62002CC0411_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
(Tagállami kötelezettségszegés
–
A 98/10/EK irányelv helytelen átültetése
–
Távközlés
–
A részletes számla fogalma)
I – Bevezetés, jogi háttér, a pert megelőző szakasz és eljárás
1. Ebben a keresetben a Bizottság annak a megállapítását kéri, hogy az Osztrák Köztársaság nem teljesítette a nyílt hálózati hozzáférés (ONP) alkalmazásáról a távbeszélő szolgáltatások területén és az egyetemes távközlési szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (a továbbiakban: 98/10 irányelv)(2) 14. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
2. A Bizottság előterjesztette, hogy az Osztrák Köztársaság nem fogadta el a 98/10 irányelv 14. cikkének (2) bekezdése megfelelő átültetéséhez szükséges intézkedéseket, amely szerint a részletes számlát valamennyi tagállamban megfelelő bontásban kell kiállítani, hogy lehetővé tegye a helyhez kötött, nyilvánosan elérhető telefonhálózat használata során felmerült díjak nyomon követhetőségét és ellenőrzését.
3. A 98/10 irányelv, amely már két tagállami kötelezettségszegés iránti eljárás tárgya volt – az Olasz Köztársaság ellen és a Francia Köztársaság ellen, (3) akik egyébként a felszólító levelet nem támadták meg – és amelynek célkitűzése az – mint azt annak 1. cikke (2) bekezdésének második albekezdése kifejezetten tartalmazza – hogy a Közösség egész területén biztosítsa a jó minőségű helyhez kötött, nyilvánosan elérhető telefonhálózat rendelkezésre bocsátását és hogy meghatározza azoknak a szolgáltatásoknak a körét, amelyekhez megfizethető áron valamennyi felhasználónak – ideértve a fogyasztókat is –hozzáférést kell biztosítani.
4. Erre a célkitűzésre tekintettel, a 98/10 irányelv részletes számlázásra, hangfrekvenciás tárcsázásra és szelektív hívásletiltásra vonatkozó 14. cikke szerint:
„1. Annak biztosítása céljából, hogy a helyhez kötött nyilvános telefonhálózatok közvetítésével a felhasználók a lehető leggyorsabban hozzájussanak:
…
– kérelemre a részletes számlázáshoz és a szelektív hívásletiltáshoz,
a tagállamok egy vagy több üzemeltetőt jelölhetnek ki, hogy a legtöbb felhasználónak legkésőbb 1998. december 31-ig e kiegészítő szolgáltatásokat a legtöbb felhasználónak biztosítsák, és hogy légkésőbb 2001. december 31-ig ezen szolgáltatások mindenki számára elérhetővé váljanak.
[…]
2. A személyes adatokra és a magánélet védelmére vonatkozó megfelelő jogszabályi előírásokban – mint a 95/46/EK irányelv és a 97/66/EK irányelv – foglaltak tiszteletben tartásával a részletes számlákat olyan megfelelő szintű bontásban állítják ki, hogy lehetővé tegyék a helyhez kötött, nyilvánosan elérhető telefonhálózat és/vagy a nyilvános telefonszolgáltatások használatával járó díjak nyomon követhetőségét és ellenőrzését.
A felhasználó többletköltség nélkül juthat hozzá a részletes számla alapformájához. Szükség esetén méltányos áron vagy ingyenesen a számla még részletesebb megjelenítése ajánlható fel az előfizetőnek. A részletes számla alapformáját a nemzeti szabályozó hatóságok rögzíthetik.
A hívó előfizető számára ingyenes hívásokat, beleértve a segélyvonalakra kezdeményezett hívásokat, nem kell feltüntetni a hívó előfizető részletes számláján.”
5. Ebben a tekintetben hasznosnak tűnik annak megemlítése, hogy a 98/10 irányelv, amelynek átültetése a jogvita tárgya, az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (a továbbiakban: keretirányelv)(4) 26. cikkének értelmében 2003. július 25-én hatályát vesztette. Vagyis a 98/10 irányelv helyébe a már említett 2002/21 irányelvet, az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások engedélyezéséről szóló, 2002. március 7-i 2002/20/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (a továbbiakban: engedélyezési irányelv)(5), az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és kapcsolódó eszközökhöz való hozzáférésről, valamint azok összekapcsolásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (a továbbiakban: hozzáférési irányelv)(6) és a az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7-i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (a továbbiakban: egyetemes szolgáltatási irányelv)(7) tartalmazó új keretszabályozás lépett.
6. Az utoljára említett 2002/22 irányelv a kiadások részletes számlázás útján való nyomon követésével kapcsolatban ugyanúgy rendelkezik, mint a 98/10 irányelv, amelynek a helyébe lép. (8)
7. Igaz persze, hogy a jelen jogvita tárgya nem az új 2002/22 irányelv, hanem a 98/10 irányelv átültetése és értelmezése, amelyet időközben hatályon kívül helyeztek. Mindenesetre érdemes megjegyezni, hogy a két irányelv a részletes számlázás tekintetében alapvetően ugyanazt az irányvonalat követi. A 2002/22 irányelv szintén meghatározza a részletes számlázás követelményét, hogy lehetővé tegye a helyhez kötött, nyilvánosan elérhető telefonhálózat igénybevételével járó díjak nyomon követhetőségét és ellenőrzését. Ez az irányelv teljes részletességgel meghatározza a részletes számlázás jelentését és alkalmazási körét anélkül, hogy bármilyen tekintetben eltérne a 98/10 irányelv 14. cikkének (2) bekezdésétől. (9)
8. A 98/10 irányelv 32. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamoknak 1998. június 30-ig meg kellet hozni az irányelv átültetéséhez szükséges rendelkezéseket.
9. Az osztrák kormány 1998. szeptember 23-i levelében arról értesítette a Bizottságot, hogy a 98/10 irányelvet a Telekommunikationsgesetz (szövetségi törvény a távközlésről – a továbbiakban: TKG) és négy rendelet, (a Rahmenrichtlinienverordnung [rendelet a keretirányelvről], a Telekom-tarifgestaltungsverordnung [rendelet a díjak távközlés területén történő meghatározásáról], a Numerierungsverordnung [rendelet a hívószámok elosztásáról] és a Zusammenschaltungsverordnung [rendelet az összekapcsolásról]) alapján átültették az osztrák jogba.
10. A TKG különböző rendelkezései közül a 94. cikke (1) bekezdését érdemes megvizsgálni, mivel ennek a kifejezett célkitűzése a fent említett 98/10 irányelv 14. cikke (2) bekezdésének átültetése. A rendelkezés szerint:
„Az előfizetők által fizetett díjakat a díjak típusának megfelelően, összegek szerinti bontásban kell megjeleníteni. Ha az előfizető azt kéri, a számlát részletezni kell vagy a kereskedelmi feltételeknek megfelelően még részletesebb bontási szintet kell biztosítani. A szabványosnál részletesebb számlázásnál a kereskedelmi feltételekben díjfizetést lehet kikötni. A díj összegét a részletesebb megjelenítés által okozott költségek függvényében kell meghatározni.…”
11. A Bizottság 2001. április 20-i levelében a 98/10 irányelv 14. cikk (2) bekezdésének az osztrák kormány általi átültetésének helyességével kapcsolatban fenntartásait fejezte ki és az EK 226. cikke értelmében felhívta az osztrák kormányt, hogy két hónapon belül adja elő észrevételeit.
12. Az osztrák hatóságok 2001. június 20-i levelükben arról tájékozatták a Bizottságot, hogy álláspontjuk szerint, a TKG 94. cikke megfelel a 98/10 irányelv 14. cikk (2) bekezdése követelményeinek, amennyiben a törvény 94. cikkében meghatározott alapszintű számlázás megfelelő bontási szintet biztosít annak érdekében, hogy a felhasználó a 98/10 irányelv értelmében hatékonyan nyomon követhesse és ellenőrizhesse a telefonszolgáltatások igénybevételének díjait.
13. 2001. december 20-án a Bizottság indokolással ellátott véleményt adott, amelyben – fenntartása indokait megerősítve – kifejezte azt az álláspontot, miszerint az Osztrák Köztársaság által elfogadott részletes számla alapformája semmi esetre sem teszi lehetővé a 98/10 irányelv értelmében a telefonkiadások hatékony ellenőrzését, és felhívta az Osztrák Köztársaságot, hogy két hónapon belül tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a kívánt eredményt elérje. Az osztrák kormány 2002. február 27-i levelében válaszolt, és megerősítette azt az álláspontját, hogy a 98/10 irányelv 14. cikkének (2) bekezdését helyesen ültették át.
14. A Bizottság, miután megállapította, hogy ebben a vonatkozásban saját álláspontja és az Osztrák Köztársaság álláspontja összeegyeztethetetlen, és hogy az utóbbi nem teljesítette kötelezettségeit, a Bíróság Hivatalához 2002. november 18-án benyújtott keresetlevelével az EK 226. cikke alapján kereset nyújtott be a Bírósághoz.
15. A Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy:
1. állapítsa meg, hogy az Osztrák Köztársaság, mivel olyan számlázási módot választott, amely a díjakat kizárólag díjtípusok szerint csoportosítja, és amely a számlát nem olyan megfelelő szintű bontásban tünteti fel, amellyel biztosítja a fogyasztó számára a számlázás nyomon követhetőségét és hatékony ellenőrzését, nem teljesítette a 98/10/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 14. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit;
2. az Osztrák Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
16. A Bíróság a tárgyalást 2004. február 12-én tartotta, amelynek során az Osztrák Köztársaság és a Bizottság képviselői előadták szóbeli észrevételeiket.
II – A felek érvelése
A – A Bizottság érvelése
17. A Bizottság állítása szerint az osztrák kormány azáltal, hogy a fent említett TKG 94. cikkének (1) bekezdése szerint a helyhez kötött, nyilvános telefonszolgáltatást nyújtó társaságoknak a díjakat kizárólag díjtípusok szerint csoportosító számlát kell nyújtaniuk, arra ösztönzi ezeket a társaságokat, hogy olyan gyakorlatot vezessenek be, amely szerint számláikon meg minden egyes hívás részletezése helyett a hívások kategóriáit jelölik.
18. Így – mint az az osztrák kormány által a Bizottságnak elküldött telefonszámla-mintából kitűnik – a TKG 94. cikkének (1) bekezdése alapján a díjmentesen biztosított, két hónapra vonatkozó részletes számla alapformája csupán a teljes díjnak a hívások különböző kategóriái, mint regionális hívások, régióközi hívások, nemzetközi hívások és az egyes mobiltelefon-társaságok felé irányuló hívások szerinti bontását tartalmazza. A számla az on-line szolgáltatásokat és a hozzáadott értéket tartalmazó szolgáltatásokat külön bontásban mutatja. Valamennyi ilyen kategórián belül a számla csupán a megtett hívások számára, a felhasznált díjegységek teljes számára és valamennyi ilyen kategóriákba tartozó hívás teljes költségére utal.
19. A Bizottság álláspontja szerint a 98/10 irányelv 14. cikk (2) bekezdésének egyik közvetlen következménye – amelyet az osztrák kormány sem vitat – az, hogy a részletes számlázás alapszintjének megfelelőnek kell lennie ahhoz, hogy a felhasználók hatékonyan nyomon követhessék és ellenőrizhessék a felmerült kiadásokat. A kérdés az, hogy az osztrák kormány által elfogadott részletes számla alapformája lehetővé teszi-e a felhasználóknak, hogy ellenőrizzék és hatékonyan nyomon követhessék ezeket a kiadásokat.
20. Az a tény, hogy a 98/10 irányelv 14. cikkének (2) bekezdése különbséget tesz a díjmentes alapformájú részletes számlázás és az előfizetőknek további díj ellenében felajánlható további bontási szinteket tartalmazó számlázás között, a Bizottság álláspontja szerint nem vonatkozik arra, hogy szükséges megbizonyosodni arról, hogy a számlán a bontás alapszintje lehetővé tegye a felhasználóknál felmerült díjak hatékony nyomon követhetőségét és ellenőrzését. A Bizottság azt állítja, hogy az ellenőrzésnek pontosan ezt a lehetőségét nem biztosítja az Osztrák Köztársaság.
21. A Bizottság fenntartja, hogy az osztrák jogban biztosított alapforma szerinti részletes számlázás nem nyújt elegendő tájékoztatást a felhasználóknak ahhoz, hogy valamennyi megtett hívás költségét hatékonyan ellenőrizhessék, és így nyomon követhessék a telefonszolgáltatás használatával kapcsolatban felmerült díjakat. Az ilyen tájékoztatás olyan részleteket tartalmaz, amelyek lehetővé teszik a felhasználóknak, hogy azonosítsák a hívás természetét, így például a hívott szám ország és/vagy helység előhívó kódját, valamint
az időtartamra, időpontra és a felmerült költségekre vonatkozó tájékoztatást is kapjanak.
B – Az Osztrák Köztársaság érvei
22. Az osztrák kormány ellenkérelmében azt állítja, hogy sem a 98/10 irányelv szövege, sem annak általános célkitűzései nem kívánják meg, hogy a számlán valamennyi hívást külön részletezzenek annak érdekében, hogy lehetővé tegyék a felhasználóknál felmerült díjak hatékony ellenőrzését.
23. Az osztrák kormány azt állítja, hogy az Ausztriában a szabvány szerinti részletes számlát megfelelő szintű bontásban állítják ki, amely lehetővé teszi a felhasználóknak, hogy azok azonnal felfedezzenek bármilyen eltérést, rendellenességet vagy hibát azáltal, hogy a számlán lévő – a hívások különböző kategóriái szerinti – összegeket összehasonlítják a korábbi számlákon található megfelelő összegekkel. Az osztrák kormány úgy véli, hogy egy ilyen összehasonlítás lehetővé teszi a felhasználóknak, hogy nyomon követhessék és ellenőrizzék a számlán felmerült költségeket, például úgy, hogy ellenőrzik azokat a hívástípusokat, amelyek különösen költségesek voltak, vagy hogy azonosítják a hívások megnövekedtet számát vagy azokat a hívásokat, amelyeknek időtartama hosszabb volt a korábban feljegyzett átlagos időtartamnál.
24. Az osztrák kormány továbbá azt állítja, hogy amennyiben az előfizetőknek a számlával kapcsolatosan bármilyen kétségük támad, panaszt terjeszthetnek elő a közigazgatási egyeztető bizottságnál, amely rendelkezik az általuk kezdeményezett hívások pontos részleteivel. 2001-ben 1 418 telefonszámlával kapcsolatos panaszt terjesztettek elő az egyeztető bizottságoknál. Az osztrák kormány fenntartja, hogy ezeket a panaszokat nem tehették volna meg, ha a számlák jelenlegi formájukban nem tették volna lehetővé az összegek és szabálytalanságok nyomon k övethetőségét.
25. Az osztrák kormány továbbá állítja, hogy nem tud a részletes számla alapformája esetére a TKG 94. cikkében meghatározottnál magasabb bontási szintet megállapítani, mivel ha ezt tenné, két elfogadhatatlan következmény közül az egyik elkerülhetetlenül felmerülne: vagy a további bontási szinteknek a 98/10 irányelv 14. cikkének (2) bekezdésében kifejezetten kitűzött lehetősége válna feleslegessé és értelmetlenné vagy a további bontási szintű számlákon kellene olyan részletes tájékoztatást adnia a kezdeményezett hívásokról (például a hívott telefonszám teljes egészében való feltüntetése), amely elkerülhetetlenül ellentétes lenne a személyes adatok és a magánélet védelméről szóló hatályos szabályozással, különösen a távközlési ágazatban a személyes adatok kezeléséről és a magánélet védelméről szóló, 1997. december 15-i 97/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (a továbbiakban: 97/66 irányelv). (10)
III – Álláspont
26. A felek álláspontja három lényeges körülmény tekintetében nyilvánvaló eltérést mutat. Először annak a megállapítása, hogy mit kell az olyan alapformájú részletes számlázás alatt érteni, amely megfelelő ahhoz, hogy lehetővé tegye a telefonszolgáltatás igénybevétele során felmerült díjak hatékony ellenőrzését. Másodszor, hogy az osztrák részletes számla alapformája esetében egy további bontási szint feleslegessé tenné–e a 98/10 irányelv 14. cikkének (2) bekezdésében biztosított további bontási szintet. Végül, hogy a felhasználók magánéletének megsértésének veszélye ténylegesen akadályozza–e az osztrák kormányt abban, hogy a szabványos számlán egy további bontási szintet vezessen be.
A – A részletes számlázás olyan alapformája megállapításának a problémája, amely megfelelő ahhoz, hogy a felhasználók ellenőrizhessék a díjakat
27. A 98/10 irányelv nem határozza meg pontosan azokat az adatokat, amelyeket a felhasználóknak ingyenesen nyújtott részletes számla alapformájának tartalmaznia kell. Ez érthető a 14. cikk (2) bekezdésének második albekezdése fényében, amely szerint a nemzeti szabályozó hatóságok határozhatják meg a részletes számlák bontási alapszintjét. Nyilvánvalóan valamennyi tagállam nemzeti jogának a feladata az, hogy megállapítsa a bontásnak azt a különös szintjét, amelyeket a kötelező és díjmentes telefonszámlának tartalmaznia kell, csakúgy, mint a bontás további szintjét, amelyet a számla szintén mutathat – amely esetben, a 14. cikk (2) bekezdésének második albekezdése kifejezetten úgy rendelkezik, hogy a számla kiállítása esetleg nem ingyenes.
28. A 98/10 irányelv 14. cikkének (2) bekezdése mindenesetre megjelöli azokat a célkitűzéseket, amelyeket a részletes számla alapformája szolgálni kíván. Evégett úgy rendelkezik, hogy: „[...]a részletes számlákat megfelelő szintű bontásban kell kiállítani ahhoz, hogy lehetővé tegyék a helyhez kötött nyilvános telefonhálózat és/vagy a nyilvános telefonszolgáltatások használatával járó díjak nyomon követhetőségét és ellenőrzését.” A 98/10 irányelv 14. cikkének (2) bekezdésében található kifejezett rendelkezés egyik következménye az, hogy van a bontásnak egy olyan legalacsonyabb szintje, amelyet a részletes számlának biztosítani kell. Ez a legalacsonyabb határ az, amelyet meg kell állapítani ahhoz, hogy a Bizottság és az osztrák kormány közötti egyet nem értést át lehessen hidalni.
29. Emlékeztetni kell arra, hogy a 98/10 irányelvet az EK‑Szerződés 100a. cikke (jelenleg EK 95. cikk) alapján fogadták el, amelynek (3) bekezdése szerint: „A Bizottság az (1) bekezdésben előirányzott_…a fogyasztóvédelemre vonatkozó javaslataiban a védelem magas szintjét veszi alapul.... Az Európai Parlament és a Tanács saját hatáskörén belül szintén törekszik e célkitűzés megvalósítására.”
30. A részletes számlán található bontás legalacsonyabb szintjének, amely megfelelő ahhoz, hogy a telefonszolgáltatást felhasználók, mint fogyasztók, ellenőrizhessék azt az összeget, amelyet telefonhívásokra költenek, értékelése figyelmét tehát nem kerülheti el az a tény, hogy a szándék az volt, hogy a telefonszolgáltatást felhasználóknak magas szintű védelmet biztosítsanak azzal, hogy kötelezően és díjmentesen nyújtják számukra a számlának a felmerült költségeknek a figyelemmel kísérésére és ellenőrzésére való használatának a lehetőségét.
31. Meg kell tehát határozni, hogy az adatoknak milyen legalacsonyabb körét kell a számlának mutatnia ahhoz, hogy lehetővé tegye a telefonszolgáltatások felhasználása során felmerült költségek hatékony figyelemmel kísérését.
32. Ebben a tekintetben meg kell jegyezni, hogy a megtett hívásokkal kapcsolatosan felmerült kiadás a számla által lefedett időszak alatt megtett valamennyi egyéni hívás költségének összegét tartalmazza. Továbbá az egyéni hívások nem kerülnek mindig ugyannyiba, mivel az összeg különböző tényezőktől, így az időtartamtól, az országtól, a helységtől, a hívott személy telefonszolgáltatójától (különösen a mobiltelefonok esetében), a hét egyes napjaitól (különleges díjszabások lehetnek az egy bizonyos napon megtett hívásokra, elsősorban a hétvégén) és a hívás időpontjától (a díjszabás is változat attól függően, hogy a nap melyik időpontjáról van szó), függ.
33. Ezeknek a megfontolásoknak a tekintetében nyilvánvaló, hogy az osztrák részletes számla alapformája az azokra a tényezőkre vonatkozó adatok feltűnő hiányát mutatja, amelyek végül is döntőek minden egyes hívás költségének, ebből következően pedig a számla által lefedett időszak alatt megtett valamennyi hívásért fizetendő összegnek a tekintetében.
34. Annak ellenére, hogy az osztrák számla külön mutatja a különböző híváskategóriákat, az ezeken a számlán feltüntetett kategóriákon belül megtett egyes hívások díja eltérhet azoknak a tényezőknek az eredményeképpen, amelyeket egyszerűen nem tüntetnek fel a számlán. Ennélfogva, mivel a számla nem tájékoztat azokról a tényezőkről, amelyek döntőek valamennyi hívás költsége tekintetében, az előfizetők nem tudják azonosítani a számlán szereplő valamennyi kiszámlázott hívást vagy felülvizsgálni a minden ilyen hívásért felmerült összeg meghatározására végzett számolást.
35. Így tehát, amikor megpróbáljuk meghatározni azoknak az adatoknak a minimális körét, amelyeknek szerepelnie kell a részletes számla alapformáján, feltételezhetjük azt, hogy annak érdekében, hogy a 98/10 irányelv 14. cikkének (2) bekezdése értelmében lehetővé tegye a megtett hívásokkal kapcsolatban felmerült díjak hatékony ellenőrzését és nyomon követését, elengedhetetlen követelmény legalább az, hogy az előfizető képes legyen a számlán szereplő tájékoztatás és a szolgáltatóval a szerződésben megállapodott díjszabás összehasonlításával minden egyes hívás költségének ellenőrzésére és annak a megerősítésére, hogy ezeket a hívásokat valójában kezdeményezte.
36. Az Osztrák Köztársaságot semmi nem akadályozza abban, hogy a 98/10 irányelv 14. cikke (2) bekezdésének megfelelően külön határozza meg a szabványos részletes számlán szereplő adatokat. Arra kell figyelemmel lenni, hogy a választás mindenestre azoknak a lehetőségeknek a körébe essen, amelyek a meghatározott feltételnek megfelelően lehetővé teszik, hogy a fogyasztó ellenőrizhesse és felülvizsgálhassa a telefonhívások tekintetében felmerült díjakat.
37. Ha ezt a feltételt alkalmazzuk, az osztrák részletes számlán a bontási alapszintjét elégtelennek látjuk, mivel az azokon a számlákon meghatározott valamennyi díjszabási csoporton belül a hívások díja hívásról hívásra különbözhet, azoktól a tényezőktől függően, amelyeket a számla alapján egész egyszerűen nem lehet ellenőrizni. Ahhoz, hogy az osztrák részletes számla alapformája lehetővé tegye a megtett hívásokkal kapcsolatban felmerült díjak hatékony figyelemmel kísérését, a bontás szabványos szintjének magába kellene foglalnia azokat az adatokat, amelyek meghatározóak Ausztriában a minden egyes hívás díjának külön-külön történő meghatározásához.
38. Az osztrák részletes számla alapformája szintén elégtelennek tűnik nemcsak a nemzetközi hívások és a mobiltelefonokra kezdeményezett hívások, de a regionális és a nemzeti hívások tekintetében is. Valamennyi ilyen fajta hívás díja változik azoknak a tényezőknek megfelelően, amelyeket nem tüntetnek fel a számlán, mint például a hívás napja és időpontja. A nemzetközi hívások esetében valamennyi hívás díja azon túl, hogy függ a naptól és az időponttól, változhat aszerint is, hogy a hívást egy másik országban lévő helyhez kötött telefonhálózatba vagy abban az országban lévő mobiltelefonra intézték. Az osztrák alapformájú részletes számla még azt sem teszi lehetővé, hogy az előfizetők azt lássák, hogy a számlán szereplő nemzetközi díjszabási zónák által lefedett országok körén belül melyik országokat hívták.
39. Továbbá mivel a felhasználóknak nincs lehetőségük arra, hogy nyomon kövessék és hatékonyan ellenőrizzék valamennyi hívás díját, hasonlóképpen nem tudják az osztrák szabványos részletes számla elemzésével összehasonlítani minden egyes megtett hívás díját egy másik telefonszolgáltató útján megtett megegyező időtartamú, ugyanarra a számra kezdeményezett hívás díjával.
40. A különböző szolgáltatók által kínált díjszabások összehasonlítása lehetőségének és a más kommunikációs vállalkozások szolgáltatásaira vonatkozó költségek ilyen összehasonlításának is nagy szerepe van az ezen a területen lévő versenyképes piac hatékony fejlődésében.(11) Ez a 98/10 irányelv egyik célkitűzése. (12)
41. Meg kell végül említeni, hogy az osztrák kormány állításával ellentétben az a tény, hogy a fogyasztók telefonszámláikkal kapcsolatban panasszal élhetnek és az, hogy 2001-ben 1 418 ilyen panasz terjesztettek az egyeztető bizottságok elé, ahol a felhasználók hozzájuthattak a kezdeményezett telefonhívások pontos adataihoz, nem minősülhet arra utaló jelnek, hogy Ausztriában a részletes számla alapformája bontási szintje megfelelő ahhoz, hogy lehetővé tegye a 98/10 irányelv 14. cikkének (2) bekezdése értelmében a telefonszolgáltatások használata során felmerült díjak nyomon követését és hatékony ellenőrzését.
42. Pusztán annak a lehetőségét, hogy az egyeztető bizottságnál panaszt lehet előterjeszteni és azt a tényt, hogy egy bizonyos számú panaszt valóban elő is terjesztettek, bizonyosan nem lehet arra utaló jelként értékelni, hogy Ausztriában nincs szükség a részletes számla alapformájának további bontására, az ebben a tagállamban jelenleg megkívánt szinten felül. Ellenkezőleg – a részletezésnek ez a további szintje az, amely tájékoztatja a fogyasztókat a szükséges adatokról ahhoz, hogy a panaszaikat alátámaszthassák, és amely ebből következően az egyeztető eljárások nagyobb hatékonyságát biztosítja.
43. Az osztrák kormány a tárgyaláson azt is állította, hogy néhány telefonszolgáltató a telefonszámlákon magasabb szintű részletezést nyújt előfizetőinek, és hogy a Bizottság által elégtelennek minősített bontási szintet nyújtó társaságokkal összehasonlítva, az ezektől a társaságoktól származó számlák sokkal kevesebb panaszt eredményeztek. Ugyanakkor azonban ennek az ellentétét bizonyítandó, az osztrák kormány szintén példaként sorolt fel más társaságokat, amelyek annak ellenére, hogy az előfizetőknek nagyon magas bontási szintet nyújtanak, sokkal több panaszt terjesztettek elő az egyeztető bizottságoknál.
44. Ezek az adatok egyszerűen arra a tényre világítanak rá, hogy ellentétben azzal, amit az Osztrák Köztársaság a pert megelőző eljárás óta fenntart, az a tény, hogy a felhasználók panaszt terjeszthetnek az egyeztető bizottságok elé és az előterjesztett panaszok száma nem szolgál annak az állításnak az alapjául, hogy a részletes számla Ausztriában meghatározott bontásának alapszintje megfelelő a 98/10 irányelv 14. cikke (2) bekezdésének. Az Osztrák Köztársaság által felhozott ellentmondó példák világosan megmutatják, hogy a részletes számla bontásának szintje és az egyeztető bizottságoknak benyújtott panaszok közt nincsen közvetlen összefüggés.
45. Először is ‑ ellentétben az Osztrák Köztársaság álláspontjával ‑ az alacsonyabb bontási szintű számlák ellen előterjesztett nagyobb számú panasz felmerülhetett pontosan azért is, mert az elfőzetőknek nehéz az ilyen számlákat hatékonyan ellenőrizni. Másképpen, a panaszok nagyobb száma nem szükségszerűen annak a következménye, hogy a felhasználók hatékonyan tudják a költségeket ellenőrizni, épp ellenkezőleg, lehet a kétség és bizonytalanság eredménye is, mert a számla bontásának szintje elégtelen ahhoz, hogy a felhasználók hatékonyan tudják a költségeket ellenőrizni.
46. Másodsorban amennyiben a számlán szereplő hibák száma természetesen az érintett telefontársaságtól függően változik, és mivel az ilyen hibákat a jobban részletezett számlán természetesen könnyebb felfedezni, több panaszt fognak egyes, a számláikat magasabb bontásban nyújtó vállalkozások ellen előterjeszteni.
B – Az az állítás, hogy a további bontási szintet megengedő rendelkezés miatt elfogadhatatlan a szabványos számlán szereplőnél magasabb szintű bontás
47. A 98/10 irányelv 14. cikk (2) bekezdésének második albekezdése értelmében ésszerű díjszabás mellett vagy díjmentesen további bontási szinteket lehet az előfizetőknek felajánlani.
48. Rá kell azonban mutatni arra, hogy az osztrák kormány állításával ellentétben az osztrák részletes számla alapformája jelenleg feltüntetetthez képest további bontási szint elfogadása nem tenné ezt a rendelkezést értelmetlenné. Továbbra is lehetséges lenne a számlán további tájékoztatási elemek feltüntetése, amit a 98/10 irányelv 14. cikk (2) bekezdésének második albekezdése értelmében ésszerű díjszabás mellett vagy díjmentesen lehetne az előfizetőknek felajánlani.
49. Valóban lehetne az előfizetőknek a számlákon egy további bontási szintet nyújtani annak érdekében, hogy a piaci feltételektől függően, még könnyebbé tegyék a fogyasztóknak a felmerült költségek ellenőrzését vagy hogy az előfizetőknek a telefonszolgáltatás igénybevételével kapcsolatban további tájékoztatást nyújtsanak.
50. Nem valószerűtlen feltételezni, hogy néhány előfizető érdekelt lehet abban, hogy olyan számlát kapjon, amely minden egyes hívás kiszámításának részleteit mutatja, amely együtt jár a költség meghatározásával vagy az egyes hívások különböző költségelemeinek a részletezésével, különbséget téve például a nettó és a bruttó költségek közt.
51. Az is elképzelhető, hogy az előfizető szeretné, ha tájékoztatnák a számla által lefedett időszak alatt fogadott hívások számáról és teljes időtartamáról annak érdekében, hogy összehasonlíthassa a kezdeményezett hívások időtartamát és költségét a fogadott hívásokéval.
52. Ez olyan fajta tájékoztatás, amelyet az alapszintű részletességnél nagyobb bontási szintet nyújtó számla mutathat, feltéve, hogy vannak olyan előfizetők, akik érdekeltek az ilyenfajta további tájékoztatás fizetés ellenében történő igénybevételében, és természetesen feltéve, hogy az osztrák hatóságok megfelelőnek találják az ilyen tájékoztatás fogyasztók számára történő hozzáférhetővé tételét, figyelembe véve az egyes nemzeti piacokon fennálló különös feltételeket.
53. A fentiekből nyilvánvaló, hogy ellentétben azzal, amit az osztrák kormány igyekszik bebizonyítani, az osztrák szabványos részletes számlába a TKG 94.  cikkének (1) bekezdése által előírtakon felül egy további bontási szint belefoglalása annak érdekében, hogy megfeleljen a 98/10 irányelv 14. cikk (2) bekezdésének, nem tenné értelmetlenné a bontás további szintjét, amelyet az utóbb említett rendelkezés kifejezetten lehetővé tesz.
C – A magánélet védelméről szóló jogi rendelkezések állítólagos megsértése
54. A részletes számlázás tekintetében a 97/66 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése szerint „[az] előfizetők jogosultak nem részletes számlát kapni.” Ez a rendelkezés teljesen összhangban van a 98/10 irányelv 14. cikk (1) bekezdésének második franciabekezdésével, amely szerint a tagállamoknak biztosítania kell, hogy a felhasználók „kérelemre a részletes számlázás és a szelektív hívásletiltás kérésre rendelkezésre álló lehetőségéhez” hozzáférhessenek. A 97/66 irányelv 7. cikkének (2) bekezdése másfelől úgy rendelkezik, hogy „a tagállamok a nemzeti rendelkezéseket alkalmazzák annak érdekében, hogy az előfizetőknek a részletes számlához való hozzájutás jogát a hívó felhasználók és a hívott előfizetők magánélethez való jogával összeegyeztessék [….]”
55. A tagállamoknak a hívó felhasználó és a hívott előfizetők magánéletéhez való jogának védelmét biztosító intézkedések meghozatalához rendelkezésre álló mozgástere azonban nem összeegyeztethetetlen azzal, hogy a felhasználóknak – akik a számlák címzettjei – lehetővé teszik az általuk fizetendő telefonhívások költségei figyelemmel kísérésének és ellenőrzésének a lehetőségét.
56. Mint arra a Bizottság válaszában rámutat, ebben az összefüggésben nem világos, hogy egyszerűen az előfizető által hívott ország vagy helység előhívó kódjának a feltüntetése vagy minden egyes hívás napjának és időpontjának a feltüntetése hogyan minősülhetne a 97/66 irányelv értelmében személyes adatnak, amely feljogosítaná az osztrák kormányt arra, hogy megakadályozza az ilyen adatoknak a részletes telefonszámlán történő feltüntetését. Elsősorban, egy ilyen döntés sokkal tovább menne a telefonszolgáltatás felhasználói magánéletéhez való jogának védelméhez szükségesnél. Másodsorban, az előfizetőknek azt a jogát, hogy számláikon keresztül ellenőrizzenek és figyelemmel kísérjenek minden egyes általuk megtett hívást, jóvátehetetlenül kizárná azáltal, hogy megtagadná tőlük az egyes hívások költségének meghatározásához szükséges adatokhoz való hozzájutást.
57. Nem sértené az osztrák kormány által hivatkozott jogszabályi rendelkezéseket a jelen indítvány 49. és 52. pontjai közt említett további adatok feltüntetése sem, amelyeket egy további bontási szinten lehet feltüntetni a számlákon.
58. Az osztrák kormány természetesen azt is figyelembe veheti, hogy a részletes számlákon a hívott előfizető telefonszámának rövidített formában való feltüntetése(13) (amely például nem teszi lehetővé az utolsó négy számjegy azonosítását) szükséges intézkedésnek minősül az előfizető részletes számlához való jogának a hívó fél magánélethez való jogával való összeegyeztetéséhez. Azonban ez nem ok arra, hogy azt állítsuk, hogy a részletes számla alapformája nem tüntethet fel valamennyi hívást külön, a hívás költségének figyelemmel kíséréséhez és ellenőrzéséhez lényeges adatokkal, ideértve az időpontot és az időtartamot, az ország, a helység vagy a mobiltelefonok előhívó kódját.
IV – Végkövetkeztetések
59. A fenti indokok alapján azt indítványozom a Bíróságnak, hogy
(1) Állapítsa meg, hogy az Osztrák Köztársaság, mivel olyan számlázási módot választott, amely a díjakat kizárólag díjtípusok szerint csoportosítja, és amely a számlát nem olyan megfelelő szintű bontásban tünteti fel, amellyel biztosítja a fogyasztó számára a telefonszolgáltatás igénybevétele során felmerült költségek nyomon követését és hatékony ellenőrzését, nem teljesítette a nyílt hálózati hozzáférés (ONP) alkalmazásáról a távbeszélő szolgáltatások területén és az egyetemes távközlési szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 14. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit;
(2) Az Osztrák Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
(1) .
(2)
–	HL L 101., 24. o.
(3)
–	A C‑423/99. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2000. december 7–én hozott ítélet (EBHT 2000., I‑11167. o.) és a C‑286/01. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2002. július 12–én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑5463. o.).
(4)
–	HL L 108., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 349. o.
(5)
–	HL L 108., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 337. o.
(6)
–	HL L 108., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 323. o.
(7)
–	HL L 108., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 367. o.
(8)
–	Ez a folyamatosság meglehetősen nyilvánvaló, hiszen a 2002/22 irányelv 15. preambulumbekezdése szerint: „A telefonszolgáltatás megfizethetősége összefügg a telefonhasználati kiadások, valamint a telefonhasználat egyéb szolgáltatásokhoz hasonlított viszonylagos költsége tekintetében a felhasználók tudomására jutó információkkal, valamint azzal, hogy a fogyasztóknak mennyire van módjuk a kiadásaik ellenőrzésére. Ennélfogva a megfizethetőség azt jelenti, hogy a fogyasztókat az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek teljesítésére kijelölt vállalkozásokra rótt kötelezettségek révén jogok illetik meg. E kötelezettségek között szerepel a részletes számlázás meghatározott szintje […]”.
(9)
–	Valójában a 2002/22 irányelv I. melléklete megállapítja, hogy a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok „meghatározhassák a … kijelölt vállalkozások által a fogyasztóknak ingyenesen biztosítandó részletes számlák részletességének alapszintjét annak érdekében, hogy a fogyasztók: (i)	nyomon követhessék és ellenőrizhessék a nyilvános telefonhálózat helyhez kötött használatának és/vagy a kapcsolódó, nyilvánosan elérhető telefonszolgáltatások igénybevételének díjait, és (ii)	megfelelően figyelemmel kísérhessék fogyasztásukat és kiadásaikat, és így ésszerű mértékű felülvizsgálatot gyakorolhassanak számláik felett. Ésszerű díjszabás mellett vagy díjmentesen — szükség szerint — további részletezési szinteket lehet az előfizetőknek felajánlani.”
(10)
–	HL 1998. L 24., 1. o.
(11)
–	Ennek érdekében a 98/10 irányelv preambuluma (negyedik preambulumbekezdés) szerint: „…a telefonszolgáltatások megfizethetősége összekapcsolódik azzal a tájékoztatással, melyet a felhasználók a telefonhasználattal kapcsolatos költségekről kapnak meg, és a telefonhasználat relatív költségeinek más szolgáltatásokkal való összehasonlításával is.”
(12)
–	Mint az kitűnik a 98/10 irányelv harmadik, ötödik, tizenegyedik, tizennegyedik és tizenhetedik preambulumbekezdéseiből.
(13)
–	Mint azt a 97/66 irányelv preambuluma (18. preambulumbekezdés) kifejezetten tartalmazza: „Tekintettel arra, hogy a részl etes számlák javították az előfizetők lehetőségeit a szolgáltató által elszámolt díjak helyességének ellenőrzésére; tekintettel arra, hogy ugyanakkor ez veszélyeztetheti a nyilvánosan hozzáférhető távközlési szolgáltatások felhasználóinak magánéletét; tekintettel arra tehát, hogy a felhasználók magánéletének megőrzése érdekében a tagállamoknak támogatni kell a távközlési szolgáltatások lehetőségeinek fejlődését, mint például alternatív fizetési lehetőségek, amelyek lehetővé teszik a nyilvánosan hozzáférhető távközlési szolgáltatásokhoz való névtelen vagy szigorúan magán hozzáférést, például hívókártyák és hitelkártyával való fizetési lehetőség, tekintettel arra, hogy a tagállamok vagylagosan, ugyanebből a célból megkívánhatják a részletes számlán feltüntetett hívott telefonszámokból bizonyos számú számjegynek a törlését.”