62015TJ0624(01)
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu toinen jaosto)
2 päivänä lokakuuta 2024 (
*1
)
Valtiontuki – SEUT 107 ja SEUT 108 artikla – Kahdenvälinen investointisuojasopimus – Välityslauseke – Romania – Liittyminen Euroopan unioniin – Verokannustinjärjestelmän kumoaminen ennen liittymistä – Välitystuomio, jossa määrätään vahingonkorvauksen maksamisesta liittymisen jälkeen – Päätös, jossa todetaan sisämarkkinoille soveltumaton valtiontuki ja määrätään se perittäväksi takaisin – SEUT 351 artiklan ensimmäinen kohta – Perusteluvelvollisuus – Valtiontuen käsite – Etu – Valikoivuus – Se, voidaanko toimenpiteen katsoa johtuvan valtiosta – Soveltuvuus sisämarkkinoille – Tuki, jolla on tarkoitus edistää epäsuotuisten alueiden taloudellista kehitystä – Takaisinperintä – Taloudellisen kokonaisuuden käsite – Perusteltu luottamus – Oikeus tulla kuulluksi
Yhdistetyissä asioissa T‑624/15 RENV, T‑694/15 RENV ja T‑704/15 RENV,
European Food SA, kotipaikka Păntășești (Romania),
Starmill SRL, kotipaikka Păntăşeşti,
Multipack SRL, kotipaikka Păntăşeşti ja
Scandic Distilleries SA, kotipaikka Păntăşeşti,
edustajinaan asianajajat N. Forwood, Barrister-at-Law, G. Forwood ja W. De Catelle,
kantajina asiassa T‑624/15 RENV,
Ioan Micula, kotipaikka Oradea (Romania), edustajinaan N. Forwood, G. Forwood ja W. De Catelle,
kantajana asiassa T‑694/15 RENV,
Viorel Micula, kotipaikka Oradea,
European Drinks SA, kotipaikka Ştei (Romania),
Rieni Drinks SA, kotipaikka Rieni (Romania),
Transilvania General Import-Export SRL, kotipaikka Oradea,
West Leasing SRL, aiemmin West Leasing International SRL, kotipaikka Păntăşeşti,
edustajinaan asianajajat J. Derenne, D. Vallindas, A. Álvarez Vidal, R. Chiriţă ja O. Chiriţă,
kantajina asiassa T‑704/15 RENV,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään T. Maxian Rusche ja P.-J. Loewenthal,
vastaajana,
jota tukevat
Saksan liittotasavalta, asiamiehinään R. Kanitz, J. Möller ja N. Scheffel,
Espanjan kuningaskunta, asiamiehenään M. J. Ruiz Sánchez,
Latvian tasavalta, asiamiehenään K. Pommere,
Unkari, asiamiehinään M. Fehér ja G. Koós,
ja
Puolan tasavalta, asiamiehinään D. Lutostańska, B. Majczyna ja M. Rzotkiewicz,
väliintulijoina,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Marcoulli sekä tuomarit V. Tomljenović, N. Półtorak, R. Norkus (esittelevä tuomari) ja W. Valasidis,
kirjaaja: hallintovirkamies A. Marghelis,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn,
25.1.2022 annetun tuomion komissio v. European Food ym. (C‑638/19 P, EU:C:2022:50)
sekä 4.3. ja 5.3.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
on antanut seuraavan
tuomion (
1
)
1
Asiassa T‑624/15 kantajina olevat European Food SA, Starmill SRL, Multipack SRL ja Scandic Distilleries SA, asiassa T‑694/15 kantajana oleva Ioan Micula sekä asiassa T‑704/15 kantajina olevat Viorel Micula, European Drinks SA, Rieni Drinks SA, Transilvania General Import-Export SRL ja West Leasing SRL vaativat SEUT 263 artiklaan perustuvissa kanteissaan, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa valtiontuesta SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN), jonka Romania on pannut täytäntöön – Välitysoikeuden asiassa Micula v. Romania 11 päivänä joulukuuta 2013 antama tuomio – 30.3.2015 annetun komission päätöksen (EU) 2015/1470 (EUVL 2015, L 232, s. 43; jäljempänä riidanalainen päätös).
I Asian tausta
2
Kantajat on nimetty riidanalaisessa päätöksessä sijoituksia koskevien riitojen kansainvälisen ratkaisukeskuksen (ICSID) yhteydessä toimivan välitystuomioistuimen (jäljempänä välitystuomioistuin) asiassa ARB/05/20 Micula ym. v. Romania 11.12.2013 antamalla välitystuomiolla (jäljempänä välitystuomio) myönnettyjen korvausten saajiksi.
3
Romaniassa asuvat Ruotsin kansalaiset Ioan ja Viorel Micula ovat enemmistöosakkaina European Food and Drinks Groupissa (EFDG), jonka toiminnot sisältävät ruoan ja juomien tuotantoa Ştei-Nucetin alueella Bihorin maakunnassa Romaniassa. European Food, Starmill, Multipack, Scandic Distilleries, European Drinks, Rieni Drinks, Transilvania General Import-Export ja West Leasing kuuluvat EFDG:hen.
4
Romanian viranomaiset antoivat 2.10.1998 hallituksen erityisasetuksen (Ordonanța de urgență a Guvernului) nro 24/1998, jossa myönnettiin tietyille epäsuotuisilla alueilla toimiville investoijille, jotka olivat saaneet pysyvän investointiluvan, useita kannustimia, joita olivat muun muassa koneiden vapautus tulleista ja arvonlisäverosta, raaka-aineiden tullien palautukset sekä vapautus liikevoittoverosta ja joita sovellettiin niin kauan kuin asianomainen investointialue oli määritetty ”epäsuotuisaksi alueeksi”.
5
Romanian hallitus luokitteli 25.3.1999 tekemällään päätöksellä, jota sovellettiin 1.4.1999 alkaen, Ştei-Nucetin kaivosalueen ”epäsuotuisaksi alueeksi” kymmenen vuoden ajaksi.
6
Hallituksen kiireellistä asetusta 24/1998 muutettiin 1.7.2000 hallituksen kiireellisellä asetuksella nro 75/2000, jolla kyseiset verokannustimet pysytettiin voimassa (jäljempänä yhdessä kyseessä oleva verokannustinjärjestelmä).
7
European Food, joka oli saanut pysyvän investointiluvan 1.6.2000, sekä Starmill ja Multipack, jotka olivat saaneet pysyvän investointiluvan 17.5.2002, tekivät kyseisten lupien perusteella joitakin investointeja Ștei-Nucetin kaivosalueella.
8
Neuvottelut Romanian liittymisestä Euroopan unioniin alkoivat helmikuussa 2000. Unioni totesi tässä yhteydessä 21.11.2001 päivätyssä yhteisessä kannassa, että Romaniassa on ”joukko sisämarkkinoille soveltumattomia voimassa olevia tukiohjelmia ja uusia tukiohjelmia, joita ei ole mukautettu yhteisön säännöstöön”, mukaan lukien ”[kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän] nojalla myönnetyt helpotukset”.
9
Ruotsin ja Romanian hallitusten välillä tehtiin 29.5.2002 investointien edistämistä ja molemminpuolista suojelua koskeva kahdenvälinen investointisopimus (jäljempänä kahdenvälinen investointisuojasopimus). Tämä sopimus tuli voimaan 1.7.2003, ja sillä taattiin molempien maiden investoijille tiettyjä suojatoimenpiteitä toisessa maassa tehtävien investointien (myös ennen kahdenvälisen investointisuojasopimuksen voimaantuloa tehtyjen investointien) yhteydessä.
10
Kahdenvälisen investointisuojasopimuksen 2 artiklan 3 kohdassa määrätään muun muassa, että ”kumpikin sopimuspuoli takaa toisen sopimuspuolen investoijien investoinneille oikeudenmukaisen ja tasapuolisen kohtelun eikä estä kohtuuttomin tai syrjivin toimenpitein näitä investoijia toteuttamasta, hallinnoimasta, käyttämästä tai luovuttamasta näitä investointeja tai nauttimasta niistä”. Kahdenvälisen investointisuojasopimuksen 7 artiklassa määrätään lisäksi, että investoijien ja allekirjoittajavaltioiden väliset erimielisyydet ratkaistaan nimenomaan sijoituksia koskevien riitaisuuksien kansainvälisen ratkaisukeskuksen (ICSID) yhteydessä toimivassa välitystuomioistuimessa. Tässä yhteydessä on todettava, että 18.3.1965 tehdyn valtioiden ja toisten valtioiden kansalaisten välisten sijoituksia koskevien riitaisuuksien ratkaisemista koskevan yleissopimuksen (jäljempänä ICSID-sopimus) 54 artiklan 1 kohdan mukaan jokaisen sopimusvaltion on pantava kyseisen yleissopimuksen perusteella annettu välitystuomio täytäntöön, ja välitystuomio sitoo osapuolia, joiden on kyseisen yleissopimuksen 53 artiklan 1 kohdan mukaisesti noudatettava välitystuomion määräyksiä.
11
Romania kumosi 26.8.2004 kaikki kyseessä olevalla verokannustinjärjestelmällä myönnetyt toimenpiteet yhteisöverovapautusta lukuun ottamatta ja täsmensi, että ”yhteisön valtiontukisäännöissä asetettujen kriteerien noudattamiseksi ja lukua 6 (kilpailupolitiikka) koskevien neuvottelujen loppuunsaattamiseksi on tarpeen poistaa kaikki sellaiset kansallisen lainsäädännön mukaiset valtiontukimuodot, jotka ovat ristiriidassa alaa koskevan yhteisön säännöstön kanssa”. Kumoaminen tuli voimaan 22.2.2005.
12
Ioan ja Viorel Micula, European Food, Starmill ja Multipack (jäljempänä välitysasian kantajat) pyysivät 28.7.2005 kahdenvälisen investointisuojasopimuksen 7 artiklan mukaisesti välitystuomioistuimen perustamista saadakseen vahingonkorvauksen kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamisesta aiheutuneista vahingoista.
13
Romania liittyi unioniin 1.1.2007.
14
Välitystuomioistuin otti 24.9.2008 tekemällään päätöksellä välimiesmenettelyn aloittamista koskevan hakemuksen tutkittavaksi.
15
Välitystuomioistuin katsoi välitystuomiossa, että kumoamalla kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän aikaisemmin kuin 1.4.2009 Romania loukkasi välitysasian kantajien, jotka olettivat kyseisten kannustimien olevan saatavilla pääosin samassa muodossa 31.3.2009 saakka, perusteltua luottamusta, ei toiminut avoimesti, koska se ei ollut ilmoittanut tästä kyseisille kantajille hyvissä ajoin, eikä turvannut mainittujen kantajien investointien kahdenvälisen investointisuojasopimuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua oikeudenmukaista ja tasapuolista kohtelua. Niinpä välitystuomioistuin velvoitti Romanian maksamaan välitysasian kantajille 791882452 Romanian leun (RON) (noin 178 miljoonan euron) suuruisen vahingonkorvauksen, jonka määrittämisessä otettiin ensisijaisesti huomioon kyseisille kantajille 22.2.2005 ja 31.3.2009 välisenä aikana väitetysti aiheutuneet vahingot.
[– –]
19
Komissio ilmoitti Romanialle 1.10.2014 päätöksestään aloittaa SEUT 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu muodollinen tutkintamenettely sen osalta, että Romania oli pannut välitystuomion osittain täytäntöön vuoden 2014 alussa, sekä kyseisen tuomion myöhemmän täytäntöönpanon osalta (jäljempänä aloittamispäätös). Komissio kehotti tässä päätöksessä, joka julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 7.11.2014, osapuolia toimittamaan sille huomautuksensa.
[– –]
25
Komissio teki 30.3.2015 riidanalaisen päätöksen, jonka 1 artiklassa säädetään, että välitystuomioistuimen antamassa välitystuomiossa taloudelliselle kokonaisuudelle, johon kuuluvat Ioan ja Viorel Micula, European Food, Starmill, Multipack, European Drinks, Rieni Drinks, Scandic Distilleries, Transilvania General Import-Export ja West Leasing, määrättyjen korvausten (jäljempänä riidanalaiset summat) maksaminen on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille. Kyseisen päätöksen 2 artiklan 1 kohdan mukaan Romanian on jätettävä maksamatta kyseisen päätöksen 1 artiklassa mainittu sisämarkkinoille soveltumaton tuki ja perittävä takaisin tuet, jotka on jo maksettu kyseiseen taloudelliseen kokonaisuuteen kuuluville yhteisöille, tuet, joista ei ole ilmoitettu komissiolle SEUT 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ja tuet, jotka maksetaan saman päätöksen antamisen jälkeen. Tämän artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että kantajat vastaavat yhteisesti kaikkien tuensaajien saaman valtiontuen takaisinmaksusta. Saman artiklan 3 ja 4 kohdan mukaan takaisinperittävät määrät ovat ne, jotka johtuvat välitystuomion vapaaehtoisesta tai pakkotäytäntöönpanosta ja joihin sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajan käyttöön.
II Aiemmat oikeudenkäyntimenettelyt unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa
[– –]
28
Unionin yleinen tuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen 18.6.2019 antamallaan tuomiolla European Food ym. v. komissio (T‑624/15, T‑694/15 ja T‑704/15, EU:T:2019:423; jäljempänä alkuperäinen tuomio). Se hyväksyi kantajien vaatimukset hyväksymällä asiassa T‑704/15 esitetyn ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan sekä yhdistetyissä asioissa T‑624/15 ja T‑694/15 esitetyn toisen kanneperusteen ensimmäisen osan siltä osin kuin kantajat riitauttivat niiden tueksi esittämillään argumenteilla komission toimivallan tehdä kyseinen päätös. Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi myös yhdistetyissä asioissa T‑624/15 ja T‑694/15 esitetyn toisen kanneperusteen toisen osan ja asiassa T‑704/15 esitetyn toisen kanneperusteen ensimmäisen osan, jotka koskivat lähinnä välitystuomion oikeudellisessa arvioinnissa SEUT 107 artiklassa tarkoitettujen edun ja tuen käsitteiden yhteydessä tehtyä virhettä.
[– –]
32
Unionin tuomioistuin kumosi 25.1.2022 antamallaan tuomiolla komissio v. European Food ym. (C‑638/19 P, EU:C:2022:50; jäljempänä valitusasiassa annettu tuomio) alkuperäisen tuomion, totesi, että lausunnon antaminen liitännäisvalituksesta raukeaa, palautti asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä voi lausua niistä ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyistä kanneperusteista ja perusteluista, joista unionin tuomioistuin ei ole lausunut, ja määräsi, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
III Asianosaisten ja väliintulijoiden vaatimukset asian palauttamisen jälkeen
33
Saksan liittotasavalta, Latvian tasavalta, Unkari ja Puolan tasavalta eivät ole toimittaneet unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 217 artiklan mukaisesti kirjallisia huomautuksia päätelmistä, joita valitusasiassa annetusta tuomiosta pitäisi tehdä.
34
Yhdistettyjen asioiden T‑624/15 RENV ja T‑694/15 RENV kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
toissijaisesti kumoaa kyseisen päätöksen siltä osin kuin siinä
–
tarkoitetaan kutakin kantajaa näissä kahdessa asiassa
–
estetään Romaniaa panemasta välitystuomio täytäntöön
–
velvoitetaan Romania perimään takaisin kaikki sisämarkkinoille soveltumattomat tuet
–
määrätään, että kantajat vastaavat yhteisesti kaikkien riidanalaisen päätöksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen yhteisöjen saaman valtiontuen takaisinmaksusta
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka ovat aiheutuneet yhtäältä asian käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa ja toisaalta muutoksenhakuasian käsittelystä unionin tuomioistuimessa.
35
Asian T‑704/15 RENV kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
toissijaisesti kumoaa kyseisen päätöksen siltä osin kuin siinä
–
pidetään Viorel Miculaa yrityksenä ja osana tuensaajana olevaa taloudellista kokonaisuutta
–
yksilöidään tuensaajan olevan yksi taloudellinen kokonaisuus, jonka muodostavat Viorel ja Ioan Micula, European Food, Starmill, Multipack, European Drinks, Rieni Drinks, Scandic Distilleries, Transilvania General Import-Export ja West Leasing
–
määrätään 2 artiklan 2 kohdassa, että Viorel ja Ioan Micula, European Food, Starmill, Multipack, European Drinks, Rieni Drinks, Scandic Distilleries, Transilvania General Import-Export ja West Leasing vastaavat yhteisesti saamansa valtiontuen takaisinmaksusta
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka ovat aiheutuneet yhtäältä asian käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa ja toisaalta muutoksenhakuasian käsittelystä unionin tuomioistuimessa.
36
Yhdistetyissä asioissa T‑624/15 RENV, T‑694/15 RENV ja T‑704/15 RENV komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteet
–
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut, muutoksenhakuasian käsittelystä unionin tuomioistuimessa aiheutuneet kulut mukaan luettuina.
37
Yhdistetyissä asioissa T‑624/15 RENV, T‑694/15 RENV ja T‑704/15 RENV Espanjan kuningaskunta vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteet
–
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
IV Oikeudellinen arviointi
[– –]
A Kanteiden tutkittavaksi ottaminen
42
Komissio, jota Espanjan kuningaskunta tukee, esittää oikeudenkäyntiväitteen, joka koskee kantajien oikeussuojan tarpeen puuttumista.
43
Komission mukaan unionin tuomioistuin myönsi valitusasiassa annetussa tuomiossa tukeutuessaan 6.3.2018 annettuun tuomioon Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158), että välitystuomio, jolla kyseessä oleva korvaus myönnettiin, on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa. Lisäksi 21.9.2022 annetun määräyksen Romatsa ym. (C‑333/19, EU:C:2022:749, ei julkaistu) mukaisesti unionin tuomioistuimet olivat komission mukaan velvollisia kumoamaan kyseisen tuomion eivätkä missään tapauksessa voineet panna sitä täytäntöön. Tässä tilanteessa komissio väittää lähinnä, ettei kantajilla ole laillista intressiä saada riidanalainen päätös kumotuksi.
44
Kun komissiota pyydettiin täsmentämään argumenttiaan istunnossa, se väitti lähinnä, että oikeussuojan tarve on laillinen, jos se ei ole ristiriidassa unionin yleistä järjestystä koskevan perustavanlaatuisen edun kanssa.
45
Esittäessään lisähuomautuksia päätelmistä, joita valitusasiassa annetusta tuomiosta pitäisi tehdä, kantajat väittävät, että kanteet on otettava tutkittavaksi.
46
Tältä osin on muistutettava, että luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostama kumoamiskanne voidaan tutkia vain siltä osin kuin tällä henkilöllä on intressi saada riidanalainen toimi kumotuksi. Tällainen intressi edellyttää, että riidanalaisen toimen kumoamisella voi itsessään olla oikeusvaikutuksia ja että kanne voi mahdollisesti tuloksellaan tuottaa kantajalle jotakin hyötyä (tuomio 27.2.2014, Stichting Woonpunt ym. v. komissio, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, 67 kohta). Oikeussuojan tarve on siis olennainen ja ensimmäinen edellytys kaikille kanteille (tuomio 15.6.2023, Shindler ym. v. neuvosto, C‑501/21 P, EU:C:2023:480, 63 kohta).
47
Sitä vastoin oikeussuojan tarve puuttuu, mikäli kanteen menestyminen ei missään tapauksessa tyydyttäisi kantajaa (ks. vastaavasti tuomio 9.6.2011, Evropaïki Dynamiki v. EKP, C‑401/09 P, EU:C:2011:370, 49 kohta ja tuomio 23.11.2017, Bionorica ja Diapharm v. komissio, C‑596/15 P ja C‑597/15 P, EU:C:2017:886, 85 kohta).
48
Kantajan oikeussuojan tarve ei myöskään riipu sen kanteen perusteltavuudesta (ks. vastaavasti tuomio 4.7.2017, European Dynamics Luxembourg ym. v. Euroopan unionin rautatievirasto, T‑392/15, EU:T:2017:462, 41 kohta).
49
Käsiteltävässä asiassa on muistutettava, että komissio piti riidanalaisessa päätöksessä riidanalaisten valtiontukimäärien maksamista sisämarkkinoille soveltumattomana ja velvoitti Romanian perimään jo maksetut summat takaisin kantajilta, nimittäin välitysasian kantajilta ja viideltä muulta yhtiöltä, sillä perusteella, että nämä muodostavat yhdessä yhden taloudellisen kokonaisuuden. Tällainen päätös on selvästi kantajille vastainen, koska siinä velvoitetaan Romania perimään niiltä takaisin maksetut summat ja niille takaisinperintään saakka kertyneet korot. Tästä on todettava, että komission mukaan Romanian viranomaiset ovat panneet välitystuomion kokonaisuudessaan täytäntöön, kuten kyseisen päätöksen 42 perustelukappaleesta ilmenee.
50
Se, että unionin tuomioistuin katsoi, että välitystuomio on ollut Romanian unioniin liittymisestä lähtien ristiriidassa unionin oikeuden, erityisesti SEUT 267 ja 344 artiklan, kanssa ja ettei siitä voi siksi aiheutua mitään vaikutuksia (määräys 21.9.2022, Romatsa ym., C‑333/19, ei julkaistu, EU:C:2022:749, 42 ja 43 kohta), ei voi sellaisenaan poistaa kantajien oikeussuojan tarvetta.
51
Yhtäältä, kuten kantajat huomauttavat, se, ettei jäsenvaltion tuomioistuin voi 21.9.2022 annetun tuomion Romatsa ym. (C‑333/19, ei julkaistu, EU:C:2022:749, 44 kohta) mukaisesti missään tapauksessa panna välitystuomiota täytäntöön, ei nimittäin riipu siitä, onko komission tekemä riidanalainen päätös unionin oikeuden mukainen, eikä etenkään siitä, täyttääkö siinä tarkoitettu toimenpide aineellisesti SEUT 107 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset, jotta sitä voidaan pitää kyseisessä määräyksessä tarkoitettuna valtiontukena ja jotta se voi tällä perusteella olla Romanian takaisinperintävelvoitteen kohteena.
52
Toisaalta se, että riidanalaisten summien maksaminen johti komission mukaan unionin oikeuden perusperiaatteiden vastaisen tuomion täytäntöönpanoon, ei voi riistää kantajilta oikeutta riitauttaa niille vastaisen toimen laillisuus niiden kanteen perusteltavuudesta riippumatta.
53
Lisäksi on huomautettava, että unionin tuomioistuin katsoi implisiittisesti mutta väistämättä, että käsiteltävä asia on otettava tutkittavaksi, kun se totesi valitusasiassa annetun tuomion 154 ja 155 kohdassa, ettei asia ollut riidanalaisen päätöksen perusteltavuutta koskevien perustelujen, kanneperusteiden ja niiden osien osalta ratkaisukelpoinen, vaikka se pystyi jo arvioimaan niiden tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymistä, ja että asia oli siksi palautettava unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi.
54
Komission esittämä oikeudenkäyntiväite, jonka mukaan kantajilla ei ole oikeussuojan tarvetta, on siten hylättävä.
B Kanteiden perusteltavuus
[– –]
1.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee harkintavallan väärinkäyttöä, SEUT 351 artiklan rikkomista ja yleisten oikeusperiaatteiden loukkaamista
[– –]
b)
Toinen osa, joka koskee SEUT 351 artiklan rikkomista ja yleisten oikeusperiaatteiden loukkaamista
65
Kantajat väittävät lähinnä, että Romania oli velvollinen noudattamaan ennen unioniin liittymistään sopimiaan velvoitteita kahdenvälisen investointisuojasopimuksen ja ICSID-sopimuksen, erityisesti sen 53 ja 54 artiklan, perusteella. Näiden määräysten nojalla se oli velvollinen panemaan välitystuomion täytäntöön, vaikka riidanalaisten summien maksaminen olisi unionin oikeudessa tarkoitettua valtiontukea.
66
Kantajien mukaan Romanian on noudatettava ICSID-sopimusta kaikkiin kyseisen yleissopimuksen allekirjoittaneisiin valtioihin nähden, joten mikä tahansa kolmas valtio voi vedota tähän yleissopimukseen, eikä sillä tarvitse olla erityistä intressiä asian ratkaisemiseen.
67
Kantajat viittaavat erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan Supreme Courtin (ylin tuomioistuin) asiassa Micula ym. v. Romania 19.2.2020 antamaan tuomioon, jossa hyväksyttiin välitystuomion täytäntöönpano myöntämällä, että ICSID-sopimuksen 53, 54 ja 69 artiklasta johtuvat sopimusvaltioiden velvoitteet ilmaistaan absoluuttisesti rajoittamatta henkilöitä, joita ne koskevat.
68
Vaikka kahdenvälinen investointisuojasopimus ei kuuluisi SEUT 351 artiklan soveltamisalaan, tämä ei siis kantajien mukaan vaikuttaisi Romanian velvollisuuteen panna välitystuomio täytäntöön ICSID-sopimuksen mukaisesti, myös sen unioniin liittymisen jälkeen. Romanian antama välimiesmenettelyä koskeva suostumus sitoo sitä siis edelleen kyseisen yleissopimuksen 25 artiklan 1 kohdan nojalla, sillä siinä määrätään, että jos sopimusvaltio on antanut suostumuksensa välitysmenettelylle, se ei voi enää yksipuolisesti peruuttaa sitä.
69
Yhdistetyissä asioissa T‑624/15 RENV ja T‑694/15 RENV kantajat toteavat tästä lisäksi, että jos Romania jättäisi noudattamatta velvoitteitaan, kaikki sopimusvaltiot, myös unionin ulkopuoliset sopimusvaltiot, voisivat nostaa Romaniaa vastaan kanteen Kansainvälisessä tuomioistuimessa ICSID-sopimuksen 64 artiklan nojalla.
70
Kantajat katsovat näin ollen, että koska riidanalaisessa päätöksessä edellytetään kyseisen tuen takaisinperintää, se estää Romaniaa noudattamasta tällaisia velvoitteita ja on siten vastoin SEUT 351 artiklan ensimmäistä kohtaa, jonka mukaan perussopimusten määräykset eivät vaikuta sellaisiin oikeuksiin tai velvollisuuksiin, jotka johtuvat jäsenvaltion kolmasien maiden kanssa ennen liittymistään tekemästä sopimuksesta.
71
Kantajien mukaan riidanalaisella päätöksellä loukataan myös unionin oikeuden yleistä pacta sunt servanda -periaatetta, joka ilmaistaan SEUT 351 artiklan ensimmäisessä kohdassa. Riidanalaisella päätöksellä loukataan lisäksi unionin ja jäsenvaltioiden välisen vilpittömän yhteistyön periaatetta, jonka vastavuoroisuutta korostetaan SEU 4 artiklan 3 kohdassa ja joka ilmenee myös SEUT 351 artiklasta.
72
Komissio, jota Espanjan kuningaskunta tukee, kiistää kantajien väitteet.
73
SEUT 351 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että ”perussopimusten määräykset eivät vaikuta sellaisiin oikeuksiin tai velvollisuuksiin, jotka johtuvat yhden tai useamman jäsenvaltion yhden tai useamman kolmannen maan kanssa ennen 1 päivää tammikuuta 1958 tai, kun on kyse jäseneksi liittyneestä valtiosta, ennen liittymispäivää tekemästä sopimuksesta”.
74
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 351 artiklan ensimmäisellä kohdalla on tarkoitus täsmentää kansainvälisen oikeuden periaatteiden mukaisesti, sellaisina kuin ne ilmenevät erityisesti valtiosopimusoikeutta koskevan 23.5.1969 tehdyn Wienin yleissopimuksen (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 1155, s. 331) 30 artiklan 4 kappaleen b kohdasta, että EUT-sopimuksen soveltaminen ei vaikuta kyseessä olevan jäsenvaltion velvoitteeseen kunnioittaa aikaisemmasta sopimuksesta kolmansille valtioille johtuvia oikeuksia ja noudattaa vastaavia velvollisuuksiaan (ks. tuomio 15.9.2011, komissio v. Slovakia, C‑264/09, EU:C:2011:580, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
75
SEUT 351 artiklan ensimmäinen kohta on soveltamisalaltaan siinä mielessä yleinen, että sitä sovelletaan kaikkiin kansainvälisiin sopimuksiin niiden kohteesta riippumatta, jos ne saattavat vaikuttaa unionin perussopimuksiin (ks. vastaavasti tuomio 2.8.1993, Levy, C‑158/91, EU:C:1993:332, 11 kohta).
76
SEUT 351 artiklan ensimmäisen kohdan tarkoituksena on siis turvata kolmansien valtioiden oikeudet (tuomio 13.7.1966, Consten ja Grundig v. komissio, 56/64 ja 58/64, EU:C:1966:41, s. 500) antamalla asianomaisille jäsenvaltioille mahdollisuus täyttää niille aikaisemman kansainvälisen sopimuksen nojalla kuuluvat velvoitteet (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2011, Air Transport Association of America ym., C‑366/10, EU:C:2011:864, 61 kohta).
77
SEUT 351 artiklan ensimmäisessä kohdassa ei sitä vastoin sallita sitä, että jäsenvaltiot vetoavat tällaisista yleissopimuksista johtuviin oikeuksiin unionin sisäisissä suhteissa (ks. vastaavasti tuomio 2.7.1996, komissio v. Luxemburg, C‑473/93, EU:C:1996:263, 40 kohta ja tuomio 7.7.2005, komissio v. Itävalta, C‑147/03, EU:C:2005:427, 58 kohta).
78
Tästä seuraa, että kyseisessä määräyksessä ilmaisulla ”oikeudet ja velvollisuudet” viitataan ”oikeuksien” osalta kolmansien valtioiden oikeuksiin ja ”velvollisuuksien” osalta jäsenvaltioiden velvollisuuksiin (tuomio 2.8.1993, Levy, C‑158/91, EU:C:1993:332, 12 kohta).
79
Sen määrittelemiseksi, voiko aikaisempi kansainvälinen sopimus estää unionin oikeussäännön soveltamisen, on siten tutkittava, asetetaanko kansainvälisessä sopimuksessa kyseessä olevalle jäsenvaltiolle sellaisia velvollisuuksia, joiden noudattamista sopimuksen osapuolina olevat kolmannet valtiot voivat vielä vaatia (tuomio 2.8.1993, Levy, C‑158/91, EU:C:1993:332, 13 kohta ja tuomio 15.9.2011, komissio v. Slovakia, C‑264/09, EU:C:2011:580, 42 kohta).
80
Jotta unionin oikeuden oikeussäännön soveltaminen voisi estyä kansainvälisen sopimuksen takia SEUT 351 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla, kahden edellytyksen on näin ollen täytyttävä, nimittäin kyseessä on oltava sopimus, joka on tehty ennen kuin unionin perussopimukset tulivat voimaan kyseisessä jäsenvaltiossa, ja kolmannelle valtiolle on johduttava siitä oikeuksia, joita se voi vaatia kyseistä jäsenvaltiota noudattamaan (ks. vastaavasti tuomio 10.3.1998, T. Port, C‑364/95 ja C‑365/95, EU:C:1998:95, 61 kohta).
81
Siltä osin kuin SEUT 351 artiklan ensimmäisessä kohdassa voidaan sallia poikkeuksia unionin oikeuden, myös primaarioikeuden, soveltamisesta, kyseistä määräystä on siten tulkittava suppeasti, jottei unionin perussopimusten yleisiä sääntöjä tehtäisi tyhjäksi (tuomio 14.3.2024, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta (Supreme Courtin tuomio), C‑516/22, EU:C:2024:231, 78 ja 81 kohta).
82
Romanian osalta 12.10.1975 voimaan tulleen ICSID-sopimuksen 25 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Keskuksen tuomiovalta käsittää kaikki sopimusvaltion (tai sen keskukselle ilmoittaman osavaltion tai elimen) ja toisen sopimusvaltion kansalaisen välillä jostakin sijoituksesta välittömästi johtuvat, oikeudellista laatua olevat riidat, jotka osapuolet ovat kirjallisesti suostuneet alistamaan keskuksen ratkaistavaksi. Osapuolten annettua suostumuksensa ei kumpikaan voi yksipuolisesti peruuttaa sitä.”
83
ICSID-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Välitystuomio on osapuolia sitova eikä se voi olla muun kuin tässä yleissopimuksessa mainitun valituksen tai muun muutoksenhakukeinon kohteena. Kummankin osapuolen tulee noudattaa välitystuomion määräyksiä – –”.
84
ICSID-sopimuksen 54 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jokainen sopimusvaltio tunnustaa tämän yleissopimuksen mukaisesti annetun välitystuomion itseään sitovaksi ja noudattaa alueellaan sen varallisuusoikeudellisia velvoituksia siten kuin se olisi kysymyksessä olevassa valtiossa toimivan tuomioistuimen antama lainvoimainen päätös. – –”
85
ICSID-sopimuksen 64 artiklassa määrätään, että ”sopimusvaltioiden kesken tämän sopimuksen tulkinnasta tai sen soveltamisesta syntyvät riitaisuudet, joita [ei] neuvotteluteitse ole ratkaistu, alistetaan minkä hyvänsä osapuolen anomuksesta Kansainväliselle tuomioistuimelle, mikäli asianomaiset eivät sovi muusta ratkaisumenettelystä”.
86
Kahdenvälisen investointisuojasopimuksen 7 artiklassa määrätään lisäksi, että investoijien ja allekirjoittajavaltioiden väliset erimielisyydet ratkaistaan nimenomaan ICSID-sopimusta soveltavassa välitystuomioistuimessa.
87
Käsiteltävässä asiassa komissio totesi riidanalaisen päätöksen 126 ja 127 perustelukappaleessa, että oikeudet ja velvollisuudet, joihin välitysasian kantajat vetoavat, johtuvat kahdenvälisen investointisuojasopimuksen soveltamisesta. Todettuaan, että kyseinen sopimus oli tehty kahden jäsenvaltion välillä eikä yhden tai useamman jäsenvaltion ja yhden tai useamman kolmannen valtion välillä, komissio päätteli, ettei SEUT 351 artiklaa voida soveltaa käsiteltävässä asiassa. Se päätteli tästä, ettei valtiontukisääntöjen soveltaminen vaikuta käsiteltävän asian olosuhteissa SEU 351 artiklassa määrättyihin oikeuksiin ja velvollisuuksiin.
88
Komissio totesi lisäksi riidanalaisen päätöksen 129 perustelukappaleessa, että koska tarkasteltavana olevassa kahdenvälisessä investointisuojasopimuksessa sopimuspuolena ei ole ICSID-sopimuksen sopimuspuolena oleva kolmas maa, SEUT-sopimuksen 351 artikla ei ole merkityksellinen käsiteltävänä olevan asian kannalta.
89
Kun otetaan huomioon tätä koskevat kantajien väitteet ja riidanalaisen päätöksen perustelut, kanneperusteen tätä osaa tarkasteltaessa on ensin varmistettava, kuuluvatko käsiteltävässä asiassa Romanialla yhtäältä kahdenvälisen investointisuojasopimuksen ja toisaalta ICSID-sopimuksen perusteella olevat velvollisuudet SEUT 351 artiklan soveltamisalaan.
1) Romanialla kahdenvälisen investointisuojasopimuksen perusteella olevien SEUT 351 artiklassa tarkoitettujen velvollisuuksien olemassaolo
90
Kuten edellä 74 ja 78 kohdasta ilmenee, SEUT 351 artikla koskee kolmansien valtioiden oikeuksia ja jäsenvaltioiden vastaavia velvollisuuksia. Romanialle ennen sen liittymistä kahdenvälisen investointisuojasopimuksen perusteella aiheutuneet velvollisuudet vastaavat samaan sopimukseen perustuvia Ruotsin kuningaskunnan vastaavia oikeuksia.
91
Kahdenvälisen investointisuojasopimuksen allekirjoituspäivänä Ruotsin kuningaskunta oli unionin jäsenvaltio eikä kolmas valtio. Tällaista kahdenvälistä sopimusta on siten Romanian liityttyä unioniin pidettävä kahta jäsenvaltiota koskevana sopimuksena (tuomio 14.3.2024, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta (Supreme Courtin tuomio), C‑516/22, EU:C:2024:231, 72 kohta).
92
SEUT 351 artiklaa ei voida soveltaa kahden jäsenvaltion välillä tehtyyn kahdenväliseen sopimukseen, jonka osapuolina ei ole kolmansia valtioita (ks. vastaavasti tuomio 8.9.2009, Budějovický Budvar, C‑478/07, EU:C:2009:521, 99 kohta).
93
Tässä tilanteessa ei voida katsoa, että kahdenvälinen investointisuojasopimus oli tuen myöntämispäivänä, joka on ratkaiseva arvioitaessa SEUT 351 artiklan sovellettavuutta – käsiteltävässä asiassa välitystuomion julistamispäivänä (ks. edellä 62 kohta) – sopimus, josta aiheutui kyseisessä artiklassa tarkoitetussa merkityksessä kolmansille valtioille oikeuksia ja kyseiselle jäsenvaltiolle velvollisuuksia, joihin riidanalaisen päätöksen mukainen SEUT 107 ja 108 artiklan täytäntöönpano voi vaikuttaa.
94
Tätä tulkintaa ei voida kyseenalaistaa sillä, että vahingon aiheuttanut tapahtuma, nimittäin kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoaminen, jonka väitettiin olevan ristiriidassa kahdenvälisen investointisuojasopimuksen kanssa ja josta myönnettiin vahingonkorvaus välitystuomiolla, tapahtui ennen Romanian liittymistä unioniin.
95
Sama pätee siihen, että Romanian vastuun aiheuttaneet tosiseikat tapahtuivat ainakin osittain ennen sen liittymistä unioniin, jolloin se oli vielä SEUT 351 artiklassa tarkoitettu kolmas valtio.
96
Kuten unionin tuomioistuin korosti valitusasiassa annetussa tuomiossa, ei tosin voida sulkea pois sitä, että vahingonkorvausta koskevista kansallisista oikeussäännöistä johtuvien periaatteiden mukaan oikeus vahingonkorvaukseen syntyy päivänä, jona kyseessä oleva verokannustinjärjestelmä kumottiin, mitä pidetään vahingon aiheuttaneena tapahtumana (valitusasiassa annetun tuomion 117 ja 118 kohta). Tämä oikeus vahingonkorvaukseen eroaa sitä vastoin oikeudesta saada välitystuomiolla myönnetty korvaus, joten kyseessä olevaa tukea ei myönnetty järjestelmän kumoamispäivänä (valitusasiassa annetun tuomion 119–127 kohta).
97
Edellä esitetyn perusteella on todettava, että Romanialla kahdenvälisen investointisuojasopimuksen perusteella olevat velvollisuudet, joita tarkastellaan tämän oikeusriidan yhteydessä, eivät kuuluneet SEUT 351 artiklan soveltamisalaan.
98
Kantajat eivät voi siksi väittää, että komissio rikkoi riidanalaisessa päätöksessä SEUT 351 artiklaa, kun se esti Romaniaa täyttämästä kahdenvälisestä investointisuojasopimuksesta johtuvia velvollisuuksiaan.
2) Romanialla ICSID-sopimuksen perusteella olevien SEUT 351 artiklassa tarkoitettujen velvollisuuksien olemassaolo
99
Valitusasiassa annetun tuomion mukaan EU- ja EUT-sopimusten mukainen oikeussuojakeinojen järjestelmä on korvannut kahdenvälisen investointisuojasopimuksen mukaisen välimiesmenettelyn Romanian unioniin liittymisestä, nimittäin 1.1.2007, alkaen (valitusasiassa annetun tuomion 145 kohta).
100
On selvää, että ICSID-sopimusta soveltava välitystuomioistuin, jonka käsiteltäväksi välitysasian kantajien ja Romanian välinen riita-asia saatettiin, ei kuulu unionin tuomioistuinjärjestelmään (valitusasiassa annetun tuomion 141 kohta).
101
Välitystuomioistuimen 11.12.2013 eli Romanian unioniin liittymisen jälkeen antamalla välitystuomiolla ei näin ollen voi olla mitään vaikutusta, eikä sitä voida panna täytäntöön sillä myönnetyn korvauksen maksamiseksi (ks. vastaavasti määräys 21.9.2022, Romatsa ym., C‑333/19, ei julkaistu, EU:C:2022:749, 43 kohta).
102
Jäsenvaltion, jolta vaaditaan välitystuomion pakkotäytäntöönpanoa, on hylättävä kyseinen tuomio, eikä se siten voi missään tapauksessa panna sitä täytäntöön siten, että sen edunsaajat saisivat siinä määrätyn vahingonkorvauksen (määräys 21.9.2022, Romatsa ym., C‑333/19, ei julkaistu, EU:C:2022:749, 44 kohta). Tämä toteamus sitoo Romaniaa jäsenvaltiona.
103
Romania ei siten ollut velvollinen panemaan välitystuomiota täytäntöön mahdollisesta pakkotäytäntöönpanosta riippumatta.
104
Näin ollen on todettava, että ICSID-sopimuksen 53 artiklasta, jonka nojalla kummankin osapuolen, jota välitystuomio sitoo, on noudatettava sen määräyksiä, kuten edellä 83 kohdassa muistutettiin, ei ole aiheutunut käsiteltävässä asiassa Romanialle SEUT 351 artiklan soveltamisalaan kuuluvia velvollisuuksia.
105
Näin ollen on katsottava, että ICSID-sopimuksen 54 artiklasta, jonka mukaan ”jokainen sopimusvaltio tunnustaa tämän yleissopimuksen mukaisesti annetun välitystuomion itseään sitovaksi ja noudattaa alueellaan sen varallisuusoikeudellisia velvoituksia”, kuten edellä 84 kohdassa täsmennettiin, ei ole aiheutunut kolmansille valtioille oikeuksia, jotka vastaavat Romanian velvollisuuksia, joita ei käsiteltävässä asiassa ole olemassa.
106
Kuten unionin tuomioistuin on todennut, ICSID-sopimuksessa määrätään lisäksi sen monenvälisestä luonteesta huolimatta sopimuspuolten kahdenvälisistä suhteista kahdenvälistä sopimusta vastaavalla tavalla. Vaikka kantajat väittävät lähinnä, että ICSID-sopimukseen liittyneiden kolmansien valtioiden intressissä voisi olla se, että Romania noudattaa velvollisuuksiaan suhteessa toiseen jäsenvaltioon ja panee ICSID-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvan välitystuomion täytäntöön sanotun sopimuksen määräysten mukaisesti, tällaista pelkästään tosiasiallista intressiä ei kuitenkaan voida rinnastaa SEUT 351 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun oikeuteen, joka voisi olla perusteena kyseisen määräyksen soveltamiselle (ks. vastaavasti tuomio 14.3.2024, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta (Supreme Courtin tuomio), C‑516/22, EU:C:2024:231, 75 ja 76 kohta).
107
ICSID-sopimuksen 53 ja 54 artiklaa ei siksi voida tulkita siten, että niistä on aiheutunut kyseisen yleissopimuksen allekirjoittaneille kolmansille valtioille SEUT 351 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuja oikeuksia, jotka vastaavat Romanian velvollisuuksia panna välitystuomio täytäntöön.
108
Riidanalainen päätös, jossa velvoitetaan perimään tuki takaisin, ei tässä tilanteessa voinut estää kyseistä jäsenvaltiota noudattamasta SEUT 351 artiklan soveltamisalaan kuuluvia velvollisuuksiaan, eikä ole tarpeen lausua siitä, miten ICSID-sopimuksen 25 artiklan 1 kohta ja 64 artikla kantajien mukaan vaikuttavat Romanian velvollisuuksiin panna välitystuomio täytäntöön mainitun yleissopimuksen mukaisesti. Kyseisellä päätöksellä ei siten rikottu SEUT 351 artiklaa, jonka mukaan perussopimusten määräykset eivät vaikuta sellaisiin oikeuksiin tai velvollisuuksiin, jotka johtuvat jäsenvaltion ennen unioniin liittymistään kolmansien valtioiden kanssa tekemästä sopimuksesta.
109
Komissio saattoi siten oikeudellista virhettä tekemättä katsoa, ettei valtiontukisääntöjen soveltaminen vaikuttanut SEUT 351 artiklalla suojattuihin oikeuksiin ja velvollisuuksiin.
110
Näin ollen on hylättävä väite, jonka mukaan SEUT 351 artiklan ensimmäistä kohtaa on rikottu, ja siten myös väite, jonka mukaan kyseisessä artiklassa väitetysti ilmaistua pacta sunt servanda -periaatetta on loukattu.
111
Sama pätee väitteeseen, jonka mukaan vilpittömän yhteistyön periaatetta on loukattu siltä osin kuin se on pantu täytäntöön SEUT 351 artiklan ensimmäisellä kohdalla.
112
Edellä esitetyn perusteella käsiteltävänä oleva kanneperusteen osa ja siten ensimmäinen kanneperuste kokonaisuudessaan on hylättävä.
2.
Toinen kanneperuste, joka koskee SEUT 107 artiklan 1 kohdan rikkomista
113
Kantajien mukaan komissio ei ole osoittanut, että SEUT 107 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset täyttyivät käsiteltävässä asiassa. Niiden kanneperuste jakautuu kolmeen osaan.
114
Komissio, jota Espanjan kuningaskunta tukee, kiistää kantajien väitteet.
115
On muistutettava, että SEUT 107 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.
116
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimenpiteen luokitteleminen SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi edellyttää, että kaikki kyseisessä määräyksessä tarkoitetut edellytykset täyttyvät. Niinpä toimenpiteen määrittäminen valtiontueksi edellyttää ensinnäkin sitä, että on oltava kyse valtion toimenpiteestä tai valtion varoilla toteutetusta toimenpiteestä, toiseksi kyseisen toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, kolmanneksi toimenpiteellä on annettava etua sille, joka on toimenpiteen kohteena, ja neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua (ks. tuomio 12.11.2013, MOL v. komissio, T‑499/10, EU:T:2013:592, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
a)
Ensimmäinen osa, joka koskee taloudellisen edun puuttumista
117
Kantajat väittävät, ettei kyseessä olevasta tukitoimenpiteestä aiheudu niille mitään taloudellista etua. Ne esittävät kolme pääasiallista väitettä.
118
Ensinnäkin kantajat väittävät, että toisin kuin komissio katsoo, välitystuomiolla ei korvattu välitysasian kantajille kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamisen seurauksia vaan myönnettiin niille korvaus siitä aiheutuneesta vahingosta, ettei Romania turvannut niiden oikeudenmukaista ja tasapuolista kohtelua, mikä oli kahdenvälisen investointisuojasopimuksen 2 artiklan 3 kohdan vastaista. Vaikka komissio olisi tulkinnut kyseistä välitystuomiota oikein, tämän kumoamisen välillisten seurausten, kuten tuoton toteutumatta jäämisen tai uusille markkinoille pääsyn mahdollisuuden menettämisen, korvaamista ei joka tapauksessa voida pitää valtiontukisäännöissä tarkoitettuna etuna.
119
Toiseksi kantajat väittävät, että 27.9.1988 annettuun tuomioon Asteris ym. (106/87–120/87, EU:C:1988:457, 23 ja 24 kohta) perustuvan oikeuskäytännön mukaan välitystuomiossa määrätyt korvaukset eivät ole SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua etua.
120
Kolmanneksi ja viimeiseksi kantajat toteavat, että vaikka välitystuomio saattoi olla etu, riidanalaisessa päätöksessä katsottiin virheellisesti, että kyseessä olevan tukitoimenpiteen muodostaa riidanalaisten summien maksaminen eikä kyseinen tuomio. Kantajien mukaan näiden summien maksaminen on normaali käytäntö kyseisen tuomion täytäntöönpanossa, joten Romanian velvollisuutena oleva korvauksen maksaminen ei voi olla mainitulla tuomiolla väitetysti myönnetystä edusta erillinen etu.
121
On todettava, että valtiontukina pidetään toimenpiteitä, jotka muodossa tai toisessa ovat omiaan suosimaan yrityksiä suoraan tai välillisesti tai joita on pidettävä sellaisena taloudellisena etuna, jota edunsaajayritys ei olisi saanut tavanomaisten markkinoilla sovellettavien ehtojen mukaan (ks. tuomio 15.5.2019, Achema ym., C‑706/17, EU:C:2019:407, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 17.9.2020, Compagnie des pêches de Saint-Malo, C‑212/19, EU:C:2020:726, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
122
Tästä on todettava, että arvioitaessa, onko jäsenvaltio myöntänyt edun tietylle yritykselle, yrityksen toimenpiteen käyttöönoton jälkeistä taloudellista tilannetta on verrattava taloudelliseen tilanteeseen, joka sillä olisi ollut, jos tätä toimenpidettä ei olisi toteutettu. Tukina pidetään erityisesti toimenpiteitä, jotka eri tavoin alentavat yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia. Etu on kyseessä silloin, kun edunsaajan nettorahoitusasema parantuu toimenpiteen vuoksi ilman, että sitä voitaisiin perustella järjestelmän luonteella tai rakenteella (ks. vastaavasti tuomio 17.9.2020, Compagnie des pêches de Saint-Malo, C‑212/19, EU:C:2020:726, 40 kohta).
123
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo aiheelliseksi tutkia ensin kolmatta väitettä, jonka mukaan kyseessä oleva tukitoimenpide on yksilöity virheellisesti, ja vasta sitten tarkastella ensimmäistä ja toista väitettä, jotka perustuvat olettamukseen siitä, että tämä toimenpide muodostuu välitystuomiossa määrättyjen korvausten myöntämisestä.
1) Kolmas väite, joka koskee kyseessä olevan tukitoimenpiteen virheellistä yksilöintiä
124
Kuten edellä 120 kohdassa muistutettiin, kantajat väittävät lähinnä, että kyseessä oleva tukitoimenpide ei ole riidanalaisten summien maksaminen vaan välitystuomio. Kantajien mukaan komissio teki näin ollen riidanalaisessa päätöksessä oikeudellisen virheen, kun se yksilöi tarkastelemansa toimenpiteen virheellisesti, minkä vuoksi se ei voinut arviointivirhettä tekemättä luokitella tätä maksamista SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi eduksi.
125
Käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva tukitoimenpide yksilöidään siis riidanalaisen päätöksen 39 perustelukappaleessa seuraavasti: ”Tarkastelun kohteena oleva toimenpide on [riidanalaisten summien] ja välitystuomion antamisesta alkaen kertyneen koron maksaminen välitystuomion vapaaehtoisen tai pakkotäytäntöönpanon kautta.”
126
Riidanalaisen päätöksen 39 perustelukappaleesta, joka koskee ”toimenpiteen kuvausta” ja sisältyy päätöksen 3 osaan, jonka otsikko on ”Toimenpiteen kuvaus ja syyt menettelyn aloittamiselle”, käy selvästi ilmi, että kyseisessä päätöksessä tarkoitettu toimenpide on riidanalaisten summien maksaminen eikä välitystuomio.
127
Se, että komissio katsoi kyseessä olevan tukitoimenpiteen vastaavan riidanalaisten summien maksamista, vahvistetaan riidanalaisen päätöksen 123 perustelukappaleessa, jossa todetaan, että ”[tämä maksaminen] [välitysasian kantajille] välitystuomion vapaaehtoisen tai pakkotäytäntöönpanon kautta parantaa yrityksen kilpailuasemaa”.
128
Tätä toteamusta ei voida kyseenalaistaa kantajien argumentilla, joka perustuu valitusasiassa annetun tuomion 124 kohtaan, jonka mukaan ”oikeus korvaukseen, joka myönnettiin sen vahingon korvaamiseksi, jonka välitysasian kantajat väittävät kärsineensä sen vuoksi, että kyseessä oleva verokannustinjärjestelmä kumottiin väitetysti kahdenvälisen investointisuojasopimuksen vastaisesti, myönnettiin vasta välitystuomiolla”.
129
On nimittäin täsmennettävä, että näin todetessaan unionin tuomioistuin lausui ainoastaan komission ajallisesta toimivallasta tehdä riidanalainen päätös SEUT 108 artiklan nojalla. Sen valitusasiassa annetun tuomion 124 kohdassa esittämä toteamus koski siis ainoastaan päivää, jona kantajille myönnettiin oikeus korvaukseen, eikä riidanalaisten summien maksamisen luokittelua SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, mitä kyseisessä päätöksessä tarkasteltiin.
130
Tässä yhteydessä se, onko välitystuomio tarkastelluista maksuista riippumatta itsessään etu, jota voidaan pitää SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, ei vaikuta siihen, että kyseessä olevana tukitoimenpiteenä pidetään riidanalaisten summien maksamista.
131
Unionin tuomioistuin totesi lisäksi valitusasiassa annetun tuomion 135 kohdassa nimenomaisesti, että komissio tutki riidanalaisessa päätöksessä EUT-sopimuksen valtiontukisääntöjen kannalta välitystuomion täytäntöönpanemiseksi suoritetun riidanalaisten summien maksamisen.
132
Komissio ei voi myöskään pyytää – kuten se kirjallisia huomautuksia sisältävän lisäkirjelmänsä ja istunnossa esittämänsä suullisen lausuman perusteella tekee – unionin yleistä tuomioistuinta katsomaan vastedes, että sen tarkastelemaa toimenpidettä olisi pidettävä välitystuomiosta ja sen täytäntöönpanosta koostuvana yhtenä toimenpiteenä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei nimittäin voi kumoamiskanteen yhteydessä korvata riidanalaisen toimen toteuttajan perusteluja omillaan (ks. tuomio 26.10.2016, PT Musim Mas v. neuvosto, C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
133
Vaikka kantajat väittävät lisäksi, että korvauksen maksaminen on ainoastaan ”automaattinen seuraus” välitystuomiosta, ne toteavat tässä yhteydessä ainoastaan, että Romania maksoi riidanalaiset summat kyseisen tuomion takia, eivätkä ne voi tällaisella toteamuksella menestyksekkäästi väittää, ettei tämä maksaminen ole välitystuomiosta erillinen etu.
134
SEUT 107 artiklan 1 kohdassa ei nimittäin tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden vaan niiden vaikutusten perusteella, kuten komissio muistutti riidanalaisen päätöksen 80 perustelukappaleessa (tuomio 4.3.2021, komissio v. Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, 61 kohta ja valitusasiassa annettu tuomio, 122 kohta).
135
Vaikka välitystuomiota ei voitaisi erottaa sen täytäntöönpanosta, riidanalaisten summien maksaminen välitystuomion täytäntöön panemiseksi oli kuitenkin komission riidanalaisessa päätöksessä tarkastelema toimenpide.
136
Toisin kuin kantajat väittävät, komissio saattoi tässä tilanteessa perustellusti määritellä riidanalaisten summien maksamisen kyseessä olevaksi tukitoimenpiteeksi varmistaessaan SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolon arvioinnissa, aiheutuuko tästä maksamisesta taloudellista etua, jota kantajat eivät olisi saaneet tavanomaisissa markkinaolosuhteissa.
137
Kaiken edellä esitetyn perusteella käsiteltävänä oleva väite on hylättävä.
2) Ensimmäinen väite, jonka mukaan kyseessä oleva tukitoimenpide ei voi olla etu, joka on maksettu korvauksena kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamisen seurauksista
138
Kuten edellä 118 kohdasta ilmenee, käsiteltävänä oleva väite perustuu kahteen pääasialliseen argumenttiin.
i) Ensimmäinen argumentti, jonka mukaan komissio katsoi virheellisesti, että välitystuomiolla korvattiin välitysasian kantajille kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamisen seuraukset
139
Edellä 131 kohdasta ilmenee, että komissio tutki EUT-sopimuksen valtiontukisääntöjen kannalta riidanalaisten summien maksamisen eikä kyseessä olevaa verokannustinjärjestelmää, joka oli kumottu ennen Romanian liittymistä unioniin eikä ollut siten enää voimassa riidanalaisen päätöksen tekohetkellä (valitusasiassa annettu tuomio, 135 kohta).
140
Kuten riidanalaisen päätöksen 93 perustelukappaleesta ilmenee, komissio tutki tätä varten tietoja, joiden perusteella välitystuomioistuin oli arvioinut välitysasian kantajille myöntämäänsä tukea, ja väitetysti kärsittyjen vahinkojen kuvausta.
141
Riidanalaisen päätöksen 94 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio katsoi aluksi, että välitystuomioistuin oli määrännyt korvauksen kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän ennenaikaisesta kumoamisesta aiheutuneesta vahingosta. Komissio katsoi seuraavaksi, että Romanian toteuttamalla välitystuomion vapaaehtoisella tai pakkotäytäntöönpanolla korvataan välitysasian kantajille, kuten kyseisen päätöksen 95 perustelukappaleesta ilmenee, määrä, joka vastaa sen hyödyn määrää, joka niiden olisi pitänyt saada kyseisessä järjestelmässä ajanjaksona, joka ulottuu sen kumoamishetkestä (22.2.2005) suunniteltuun päättymisajankohtaan (1.4.2009). Lopuksi komissio totesi, että vahingon määrä muodostui lähinnä sokerin ja muiden raaka-aineiden sellaisten tullien palautuksesta, joilta välitysasian kantajat olisivat välttyneet, jos kyseistä järjestelmää ei olisi kumottu, ja kumoamisen vuoksi toteutumatta jääneistä lopputuotteiden myyntituotoista.
142
Komissio luokitteli siksi riidanalaisen päätöksen 96 perustelukappaleessa riidanalaisten summien maksamisen taloudelliseksi hyödyksi, jota välitysasian kantajat eivät olisi voineet saada tavanomaisissa markkinaolosuhteissa, koska tällä maksamisella oli tarkoitus korvata niille kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamisesta aiheutunut vahinko.
143
Riitauttaakseen välitystuomiota koskevan komission tulkinnan kantajat väittävät, että välitystuomioistuin myönsi välitysasian kantajille korvauksia niille väitetysti aiheutuneesta vahingosta, kuten edellä 118 kohdassa muistutettiin, koska Romania ei turvannut niiden investointien oikeudenmukaista ja tasapuolista kohtelua, mikä oli kahdenvälisen investointisuojasopimuksen 2 artiklan 3 kohdan vastaista. Ne täsmentävät tässä yhteydessä, että Romania rikkoi kyseistä artiklaa, kun se yhtäältä poisti kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän pääasialliset edut pitäen kuitenkin voimassa vastaavat velvoitteet eikä toisaalta toiminut läpinäkyvästi, kun se ei ilmoittanut välitysasian kantajille ajoissa järjestelyn päättymisestä.
144
Kantajat toteavat lisäksi, että vaikka välitystuomioistuin viittasi kyseessä olevaan verokannustinjärjestelmään määrittääkseen aiheutuneen vahingon, tämä ei voi itsessään tarkoittaa sitä, että välitystuomiolla palautettiin kyseinen järjestelmä.
145
Käsiteltävässä asiassa välitystuomion 872 kohdasta, sellaisena kuin se on esitetty valitusasiassa annetun tuomion 27 kohdassa ja riidanalaisen päätöksen 26 perustelukappaleessa, ilmenee, että välitystuomioistuin katsoi, että kumoamalla kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän aikaisemmin kuin 1.4.2009 Romania ensinnäkin loukkasi välitysasian kantajien, jotka olettivat kyseisten kannustimien olevan saatavilla pääosin samassa muodossa 31.3.2009 saakka, perusteltua luottamusta, ei toiseksi toiminut avoimesti, koska se ei ollut ilmoittanut tästä kyseisille kantajille hyvissä ajoin, eikä kolmanneksi siten turvannut mainittujen kantajien investointien kahdenvälisen investointisuojasopimuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua oikeudenmukaista ja tasapuolista kohtelua. Niinpä kyseinen tuomioistuin velvoitti Romanian maksamaan niille vahingonkorvauksen, jonka suuruuden määrittämisessä otettiin ensisijaisesti huomioon kyseisille kantajille 22.2.2005 ja 31.3.2009 välisenä aikana väitetysti aiheutuneet vahingot.
146
On kuitenkin ensinnäkin todettava, että välitystuomiossa korvattaviksi määrätyt vahingot, sellaisina kuin ne on yksilöity kyseisen tuomion tuomiolauselmassa ja esitetty lyhyesti riidanalaisen päätöksen 27 perustelukappaleessa, vastaavat seuraavia vahinkoja: sokerin kustannusten kasvu (välitysasian kantajien piti maksaa sokerin tuonnista tullia raaka-ainekannustimen kumoamisen jälkeen), muiden raaka-aineiden kuin sokerin ja tietynlaisen polyeteenitereftalaatin (PET) kustannusten kasvu (PET:n osalta välitystuomioistuin oli hylännyt vahingonkorvauspyynnön sillä perusteella, etteivät kantajat olleet koskaan käyttäneet raaka-ainekannustinta PET:n tuontiin), se, ettei sokeria voitu varastoida alhaisempaan hintaan, (määrän perusteena ovat tuodun sokerin tullit, jotka olisi voitu välttää, jos välitysasian kantajat olisivat voineet varastoida sokeria ennen 1.4.2009) sekä lopputuotteen myyntituoton toteutumatta jääminen (joka vastaa virvoitusjuomien ja muiden sokeria sisältävien tuotteiden markkinaosuuksien supistumista vuosina 2004–2008 – tällaisten tuotteiden kustannusten lisääntyminen johti tuotteiden kallistumiseen, mikä puolestaan vähensi niiden myyntiä).
147
Näin yksilöityjen vahinkojen korvauksena maksetuille summille kertyi korkoa, joka laskettiin 1.3.2007 lukien sokerin ja muiden raaka-aineiden hinnannousun osalta, 1.11.2009 lukien sokerin varastointimahdollisuuden menettämisen vuoksi ja 1.5.2008 lukien toteutumatta jääneen tuoton osalta.
148
Toiseksi on muistutettava, että kuten riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, kyseessä olevassa verokannustinjärjestelmässä tietyille Romanian hallituksen epäsuotuisina pitämillä alueilla toimiville investoijille myönnettiin vapautus sellaisten raaka-aineiden tullista, jotka ovat välttämättömiä kyseisellä epäsuotuisalla alueella toteutettavan investoinnin kannalta, sillä näiden alun perin määrättyjen tullien palautusten jälkeen niistä myönnettiin järjestelmän muuttamisen jälkeen vapautus.
149
Kuten edellä 7 kohdassa todettiin, välitysasian kantajille myönnettiin epäsuotuisana pidetyllä Ştei-Nucetin kaivosalueella toimivina investoijina 2000-luvun alusta alkaen kyseessä olevassa verokannustinjärjestelmässä määrättyjä vapautuksia raaka-aineiden tulleista siihen saakka, kunnes järjestelmä kumottiin 22.2.2005.
150
Kolmanneksi on lisättävä, että vaikka kantajat riitauttavat seuraukset, jotka välitystuomioistuimen myöntämän korvauksen laskentatavasta saattoi aiheutua, ne eivät sitä vastoin riitauta sitä, että kyseessä oleva verokannustinjärjestelmä otettiin huomioon korvattavien vahinkojen määrää vahvistettaessa.
151
Välitystuomion 944 ja 945 kohdasta ilmenee, että välitysasian kantajat ehdottivat menetelmää, jolla välitystuomioistuin laski aiheutuneet vahingot ja jossa määritettiin kustannusten lisääntyminen ja välitysasian kantajien sen vuoksi menettämät tuotot, etteivät ne voineet kehittää liiketoimintaansa suunnitelmien mukaisesti toteuttamalla lisäinvestointeja ja myymällä sokeria sisältäviä tuotteita.
152
Välitystuomioistuin totesi tältä osin välitystuomion 917 kohdassa, mikä toistetaan riidanalaisen päätöksen 94 perustelukappaleessa, että korvauksen määräämisen taustalla oli periaate, jonka mukaan ”kantajat on saatettava tilanteeseen, jossa ne ’kaikella todennäköisyydellä’ olisivat ilman kansainvälisen sopimuksen rikkomista”. Kuten kyseisen tuomion 928 kohdasta ilmenee, välitystuomioistuin katsoi lisäksi, että ainoastaan kansainvälisen sopimuksen rikkomisen aiheuttamat tappiot voitaisiin korvata vahingonkorvauksella ja että ”kaikki [välitysasian] kantajien esiin tuomat kahdenvälisen investointisopimuksen rikkomiset johtuvat samasta seikasta eli siitä, että [kyseessä olevassa verokannustinjärjestelmässä määrätyt] kannustimet kumottiin ennenaikaisesti tai että ne liittyvät suoraan ennenaikaiseen kannustinten kumoamiseen”.
153
Kuten komissio totesi riidanalaisen päätöksen 94 perustelukappaleessa, arvioidessaan kantajille maksettavan korvauksen määrää välitystuomioistuin analysoi, oliko tappioita todellisuudessa aiheutunut ja liittyivätkö ne suoraan kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamiseen, kuten ilmenee erityisesti välitystuomion 953 kohdasta esimerkiksi sokerin hinnannoususta johtuvien korvausten osalta, kyseisen tuomion 971 kohdasta muiden raaka-aineiden kuin sokerin ja PET:n kustannusten kasvun osalta, kyseisen tuomion 982–985 kohdasta sokerin varastointimahdollisuuden menettämisen vuoksi määrättyjen korvausten osalta sekä kyseisen tuomion 1016–1020 kohdasta lopputuotteiden myyntituoton toteutumatta jäämisen vuoksi määrättyjen korvausten osalta.
154
Neljänneksi ja viimeiseksi, kuten unionin tuomioistuin korosti valitusasiassa annetun tuomion 117 kohdassa, koska välitystuomiolla myönnetyllä korvauksella korvataan se vahinko, jonka välitysasian kantajat väittävät kärsineensä sen vuoksi, että Romania kumosi kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän väitetysti kahdenvälisen investointisuojasopimuksen vastaisesti, sen alkusyynä on kyseinen kumoaminen, joka on vahingon, josta välitystuomioistuin myönsi korvauksen, aiheuttanut tapahtuma.
155
Edellä 146–154 kohdasta ilmenee, että kun välitystuomioistuin katsoi, että kuten edellä 145 kohdassa muistutettiin, Romania ei turvannut välitysasian kantajien investointien tasapuolista ja oikeudenmukaista kohtelua, mitä kahdenvälisen investointisuojasopimuksen 2 artiklan 3 kohdassa edellytetään, se aikoi myöntää niille korvauksen kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamisesta aiheutuneista taloudellisista seurauksista.
156
Kuten komissio korosti istunnossa, välitystuomioistuin ei myöskään luonnehtinut eikä määrittänyt yhtäältä vahinkoa, jonka väitetään aiheutuneen siitä, että kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän edunsaajille asetetut velvollisuudet pidettiin voimassa siihen aiemmin liittyneiden etujen poistamisesta huolimatta, eikä toisaalta vahinkoa, jonka väitetään aiheutuneen Romanian läpinäkymättömästä toiminnasta, joka johtui siitä, ettei se ilmoittanut investoijille asianmukaisesti järjestelyn päättymisestä ennen ilmoitettua päättymispäivää.
157
Kantajat eivät voi siten perustellusti väittää, ettei välitystuomiolla korvattu välitysasian kantajille kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamisen seurauksia vaan myönnettiin niille korvaus siitä Romanian toiminnasta aiheutuneesta vahingosta, että se yhtäältä piti järjestelmän kumoamisesta huolimatta voimassa kyseisen järjestelmän mukaisia etuja vastaavat velvollisuudet eikä toisaalta ilmoittanut niille ajoissa järjestelyn kumoamisesta ja laiminlöi siten velvollisuuttaan turvata investoijien investointien oikeudenmukainen ja tasapuolinen kohtelu kahdenvälisen investointisuojasopimuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
ii) Toinen argumentti, jonka mukaan kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamisen välillisten seurausten korvaamista ei voida pitää SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna etuna
158
Kuten edellä 118 kohdassa todettiin, kantajat toteavat lisäksi, että ainakin siinä tapauksessa, että unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että välitystuomiolla korvattiin välitysasian kantajille kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamisen seuraukset, tämän kumoamisen välillisten seurausten, kuten tuoton toteutumatta jäämisen tai uusille markkinoille pääsyn mahdollisuuden menettämisen, korvaamista ei voida pitää valtiontukisäännöissä tarkoitettuna etuna.
159
Kantajat toteavat tässä yhteydessä, etteivät riidanalaiset summat vastaa niitä määriä, jotka ne olisivat saaneet, jos kyseessä olevaa verokannustinjärjestelmää ei olisi kumottu. Kantajien mukaan välitystuomioistuimen välitystuomiossa määräämällä korvauksella kompensoidaan kyseisen järjestelmän kumoamisen välilliset seuraukset, nimittäin siitä johtuva kustannusten lisääntyminen, etteivät kantajat voineet varastoida sokeria ennen järjestelyn suunniteltua päättymistä ja että tuotot vähentyivät markkinaosuuksien supistuttua, mikä johtui maahantuotujen raaka-aineiden kustannusten kallistumisesta tullimaksujen vuoksi.
160
Asian T‑704/15 RENV kantajat korostavat tässä tilanteessa, että vaikka riidanalaisten summien maksamisella olisi korvattu kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän väitetysti muodostaman sääntöjenvastaisen tai sisämarkkinoille soveltumattoman tuen peruuttaminen, summat, jotka välitystuomioistuin myönsi korvaukseksi järjestelmän kumoamisesta johtuvasta tuoton toteutumatta jäämisestä tai mahdollisuuden menettämisestä, eivät voi missään tapauksessa olla vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua etua.
161
Kantajien mainitseman oikeuskäytännön mukaan sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen edeltäneen tilanteen palauttamiseksi ei tarkoita menneiden tapahtumien erilaista ennalleen palauttamista hypoteettisten seikkojen perusteella ja merkitsee ainoastaan tuensaajan tuesta saaman edun palauttamista eikä tämän kyseistä etua hyödyntämällä mahdollisesti hankkiman taloudellisen hyödyn palauttamista (tuomio 21.12.2016, komissio v. Aer Lingus ja Ryanair Designated Activity, C‑164/15 P ja C‑165/15 P, EU:C:2016:990, 91 ja 92 kohta).
162
Aluksi on todettava, että välitystuomioistuimen välitystuomiossa myöntämän korvauksen luokittelun kannalta on merkityksetöntä, vastasiko tämä korvaus sääntöjenvastaisen tai sisämarkkinoille soveltumattoman tuen peruuttamisesta myönnettyä korvausta, sillä tässä yhteydessä merkitystä on ainoastaan sillä, saattoiko myönnetty korvaus olla SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Lisäksi myöskään se, että sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen merkitsee kantajien mainitseman oikeuskäytännön mukaan ainoastaan tuensaajan tuesta saaman edun palauttamista, ei vaikuta siihen, miten komission on tämän määräyksen perusteella luokiteltava kyseisessä tuomiossa myönnetty korvaus.
163
Seuraavaksi on todettava, että edellä 161 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö on esteenä sille, että sääntöjenvastaisen tuen takaisin periminen koskee tuensaajan kyseistä etua hyödyntämällä mahdollisesti hankkiman taloudellisen hyödyn palauttamista. Riidanalaisessa päätöksessä velvoitetaan joka tapauksessa perimään takaisin riidanalaiset summat eikä hypoteettinen etu, joka johtuu tuensaajan kyseisten summien hyödyntämisestä.
164
Kantajien käsiteltävässä asiassa saama etu on nimittäin välitystuomiossa myönnetyn korvauksen maksaminen.
165
Lisäksi välitysasian kantajien välitystuomioistuimessa nostaman kaltainen vahingonkorvauskanne ei saa johtaa valtiontukisääntöjen tehokkaan soveltamisen kiertämiseen (ks. vastaavasti tuomio 11.11.2015, Klausner Holz Niedersachsen, C‑505/14, EU:C:2015:742, 42–44 kohta). Markkinaosuuksien supistumisesta, raaka-aineiden varastointiin liittyvistä menetyksistä tai loppujen lopuksi mistä tahansa tukijärjestelmän kumoamisesta johtuvasta menetyksestä maksettuja vahingonkorvauksia on siten väistämättä pidettävä valtiontukena, jos tällaiset vahingonkorvaukset kuuluvat kyseisissä säännöissä tarkoitetun taloudellisen hyödyn käsitteeseen.
166
Komissio totesi tästä riidanalaisen päätöksen 96 perustelukappaleessa seuraavaa:
”– – myyntituoton toteutumatta jäämisestä maksettavien korvausten myöntäminen [välitysasian] kantajille, koska ne joutuivat hoitamaan omia toimintakustannuksiaan, on myös taloudellista hyötyä, jota ei ilman välitystuomiota ole tarjolla tavanomaisissa markkinaolosuhteissa; tavanomaisissa markkinaolosuhteissa yrityksen olisi pitänyt hoitaa omaan taloudelliseen toimintaansa liittyvät kustannuksensa, eikä tätä etua olisi syntynyt. Kolmanneksi koron maksaminen [välitysasian] kantajille aiemmin suoritetuista maksuista, jotka nekin on katsottava hyödyksi, tarjoaa erillisen lisähyödyn.”
167
On todettava, etteivät kantajat ole esittäneet mitään argumenttia, jolla voitaisiin kyseenalaistaa riidanalaisen päätöksen 96 perustelukappaleessa esitetyt komission toteamukset, joiden mukaan välitystuomioistuimen myöntämä korvaus on SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua taloudellista etua ja jotka esitettiin sen jälkeen, kun oli tarkasteltu kantajille kyseessä olevassa verokannustinjärjestelmässä ajanjaksona, joka ulottuu sen kumoamishetkestä suunniteltuun päättymisajankohtaan, väitetysti myönnettyjä etuja.
168
Kaiken edellä esitetyn perusteella kantajat eivät ole osoittaneet komission katsoneen virheellisesti, että kyseessä oleva tukitoimenpide on SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua taloudellista etua, jonka välitysasian kantajat saivat korvaukseksi kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamisen seurauksista.
169
Käsiteltävänä oleva väite on siten hylättävä kokonaisuudessaan.
3) Toinen väite, jonka mukaan 27.9.1988 annettua tuomiota Asteris ym. (106/87–120/87) ei ole otettu huomioon
170
Kuten edellä 119 kohdasta ilmenee, tämä väite perustuu oletukseen, jonka mukaan välitystuomiosta aiheutui oikeusvaikutuksia kantajiin nähden, koska siinä myönnettiin niille korvaus kahdenvälisen investointisuojasopimuksen väitetystä rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta, johon niiden kyseisellä tuomiolla myönnettyä vahingonkorvausta koskeva oikeus perustuu. Välitystuomioon perustuvaa vahingonkorvausten maksamista ei näin ollen 27.9.1988 annetun tuomion Asteris ym. (106/87–120/87, EU:C:1988:457, 23 ja 24 kohta) mukaan pidetä valtiontukena.
171
On muistutettava, että julkiset tuet, jotka ovat tiettyjä yrityksiä tai tiettyjä tuotteita suosivia viranomaisten toimenpiteitä, ovat oikeudelliselta luonteeltaan perustavanlaatuisesti erilaisia kuin vahingonkorvaukset, joita kansalliset viranomaiset mahdollisesti velvoitetaan maksamaan yksityisille korvauksena niiden näille aiheuttamasta vahingosta. Vahingonkorvaukset eivät siis ole unionin oikeudessa tarkoitettua valtiontukea (ks. vastaavasti tuomio 27.9.1988, Asteris ym., 106/87–120/87, EU:C:1988:457, 23 ja 24 kohta).
172
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti toisistaan on erotettava lainvastaisuudesta aiheutunutta vahinkoa koskevat korvausvaatimukset ja säännöstön mukaisesti maksettavia maksusuorituksia koskeva suorituskanne (ks. vastaavasti tuomio 27.9.1988, Asteris ym., 106/87–120/87, EU:C:1988:457, 25 ja 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
173
Jos tuomioistuimessa edes muodollisesti korvaukseksi vaaditut summat vastaavat kantajan lainsäädännön nojalla vaatiman edun maksamista, kanteessa ei nimittäin vaadita korvausta vahingosta, joka on erillinen siitä vahingosta, ettei sille ole maksettu etua, johon se katsoo olleensa oikeutettu tämän lainsäädännön nojalla (ks. vastaavasti tuomio 12.1.2023, DOBELES HES, C‑702/20 ja C‑17/21, EU:C:2023:1, 61 ja 62 kohta).
174
Kun kansallisessa säännöstössä on otettu käyttöön SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki, myös tuomioistuimessa kyseisen säännöstön nojalla vaaditun summan maksaminen merkitsee siten tällaista tukea (tuomio 12.1.2023, DOBELES HES, C‑702/20 ja C‑17/21, EU:C:2023:1, 65 kohta).
175
Kuten edellä 165 kohdassa muistutettiin, tuensaaja ei voi siksi kiertää valtiontukisääntöjen tehokasta soveltamista hankkimalla unionin oikeuden valtiontukisääntöihin vetoamatta vahingonkorvaustuomion, jonka vaikutuksesta se voisi lopulta jatkaa kyseessä olevan tuen täytäntöönpanoa useiden vuosien ajan (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 11.11.2015, Klausner Holz Niedersachsen, C‑505/14, EU:C:2015:742, 42–44 kohta).
176
Kuten edellä 99–101 kohdasta ilmenee, käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuinjärjestelmä, johon välitystuomioistuin ei kuulu (valitusasiassa annetun tuomion 141 kohta), on korvannut kahdenvälisen investointisuojasopimuksen mukaisen välimiesmenettelyn Romanian unioniin liittymisestä, nimittäin 1.1.2007, alkaen, joten kyseisen tuomioistuimen Romanian liittymisen jälkeen antamasta välitystuomiosta ei voi aiheutua oikeusvaikutuksia kantajiin nähden (määräys 21.9.2022, Romatsa ym., C‑333/19, ei julkaistu, EU:C:2022:749, 40–43 kohta).
177
Tässä tilanteessa välitystuomiossa tehdyllä luokittelulla ei ole missään tapauksessa ratkaisevaa merkitystä tarkasteltaessa valtiontuen olemassaoloa. Riidanalaisten summien maksamista välitystuomion täytäntöön panemiseksi ei voida siksi pitää juridisesti unionin oikeudessa tarkoitettuna vahingonkorvauksena pelkästään sillä perusteella, että se luokitellaan sellaiseksi kyseisessä tuomiossa.
178
Komissiolla oli siten oikeus analysoida valtiontuen olemassaoloa välitystuomioistuimen tekemästä oikeudellisesta luonnehdinnasta riippumatta, kuten se teki riidanalaisessa päätöksessä.
179
Kuten toisen kanneperusteen ensimmäisen osan ensimmäisen väitteen tarkastelusta ilmenee, komissio katsoi kantajien tätä arviointia kyseenalaistamatta, että kyseessä oleva tukitoimenpide on taloudellinen etu, joka välitysasian kantajille maksettiin korvaukseksi kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän kumoamisen seurauksista eikä siitä Romanian toiminnasta aiheutuneesta vahingosta, että se yhtäältä piti järjestelmän kumoamisesta huolimatta voimassa kyseisen järjestelmän mukaisia etuja vastaavat velvollisuudet eikä toisaalta ilmoittanut niille ajoissa järjestelyn kumoamisesta.
180
Koska riidanalaisten summien maksamisen ei ole osoitettu johtaneen sellaisen vahingon korvaamiseen, joka johtui Romanian väitetysti virheellisestä toiminnasta, sellaisena kuin se esitettiin edellä 157 kohdassa, kantajat eivät voi menestyksekkäästi väittää, ettei kyseessä olevaa tukitoimenpidettä voida pitää valtiontukena 27.9.1988 annetun tuomion Asteris ym. (106/87–120/87, EU:C:1988:457, 23 ja 24 kohta) mukaisesti.
181
Kantajat lisäävät kuitenkin, ettei välitystuomiolla voitu korvata niille myöskään kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän väitetysti muodostaman sääntöjenvastaisen tai sisämarkkinoille soveltumattoman tuen peruuttamista. Kantajien mukaan näin on lähinnä siksi, ettei kyseinen järjestelmä, joka oli otettu käyttöön ennen Romanian liittymistä unioniin, ole koskaan kuulunut unionin valtiontukisääntöjen soveltamisalaan tai komission toimivaltaan.
182
Aluksi on muistutettava, että 27.9.1988 annettuun tuomioon Asteris ym. (106/87–120/87, EU:C:1988:457, 23 ja 24 kohta) perustuva oikeuskäytäntö, jonka huomiotta jättämiseen kantajat vetoavat, koskee yksinomaan julkiseksi tueksi luonnehtimista, koska siinä todetaan ainoastaan, että julkinen tuki poikkeaa oikeudelliselta luonteeltaan perustavalla tavalla vahingonkorvauksista.
183
Kuten edellä 139–157 kohdasta ilmenee, komissiolla oli oikeus katsoa, ettei välitysasian kantajien saama etu ollut korvaus lainvastaisuudesta aiheutuneesta vahingosta 27.9.1988 annetussa tuomiossa Asteris ym. (106/87–120/87, EU:C:1988:457, 23 ja 24 kohta) tarkoitetussa merkityksessä. Kyseisen päätöksen oikeellisuutta ei voida siksi kyseenalaistaa tältä osin kantajien argumenteilla, joilla pyritään kyseenalaistamaan komission 27.9.1988 annetun tuomion Asteris ym. (106/87–120/87, EU:C:1988:457) soveltamisen pois sulkemiseksi esittämät riidanalaisen päätöksen lisäperustelut, jotka koskevat tuen lainvastaisuutta.
184
Täydentävästi on vielä muistutettava, että Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Romanian välisestä assosiaatiosta tehdyn Eurooppa-sopimuksen, joka tehtiin ja hyväksyttiin yhteisön puolesta 19.12.1994 tehdyllä neuvoston ja komission päätöksellä 94/907/EHTY, EY, Euratom (EYVL 1994, L 357, s. 2; jäljempänä Eurooppa-sopimus), 64 artiklan 1 kohdan iii alakohdan mukaan valtion tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla tiettyjä yrityksiä tai tiettyjen tavaroiden tuotantoa, on joka tapauksessa yhteensopimatonta kyseisen sopimuksen moitteettoman toiminnan kanssa siltä osin kuin se on omiaan vaikuttamaan Euroopan yhteisöjen ja Romanian väliseen kauppaan. Kyseisen sopimuksen 64 artiklan 2 kohdan nojalla tämän artiklan vastaisia käytäntöjä arvioidaan ”[ETY:n] perustamissopimuksen 85, 86 ja 92 artiklan [joista on tullut SEUT 101, 102 ja 107 artikla] sääntöjen soveltamisesta johtuvien arviointiperusteiden mukaan”.
185
Noudattaakseen Eurooppa-sopimuksen mukaista yhdenmukaistamisvelvoitettaan Romania hyväksyi vuonna 1999 lain nro 143/1999 valtiontuesta (lege nr. 143/1999 privind ajutorul de stat), johon sisältyvä valtiontukien määritelmä oli sama kuin Eurooppa-sopimuksen 64 artiklassa ja unionin oikeudessa. Tässä laissa Consiliul Concurenţei (Romanian kilpailuneuvosto) ja Oficiul Concurenței (Romanian kilpailuvirasto) asetettiin kansallisiksi valtiontukia valvoviksi viranomaisiksi, joilla on toimivalta arvioida Romanian yrityksille myöntämien valtiontukien soveltuvuutta sisämarkkinoille.
186
Komissio täsmensi käsiteltävässä asiassa, ettei siihen voida soveltaa 27.9.1988 annettuun tuomioon Asteris ym. (106/87–120/87, EU:C:1988:457, 23 ja 24 kohta) perustuvaa oikeuskäytäntöä siitä syystä, että koska – kuten lähinnä riidanalaisen päätöksen 103 perustelukappaleesta ilmenee – kyseessä oleva verokannustinjärjestelmä johti sääntöjenvastaiseen valtiontukeen, välitysasian kantajille myönnetty korvaus, jonka määrä vastasi niiltä kyseisen järjestelmän kumoamisen vuoksi evättyjä verokannustimia, oli itsessään sääntöjenvastaista valtiontukea.
187
Asiakirja-aineistosta ilmenee tältä osin, että Romanian kilpailuneuvosto katsoi 15.5.2000 tekemässään päätöksessä, että ”raaka-aineiden vapauttaminen tulleista [on katsottava] toimintaa varten annetuksi valtiontueksi”, eikä tätä päätöstä ole riitautettu eikä kumottu.
188
Tässä tilanteessa se kantajien edellä 181 kohdassa mainitun argumentin tueksi esitetty seikka, että kyseessä oleva verokannustinjärjestelmä perustettiin ennen Romanian liittymistä unioniin, ei tarkoita sitä, ettei tätä järjestelmää tutkittu unionissa sovellettavien valtiontukisääntöjen kannalta. Tässä yhteydessä on merkityksetöntä, ettei komissio väitetysti ollut toimivaltainen tekemään tällaista arviointia, koska tämän arvioinnin suoritti viranomainen, jonka toimivaltaa ei ole kyseenalaistettu käsiteltävässä asiassa.
189
Kantajat eivät voi siksi pelkästään tämän perusteella pätevästi väittää, että komissio teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, kuten riidanalaisen päätöksen 103 perustelukappaleesta ilmenee, että välitystuomioistuimen myöntämällä korvauksella korvattiin välitysasian kantajille kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän väitetysti muodostaman sääntöjenvastaisen tai sisämarkkinoille soveltumattoman tuen peruuttaminen edellä 172–174 kohdassa mainittujen oikeuskäytännön periaatteiden mukaisesti.
190
Kaiken edellä esitetyn perusteella käsiteltävänä oleva väite ja siten kanneperusteen osa kokonaisuudessaan on hylättävä.
[– –]
c)
Kolmas osa, jonka mukaan kyseessä oleva tukitoimenpide ei johdu Romaniasta
201
Kantajat väittävät lähinnä, että ICSID-sopimuksen 53 ja 54 artiklan mukaan se, että Romania panee välitystuomion täytäntöön, on pakollinen ja automaattinen seuraus sen lakisääteisistä velvoitteista kyseisen yleissopimuksen muita allekirjoittajavaltioita kohtaan. Koska Romania on velvollinen panemaan kyseisen tuomion täytäntöön, riidanalaisten summien maksaminen ei ole siksi kyseisen jäsenvaltion yksipuolinen ja itsenäinen päätös. Näin ollen väitetty tuki ei voi kantajien mukaan johtua Romaniasta, mikä on edellytyksenä sille, että sitä voidaan pitää SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena.
202
Kantajat vetoavat päättelynsä tueksi 5.4.2006 annettuun tuomioon Deutsche Bahn v. komissio (T‑351/02, EU:T:2006:104, 100–102 kohta) perustuvaan oikeuskäytäntöön, jonka mukaan toimenpiteet, jotka jäsenvaltiot ovat velvollisia toteuttamaan unionin oikeuden nojalla ja joiden osalta niillä ei ole mitään harkintavaltaa, eivät voi johtua kyseisistä jäsenvaltioista. Kantajat väittävät, että tämän olisi pädettävä myös kansainvälisessä oikeudessa edellytettäviin toimenpiteisiin.
203
Lisäksi välitystuomio on kantajien mukaan ICSID-sopimuksen mukaisesti täytäntöönpanokelpoinen kaikissa, myös unionin ulkopuolisissa, allekirjoittajavaltioissa. Koska välitysasian kantajilla on siten oikeus vaatia sen pakkotäytäntöönpanoa Romanialla ulkomailla olevia varoja vastaan, sen täytäntöönpanosta ei välttämättä päätä romanialainen tuomioistuin, joten tästäkään syystä väitetty tuki ei voi johtua Romaniasta.
204
Valitusasiassa annetusta tuomiosta tehtäviä päätelmiä koskevissa kirjallisissa huomautuksissaan kantajat toteavat lisäksi, ettei välitystuomion itsessään voida missään tapauksessa katsoa johtuvan Romaniasta. Kantajien mukaan kyseisen tuomion on näet antanut riippumaton tuomioistuin, koska Romania ei voinut valvoa millään tavoin sen päätöksiä, jotka eivät voi olla kanteen kohteena Romanian tuomioistuimissa. Tästä syystä tämä tuomio ei voi johtua kyseisestä jäsenvaltiosta.
205
Komissio, jota Espanjan kuningaskunta tukee, kiistää kantajien väitteet.
206
Oikeuskäytännöstä ilmenee, että jotta etuja voidaan pitää SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, niiden on oltava peräisin valtiolta (ks. tuomio 13.9.2017, ENEA, C‑329/15, EU:C:2017:671, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tästä on todettava, että kun edun myöntää viranomainen, etu on peräisin lähtökohtaisesti valtiolta (ks. tuomio 15.12.2021, Oltchim v. komissio, T‑565/19, EU:T:2021:904, 160 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
207
Käsiteltävässä asiassa komissio muistuttaa riidanalaisen päätöksen 43 perustelukappaleen viidennessä luetelmakohdassa katsoneensa aloittamispäätöksessä, että hyöty johtuu Romaniasta riippumatta siitä, onko se pannut välitystuomion täytäntöön vapaaehtoisesti tai tuomioistuimen määräyksestä.
208
Komissio totesi riidanalaisen päätöksen 118–120 perustelukappaleessa aluksi, että Romanian vapaaehtoinen päätös tehdä kahdenvälinen investointisuojasopimus on luonut valikoivalle hyödylle otolliset olosuhteet.
209
Komissio täsmentää seuraavaksi, että se, että osa välitystuomioistuimen välitysasian kantajille maksettavaksi määräämästä korvauksesta maksettiin kuittaamalla verovelkoja, joita yhdellä kantajista oli Romanian viranomaisille, ja se, että nämä samat viranomaiset maksoivat loppuosan, johtuivat kyseisestä jäsenvaltiosta, koska nämä toimenpiteet oli toteutettu vapaaehtoisesti kyseisen tuomion täytäntöönpanon yhteydessä.
210
Komissio katsoo lisäksi, että se, että Romania maksoi osan korvauksesta kansallisten tuomioistuinten ja niiden nimittämien ulosottajien välitysasian kantajien vaatimuksesta toteuttamien toimien jälkeen, johtuu myös kyseisestä jäsenvaltiosta, koska tällaiset toimenpiteet ovat peräisin Romanian valtion viranomaisilta.
211
Todettuaan, ettei Romanialla ole unionin lainsäädännön mukaista velvollisuutta panna välitystuomio täytäntöön, komissio katsoi, että ”päätös [kyseisen tuomion] vapaaehtoisesta tai pakkotäytäntöönpanosta johtuu Romanian valtiosta riippumatta siitä, onko päätöksen tehnyt Romanian hallitus tai Romanian kansallinen tuomioistuin”.
212
Riitauttaakseen komission arvioinnin siitä, johtuuko kyseessä oleva tukitoimenpide Romaniasta, kantajat tukeutuvat pääasiallisesti siihen oletukseen, että Romanian velvollisuus panna välitystuomio täytäntöön oli kyseisen jäsenvaltion velvollisuus ICSID-sopimuksen muita allekirjoittajavaltioita kohtaan.
213
Tässä yhteydessä on muistutettava, että Romanian unioniin liittymisestä alkaen EU- ja EUT-sopimusten mukainen oikeussuojakeinojen järjestelmä on korvannut kahdenvälisen investointisuojasopimuksen mukaisen välimiesmenettelyn (valitusasiassa annetun tuomion 145 kohta), joten Romanian liittymisen jälkeen annetusta välitystuomiosta ei ole aiheutunut oikeusvaikutuksia Romaniaan nähden, eikä sitä voida panna täytäntöön (määräys 21.9.2022, Romatsa ym., C‑333/19, ei julkaistu, EU:C:2022:749, 43 kohta).
214
Romanian oli näin ollen kumottava välitystuomio (ks. vastaavasti määräys 21.9.2022, Romatsa ym., C‑333/19, ei julkaistu, EU:C:2022:749, 44 kohta). Näin ollen kantajat eivät sitäkin suuremmalla syyllä voi perustellusti väittää, että Romania oli velvollinen panemaan kyseisen tuomion täytäntöön (ks. vastaavasti määräys 21.9.2022, Romatsa ym., C‑333/19, ei julkaistu, EU:C:2022:749, 43 kohta).
215
Käsiteltävässä asiassa ICSID-sopimuksessa ei joka tapauksessa voida asettaa Romanialle kolmansiin valtioihin nähden välitystuomioistuimen täytäntöönpanoon liittyviä velvollisuuksia, joihin näillä olisi oikeus vedota sitä vastaan. Kuten edellä 106 kohdassa täsmennettiin, ICSID-sopimuksen allekirjoittaneen kolmannen valtion pelkästään tosiasiallista intressiä tällaisen tuomion täytäntöönpanoon ei kuitenkaan voida rinnastaa tälle kolmannelle valtiolle kuuluvaan oikeuteen, josta aiheutuu Romanialle velvollisuus panna tämä tuomio täytäntöön (ks. vastaavasti tuomio 14.3.2024, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta (Supreme Courtin tuomio), C‑516/22, EU:C:2024:231, 76 kohta).
216
Koska oletus, johon kantajat vetoavat tämän kanneperusteen osan tueksi, on virheellinen, sen perustana olevat argumentit eivät siten vaikuta riidanalaisen päätöksen laillisuuteen.
217
Koska kantajat vetoavat ainoastaan unionin oikeutta koskevaan oikeuskäytäntöön, ne eivät myöskään ole esittäneet mitään seikkaa, joka voisi osoittaa, ettei jäsenvaltion sisäisen oikeusjärjestyksen ulkopuolisista velvoitteista johtuvaa toimenpidettä voida – kuten ne väittävät – pitää kyseisestä valtiosta johtuvana päätöksenä SEUT 107 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa. Kuten komissio huomauttaa, jos kantajien päättely hyväksyttäisiin, kaikki jäsenvaltiot voisivat tosiasiallisesti välttyä valtiontukien valvonnalta niin kauan kuin niillä on sopimusperusteinen kansainvälinen velvoite myöntää tietty valtiontuki.
218
Lisäksi se, että Romania pyrki vastustamaan välitystuomion täytäntöönpanoa tai ettei komissio voinut tukeutua Romanian kahdenväliseen investointisuojasopimukseen liittymisen vapaaehtoisuuteen arvioidessaan, johtuiko toimenpide valtiosta, kuten kantajat väittävät, ei voi tarkoittaa sitä, ettei kyseisen tuomion täytäntöönpanon voitu katsoa johtuvan Romaniasta muista komission riidanalaisessa päätöksessä mainitsemista syistä. On nimittäin kiistatonta, kuten kyseisen päätöksen 120 perustelukappaleesta ilmenee ja edellä 210 kohdassa todetaan, että kyseisen jäsenvaltion viranomaiset maksoivat tosiasiallisesti korvauksen, joten ne ovat olleet osallisia kyseisen toimenpiteen toteuttamisessa tai täytäntöönpanossa (ks. vastaavasti tuomio 15.5.2019, Achema ym., C‑706/17, EU:C:2019:407, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
219
Lisäksi siitä kantajien mainitsemasta seikasta, että kolmannen valtion tuomioistuimen antaman ratkaisun jälkeen tapahtuva välitystuomion pakkotäytäntöönpano johtaisi Romanian varojen takavarikointiin ulkomailla, on riittävää todeta, ettei tällaista täytäntöönpanoa ollut tapahtunut riidanalaisen päätöksen tekohetkellä, joten tällä argumentilla ei ole merkitystä käsiteltävässä asiassa.
220
Lopuksi se, että välitystuomion antoi riippumaton tuomioistuin, ei vaikuta sen arviointiin, johtuuko kyseessä oleva tukitoimenpide valtiosta. Kuten edellä 125–136 kohdasta ilmenee, riidanalaisen päätöksen kohteena oleva toimenpide ei nimittäin ole kyseinen tuomio vaan riidanalaisten summien maksaminen sen täytäntöön panemiseksi.
221
Kaiken edellä esitetyn perusteella käsiteltävänä oleva kanneperusteen osa ja siten toinen kanneperuste kokonaisuudessaan on hylättävä.
[– –]
5.
Viides kanneperuste, joka koskee kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajien virheellistä määrittelyä ja perustelujen puuttumista
284
Kantajat väittävät, että komissio teki kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajia arvioidessaan ilmeisen virheen eikä esittänyt perusteluja todetessaan ensinnäkin, että Ioan ja Viorel Micula muodostavat luonnollisina henkilöinä muiden kantajien kanssa yhden taloudellisen kokonaisuuden, osoittamatta, että he itse harjoittavat taloudellista toimintaa siten, että heitä voidaan pitää SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina yrityksinä, toiseksi, että kaikki kantajat muodostavat yhden taloudellisen kokonaisuuden, ja kolmanneksi, että kantajayritykset, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, ovat kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajia.
285
Komissio kiistää kantajien väitteet.
286
Hyvän oikeudenhoidon varmistamiseksi tämän kanneperusteen toista osaa, joka koskee riidanalaisen päätöksen perustelujen puuttumista, on tutkittava ennen sen ensimmäistä osaa, joka koskee kyseisen päätöksen perusteltavuutta.
287
Kun otetaan huomioon tämän kanneperusteen tueksi esitetyt argumentit, kutakin kanneperusteen osaa on myös asianmukaista arvioida yhtäältä Ioan ja Viorel Miculaa koskevilta osin sekä toisaalta siltä osin kuin ne koskevat kantajayrityksiä, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia.
a)
Toinen osa, joka koskee perustelujen puuttumista
288
Tässä yhteydessä on huomautettava, että SEUT 296 artiklassa, jonka mukaan säädökset on perusteltava, määrätty perusteluvelvollisuus on olennainen muotomääräys (tuomio 18.6.2015, Ipatau v. neuvosto, C‑535/14 P, EU:C:2015:407, 37 kohta) ja että perustelujen on oltava kyseessä olevan toimenpiteen luonteen mukaisia, ja niistä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on siten arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille toimenpide on osoitettu tai joita se koskee SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, sillä tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimenpiteen perustelut mainitun SEUT 296 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt (tuomio 2.4.1998, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 63 kohta ja tuomio 15.4.2008, Nuova Agricast, C‑390/06, EU:C:2008:224, 79 kohta).
289
Tässä yhteydessä on aluksi muistutettava, että toisin kuin kantajat väittävät, kantajien unionin yleisessä tuomioistuimessa käytävässä oikeudenkäyntimenettelyssä esittämiin argumentteihin vastatessaan komissio saattoi riidanalaisen päätöksen perusteluja muuttamatta vedota välitystuomiosta ilmeneviin seikkoihin, jotka kantajat olivat itse esittäneet kannekirjelmän liitteessä mutta joita ei sisällytetty kyseisen päätöksen perusteluihin.
290
Kuten edellä 288 kohdassa muistutettiin, toimenpiteen perustelujen arvioinnissa on nimittäin otettava huomioon riidanalaisen toimen sisällön lisäksi asiayhteys, johon se kuuluu, eli käsiteltävässä asiassa välimiesmenettely ja siitä johtuva välitystuomio.
291
Nämä seikat olivat sitä paitsi välitystuomion adressaatteina olevien välitysasian kantajien tiedossa. Lisäksi on katsottava, että kantajayritykset, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, saivat nämä seikat tietoonsa epäsuorasti, nimittäin niiden enemmistöosakkaina olevien Ioan ja Viorel Miculan välityksellä (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 12.9.2007, Olympiaki Aeroporia Ypiresies v. komissio, T‑68/03, EU:T:2007:253, 45 kohta).
292
Kantajat eivät voi näin ollen pätevästi väittää, että vastatessaan niiden kannekirjelmässä ja vastauksessa esittämiin argumentteihin komissio täydensi riidanalaisen päätöksen perusteluja viittaamalla välitystuomion sisältöön.
293
Kuten riidanalaisen päätöksen 91 perustelukappaleesta ilmenee, komissio totesi käsiteltävässä asiassa seuraavaa:
”Miculan veljekset ja [välitysasian] kolme kantajayritystä muodostavat yhdessä yhden taloudellisen kokonaisuuden, joka muodostaa [SEUT] 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yrityksen. Tähän samaan taloudelliseen kokonaisuuteen kuuluvat myös muut EFDG-[ryhmän] yritykset, joille määrättiin välitystuomion perusteella korvausta kärsityistä vahingoista (yritykset ovat European Drinks SA, Rieni Drinks SA, Scandic Distilleries SA, Transilvania General Import-Export [SRL] ja West Leasing [SRL]). Tukitoimenpiteen lopullinen tuensaaja on tämä yksi taloudellinen kokonaisuus, johon kuuluvat viisi [välitysasian] kantajaa sekä asianomaiset EFDG-[ryhmän] yritykset.”
1) Riidanalaisen päätöksen perustelut siltä osin kuin siinä nimetään Ioan ja Viorel Micula kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajiksi
294
Todettuaan riidanalaisen päätöksen 85 perustelukappaleessa, että välitysasian kolme kantajayritystä sekä Ioan ja Viorel Micula muodostavat yhdessä valtiontukisääntöjen soveltamisen kannalta yhden taloudellisen kokonaisuuden, komissio päätteli tästä, että tätä taloudellista kokonaisuutta on pidettävä yrityksenä, jota asia koskee, ja esitti kyseisen päätöksen 85–89 perustelukappaleessa syyt, joiden vuoksi se katsoi, että viisi välitysasian kantajaa muodostavat yhden taloudellisen kokonaisuuden. Komissio totesi erityisesti, että Ioan ja Viorel Micula omistivat suoraan tai välillisesti kantajayritykset lähes kokonaan, joten heillä oli ”käytännössä yksinomaisen” omistusoikeutensa kautta ”täysi määräysvalta” näissä yrityksissä. Komissio totesi kyseisen päätöksen 88 perustelukappaleessa lisäksi, että välitysasian kantajayritykset olivat pyytäneet riidanalaisten summien maksamista Ioan ja Viorel Miculalle, ja päätteli tällaisen toiminnan osoittavan, etteivät kantajayritykset olleet heihin nähden riippumattomia.
295
Kantajien argumentteihin vastatessaan komissio on lopuksi viitannut tässä oikeudenkäynnissä välitystuomioon esittämällä kantajien omia todistajanlausuntoja, joista komission mielestä ilmenee, että ne muodostavat välitysasian kantajayritysten kanssa yhden ja saman yrityksen. Komissio korosti täten, että välimiesmenettelyn aikana välitysasian kantajat olivat luonnehtineet liiketoimintaorganisaatiotaan ”integroiduksi liiketoimintamalliksi”, ”perheyritykseksi, jonka päätökset tehdään suullisesti ja joka ei tavallisesti toimi kirjallisten suunnitelmien perusteella”, tai ”tuotantoyritysten integroiduksi järjestelmäksi”.
296
Riidanalaista päätöstä on siten perusteltu riittävästi, jotta Ioan ja Viorel Miculalle selviävät syyt, miksi heidän on komission mielestä katsottava muodostavan välitysasian kantajayritysten kanssa yhden taloudellisen kokonaisuuden valtiontukisääntöjä sovellettaessa siten että heitä pidetään kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajina. Kyseisen päätöksen perustelut olivat riittäviä etenkin siksi, että päätös tehtiin heille tutussa asiayhteydessä (ks. vastaavasti tuomio 13.12.2017, Kreikka v. komissio, T‑314/15, ei julkaistu, EU:T:2017:903, 110 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
297
Käsiteltävänä olevan kanneperusteen osan ensimmäinen väite on siten hylättävä.
2) Riidanalaisen päätöksen perustelut siltä osin kuin siinä nimetään kantajayritykset, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajiksi
298
Kuten riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, palautettuaan kyseisen päätöksen 81 ja 82 perustelukappaleessa mieleen oikeuskäytännössä tarkoitetun yrityksen määritelmän ja edellytykset, joiden täyttyessä oikeudellisten yksikköjen – niin luonnollisten henkilöiden kuin oikeushenkilöidenkin – voidaan valtiontukisääntöjen soveltamisen osalta katsoa yhdessä muodostavan yhden taloudellisen kokonaisuuden, komissio esitti syyt, joiden vuoksi se katsoi kaikkien kantajien, myös kantajayritysten, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, muodostavan yhden taloudellisen kokonaisuuden.
299
Todettuaan, että kantajayritykset, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, kuuluvat suurempaan yritysryhmään, nimittäin EFDG-ryhmään, komissio huomautti näiden kantajayritysten yhteen taloudelliseen kokonaisuuteen kuulumisesta riidanalaisen päätöksen 87 perustelukappaleessa, että välitysasian kantajat olivat vaatineet menettelyssä korvauksia kantajayrityksille, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, ja oli määrittänyt koko kyseiselle ryhmälle väitetysti aiheutuneista vahingoista vaaditun korvauksen määrän. Komissio totesi samassa perustelukappaleessa lisäksi, että välitystuomioistuin oli todennut, että Ioan ja Viorel Micula omistivat vähintään 99,96 prosenttia kyseisistä yrityksistä, ja korosti, että välitysasian kantajien toiminta ja välitystuomioistuimen suorittamat korvausta koskevat arvioinnit osoittavat, että ”Miculan veljekset ja [välitysasian] kolme kantajayritystä sekä – – EFDG[-ryhmään] kuuluvat yritykset [jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia] muodostavat yhden taloudellisen kokonaisuuden, jolla on yhteinen taloudellinen etu”. Komissio täsmensi kyseisen päätöksen 89 perustelukappaleessa, että Ioan ja Viorel Miculalla oli omistusoikeutensa kautta ”täysi määräysvalta” yrityksissä, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia. Kuten edellä 293 perustelukappaleessa täsmennettiin, komissio totesi tässä tilanteessa, että ”tukitoimenpiteen lopullinen tuensaaja on tämä yksi taloudellinen kokonaisuus, johon kuuluvat [välitysasian] viisi kantajaa sekä asianomaiset [mainitun ryhmän] yritykset”.
300
Vastatessaan kantajien argumentteihin tässä oikeudenkäynnissä komissio viittasi kantajien välimiesmenettelyssä antamiin todistajanlausuntoihin ja katsoi, että EFDG-ryhmää oli kehitetty yhden integroidun liiketoimintasuunnitelman mukaisesti, sillä ”uudet yritykset ja uudet investoinnit integroitiin olemassa oleviin yrityksiin ja investointeihin siten, että kaikki yritykset toimivat yhteistyössä tuotteiden tehokkaan kehittämisen, valmistamisen, pakkaamisen ja jakelemisen varmistamiseksi”.
301
Riidanalaisen päätöksen perusteluista ja asiayhteydestä, jossa se tehtiin, käy ilmi, että kantajayritykset, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, pystyivät ymmärtämään, miksi niitä oli komission mielestä pidettävä myös kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajina.
302
Kantajien argumentti, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä ei perustella millään tavoin, miksi yritysten, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn kantajina, olisi katsottava ”tosiasiallisesti hyötyvän” kyseessä olevasta tukitoimenpiteestä, on lisäksi tältä osin tehoton, koska komissio ei tukeutunut kyseisessä päätöksessä millään tavoin tosiasiallisen hyödyn käsitteeseen yksilöidessään kyseisen toimenpiteen edunsaajat.
303
Kaiken edellä esitetyn perusteella käsiteltävänä olevan kanneperusteen osan toinen väite ja siten kyseinen osa kokonaisuudessaan on hylättävä.
b)
Ensimmäinen osa, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä
304
Kantajien mukaan komissio ei ole osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla eikä aineellisesti, että Ioan ja Viorel Micula pystyivät EFDG-ryhmän yritysten osakkeiden omistuksen ja heillä näihin yrityksiin olevien siteiden vuoksi paitsi käyttämään oikeuksiaan kyseisten yritysten osakkaina myös vaikuttamaan tehokkaasti kyseisen ryhmän yritysten konkreettiseen johtoon siten, että he muodostavat niiden kanssa yhden taloudellisen kokonaisuuden.
305
Kantajat väittävät erityisesti, että riidanalaisen päätöksen perustelut, jotka koskevat toteen näyttämättömiä pääomaosuuksia kantajayrityksissä, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, sitä, että Ioan ja Viorel Miculalla oli oikeus vaatia välimiesmenettelyssä korvauksia heille kyseisten yritysten kautta aiheutuneista menetyksistä, sekä sitä, että välitystuomioistuin myönsi välitysasian viidelle kantajalle korvauksen ”kollektiivisesti”, eivät riitä osoittamaan, että Ioan ja Viorel Miculalla on määräysvalta EFDG-ryhmän yritysten kanssa väitetysti muodostamassaan taloudellisessa kokonaisuudessa.
306
Koska luonnolliset henkilöt, jotka eivät itse ole yrityksiä, eivät voi olla valtiontuen saajia, komissio teki kantajien mukaan riidanalaisessa päätöksessä ilmeisen arviointivirheen, kun se nimesi Ioan ja Viorel Miculan, jotka eivät harjoita mitään taloudellista toimintaa, kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajiksi.
307
Kantajat toteavat lisäksi, että vaikka välitystuomiolla korvattiin Ioan ja Viorel Miculalle heille ainoastaan kantajayritysten, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, osakkaina aiheutuneet vahingot, myöskään kyseisiä yrityksiä, joille ei ole maksettu mitään korvausta, ei voida pitää kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajina.
308
Kantajien mukaan välitystuomioistuimen välitystuomiossa tekemä analyysi koskee sitä paitsi vuosia 2000–2009 eikä riidanalaisessa päätöksessä huomioon otettua ajanjaksoa.
309
On muistutettava, että unionin kilpailuoikeus ja erityisesti SEUT 107 artiklan 1 kohdassa mainittu kielto koskevat yritysten toimintaa (tuomio 25.7.2018, komissio v. Espanja ym., C‑128/16 P, EU:C:2018:591, 34 kohta).
310
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kilpailuoikeudelliseen yrityksen käsitteeseen kuuluvat kaikki taloudellista toimintaa harjoittavat yksiköt riippumatta niiden oikeudellisesta muodosta tai rahoitustavasta (ks. tuomio 10.1.2006, Cassa di Risparmio di Firenze ym., C‑222/04, EU:C:2006:8, 107 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
311
Taloudellista toimintaa on kaikki toiminta, jossa tavaroita tai palveluja tarjotaan tietyillä markkinoilla (ks. tuomio 27.6.2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
312
Näin ollen unionin kilpailuoikeudessa, joka koskee yritysten toimintaa, käytetään ratkaisevana arviointiperusteena markkinakäyttäytymisen yhteneväisyyttä, eikä kilpailusääntöjä sovellettaessa eri yhtiöiden muodollinen erottaminen toisistaan sen vuoksi, että ne ovat erillisiä oikeushenkilöitä, voi olla esteenä tällaiselle yhteneväisyydelle (tuomio 27.6.2024, Unichem Laboratories v. komissio, C‑166/19 P, ei julkaistu, EU:C:2024:548, 52 kohta).
313
Jos oikeudellisesti erilliset luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt muodostavat taloudellisen kokonaisuuden, niitä on siten unionin kilpailusääntöjen soveltamisen kannalta kohdeltava yhtenä ainoana yrityksenä. Valtiontukien alalla taloudellisen kokonaisuuden olemassaoloa koskeva kysymys nousee esille varsinkin silloin, kun on yksilöitävä tuensaaja (ks. tuomio 19.5.2021, Ryanair v. komissio (KLM; Covid-19), T‑643/20, EU:T:2021:286, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
314
Niiden tekijöiden joukossa, jotka on oikeuskäytännössä otettu huomioon sen määrittämiseksi, onko kyseessä taloudellinen kokonaisuus valtiontukien alalla vai ei, ovat muun muassa kyseisen yrityksen omistusosuus yritysryhmässä, jossa määräysvaltaa käyttää suoraan tai välillisesti jokin asianomaisista yhtiöistä, saman tai rinnakkaisen taloudellisen toiminnan harjoittaminen ja kyseisten yhtiöiden taloudellisen itsenäisyyden puuttuminen, kuuluminen tietyn yksikön määräysvallassa olevaan yhteen ja samaan yritysryhmään, yksikön, joka omistaa määräysvaltaan oikeuttavia osuuksia toisesta yhtiöstä, mahdollisuus määräysvallan käyttöön, aloitteiden tekemiseen ja taloudellisen tuen myöntämiseen tässä yhtiössä sekä organisatoriset ja toiminnalliset yhteydet näiden yhtiöiden välillä (ks. tuomio 19.5.2021, Ryanair v. komissio (KLM; Covid-19), T‑643/20, EU:T:2021:286, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
315
Yleisimmin taloudellista toimintaa harjoitetaan välittömästi markkinoilla, mutta ei ole siis kuitenkaan mahdotonta, että taloudellinen toiminta muodostuu siitä, että yksi toimija yhtäältä on välittömässä yhteydessä markkinoihin, ja toisaalta välillisesti siitä, että toinen toimija käyttää määräysvaltaa ensin mainitussa toimijassa molempien yhdessä muodostaman taloudellisen kokonaisuuden puitteissa (tuomio 10.1.2006, Cassa di Risparmio di Firenze ym., C‑222/04, EU:C:2006:8, 109 ja 110 kohta).
316
On kuitenkin korostettava, ettei pelkkä osuuksien omistaminen, vaikka ne oikeuttaisivat määräysvaltaankin, riitä tekemään kyseisten osuuksien omistavan yksikön toiminnasta taloudellista toimintaa, mikäli omistaminen johtaa ainoastaan osakkeen- tai osuudenomistajan ominaisuuteen liittyvien oikeuksien käyttämiseen ja mahdollisesti osinkojen saamiseen, jossa on kyse vain omaisuuden omistajan saamasta tuotosta (tuomio 10.1.2006, Cassa di Risparmio di Firenze ym., C‑222/04, EU:C:2006:8, 111 kohta).
317
Sitä vastoin yksikön, joka omistaa määräysvaltaan oikeuttavia osuuksia yhtiöstä ja joka käyttää tosiasiallisesti tätä määräysvaltaa osallistumalla välittömästi tai välillisesti yhtiön hallinnointiin, on katsottava osallistuvan määräysvallassaan olevan yrityksen taloudellisen toiminnan harjoittamiseen, ja tällainen yksikkö on täten myös itse luokiteltava SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi yritykseksi (tuomio 10.1.2006, Cassa di Risparmio di Firenze ym., C‑222/04, EU:C:2006:8, 112 ja 113 kohta).
318
Komissiolla on laaja harkintavalta päättää, onko konserniin kuuluvia yhtiöitä pidettävä taloudellisena kokonaisuutena vai oikeudellisesti ja taloudellisesti itsenäisinä valtiontukia koskevien järjestelmien soveltamiseksi (tuomio 29.6.2000, DSG v. komissio, T‑234/95, EU:T:2000:174, 124 kohta).
319
Unionin tuomioistuinten valvonta kohdistuu menettelyn ja perusteluvelvollisuutta koskevien sääntöjen noudattamisen lisäksi ainoastaan siihen, että tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, että näitä tosiseikkoja ei ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin. Unionin tuomioistuinten on tässä yhteydessä paitsi tutkittava erityisesti esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus myös tarkistettava, sisältävätkö nämä todisteet kaikki ne merkitykselliset seikat, jotka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voivatko kyseiset todisteet tukea päätelmiä, jotka niistä on tehty (ks. tuomio 19.5.2021, Ryanair v. komissio (KLM; Covid-19), T‑643/20, EU:T:2021:286, 69 ja 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
320
Tältä osin unionin tuomioistuinten on arvioitava valtiontukipäätöksen lainmukaisuutta niiden tietojen perusteella, joita komissiolla saattoi olla käytettävissään päätöstä tehdessään, ja niihin sisältyvät tiedot, jotka näyttivät merkityksellisiltä suoritettavan arvioinnin kannalta ja jotka komissio olisi voinut pyytää toimitettaviksi hallinnollisen menettelyn kuluessa (ks. vastaavasti tuomio 20.9.2017, komissio v. Frucona Košice, C‑300/16 P, EU:C:2017:706, 70 ja 71 kohta).
1) Ensimmäinen väite, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä siltä osin kuin Ioan ja Viorel Micula nimettiin kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajiksi
321
Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että riidanalaiset summat maksettiin kaikille välitysasian kantajille. Vastatessaan kirjallisiin kysymyksiin, jotka unionin yleinen tuomioistuin esitti niille 30.5.2023 unionin yleisen tuomioistuin työjärjestyksen 89 artiklan perusteella toteutetulla prosessinjohtotoimella (jäljempänä 30.5.2023 toteutettu prosessinjohtotoimi), Ioan ja Viorel Micula myöntävät nimenomaisesti olleensa tämän maksun edunsaajia.
322
Se, että osa summista ”jäädytettiin” välitysasian viiden kantajan nimiin avatulle tilille, ei voi kyseenalaistaa tätä toteamusta. Valtion varojen tosiasiallista siirtoa ei nimittäin edellytetä, jos oikeus myönnetään tuensaajalle (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2019, Arriva Italia ym., C‑385/18, EU:C:2019:1121, 36 kohta).
323
Ioan ja Viorel Micula väittävät kuitenkin, että he saattoivat hyötyä riidanalaisista summista lähinnä vain EFDG-ryhmän yritysten osakkaina eivätkä taloudellista toimintaa harjoittavina yksikköinä. Kantajien mukaan tämä ilmenee erityisesti välitystuomioistuimen välitystuomion tueksi esittämästä päättelystä.
324
Ensinnäkin kantajien kyseenalaistamatta välitystuomioistuimen mainitsemia ja riidanalaisen päätöksen tueksi esitettyjä tosiseikkoja koskevia toteamuksia asiakirja-aineistosta käy ilmi, että kuten välitysasian kantajien 22.12.2009 esittämät ja välitystuomion tueksi toistetut huomautukset ja todistajanlausunnot osoittavat, välimiesmenettelyn aikana Ioan ja Viorel Micula laajensivat alkuperäisten investointiensa menestyttyä juomien tuotantoa koskevaa toimintaansa kehittämällä myöhemmin toteutunutta integroitua tuotantojärjestelmää, kuten kyseisen tuomion 160 kohdasta ilmenee. Välitysasian kantajat väittivät tässä yhteydessä, kuten kyseisen tuomion 161 kohdasta ilmenee, että ne olivat suunnitelleet laajentavansa tuotantotoimintaansa perustamalla uusia yrityksiä samanaikaisesti vanhojen yritysten verokannustinten päättymisen kanssa. Uudet yritykset ja uudet sijoitukset integroitiin näin olemassa olleisiin yrityksiin ja investointeihin siten, että kaikki yritykset toimivat yhteistyössä ”tuotteiden tehokkaan kehittämisen, valmistamisen, pakkaamisen ja jakelemisen varmistamiseksi”. Erityisesti välitysasian kantajien 22.12.2009 antamasta, kyseisen tuomion 164 kohdassa toistetusta vastauksesta ilmenee, että ne siirsivät tislaamonsa, josta tuli myöhemmin Scandic Distilleries -yhtiö, Bihorin maakuntaan hyötyäkseen kyseessä olevasta verokannustinjärjestelmästä.
325
Vaikka Ioan ja Viorel Micula olivat alun perin suunnitelleet kohdistavansa Ștei-Nucetin kaivosalueen toimintansa uudelleen, he päättivät, kuten välitystuomion 554 kohdassa todetaan, pysyä Bihorin maakunnassa hyötyäkseen kyseessä olevasta verokannustinjärjestelmästä. Välitysasian kantajat totesivat tästä, että kantajayritykset European Food, Starmill ja Multipack oli perustettu ensinnäkin maahantuomaan valtaosan raaka-aineista, toiseksi perustamaan sisäisiä viljanjauhamislaitteistoja sekä kolmanneksi hoitamaan ryhmään kuuluvien yritysten lähes kaikkien tuotteiden pakkauksen ja etiketöinnin. Ne totesivat lisäksi, että niiden liiketoimintastrategiamallilla oli tarkoitus saavuttaa laitteistojen vertikaalisen integroinnin ansiosta pitkän aikavälin kannattavuus hyötymällä kyseisestä järjestelmästä, kuten niiden 22.12.2009 antamista todistajanlausunnoista ilmenee. Välitysasian kantajien oli siten tehtävä alkuinvestointi, jotta voitiin hyötyä kannustimista integroidun, kilpailukykyisen ja tehokkaan pitkän aikavälin toiminnan kehittämiseksi.
326
Välitysasian kantajien 13.5.2011 toimittamista huomautuksista, sellaisina kuin ne esitetään välitystuomion 555 kohdassa, käy lisäksi ilmi, että Ioan ja Viorel Micula määrittelivät itsensä ”perheyrityksiksi” ja olivat huolellisesti tarkastelleet kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän vaikutusta ja mahdollisuuksiaan hyötyä siitä, ja että he olivat ennen investointipäätöksen tekemistä vertailleet infrastruktuurin ja pätevien työntekijöiden puuttumisesta kärsivällä epäsuotuisalla alueella toimimisen haittoja ja kyseisen järjestelmän tarjoamia hyötyjä.
327
Kuten välitystuomion 1067 kohdasta ilmenee, välitysasian kantajat viittasivat välimiesmenettelyssä myös ”yleiseen liiketoimintamalliinsa”, jossa rakennetaan kestävä ”tuotantoalusta” kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän päättyessä.
328
Yhden niiden väliintulijan todistajanlausunnosta, johon viitattiin välitystuomion 1072 kohdassa ja joka esitettiin puolustuksessa ja toistettiin kyseisen tuomion 1071 kohdassa, ilmenee, että tämä väliintulija esitti ensimmäisessä lausunnossaan diagrammeja, jotka osoittavat sellaisten ”erilaisten laitteistojen integroinnin”, joiden perusteella voitiin todeta lähinnä, että EFDG-ryhmän tämän infrastruktuurin jakamista koskevan alkuperäisen suunnitelman ansiosta oli säästynyt huomattavia rahamääriä, jotka oli investoitu uudelleen ”yrityksen laajentamiseen ja integrointiin”.
329
Välitysasian kantajien välimiesmenettelyssä esittämistä todistajanlausunnoista ja huomautuksista ilmenee, että Ioan ja Viorel Micula olivat mukana kyseisen menettelyn osapuolina olleiden kantajayritysten taloudellisessa toiminnassa osallistumalla suoraan tai välillisesti niiden johtamiseen.
330
Toiseksi on lisättävä, että välitystuomioistuimen myöntämä kollektiivinen korvaus ja se, että välitysasian kantajayritykset vaativat välimiesmenettelyssä riidanalaisten summien maksamista Ioan ja Viorel Miculalle, mitä he eivät kiistä, tukevat sitä, etteivät välitysasian kantajayritykset olleet heihin nähden itsenäisiä toiminnallisesti eivätkä organisatorisesti.
331
Kolmanneksi ja viimeiseksi välitystuomion 1245 kohdasta, johon komissio vetosi, ilmenee, ettei välitystuomioistuin aikonut ”tarkastella sitä, vastaavatko osakkaiden korvaukset taustalla olevalle yhtiölle aiheutunutta vahinkoa”, ja että se totesi lisäksi olevansa vakuuttunut siitä, että ”kun otetaan huomioon heidän [EFDG-ryhmän] yhtiöiden osakkuutensa suuruus, [Ioan ja Viorel Micula] – – kärsivät välillisesti ainakin suuren osan kantajayritysten suoraan kärsimästä vahingosta elleivät käytännössä koko vahinkoa”. Kantajat eivät näin ollen voi väittää, että Ioan ja Viorel Micula saivat korvauksen yksinomaan kyseisten yritysten osakkaina.
332
Myöskään kantajien muilla argumenteilla ei voida hyödyllisesti tukea niiden väitteitä.
333
Ensinnäkään se, ettei Ioan eikä Viorel Micula ole yksin minkään EFDG-ryhmän yritysten enemmistöosakas, ei vaikuta heidän ja kyseisten yritysten muodostaman yhden taloudellisen kokonaisuuden olemassaoloon, koska he ovat yhdessä näiden yritysten enemmistöosakkaita.
334
Seuraavaksi kantajat väittävät, että välitystuomiosta ilmenevät seikat koskevat ainoastaan vuosia 2000–2009, minkä vuoksi ne ovat merkityksettömiä arvioitaessa yhden taloudellisen kokonaisuuden olemassaoloa riidanalaisen päätöksen tekohetkellä.
335
Tästä on todettava, että vastatessaan sille 30.5.2023 toteutetun prosessinjohtotoimen yhteydessä esitettyihin kirjallisiin kysymyksiin komissio totesi, että ”kantajat eivät ole missään vaiheessa muodollisen tutkintamenettelyn aikana väittäneet, että Ioan ja Viorel Miculan [määräysvalta]suhteet EFDG[-ryhmän] yhtiöissä, joille vahingonkorvaukset myönnettiin, ovat muuttuneet [korvauksen kattaman ajanjakson] jälkeen”. Komissio lisäsi, että vaikka yhden taloudellisen kokonaisuuden olemassaoloa koskeva kysymys otettiin esiin muodollisen tutkintamenettelyn aikana, ”välitysasian kantajat eivät ole esittäneet mitään tosiseikkaa tai näyttöä, jolla osoitetaan pätemättömäksi komission alustava päätelmä siitä, että Ioan ja Viorel Miculalla on määräysvalta yhtiöissä, joiden menetyksistä välitystuomioistuin myönsi korvauksen, eivätkä syitä, miksi [kyseinen tuomioistuin] myönsi korvauksen myös mainituille luonnollisille henkilöille”.
336
Kantajat, jotka eivät ole kiistäneet tällaisia lausumia, eivät ole näyttäneet toteen eivätkä edes väittäneet, että niiden pääomarakenne tai sisäinen toimintatapa muuttuivat ajanjakson, jolta niille suoritettiin korvaus, päättymisen ja riidanalaisen päätöksen tekohetken välillä.
337
Vaikka komissio ei, kuten se itsekin myöntää, lopuksi katsonut riidanalaisessa päätöksessä, että Ioan ja Viorel Miculaa on kumpaankin luonnollisina henkilöinä pidettävä myös yrityksinä valtiontukisääntöjä sovellettaessa, tämä seikka ei vaikuta kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajien luokitteluun, koska komissio katsoi kyseisen päätöksen 85 perustelukappaleessa, että he muodostavat kaikkien välitysasian kantajayritysten kanssa yhden taloudellisen kokonaisuuden, joka on valtiontukisääntöjä sovellettaessa yritys, jota asia koskee.
338
Ioan ja Viorel Micula eivät siten voi väittää, etteivät he harjoita taloudellista toimintaa, kiistääkseen olleensa riidanalaisten summien maksamisesta koostuneen valtiontukitoimenpiteen edunsaajina.
339
Kaiken edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon komission laajan harkintavallan käsiteltävänä olevan kanneperusteen osan ensimmäinen väite on hylättävä.
2) Toinen väite, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä siltä osin kuin kantajayritykset, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, nimettiin kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajiksi
340
Käsiteltävässä asiassa ensinnäkin EFDG-ryhmän rakennetta kuvaavasta diagrammista, jonka yksi välitysasian kantajien käyttämistä asiantuntijoista toimitti välimiesmenettelyssä, joka esitettiin välitystuomion 937 kohdassa ja jonka komissio mainitsi puolustuksessaan, ilmenee, että Ioan ja Viorel Micula omistavat 95 prosenttia Transilvania General Import-Export -yhtiön osakkeista ja että tämä yhtiö omistaa yhtäältä 20 prosenttia European Drinksin osakkeista, joista Miculan veljekset omistavat suoraan loput 80 prosenttia, ja toisaalta 58 prosenttia West Leasing -yhtiön osakkeista, joista Miculan veljekset omistavat samoin suoraan loput 42 prosenttia.
341
EFDG-ryhmän yritysten pääomarakennetta kuvaava diagrammi osoittaa lisäksi, että Ioan ja Viorel Micula omistavat 99 prosenttia Rieni Drinks -yhtiön osakkeista ja 96 prosenttia Scandic Distilleries -yhtiön osakkeista.
342
Kuten välitystuomion 156 kohdasta ilmenee, välimiesmenettelyssä Ioan ja Viorel Micula totesivat nimenomaisesti olevansa EFDG-ryhmän yritysten pääosakkaat, eivätkä kantajat ole kiistäneet tämän paikkansapitävyyttä.
343
Ioan ja Viorel Micula, jotka eivät ole näyttäneet toteen eivätkä edes väittäneet, että heidän EFDG-ryhmän yritysten osakeomistuksensa on muuttunut välitystuomion antamisen jälkeen, kuten edellä 336 kohdasta ilmenee, omistavat siten kantajayritykset, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, suoraan ja välillisesti lähes kokonaan. Ei ole kiistetty myöskään yhtäältä sitä, että nämä kantajat ovat yrityksiä siltä osin kuin he harjoittavat tosiasiallisesti taloudellista toimintaa, eikä toisaalta sitä, että tällaiset yritykset kuuluvat kyseiseen ryhmään, joka osallistuu muun muassa elintarvikkeiden, myllytuotteiden ja muovisten pakkausten valmistamiseen teollisessa mittakaavassa.
344
Tässä tilanteessa on katsottava, että kun otetaan huomioon heidän omistusoikeutensa kaikissa kantajayrityksissä, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, Ioan ja Viorel Miculalla on kyseisten yritysten koko tai lähes koko pääoman omistamisen ansiosta mahdollisuus tehdä aloitteita ja myöntää taloudellista tukea kaikissa näissä yhtiöissä, joten heillä on niissä yksinomainen tai lähes yksinomainen määräysvalta.
345
Koska Ioan ja Viorel Miculan määräysvallassa olevat yritykset harjoittavat samaa tai rinnakkaista taloudellista toimintaa, ne muodostavat lisäksi yhtenäisen kokonaisuuden sekä talouden että teollisuuden näkökulmasta ja siten yhden heidän määräysvallassaan olevan ryhmän.
346
Toiseksi välitysasian kantajien välimiesmenettelyssä antamista omista todistajanlausunnoista ilmenee, että niiden liiketoimintastrategiamallin tavoitteena oli laitteistojen vertikaalinen integrointi, että ne määriteltiin ”perheyritykseksi”, jonka päätökset tehdään suullisesti ja joka ei tavallisesti toimi kirjallisten suunnitelmien perusteella, ja lopuksi, että niiden ”yleinen liiketoimintamalli” koostui kestävän ”tuotantoalustan” rakentamisesta kyseessä olevan verokannustinjärjestelmän päättyessä ja että Ioan ja Viorel Micula osallistuvat suoraan päätökseen investoida uusiin välineisiin tutkimalla kyseisen järjestelmän vaikutusta, hyötyjä ja haittoja, kuten edellä 325–327 kohdassa täsmennettiin.
347
Erityisesti välitysasian kantajat väittivät, että niiden tuotantotoiminnan laajentamisen yhteydessä uudet yritykset ja uudet sijoitukset integroitiin olemassa olleisiin yrityksiin ja investointeihin siten, että kaikki yritykset toimivat yhteistyössä ”tuotteiden tehokkaan kehittämisen, valmistamisen, pakkaamisen ja jakelemisen varmistamiseksi”, kuten edellä 324 kohdassa täsmennettiin. Kuten edellä 328 kohdassa todettiin tässä yhteydessä, EFDG-ryhmän eri laitteistojen jakamista koskevan alkuperäisen suunnitelman ansiosta oli säästynyt huomattavia rahamääriä, jotka oli investoitu uudelleen ”yrityksen laajentamiseen ja integrointiin”.
348
Käsiteltävänä olevan kanneperusteen osan ensimmäisen väitteen tarkastelusta ilmenee, että asiankirja-aineistoon sisältyvien seikkojen, sellaisina kuin ne on esitetty edellä 324–328 kohdassa, perusteella voidaan vahvistaa kantajien, myös kantajayritysten, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, väliset taloudelliset ja organisatoriset kytkökset samoilla markkinoilla ja samassa integroidussa toiminnassa, jossa tähdätään kilpailukykyyn ja tehokkuuteen pitkällä aikavälillä.
349
Kantajat väittävät, etteivät Ioan ja Viorel Micula osallistuneet EFDG-ryhmän yritysten suoraan johtamiseen, mutta ne toteavat tältä osin ainoastaan toimineensa ”itsenäisesti” ja määrittäneensä oman toimintatapansa markkinoilla, mutta eivät esitä mitään konkreettista dokumentoitua seikkaa tällaisen väitteen tueksi.
350
Kolmanneksi ja viimeiseksi on huomautettava, että toisin kuin kantajat väittävät, kantajayritysten, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, taloudellisen itsenäisyyden puuttumisen vahvistaa se, että välitysasian kantajat vaativat kyseisessä menettelyssä, että niille aiheutuneen vahingon arvioinnissa otetaan huomioon myös kyseisten yritysten kärsimä vahinko.
351
Tässä tilanteessa on edellä 314 kohdassa muistutettujen oikeuskäytännön periaatteiden mukaisesti todettava, että Ioan ja Viorel Micula kuuluvat kantajayritysten, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, kanssa samaan yritykseen valtiontukisääntöjä sovellettaessa.
352
Kantajat lisäävät kuitenkin, ettei kantajayrityksiä, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, voida pitää kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajina, koska välitystuomioistuin ei myöntänyt niille mitään korvausta.
353
Tältä osin on joka tapauksessa riittävää todeta, ettei komissio pitänyt yrityksiä, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajina sillä perusteella, että ne olivat tosiasiallisesti hyötyneet riidanalaisten summien maksamisesta. Se piti näitä yrityksiä edunsaajina ainoastaan sillä perusteella, että ne muodostivat muiden kantajien kanssa yhden taloudellisen kokonaisuuden, joka oli valtiontukisääntöjä sovellettaessa yritys, jota asia koskee, kuten riidanalaisen päätöksen 85–91 perustelukappaleesta ilmenee.
354
Edellä 340–351 kohdasta ilmenee, että komissiolla oli oikeus katsoa, että yritykset, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, muodostivat muiden kantajien kanssa yhden ja saman yrityksen valtiontukisääntöjä sovellettaessa.
355
Yritykset, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, saattoivat siten hyötyä suoraan tai välillisesti välitysasian kantajille välitystuomion täytäntöön panemiseksi maksetuista summista. Näin on etenkin siksi, että Ioan ja Viorel Micula, jotka voivat tehdä aloitteita ja myöntää taloudellista tukea näissä yrityksissä, saattoivat katsoa tarpeelliseksi investoida nämä summat kokonaan tai osan niistä yritysten talouden vakauttamiseen tai taloudelliseen kehittämiseen voidakseen pyrkiä kestävästi EFDG-ryhmän yritysten taloudelliseen tarkoitukseen.
356
Se, ettei välitystuomioistuin nimennyt kantajayrityksiä, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, välitystuomioistuimen välitystuomion mukaisesti myöntämän korvauksen edunsaajiksi, ei näin ollen vaikuta siihen, että ne nimettiin kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaajiksi.
357
Kaiken edellä esitetyn perusteella käsiteltävänä olevan kanneperusteen osan toinen väite ja siten kyseinen osa ja näin ollen viides kanneperuste kokonaisuudessaan hylättävä.
6.
Oikeudellista virhettä sakon takaisinperinnässä koskeva kuudes kanneperuste
[– –]
360
Kanneperusteen toisessa osassa kantajat väittävät, ettei riidanalaisia summia voida periä takaisin tietyiltä riidanalaisessa päätöksessä tarkoitetuilta yksiköiltä, nimittäin asiassa T‑704/15 Viorel Miculalta, jota ei voida pitää yrityksenä, ja kolmessa yhdistetyssä asiassa kantajayrityksiltä, jotka eivät olleet välimiesmenettelyn osapuolia, koska niitä ei nimetty välitystuomiossa edunsaajiksi.
361
Kantajat toteavat tältä osin lisäksi, että riidanalaiset summat voidaan periä takaisin vain niistä tosiasiallisesti hyötyneiltä, nimittäin ainoastaan joiltakin tai kaikilta välitysasian kantajilta.
362
Kantajien mukaan komission ei olisi siksi pitänyt katsoa, että ne kaikki vastaavat yhteisesti takaisinmaksusta, vaan sen olisi pitänyt osoittaa, ketkä olivat tosiasiallisesti hyötyneet tuesta.
363
Komissio kiistää kantajien väitteet.
364
On huomattava, että unionin oikeudessa määrätään, että jos komissio toteaa, että tuet eivät sovellu sisämarkkinoille, se voi velvoittaa jäsenvaltion perimään nämä tuet takaisin niiden saajilta (tuomio 8.5.2003, Italia ja SIM 2 Multimedia v. komissio, C‑328/99 ja C‑399/00, EU:C:2003:252, 65 kohta).
365
Tuen sääntöjenvastaiseksi toteamisesta seuraa loogisesti sääntöjenvastaisen tuen poistaminen perimällä se takaisin, ja poistamisella pyritään palauttamaan aikaisempi tilanne. Tämä tavoite on saavutettu, kun tuensaaja tai toisin sanoen yritykset, jotka ovat tosiasiallisesti hyötyneet kyseisistä tuista, ovat palauttaneet ne tarvittaessa viivästyskorkoineen (tuomio 21.12.2016, komissio v. Aer Lingus ja Ryanair Designated Activity, C‑164/15 P ja C‑165/15 P, EU:C:2016:990, 89 ja 90 kohta ja tuomio 13.12.2018, Transavia Airlines v. komissio, T‑591/15, EU:T:2018:946, 299 kohta). Tämän palauttamisen seurauksena tuensaaja menettää markkinoilla kilpailijoihin verrattuna saamansa edun, ja valtiontuen suorittamista edeltänyt tilanne palautuu (tuomio 1.10.2015, Electrabel ja Dunamenti Erőmű v. komissio, C‑357/14 P, EU:C:2015:642, 110 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
366
Tässä yhteydessä on muistutettava, että taloudellisen kokonaisuuden olemassaolo mahdollistaa yrityksen yksilöimisen, vaikka oikeudellisesti tämä taloudellinen kokonaisuus muodostuu useista luonnollisista tai oikeudellisista henkilöistä, jotka ovat kyseessä olevan tuen edunsaajia (ks. vastaavasti tuomio 17.3.2015, Pollmeier Massivholz v. komissio, T‑89/09, EU:T:2015:153, 122 ja 123 kohta (ei julkaistu)).
367
Tuen takaisin perimistä aiemman tilanteen palauttamiseksi ei sitä paitsi lähtökohtaisesti voida pitää valtiontukia koskevien EUT-sopimuksen määräysten tavoitteisiin nähden suhteettomana toimenpiteenä (ks. tuomio 11.3.2010, CELF ja ministre de la Culture et de la Communication, C‑1/09, EU:C:2010:136, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 21.12.2016, komissio v. Aer Lingus ja Ryanair Designated Activity, C‑164/15 P ja C‑165/15 P, EU:C:2016:990, 116 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
368
Unionin yleisen tuomioistuimen mielestä on asianmukaista tarkastella ensin käsiteltävänä olevan kanneperusteen toista osaa, joka koskee tuensaajia, ja vasta sitten sen ensimmäistä osaa, joka koskee tuen määrää.
a)
Toinen osa, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä on tehty oikeudellinen virhe siltä osin kuin siinä velvoitetaan perimään tuki takaisin tietyiltä kantajilta
369
Komissio totesi riidanalaisen päätöksen 160 perustelukappaleessa, että ”Romanian on perittävä takaisin kaikki välitystuomioistuimen kantajille määräämien korvausten puitteissa maksetut määrät, sillä ne ovat sääntöjenvastaista ja yhteismarkkinoille soveltumatonta valtiontukea”, ja katsoi, että ”koska viisi kantajaa sekä muut [EFDG-ryhmään] kuuluvat yritykset muodostavat yhden taloudellisen kokonaisuuden – –, ne vastaavat yhteisesti kunkin osapuolen Romanian valtiolta saaman valtiontuen takaisinmaksusta”.
370
Aluksi on todettava, että koska viidennen kanneperusteen ensimmäisen osan ensimmäistä väitettä tarkasteltaessa on päätelty, että Ioan ja Viorel Micula kuuluivat yhteen taloudelliseen kokonaisuuteen, on hylättävä argumentti, jonka mukaan kyseessä olevaa tukea ei voida periä takaisin Viorel Miculalta, kuten kantajat väittivät asiassa T‑704/15, koska häntä ei voida pitää yrityksenä valtiontukisääntöjä sovellettaessa.
371
Koska unioni ei ole antanut asiasta säännöksiä, sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintä on toteutettava sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisten täytäntöönpanosääntöjen mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 5.3.2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, 108 kohta), mutta asioiden T‑624/15 RENV ja T‑694/15 RENV kantajat eivät myöskään voi väittää menestyksekkäästi riidanalaisen päätöksen laillisuuden riitauttamiseksi, että perimällä ”[kantajayritysten] velat” takaisin Ioan Miculalta ”sivuutetaan laittomasti oikeushenkilön itsenäisyys ja rikotaan Romanian yhtiölainsäädäntöä, jota käsitellään erilaisissa osakkeenomistajien oikeuksia koskevissa ohjeissa”.
372
Kyseenalaistaakseen komission arvioinnin kantajat väittävät lähinnä, että riidanalaiset summat voidaan periä takaisin vain niistä ”tosiasiallisesti hyötyneiltä” yrityksiltä, nimittäin ainoastaan välitysasian kantajilta, jotka nimettiin välitystuomiossa edunsaajiksi. Vaikka väite, jonka mukaan kaikki kantajayritykset kuuluvat yhteen taloudelliseen kokonaisuuteen, olisi perusteltu, sillä ei ole kantajien mielestä merkitystä.
373
Kantajien argumentit perustuvat 11.5.2005 annettuun tuomioon Saxonia Edelmetalle ja ZEMAG v. komissio (T‑111/01 ja T‑133/01, EU:T:2005:166, 113 kohta) ja 19.10.2005 annettuun tuomioon Freistaat Thüringen v. komissio (T‑318/00, EU:T:2005:363, 324 kohta), joissa noudatetaan edellä 365 kohdassa mainittua unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä.
374
Toisin kuin kantajat väittävät, edellä 373 kohdassa mainitut tuomiot eivät kuitenkaan voi olla esteenä tuen perimiselle takaisin kaikilta yksiköiltä, jotka muodostavat yhden taloudellisen kokonaisuuden.
375
Yhtäältä edellä 373 kohdassa mainittuihin tuomioihin johtaneet asiat eivät nimittäin koske, kuten käsiteltävässä asiassa, taloudellisia yksikköjä, jotka muodostavat yhden ainoan yrityksen yhdessä taloudellisessa kokonaisuudessa.
376
Toisaalta, kuten edellä 312 kohdassa muistutettiin, unionin kilpailuoikeudessa, joka koskee yritysten toimintaa, käytetään ratkaisevana arviointiperusteena markkinakäyttäytymisen yhteneväisyyttä, eikä kilpailusääntöjä sovellettaessa eri yhtiöiden muodollinen erottaminen toisistaan sen vuoksi, että ne ovat erillisiä oikeushenkilöitä, voi olla esteenä tällaiselle yhteneväisyydelle.
377
Kuten viidennen kanneperusteen tarkastelusta ja erityisesti edellä 344 ja 355 kohdasta ilmenee, käsiteltävässä asiassa Ioan ja Viorel Micula, joilla on mahdollisuus tehdä aloitteita ja myöntää taloudellista tukea kaikissa EFDG-ryhmän yhtiöissä, voivat antaa näiden yritysten hyötyä kyseessä olevasta tukitoimenpiteestä suoraan tai välillisesti, koska ne eivät tee mitään päätöksiä itsenäisesti. Kyseessä olevan tuen palauttamisen seurauksena kaikkien kantajien muodostama yksi taloudellinen kokonaisuus menettää siis markkinoilla kilpailijoihin verrattuna saamansa edun, ja tuen suorittamista edeltänyt tilanne palautuu.
378
Kaiken edellä esitetyn perusteella käsiteltävänä oleva kanneperusteen osa on hylättävä.
[– –]
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu toinen jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Asiat T‑624/15 RENV, T‑694/15 RENV ja T‑704/15 RENV yhdistetään tuomion antamista varten.
2)
Kanteet hylätään.
3)
European Food SA, Starmill SRL, Multipack SRL, Scandic Distilleries SA, Ioan ja Viorel Micula, European Drinks SA, Rieni Drinks SA, Transilvania General Import-Export SRL ja West Leasing SRL, aiemmin West Leasing International SRL, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja lisäksi heidät velvoitetaan korvaamaan Euroopan komissiolle asioissa T‑624/15, T‑694/15, T‑704/15, T‑624/15 RENV, T‑694/15 RENV, T‑704/15 RENV ja C‑638/19 P aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
4)
Saksan liittotasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan asioissa T‑624/15 RENV, T‑694/15 RENV, T‑704/15 RENV ja C‑638/19 P.
5)
Espanjan kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan asioissa T‑624/15, T‑694/15, T‑704/15, T‑624/15 RENV, T‑694/15 RENV, T‑704/15 RENV ja C‑638/19 P.
6)
Latvian tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan asioissa T‑624/15 RENV, T‑694/15 RENV, T‑704/15 RENV ja C‑638/19 P.
7)
Unkari vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan asioissa T‑624/15, T‑694/15, T‑704/15, T‑624/15 RENV, T‑694/15 RENV, T‑704/15 RENV ja C‑638/19 P.
8)
Puolan tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan asioissa T‑624/15 RENV, T‑694/15 RENV, T‑704/15 RENV ja C‑638/19 P.
Marcoulli
Tomljenović
Półtorak
Norkus
Valasidis
Julistettiin Luxemburgissa 2 päivänä lokakuuta 2024.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.
(
1
)	Tuomiosta on otettu tähän vain kohdat, joiden julkaisemista unionin yleinen tuomioistuin pitää aiheellisena.