Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)
14 päivänä marraskuuta 2024 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta – Muutoksenhakukeinot – Tehokas oikeussuoja – Etukäteen laillisesti perustettu riippumaton ja puolueeton tuomioistuin – Kansalliset säännöt asioiden sattumanvaraisesta jakamisesta tuomioistuinten tuomareille ja ratkaisukokoonpanojen muuttamisesta – Säännös, joka estää vetoamasta toisen oikeusasteen menettelyssä näiden sääntöjen rikkomiseen
Asiassa C‑197/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Sąd Apelacyjny w Warszawie (Varsovan ylioikeus, Puola) on esittänyt 28.4.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 24.3.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
S. S.A.
vastaan
C. sp. z o.o.,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Prokurator Prokuratury Regionalnej w Warszawie,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: kolmannen jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos, joka hoitaa neljännen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit S. Rodin ja O. Spineanu-Matei (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: hallintovirkamies M. Siekierzyńska,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 7.3.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        C. sp. z o.o., edustajinaan M. Mioduszewski, Z. Ochońska-Borowska ja J. Sroczyński, radcowie prawni,
–        Prokurator Prokuratury Regionalnej w Warszawie, edustajanaan M. Dejak,
–        Puolan hallitus, asiamiehinään B. Majczyna ja S. Żyrek,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään K. Herrmann, P. Stancanelli ja P. J. O. Van
Nuffel,
kuultuaan julkisasiamiehen 20.6.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEU 2 artiklan, SEU 6 artiklan 1 ja 3 kohdan ja SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan kanssa, tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat S. S.A. ja C. sp. z o.o. ja joka koskee kaupallisen puitesopimuksen täyttämisen yhteydessä C:n perimien maksujen lainmukaisuutta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        SEU 2 artiklassa määrätään seuraavaa:
”[Euroopan] [u]nionin perustana olevat arvot ovat ihmisarvon kunnioittaminen, vapaus, kansanvalta, tasa-arvo, oikeusvaltio ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen, vähemmistöihin kuuluvien oikeudet mukaan luettuina. Nämä ovat jäsenvaltioille yhteisiä arvoja yhteiskunnassa, jolle on ominaista moniarvoisuus, syrjimättömyys, suvaitsevaisuus, oikeudenmukaisuus, yhteisvastuu sekä naisten ja miesten tasa-arvo.”
4        SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa määrätään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot säätävät tarvittavista muutoksenhakukeinoista tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla.”
5        Perusoikeuskirjan 47 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava tässä artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa.
Jokaisella on oikeus kohtuullisen ajan kuluessa oikeudenmukaiseen ja julkiseen oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu. – –
– –”
Puolan oikeus
Siviiliprosessikoodeksi
6        Siviiliprosessikoodeksista 17.11.1964 annetun lain (ustawa Kodeks postępowania cywilnego; Dz. U. nro 43, järjestysnumero 296) konsolidoidun version (Dz. U. 2019, järjestysnumero 1460; jäljempänä siviiliprosessikoodeksi) 47 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ensimmäisessä oikeusasteessa tuomioistuin käsittelee asioita yhden tuomarin kokoonpanossa, jollei erityissäännöksessä toisin säädetä.”
7        Siviiliprosessikoodeksin 379 §:n 4 kohdan mukaan:
”menettely on pätemätön – – jos ratkaisukokoonpano oli lainvastainen tai jos asian käsittelyyn osallistui tuomari, joka oli lain nojalla esteellinen”.
8        Siviiliprosessikoodeksin 386 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos menettely todetaan pätemättömäksi, toisen oikeusasteen tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion, kumoaa menettelyn siltä osin kuin se on pätemätön ja palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen.”
Yleisten tuomioistuinten järjestämisestä annettu laki
9        Yleisten tuomioistuinten järjestämisestä 27.7.2001 annetun lain (ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych; Dz. U. nro 98, järjestysnumero 98) konsolidoidun version (Dz. U. 2019, järjestysnumero 52; jäljempänä yleisten tuomioistuinten järjestämisestä annettu laki), sellaisena kuin se on muutettuna yleisten tuomioistuinten järjestämisestä annetun lain, ylimmästä tuomioistuimesta annetun lain sekä joidenkin muiden lakien muuttamisesta 20.12.2019 annetulla lailla (ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw; Dz. U. 2020, järjestysnumero 190; jäljempänä 20.12.2019 annettu laki), 45 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Tuomarin tai avustavan tuomarin voi korvata tehtävien hoidossa saman tuomioistuimen tuomari tai avustava tuomari taikka 77 §:n 1 tai 8 momentin mukaisesti työhön lähetetty tuomari.
2.      Edellä 1 momentissa tarkoitettu korvaaminen voi olla seurausta jaoston puheenjohtajan tai tuomioistuimen presidentin toimenpiteestä, joka on toteutettu tuomarin tai avustavan tuomarin pyynnöstä tai hänen omasta aloitteestaan sen varmistamiseksi, että menettely toteutetaan asianmukaisesti.”
10      Yleisten tuomioistuinten järjestämisestä annetun lain 47a §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Asiat jaetaan tuomareille ja avustaville tuomareille sattumanvaraisesti erityisten asiaryhmien mukaan, lukuun ottamatta asioiden jakamista päivystäjänä toimivalle tuomarille.
2.      Erityisiin asiaryhmiin kuuluvat asiat jaetaan tasaisesti, ellei tuomarin osuutta ole pienennetty hänen virkansa mukaisesti tai toiseen ryhmään kuuluvien asioiden jakamiseen osallistumisen vuoksi tai muista laissa säädetyistä syistä.”
11      Lain 47b §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Tuomioistuimen kokoonpanon muuttaminen voidaan sallia vain, jos asiaa ei voida käsitellä siihenastisessa kokoonpanossa tai jos on olemassa pysyvä este asian käsittelemiselle siihenastisessa kokoonpanossa. Asiassa sovelletaan 47a §:n säännöksiä soveltuvin osin.
2.      Jos asiassa on tarpeen ryhtyä toimenpiteisiin, etenkin jos tätä edellytetään erillisissä säännöksissä tai jos se on perusteltua menettelyn asianmukaiseen kulkuun liittyvistä syistä, ja jos tuomioistuimen ratkaisukokoonpano, jolle asia on jaettu, ei voi tehdä näin, toimenpiteet toteuttaa sijaisuussuunnitelman mukaisesti nimetty ratkaisukokoonpano ja, jos toimenpiteet eivät kuulu sijaisuussuunnitelman piiriin, 47a §:n mukaisesti nimetty ratkaisukokoonpano.
3.      Edellä 1 ja 2 momentissa tarkoitetuissa asioissa päätökset tekee tuomioistuimen presidentti tai presidentin nimeämä tuomari.”
12      Yleisten tuomioistuinten järjestämisestä annetun lain 55 §:ään lisättiin 20.12.2019 annetulla lailla 4 momentti, jonka sanamuoto on seuraava:
”Tuomarit voivat ratkaista kaikki asiat asemapaikassaan, ja he voivat ratkaista asioita myös muissa tuomioistuimissa laissa määritellyissä tapauksissa (tuomarin toimivalta). Säännökset, jotka koskevat asioiden jakamista sekä ratkaisukokoonpanojen nimeämistä ja muuttamista, eivät rajoita tuomarin toimivaltaa, eikä niihin voida vedota sen toteamiseksi, että ratkaisukokoonpano on lainvastainen, että tuomioistuinta ei ole muodostettu asianmukaisesti tai että henkilö, joka ei ole toimivaltainen tai kykenevä ratkaisemaan asiaa, on osa sitä.”
13      20.12.2019 annetun lain 8 §:n mukaisesti yleisistä tuomioistuimista annetun lain 55 §:n 4 momenttia sovelletaan myös asioissa, jotka on pantu vireille tai joiden käsittely on päättynyt ennen 20.12.2019 annetun lain voimaantuloa.
Yleisten tuomioistuinten työjärjestys
14      Yleisten tuomioistuinten työjärjestyksestä 23.12.2015 annetun oikeusministerin asetuksen (Rozporządzenie Ministra Sprawiedliwości Regulamin urzędowania sądów powszechnych; Dz. U. 2015, järjestysnumero 2316; jäljempänä yleisten tuomioistuinten työjärjestys), jota sovelletaan pääasiassa, 43 §:n 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Asiat jaetaan esitteleville tuomareille (tuomareille ja avustaville tuomareille) sattumanvaraisesti, määritetyn tehtäväjaon mukaisesti, IT-työkalua käyttäen, satunnaislukugeneraattorin perusteella, erikseen kunkin rekisterin, luettelon tai muun tallennusvälineen osalta, jollei tämän työjärjestyksen säännöksissä säädetä asioiden jakamista koskevista muista säännöistä. – –”
15      Yleisten tuomioistuinten työjärjestyksen 52 b §:ssä määrättiin seuraavaa:
”1.      Sijaisuussuunnitelmasta ilmenevät sijaiset (tuomarit, avustavat tuomarit ja lautamiehet) kullekin työpäivälle.
2.      Päivystyssuunnitelmasta ilmenevät päivystävät tuomarit ja avustavat tuomarit kullekin päivälle.
3.      Sijaisuus- ja päivystyssuunnitelmissa määritetään sijaistavien ja päivystävien [tuomareiden ja avustavien tuomareiden] määrä ajanjakson, jaoston tai sijaistaville ja päivystäville [tuomareille ja avustaville tuomareille] jaettavien asioiden tyypin mukaan samoin kuin järjestys, jossa sijaisuudet hoidetaan, sekä päivystäville [tuomareille ja avustaville tuomareille] jaettavat asiat, jos sijaistavia ja päivystäviä [tuomareita ja avustavia tuomareita] on enemmän kuin yksi.
– –”
16      Yleisten tuomioistuinten työjärjestyksen 52 c §:ssä määrättiin seuraavaa:
”1.      Jos esittelevä tuomari ei ole läsnä istunnossa, jaoston puheenjohtaja peruuttaa istunnon, jos siitä on mahdollista ilmoittaa asianosaisille, ellei menettelyn asianmukainen kulku edellytä selvästi istunnon pitämistä.
2.      Kyseisen päivän osalta sijaisuussuunnitelmassa määritetty sijaistava tuomari käsittelee asiaa, jonka osalta istuntoa ei ole peruutettu. Jos sijainen ei ole pystynyt tekemään riittäviä valmisteluja tai jos asian tutkiminen kyseisen sijaisen toimesta edellyttää, että huomattava osa menettelystä toistetaan, jaoston puheenjohtaja määrää, että istunto peruutetaan. – –
– –”
Vilpillisen kilpailun estämisestä annettu laki
17      Vilpillisen kilpailun estämisestä 16.4.1993 annetun lain (ustawa o zwalczeniu nieuczciwej konkurencji) (koonnos, Dz. U. 2022, järjestysnumero 1233) 15 §:n 1 momentin 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vilpillistä kilpailua on muiden yrittäjien markkinoille pääsyn vaikeuttaminen erityisesti siten, että – – peritään muita maksuja kuin kaupan katetta myytäväksi tarkoitettujen tavaroiden vastaanottamisesta”.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
18      S. nosti 27.4.2018 kauppaoikeudellisen kanteen Sąd Okręgowy w Warszawiessa (Varsovan alueellinen tuomioistuin, Puola). Se toimi siirronsaajana vähittäiskaupan alalla toimivaan yhtiöön C. kohdistuvan saatavan osalta ja vaati, että kyseinen yhtiö määrätään maksamaan sille 4 572 648 Puolan złotyn (PLN) (n. 1 045 000 euroa) suuruinen rahamäärä, joka vastaa tietyn tilikauden liikevaihdosta maksettavia käteismaksuja (perimättömiä saatavia koskevat marginaalit), joita C. peri S:n mukaan perusteettomasti saatavan siirtäjän kanssa tehdyn sellaisen kaupallisen puitesopimuksen perusteella, joka koski tavaroiden toimittamista niiden jälleenmyyntitarkoituksessa. S:n mukaan näiden maksujen periminen oli vilpillisen kilpailun estämisestä annetun lain 15 §:n 1 momentin 4 kohdan vastaista, sillä sen mukaan ne olivat kyseisessä säännöksessä tarkoitettuja muita maksuja kuin myytäväksi tarkoitettujen tavaroiden vastaanottamisesta perittävä kaupan kate.
19      Asia jaettiin Sąd Okręgowy w Warszawien kauppaoikeudellisten asioiden 16. jaostolle ja asioiden sattumanvaraista jakamista koskevan järjestelmän mukaisesti tuomari E.T:lle, joka on kyseisen jaoston varapuheenjohtaja ja joka toimi yhden tuomarin kokoonpanossa.
20      Koska tuomari E.T. oli kyseisen asian istuntopäivänä 25.3.2019 poissa hänen toiveestaan myönnetyllä lomalla, mainitun jaoston puheenjohtaja nimesi J.K:n, joka oli päivystävä tuomari kyseisenä päivänä, pitämään istunnon, ja asia osoitettiin näin ollen tälle viimeksi mainitulle tuomarille.
21      S:n kanne hylättiin 16.9.2019 Sąd Okręgowy w Warszawien yhden tuomarin kokoonpanossa, joka koostui tuomarista J.K., annetulla tuomiolla.
22      S. valitti 27.10.2019 kyseisestä tuomiosta Sąd Apelacyjny w Warszawieen (Varsovan ylioikeus, Puola), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
23      Valituksessaan S. väitti, että menettely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa oli siviiliprosessikoodeksin 379 §:n 4 kohdan nojalla ollut pätemätön sillä perusteella, että kyseisen tuomioistuimen ratkaisukokoonpano oli ollut lainvastainen, koska sillä loukattiin ratkaisukokoonpanon muuttumattomuuden periaatetta, sillä istunnon oli pitänyt ja tuomion antanut eri tuomari kuin se, jolle asia oli alun perin jaettu.
24      Toteutettuaan eri selvittämistoimia ja tarkistuksia ensimmäisessä oikeusasteessa käydyn menettelyn lainmukaisuuden selvittämiseksi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vakuuttui siitä, että olosuhteet, joiden vallitessa tuomari E.T. korvattiin tuomarilla J.K., olivat olleet kansallisessa lainsäädännössä vahvistetun ratkaisukokoonpanon muuttumattomuuden periaatteen vastaisia. Kyseinen tuomioistuin katsoo nimittäin, että syy tuomarin E.T. korvaamiseen rikkoo yleisten tuomioistuinten järjestämisestä annetun lain 47b §:ää. Se toteaa lisäksi, ettei kaikkia muodollisuuksia, joita olisi pitänyt noudattaa tämän korvaamisen yhteydessä, noudatettu, ja epäilee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen muuttaneen tiettyjä asiakirjoja yrityksenään korjata nämä sääntöjenvastaisuudet jälkikäteen.
25      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei tiedä syitä tähän korvaamiseen, jota se pitää sääntöjenvastaisena, samalla kun se huomauttaa, että tällaisen menettelyn käyttäminen voisi johtaa siihen, että verrattain merkittävä määrä asioita siirretään yhdeltä tuomarilta toiselle.
26      Se huomauttaa myös, että teoriassa ei ole poissuljettua, että yhden tuomarin ratkaisukokoonpanoa voitaisiin muuttaa tarkoituksellisesti arkaluonteisissa asioissa siten, että istunto määrätään pidettäväksi ajankohtana, jona tuomari, jolle asia alun perin jaettiin sattumanvaraisesti, on hänen omasta toiveestaan myönnetyllä lomalla, ja hänen poissaoloaan istuntopäivänä käytetään syynä hänen korvaamiseensa tuomarilla, joka on kyseisenä ajankohtana päivystävien tuomareiden sijaisuus- ja päivystyssuunnitelmassa ja jonka nimi voi olla tiedossa etukäteen.
27      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa lopuksi Sąd Najwyższyn (ylin tuomioistuin, Puola) ratkaisuihin, joiden mukaan se, että ratkaisukokoonpano on muodostettu asioiden jakamista sekä ratkaisukokoonpanojen nimeämistä ja muuttamista koskevien kansallisten oikeussääntöjen vastaisesti, voi olla peruste soveltaa siviiliprosessikoodeksin 379 §:n 4 kohdassa säädettyä menettelyn pätemättömyyttä koskevaa seuraamusta.
28      Se kuitenkin toteaa, että tämän valvonta toisen oikeusasteen menettelyssä on ollut kiellettyä yleisistä tuomioistuimista annetun lain 55 §:n 4 momentin antamisesta lähtien.
29      Tässä tilanteessa Sąd Apelacyjny w Warszawie on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [SEU] 2 artiklaa, [SEU] 6 artiklan 1 ja 3 kohtaa sekä [SEU] 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuina yhdessä [perusoikeuskirjan] 47 artiklan kanssa, tulkittava siten, että riippumattomaksi ja puolueettomaksi etukäteen laillisesti perustetuksi ja tehokasta oikeussuojaa tarjoavaksi tuomioistuimeksi ei voida katsoa sellaista – – jäsenvaltion ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta, jonka yhden tuomarin kokoonpanon muodostaa tuomari, jonka nimeäminen asian käsittelijäksi rikkoo räikeästi asioiden jakamista sekä ratkaisukokoonpanojen nimeämistä ja muuttamista koskevia kansallisen oikeuden säännöksiä?
2)      Onko [SEU] 2 artiklaa, [SEU] 6 artiklan 1 ja 3 kohtaa sekä [SEU] 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuina yhdessä [perusoikeuskirjan] 47 artiklan kanssa, tulkittava siten, että ne estävät yleisistä tuomioistuimista annetun lain 55 §:n 4 momentin 2 kohdan – – kaltaisten kansallisten säännösten soveltamisen siltä osin kuin niissä kielletään toisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamasta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuime[ssa] – – käynnistettyä menettelyä – – sillä perusteella, että tämän tuomioistuimen ratkaisukokoonpano on lainvastainen, että tuomioistuinta ei ole muodostettu asianmukaisesti tai että henkilö, joka ei ole toimivaltainen tai kykenevä ratkaisemaan asiaa, on osa sitä, tehokkaan oikeussuojan takaavana oikeudellisena seuraamuksena tilanteessa, jossa tuomarin nimeäminen asian käsittelijäksi rikkoo räikeästi kansallisen oikeuden säännöksiä, jotka koskevat asioiden jakamista sekä ratkaisukokoonpanojen nimeämistä ja muuttamista?”
Unionin tuomioistuimen toimivalta ja ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
30      Varsovan alueellisen syyttäjänviraston syyttäjäviranomainen (jäljempänä alueellinen syyttäjäviranomainen) väittää, ettei ennakkoratkaisupyyntö täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, sillä ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ei ilmene, että pääasialla on jokin yhteys unionin oikeuteen. Kyseinen viranomainen ja pääasian vastapuoli katsovat, että esitetyt kysymykset koskevat sellaisten kansallisen oikeuden säännösten tulkintaa, joilla säännellään jäsenvaltion oikeuslaitoksen järjestämistä siltä osin kuin on kyse asioiden jakamista koskevista menettelytavoista ja ratkaisukokoonpanojen muuttamisesta, erityisesti sen määrittämiseksi, onko näiden säännösten noudattamatta jättäminen omiaan aiheuttamaan menettelyn pätemättömyyden siviiliprosessikoodeksin 379 §:n 4 kohdan nojalla. Tällaiset kysymykset kuuluvat alueellisen syyttäjäviranomaisen mukaan kaikkien sellaisten kysymysten, jotka koskevat valtion elinten organisaatiota ja toimintaa, tavoin valtion yksinomaiseen toimivaltaan. Sen mukaan on niin, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus saavuttaa sellaisen säännöskokonaisuuden käyttöön ottamista koskeva tavoite, jolla taataan tehokas oikeussuoja, mutta että tästä määräyksestä ei kuitenkaan voida johtaa oikeussääntöjä oikeuslaitoksen järjestämisestä tietyllä tavalla.
31      Tältä osin on niin, että siltä osin kuin alueellinen syyttäjäviranomainen ja pääasian vastapuoli pyrkivät tosiasiassa argumenteillaan kyseenalaistamaan unionin tuomioistuimen toimivallan ratkaista ennakkoratkaisupyyntö, on muistutettava, että vaikka oikeuslaitoksen järjestäminen jäsenvaltioissa kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan, jäsenvaltioiden on kuitenkin kyseistä toimivaltaa käyttäessään noudatettava niille unionin oikeuden nojalla kuuluvia velvoitteita (tuomio 7.9.2023, Asociaţia ”Forumul Judecătorilor din România”, C‑216/21, EU:C:2023:628, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan soveltamisalan osalta, että mainittu määräys koskee ”unionin oikeuteen kuuluvia aloja” riippumatta siitä, onko kyse tilanteesta, jossa jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla (tuomio 26.3.2020, Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny, C‑558/18 ja C‑563/18, EU:C:2020:234, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33      SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa on siten tarkoitus soveltaa kaikkiin kansallisiin elimiin, jotka saattavat lausua tuomioistuimena kysymyksistä, jotka koskevat unionin oikeuden soveltamista tai tulkintaa ja jotka luetaan siten unionin oikeuteen kuuluviin aloihin (tuomio 26.3.2020, Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny, C‑558/18 ja C‑563/18, EU:C:2020:234, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34      Ei kuitenkaan ole epäilystäkään siitä, että tästä on kyse on nyt käsiteltävässä asiassa, kun otetaan huomioon se, että – kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 29 kohdassa – sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta, jonka kokoonpanon sääntöjenmukaisuus on kyseenalaistettu ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että viimeksi mainittua tuomioistuinta, jonka toimivalta valvoa tällaista sääntöjenmukaisuutta kielletään kansallisessa lainsäädännössä, voidaan pyytää lausumaan unionin oikeuden soveltamista tai tulkintaa koskevista kysymyksistä. Näiden tuomioistuinten on näin ollen täytettävä tehokasta oikeussuojaa koskevasta oikeudesta johtuvat vaatimukset.
35      Alueellinen syyttäjäviranomainen ja Euroopan komissio väittävät lisäksi, ettei ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmene, että pääasiassa sovelletaan unionin oikeutta perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, ja ettei perusoikeuskirjan 47 artiklaa näin ollen voida soveltaa.
36      Tältä osin on palautettava mieleen, että unionin tuomioistuin voi SEUT 267 artiklaan perustuvaa ennakkoratkaisupyyntöä käsitellessään tulkita unionin oikeutta ainoastaan sille annetun toimivallan rajoissa (tuomio 19.11.2019, A. K. ym. (Ylimmän tuomioistuimen kurinpitojaoston riippumattomuus), C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, EU:C:2019:982, 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37      Perusoikeuskirjan soveltamisala on jäsenvaltioiden toimenpiteiden osalta määritelty perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa, jonka mukaan perusoikeuskirjan määräykset koskevat jäsenvaltioita silloin, kun ne soveltavat unionin oikeutta, ja kyseisellä määräyksellä vahvistetaan unionin tuomioistuimen vakiintunut oikeuskäytäntö, jonka mukaan unionin oikeusjärjestyksessä taatut perusoikeudet on tarkoitettu sovellettaviksi kaikkiin unionin oikeudessa säänneltyihin tilanteisiin mutta ei muihin tilanteisiin (tuomio 19.11.2019, A. K. ym. (Ylimmän tuomioistuimen kurinpitojaoston riippumattomuus), C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, EU:C:2019:982, 78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38      Siltä osin kuin nyt käsiteltävässä asiassa on kyse erityisesti perusoikeuskirjan 47 artiklasta, on todettava, ettei pääasian oikeudenkäynnin taustalla olevalla oikeusriidalla ole yhteyttä mihinkään unionin oikeuden määräykseen tai säännökseen. On näet niin, että vaatimus, joka koskee pääasian vastapuolen määräämistä maksamaan tietyt rahamäärät, perustuu yksinomaan kansallisen oikeuden säännökseen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei myöskään ole antanut mitään tietoja, jotka viittaisivat siihen, että pääasian oikeusriita koskee kansallisella tasolla täytäntöön pantavan unionin oikeussäännön tulkintaa tai soveltamista.
39      Tästä seuraa, ettei perusoikeuskirjan 47 artiklaa voida sellaisenaan soveltaa pääasiassa.
40      Koska kuitenkin SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa velvoitetaan kaikki jäsenvaltiot säätämään tarvittavista oikeussuojakeinoista muun muassa perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitetun tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla, viimeksi mainittu määräys – vaikka sitä ei voidakaan soveltaa pääasiassa – on otettava asianmukaisesti huomioon tulkittaessa SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa (ks. vastaavasti tuomio 20.4.2021, Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41      Alueellinen syyttäjäviranomainen väittää lisäksi, ettei ennakkoratkaisupyyntö ole tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi ratkaista pääasian. Kyseisen viranomaisen mukaan on näet niin, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ylittää toimivaltansa valvoessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kokoonpanon sääntöjenmukaisuutta. Pääasian vastapuoli väittää puolestaan, että esitetyt kysymykset ovat niin yleisluonteisia, ettei unionin tuomioistuimen vastauksen avulla voida hälventää epävarmuutta sen oikeudellisen ongelman osalta, joka koskee yhtäältä asian jakamisesta tuomarille annettujen sääntöjen ja toisaalta pääasiassa ensimmäisessä oikeusasteessa käydyn menettelyn pätemättömyyden välistä suhdetta.
42      On kuitenkin yhtäältä todettava, että ennakkoratkaisupyyntö koskee nimenomaan kysymystä siitä, onko unionin oikeus esteenä sille, että ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta kielletään valvomasta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kokoonpanon sääntöjenmukaisuutta, mikä edellyttää unionin oikeuden ja erityisesti SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan tulkintaa, joten sitä koskevan vastaväitteen, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ylittää toimivaltansa, tarkastelua ei voida erottaa ennakkoratkaisukysymysten tarkastelusta.
43      Toisaalta on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen sen säännöstön ja niiden tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 6.6.2024, INGSTEEL, C‑547/22, EU:C:2024:478, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa nyt käsiteltävässä asiassa, että tämäntyyppisiin sääntöjenvastaisuuksiin liittyy pääasian yhteydessä riski siitä, että arkaluonteisten asioiden jakamista manipuloidaan, ja että kansallisen oikeuden säännös estää sitä tekemästä johtopäätöksiä tällaisista sääntöjenvastaisuuksista, ja se pohtii tässä tilanteessa, onko tällainen säännös jätettävä soveltamatta kyseiselle tuomioistuimelle unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen nojalla kuuluvan sen velvoitteen mukaisesti, jonka mukaan sen on jätettävä soveltamatta SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan vastaisia kansallisia oikeussääntöjä.
45      Tällä arvioinnilla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin osoittaa oikeudellisesti riittävällä tavalla, että ennakkoratkaisupyyntö on tarpeen, jotta se voi ”antaa päätöksen” käsiteltäväkseen saatetussa asiassa SEUT 267 artiklan mukaisesti.
46      Lopuksi on todettava, että – kuten alueellinen syyttäjäviranomainen huomauttaa – ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdan vastaisesti selostanut syitä, joiden vuoksi se pyytää unionin tuomioistuinta tulkitsemaan SEU 2 artiklaa ja SEU 6 artiklan 1 ja 3 kohtaa.
47      SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan osalta on kuitenkin huomattava, että ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä annetaan riittävät selvitykset sen ymmärtämiseksi, miksi mainitun määräyksen tulkintaa pyydetään, ja että ennakkoratkaisukysymykset täyttävät – kun otetaan huomioon tämän tuomion 34 kohta – tutkittavaksi ottamisen edellytykset siltä osin kuin ne koskevat tämän määräyksen tulkintaa. Tässä määräyksessä, jossa SEU 2 artiklassa vahvistettu oikeusvaltion arvo konkretisoituu, kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtäväksi annetaan taata unionin oikeuden täysi soveltaminen kaikissa jäsenvaltioissa ja yksityisille unionin oikeuden nojalla kuuluva oikeussuoja (tuomio 22.2.2022, RS (Perustuslakituomioistuimen tuomioiden vaikutus), C‑430/21, EU:C:2022:99, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa on näin ollen tulkittava SEU 2 artiklan valossa, kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 41 kohdassa.
48      Kaiken edellä esitetyn perusteella on katsottava, että siltä osin kuin ennakkoratkaisupyyntö koskee SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna SEU 2 artiklan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, unionin tuomioistuin on toimivaltainen ratkaisemaan tämän pyynnön ja se voidaan ottaa tutkittavaksi.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
49      Aluksi on todettava ensinnäkin, että pääasian vastapuoli ja alueellinen syyttäjäviranomainen riitauttavat sen, miten kansallinen lainsäädäntö on kuvattu ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä, ja katsovat, että kuvaus on puutteellinen ja puolueellinen.
50      Sąd Najwyższyn oikeuskäytännöstä on lisäksi todettava, että siinä missä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa ratkaisuihin, joiden mukaan tuomioistuimen ratkaisukokoonpanon muuttumattomuuden periaatteen loukkaaminen on siviiliprosessikoodeksin 379 §:n 4 kohdan nojalla omiaan aiheuttamaan menettelyn pätemättömyyden sen johdosta, että asia käsitellään lainvastaisessa ratkaisukokoonpanossa, alueellinen syyttäjäviranomainen viittaa vanhempiin ratkaisuihin, jotka on ratkaistu päinvastaisella tavalla. Kyseinen viranomainen myös väittää, ettei kansalliseen lainsäädäntöön sisälly asioiden jakamista ja ratkaisukokoonpanon muuttamista koskevien säännösten räikeän rikkomisen käsitettä, jota ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on käyttänyt ja jota kyseinen tuomioistuin on verrannut pelkkää tällaisista säännöistä poikkeamista koskevaan käsitteeseen.
51      Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on toimivaltainen tulkitsemaan ja soveltamaan kansallista lainsäädäntöä. Unionin tuomioistuimen tehtävänä on näin ollen sen ja kansallisten tuomioistuinten välisen toimivallanjaon mukaisesti ottaa huomioon ennakkoratkaisukysymyksiin liittyvät oikeudelliset seikat sellaisina kuin ne on ennakkoratkaisupyynnössä esitetty (tuomio 27.1.2021, Dexia Nederland, C‑229/19 ja C‑289/19, EU:C:2021:68, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52      Tästä seuraa, että unionin tuomioistuimen on tukeuduttava ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen arviointiin, jonka mukaan on yhtäältä niin, että se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomari, jolle pääasia on jaettu, on kyseisen asian istuntopäivänä poissa hänen toiveestaan myönnetyllä lomalla, ei ollut tämän asian olosuhteissa syy korvata kyseistä tuomaria yleisten tuomioistuinten järjestämisestä annetun lain 47b §:n 1 momentin nojalla, ja toisaalta niin, että siviiliprosessikoodeksin 379 §:n 4 kohdan soveltamisen seurauksena pitäisi lähtökohtaisesti olla ensimmäisessä oikeusasteessa käydyn menettelyn pätemättömyys tämän sääntöjenvastaisuuden tähden, vaikka on kiistatonta, että yleisten tuomioistuinten järjestämisestä annetun lain 55 §:n 4 momentti on esteenä tälle.
53      Pääasian vastapuoli ja alueellinen syyttäjäviranomainen väittävät toiseksi pääasiallisesti, että asioiden jakamista ja ratkaisukokoonpanojen muuttamista koskevat kansalliset oikeussäännöt ovat luonteeltaan hallinnollisia säännöksiä, joilla pyritään varmistamaan työtaakan tasainen jakautuminen tuomioistuimen jäsenten välillä. Niiden mukaan tällaiset säännöt ovat luonteensa vuoksi sellaisia, etteivät ne voi johtaa ulkoiseen vaikuttamiseen.
54      On kuitenkin huomattava, ettei unionin oikeuteen perustuva tuomioistuinten riippumattomuuden vaatimus koske pelkästään lainsäädäntö- ja toimeenpanovallan käyttäjien taholta mahdollisesti tapahtuvaa aiheetonta vaikuttamista vaan myös asianomaisen tuomioistuimen sisällä tapahtuvaa aiheetonta vaikuttamista (ks. vastaavasti tuomio 11.7.2024, Hann-Invest ym., C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, 54 kohta).
55      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin onkin todennut, että on olemassa vakava riski siitä, että asioiden jakamista uudelleen koskevien kansallisten sääntöjen rikkomisen tavoitteena voi olla sen mahdollistaminen, että tietty tuomari ratkaisee tietyn asian tai tietyntyyppiset asiat. Tässä tilanteessa on todettava, että – kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 48 kohdassa – ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät epäilykset ovat riittäviä, jotta voidaan katsoa, että näiden sääntöjen soveltamista koskevia kysymyksiä on arvioitava etukäteen laillisesti perustetun riippumattoman ja puolueettoman tuomioistuimen taetta koskevien unionin oikeudesta johtuvien vaatimusten valossa.
56      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, jotka on käsiteltävä yhdessä, pääasiallisesti, onko SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna SEU 2 artiklan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan toisen oikeusasteen tuomioistuin ei missään olosuhteissa voi tarkistaa, jaettiinko asia uudelleen kyseisen asian ensimmäisessä oikeusasteessa ratkaisseelle ratkaisukokoonpanolle sellaisia kansallisia sääntöjä rikkoen, jotka koskevat asioiden jakamista uudelleen tuomioistuinten sisällä.
57      On huomattava, että jokaisen jäsenvaltion on SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan nojalla varmistettava, että elimet, joiden tehtävänä on lausua unionin oikeudessa tarkoitettuina ”tuomioistuimina” unionin oikeuden soveltamiseen tai tulkintaan liittyvistä kysymyksistä ja jotka kuuluvat näin ollen sen oikeussuojakeinojen järjestelmään unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla, täyttävät tehokkaan oikeussuojan vaatimukset, joihin kuuluu muun muassa riippumattomuus (tuomio 11.7.2024, Hann-Invest ym., C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58      Sen takaamiseksi, että tällainen tuomioistuin voi varmistaa tämän tehokkaan oikeussuojan, on ensinnäkin tärkeää suojata sen riippumattomuus, kuten vahvistetaan perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa, jossa mainitaan mahdollisuus saada asiansa käsitellyksi ”riippumattomassa” tuomioistuimessa yhtenä niistä vaatimuksista, jotka liittyvät tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevaan perusoikeuteen (ks. vastaavasti tuomio 16.11.2021, Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim ym., C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:931, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59      Tämä tuomioistuinten riippumattomuuden vaatimus, joka kuuluu erottamattomasti tuomitsemistehtävään, on osa keskeistä sisältöä tehokasta oikeussuojaa koskevassa oikeudessa ja oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevassa perusoikeudessa, jolla on ensisijainen merkitys sen takaajana, että suojataan kaikkia niitä oikeuksia, joita yksityisillä on unionin oikeuden nojalla, ja että turvataan ne jäsenvaltioille yhteiset arvot, jotka on vahvistettu SEU 2 artiklassa ja joihin kuuluu muun muassa oikeusvaltiota koskeva arvo (tuomio 16.11.2021, Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim ym., C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:931, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
60      Mainittu riippumattomuuden vaatimus sisältää kaksi osatekijää. Ensimmäinen, ulkoinen osatekijä edellyttää, että asianomainen elin huolehtii tehtävistään itsenäisesti olematta missään hierarkkisessa tai alisteisessa suhteessa mihinkään tahoon ja ottamatta vastaan määräyksiä tai ohjeita miltään taholta ja se on siten suojattu sellaisilta ulkoisilta toimenpiteiltä tai painostuksilta, jotka voivat vaarantaa sen jäsenten päätöksenteon riippumattomuuden ja vaikuttaa heidän ratkaisuihinsa. Toinen, sisäinen osatekijä liittyy puolestaan puolueettomuuden käsitteeseen ja merkitsee sitä, että tuomioistuin ylläpitää yhtäläistä etäisyyttä oikeusriidan asianosaisiin ja siihen, mitkä ovat heidän intressinsä oikeusriidan kohteeseen. Tämä viimeksi mainittu osatekijä edellyttää objektiivisuuden noudattamista ja sitä, ettei elimellä ole muuta intressiä asian ratkaisun lopputulokseen kuin oikeussääntöjen tiukka soveltaminen (tuomio 11.7.2024, Hann-Invest ym., C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, 50 ja 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61      On todettava – kuten tämän tuomion 54 kohdassa muistutetaan –, että vaikka riippumattomuuden ulkoisella osatekijällä pyritään ennen kaikkea säilyttämään tuomioistuinten riippumattomuus lainsäädäntö- ja toimeenpanovallasta oikeusvaltion toiminnalle tunnusomaisen vallanjaon periaatteen mukaisesti, tällä osatekijällä pyritään myös suojelemaan tuomareita asianomaisen tuomioistuimen sisällä tapahtuvalta aiheettomalta vaikuttamiselta.
62      On myös korostettava, että tuomitsemistehtävän hoitaminen on suojattava paitsi kaikelta ohjeiden antamisen muodossa tapahtuvalta suoralta vaikuttamiselta myös kaikenlaiselta epäsuoremmalta vaikuttamiselta, joka on omiaan vaikuttamaan tuomioistuimen ratkaisuihin (ks. vastaavasti tuomio 11.7.2024, Hann-Invest ym., C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
63      SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa edellytetään toiseksi myös, että on olemassa etukäteen laillisesti perustettu tuomioistuin, kun otetaan huomioon erottamattomat yhteydet etukäteen laillisesti perustettua tuomioistuinta koskevan takeen ja tuomareiden riippumattomuuden ja puolueettomuuden takeiden välillä (ks. vastaavasti tuomio 11.7.2024, Hann-Invest ym., C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
64      Lisäksi on niin, että myös perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa tehty viittaus laillisesti perustettuun tuomioistuimeen kuvastaa erityisesti oikeusvaltion periaatetta, eikä sillä tarkoiteta pelkästään tuomioistuimen olemassaolon oikeudellista perustaa vaan myös tuomioistuimen kokoonpanoa kussakin asiassa sekä kaikkia muita kansallisen oikeuden säännöksiä, joiden noudattamatta jättämisestä seuraa se, että jonkin tai joidenkin tuomareiden osallistuminen asian käsittelyyn on sääntöjenvastaista (ks. vastaavasti tuomio 29.3.2022, Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, 121 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
65      Mahdollisuus tarkistaa se, että näitä takeita noudatetaan, on lisäksi tarpeen sen luottamuksen kannalta, joka demokraattisen yhteiskunnan tuomioistuinten on herätettävä yksityisissä. Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että sen velvollisuuden noudattamisen valvominen, että jokainen tuomioistuin on kokoonpanonsa puolesta etukäteen laillisesti perustettu riippumaton ja puolueeton tuomioistuin, on olennainen muotomääräys, jonka noudattaminen kuuluu oikeusjärjestyksen perusteisiin (ks. vastaavasti tuomio 1.7.2008, Chronopost ja La Poste v. UFEX ym., C‑341/06 P ja C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 46 kohta ja tuomio 8.5.2024, Asociația ”Forumul Judecătorilor din România” (Tuomareiden ja syyttäjien yhdistykset), C‑53/23, EU:C:2024:388, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tällainen valvonta on toteutettava viran puolesta kanteen tutkimisen yhteydessä, jos tältä osin on vakavia epäilyjä (ks. vastaavasti tuomio 26.3.2020, Uudelleenkäsittely Simpson v. neuvosto ja HG v. komissio, C‑542/18 RX-II ja C‑543/18 RX-II, EU:C:2020:232, 57 ja 58 kohta).
66      Tehokasta oikeussuojaa ei nimittäin voida taata, jos sääntöjen, joihin perustuu tuomioistuimen asema etukäteen laillisesti perustettuna riippumattomana ja puolueettomana tuomioistuimena, noudattamista ei voitaisi vakavien epäilysten vallitessa asianosaisen pyynnöstä tai viran puolesta saattaa tuomioistuinvalvonnan kohteeksi tai jos tällaisten sääntöjen noudattamatta jättämisestä ei voitaisi määrätä mahdollista seuraamusta, koska tällöin nämä säännöt voitaisiin jättää huomiotta ilman, että sillä olisi minkäänlaista vaikutusta. Tältä osin on muistutettava, että oikeuden määräysten ja säännösten noudattamisen varmistamiseen tarkoitetun tehokkaan tuomioistuinvalvonnan itse olemassaolo kuuluu erottamattomana osana oikeusvaltion käsitteeseen (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2020, Bank Refah Kargaran v. neuvosto, C‑134/19 P, EU:C:2020:793, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
67      Mikäli jäsenvaltio siis antaa lainsäädäntöä, joka koskee ratkaisukokoonpanon koostumusta kussakin asiassa ja asioiden jakamista uudelleen, SEU 19 artiklan 2 kohta, luettuna SEU 2 artiklan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, edellyttää, että näiden sääntöjen noudattaminen voidaan saattaa tuomioistuinvalvonnan kohteeksi.
68      Tästä seuraa, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta johtuvien vaatimusten kanssa yhteensopimattomana on pidettävä kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan toisen oikeusasteen tuomioistuimet eivät voi valvoa, noudatetaanko asioiden jakamista uudelleen tuomioistuinten sisällä ja ratkaisukokoonpanojen muuttamista koskevia kansallisia sääntöjä, sen määrittämiseksi, onko asian ensimmäisessä oikeusasteessa ratkaissut ratkaisukokoonpano etukäteen laillisesti perustettu riippumaton ja puolueeton tuomioistuin, koska kyseisessä lainsäädännössä kielletään kaikissa olosuhteissa näitä toisen oikeusasteen tuomioistuimia toteamasta – siinä tapauksessa, että mainittuja säännöksiä ei ole noudatettu –, että ensimmäisessä oikeusasteessa käyty menettely on pätemätön, kun kyseinen menettely on päätetty sellaisen ratkaisukokoonpanon antamalla tuomiolla, jolle asia on jaettu uudelleen tai jota on muutettu näiden sääntöjen vastaisesti.
69      On lisäksi todettava, että nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön esittämisen jälkeen unionin tuomioistuin totesi – sellaisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä, joka nostettiin Puolan tasavaltaa vastaan siinä erityisessä asiayhteydessä, joka koski sitä, että kyseinen jäsenvaltio oli antanut kiireellisesti erityyppisiä menettelysääntöjä reaktiona joukkoon eri puolalaisten tuomioistuinten esittämiä ennakkoratkaisupyyntöjä, jotka koskivat sitä, olivatko useat Puolan oikeuslaitoksen järjestämiseen vaikuttaneet lainsäädäntömuutokset yhteensopivia unionin oikeuden kanssa – 5.6.2023 antamansa tuomion komissio v. Puola (Tuomareiden riippumattomuus ja yksityiselämä) (C‑204/21, EU:C:2023:442) 226 ja 227 kohdassa, että kansallinen oikeussääntö – eli yleisten tuomioistuinten järjestämisestä annetun lain 55 §:n 4 momentti –, jossa kielletään tällainen valvonta yleisesti, on vastoin SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja perusoikeuskirjan 47 artiklaa yhdessä luettuina. Tästä seuraa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on jätettävä pääasiassa soveltamatta tätä oikeussääntöä, kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 84 kohdassa.
70      Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna SEU 2 artiklan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan toisen oikeusasteen tuomioistuin ei missään olosuhteissa voi tarkistaa, jaettiinko asia uudelleen kyseisen asian ensimmäisessä oikeusasteessa ratkaisseelle ratkaisukokoonpanolle sellaisia kansallisia sääntöjä rikkoen, jotka koskevat asioiden jakamista uudelleen tuomioistuinten sisällä.
Oikeudenkäyntikulut
71      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna SEU 2 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa,
on tulkittava siten, että
se on esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan toisen oikeusasteen tuomioistuin ei missään olosuhteissa voi tarkistaa, jaettiinko asia uudelleen kyseisen asian ensimmäisessä oikeusasteessa ratkaisseelle ratkaisukokoonpanolle sellaisia kansallisia sääntöjä rikkoen, jotka koskevat asioiden jakamista uudelleen tuomioistuinten sisällä.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: puola.