62023CJ0466
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
26 päivänä kesäkuuta 2025 (
*1
)
Muutoksenhaku – Kilpailu – Yrityskeskittymät – Päätös, jossa yrityskeskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi – Kolmannen nostama kanne – Tutkittavaksi ottaminen – SEUT 263 artiklan neljäs kohta – Asiavaltuus
Asiassa C‑466/23 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 21.7.2023,
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH, kotipaikka Hameln (Saksa), edustajinaan T. Heymann ja I. Zenke, Rechtsanwälte,
valittajana,
ja jossa muina osapuolina ovat
Euroopan komissio, asiamiehinään G. Meessen ja I. Zaloguin, avustajanaan T. G. Funke, Rechtsanwalt,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa, sekä
Saksan liittotasavalta, asiamiehinään J. Möller ja R. Kanitz,
E.ON SE, kotipaikka Essen (Saksa), edustajinaan aluksi C. Barth, C. Grave, D.-J. dos Santos Goncalves ja R. Seifert, Rechtsanwälte, sittemmin C. Barth, A. Fuchs, C. Grave ja D.-J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte, ja
RWE AG, kotipaikka Essen, edustajinaan aluksi U. Scholz, J. Siegmund ja J. Ziebarth, Rechtsanwälte, sittemmin U. Scholz, J. Siegmund ja M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
väliintulijoina ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún sekä tuomarit D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (esittelevä tuomari) ja B. Smulders,
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 17.5.2023 antaman tuomion Stadtwerke Hameln Weserbergland v. komissio (T‑314/20, EU:T:2023:258; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin jätti tutkimatta sen kanteen, jossa vaadittiin yrityskeskittymän julistamisesta sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi 26.2.2019 annetun komission päätöksen C(2019) 1711 final (asia M.8871 – RWE/E.ON Assets) (EUVL 2020, C 111, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamista.
Asian tausta
2
Asian tausta, sellaisena kuin se esitetään valituksenalaisen tuomion 2–11 kohdassa, voidaan tiivistää seuraavasti.
Yrityskeskittymä
3
RWE AG on Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, jolla oli suunniteltua keskittymää koskevan ilmoituksen tekoajankohtana toimintaa koko energian toimitusketjussa, mukaan lukien energian tuotanto, tukkutoimitukset, siirto, jakelu ja vähittäismyynti sekä kuluttajille tarkoitetut energiapalvelut. RWE ja sen tytäryhtiöt, mukaan lukien innogy SE, toimivat useissa jäsenvaltioissa.
4
E.ON SE on Saksan oikeuden mukaisesti perustettu yhtiö, joka harjoitti samana aikana toimintaa koko sähkön toimitusketjussa, kuten sähkön tuotannon, tukkutoimitusten, jakelun ja vähittäismyynnin aloilla. E.ON omistaa sähköntuotantolaitoksia ja harjoittaa niiden toimintaa useissa jäsenvaltioissa.
5
Valittaja on Saksan oikeuden mukaisesti perustettu kunnallinen yritys, joka tuottaa sähköä sekä perinteisistä energialähteistä kaasu- ja höyryturbiini- sekä hiilivoimalaomistustensa avulla että uusiutuvista energialähteistä vesi-, aurinkosähkö- ja yhteistuotantolaitostensa, biokaasulaitostensa ja tuulivoimalaomistustensa avulla. Sen tuotantolaitokset sijaitsevat Saksassa.
6
Käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva keskittymä liittyy RWE:n ja E.ON:n väliseen monimutkaiseen omaisuuserien vaihtoon, josta kyseiset kaksi yritystä ilmoittivat 11.3. ja 12.3.2018 (jäljempänä kokonaisjärjestely). Ensimmäisessä keskittymässä eli käsiteltävässä asiassa kyseessä olevassa keskittymässä RWE halusi hankkia yksinomaisen tai yhteisen määräysvallan tiettyyn E.ON:n käyttöomaisuuteen. Toisessa keskittymässä kyseessä oli E.ON:n aikomus hankkia yksinomainen määräysvalta innogyn, joka oli RWE:n määräysvallassa, jakeluun ja vähittäismyyntiin liittyvään toimintaan sekä tiettyyn käyttöomaisuuteen. Kolmannessa keskittymässä puolestaan RWE:n oli tarkoitus hankkia 16,67 prosenttia E.ON:n osakkeista.
7
Toisesta keskittymästä (jäljempänä keskittymä M.8870) ilmoitettiin Euroopan komissiolle 31.1.2019. Komissio antoi 17.9.2019 päätöksen C(2019) 6530 final keskittymän julistamisesta sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi (asia M.8870 – E.ON/Innogy) (EUVL 2020, C 379, s. 16).
8
Kolmannesta keskittymästä ilmoitettiin Bundeskartellamtille (liittovaltion kilpailuviranomainen, Saksa), joka hyväksyi sen 26.2.2019 antamallaan päätöksellä (asia B8-28/19).
Hallinnollinen menettely
9
Komissio sai 22.1.2019 yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 (”EY:n sulautuma-asetus”) (EUVL 2004, L 24, s. 1) 4 artiklan mukaisen ilmoituksen suunnitellusta keskittymästä, jolla RWE aikoi hankkia kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti yksinomaisen tai yhteisen määräysvallan E.ON:n tiettyyn käyttöomaisuuteen.
10
Komissio julkaisi 31.1.2019 Euroopan unionin virallisessa lehdessä kyseistä keskittymää koskevan ennakkoilmoituksen (asia M.8871 – RWE/E.ON Assets) (EUVL 2019, C 38, s. 22; jäljempänä keskittymä M.8871) asetuksen N:o 139/2004 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
11
Tutkiessaan keskittymää M.8871 komissio suoritti markkinatutkimuksen ja lähetti siis kyselylomakkeen tietyille yrityksille, joihin valittaja ei kuitenkaan kuulunut.
Riidanalainen päätös
12
Komissio antoi 26.2.2019 riidanalaisen päätöksen, jolla keskittymä M.8871 julistettiin sisämarkkinoille soveltuvaksi asetuksen N:o 139/2004 6 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja Euroopan talousalueesta (ETA) 2.5.1992 tehdyn sopimuksen (EYVL 1994, L 1, s. 3) 57 artiklassa tarkoitetussa tutkintavaiheessa.
Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne ja valituksenalainen tuomio
13
Valittaja nosti kanteen riidanalaisen päätöksen kumoamiseksi unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 27.5.2020 toimittamallaan kannekirjelmällä.
14
Valittaja esitti kanteensa tueksi kuusi kanneperustetta, joista ensimmäinen koskee kokonaisjärjestelyä koskevan arvioinnin virheellistä eriyttämistä, toinen perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä, kolmas kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista, neljäs tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamista, viides ilmeisiä arviointivirheitä ja kuudes huolellisuusvelvoitteen laiminlyöntiä.
15
Unionin yleinen tuomioistuin jätti valituksenalaisella tuomiolla kanteen tutkimatta sillä perusteella, ettei riidanalainen päätös koskenut valittajaa erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla eikä sillä siten ollut asiavaltuutta.
16
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 24–31 kohdassa tältä osin seuraavaa:
”24
– – Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätös voi koskea erikseen muita kuin niitä, joille se on osoitettu, ainoastaan silloin, kun se vaikuttaa niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan näin ollen yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu (ks. tuomio 4.7.2006, easyJet v. komissio, T‑177/04, EU:T:2006:187, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25
Kun on kyse päätöksestä, jossa todetaan, että yrityskeskittymä soveltuu yhteismarkkinoille, kolmannen yrityksen osalta sitä, koskeeko päätös kyseistä yritystä erikseen, on arvioitava yhtäältä sen mukaan, miten se on osallistunut hallinnolliseen menettelyyn, ja toisaalta sen mukaan, miten yrityskeskittymä vaikuttaa sen markkina-asemaan. Vaikka on totta, ettei pelkkä osallistuminen menettelyyn todellakaan riitä yksinään osoittamaan, että päätös koskee [valittajaa] erikseen, etenkään, kun on kysymys yrityskeskittymistä, joiden huolellinen tutkiminen edellyttää säännöllistä yhteydenpitoa useisiin yrityksiin, pitää kuitenkin paikkansa, että aktiivinen osallistuminen hallinnolliseen menettelyyn on seikka, joka on säännöllisesti otettu kilpailualan ja myös yrityskeskittymien valvonnan erityisalan oikeuskäytännössä huomioon seikkana, joka yhdessä muiden erityisten olosuhteiden kanssa osoittaa, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset ovat täyttyneet (ks. tuomio 4.7.2006, easyJet v. komissio, T‑177/04, EU:T:2006:187, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
Edellä 25 kohdassa mainitun oikeuskäytännön huomioon ottaen unionin yleinen tuomioistuin toteutti prosessinjohtotoimen, jossa se kehotti asianosaisia esittämään istunnossa huomautuksensa oikeudenkäyntiväitteestä, jonka se aikoi ottaa huomioon viran puolesta.
27
On todettava, ettei [valittaja] ole väittänyt kirjelmissään eikä istunnossa, että se olisi lähettänyt komissiolle kirjeen esittääkseen sille huomautuksia [keskittymästä M.8871] tai ilmoittaakseen sille halukkuudestaan osallistua siihen liittyvään menettelyyn. Kannekirjelmästä ilmenee lisäksi, että komissio ei kehottanut [valittajaa] osallistumaan markkinatutkimukseen – –
28
Tältä osin on totta, että vastauksessaan kolmanteen kanneperusteeseen, jonka mukaan [valittajan] oikeutta tulla kuulluksi loukattiin, komissio väittää vastineessaan, että [valittajalle] annettiin mahdollisuus osallistua täysimääräisesti menettelyyn muun muassa markkinatutkimuksen – johon se ei vastannut – avulla, ja että komissio oli kuullut [valittajaa]. Komissio täsmensi kuitenkin istunnossa, että kyseessä oli kirjoitusvirhe ja että [valittaja] ei ollut osallistunut markkinatutkimukseen eikä komissio ollut kuullut sitä, vaikka valittaja oli esittänyt tätä koskevan pyynnön.
29
Edellä esitetystä seuraa, että [valittaja] ei osallistunut hallinnolliseen menettelyyn.
30
[Valittaja] ei myöskään esittänyt istunnossa mitään muuta väitettä osoittaakseen, että se olisi ilmaissut komissiolle halunsa osallistua hallinnolliseen vaiheeseen.
31
Koska [valittaja] ei osallistunut aktiivisesti keskittymää M.8871 koskevaan menettelyyn, on todettava, että kun otetaan huomioon myös keskittymän vaikutusta [valittajan] markkina-asemaan koskevien erityisten olosuhteiden puuttuminen, riidanalainen päätös ei koske [valittajaa] erikseen edellä 25 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.”
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja valitusasian asianosaisten vaatimukset
17
Valittaja on hakenut muutosta 21.7.2023 unionin tuomioistuimeen toimittamallaan valituksella.
18
Samana päivänä valittaja, joka oli lisäksi nostanut vuonna 2021 kumoamiskanteen päätöksestä C(2019) 6530 final (asia T‑58/21), joka oli 21.7.2023 edelleen vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, vaati nyt käsiteltävän valituksen käsittelyn lykkäämistä siihen saakka, kunnes unionin yleinen tuomioistuin antaa tuomion mainittua kumoamiskannetta koskevassa asiassa.
19
Unionin tuomioistuimen presidentti kuuli ensin asianosaisia tästä lykkäämispyynnöstä ja yhdeksän valituksen – nyt käsiteltävä valitus mukaan lukien – mahdollisesta yhdistämisestä asioissa C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑466/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P, C‑469/23 P, C‑470/23 P, C‑484/23 P ja C‑485/23 P, joissa oli valitettu unionin yleisen tuomioistuimen asioissa T‑312/20, T‑313/20, T‑314/20, T‑315/20, T‑317/20, T‑318/20, T‑319/20, T‑320/20 ja T‑321/20 antamista tuomioista, ja hylkäsi sitten 19.9.2023 tekemällään päätöksellä kyseisen lykkäämispyynnön ja määräsi yhdistettäväksi ainoastaan valitusasiat C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P ja C‑470/23 P, jotka koskevat asiaratkaisun sisältäviä unionin yleisen tuomioistuimen tuomioita toisin kuin neljä muuta valitusasiaa – mukaan lukien nyt käsiteltävä valitus–, jotka koskevat sellaisia unionin yleisen tuomioistuimen tuomioita, joilla kanne jätetään tutkimatta.
20
Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion ja riidanalaisen päätöksen
–
toissijaisesti ja joka tapauksessa palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen tarvittavien ratkaisujen antamiseksi ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien valittajalle unionin yleisessä tuomioistuimessa käydystä menettelystä aiheutuneet asianajo- ja matkakulut.
21
Komissio ja muut osapuolet vaativat, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valitus
22
Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kuuteen valitusperusteeseen, jotka koskevat perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä, tosiseikkojen ottamista huomioon vääristyneellä tavalla ja valittajan menettelyllisten oikeuksien loukkaamista (ensimmäinen valitusperuste), SEUT 263 artiklan neljännen kohdan virheellistä soveltamista (toinen valitusperuste), SEUT 101 artiklan virheellistä soveltamista (kolmas valitusperuste), asetuksen N:o 139/2004 3 artiklan virheellistä soveltamista (neljäs valitusperuste), kyseisen asetuksen 2 artiklan virheellistä soveltamista (viides valitusperuste) ja todistustaakan jakoa koskevien periaatteiden loukkaamista (kuudes valitusperuste).
23
Aluksi on tutkittava toinen valitusperuste ja sen jälkeen ensimmäinen valitusperuste.
Toinen valitusperuste, joka koskee SEUT 263 artiklan neljännen kohdan virheellistä soveltamista
Ensimmäinen osa
– Asianosaisten lausumat
24
Toisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa valittaja väittää, että kun on kyse päätöksestä, jolla yrityskeskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi, kolmannen yrityksen ei tarvitse osallistua muodollisesti hallinnolliseen menettelyyn, jotta kyseisen päätöksen voitaisiin katsoa koskevan tällaista yritystä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. Menettelylliseltä kannalta riittää, että tällaiselle henkilölle on myönnetty osallistumis-, tiedonsaanti- ja kuulemisoikeuksia siinä tapauksessa, että hänen aineellisia etujaan mahdollisesti loukataan.
25
Unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin tukeutui valituksenalaisen tuomion 27–31 kohdassa yksinomaan siihen, ettei valittaja ollut muodollisesti osallistunut keskittymää M.8871 koskevaan menettelyyn. Vaikka osallistumista menettelyyn voidaan pitää indisiona siitä, että toimi koskee henkilöä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, siihen osallistuminen ei voi olla ehdoton edellytys tilanteessa, jossa on kyse monitahoisesta ja useassa erässä toteutetusta järjestelystä, kuten kokonaisjärjestely. Ratkaisevaa on valittajan mielestä se, että se vaikutti erään finanssialan konsulttiyrityksen Residual Supply Indexistä (residuaalisen tarjonnan indeksi) laatiman tutkimuksen, jonka rahoittamiseen valittaja osallistui, kautta riidanalaisen päätöksen sisältöön, mikä käy sen mukaan ilmi kyseisen päätöksen tekstistä. Lisäksi se katsoo komission eriyttäneen keinotekoisesti keskittymää M.8871 koskevan menettelyn keskittymää M.8870 koskevasta menettelystä.
26
Komissio, jota E.ON ja RWE tukevat, kiistää valittajan perustelut.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
27
Aluksi on muistutettava, että SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen toiselle henkilölle osoitetusta päätöksestä vain silloin, kun kyseinen päätös koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen.
28
Tältä osin unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että muut kuin päätöksen adressaatit voivat väittää, että päätös koskee niitä erikseen, ainoastaan, jos kyseinen päätös vaikuttaa niihin tiettyjen niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella nämä henkilöt erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin tällaisen päätöksen adressaatti (tuomio 14.9.2023, Land Rheinland-Pfalz v. Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:T:2023:666, 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Kun on kyse päätöksestä, jolla keskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi, kysymys siitä, koskeeko päätös kolmatta yritystä erikseen, on ratkaistava sellaisten yhtäpitävien seikkojen tai tosiseikkojen perusteella, jotka voivat koskea sekä tämän yrityksen osallistumista hallinnolliseen menettelyyn että sen markkina-asemaan kohdistuvaa vaikutusta. Vaikka on totta, ettei pelkkä osallistuminen menettelyyn todella riitä yksinään osoittamaan, että päätös koskee valittajaa erikseen, etenkään, kun on kysymys yrityskeskittymistä, joiden huolellinen tutkiminen edellyttää säännöllistä yhteydenpitoa useisiin yrityksiin, pitää kuitenkin paikkansa, että aktiivinen osallistuminen hallinnolliseen menettelyyn on seikka, joka on säännöllisesti otettu kilpailualan ja myös yrityskeskittymien valvonnan erityisalan oikeuskäytännössä huomioon seikkana, joka yhdessä muiden erityisten olosuhteiden kanssa osoittaa, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyvät. Lisäksi vaikutuksen yrityskeskittymään nähden ulkopuolisen yrityksen tämänhetkiseen ja tulevaan markkina-asemaan, johon keskittymä voi vaikuttaa, on oltava huomattava, jotta päätös, jolla keskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi, voisi koskea tällaista yritystä erikseen (ks. vastaavasti tuomio 31.3.1998, Ranska ym. v. komissio, C‑68/94 ja C‑30/95, EU:C:1998:148, 54–56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä valituksenalaisen tuomion 24 ja 25 kohdassa esitetyissä arvioinneissa, joissa toistetaan olennaisilta osin tämä oikeuskäytäntö – josta seuraa, että pelkkä osallistuminen hallinnolliseen menettelyyn ei riitä siihen, että päätöksen voitaisiin katsoa koskevan kolmatta yritystä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.
31
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 29 kohdassa, että valittaja ei ollut osallistunut keskittymää M.8871 koskevaan menettelyyn, ja lisäsi kyseisen tuomion 30 kohdassa, ettei valittaja ollut esittänyt istunnossa mitään väitettä osoittaakseen, että se oli ilmoittanut komissiolle halustaan osallistua kyseiseen menettelyyn. Valittaja ei riitauta näitä unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksia.
32
Valittajan väitteestä, jonka mukaan ratkaisevaa ei ole sen muodollinen osallistuminen keskittymää M.8871 koskevaan menettelyyn vaan sen konkreettinen vaikutus riidanalaisen päätöksen sisältöön edellä 25 kohdassa mainitun tutkimuksen kautta, on huomautettava, että komissio kyllä tutki riidanalaisen päätöksen 59–65 perustelukappaleessa useita Residual Supply Indexiä koskevia tutkimuksia, jotka sekä keskittymän osapuolet että kolmannet osapuolet olivat sille toimittaneet. Pelkästään sen perusteella, että valittaja rahoitti yhtä näistä tutkimuksista, ei kuitenkaan voida katsoa, että se olisi osallistunut aktiivisesti hallinnolliseen menettelyyn edellä 29 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
33
Väitteestä, jonka mukaan keskittymää M.8871 koskeva menettely eriytettiin keinotekoisesti keskittymää M.8870 koskevasta menettelystä, on lisäksi todettava, ettei valittaja esitä tältä osin mitään seikkaa, joka osoittaisi, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt oikeudellisen virheen tulkitessaan SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa asetettuja tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä. Valittaja ei kyseisellä väitteellään itse asiassa pyri arvostelemaan valituksenalaisen tuomion tiettyjä kohtia vaan komission asiakysymyksen osalta tekemää päätöstä hyväksyä kumpikin näistä kahdesta keskittymästä erikseen. Mainittu väite on siten jätettävä tutkimatta.
34
Tässä tilanteessa toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
Toinen osa
– Asianosaisten lausumat
35
Toisen valitusperusteen toisessa osassa valittaja väittää ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin sivuutti sen, että edellytyksen, jonka mukaan toimen, jonka kumoamista henkilö vaatii, on koskettava tätä erikseen, täyttyminen voidaan näyttää toteen ”muilla erityisillä olosuhteilla”. Unionin yleinen tuomioistuin ei sen mukaan tutkinut kannekirjelmässä esitettyjä seikkoja, kuten markkinoiden erityispiirteitä, valittajan tekemien investointien huomattavaa määrää, sen asemaa RWE:n suorana kilpailijana tai keskittymän vaikutuksia sen kilpailuasemaan.
36
Toiseksi valittaja väittää, että jos kantajia on useita, kanne voidaan ottaa kokonaisuudessaan tutkittavaksi, vaikka päätös koskisi vain yhtä kantajista erikseen, ja lisää, että sama pätee useiden kantajien erikseen nostamiin kanteisiin. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki siten virheen SEUT 263 artiklan neljännen kohdan osalta, koska se ei käsitellyt valittajan kannetta yhdessä muiden tutkittavaksi otettujen rinnakkaisten kanteiden kanssa.
37
Komissio, jota E.ON ja RWE tukevat, kiistää valittajan perustelut.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
38
Valittajan ensimmäisestä väitteestä on todettava, että se moittii siinä unionin yleistä tuomioistuinta lähinnä siitä, ettei tämä tutkinut seikkoja, jotka valittaja esitti kannekirjelmässään osoittaakseen sellaisten erityisten olosuhteiden olemassaolon, joiden perusteella voidaan osoittaa, että riidanalainen päätös koski valittajaa erikseen.
39
Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee yhtäältä, että unionin tuomioistuimen valvonnalla pyritään muutoksenhaun yhteydessä muun muassa tarkastamaan, onko unionin yleinen tuomioistuin vastannut oikeudellisesti riittävällä tavalla kaikkiin valittajan esittämiin väitteisiin, ja toisaalta, että valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ole vastannut ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyihin väitteisiin, merkitsee pääosin vetoamista perusteluvelvollisuuden noudattamatta jättämiseen (tuomio 14.9.2023, Land Rheinland-Pfalz v. Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, 93 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Tämä ensimmäinen väite koskee siten ensimmäisen valitusperusteen kohteena olevaa unionin yleisen tuomioistuimen perusteluvelvollisuutta, ja sitä tarkastellaan näin ollen tämän valitusperusteen yhteydessä.
41
Toisesta väitteestä, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen päätös olla käsittelemättä kannetta yhdessä niiden riidanalaisesta päätöksestä nostettujen kanteiden kanssa, jotka otettiin tutkittavaksi, on SEUT 263 artiklan neljännen kohdan kannalta väärin, koska prosessiekonomiset syyt olisivat edellyttäneet tutkittavaksi ottamista, on huomautettava, että asioiden yhdistämistä tai erottamista koskeva päätös on unionin yleisen tuomioistuimen sisäisen työskentelyn organisointia koskeva toimi, joka ei kuulu unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin (ks. vastaavasti määräys 14.12.1995, Hogan v. yhteisöjen tuomioistuin, C‑173/95 P, EU:C:1995:461, 15 kohta).
42
Asioiden yhdistämistä koskeva määräys ei kuitenkaan vaikuta sen kohteena olevien asioiden itsenäisyyteen ja autonomiseen luonteeseen (tuomio 21.6.2001, Moccia Irme ym. v. komissio, C‑280/99 P–C‑282/99 P, EU:C:2001:348, 66 kohta), ja sellaisen kantajan, joka ei täytä SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa asetettuja tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, nostama kanne on jätettävä tutkimatta riippumatta siitä, onko kanne mahdollisesti yhdistetty unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 68 artiklan nojalla sellaiseen toiseen kanteeseen, jonka unionin yleinen tuomioistuin ottaa tutkittavaksi.
43
Näin ollen ja edellä 40 kohdassa esitetyin varauksin toisen valitusperusteen toinen osa ja siten toinen valitusperuste kokonaisuudessaan on hylättävä.
Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä, tosiseikkojen ottamista huomioon vääristyneellä tavalla ja valittajan menettelyllisten oikeuksien loukkaamista
Asianosaisten lausumat
44
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen kanteen sillä perusteella, ettei valittaja ollut osallistunut keskittymää M.8871 koskevaan hallinnolliseen menettelyyn. Valituksenalaisessa tuomiossa ei täsmennetä, onko valittajan markkina-asemaan kohdistuva aineellinen vaikutus, johon valittaja vetoaa, vailla merkitystä ja millä perusteella, vaan tuomion 31 kohdassa esitetään pelkkä maininta ”sen markkina-asemaan vaikuttamiseen liittyvien erityisten olosuhteiden puuttumisesta”. Kyseisestä 31 kohdasta ei valittajan mukaan ilmene, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tarkistanut, voiko toimi koskea SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla asianosaista erikseen, vaikka tämä ei olisi muodollisesti osallistunut menettelyyn. Valittaja vetosi siihen, että se oli RWE:n suora kilpailija ja että sen eduille oli aiheutunut konkreettista vahinkoa. Perustelut, joissa jätetään vastaamatta tämänkaltaisiin väitteisiin, ovat valittajan mielestä virheellisiä.
45
Valittaja väittää ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa, että ensimmäisessä oikeusasteessa esitetty kannekirjelmä – täydennettynä muun muassa sen 7.7.2021 esittämillä kirjallisilla huomautuksilla RWE:n väliintulokirjelmästä ja sen istunnossa esittämillä suullisilla huomautuksilla – sisälsi kattavan selvityksen valittajan investoinneista ja niiden laajuudesta, sen RWE:n kanssa kilpailevasta sähköntuotannosta, tavasta, jolla päätös erityisesti koskee valittajaa, sekä sen markkina-aseman heikentymisestä. Unionin yleinen tuomioistuin antoi kuitenkin valituksenalaisen tuomion 31 kohdassa esittämässään toteamuksessa ymmärtää, ettei valittaja ollut vedonnut mihinkään erityiseen olosuhteeseen, ja otti siten sen perustelut huomioon vääristyneellä tavalla.
46
Ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa valittaja väittää, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettu oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomuuteen oikeudenmukaisessa oikeudenkäynnissä edellyttää, että unionin yleinen tuomioistuin tutustuu asianosaisten huomautuksiin ja ottaa ne huomioon päätöstä tehdessään, vaikka huomautusten sisältö ei sidokaan sitä. Tästä oikeudesta seuraa myös, että unionin yleisen tuomioistuimen on ilmaistava päätöksensä merkitykselliset perustelut ja vastattava vastaväitteisiin. Mitä merkittävämpi seikka tai oikeudellinen perustelu on, sitä tärkeämpää on, että perusteluissa vastataan asianosaisten väitteisiin. Aineellinen vaikutus on kuitenkin tutkittavaksi ottamisen keskeinen näkökohta, josta unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt lausua viran puolesta suorittamansa tutkinnan yhteydessä.
47
Komissio, jota E.ON ja RWE tukevat, väittää, että unionin yleinen tuomioistuin perusteli riittävästi syyt, joiden vuoksi valittajan markkina-asemaan ei kohdistunut vaikutusta, ja täytti unionin tuomioistuimen tuomioiden perusteluille asettamat vaatimukset. Sen mukaan unionin yleinen tuomioistuin täsmensi, ettei se ollut havainnut tähän asemaan vaikuttamiseen liittyviä erityisiä olosuhteita, ja totesi näin, ettei mikään erottanut valittajaa muista kilpailijoista.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
48
Valittaja vetoaa ensimmäisen valitusperusteen kolmessa osassa ja edellä 38 kohdassa mainitussa toisen valitusperusteen toisen osan yhteydessä esitetyssä perustelussa, jotka on tutkittava yhdessä, todellisuudessa siihen, että unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi perusteluvelvollisuutensa sen asiavaltuuden osalta.
49
On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tuomion perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä unionin yleisen tuomioistuimen päättely (tuomio 11.6.2015, EMA v. komissio, C‑100/14 P, EU:C:2015:382, 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), mutta unionin yleiselle tuomioistuimelle Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan ja 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla kuuluva perusteluvelvollisuus ei velvoita sitä esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan asianosaisten esittämiä päätelmiä. Vaikka perustelut voivat siis olla implisiittiset, niiden on kuitenkin mahdollistettava se, että asianosaiset saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei ole hyväksynyt niiden perusteluja, ja että unionin tuomioistuimella on niiden avulla käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan valvontaansa valituksen yhteydessä (tuomio 18.6.2020, Primart v. EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 21 kohdassa, että SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen toiselle henkilölle osoitetusta päätöksestä vain, jos kyseinen päätös koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen, minkä jälkeen se esitti kyseisen tuomion 24–31 kohdassa perustelut, joihin se tukeutui päätellessään, ettei riidanalainen päätös koskenut valittajaa erikseen kyseisessä määräyksessä tarkoitetulla tavalla.
51
Unionin yleinen tuomioistuin muistutti erityisesti mainitun tuomion 24 kohdassa edellä 28 kohdassa mainitusta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä.
52
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 25 kohdassa, että kun on kyse päätöksestä, jossa todetaan, että yrityskeskittymä soveltuu yhteismarkkinoille, kolmannen yrityksen osalta sitä, koskeeko päätös kyseistä yritystä erikseen, on arvioitava yhtäältä sen mukaan, miten se on osallistunut hallinnolliseen menettelyyn, ja toisaalta sen mukaan, miten yrityskeskittymä vaikuttaa sen markkina-asemaan. Se lisäsi 25 kohdassa, että vaikka pelkkä osallistuminen menettelyyn ei riitä yksinään osoittamaan, että päätös koskee valittajaa erikseen, etenkään, kun on kysymys yrityskeskittymistä, joiden huolellinen tutkiminen edellyttää säännöllistä yhteydenpitoa useisiin yrityksiin, pitää kuitenkin paikkansa, että aktiivinen osallistuminen hallinnolliseen menettelyyn on seikka, joka on säännöllisesti otettu kilpailualan ja myös yrityskeskittymien valvonnan erityisalan oikeuskäytännössä huomioon seikkana, joka yhdessä muiden erityisten olosuhteiden kanssa osoittaa, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyvät.
53
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 27–30 kohdassa, voitiinko valittajan katsoa osallistuneen keskittymää M.8871 koskevaan menettelyyn, ja totesi, ettei valittaja ollut osallistunut aktiivisesti kyseiseen menettelyyn.
54
Unionin yleinen tuomioistuin totesi vielä kyseisen tuomion 31 kohdassa, että koska valittaja ei ollut osallistunut aktiivisesti kyseiseen menettelyyn, oli katsottava, että riidanalainen päätös ei koske sitä erikseen, kun otetaan lisäksi huomioon, ettei sen markkina-asemaan kohdistuvaa vaikutusta koskevia erityisiä olosuhteita ollut.
55
Kuten valittaja esittää valituksensa tueksi, se vetosi sekä kannekirjelmässään että RWE:n väliintulokirjelmästä esittämissään huomautuksissa tiettyihin seikkoihin, jotka koskivat – väitetysti huomattavaa – vaikutusta sen markkina-asemaan keskittymän M.8871 seurauksena ja jotka sen mukaan olivat omiaan osoittamaan, että riidanalainen päätös koskee sitä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.
56
On todettava, että unionin yleinen tuomioistuin tyytyi toteamaan, ettei valittajan markkina-asemaan kohdistuvaan vaikutukseen liittyviä erityisiä olosuhteita ollut, eikä esittänyt edes suppeaa perustelua, joka mahdollistaisi yhtäältä sen, että valittaja voi ymmärtää, oliko argumentit, jotka se oli esittänyt tueksi väitteelleen sen markkina-asemaan kohdistuvasta huomattavasta vaikutuksesta, tutkittu, ja jos oli, mistä syistä niiden ei katsottu soveltuvan osoittamaan tällaista vaikutusta, ja toisaalta sen, että unionin tuomioistuimella on käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan laillisuusvalvontaansa, kuten edellä 49 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä edellytetään.
57
Niinpä unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan ja 53 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisen perusteluvelvollisuutensa.
58
Tästä seuraa, että ensimmäinen valitusperuste ja edellä 38 kohdassa mainittu perustelu, joka on esitetty toisen valitusperusteen toisen osan yhteydessä, on hyväksyttävä.
59
Valituksenalainen tuomio on siten kumottava siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 31 kohdassa, ettei valittajan markkina-asemaan liittyviä erityisiä olosuhteita ollut, ja päätteli kyseisen tuomion 32 kohdassa muun muassa tällä perusteella, että riidanalainen päätös ei koske valittajaa erikseen, joten sen kanne oli jätettävä tutkimatta.
Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne
60
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan toisessa virkkeessä määrätään, että jos unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun, se voi itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen.
61
Nämä edellytykset täyttyvät tässä asiassa.
62
Tässä yhteydessä on muistutettava – kuten edellä 29 kohdasta ilmenee –, että valittajan asiavaltuuden arvioimiseksi päätöksellä, jolla yrityskeskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi, on oltava huomattava vaikutus yrityskeskittymään nähden ulkopuolisen yrityksen nykyiseen ja tulevaan markkina-asemaan, johon keskittymä voi vaikuttaa, jotta päätös voisi koskea kyseistä yritystä erikseen. Viimeksi mainitun osalta pelkästään se, että tällainen päätös on omiaan vaikuttamaan vallitseviin kilpailusuhteisiin asianomaisilla markkinoilla ja että asianomainen yritys jollain tavalla kilpaili toimesta hyötyneen yrityksen kanssa, ei missään tapauksessa riitä siihen, että kyseisen toimen voitaisiin katsoa koskevan mainittua yritystä erikseen (ks. analogisesti tuomio 22.11.2007, Espanja v. Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 32 kohta).
63
On kuitenkin todettava, että valittajan unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa oman markkina-asemansa osalta esittämät seikat koostuvat olennaisilta osin siitä, että se mainitsee osakkeenomistajansa, työllistämiensä työntekijöiden lukumäärän, toimintansa markkinoilla tai markkinoiden erityispiirteet osoittamatta kuitenkaan, miltä osin kyseinen toiminta, tapahtuipa se sitten kilpailijana tai sijoittajana, on omiaan yksilöimään kyseisen yrityksen samalla tavalla kuin riidanalaisen päätöksen adressaatit. Mainitut olosuhteet ja toiminnot voisivat nimittäin olla ominaisia myös mille tahansa muulle energiantuottajalle, eikä niiden perusteella voida yksilöidä valittajaa muista markkinoilla toimivista kilpailijoista poikkeavalla tavalla.
64
Sama toteamus pätee valittajan kanteessaan esittämiin muihin perusteluihin, jotka koskevat ensinnäkin sitä, että sen on ostettava sähköä tuotantoketjun edellisen portaan verkosta turvatakseen toimitusvarmuuden asiakkailleen, jotka ovat joutuneet kärsimään toimitusmaksujen korottamisesta viime vuosina, ja toiseksi RWE:n aseman vahvistumista energiantoimittajien kumppanina sekä sen RWE:n väliintulokirjelmästä 7.7.2021 esittämien huomautusten yhteydessä esittämää perustelua, joka koskee ”kilpailua vahingoittavan tuotannonalan suurtoimijan” syntymistä.
65
Tästä seuraa, että valittaja ei ole osoittanut, että kyseinen järjestely vaikuttaa merkittävästi sen markkina-asemaan. Kuten edellä 29 kohdasta ilmenee, aktiivistakaan osallistumista keskittymää koskevaan hallinnolliseen menettelyyn – jota ei sitä paitsi ole edellä 31 ja 32 kohdasta ilmenevällä tavalla näytetty toteen nyt käsiteltävässä asiassa – ei voida pitää riittävänä osoituksena siitä, että päätös, jolla keskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi, koskee yritystä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.
66
Niinpä valittaja ei ole osoittanut, että riidanalainen päätös koskisi sitä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. Koska kyseisessä määräyksessä asetetut edellytykset, joiden mukaan toimen on koskettava valittajaa suoraan ja erikseen, ovat kumulatiivisia, kuten edellä 27 kohdasta ilmenee, sen kumoamiskanne on jätettävä tutkimatta.
67
Niinpä ei ole tarpeen lausua kolmannesta, neljännestä, viidennestä ja kuudennesta kanneperusteesta, jotka sisältävät aineellisia perusteluja, jotka perustuvat virheelliseen lähtökohtaan, jonka mukaan ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne voidaan ottaa tutkittavaksi.
Oikeudenkäyntikulut
68
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus hyväksytään ja unionin tuomioistuin itse ratkaisee riidan lopullisesti, se tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 3 kohdassa, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
69
Koska nyt käsiteltävässä asiassa valittajan ensimmäinen valitusperuste ja edellä 38 kohdassa mainittu väite on hyväksytty ja koska sen kumoamiskanne on hylätty, on määrättävä, että kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
70
Mainitun työjärjestyksen 140 artiklan, jota myös sovelletaan valituksen käsittelyyn, 1 kohdassa määrätään, että jäsenvaltiot, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Saksan liittotasavalta vastaa siis omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Unionin yleisen tuomioistuimen 17.5.2023 antama tuomio Stadtwerke Hameln Weserbergland vastaan komissio (T‑314/20, EU:T:2023:258) kumotaan.
2)
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH:n kanne, jolla vaaditaan kumoamaan keskittymän julistamisesta sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi (asia M.8871 – RWE/E.ON Assets) 26.2.2019 annettu komission päätös C(2019) 1711 final, jätetään tutkimatta.
3)
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH, E.ON SE, RWE AG ja Euroopan komissio vastaavat kukin omista oikeudenkäyntikuluistaan ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakumenettelyssä.
4)
Saksan liittotasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.