62024CO0632
A BÍRÓSÁG ELNÖKHELYETTESÉNEK VÉGZÉSE
2025. február 4. (
*1
)
„Fellebbezés – Ideiglenes intézkedés – EUMSZ 278. cikk – Az Európai Unió Törvényszéke ítélete végrehajtásának felfüggesztése iránti kérelem – Az Európai Bizottság dokumentumaihoz való hozzáférés – A Bizottság Covid19‑oltóanyagok beszerzéséről tárgyaló csoportjának tagjai által tett összeférhetetlenségi nyilatkozatok – Az e személyek személyazonosságához és szakmai jogállásához való hozzáférést megtagadó bizottsági határozat”
A C‑632/24. P‑R. sz. ügyben,
az Európai Bizottság (képviselik: A. Bouchagiar, M. Burón Pérez, G. Gattinara és A. Spina, meghatalmazotti minőségben)
fellebbezőnek
az EUMSZ 278. cikk alapján végrehajtás felfüggesztése iránt 2024. szeptember 27‑én benyújtott kérelme tárgyában,
a többi fél az eljárásban:
Fabien Courtois és a mellékletben megnevezett többi fél (
1
) (képviseli őket: A. Durand avocat)
felperesek az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG ELNÖKHELYETTESE,
M. Szpunar főtanácsnok meghallgatását követően,
meghozta a következő
Végzést
1
Ideiglenes intézkedés iránti kérelmével az Európai Bizottság az EUMSZ 278. cikk alapján azt kéri, hogy a Bíróság rendelje el az Európai Unió Törvényszéke 2024. július 17‑iCourtois és társai kontra Bizottság ítélete (T‑761/21, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2024:477) rendelkező része 2. pontja végrehajtásának felfüggesztését, amennyiben az megsemmisíti az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) 4. cikke alapján elfogadott 2022. február 28‑i C(2022) 1359 final bizottsági határozatot, amely Fabien Courtois és a mellékletben megnevezett természetes személyek számára részleges hozzáférést biztosított a Covid19‑világjárvánnyal összefüggésben oltóanyagok ezen intézmény általi beszerzésére vonatkozó bizonyos dokumentumokhoz (a továbbiakban: vitatott határozat), valamint amennyiben az megsemmisíti e határozat francia nyelvi változatát, amelyet velük 2022. március 31‑én közöltek, a Covid19‑oltóanyagok beszerzéséről tárgyaló csoport (a továbbiakban: tárgyalócsoport) tagjai által aláírt összeférhetetlenségi nyilatkozatokhoz való szélesebb körű hozzáférés biztosításának a Bizottság által az e rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján történt megtagadása tekintetében.
2
E kérelmet azzal párhuzamosan terjesztették elő, hogy a Bizottság 2024. szeptember 27‑én az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján fellebbezést nyújtott be a megtámadott ítélet e részében történő hatályon kívül helyezése iránt.
A jogvita előzményei
3
A jogvita előzményeit a megtámadott ítélet 2–17. pontja ismerteti. A jelen eljárás céljából ezek a következőképpen foglalhatók össze.
4
A Covid19‑világjárvánnyal kapcsolatos válsággal összefüggésben a Bizottság 2020. június 17‑én közzétette „A Covid19‑oltóanyagokra vonatkozó uniós stratégia” című közleményét (COM(2020) 245 final). Ez a stratégia a Covid19 elleni oltóanyagok kifejlesztésének, gyártásának és alkalmazásának felgyorsítására irányult, és két pilléren nyugodott. Az első arra irányult, hogy az (EU) 2016/369 rendelet szerinti szükséghelyzeti támogatás működésbe léptetéséről, valamint az említett rendelet rendelkezéseinek a Covid19‑járványra tekintettel történő módosításáról szóló, 2020. április 14‑i (EU) 2020/521 tanácsi rendelettel (HL 2020. L 117., 3. o.) működésbe léptetett Szükséghelyzeti Támogatási Eszköz keretében az oltóanyaggyártókkal kialakított előzetes beszerzési megállapodások révén biztosítsa az Európai Unióban az oltóanyag megfelelő mennyiségű előállítását, és ezáltal a tagállamok kielégítő ellátását. A második arra irányult, hogy az uniós szabályozási keretet hozzáigazítsa az akkori helyzet sürgősségéhez, és kihasználja a meglévő szabályozási rugalmasságot az oltóanyagok kifejlesztésének, engedélyezésének és rendelkezésre bocsátásának felgyorsítása érdekében, az oltóanyagok minőségére, biztonságosságára és hatékonyságára vonatkozó előírások betartása mellett.
5
Erre tekintettel a Bizottság jelezte, hogy a tagállamokat a kezdetektől fogva bevonják az eljárásba, és hogy valamennyi részt vevő tagállam képviselteti magát egy irányítóbizottságban, amely az előzetes beszerzési megállapodások aláírása előtt ezen megállapodások minden vonatkozásában segíti őt. A Bizottság kifejtette, hogy a Bizottságból és a tagállamok szakértőiből álló tárgyalócsoport felel a Covid19 elleni oltóanyagokra vonatkozó előzetes beszerzési megállapodások megtárgyalásáért, amelyeket az összes részt vevő tagállam nevében kell megkötni. A Bizottság azt is kijelentette, hogy a tagállamok nevében a közbeszerzési eljárásért és a megkötött előzetes beszerzési megállapodásokért ő felel.
6
A Bizottság elnökének címzett 2021. május 24‑i levelében és a Bizottság főtitkárságának címzett, ugyanezen a napon kelt e‑mailben két ügyvéd az általuk képviselt, „a »https://dejavu/legal« oldalon megjelenő petíció első 86000 aláírójának nevében és érdekében”, akik közé az elsőfokú eljárás felperesei (a továbbiakban: kérelmezők) tartoztak, az 1049/2001 rendelet alapján hozzáférést kért olyan dokumentumokhoz, amelyek oltóanyagoknak a Covid19‑világjárvánnyal összefüggésben a Bizottság által és a tagállamok nevében történő beszerzésére vonatkoztak.
7
Ez az első kérelem a Bizottság által az oltóanyagok gyártóival aláírt beszerzési megállapodásokra, az Unió azon képviselőinek személyazonosságára és szakmai vagy intézményi szerepére, akik részt vettek az említett gyártókkal folytatott tárgyalásokon, valamint e képviselők és az említett gyártók közötti érdekeltségekre vonatkozó nyilatkozatokra irányult.
8
2021. július 30‑án a Bizottság Egészségügyi és Élelmiszerbiztonsági Főigazgatóságának főigazgatója azt válaszolta, hogy 46, az említett kérelemnek megfelelő dokumentumot azonosított, köztük a tárgyalócsoport egyes tagjai által aláírt, 22 összeférhetetlenségi nyilatkozatot (a továbbiakban: összeférhetetlenségi nyilatkozatok), és a 17 „egyetértési megállapodás‑tervezetnek” nevezett dokumentum kivételével e dokumentumok összességéhez részleges hozzáférést biztosított.
9
Ami az összeférhetetlenségi nyilatkozatokat illeti, aláírójuk személyazonosságát az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt, az egyén magánéletének és becsületének védelme alapján kitakarták. Továbbá csak egy példányt küldtek a kérelmezőknek azzal az indokkal, hogy a többi nyilatkozat csak az aláíró személyazonossága, aláírása és az aláírás dátuma tekintetében tér el.
10
2021. augusztus 13‑án a kérelmezők az 1049/2001 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése alapján megerősítő kérelmet nyújtottak be, amelyben kérték, hogy a Bizottság vizsgálja felül álláspontját mindazon dokumentumok tekintetében, amelyekhez a hozzáférést számukra részben vagy egészben megtagadta.
11
2021. szeptember 24‑én az e kérelemre adott válasz hiánya az 1049/2001 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése alapján elutasító hallgatólagos határozatot keletkeztetett.
12
A Bizottság 2022. február 28‑án – az érintett gyógyszeripari vállalkozásokkal az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (4) bekezdésének megfelelően folytatott egyeztetést követően – elfogadta a vitatott határozatot, amelyről a kérelmezőket 2022. március 1‑jén angol nyelven értesítették. Közelebbről, e határozatban a Bizottság módosította a dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelemnek megfelelő dokumentumok listájának összetételét, azonban fenntartotta az összeférhetetlenségi nyilatkozatokhoz való részleges hozzáférésre vonatkozó álláspontját.
13
2022. március 31‑én a vitatott határozat francia nyelvi változatát közölték a kérelmezőkkel.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
14
A Törvényszék Hivatalához 2021. december 6‑án benyújtott keresetlevelükkel a kérelmezők keresetet indítottak az elutasító hallgatólagos határozat megsemmisítése iránt. Ezt követően úgy módosították kereseti kérelmeiket, hogy azok a vitatott határozatra, valamint annak francia nyelvi változatára is vonatkozzanak.
15
A megtámadott ítélet 57. pontjában a Törvényszék emlékeztetett arra, hogy – amint az a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik – a személyes adatok az 1049/2001 rendelet alapján harmadik személy részére csak akkor továbbíthatók, ha ez a továbbítás megfelel a természetes személyeknek a személyes adatok uniós intézmények, szervek, hivatalok és ügynökségek általi kezelése tekintetében való védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 45/2001/EK rendelet és az 1247/2002/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. október 23‑i (EU) 2018/1725 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 295., 39. o.) 9. cikke (1) bekezdésének a) vagy b) pontjában előírt feltételeknek, és – az e rendelet 5. cikkében szereplő követelményeknek megfelelően – jogszerű kezelésnek minősül.
16
Ami a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt azon feltételt illeti, amely szerint a személyes adatokhoz való hozzáférést kérő személynek igazolnia kell, hogy az adatok hozzáférhetővé tétele meghatározott közérdekű célból szükséges, a Törvényszék a megtámadott ítélet 68., 69., 79. és 85. pontjában megállapította, hogy e feltétel a jelen ügyben teljesült, mivel a kérelmezők bizonyították a tárgyalócsoport összeférhetetlenségi nyilatkozatokat aláíró tagjainak személyazonosságához való hozzáférésnek a pártatlanságuk ellenőrzése céljából való szükségességét. Ezzel szemben ezen ítélet 86. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy e cél eléréséhez nem szükséges e nyilatkozatok aláírása időpontjának és e csoport tagjainak kézzel írt aláírásának hozzáférhetővé tétele.
17
A megtámadott ítélet 79. pontjában a fennálló érdekeknek a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt mérlegelését illetően a Törvényszék megállapította, hogy mivel a kérelmezők bizonyították a kért személyes adatok továbbításának szükségességét, és a Bizottság jogosan vélte úgy, hogy fennáll az érintett személyek magánélete megsértésének kockázata, az ő feladata volt e mérlegelés elvégzése.
18
E tekintetben a megtámadott ítélet 80. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy – amint az a vitatott határozatból kitűnik – a Bizottság figyelembe vette egyrészt a tárgyalócsoport tagjainak a közbeszerzési eljárásban betöltött technikai szerepét, másrészt pedig azt, hogy a kérelmezők a szerződéses dokumentumokban tárgyalt téma részleges hozzáférhetővé tételének, valamint az összeférhetetlenség hiányára és a titoktartásra vonatkozó nyilatkozatok anonimizált változata hozzáférhetővé tételének köszönhetően hozzáférhettek információkhoz.
19
A megtámadott ítélet 81. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság ezáltal nem magyarázta meg kellőképpen, hogy annak a ténynek, hogy a tárgyalócsoport tagjainak szerepe csupán technikai jellegű volt, miért kell elsőbbséget élveznie az összeférhetetlenség hiányának ellenőrzésére irányuló céllal szemben. Ezen ítélet 82. pontjában hozzátette, hogy a vitatott határozat nem ismerteti kifejezetten a keresetben hivatkozott további megfontolásokat, amelyek a különböző egymással versengő érdekek mérlegelésére, és különösen a tárgyalócsoport tagjainak a hierarchiában elfoglalt esetleges helyzetére vonatkoznak.
20
A megtámadott ítélet 83. és 84. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy noha a kérelmezők tudomást szereztek többek között a tárgyalócsoport egyes tagjai által aláírt, összeférhetetlenségi nyilatkozat tartalmáról, a kérelmezők által követett, meghatározott közérdekű cél, amely arra irányul, hogy az uniós polgárok meggyőződhessenek arról, hogy nem áll fenn összeférhetetlenség a tárgyalócsoport tagjai és az oltóanyaggyártók között, az említett személyek személyazonosságának hozzáférhetővé tétele hiányában nem érhető el, mivel az a puszta tény, hogy e személyek aláírtak ilyen nyilatkozatot, nem tette lehetővé a polgárok számára, hogy saját maguk meggyőződjenek arról, hogy előbbi személyek feladataikat teljes függetlenségben végezték el.
21
A megtámadott ítélet 85. pontjában a Törvényszék ebből azt a következtetést vonta le, hogy a Bizottság nem vette kellőképpen figyelembe a jelen ügy eltérő körülményeit a szóban forgó érdekek megfelelő mérlegelése érdekében.
22
Következésképpen, amint az a megtámadott ítélet rendelkező részének 2. pontjából kitűnik, a Törvényszék megsemmisítette a vitatott határozatot és annak francia nyelvi változatát annyiban, amennyiben többek között a Bizottság az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján megtagadta a kérelmezőkkel szemben az összeférhetetlenségi nyilatkozatokhoz való szélesebb körű hozzáférést.
A felek kérelmei
23
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
rendelje el a megtámadott ítélet rendelkező része 2. pontja végrehajtásának felfüggesztését az ezen ítélettel szemben indított fellebbezési eljárást befejező ítélet kihirdetéséig annyiban, amennyiben az megsemmisíti a vitatott határozatot és annak francia nyelvi változatát az összeférhetetlenségi nyilatkozatokhoz való szélesebb körű hozzáférés biztosításának Bizottság általi megtagadását illetően, és
–
a kérelmezőket kötelezze a költségek viselésére.
24
A kérelmezők azt kérik, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet, és
–
másodlagosan, utasítsa el e kérelmet kizárólag az F. Courtois által benyújtott hozzáférés iránti kérelem tekintetében;
–
utasítsa el a Bizottság bármely más kérelmét, és
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére, vagy másodlagosan, a költségekről jelenleg ne határozzon.
Az ideiglenes intézkedés iránti kérelemről
25
Emlékeztetni kell arra, hogy bár az Európai Unió Bírósága alapokmányának 60. cikke szerint a Törvényszék ítélete elleni fellebbezésnek főszabály szerint nincs felfüggesztő hatálya, a Bíróság az EUMSZ 278. cikk alapján elrendelheti a megfellebbezett ítélet végrehajtásának felfüggesztését, ha a körülmények alapján azt szükségesnek tartja (a Bíróság elnökhelyettesének 2024. augusztus 19‑iPuigdemont i Casamajó és Comín i Oliveres kontra Parlament végzése, C‑600/22 P‑R, EU:C:2024:673, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
A Bíróság eljárási szabályzata 160. cikkének (3) bekezdése értelmében az intézmény által hozott jogi aktus végrehajtásának felfüggesztése iránti kérelmekben, amelyeket az EUMSZ 278. cikk alapján terjesztettek elő, meg kell jelölni a jogvita tárgyát, a sürgősségre okot adó körülményeket, valamint azokat a ténybeli és jogi alapokat, amelyek első látásra valószínűsítik a kért ideiglenes intézkedés szükségességét.
27
Így az ideiglenes intézkedésről határozó bíró csak akkor rendelhet el valamely ideiglenes intézkedést, ha annak szükségességét a ténybeli és jogi alapok első látásra valószínűsítik (fumus boni iuris), és az sürgős olyan értelemben, hogy a kérelmező érdekeiben bekövetkező súlyos és helyrehozhatatlan kár megakadályozása érdekében azt el kell rendelni és annak ki kell fejtenie a joghatásait már az alapkeresetről való döntést megelőzően. Az ideiglenes intézkedésről határozó bíró adott esetben a fennálló érdekeket is mérlegeli. E feltételek konjunktívak, vagyis ha e feltételek közül bármelyik nem teljesül, az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet el kell utasítani (lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökhelyettesének 2024. április 11‑iVivendi kontra Bizottság végzése, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A fumus boni iurisról
A felek érvei
–
A Bizottság érvelése
28
A Bizottság azt állítja, hogy a fumus boni iurisra vonatkozó feltétel teljesül.
29
Úgy véli, hogy a megtámadott ítéletben a Törvényszék tévesen értelmezte és alkalmazta a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt feltételeket.
30
Az e rendelkezésben előírt azon feltételt illetően, amely szerint a dokumentumokhoz való hozzáférést kérő személynek bizonyítania kell a személyes adatok meghatározott közérdekű célból történő továbbításának szükségességét, először is arra hivatkozik, hogy a Törvényszék elferdítette a hozzáférés iránti első kérelmet, valamint a hozzáférés iránti megerősítő kérelmet, amikor a megtámadott ítélet 68. pontjában úgy ítélte meg, hogy e kérelmekből arra lehet következtetni, hogy a kérelmezők a tárgyalócsoport tagjai pártatlanságának ellenőrzésére irányuló célt követték.
31
Ezt követően azt állítja, hogy a Törvényszék mindenesetre tévesen vélte úgy, hogy e cél a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett, meghatározott közérdekű célnak minősül.
32
Végül azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 73. pontjában tévesen állapította meg, hogy a kérelmezők bizonyították, hogy a kitűzött cél elérése érdekében szükséges a szóban forgó adatoknak – azaz a családi és utóneveknek, valamint a tárgyalócsoport tagjai szakmai vagy intézményi szerepének – a továbbítása.
33
E tekintetben a Bizottság megjegyzi, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából, különösen a 2024. március 21‑iLandeshauptstadt Wiesbaden ítéletből (C‑61/22, EU:C:2024:251) az következik, hogy a személyes adatokhoz való hozzáférést kérő személynek bizonyítania kell, hogy azok továbbítása a legmegfelelőbb intézkedés a kitűzött cél eléréséhez elképzelhető többi intézkedés közül, amire egyébként a Törvényszék a megtámadott ítélet 60. pontjában emlékeztetett.
34
Márpedig a megtámadott ítélet 84. pontjában a Törvényszék annak megállapítására szorítkozott, hogy a tárgyalócsoport tagjai családi és utóneveinek hozzáférhetővé tétele szükséges volt a kitűzött cél eléréséhez, anélkül hogy pontosította volna, hogy ez volt az egyetlen elképzelhető eszköz.
35
A Bizottság hozzáteszi, hogy mindenesetre az összeférhetetlenségi nyilatkozatoknak a kérelmezők részére anonimizált formában történő megküldése már lehetővé tette a kitűzött cél elérését, még akkor is, ha e dokumentumok aláíróinak személyazonosságát kitakarták. E továbbításnak köszönhetően ugyanis a kérelmezők ellenőrizni tudták, hogy a tárgyalócsoport tagjai, akik közhivatalnokok, tiszteletben tartották‑e az uniós közbeszerzési szerződésekre vonatkozó valamennyi eljárásban alkalmazandó átláthatósági követelményeket. Az ellenkező állítása magát e nyilatkozatok érvényességét kérdőjelezné meg.
36
Ami a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szintén megkövetelt azon feltételt illeti, amely szerint a megkeresett intézménynek meg kell vizsgálnia, hogy van‑e ok azt feltételezni, hogy a személyes adatok továbbítása sértheti az érintett jogos érdekeit, és ilyen esetben bizonyíthatóan mérlegelnie kell a különböző, egymással versengő érdekeket a kért adatok továbbítása arányosságának értékelése céljából, a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 85. pontjában úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem megfelelően végezte el ezt a mérlegelést.
37
Arra hivatkozik, hogy ez az elemzés – amint azt a Bíróság az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 7. és 8. cikkéből eredő jogok lehetséges korlátozásaival kapcsolatban megállapította – magában foglalja egyrészt a személyes adatok hozzáférhetővé tételével járó beavatkozás súlyosságának, másrészt pedig az elérni kívánt, meghatározott közérdekű cél jelentőségének mérlegelését. Különösen a 2022. november 22‑iLuxembourg Business Registers ítéletre (C‑37/20 és C‑601/20, EU:C:2022:912) hivatkozik.
38
Márpedig álláspontja szerint a tárgyalócsoport tagjai személyazonosságának hozzáférhetővé tétele különösen súlyos beavatkozást jelentene a magánéletükbe, mivel többek között a Covid19‑oltóanyagok gyártásának érzékeny jellege miatt kéretlen külső kapcsolatfelvételnek tenné ki őket, amit egyébként a Törvényszék a megtámadott ítélet 77. pontjában elismert. E személyek azon kockázatnak is ki lennének téve, hogy a közvélemény nagy része a jövőben rendszeresen őket tartaná felelősnek a Covid19‑oltóanyagokkal kapcsolatos esetleges problémák felmerüléséért. Ráadásul e sérelem az említett személyek személyazonosságának az interneten történő terjesztése révén gyorsan megvalósulna.
39
A Bizottság hozzáteszi, hogy ez a helyzet jelentősen aláásná a Bizottság, valamint a tagállamok azon képességét, hogy a jövőben személyzetüket vegyék igénybe az ilyen szerződések megtárgyalására és megkötésére.
40
Ezzel szemben, mivel e csoport tagjai az intézményen belül nem töltenek be magas beosztást a hierarchiában, és csak tisztán technikai szerepet játszottak a tárgyalási eljárásban, a pártatlanságuk ellenőrzésére irányuló célkitűzés kisebb jelentőségű, mintha olyan személyek lennének érintettek, akik ezen eljárásban tényleges döntéshozatali jogkörrel rendelkeztek.
41
Ezenkívül e cél nem igazolhatja az e személyek magánéletébe való olyan súlyos beavatkozást, mint amely személyazonosságuk hozzáférhetővé tételéből következne.
42
Végül az említett cél már nagyrészt megvalósult az anonimizált összeférhetetlenségi nyilatkozatok hozzáférhetővé tételével.
43
A Bizottság a Bíróság által a 2022. november 22‑iLuxembourg Business Registers ítéletben (C‑37/20 és C‑601/20, EU:C:2022:912, 65. és 83. pont) kialakított elvekre hivatkozva hozzáteszi, hogy a Törvényszéknek figyelembe kellett volna vennie azt a tényt, hogy annak ellenőrzése, hogy a tisztviselők esetében nem merül fel összeférhetetlenség a feladataik ellátása során, a tagállamokban kizárólag az e területen különös kötelezettségek alá tartozó, hatáskörrel rendelkező hatóságok feladatkörébe tartozik. Ezenkívül ahhoz, hogy az arányosság követelménye teljesüljön, az szükséges, hogy az érintettek elegendő garanciákkal rendelkezzenek, amelyek lehetővé teszik személyes adataiknak a visszaélések veszélyeivel szembeni hatékony védelmét, mivel az ilyen garanciákkal való rendelkezés szükségessége még fontosabb abban az esetben, ha a személyes adatokat a nagy nyilvánosság és potenciálisan korlátlan számú személy számára teszik hozzáférhetővé.
44
Következésképpen a tárgyalócsoport tagjai személyazonosságának hozzáférhetővé tétele aránytalanul sértené magánéletük védelmét.
45
Következésképpen a Törvényszék a megtámadott ítélet 85. pontjában tévesen állapította meg, hogy a Bizottság nem megfelelően mérlegelte a fennálló érdekeket.
–
A kérelmezők érvelése
46
A kérelmezők arra hivatkoznak, hogy a fumus boni iurisra vonatkozó feltétel nem teljesül, mivel a Bizottság nem hivatkozik semmilyen komoly jogalapra a megtámadott ítélet vitatása érdekében.
47
Ami a bizonyítékok Bizottság által hivatkozott elferdítését illeti, a 2023. február 16‑iBizottság kontra Olaszország és Spanyolország ítéletre (C‑635/20 P, EU:C:2023:98, 127. pont) hivatkozva emlékeztetnek arra, hogy a bizonyítékok elferdítése feltételezi, hogy a Törvényszék nyilvánvalóan túllépte a bizonyítékok észszerű értékelésének korlátait, és nem elegendő azt bizonyítani, hogy valamely dokumentum a Törvényszék által elfogadottól eltérő értelmezés tárgyát képezheti. Álláspontjuk szerint a Bizottság egyáltalán nem bizonyította, hogy e feltételek teljesültek, és valójában a tényeknek a Törvényszék általi értékelését kívánja megkérdőjelezni.
48
Ami a Törvényszék által a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdése b) pontjának értelmezése során állítólagosan elkövetett téves jogalkalmazásokat illeti, mindenekelőtt arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a tárgyalócsoport tagjai pártatlanságának ellenőrzésére irányuló cél az e rendelkezés értelmében vett, meghatározott közérdekű célnak minősül.
49
E tekintetben rámutatnak, hogy a Bizottság nem állíthatja egyszerre egyrészt azt, hogy a szóban forgó cél nem „közérdekű”, másrészt pedig nem ismerheti el, hogy a tagok pártatlanságának ellenőrzése „közérdek”. Hasonlóképpen ellentmondásos az érvelése, amikor egyidejűleg hivatkozik annak szükségességére, hogy e személyek nevét ne tegyék hozzáférhetővé, valamint arra a tényre, hogy e személyeknek pusztán technikai szerepe volt a tárgyalás során. Mindenesetre a tárgyaló szerepe lényegében az, hogy befolyásolja a végleges döntés tartalmát.
50
Ezt követően előadják, hogy a Bizottság állításával ellentétben a tárgyalócsoportnak az összeférhetetlenségi nyilatkozatokat aláíró tagjai személyazonosságának hozzáférhetővé tétele szükséges ahhoz, hogy ellenőrizni lehessen pártatlanságukat, és hozzáteszik, hogy számos olyan személy neve, aki magán‑ vagy közjogi minőségben közbenjárt „ugyanezen ügyben”, egyébként már nyilvánosan hozzáférhető.
51
Végül arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék nyilvánvalóan nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a megtámadott ítélet 85. pontjában úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem megfelelően végezte el az érdekek 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt mérlegelését.
52
E tekintetben vitatják a Bizottság azon elemzését, amely szerint az érintett személyek személyazonosságának hozzáférhetővé tétele által okozott sérelem súlyos. Pusztán annak lehetősége ugyanis, hogy a tárgyalócsoport tagjai kéretlen külső kapcsolatfelvételnek lennének kitéve, nem tenné ki őket azon kockázatnak, hogy sérül a testi és lelki épségük, amint azt a Bizottság állítja. Rámutatnak, hogy egy demokratikus társadalomban bárkivel – akár szakmai minőségében is – kérés nélkül kapcsolatba lehet lépni.
53
Úgy vélik, hogy az e személyek pártatlanságának ellenőrzésére irányuló cél azért fontos, mert a tárgyalók befolyásolják a döntéshozatali folyamatot. Ismételten hangsúlyozzák kérelmük korlátozott jellegét, amennyiben az csak az érintett személyek személyazonosságára és szakmai szerepére vonatkozik, de azt is, hogy – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 84. pontjában megállapította – az olyan összeférhetetlenségi nyilatkozat benyújtása, amelyben az aláíró személyazonosságát kitakarták, nem teszi lehetővé az aláíró pártatlanságának ellenőrzését.
Értékelés
54
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a fumus boni iurisra vonatkozó feltétel akkor teljesül, ha az ideiglenes intézkedések elrendelését kérő fél által az érdemi kereset alátámasztására felhozott jogalapok közül legalább az egyik első látásra nem tűnik teljesen megalapozatlannak. Ez a helyzet áll fenn többek között akkor, ha az előadott jogalapok egyike olyan összetett jogi kérdés fennállására világít rá, amelynek a megoldása nem egyértelmű, és ezért alapos vizsgálatot igényel, amelyet az ideiglenes intézkedésről határozó bíró nem tud elvégezni, hanem annak az érdemi eljárás tárgyát kell képeznie, vagy ha a felek közötti jogvita olyan jelentős vitás jogi kérdést tár fel, amelynek megoldása nem nyilvánvaló (a Bíróság elnökhelyettesének 2019. december 20‑iPuigdemont i Casamajó és Comín i Oliveres kontra Parlement végzése, C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149, 52. pont; 2020. április 8‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑791/19 R, EU:C:2020:277, 52. pont).
55
A Bizottság által a fellebbezésének alátámasztása érdekében hivatkozott második jogalap azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdése b) pontjának értelmezése és alkalmazása során, amely hibák miatt arra a téves következtetésre jutott, hogy a Bizottság nem alapíthatta az összeférhetetlenségi nyilatkozatokhoz való szélesebb körű hozzáférés biztosításának megtagadását az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjára.
56
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az 1049/2001 rendelet célja – amint azt a rendelet (4) preambulumbekezdése és 1. cikke kimondja –, hogy a lehető legszélesebb körű hozzáférési jogot biztosítsa a nyilvánosság számára az intézmények dokumentumaihoz (2012. június 28‑iBizottság kontra Éditions Odile Jacob ítélet, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 111. pont; 2012. június 28‑iBizottság kontra Agrofert Holding ítélet, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 53. pont; 2013. november 14‑iLPN és Finnország kontra Bizottság ítélet, C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 40. pont).
57
A dokumentumokhoz való lehető legszélesebb körű nyilvános hozzáférés elvére azonban köz‑ vagy magánérdekkel kapcsolatos okokon alapuló bizonyos korlátozások vonatkoznak. Az 1049/2001 rendelet – különösen (11) preambulumbekezdésében és 4. cikkében – ugyanis olyan kivételrendszert határoz meg, amely kötelezi az intézményeket és szerveket, hogy ne tegyék hozzáférhetővé a dokumentumokat abban az esetben, ha az említett hozzáférhetővé tétel sértené az egyik ilyen érdeket (lásd ebben az értelemben: 2012. június 28‑iBizottság kontra Éditions Odile Jacob ítélet, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 111. pont; 2012. június 28‑iBizottság kontra Agrofert Holding ítélet, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 53. pont; 2013. november 14‑iLPN és Finnország kontra Bizottság ítélet, C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 40. pont).
58
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja kimondja, hogy az uniós intézmények megtagadják a dokumentumokhoz való hozzáférést, ha a hozzáférhetővé tétel kedvezőtlenül befolyásolná a magánélet és a magánszemély becsületének védelmét, különösen a személyes adatok védelmére vonatkozó uniós joganyagnak megfelelően.
59
Így, amennyiben a kérelem a 2018/1725 rendelet 3. cikkének 1. pontja értelmében vett személyes adatokhoz való hozzáférés iránti kérelem, e rendelet rendelkezései teljes mértékben alkalmazandóvá válnak (lásd analógia útján: 2015. július 16‑iClientEarth és PAN Europe kontra EFSA ítélet, C‑615/13 P, EU:C:2015:489, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a kért információk, vagyis a tárgyalócsoport tagjainak vezetékneve és utónevei, amelyek lehetővé teszik a Covid19‑oltóanyagokra vonatkozó előzetes beszerzési megállapodásokról folytatott tárgyalásokon részt vevő személyek azonosítását, a 2018/1725 rendelet 3. cikkének 1. pontja értelmében vett – az azonosított vagy azonosítható természetes személyre vonatkozó bármely információt képező – személyes adatoknak minősülnek.
61
Következésképpen az ilyen adatok csak akkor továbbíthatók harmadik személy részére az 1049/2001 rendelet alapján, ha e továbbítás megfelel a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) vagy b) pontjában előírt feltételeknek, és az utóbbi rendelet 5. cikkében foglalt követelményeknek megfelelően jogszerű adatkezelésnek minősül (lásd analógia útján: 2014. október 2‑iStrack kontra Bizottság ítélet, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, 104. pont).
62
Fellebbezésében a Bizottság többek között arra hivatkozik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítéletben tévesen értelmezte és alkalmazta a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt azon feltételt, amely szerint, ha a személyes adatok címzettje igazolja, hogy az adatok számára való továbbítása meghatározott közérdekű célból szükséges, és ezen adatok kezelője – ha van bármely ok feltételezni, hogy az érintett jogos érdekei sérelmet szenvedhetnek – igazolja, hogy a személyes adat e meghatározott célból történő továbbítása arányos, miután bizonyíthatóan mérlegelte a különböző, egymással versengő érdekeket. A Bizottság szerint ugyanis a Törvényszék ezen ítélet 85. pontjában tévesen állapította meg, hogy a Bizottság nem vette kellőképpen figyelembe az ügy eltérő körülményeit a fennálló érdekek megfelelő mérlegelése érdekében.
63
E tekintetben úgy tűnik, hogy a jelen ügyben fennálló érdekek egyrészt a tárgyalócsoport tagjainak ahhoz fűződő érdeke, hogy magánéletük védelme érdekében ne fedjék fel személyazonosságukat, másrészt pedig – amint az a megtámadott ítélet 66., 70., 71. és 84. pontjából következik – a kérelmezők ahhoz fűződő érdeke, hogy a Covid19‑oltóanyagok előzetes beszerzésére irányuló megállapodások tárgyalási folyamata, amelyet a Bizottság a tagállamok nevében vezetett, átlátható legyen annak érdekében, hogy az uniós polgárok ellenőrizhessék e csoport tagjainak pártatlanságát, és meggyőződhessenek különösen arról, hogy e személyek és az oltóanyaggyártók között nem áll fenn semmilyen összeférhetetlenség.
64
E különböző érdekek jelentőségét illetően a tárgyalócsoport tagjainak ahhoz fűződő érdekét illetően, hogy személyazonosságukat ne fedjék fel, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a személyes adatok harmadik személlyel való közlése a Charta 7. és 8. cikkében biztosított alapvető jogokba történő beavatkozásnak minősül, függetlenül attól, hogy a közölt információkat utóbb mire használják (2022. november 22‑iLuxembourg Business Registers ítélet, C‑37/20 és C‑601/20, EU:C:2022:912, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
65
Az ilyen beavatkozás súlyosságának értékelésekor figyelembe kell venni az érintett személyes adatok jellegét, különösen ezen adatok esetlegesen érzékeny jellegét, valamint az adatkezelés jellegét és konkrét módjait, különösen az ezen adatokhoz hozzáférő személyek számát és az ezen adatokhoz való hozzáférés módjait. Adott esetben figyelembe kell venni a visszaélésszerű kezelés kockázatának megelőzésére irányuló intézkedések fennállását is (2024. március 21‑iLandeshauptstadt Wiesbaden ítélet, C‑61/22, EU:C:2024:251, 106. pont).
66
A jelen ügyben azok a személyes adatok, amelyek hozzáférhetővé tételét kérik, a Bizottság és a tagállamok azon tisztviselőinek személyazonosságára és szakmai tevékenységére vonatkoznak, akik részt vettek azokon a tárgyalásokon, amelyeket a Bizottság a Covid19‑oltóanyagokra vonatkozó előzetes beszerzési megállapodásokról a tagállamok nevében folytatott.
67
Ezenkívül nem vitatott, hogy – amint arra egyébként a Törvényszék a megtámadott ítélet 77. pontjában rámutatott – az ezen információkhoz való hozzáférés iránti kérelem benyújtására olyan környezetben került sor, amelyet a Bizottság által támogatott oltóanyag‑stratégiával szembeni, az Unió egyes polgárai részéről jelentkező erős bizalmatlanság jellemez. E 77. pontban a Törvényszék hozzátette, hogy e körülmények között a tárgyalócsoport tagjainak a személyazonosságuk hozzáférhetővé tételét követő kéretlen külső kapcsolatfelvételnek való kitettsége nem pusztán hipotetikus volt. Ezen ítélet 78. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy ezt a következtetést nem kérdőjelezi meg az a tény, hogy a kérelmezők nem kívánták megszerezni e csoport tagjainak címét, illetve a 2018/1725 rendelet 10. cikkének hatálya alá tartozó, a személyes adatok különleges kategóriáira vonatkozó információkat, amennyiben valamely személy személyazonosságának hozzáférhetővé tétele lehetőséget teremt arra, hogy e személyre vonatkozóan kutatásokat végezzenek, és így ilyen információkat szerezzenek.
68
Úgy tűnik, hogy a Covid19‑oltóanyagokra vonatkozó stratégiával kapcsolatos tárgykör érzékenységét erősíti a jelen bírósági eljárásban részt vevő magánszemélyek nagyon magas száma, amely magánszemélyek továbbá a petíció 86000 aláírójának csoportjához tartoznak, akiknek nevében és érdekében az első kérelmet benyújtották a Bizottsághoz.
69
Ezek a tényezők tehát kellő valószínűséggel lehetővé teszik annak megállapítását, hogy fennáll annak kockázata, hogy a tárgyalócsoportnak az összeférhetetlenségi nyilatkozatokat aláíró tagjainak személyazonossága, ha már hozzáférhetővé vált, gyorsan elterjedhet az interneten, és különösen a közösségi hálózatokon.
70
Ilyen esetben ezen adatokhoz potenciálisan korlátlan számú személy férhetne hozzá, így azok a személyek, akik ezen információkat a hozzáférhetővé tételüket igazoló okoktól eltérő okokból kívánnák megszerezni, szabadon hozzáférhetnének azokhoz (lásd ebben az értelemben: 2022. november 22‑iLuxembourg Business Registers ítélet, C‑37/20 és C‑601/20, EU:C:2022:912, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
71
Ezenkívül az érintett személyeket a személyes adataik esetleges visszaélésszerű felhasználása folytán érő lehetséges következményeket súlyosbítaná az a tény, hogy miután ezeket az adatokat a nagy nyilvánosság rendelkezésére bocsátják, azok nem csupán szabadon megtekinthetők, hanem meg is őrizhetők és terjeszthetők lennének, valamint az, hogy az ilyen egymást követő adatkezelések esetén még nehezebbé, sőt illuzórikussá válna e személyek számára, hogy hatékonyan védekezzenek a visszaélésekkel szemben (lásd ebben az értelemben: 2022. november 22‑iLuxembourg Business Registers ítélet, C‑37/20 és C‑601/20, EU:C:2022:912, 43. pont).
72
Az ilyen kockázat annál is inkább valószínű, mivel a jelen ügyben a szóban forgó adatok csak nagyon körülhatárolt számú természetes személyre vonatkoznak.
73
Következésképpen első látásra nem tűnik kizártnak, hogy e személyek személyazonosságának hozzáférhetővé tételét a Bíróság az elé terjesztett fellebbezés keretében a Charta 7. és 8. cikkében biztosított jogokba való súlyos beavatkozásnak minősítheti.
74
A kérelmezők által elérni kívánt cél jelentőségét illetően, amely a Bizottság által folytatott tárgyalási folyamat átláthatóságának biztosítására irányul annak érdekében, hogy az uniós polgárok ellenőrizhessék a tárgyalócsoport tagjainak az oltóanyaggyártókkal szembeni pártatlanságát, emlékeztetni kell arra, hogy az átláthatóság biztosítja a polgárok irányában az uniós intézmények nagyobb legitimációját, hatékonyságát és felelősségét a demokratikus rendszerben (lásd ebben az értelemben: 2020. január 22‑iPTC Therapeutics International kontra EMA ítélet, C‑175/18 P, EU:C:2020:30, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
75
Következésképpen, és amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 71. pontjában kifejtette, a Bizottság által a Covid19‑oltóanyagok gyártóival folytatott tárgyalások és az oltóanyagokra vonatkozó előzetes beszerzési megállapodások során követett eljárás átláthatósága alkalmas arra, hogy hozzájáruljon az uniós polgároknak az említett intézmény által támogatott oltóanyag‑stratégiába vetett bizalmának növeléséhez, és következésképpen különösen az említett szerződések tárgyalásával és megkötésével kapcsolatos körülményekre vonatkozó hamis információk terjesztése elleni küzdelemhez.
76
Ugyanakkor, amint arra a Bizottság rámutatott, annak ellenőrzése, hogy a tárgyalócsoporthoz tartozó bizottsági és tagállami tisztviselők megfelelnek‑e az etikai követelményeknek, elsődlegesen az illetékes hatóságok feladata (lásd ebben az értelemben: 2022. november 22‑iLuxembourg Business Registers ítélet, C‑37/20 és C‑601/20, EU:C:2022:912, 83. pont).
77
Ezenkívül és mindenekelőtt a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy azon mérlegelés során, amelyet az intézménynek a természetes személyre vonatkozó információk hozzáférhetővé tétele előtt kell elvégeznie az Uniónak a tevékenységei átláthatóságának biztosításához fűződő érdeke és a Charta 7. és 8. cikkében biztosított jogok megsértése között, az átláthatóságra vonatkozó cél semmiképpen nem élvezhet automatikusan elsőbbséget a személyes adatok védelméhez való joggal szemben (lásd ebben az értelemben: 2010. november 9‑iVolker und Markus Schecke és Eifert ítélet, C‑92/09 és C‑93/09, EU:C:2010:662, 85. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
78
A fentiekre tekintettel első ránézésre nem zárható ki, hogy a Bíróság az elé terjesztett fellebbezés elemzése során úgy ítéli meg, hogy a versengő érdekek 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján elvégzendő mérlegelése során a tárgyalócsoport tagjainak ahhoz fűződő érdeke, hogy személyazonosságukat ne hozzák nyilvánosságra, elsőbbséget élvez a kérelmezők által követett azon céllal szemben, hogy lehetővé tegyék e tagok pártatlanságának ellenőrzését.
79
Következésképpen, anélkül hogy a jelen eljárás keretében határozni kellene a Bizottság arra vonatkozó második jogalapjának megalapozottságáról, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját, ami kizárólag az ügy érdeméről határozó bíróság hatáskörébe tartozik, meg kell állapítani, hogy e jogalap első ránézésre nem tűnik teljesen megalapozatlannak.
80
Az eddigi megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a jelen esetben teljesül a fumus boni iurisra vonatkozó feltétel.
A sürgősségről
A felek érvei
81
A Bizottság azt állítja, hogy a sürgősségre vonatkozó feltétel teljesül, tekintettel arra a súlyos és helyrehozhatatlan kárra, amely a tárgyalócsoport tagjait akkor érné, ha személyazonosságukat azelőtt hozzáférhetővé tennék, hogy a Bíróság az ügy érdemében határozna.
82
A Bíróság elnökhelyettese 2024. április 11‑iVivendi kontra Bizottság végzésének (C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318) 81. pontjára hivatkozva emlékeztet arra, hogy a Charta 7. és 8. cikkében biztosított alapvető jogok megsértését a szóban forgó körülmények összességére tekintettel kell értékelni annak meghatározása érdekében, hogy az e jogsértés által okozott kár mértéke és jellege igazolja‑e, hogy e kár súlyosnak és helyrehozhatatlannak minősüljön.
83
A Bizottság arra hivatkozik, hogy a jelen ügyben, ha a megtámadott ítélet végrehajtásának felfüggesztése iránti kérelmének nem adnak helyt, az ítélet végrehajtása érdekében köteles lenne hozzáférhetővé tenni a tárgyalócsoportnak az összeférhetetlenségi nyilatkozatokat aláíró tagjainak személyazonosságát.
84
Ami az e személyeknek az ebből eredő kára ténylegességét illeti, azt állítja, hogy e személyek nagy valószínűséggel kéretlen külső kapcsolatfelvételekkel szembesülnének, ideértve adott esetben a testi épségük elleni támadásokat, valamint a zaklatást is. Figyelembe véve ugyanis a Covid19‑oltóanyagokkal kapcsolatos téma rendkívüli érzékenységét, és azt az erős ellenállást, amelyet ezek az oltóanyagok számos személynél kiválthattak, a tárgyalócsoport tagjai személyazonosságának hozzáférhetővé tétele azzal a kockázattal járna, hogy „agresszióval való valós fenyegetéseknek” tenné ki őket az európai vagy nemzeti szervek által e tárgyban hozott bármely döntésre válaszul, de akár a Covid19‑oltóanyagok esetleges mellékhatásai esetén is.
85
Hozzáteszi, hogy az ilyen kárnak közvetlen következményei lehetnek rá nézve, mivel a Covid19‑oltóanyagokra vonatkozó előzetes beszerzési megállapodások megtárgyalására és megkötésére irányuló eljárás lebonyolításának felelőseként köteles elkerülni, hogy a tárgyalócsoport tagjait a feladataik ellátása miatt kár érje.
86
Ezenkívül álláspontja szerint az ilyen kárt nemcsak azért kell súlyosnak tekinteni, mert az érintett személyek testi és lelki épségének esetleges sérelmére vonatkozik, hanem a 2022. november 22‑iLuxembourg Business Registers ítéletből (C‑37/20 és C‑601/20, EU:C:2022:912) eredő elvekre tekintettel is, mivel a személyes adatok nagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétele lehetővé teszi, hogy azok potenciálisan korlátlan számú személy számára hozzáférhetők legyenek, adott esetben a közzétételük céljától eltérő okokból.
87
Egyébiránt a Bizottság a Bíróság elnökhelyettesének 2024. április 11‑iVivendi kontra Bizottság végzésére (C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318) hivatkozva azzal érvel, hogy e kár helyrehozhatatlan jellegű.
88
Végül az említett kár annál gyorsabban bekövetkezne, minél gyorsabban terjesztenék a hozzáférhetővé tett információkat az interneten, és továbbítanák azokat a közösségi hálózatokon.
89
A kérelmezők ezzel szemben azt állítják, hogy a sürgősségre vonatkozó feltétel nem teljesül.
90
Hivatkoznak az Európai Parlament 2023. július 12‑i„A Covid19‑világjárvány: tanulságok és ajánlások a jövőre nézve” című állásfoglalására, amely szorgalmazza, hogy a Covid19‑oltóanyagok beszerzésére vonatkozó szerződések tárgyalóinak összeférhetetlenségi nyilatkozatait hozzák nyilvánosságra.
91
Rámutatnak, hogy a Bizottság úgy döntött, hogy a megtámadott ítélet alapjául szolgáló ügyben tartott tárgyaláson több olyan tisztviselő képviseli, akiknek a személyazonossága így megismerhetővé vált.
92
Másodlagosan azt kérik, hogy az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet kizárólag az F. Courtois által benyújtott hozzáférés iránti kérelem tekintetében utasítsák el, aki vállalja, hogy biztosítja a Bizottság által részére továbbított információk bizalmas jellegét.
Értékelés
93
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az ideiglenes intézkedés iránti eljárás célja a jövőbeli végleges határozat teljes érvényesülésének biztosítása annak elkerülése érdekében, hogy a Bíróság által nyújtott jogvédelemben hézag keletkezhessen. E cél elérése érdekében kell a sürgősséget annak alapján megítélni, hogy az ideiglenes döntés meghozatala szükséges‑e azért, hogy elkerülhető legyen, hogy az ideiglenes védelmet kérő félnek súlyos és helyrehozhatatlan kára keletkezzen. Ezt a felet terheli annak bizonyítása, hogy az érdemi eljárás befejezését nem tudná kivárni, anélkül hogy ilyen jellegű kár ne érné. Az ilyen súlyos és helyrehozhatatlan kár megállapításához nem szükséges megkövetelni a kár bekövetkezésének teljes bizonyossággal történő bizonyítását. Elegendő, ha a kár kellő valószínűséggel előre látható (2018. december 17‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
94
Ezenkívül az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak – egyedül a sürgősség mérlegelése érdekében, és anélkül hogy ez részéről bármilyen állásfoglalást jelentene az ideiglenes intézkedést kérelmező fél által az ügy érdemét illetően előadott kifogások megalapozottsága tárgyában – feltételeznie kell, hogy e kifogások alkalmasak arra, hogy azoknak helyt adjanak. Ugyanis azon súlyos és helyrehozhatatlan kár, amelynek valószínűsíthető bekövetkezését bizonyítani kell, az a kár, amely – amennyiben az ügy érdemében a Bíróság helyt ad a keresetnek – adott esetben a kért ideiglenes intézkedés elrendelésének megtagadásából eredne (2018. december 17‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
95
A jelen ügyben előzetesen meg kell állapítani, hogy az a kár, amelyre a Bizottság a magánélet tiszteletben tartásához való joggal összefüggésben hivatkozik, közvetlenül abból a magatartásból ered, amelyet véleménye szerint a tárgyalócsoport tagjaival szemben a megtámadott ítéletnek való megfelelés érdekében kénytelen követni (lásd analógia útján: a Bíróság elnökhelyettesének 2024. április 11‑iVivendi kontra Bizottság végzése, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 74. pont).
96
Ebből következik, hogy a Bizottság az ideiglenes intézkedés iránti kérelmében nem arra törekszik, hogy a vitatott határozat hatásai által önállóan érintett harmadik személyek helyett saját érdekei védelmében járjon el, hanem személyes alapon jár el, annak elkerülése érdekében, hogy neki magának kelljen e személyeknek súlyos és helyrehozhatatlan kárt okoznia, amelyért egyébként adott esetben felelősségre vonható egy olyan összefüggésben, amelyben ez utóbbi személyeknek a Bizottsághoz fűződő kapcsolataik miatt kárt okoznak, anélkül hogy az említett személyek maguk is ideiglenes védelemben részesülhetnének, amely megakadályozná az említett kár bekövetkezését (lásd analógia útján: a Bíróság elnökhelyettesének 2024. április 11‑iVivendi kontra Bizottság végzése, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 75. pont).
97
E körülmények között a Bizottság hivatkozhat ilyen kárra annak bizonyítása érdekében, hogy a sürgősségre vonatkozó feltétel teljesül (lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökhelyettesének 2024. április 11‑iVivendi kontra Bizottság végzése, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 76. pont).
98
Ami azt a kérdést illeti, hogy a megtámadott ítélet azonnali végrehajtása a jelen végzés 93. és 94. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében súlyos és helyrehozhatatlan kárt okozhat‑e, mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 266. cikk alapján a Bizottság köteles megtenni a megtámadott ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. A jelen ügyben úgy tűnik, hogy ezen intézmény – amint arra rámutat – köteles a kérelmezőkkel közölni azon személyek személyazonosságát, akik aláírták az összeférhetetlenségi nyilatkozatokat, akik a tárgyalócsoport tagjai.
99
Ami ezt követően az ilyen hozzáférhetővé tételből esetlegesen eredő kárt illeti, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az olyan alapvető jogok megsértését, mint az Alapjogi Charta 7. cikkében biztosított magánélet tiszteletben tartásához való jog, a szóban forgó körülmények összességére tekintettel kell értékelni annak meghatározása érdekében, hogy az e jogsértés által okozott kár mértéke és jellege igazolja‑e, hogy e kár súlyosnak és helyrehozhatatlannak minősüljön (lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökhelyettesének 2024. április 11‑iVivendi kontra Bizottság végzése, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 81. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
100
E tekintetben, amint az a jelen végzés 73. pontjában megállapításra került, a tárgyalócsoport azon tagjai személyazonosságának hozzáférhetővé tétele, akik aláírták az összeférhetetlenségi nyilatkozatokat, az ideiglenes intézkedés szempontjából kellő valószínűséggel súlyos beavatkozást okozhat e személyeknek a Charta 7. és 8. cikkében biztosított jogaiba.
101
Hozzá kell tenni, hogy konkrét és pontos garanciák hiányában nem tekinthető úgy, hogy az ilyen kár teljes bizonyossággal elkerülhető lenne ezen adatoknak egyetlen személy részére történő továbbításával, amint azt a kérelmezők a válaszbeadványukban másodlagosan kérték.
102
Ezenkívül, mivel a magánélethez való jog ilyen megsértéséből eredő nem vagyoni kárt nem lehet teljes egészében pénzbeli kártérítéssel kiküszöbölni, vagy a vitatott határozat megsemmisítése esetén utólagosan megszüntetni, e kárt úgy kell tekinteni, mint amely helyrehozhatatlan jellegű (lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökhelyettesének 2024. április 11‑iVivendi kontra Bizottság végzése, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 91. pont).
103
Végül az ilyen kár eleve visszafordíthatatlan, mivel fennállna annak a kockázata, hogy a szóban forgó adatok, ha már hozzáférhetővé váltak, gyorsan elterjednek az interneten, tekintettel a Covid19‑oltóanyagokkal kapcsolatos kérdések érzékenységére, így a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezése esetén azok későbbi törlése gyakorlatilag lehetetlen lenne.
104
Mindenesetre a jelen ideiglenes intézkedés iránti kérelemnek való helyt adás hiányában a Bírósághoz benyújtott fellebbezés elveszítené jelentőségét azon kérdés tekintetében, hogy a Törvényszék a megtámadott ítéletben tévesen semmisítette‑e meg a tárgyalócsoport tagjai személyazonossága hozzáférhetővé tételének Bizottság általi megtagadását. Ugyanis, még ha a Bíróság úgy is ítélné meg, hogy ez a helyzet állt fenn, ezeket az adatokat visszafordíthatatlanul már hozzáférhetővé tették volna.
105
Ebből következik, hogy a sürgősségre vonatkozó feltétel a jelen ügyben teljesül.
Az érdekek mérlegeléséről
A felek érvei
106
A Bizottság azt állítja, hogy az érdekek mérlegelése a vitatott határozat joghatásainak ideiglenes fenntartása mellett szól a tárgyalócsoport azon tagjai személyazonossága hozzáférhetővé tételének megtagadása tekintetében, akik összeférhetetlenségi nyilatkozatokat tettek.
107
Arra hivatkozik, hogy e nyilatkozatok érvényességét a kérelmezők nem kérdőjelezték meg, és hogy e nyilatkozatok egyikének anonimizált formában történő továbbítása már lehetővé teszi az aláíróik pártatlanságának ellenőrzését.
108
Hozzáteszi, hogy az említett nyilatkozatok aláíróinak pártatlanságát az Európai Számvevőszék „A Covid19 elleni oltóanyagok [európai] uniós beszerzése” című 19/2022. sz. különjelentésében megerősítette. Végül a Parlament Covid19‑világjárvánnyal foglalkozó különbizottsága ugyanerre a következtetésre jutott.
109
A kérelmezők ezzel szemben azt állítják, hogy az érdekek mérlegelése a megtámadott ítélet azonnali végrehajtása mellett szól abban a tekintetben, hogy az megsemmisíti a tárgyalócsoportnak az összeférhetetlenségi nyilatkozatokat tévő tagjai személyazonossága hozzáférhetővé tételének Bizottság általi megtagadását.
110
Úgy vélik, hogy a részükre megküldött anonimizált nyilatkozat egy egyszerű dokumentummintának felel meg, és nem teszi lehetővé aláírója pártatlanságának ellenőrzését.
111
Hozzáteszik, hogy a Bizottság nem nyújtotta be a Számvevőszék általa hivatkozott jelentését, sem pedig e dokumentum kivonatait. Emellett azzal érvelnek, hogy a 2023. július 12‑i„A Covid19‑világjárvány: tanulságok és ajánlások a jövőre nézve” című állásfoglalásában (2022/2076(INI)) a Parlament nehezményezte „az átláthatóság hiányát” a Covid19‑oltóanyagokra vonatkozó előzetes beszerzési szerződések odaítélése során, és hangsúlyozta annak szükségességét, hogy tegyék lehetővé az ilyen szerződések tárgyalói pártatlanságának ellenőrzését.
Értékelés
112
Tekintettel arra, hogy az ideiglenes intézkedés iránti eljárások többségében mind a kért végrehajtás felfüggesztésének elrendelése, mind annak megtagadása bizonyos mértékben kivált végleges hatásokat, az ideiglenes intézkedésről határozó bíró feladata, hogy mérlegelje a lehetséges megoldások mindegyikével együtt járó kockázatokat. E feladat konkrétan különösen annak vizsgálatát foglalja magában, hogy az ideiglenes intézkedést kérő félnek a megtámadott jogi aktus végrehajtásának felfüggesztéséhez fűződő érdeke elsőbbséget élvez‑e a jogi aktus azonnali alkalmazásához fűződő érdekkel szemben. E vizsgálat során azt kell eldönteni, hogy az említett jogi aktusnak az ügy érdemében eljáró bíróság általi esetleges megsemmisítése lehetővé tenné‑e a jogi aktus azonnali végrehajtása által előidézett helyzet visszafordítását, és ezt megfordítva, a felfüggesztés milyen mértékben akadályozná a megtámadott jogi aktus által követett célokat abban az esetben, ha a keresetet érdemben elutasítanák (a Bíróság elnökhelyettesének 2024. szeptember 6‑iAylo Freesites kontra Bizottság végzése, C‑511/24 P(R), EU:C:2024:719, 18. pont).
113
A jelen ügyben, amint az a jelen végzés 103. pontjában megállapításra került, a megtámadott ítélet végrehajtásának a Bizottság által kért felfüggesztése elrendelésének megtagadása nem teszi lehetővé a helyzet visszaállítását azon személyek esetében, akiknek a személyazonosságát a Bizottság ennek következtében hozzáférhetővé tenné, amennyiben ezen ítéletet a Bíróság az érdemi eljárásban hatályon kívül helyezi. A továbbítást követően ugyanis semmilyen garancia nincs arra, hogy ezeket az adatokat nem terjesztenék az interneten. E körülmények között az érintett személyek magánéletébe történő, ebből eredő beavatkozás visszafordíthatatlan jellegű.
114
Ezenkívül nem bizonyítják, és még csak nem is állítják, hogy a megtámadott ítélet végrehajtásának a Bizottság által kért felfüggesztése megakadályozná ezen ítélet teljes érvényesülését abban az esetben, ha az ítélet ellen benyújtott fellebbezést a Bíróság elutasítja.
115
Következésképpen a jelen ügyben a fennálló érdekek mérlegelése a megtámadott ítélet végrehajtásának a Bizottság által kért felfüggesztése mellett szól.
116
A fenti megfontolások összességére tekintettel helyt kell adni a Bizottság arra irányuló kérelmének, hogy a C‑632/24. P. sz. ügyben a fellebbezési eljárást befejező ítélet kihirdetéséig függesszék fel a megtámadott ítélet rendelkező része 2. pontja végrehajtását az összeférhetetlenségi nyilatkozatokhoz való szélesebb körű hozzáférés biztosítása megtagadásának megsemmisítése tekintetében.
A költségekről
117
A Bíróság eljárási szabályzatának 137. cikke alapján, amely e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásra is alkalmazandó, a költségekről az eljárást befejező ítéletben vagy végzésben kell határozni.
A fenti indokok alapján a Bíróság elnökhelyettese a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság elnökhelyettese az Európai Unió Törvényszéke 2024. július 17‑iCourtois és társai kontra Bizottság ítélete (T‑761/21, EU:T:2024:477) rendelkező része 2. pontja végrehajtását a C‑632/24. P. sz. ügyben a fellebbezési eljárást befejező ítélet kihirdetéséig felfüggeszti annyiban, amennyiben az megsemmisíti az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 4. cikke alapján elfogadott 2022. február 28‑i C(2022) 1359 final bizottsági határozatot, amely Fabien Courtois és a mellékletben megnevezett természetes személyek számára részleges hozzáférést biztosított a Covid19‑világjárvánnyal összefüggésben oltóanyagok ezen intézmény általi beszerzésére vonatkozó bizonyos dokumentumokhoz, valamint amennyiben az megsemmisíti e határozat francia nyelvi változatát, amelyet velük 2022. március 31‑én közöltek, a Covid19‑oltóanyagok beszerzéséről tárgyaló csoport tagjai által aláírt összeférhetetlenségi nyilatkozatokhoz való szélesebb körű hozzáférés biztosításának az Európai Bizottság által az e rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján történt megtagadása tekintetében.
2)
A Bíróság elnökhelytettese a költségekről jelenleg nem határoz.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.
(
1
)	A többi felperes felsorolását csak a feleknek kézbesített változat melléklete tartalmazza.