Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kahdeksas jaosto)
23 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tehtyjen sopimusten kohtuuttomat ehdot – Direktiivi 93/13/ETY – 2 artiklan c alakohta – Elinkeinonharjoittajan käsite – 6 artiklan 1 kohta – Tällaisen sopimusehdon kohtuuttomaksi toteamisen vaikutukset – Sopimuksen pätemättömyys – 7 artiklan 1 kohta – Kohtuuttomien sopimusehtojen kiellon varoittava vaikutus – Ulkomaan valuutan määräinen lainasopimus – Sopimusehto, jossa valuuttariski asetetaan kuluttajalle – Elinkeinonharjoittajien välinen luovutus kansallisen oikeuden nojalla – Elinkeinonharjoittaja, johon nähden kuluttaja voi vedota siirretyssä sopimuksessa olevan kohtuuttoman ehdon pätemättömyyden oikeudellisiin seurauksiin
Asiassa C‑761/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Budapest Környéki
Törvényszék (Budapestin alueen alioikeus, Unkari) on esittänyt 10.10.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 5.11.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
HM ja
JD
vastaan
AXA Bank Belgium SA,
OTP Bank Nyrt. ja
OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja O. Spineanu-Matei sekä tuomarit S. Rodin ja N. Piçarra (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: D. Spielmann,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        HM ja JD, edustajanaan L. Marczingós, ügyvéd,
–        OTP Bank Nyrt. ja OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt., edustajanaan A. Lendvai, ügyvéd,
–        Unkarin hallitus, asiamiehinään D. Csoknyai ja Z. Fehér,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään O. Dani ja P. Kienapfel,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) 2 artiklan c alakohdan, 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat kaksi kuluttajaa eli HM ja JD (jäljempänä kaksi kuluttajaa) ja kolme luottolaitosta eli AXA Bank Belgium SA (jäljempänä AXA), OTP Bank Nyrt. (jäljempänä OTP) ja OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt. (jäljempänä OTP Faktoring) ja joka koskee luottolaitosta, johon nähden kyseiset kaksi kuluttajaa voivat vedota sellaisessa lainasopimuksessa olevan kohtuuttoman ehdon pätemättömyyden oikeudellisiin seurauksiin, joka oli tehty AXA:n oikeudellisen edeltäjän kanssa ja siirretty sitten OTP:lle, joka puolestaan siirsi sopimukseen perustuvan saatavan OTP Faktoringille.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 93/13 johdanto-osan 21. ja 24. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta vältettäisiin kohtuuttomien ehtojen esiintyminen elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa; jos tällaisia ehtoja kuitenkin esiintyy sopimuksissa, ne eivät sido kuluttajaa, ja sopimus sitoo edelleen osapuolia samoin ehdoin, jos sopimus voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja,
– –
jäsenvaltioiden tuomioistuimilla tai hallintoviranomaisilla on oltava käytettävissään riittävät ja tehokkaat keinot kuluttajasopimusten kohtuuttomien ehtojen soveltamisen lopettamiseksi”.
4        Direktiivin 2 artiklan c alakohdan mukaan elinkeinonharjoittajalla tarkoitetaan ”jokaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka tämän direktiivin kattamia sopimuksia tehdessään harjoittaa joko julkisen tai yksityisen alan ammatti- tai liiketoimintaa”.
5        Direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja että sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos sopimus voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja.”
6        Direktiivin 7 artiklan 1 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltioiden on kuluttajien ja kilpailevien elinkeinonharjoittajien edun vuoksi varmistettava, että on olemassa riittäviä ja tehokkaita keinoja kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa.”
Unkarin oikeus
Siviililaki
7        Vuoden 2013 siviililain nro V (Polgári
törvénykönyvről szóló 2013. évi V.
törvény), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä siviililaki), 6:202 §:n, jonka otsikko on ”Oikeuksien siirtäminen”, 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”Saatavan siirtoa koskevia oikeussääntöjä sovelletaan soveltuvin osin oikeuksien siirtämiseen.”
8        Siviililain 6:208 §:ssä, jonka otsikko on ”Sopimuksen siirtämisen vaikutukset”, säädetään seuraavaa:
”1.      Sopimussuhteesta irtautuva osapuoli, sopimuksen osapuoli ja sopimussuhteeseen tuleva osapuoli voivat sopia ensin mainitulle sopimuksen nojalla kuuluvien oikeuksien ja velvollisuuksien siirtymisestä viimeksi mainitulle.
2.      Sopimussuhteesta irtautuvalla osapuolella sopimuksen nojalla olevat oikeudet ja velvollisuudet sopimuksen osapuoleen nähden siirtyvät sopimussuhteeseen tulevalle osapuolelle. Sopimussuhteeseen tuleva osapuoli ei voi kuitata mitään muita saatavia, jotka sopimussuhteesta irtautuvalla osapuolella on sopimuksen osapuolelta. Sopimuksen osapuoli ei voi kuitata mitään muita saatavia, jotka sillä on sopimussuhteesta irtautuvalta osapuolelta.
3.      Vakuudet, jotka on annettu sopimussuhteeseen tulevalle osapuolelle siirtyvien oikeuksien täyttämisestä, pysyvät voimassa. Vakuudet, jotka on annettu sopimussuhteeseen tulevalle osapuolelle siirtyvien velvollisuuksien täyttämisestä, raukeavat, paitsi jos vakuuksien antaja suostuu sopimuksen siirtoon.”
Vuoden 2013 laki nro CCXXXVII.
9        Luotto- ja rahalaitoksista vuonna 2013 annetun lain nro CCXXXVII. (hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 2013. évi CXII.
törvény; jäljempänä luottolaitoslaki) 17 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Talletukset ja muut takaisin maksettavat varat sekä maksupalveluihin liittyvä sopimuskanta voidaan luovuttaa luovuttajana olevan luottolaitoksen ja luovutuksensaajana olevan luottolaitoksen välisellä sopimuksella, jos [valvontaviranomaisena toimiva Magyar Nemzeti Bank
(Unkarin keskuspankki)] antaa siihen luvan. Sopimuskannan siirtoon on sovellettava sopimusten siirtoa koskevia siviililain säännöksiä lukuun ottamatta sitä, että sopimuskannan siirrossa sopimuksen vakuudet eivät raukea eikä sopimuksen toiselta osapuolelta edellytetä oikeudellista ilmoitusta. [Valvontaviranomaisen antama lupa] ei korvaa Gazdasági Versenyhivatalin (kilpailuviranomainen, Unkari) antamaa lupaa, jota edellytetään sopimattomien kaupallisten menettelyjen ja kilpailunrajoitusten kieltämisestä annetussa laissa.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
10      Kyseessä olevat kaksi kuluttajaa tekivät 12.6.2008 AXA:n oikeudellisen edeltäjän kanssa lainasopimuksen, jonka määrä oli 141 536,00 Sveitsin frangia (CHF), joka vastasi noin 20 075 000:ta Unkarin forinttia (HUF) sen jälkeen, kun se oli muunnettu käyttämällä lainattujen varojen luovuttamispäivänä sovellettua luottolaitoksen vahvistamaa valuutan ostokurssia. Kyseisen lainasopimuksen, joka tehtiin 19 vuoden ajaksi, mukaan lainan kuukausierät oli maksettava Unkarin forinteissa sen jälkeen, kun ne oli muunnettu käyttämällä kyseisen luottolaitoksen vahvistamaa Sveitsin frangin myyntikurssia.
Sopimuksessa sallittiin myös se, että kyseinen luottolaitos muuttaa yksipuolisesti niiden korkojen ja käsittelykulujen määrää, jotka kahden kuluttajan oli maksettava.
11      AXA purki kyseisen lainasopimuksen 4.6.2013 lukien kahden kuluttajan väitetyn maksuviivästyksen vuoksi. Tilityksen, joka tehtiin 4.3.2015, mukaan AXA:lle erääntynyt velka oli
42 815 836 HUF.
12      Kaksi kuluttajaa nostivat 21.10.2015 Budapest Környéki
Törvényszékissa (Budapestin alueen alioikeus, Unkari), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, AXA:ta vastaan kanteen, jossa vaadittiin yhtäältä, että kyseinen lainasopimus todetaan pätemättömäksi, koska se sisälsi kohtuuttomia ehtoja, joihin ei niiden kohtuuttomuuden vuoksi voinut vedota
kahta kuluttaja vastaan, ja toisaalta, että kyseisen pätemättömyyden seuraukset korjataan.
13      AXA siirsi 31.10.2016 OTP:lle sopimuskantansa, joka sisälsi pääasiassa kyseessä olevan lainasopimuksen, sekä kaikki siihen liittyvät oikeudet ja velvollisuudet. OTP siirsi 2.11.2016 OTP Faktoringille kyseiseen lainasopimukseen perustuneen saatavan.
14      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi 25.10.2022 antamallaan välipäätöksellä, että kyseinen lainasopimus oli kokonaisuudessaan pätemätön, koska valuuttariskiä koskevat tiedot olivat sääntöjenvastaiset. Kyseinen päätös kuitenkin kumottiin muutoksenhaussa 19.4.2023 annetulla määräyksellä, ja asia palautettiin ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
15      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoi 21.9.2023, että sen oli myös määritettävä, mitä kyseisistä luottolaitoksista direktiivissä 93/13 säädetyt seuraamukset koskivat, joten se esitti unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön, joka koski kyseisen direktiivin 2 artiklan c alakohdan tulkintaa. Se pohti sitä, oliko kyseisten seuraamusten soveltaminen pääasiassa kyseessä olevaan lainasopimussuhteeseen tulevaan osapuoleen laillista, koska kyseinen osapuoli oli hyötynyt lainasopimuksen taloudellisista ja rahoituksellisista vaikutuksista, mutta se itse ei kuitenkaan ollut sisällyttänyt ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kohtuuttomaksi katsomaa ehtoa sopimukseen.
16      Unionin tuomioistuimen 9.4.2024 antamalla määräyksellä AXA Bank Europe ym. (C‑628/23, EU:C:2024:317) pyyntö jätettiin tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat
sillä
perusteella, että se ei täyttänyt unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan vaatimuksia.
17      Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa kyseiset kaksi kuluttajaa riitauttavat kansallisen oikeuskäytännön, jonka mukaan kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehdyn kohtuuttomia ehtoja sisältävän sopimuksen pätemättömyyden oikeudellisiin seurauksiin voidaan vedota vain sopimussuhteeseen tulevaa osapuolta vastaan. He väittävät, että direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdalla, luettuna yhdessä sen 7 artiklan
1 kohdan kanssa, kyseisten ehtojen kohtuuttomaksi toteamiseen liitetty varoittava vaikutus vaarannettaisiin, jos kyseiset ehdot tällaiseen sopimukseen sisällyttänyt elinkeinonharjoittaja voisi välttää sopimuksen pätemättömyyden oikeudelliset seuraukset siirtämällä sen kolmannelle.
18      Kyseisen tuomioistuimen mukaan sopimusten siirtämistä koskevista siviililain säännöksistä, joita sovelletaan myös sopimuskannan siirtämiseen, ilmenee, että tilanteessa, jossa lainasopimus todetaan pätemättömäksi, kuluttaja, joka haluaa saada mahdolliset liikaa perityt maksut palautetuiksi, voi toimia vain sopimussuhteeseen tulevaa osapuolta, ei sopimussuhteesta irtautuvaa osapuolta vastaan. Se, että on olemassa mahdollisesti huomattava määrä oikeussuojakeinoja, jotka voidaan kohdistaa kyseiseen sopimussuhteeseen tulevaan osapuoleen, voisi kuitenkin tehdä tästä maksukyvyttömän, millä evättäisiin kyseiseltä kuluttajalta tehokas oikeussuoja.
19      Kyseinen tuomioistuin pohtii lisäksi, voidaanko siihen varoittavaan vaikutukseen, joka direktiivissä 93/13 liitetään sopimusehdon kohtuuttomaksi toteamiselle, vedota sopimussuhteeseen tulevaa osapuolta vastaan, vaikka tämä ei ole vastuussa kyseisen ehdon sisältymisestä asianomaiseen sopimukseen.
20      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää näin ollen unionin tuomioistuinta lähinnä määrittämään direktiivin 93/13 kannalta, kuka on elinkeinonharjoittaja, johon nähden kaksi kuluttajaa voivat vedota pääasiassa kyseessä olevan lainasopimuksen pätemättömyyden oikeudellisiin seurauksiin, ja se täsmentää samalla, että se aikoo jättää soveltamatta Unkarin lainsäädännön säännökset, joiden soveltamisalaan pääasia kuuluu, jos unionin tuomioistuin tulkitsee kyseistä direktiiviä siten, että yksinomaan sopimussuhteesta irtautuvan osapuolen tehtävänä on korjata nämä oikeudelliset seuraukset.
21      Tässä tilanteessa Budapest Környéki
Törvényszék on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Ovatko direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohta ja 7 artiklan 1 kohta esteenä sellaiselle kansalliselle oikeuskäytännölle tai kansallisen oikeuden tulkinnalle, jonka mukaan tilanteessa, jossa kuluttajasopimus on kokonaisuudessaan pätemätön siinä sovelletun kohtuuttoman sopimusehdon vuoksi,
–        kyseisen pätemättömyyden oikeudellisia seurauksia ei
korjata alkuperäisen lainanantajan ja velallisena olevan kuluttajan välisessä oikeussuhteessa, koska kansallisessa lainsäädännössä säädetään alkuperäisen lainanantajan mahdollisuudesta tehdä kolmannen osapuolen kanssa sopimus sopimuksen osapuolen vaihtamisesta
–        kyseisen pätemättömyyden oikeudelliset seuraukset
korjataan ainoastaan kuluttajan ja sopimussuhteeseen sopimuksen siirron perusteella tulevan osapuolen välisessä oikeussuhteessa siten, että kuluttajan on täytettävä mahdollinen maksuvelvoitteensa viimeksi mainitulle eikä alkuperäiselle lainanantajalle ja kuluttaja voi vastaavasti vaatia määriä, jotka hänelle on palautettava, ainoastaan sopimussuhteeseen tulevalta osapuolelta, vaikka kuluttaja ei ole täyttänyt velvoitteitaan tätä kohtaan?
2)      Onko sellainen kansallinen oikeuskäytäntö tai kansallisen oikeuden tulkinta, jonka mukaan kohtuuttoman kuluttajasopimuksen pätemättömyyden oikeudelliset seuraukset voidaan määrittää ainoastaan senhetkisten sopimuspuolten eli sopimussuhteen osapuoleksi sopimuspuolen vaihtumisen vuoksi tulleen uuden lainanantajan ja velallisena olevan kuluttajan välillä, ristiriidassa direktiivin 93/13
2 artiklan c alakohdassa määritellyn elinkeinonharjoittajan käsitteen kanssa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottaminen
22      AXA väittää, että ennakkoratkaisukysymykset on jätettävä tutkimatta, koska niillä ei ole mitään yhteyttä kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevaan asiaan ja koska ne ovat näin ollen puhtaasti hypoteettisia. Yhtäältä ei sen mukaan voida katsoa, että pääasiassa kyseessä oleva lainasopimus on pätemätön, koska välipäätös, jossa tällainen toteamus tehtiin, kumottiin sittemmin muutoksenhaussa. Toisaalta on niin, että koska kyseinen lainasopimus purettiin ennen pääasiassa kyseessä olevaa siirtoa, siirron kohteena on sopimukseen perustuva saatava eikä itse kyseinen lainasopimus.
23      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että SEUT 267 artiklalla käyttöön otetussa unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltävänä asia on ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimen on siis lähtökohtaisesti ratkaistava ne (tuomio 11.12.2025, Kuszycka, C‑767/24, EU:C:2025:962, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24      Tästä seuraa, että unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että unionin oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 11.12.2025, Kuszycka, C‑767/24, EU:C:2025:962, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25      Lisäksi SEUT 267 artiklassa määrätyssä menettelyssä, joka perustuu kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon, yksinomaan kansallisen tuomioistuimen asiana on määrittää pääasian tosiseikasto ja arvioida sitä sekä selvittää kansallisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten täsmällinen ulottuvuus. Unionin tuomioistuin on yksinomaan toimivaltainen lausumaan unionin oikeuden tulkinnasta tai pätevyydestä kansallisen tuomioistuimen kuvaaman tosiseikaston ja oikeudellisen tilanteen valossa eikä se voi kyseenalaistaa niitä eikä tarkistaa niiden paikkansapitävyyttä (ks. vastaavasti tuomio 13.7.2023, Ferrovienord, C‑363/21 ja C‑364/21, EU:C:2023:563, 54 ja 55 kohta).
26      Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisukysymysten hypoteettisuuden tueksi esitetyt AXA:n perustelut koskevat pääasian tosiseikaston määrittämistä ja arviointia. Unionin tuomioistuimen tehtävänä ei ole kyseenalaistaa niitä, koska ne kuuluvat kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan. Tällaisilla perusteluilla ei näin ollen voida kumota tämän tuomion 24 kohdassa mainittua merkityksellisyyttä koskevaa olettamaa.
27      Ennakkoratkaisukysymykset on näin ollen otettava tutkittaviksi.
Asiakysymys
28      Kysymyksillään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 93/13
2 artiklan c alakohtaa, 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla kuluttajan, joka on tehnyt luottolaitoksen kanssa sopimuksen, joka on myöhemmin siirretty toiselle luottolaitokselle, on vedottava direktiiviin perustuviin oikeuksiinsa yksinomaan kyseiseen sopimussuhteeseen tulleeseen osapuoleen nähden.
29      Ensinnäkin direktiivin 93/13 2 artiklan c alakohdassa elinkeinonharjoittajan käsite määritellään siten, että sillä tarkoitetaan jokaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia tehdessään harjoittaa joko julkisen tai yksityisen alan ammatti- tai liiketoimintaa.
30      Unionin lainsäätäjän tarkoituksena näin ollut elinkeinonharjoittajan käsitteen laaja määritelmä (ks. vastaavasti tuomio 27.10.2022, S. V. (Yhteisomistuksessa oleva kiinteistö), C‑485/21, EU:C:2022:839, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) on esteenä kyseisen käsitteen tulkinnalle, jonka mukaan sen soveltamisalaan kuuluisi ainoastaan henkilö, joka on alun perin tehnyt sopimuksen kuluttajan kanssa, jolloin direktiivin 93/13 soveltamisalan ulkopuolelle jäisivät kaikki muut henkilöt, vaikka nämä toimisivat kyseiseen sopimussuhteeseen tulevana osapuolena ammatti- tai liiketoimintaansa harjoittaessaan.
31      Direktiivin 93/13 2 artiklan c alakohdan tällainen tulkinta olisi lisäksi ristiriidassa kyseisellä direktiivillä tavoitellun kuluttajansuojan korkean tason varmistamista koskevan tavoitteen kanssa (ks. vastaavasti tuomio 8.5.2025, Myszak, C‑324/23, EU:C:2025:324, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kuluttajille asetettu velvollisuus käyttää kyseiseen direktiiviin perustuvia oikeuksiaan sellaiseen elinkeinonharjoittajaan nähden, joka ei enää ole riidanalaisen sopimuksen osapuoli, voi nimittäin tehdä tällaisten oikeuksien käyttämisestä käytännössä vaikeampaa.
32      Edellä esitetystä seuraa, että luottolaitos, joka tulee kuluttajan kanssa tehtyä lainasopimusta koskevaan sopimussuhteeseen, kuuluu direktiivin 93/13
2 artiklan c alakohdassa tarkoitetun elinkeinonharjoittajan käsitteen soveltamisalaan. Pelkästään kyseisen säännöksen perusteella ei kuitenkaan voida määrittää, voidaanko kyseisessä sopimuksessa olevan kohtuuttoman ehdon pätemättömyyden oikeudellisiin seurauksiin vedota yksinomaan kyseiseen sopimussuhteeseen tulevaan osapuoleen nähden.
33      Toiseksi direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä sen johdanto-osan 21. perustelukappaleen kanssa, jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tehdyn sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia ”niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti” ja että sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos sopimus voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja.
34      Direktiivillä 93/13 kuluttajille taattua suojaa koskevalla kansallisella lainsäädännöllä ei kuitenkaan voida muuttaa suojan ulottuvuutta eikä sen asiallista sisältöä eikä näin vaarantaa tämän suojan tehokkuuden parantamista, johon on pyritty ottamalla käyttöön kohtuuttomia ehtoja koskevat yhdenmukaiset säännöt (tuomio 16.3.2023, M.B. ym. (Sopimuksen pätemättömäksi toteamisen vaikutukset), C‑6/22, EU:C:2023:216, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35      Tämä kansallinen lainsäädäntö ei myöskään saa tehdä kuluttajien direktiiviin perustuvien oikeuksien käyttämistä suhteettoman vaikeaksi tai jopa käytännössä mahdottomaksi. Jäsenvaltioiden on erityisesti huolehdittava siitä, että
direktiivillä kuluttajalle annettua suojaa noudatetaan, takaamalla sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttaminen, jossa kuluttaja olisi ollut, jos tällaista ehtoa ei olisi ollut, muun muassa säätämällä oikeudesta sellaisten perusteettomien etujen palautukseen, jotka elinkeinonharjoittaja on saanut kuluttajan vahingoksi tällaisen kohtuuttoman ehdon perusteella (ks. vastaavasti tuomio 16.3.2023, M.B. ym. (Sopimuksen pätemättömäksi toteamisen vaikutukset), C‑6/22, 22 kohta ja tuomio 15.6.2023, Bank M. (Sopimuksen pätemättömyyden toteamisen vaikutukset), C‑520/21, EU:C:2023:478, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36      Edellä esitetystä seuraa, että direktiivin 93/13
6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun kuluttajan elinkeinonharjoittajan kanssa tekemä sopimus on sovellettavan kansallisen oikeuden mukaisesti siirretty kolmannelle, joka on elinkeinonharjoittaja, kuluttajan on voitava tarvittaessa vedota tällaisessa sopimuksessa
olevan kohtuuttoman ehdon tai koko sopimuksen pätemättömyyteen sopimussuhteeseen tulleeseen osapuoleen nähden samalla tavalla kuin hän olisi voinut tehdä sopimuksesta irtautuneeseen osapuoleen nähden, jos tällaista siirtoa ei olisi tapahtunut. Tästä siirrosta seuraavan sopimussuhteeseen tulevan osapuolen sijaantulon, joka koskee kaikkia sopimussuhteesta irtautuvalla osapuolella kyseisen sopimuksen nojalla olevia oikeuksia ja velvollisuuksia kuluttajaan nähden, vaikutuksena ei nimittäin voi olla näiden oikeuksien ja velvollisuuksien sisällön muuttaminen eikä näin ollen kuluttajansuojaan vaikuttaminen, sillä kuluttajien on voitava vedota sopimussuhteeseen tulleeseen osapuoleen nähden kaikkiin riidanalaisen sopimusehdon kohtuuttomuudesta johtuviin oikeudellisiin seurauksiin.
37      Kolmanneksi direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä sen johdanto-osan 24. perustelukappaleen kanssa, mukaan jäsenvaltioiden on kuluttajien ja kilpailevien elinkeinonharjoittajien edun vuoksi varmistettava, että on olemassa riittäviä ja tehokkaita keinoja kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan kuluttajien kanssa tekemissä sopimuksissa.
38      Sen lisäksi, että direktiivin 93/13
7 artiklan 1 kohdalla pyritään ensisijaisesti ja välittömästi suojaamaan kuluttajaa tämän elinkeinonharjoittajien kanssa tekemien sopimusten kohtuuttomilta ehdoilta palauttamalla oikeudellisesti ja tosiasiallisesti tilanne, jossa kuluttaja olisi ollut ilman tällaisia ehtoja, sillä pyritään pidemmällä aikavälillä siihen, että elinkeinonharjoittajat lopettavat kohtuuttomien ehtojen käytön. Sillä, että näitä ehtoja ei sovelleta kuluttajaan nähden, on nimittäin varoittava vaikutus elinkeinonharjoittajiin, kun on kyse niiden käytöstä (ks. vastaavasti tuomio 16.3.2023, M.B. ym. (Sopimuksen pätemättömäksi toteamisen vaikutukset),
C‑6/22, 24–26 kohta).
39      Tästä seuraa, että kohtuuttomien ehtojen käyttöön liittyvä varoittava vaikutus koskee yleisesti elinkeinonharjoittajia eikä ainoastaan sitä yksittäistä elinkeinonharjoittajaa, jolta riidanalainen kohtuuton ehto on peräisin.
40      Tältä osin on korostettava, että direktiivin 93/13 yhteydessä sopimusehdon pätemättömyys ei riipu asianomaisen elinkeinonharjoittajan menettelyn tuottamuksellisuudesta eikä siitä, että tämän on vastattava menettelystään, vaan ainoastaan riidanalaisen sopimusehdon objektiivisesta kohtuuttomuudesta (ks. vastaavasti tuomio 22.4.2021, Profi Credit Slovakia, C‑485/19, EU:C:2021:313, 65 kohta).
41      Tästä seuraa, että kyseisessä direktiivissä ei suljeta pois sitä, että kuluttajan kanssa tehdyssä sopimuksessa olevan ehdon kohtuuttomuudesta johtuvat oikeudelliset seuraukset voivat kohdistua toiseen elinkeinonharjoittajaan kuin siihen, jolta kyseinen ehto on peräisin.
42      Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava, onko Unkarin tuomioistuinten tulkinta merkityksellisistä kansallisista säännöksistä omiaan vaarantamaan sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttamisen, jossa kaksi kuluttajaa olisivat olleet ilman kyseistä kohtuutonta ehtoa.
43      Unionin tuomioistuin on kuitenkin ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä toimivaltainen antamaan
käytössään olevan pääasian asiakirja-aineiston ja sille esitettyjen huomautusten perusteella ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle hyödyllisiä ohjeita, jotta tämä voi ratkaista siinä vireillä olevan asian (ks. vastaavasti tuomio 2.3.2023, Privat Bank ym., C‑78/21, EU:C:2023:137, 71 kohta).
44      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että luotto- ja rahalaitoksista vuonna 2013 annetun lain nro CCXXXVII. 17 §:n 1 momentin mukaan pääasiassa kyseessä olevan lainasopimuksen siirtäminen edellytti valvontaviranomaisena toimivan Unkarin keskuspankin lupaa. Tämä toimenpide vaikuttaa lähtökohtaisesti olevan omiaan suojaamaan kuluttajien etuja.
45      Direktiivissä 93/13 tarkoitetun kuluttajansuojan korkean tason ja erityisesti sen varmistamiseksi, ettei tällainen siirto vie asianomaiselta kuluttajalta tälle kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan nojalla taattuja oikeuksia, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkistettava muun muassa, liittyykö – kuten Unkarin hallitus väittää – tällaisen luvan myöntämiseen sellaista toiminnan vakauden valvontaa, jonka tarkoituksena on varmistaa, että kyseistä sopimusta koskevaan sopimussuhteeseen tulevan osapuolen vakavaraisuus riittää kattamaan sopimukseen liittyvät riskit.
46      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kuvailemista kansallisista oikeussäännöksistä ilmenee lisäksi, että kaikki oikeudet ja velvollisuudet, jotka sopimussuhteesta irtautuneella osapuolella pääasiassa kyseessä olevan lainasopimuksen nojalla sopimuksen osapuoliin nähden oli, ovat siirtyneet yleisseuraantona kyseistä sopimusta koskevaan sopimussuhteeseen tulleelle osapuolelle. Kahdella kuluttajalla on siten oikeus vedota sopimussuhteeseen tulleeseen osapuoleen nähden kaikkiin mainitussa lainasopimuksessa olevan ehdon kohtuuttomuudesta johtuviin oikeudellisiin seurauksiin samoin edellytyksin kuin he olisivat voineet tehdä sopimussuhteesta irtautuneeseen osapuoleen nähden.
47      Jos ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta ei muuta johdu, edellä esitetyn perusteella ei vaikuta siltä, että käsiteltävässä asiassa olisi suhteettoman vaikeaa tai käytännössä mahdotonta korjata pääasiassa kyseessä olevan kohtuuttoman ehdon pätemättömyyden oikeudelliset seuraukset kahden kuluttajan ja kyseistä lainasopimusta koskevaan sopimussuhteeseen tulleen osapuolen välisessä suhteessa.
48      Jos kyseinen tuomioistuin katsoo, että kansallisen oikeuden sovellettavissa säännöksissä ei voida taata sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttamista, jossa kaksi kuluttajaa olisivat olleet ilman asianomaista kohtuutonta ehtoa, periaate, jonka mukaan kansallista oikeutta on tulkittava unionin oikeuden mukaisesti, edellyttää, että kansalliset tuomioistuimet tekevät toimivaltansa rajoissa kaiken mahdollisen – noudattaen muun muassa kieltoa tulkita kansallista oikeutta contra legem – ottamalla huomioon kansallisen oikeuden kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja taatakseen kyseessä olevan direktiivin täyden tehokkuuden ja päätyäkseen ratkaisuun, joka on direktiivillä tavoitellun päämäärän mukainen (tuomio 27.11.2025, Gryczara, C‑746/24, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49      Jos kansallinen tuomioistuin, jonka tehtävänä on soveltaa toimivaltansa puitteissa unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä, ei voi tulkita kansallista säännöstöä unionin oikeuden vaatimusten mukaisesti, sillä on jäsenvaltion elimenä velvollisuus varmistaa kyseisten säännösten ja määräysten täysi oikeusvaikutus ja jättää tarvittaessa omasta aloitteestaan soveltamatta kaikkia sellaisia kansallisen oikeuden säännöksiä, jotka ovat ristiriidassa sellaisen unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen kanssa, jolla on välitön oikeusvaikutus sen käsiteltäväksi saatetussa oikeusriidassa (tuomio 3.7.2025, Ati-19, C‑605/23, EU:C:2025:513, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50      Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että direktiivin 93/13
2 artiklan c alakohtaa, 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla kuluttajan, joka on tehnyt luottolaitoksen kanssa sopimuksen, joka on myöhemmin siirretty toiselle luottolaitokselle, on vedottava kyseiseen direktiiviin perustuviin oikeuksiinsa yksinomaan kyseistä sopimusta koskevaan sopimussuhteeseen tulevaan osapuoleen nähden, kunhan tämä siirto ei tee kuluttajan kyseiseen direktiiviin perustuvien oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.
Oikeudenkäyntikulut
51      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 2 artiklan c alakohtaa, 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla kuluttajan, joka on tehnyt luottolaitoksen kanssa sopimuksen, joka on myöhemmin siirretty toiselle luottolaitokselle, on vedottava kyseiseen direktiiviin perustuviin oikeuksiinsa yksinomaan kyseistä sopimusta koskevaan sopimussuhteeseen tulevaan osapuoleen nähden, kunhan tämä siirto ei tee kuluttajan kyseiseen direktiiviin perustuvien oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: unkari.