62021CJ0449_RES
Asia C-449/21
Towercast SASU
vastaan
Autorité de la concurrencejaMinistre chargé de l’économie
(Ennakkoratkaisupyyntö – Cour d’appel de Paris (Pariisin ylioikeus, Ranska))
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 16.3.2023
Ennakkoratkaisupyyntö – Kilpailu – Yrityskeskittymien valvonta – Asetus (EY) N:o 139/2004 – 21 artiklan 1 kohta – Kyseisen asetuksen yksinomainen soveltaminen toimiin, jotka kuuluvat keskittymän käsitteen alaan – Ulottuvuus – Keskittymä, joka ei ole yhteisönlaajuinen, joka jää jäsenvaltion lainsäädännössä säädettyjen pakollisen ennakkovalvonnan raja-arvojen alapuolelle ja jota ei ole siirretty Euroopan komission käsiteltäväksi – Kyseisen jäsenvaltion kilpailuviranomaisten harjoittama tällaisen keskittymän valvonta SEUT 102 artiklan valossa – Hyväksyttävyys
Kilpailu – Unionin säännöt – Soveltaminen kansallisissa kilpailuviranomaisissa – Sellaisen keskittymän tutkiminen, joka ei ole yhteisönlaajuinen ja joka ei kuulu kyseessä olevan jäsenvaltion yrityskeskittymien valvontaa koskevan lainsäädännön soveltamisalaan – Tutkiminen jälkikäteen SEUT 102 artiklan valossa – Hyväksyttävyys
(Neuvoston asetuksen N:o 139/2004 21 artiklan 1 kohta)
(ks. 53 kohta ja tuomiolauselma)
Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Kielto – Välitön oikeusvaikutus – Seuraukset – Jäsenvaltion kilpailuviranomaisten mahdollisuus soveltaa omien menettelysääntöjensä mukaisesti SEUT 102 artiklaa keskittymään, joka ei ole yhteisönlaajuinen
(SEUT 102 artikla)
(ks. 44–50 ja 51 kohta)
Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Käsite – Keskittymä, joka ei ole yhteisönlaajuinen – Kuuluminen käsitteen alaan – Edellytykset
(SEUT 102 artikla)
(ks. 21–25 ja 52 kohta)
Tiivistelmä
Ranskan maanpäällisen digitaalisen televisiolähetystoiminnan alalla, jolla on ollut kilpailua vuonna 2005 tapahtuneesta aloituksesta lähtien, on tapahtunut myös jatkuvaa keskittymistä siten, että vuodesta 2014 lähtien jäljellä olivat vain lähetystoiminnan harjoittajat Itas, Towercast ja Télédiffusion de France (jäljempänä TDF). Viimeksi mainitulla oli lisäksi yli puolet markkinaosuuksista maanpäällisen digitaalisen televisiolähetystoiminnan kansallisilla tukkumarkkinoilla sekä tuotantoketjun alku- että loppupäässä.
TDF ilmoitti lokakuussa 2016 hankkineensa määräysvallan kilpailijassaan Itasissa. Itasin hankinnasta, joka jäi keskittymäasetuksen (
1
) 1 artiklassa ja Ranskan kauppalaissa määriteltyjen merkityksellisten raja-arvojen alapuolelle, ei ollut ilmoitettu, eikä Euroopan komissio tai Autorité de la concurrence (Ranska) ollut tutkinut sitä yrityskeskittymien ennakkovalvonnan puitteissa. Kyseinen toimi ei myöskään johtanut menettelyyn, jossa asia siirretään komission käsiteltäväksi keskittymäasetuksen 22 artiklan mukaisesti.
Näissä olosuhteissa Towercast teki Autorité de la concurrencelle kantelun, jossa se väitti sen, että TDF hankki määräysvallan Itasissa, merkinneen määräävän aseman väärinkäyttöä, koska se esti kilpailua maanpäällisen digitaalisen televisiolähetystoiminnan tukkumarkkinoilla tuotantoketjun alku- ja loppupäässä vahvistamalla merkittävästi TDF:llä näillä markkinoilla jo ollutta määräävää asemaa.
Autorité de la concurrence hylkäsi kyseisen kantelun 16.1.2020 tekemällään päätöksellä. Kyseinen viranomainen teki erilaisen analyysin kuin tutkintayksikkönsä ja katsoi lähinnä, että keskittymäasetusta sovelletaan yksinomaisesti keskittymiin, sellaisina kuin ne on määritelty kyseisen asetuksen 3 artiklassa. Jos kyseessä oleva yritys ei ole syyllistynyt väärinkäyttöä merkitsevään menettelyyn, joka voidaan erottaa kyseisestä keskittymästä, se ei sen mukaan enää kuulu SEUT 102 artiklassa määrätyn määräävän markkina-aseman väärinkäytön kiellon soveltamisalaan.
Towercast nosti kyseisestä päätöksestä 9.3.2020 kanteen Cour d’appel de Paris’ssa (Pariisin ylioikeus, Ranska). Kyseinen tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähinnä, onko kansallisen kilpailuviranomaisen mahdollista valvoa jälkikäteen SEUT 102 artiklan valossa määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen toteuttamaa keskittymää, kun kyseinen keskittymä jää keskittymäasetuksessa ja keskittymiä koskevassa kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen ennakkovalvonnan raja-arvojen alapuolelle, jolloin siihen ei ole kohdistettu tällaista ennakkovalvontaa.
Unionin tuomioistuin vastaa tänään antamassaan tuomiossa tähän kysymykseen myöntävästi.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen 21 artiklan 1 kohdan mukaan ”vain tätä asetusta sovelletaan 3 artiklassa tarkoitettuihin keskittymiin”, joihin ei lähtökohtaisesti sovelleta asetusta N:o 1/2003 (
2
).
Voidakseen antaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle pyydetyn tulkinnan kyseisestä säännöksestä unionin tuomioistuin tarkastelee ensin sen sanamuotoa ja syntyhistoriaa ja sen jälkeen yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen tavoitteita ja yleistä rakennetta.
Kun otetaan huomioon yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen 21 artiklan 1 kohdan sanamuoto, unionin tuomioistuin toteaa aluksi, että kyseisellä säännöksellä pyritään sääntelemään kyseisen asetuksen soveltamisalaa keskittymien tutkimisen osalta suhteessa muiden kilpailuoikeuden alalla annettujen unionin johdetun oikeuden toimien soveltamisalaan. Kyseisen säännöksen sanamuodon tarkastelu ei sitä vastoin vastaa kysymykseen siitä, sovelletaanko primaarioikeuden määräyksiä ja erityisesti SEUT 102 artiklaa edelleen yrityskeskittymään pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa keskittymiä koskevan oikeuden valossa ei ole toteutettu mitään ennakkovalvontaa.
Koska yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen 21 artiklan 1 kohdassa toistetaan olennaisilta osin aiemmin sovelletun asetuksen N:o 4064/89 (
3
) 22 artiklan sisältö, unionin tuomioistuin toteaa sen syntyhistoriasta, että kyseinen säännös ilmentää unionin lainsäätäjän tahtoa täsmentää, että muita asetuksia, joilla kilpailuoikeutta pannaan täytäntöön, lähtökohtaisesti lakataan soveltamasta kaikkiin keskittymiin, mukaan lukien keskittymät, jotka merkitsevät määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä.
Unionin tuomioistuin huomauttaa yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen tavoitteiden ja yleisen rakenteen myöhemmän tarkastelun yhteydessä, että unionin lainsäätäjä on pyrkinyt täsmentämään yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen 21 artiklan 1 kohdassa, että yrityskeskittymien valvonnasta annettu asetus on ainoa menettelyllinen väline, jota sovelletaan yrityskeskittymien ennakkoon toteutettavaan ja keskitettyyn tutkimiseen ja jonka avulla on voitava tehokkaasti valvoa kaikkia keskittymiä niillä kilpailun rakenteeseen olevien vaikutusten perusteella. Näin ollen yrityskeskittymien valvonnasta annettu asetus ei suinkaan poista jäsenvaltioiden toimivaltaisilta viranomaisilta mahdollisuutta soveltaa perussopimuksen kilpailumääräyksiä keskittymiin, sellaisina kuin ne on määritelty kyseisen asetuksen 3 artiklassa, vaan se on osa lainsäädäntökokonaisuutta, jonka tarkoituksena on panna täytäntöön SEUT 101 ja SEUT 102 artikla sekä luoda valvontajärjestelmä, jolla varmistetaan, ettei kilpailu vääristy unionin sisämarkkinoilla.
Yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen rakenteesta seuraa, että vaikka siinä otetaan käyttöön yhteisönlaajuisten keskittymien ennakkovalvonta, siinä ei kuitenkaan suljeta pois sellaisten keskittymien, jotka eivät saavuta kyseistä raja-arvoa, valvontaa jälkikäteen.
Tältä osin unionin tuomioistuin huomauttaa, että Autorité de la concurrencen puoltama tulkinta merkitsee viime kädessä sitä, ettei primaarioikeuden määräystä voida soveltaa suoraan sen vuoksi, että on annettu johdetun oikeuden toimi, joka koskee yritysten tietynlaista toimintaa markkinoilla. SEUT 102 artikla on kuitenkin määräys, jolla on välitön oikeusvaikutus ja jonka soveltaminen ei edellytä sitä, että ensin annetaan menettelyä koskeva asetus, ja lisäksi on täsmennettävä, ettei kyseisessä määräyksessä asetetusta määräävän markkina-aseman väärinkäytön kiellosta voida myöntää minkäänlaista poikkeusta eikä siihen sisältyvä määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä merkitsevien menettelytapojen luettelo ole tyhjentävä.
Näin ollen yrityskeskittymien valvonnasta annettu asetus ei voi olla esteenä sille, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen muu kuin yhteisönlaajuinen keskittymä voi olla kansallisten kilpailuviranomaisten ja kansallisten tuomioistuinten harjoittaman valvonnan kohteena SEUT 102 artiklan välittömän oikeusvaikutuksen nojalla ja niiden soveltaessa omia menettelysääntöjään.
Tästä seuraa, että keskittymään, joka ei ylitä asetuksessa N:o 139/2004 ja sovellettavassa kansallisessa oikeudessa säädettyjä ennakkovalvonnan raja-arvoja, voidaan soveltaa SEUT 102 artiklaa silloin, kun kyseisessä artiklassa määräävän markkina-aseman väärinkäytön toteamiselle asetetut edellytykset täyttyvät. Asiaa käsittelevän viranomaisen on erityisesti tarkistettava, että ostaja, jolla on määräävä asema tietyillä markkinoilla ja joka on hankkinut määräysvallan toisessa yrityksessä kyseisillä markkinoilla, on tällä menettelyllä olennaisesti estänyt kilpailua mainituilla markkinoilla. Tältä osin pelkkä toteamus yrityksen aseman vahvistumisesta ei riitä siihen, että toiminnan voitaisiin katsoa olevan väärinkäyttöä, koska on osoitettava, että näin saavutettu määräävän aseman aste estää olennaisesti kilpailua, toisin sanoen jättää jäljelle ainoastaan sellaiset yritykset, jotka ovat käyttäytymisensä suhteen riippuvaisia määräävässä asemassa olevasta yrityksestä.
(
1
)	Yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 139/2004 (EUVL 2004, L 24, s. 1) (jäljempänä keskittymäasetus).
(
2
)	[EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1).
(
3
)	Yrityskeskittymien valvonnasta 21.12.1989 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 4064/89 (EUVL 1989, L 395, s. 1).