62024CJ0326
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2025. július 3. (
*1
)
„Fellebbezés – A demokrácia, a jogállamiság és az emberi jogok tekintetében Belaruszban fennálló helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedések – Azon személyek, szervezetek és szervek jegyzéke, akikre, illetve amelyekre a pénzeszközök és gazdasági erőforrások befagyasztása alkalmazandó – Olyan belarusz vállalkozások nevének az e jegyzékekbe való felvétele, illetve azokon való fenntartása, amelyek szinte teljes mértékben állami tulajdonban állnak – A »Lukasenko‑rezsim támogatására« vonatkozó jegyzékbe vételi kritérium – Az állam tulajdonában vagy irányítása alatt álló bizonyos belarusz vállalatok azon kötelezettsége, hogy a nyereségük egy részét kötelező állami intézkedés alapján az államnak fizessék ki”
A C‑326/24. P. sz. ügyben,
a Grodno Azot AAT (székhelye: Grodno [Belarusz]),
a Khimvolokno Plant (székhelye: Grodno)
(képviseli őket kezdetben: L. Engelen advocaat és N. Montag avocată, később: M. Krestiyanova avocate és N. Montag avocată)
fellebbezőknek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2024. május 2‑án benyújtott fellebbezése tárgyában,
a másik fél az eljárásban:
az Európai Unió Tanácsa (képviselik: A. Antoniadis és A. Boggio‑Tomasaz, meghatalmazotti minőségben)
alperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer és B. Smulders (előadó) bírák,
főtanácsnok: L. Medina,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
A Grodno Azot AAT és a Khimvolokno Plant a fellebbezésükkel az Európai Unió Törvényszéke 2024. február 21‑i Grodno Azot és Khimvolokno Plant kontra Tanács ítéletének (T‑117/22, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2024:112) hatályon kívül helyezését kérik, amely ítéletben a Törvényszék elutasította először is a fehéroroszországi helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló 2012/642/KKBP határozat végrehajtásáról szóló, 2021. december 2‑i (KKBP) 2021/2125 tanácsi végrehajtási határozatnak (HL 2021. L 430 I, 16. o.) és a Fehéroroszországra vonatkozó korlátozó intézkedésekről szóló 765/2006/EK rendelet 8a. cikke (1) bekezdésének végrehajtásáról szóló, 2021. december 2‑i (EU) 2021/2124 tanácsi végrehajtási rendeletnek (HL 2021. L 430 I., 1. o.) (a továbbiakban együttesen: vitatott eredeti jogi aktusok), valamint másodszor a belarusz helyzetre és Belarusznak az Ukrajna elleni orosz agresszióban való részvételére tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló 2012/642/KKBP határozat módosításáról szóló, 2023. február 24–i (KKBP) 2023/421 tanácsi határozatnak (HL 2023. L 61., 41. o.) és a belarusz helyzetre és Belarusznak az Ukrajna elleni orosz agresszióban való részvételére tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló 765/2006/EK rendelet 8a. cikkének végrehajtásáról szóló, 2023. február 24‑i (EU) 2023/419 tanácsi végrehajtási rendeletnek (HL 2023. L 61., 20. o.) (a továbbiakban együttesen: vitatott, fenntartásról szóló jogi aktusok) az e négy jogi aktus (a továbbiakban együttesen: vitatott jogi aktusok) őket érintő részében történő megsemmisítése iránti keresetüket.
A jogi háttér és a jogvita előzményei
2
A jelen ügynek a megtámadott ítélet 2–17. pontjában ismertetett ténybeli és jogi háttere a jelen fellebbezés szempontjából releváns részében a következőképpen foglalható össze.
3
A jelen ügy a demokrácia, a jogállamiság és az emberi jogok tekintetében Belaruszban fennálló súlyos helyzet miatt az Európai Unió által 2004 óta elfogadott korlátozó intézkedések keretébe illeszkedik.
4
Az Európai Unió Tanácsa 2006. május 18‑án elfogadta a Lukasenko elnökkel és egyes fehérorosz tisztviselőkkel szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 765/2006/EK rendeletet (HL 2006. L 134., 1. o.), amelynek címe helyébe a 2011. június 20‑i 588/2011/EU tanácsi rendelet (HL 2011. L 161., 1. o.) 1. cikkének (1) bekezdése értelmében „A Fehéroroszországra vonatkozó korlátozó intézkedésekről szóló, 2006. május 18‑i 765/2006/EK tanácsi rendelet” lépett.
5
2012. október 15‑én a Tanács elfogadta a Fehéroroszországgal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 2012/642/KKBP határozatot (HL 2012. L 285., 1. o.).
6
E határozat 4. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Be kell fagyasztani minden olyan pénzeszközt és gazdasági erőforrást, amely az alábbiakhoz tartozik, azok tulajdonában vagy birtokában van, vagy ellenőrzése alatt áll:
a)
azon személyek, szervezetek és szervek, akik vagy amelyek felelősek az emberi jogok súlyos megsértéséért vagy a civil társadalom és a demokratikus ellenzék elnyomásáért, illetve akik vagy amelyek tevékenysége egyéb módon komolyan aláássa a demokráciát és a jogállamiságot Fehéroroszországban, vagy azok a természetes és jogi személyek, szervezetek és szervek, akik vagy amelyek velük kapcsolatban állnak, továbbá azon jogi személyek, szervezetek, vagy szervek, amelyek az említettek tulajdonában vannak vagy irányítása alatt állnak;
b)
azon természetes és jogi személyek, szervezetek és szervek, akik vagy amelyek hasznot húznak a Lukasenko‑rezsimből vagy azt támogatják, valamint azon jogi személyek, szervezetek, vagy szervek, amelyek az említettek tulajdonában vannak vagy irányítása alatt állnak,
a mellékletben felsoroltak szerint.”
7
A 2012. november 6‑i 1014/2012/EU tanácsi rendelettel (HL 2012. L 307., 1. o.) módosított 765/2006 rendelet 2. cikkének (4) és (5) bekezdése a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjára utal, és az azon személyek, szervezetek és szervek jegyzékébe való felvétel tekintetében, akikre, illetve amelyekre a pénzeszközök és gazdasági erőforrások befagyasztása alkalmazandó, ugyanazokat a kritériumokat írja elő, mint ezen utóbbi rendelkezés, többek között a „Lukasenko‑rezsim támogat[ására]” vonatkozó kritériumot (a továbbiakban: a Lukasenko‑rezsim támogatására vonatkozó kritérium).
8
2021. december 2‑án a Tanács elfogadta a vitatott eredeti jogi aktusokat. E rendelkezések (4) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy „[a] belarusz helyzet súlyosságára tekintettel 17 személyt és 11 szervezetet fel kell venni a 2012/642/KKBP határozat mellékletében szereplő, korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó természetes és jogi személyek, szervezetek és szervek jegyzékébe”.
9
A vitatott eredeti jogi aktusokban a 2012/642 határozat mellékletében szereplő jegyzék B. táblázatába és a 765/2006 rendelet I. mellékletében szereplő jegyzék B. táblázatába (a továbbiakban együttesen: vitatott jegyzékek) az „Open Joint Stock Company „Grodno Azot [a] »Khimvolokno Plant« JSC »Grodno Azot« fióktelepet is beleértve” bejegyzés került, a következő indokokkal (a továbbiakban: indokolás):
„A Grodno Azot nitrogénvegyületeket gyártó, állami tulajdonú nagyvállalat, amelynek székhelye Grodnóban (Grodno) található. Lukashenk[o] szerint ez egy »nagyon fontos vállalat, stratégiai jelentőségű«. A Grodno Azot tulajdonában van a Khimvolokno Plant is, amely nagy mennyiségben állít elő poliamid, poliészter és kompozit anyagokat. A Grodno Azot és a tulajdonában lévő Khimvolokno Plant a Lukashenk[o]‑rezsim egyik jelentős bevételi forrása. A Grodno Azot ennélfogva a Lukashenk[o]‑rezsim támogatója.
Lukashenk[o] látogatást tett a vállalatnál és találkozott annak képviselőivel, és megbeszélést folytatott velük az üzem korszerűsítéséről és az állami támogatás különböző formáiról. Lukashenk[o] megígérte továbbá, hogy a grodnói új nitrogénüzem megépítése kölcsönből fog majd megvalósulni. A Grodno Azot ennélfogva a Lukashenk[o]‑rezsim haszonélvezője.
A Grodno Azotnak a rezsim ellen szervezett békés tüntetéseken részt vevő és sztrájkba lépő alkalmazottait a Khimvolokno Plant fióktelepen dolgozó ilyen alkalmazottaival együtt elbocsátották, és mind a Grodno Azot vezetősége, mind pedig a rezsim képviselői megfélemlítették és megfenyegették őket. A Grodno Azotot ennélfogva felelősség terheli a civil társadalom elnyomásáért.”
10
2023. február 24‑én a Tanács elfogadta a vitatott, fenntartásról szóló jogi aktusokat, amelyekkel a fellebbezők nevét a vitatott eredeti jogi aktusokban szereplőkkel lényegében azonos indokok alapján fenntartotta a vitatott jegyzékeken.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
11
A fellebbezők a 2022. március 2‑i – a későbbiekben kiigazított – keresetlevelükben azt kérték a Törvényszéktől, hogy semmisítse meg a vitatott jogi aktusokat az őket érintő részükben, és e jogi aktusok mindegyikét illetően két jogalapra hivatkoztak, amelyek lényegében a tények téves értékelésén és a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdése a) és b) pontjának megsértésén alapultak.
12
A Törvényszék a megtámadott ítéletben elutasította a fellebbezők keresetét.
13
E tekintetben, ami először is a vitatott eredeti jogi aktusok részleges megsemmisítése iránti kérelmet illeti, a Törvényszék elsőként a megtámadott ítélet 38. pontjában a fellebbezők és a Tanács által a Törvényszék előtti eljárás során előadott különböző ténybeli elemekből, valamint az ezen ítélet 33–37. pontjában említett, egy internetes oldalon közzétett információkból azt a következtetést vonta le, hogy a Tanács nem értékelte tévesen a tényeket, amikor megállapította, hogy a Grodno Azot állami tulajdonban lévő, nagy vállalkozás, amelyet Lukasenko elnök úgy jellemzett, hogy az „nagyon fontos vállalat, stratégiai jelentőségű”, valamint a Khimvolokno Plant a Grodno Azot tulajdonában áll, és a Grodno Azot és a Khimvolokno Plant a Lukashenko‑rezsim egyik jelentős bevételi forrása.
14
A Törvényszék másodsorban a megtámadott ítélet 44–63. pontjában egymást követően megvizsgálta a fellebbezők által felhozott azon érveket, amelyek az ezen ítélet 38. pontjában említett elemeknek a Lukasenko‑rezsimnek nyújtott támogatásként való minősítésének a vitatására irányultak, és ezen ítélet 64. pontjában megállapította, hogy a Tanács nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a fellebbezőknek a belarusz gazdaságban fennálló pozíciója, azon körülmény, hogy állami tulajdonban vannak, valamint az, hogy a Lukasenko‑rezsim számára jelentős bevételi forrást jelentenek, együttesen elegendő bizonyíték annak megállapításához, hogy a fellebbezők a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében támogatják az említett rendszert.
15
Konkrétabban a Törvényszék a megtámadott ítélet 47. és 48. pontjában először is rámutatott arra, hogy a fellebbezők állításaival ellentétben a vitatott eredeti jogi aktusok indokolásából kitűnik egyrészt az, hogy a Tanács annak megállapításához, hogy a fellebbezők a Lukasenko‑rezsimet támogatják, nem kizárólag azt a körülményt vette alapul, hogy a fellebbezők a belarusz állam tulajdonában állnak, hanem e célból számos tényezőt figyelembe vett, többek között azt, hogy a fellebbezők e rezsim számára jelentős bevételi forrást jelentenek, és az említett indokolásból másrészt kitűnik az, hogy a Tanács nem tekintette úgy, hogy minden állami tulajdonban lévő vállalkozás automatikusan bevételi forrást képez e rezsim számára, hanem úgy ítélte meg, hogy az, hogy a fellebbezők az említett rezsim számára bevételi forrást jelentenek, hozzáadódik ahhoz a körülményhez, hogy állami tulajdonban állnak.
16
Ebben a kontextusban a Törvényszék a megtámadott ítélet 49. és 50. pontjában többek között arra az ítélkezési gyakorlatára hivatkozott, amely a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának egyértelmű és pontos szövegét érinti, amely azon személyeket és szervezeteket említi, akik „a [Lukasenko‑rezsimet] támogatják”, valamint hivatkozott az e rendelkezéssel elérni kívánt célra.
17
Ezenfelül a megtámadott ítélet 51. és 52. pontjában a Törvényszék a 2012/642 határozat (6) preambulumbekezdésének szövegére hivatkozva megállapította, hogy e határozat 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja nemcsak e rezsim politikai támogatására vonatkozik, hanem az annak nyújtott pénzügyi vagy anyagi támogatásra is.
18
Másodszor, a Törvényszék a megtámadott ítélet 54–56. pontjában elutasította a fellebbezők azon érvelését, amely szerint a belarusz államnak kifizetett források felhasználására nincs befolyásuk, és azok nem Lukasenko elnök személyes kiadásainak finanszírozására szolgálnak, és ezen ítélet 57. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy mivel a Tanács a rezsim támogatására vonatkozó kritérium alkalmazása keretében azt állapította meg, hogy a fellebbezők bevételi forrást jelentenek a Lukasenko‑rezsim számára, e tekintetben nem kellett bizonyítania, hogy a fellebbezők a pénzügyi hozzájárulásuk miatt felelősek az emberi jogok, a demokrácia és a jogállamiság megsértéséért, illetve a civil társadalom és a demokratikus ellenzék elnyomásáért.
19
Harmadszor, a Törvényszék a megtámadott ítélet 59–63. pontjában elutasította a fellebbezők azon érvelését, amely szerint azokat az osztalékokat, amelyeket a Belarusz Köztársaság elnökének a 2005. december 28‑i, az állami vállalatok és kereskedelmi szervezeteknek minősülő állami szervezetek nyeresége egy részének, valamint az állam vagy a helyi önkormányzatok tulajdonában lévő gazdasági társaságok osztalékaiból (alaptőke‑részesedéséből) származó bevételeknek a költségvetésbe történő befizetésére vonatkozó eljárásról, valamint a nemzeti fejlesztés külön állami költségvetési alapjának létrehozásáról szóló 637. sz. rendelete (a Belarusz Köztársaság jogi aktusainak nemzeti nyilvántartása, 2005. december 29., 1/7075. sz., a továbbiakban: 637/2005. sz. rendelet) értelmében kötelesek kifizetni a belarusz államnak abban az esetben, ha nyereségre tesznek szert, „adóknak” kell minősíteni, és ezért a Törvényszéknek a többek között a 2015. október 6‑iChyzh és társai kontra Tanács ítéletből (T‑276/12, EU:T:2015:748, 169. pont) eredő ítélkezési gyakorlata szerint azok nem képezhetnek a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett, a Lukasenko‑rezsimnek nyújtott támogatást.
20
E tekintetben egyrészt a Törvényszék a megtámadott ítélet 61. pontjában megállapította, hogy a 637/2005. sz. rendelet 1–1. pontjából kitűnik, hogy a nyereség egy részének az államnak vagy az államinál alacsonyabb szintű szervezeteknek történő kifizetésére vonatkozó kötelezettség csak a gazdasági szereplők egy meghatározott kategóriáját érinti, és nem az összes belarusz adóalanyt.
21
Másrészt a megtámadott ítélet 62. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a 637/2005. sz. rendelet 1–2. pontjának szövegéből kitűnik, hogy a szóban forgó befizetés formálisan elkülönül az adóktól, és azokhoz hozzáadódik.
22
A Törvényszék ebből a megtámadott ítélet 63. pontjában azt a következtetést vonta le, hogy az a körülmény, hogy a fellebbezők a 637/2005. sz. rendelet értelmében kötelesek a nyereségük egy részét az államnak kifizetni, nem mond ellent annak az értékelésnek, amely szerint pénzügyileg támogatják a Lukasenko‑rezsimet, hanem megerősíti ezt az értékelést, mivel az említett rezsim e rendelettel növelte azt az ellenőrzést, amelyet a fellebbezők forrásai felett egyetlen részvényesként már gyakorolt, biztosítva, hogy az általuk elért nyereség egy részével rendszeresen rendelkezzen.
23
Másodszor, a Törvényszék a vitatott, fenntartásról szóló jogi aktusok részleges megsemmisítése iránti kérelmet illetően a megtámadott ítélet 74. pontjában megállapította, hogy e jogi aktusok elfogadásakor a Tanács által összeállított iratokhoz két, interneten közzétett cikket csatoltak. A 2022. április 18‑án közzétett első cikk szerint a Grodno Azot, miután 2020‑ban veszteséget könyvelt el, 2021‑ben közel 530000000 belarusz rubel (BYN) (hozzávetőleg 175000000 euró) nettó nyereségre tett szert, és több mint 100000000 BYN (hozzávetőleg 33195000 euró) osztalék kifizetését jelentette be. A 2022. október 20‑án közzétett második cikk szerint a belarusz gazdasági miniszter kijelentette, hogy a Grodno Azot jövedelme 2022 januárja és augusztusa között közel 20%‑kal nőtt. A Törvényszék szerint a fellebbezők nem vitatták ezen információk megalapozottságát. A megtámadott ítélet 75. pontjában ebből azt a következtetést vonta le, hogy a Tanács nem követett el értékelési hibát, amikor a fellebbezők helyzetének felülvizsgálatát követően úgy ítélte meg, hogy a fellebbezők jelentős bevételi forrást jelentenek a Lukasenko‑rezsim számára.
A felek kérelmei
24
A fellebbezők azt kérik, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
amennyiben a per állása megengedi, az ügyet maga döntse el véglegesen;
–
másodlagosan, utalja vissza az ügyet a Törvényszékhez határozathozatal céljából, és
–
a Tanácsot kötelezze a Bíróság, valamint a Törvényszék előtti eljárás költségeinek viselésére.
25
A Tanács azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést;
–
másodlagosan, ha a Bíróság úgy határoz, hogy hatályon kívül helyezi a megtámadott ítéletet, és maga hoz végleges határozatot, utasítsa el a megtámadott jogi aktusok megsemmisítése iránti keresetet, és
–
a fellebbezőket kötelezze mind az elsőfokú eljárás, mind pedig a jelen fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
A fellebbezésről
26
A fellebbezők a fellebbezésük alátámasztása érdekében négy jogalapot terjesztenek elő. Az első jogalap a bizonyítási teherre vonatkozó elvek és jogszabályok megsértésén alapul. A második jogalap az osztalékok természetének és funkciójának a jelen ügy és bármely adórendszer tekintetében való téves értelmezésére vonatkozik. A harmadik jogalap az állítólagos gazdasági támogatás „jelentős” jellege elemzésének hiányából eredő nyilvánvaló értékelési hibán alapul. A felperesek a negyedik jogalapjukban a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére hivatkoznak.
Az első jogalapról
A felek érvei
27
A fellebbezők az első jogalapjuk keretében, amely a megtámadott ítélet 32., 36–39., 42., 47., 48., 52., 55. és 57. pontjára vonatkozik, azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor azon következtetéshez, hogy a Tanács nem követett el értékelési hibát, amikor megállapította, hogy a fellebbezők a Lukasenko‑rezsim jelentős bevételi forrásai, kizárólag az osztalékokra vonatkozó információkat vette alapul, holott azok a Tanács bizonyítékokat tartalmazó első aktájában nem szerepeltek, és azokra abban nem is hivatkoztak. Ezáltal a Törvényszék visszaható hatállyal igazolta a Tanács által a rezsim támogatására vonatkozó kritérium alapján kifejtett jegyzékbe vételi indokot, ami a bizonyítási teher megfordításának, valamint a bizonyításra vonatkozó egyéb elvek és szabályok megsértésének minősül. A Tanácsnak, amikor úgy dönt, hogy korlátozó intézkedést ír elő, a bizonyítékok eredeti aktájában rendelkeznie kell az e tekintetben releváns valamennyi bizonyítékkal, ami a jelen esetben nyilvánvalóan nem áll fenn a fent említett információk esetében.
28
A Tanács bizonyítékokat tartalmazó első aktája – azon bizonyítékok között, amelyek azt hivatottak alátámasztani, hogy a fellebbezők „a Lukasenko‑rezsim jelentős bevételi forrásának” minősülnek – csak a fellebbezők internetes oldalának egy kivonatát tartalmazza, amely a fellebbezők méretét, valamint a 2018. évi nettó nyereségükre és a 2020. évi forgalmukra vonatkozó információkat ismerteti. Márpedig e bizonyítékok egyike sem fejti ki – távolról sem –, hogy a fellebbezők milyen módon nyújtottak jelentős gazdasági támogatást e rendszernek.
29
Konkrétabban ezen első aktában még közvetetten sem hivatkoztak a fellebbezők által a belarusz államnak fizetett osztalékokra. Az osztalékra vonatkozó bizonyítékokat a fellebbezők a keresetlevelükben bocsátották rendelkezésre. Bár a Törvényszék ezeket kiegészítő bizonyítékokként említette, a megtámadott ítélet 52. és 55. pontjából az következik, hogy azt a következtetését, amely szerint a fellebbezők támogatást nyújtanak a rezsimnek, mivel ez utóbbi számára jelentős bevételi forrást jelentenek, kizárólag e bizonyítékokra alapította.
30
Így a Törvényszék a bizonyítási teherre vonatkozó, a 2013. július 18‑iBizottság és társai kontra Kadi ítéletben (C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 120. és 121. pont) felidézett elveket figyelmen kívül hagyva olyan bizonyítékokat vett alapul, amelyekről a Tanácsnak 2022. március 2‑át, azaz, e bizonyítékoknak a fellebbezők általi rendelkezésre bocsátásának időpontját megelőzően nem volt tudomása, jóllehet a jegyzékbe vételre 2021. december 2‑án került sor.
31
Abban az esetben, ha a Törvényszék ítélkezési gyakorlatából az következne, hogy a Tanács által a szóban forgó korlátozó intézkedések megalapozása érdekében elfogadott bizonyítékok alátámasztása vagy megerősítése tekintetében a Törvényszék a felperes által benyújtott bizonyítékokat nemcsak a felperes számára kedvező módon veheti figyelembe, hanem a felperes terhére is, a jelen ügyben nincs olyan bizonyíték, amelyet alá kellene támasztani, vagy meg kellene erősíteni. A Törvényszék ugyanis egyszerűen olyan bizonyítékokat vett alapul, amelyekre a Tanács bizonyítékokat tartalmazó aktájában még csak nem is hivatkoztak, így valójában átírta a Tanács indokolását.
32
Következésképpen a Törvényszék nem tartotta tiszteletben a bizonyítási teherre vonatkozó elveket és szabályokat, mivel egyrészt azt állapította meg, hogy bizonyítottak az azon állítást alátámasztó indokolásban leírt tények, amely szerint a fellebbezők „jelentős bevételi forrást jelentenek a Lukasenko‑rezsim számára”, és másrészt azt, hogy a fellebbezők a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának hatálya alá tartoznak.
33
A Tanács vitatja a fellebbezők érveit.
A Bíróság álláspontja
34
Annak vizsgálata érdekében, hogy a Törvényszék megsértette‑e a korlátozó intézkedések terén a bizonyítási teherre alkalmazandó szabályokat, emlékeztetni kell arra, hogy ezen intézkedések felülvizsgálata során az uniós bíróságoknak a Szerződés alapján biztosított hatáskörüknek megfelelően biztosítaniuk kell valamennyi uniós jogi aktus jogszerűségének a – főszabály szerint – teljes körű felülvizsgálatát (2018. november 29‑iBank Tejarat kontra Tanács ítélet, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkében biztosított bírósági felülvizsgálat hatékonysága megköveteli, hogy azon indokok jogszerűségének a felülvizsgálata címén, amelyeken valamely személy nevének a korlátozó intézkedésekkel érintett személyek jegyzékére való felvételére vonatkozó határozat alapul, az uniós bíróság meggyőződjön arról, hogy e határozat, amely e személy tekintetében egyedi hatállyal rendelkezik, kellően biztos ténybeli alappal rendelkezik. A jelen esetben ez magában foglalja a megtámadott jogi aktusok alapjául szolgáló indokolásban hivatkozott tények ellenőrzését, így a bírósági felülvizsgálat nem korlátozódik a hivatkozott indokok absztrakt valószínűségének értékelésére, hanem arra irányul, hogy megalapozottak‑e ezen indokok, vagy megalapozott‑e azok közül legalább egy olyan indok, amely az említett jogi aktusok alátámasztására önmagában elengedőnek tekinthető. Vitatás esetén továbbá az Unió illetékes hatóságának kell az érintett személlyel szemben felhozott indokok megalapozottságát bizonyítani, és nem az érintett személynek kell az említett indokok megalapozottságának hiányára vonatkozó negatív bizonyítékot szolgáltatni (lásd: 2018. november 29‑iBank Tejarat kontra Tanács ítélet, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36
A jelen ügyben hangsúlyozni kell, hogy – amint az a megtámadott ítélet 37. pontjában megállapításra került – a fellebbezők a Törvényszék elé terjesztett beadványaikban elismerték, hogy a 2018 és 2020 közötti időszakban nyereségük egy részét kifizették a belarusz államnak, és dokumentumokat nyújtottak be e kifizetésekre vonatkozóan. A fellebbezők így megerősítették azt az alapvető körülményt, hogy a Lukasenko‑rezsim számára bevételi forrást jelentenek.
37
E körülmények között a Tanács – amint az a jelen ítélet 35. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik – az indokolás megalapozottságát alátámasztó ezen alapvető körülményt nem volt köteles bizonyítékokkal alátámasztani.
38
Az, hogy a fellebbezők az említett kifizetésekre vonatkozó információkat „mentő” bizonyítékokként terjesztették elő, nem releváns, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 37. pontjában helyesen jegyezte meg.
39
Következésképpen nem lehet úgy tekinteni, hogy a Törvényszék megfordította volna a Tanácsra háruló bizonyítási terhet azzal, hogy figyelembe vette többek között a fellebbezők által az eljárás során szolgáltatott, a nyereségük egy részének a belarusz állam részére történő kifizetésére vonatkozó információkat annak meghatározása érdekében, hogy e kifizetések a Lukasenko‑rezsim olyan támogatásának minősülnek‑e, amely igazolja a fellebbezőknek a pénzeszközök és gazdasági erőforrások befagyasztása formájában alkalmazott korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek és szervezetek jegyzékébe történő felvételét (lásd ebben az értelemben: 2018. november 29‑iBank Tejarat kontra Tanács ítélet, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, 41. pont).
40
Amennyiben a fellebbezők azon körülmény jelentőségét hangsúlyozzák, hogy a nyereségük egy részének kifizetésére vonatkozó adatokat a Tanácsnak az indokolásban meg kellett volna említenie, vagy azokat rögzíteni kellett volna az ezen indokolás alátámasztására benyújtott iratokban, és így azokat ezen intézménynek kifejezetten figyelembe kellett volna vennie az érintett korlátozó intézkedés elfogadása során, ami kizárja az utólagos közlésüket, úgy tűnik, hogy a fellebbezők valójában arra alapított érvet hoznak fel, hogy a Törvényszék tévesen mulasztotta el megállapítani, hogy az említett intézmény megsértette az EUMSZ 296. cikkben előírt indokolási kötelezettséget.
41
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a sérelmet okozó jogi aktus indokolására vonatkozó kötelezettségnek, amely a védelemhez való jog tiszteletben tartására vonatkozó elvből következik, a célja egyrészt az érintettnek elegendő tájékoztatás nyújtása annak eldöntéséhez, hogy a jogi aktus megalapozott‑e, vagy hogy tartalmaz‑e esetleg az érvényességének vitatását uniós bíróság előtt lehetővé tévő valamilyen hibát, másrészt pedig annak lehetővé tétele, hogy az uniós bíróság felülvizsgálhassa e jogi aktus jogszerűségét (2012. november 15‑iTanács kontra Bamba ítélet, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42
Ezenkívül ami többek között a korlátozó intézkedéseket előíró jogi aktusokat illeti, a Bíróság már megállapította, hogy nincs jelentősége annak, hogy e jogi aktusok nem említettek kifejezetten bizonyos kifizetéseket az ilyen intézkedések tárgyát képező harmadik állam kormányának nyújtott pénzügyi támogatás módjainak és terjedelmének meghatározása céljából. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis valamely jogi aktus indokolásának megfelelőségét e jogi aktus kontextusára, valamint az adott tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére tekintettel kell értékelni, így a sérelmet okozó jogi aktus indokolása akkor megfelelő, ha az érintett előtt ismert olyan kontextusban hozzák meg, amely lehetővé teszi a számára a vele szemben hozott intézkedés megértését (lásd ebben az értelemben: 2016. május 12‑iBank of Industry and Mine kontra Tanács ítélet, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
43
Márpedig azokra az információkra tekintettel, amelyeket az indokolásban és a Tanács aktájában közöltek a fellebbezőkkel – azaz, lényegében azokra az információkra tekintettel, amelyek szerint a fellebbezők esetében, mivel állami vállalkozások, úgy kell tekinteni, hogy pénzügyi támogatást nyújtanak a Lukasenko‑rezsimnek, nyilvánvalóan azáltal, hogy nyereségük egy részét a belarusz államnak fizetik ki – a vitatott jogi aktusokat kellően indokolták, mivel egyrészt a fellebbezők vitathatták, és ténylegesen vitatták is a Törvényszék előtt az említett kifizetéseknek a Lukasenko‑rezsim támogatására vonatkozó kritérium alkalmazása szempontjából fennálló relevanciáját, amely kifizetések tekintetében emlékeztetni kell arra, hogy azokat maguk a fellebbezők említették, másrészt pedig ezen indokolás lehetővé tette a Törvényszék számára e jogi aktusok jogszerűségének felülvizsgálatát.
44
A fentiekre tekintettel az ötödik jogalapot el kell utasítani.
A második jogalapról
A felek érvei
45
A fellebbezők a második jogalapjuk keretében, amely a megtámadott ítélet 60–67. pontjára vonatkozik, azt állítják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor elutasította azon érvüket, amely szerint a belarusz államnak a 637/2005. sz. rendelet alapján fizetett osztalékokat jellegükre és rendeltetésükre tekintettel az adókkal egyenértékűnek kell tekinteni, így a Törvényszék ítélkezési gyakorlata szerint azok főszabály szerint nem minősülhetnek a Lukasenko‑rezsim számára nyújtott támogatásnak a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében véve. A Törvényszék ily módon tévesen értelmezte nemcsak a jelen ügy tárgyát képező kötelező osztalékok jellegét és rendeltetését, hanem – függetlenül attól, hogy mely állam érintett – bármely adórendszert, mivel megtagadta ezen osztalékoknak az adókkal egyenértékűnek minősítését azzal az indokkal, hogy az adók valamennyi belarusz adóalanyra vonatkoznak, míg az említett osztalékok kiszámítása a 637/2005. sz. rendelet által meghatározott külön adóalapnak felel meg, és kifizetésük csak a jogalanyok egy meghatározott kategóriáját érinti.
46
Először is, ellentétben azzal, amit a Törvényszék megállapított, nem minden belarusz adóalany fizeti ugyanazokat az adókat. Világszerte minden adórendszer meghatározza az érintett adó tárgyát és az annak fizetésére kötelezett személyeket, a jelen esetben pedig az állami tulajdonban lévő belarusz vállalkozásoknak kell megfizetni a kötelező osztalékot. Ezenkívül a 637/2005. sz. rendelet megkülönbözteti az állami tulajdonban lévő vállalkozások különböző kategóriáit, nevezetesen a teljes mértékben állami tulajdonban lévő vállalkozásokat, és azokat a vállalkozásokat, amelyekben az állam legalább 50%‑os részesedéssel rendelkezik. Belaruszban számos adó, mint például a kötelező osztalék, személyek meghatározott kategóriáit érinti. Az állami vállalkozásoknak a kötelező osztalék fizetését érintő kötelezettsége nem különbözik más adók szelektív alkalmazásától.
47
Másodszor, a megtámadott ítélet 62. pontjában a Törvényszék nem vette figyelembe azt, hogy Belaruszban a kötelező osztalékok kiszámítása – minden más belarusz adóhoz hasonlóan, ahogyan egyébiránt a világ többi részén – egy meghatározott adóalap alapján történik, amely meghatározásra a jelen esetben a 637/2005. sz. rendelet 1.2. pontja második bekezdésének megfelelően kerül sor.
48
Harmadszor, a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 63. pontjában foglalt azon következtetése, amely szerint a belarusz állam „egyetlen részvényesként” csupán növelte a fellebbezőkhöz hasonló társaságok feletti irányítását azáltal, hogy kötelezővé tette a nyereség felosztását, ellentmond ezen ítélet 33. pontjának, amelynek értelmében ezen állam csak „[a fellebbezők társasági tőkéjének] 99,96%‑ával” rendelkezik.
49
Ez a következtetés logikátlan, mivel a vállalkozások egyedüli vagy akár többségi részvényeseként az állam már rendelkezik az azok feletti irányítással, és nem is növelheti azt. Így az állam egyoldalúan dönthet az osztalék kifizetéséről.
50
Negyedszer, léteznek más, a Törvényszék által figyelmen kívül hagyott tényezők is, amelyek megerősítik, hogy a Belaruszban fizetendő kötelező osztalékok adók.
51
Először is, a kötelező osztalékok Belaruszban történő beszedése az alkalmazandó adóeljárások szerint az adóhatóságok hatáskörébe tartozik. Másodszor, az az elképzelés, hogy a társasági adót követően osztalékok kerüljenek beszedésre, a rendkívüli nyereség adóztatásának elvén alapul. Harmadszor, több belarusz adó az adótörvénykönyvtől eltérő jogi aktusokon alapul. Negyedszer, a kötelező osztalékok megfizetésének elmulasztását vagy késedelmes megfizetését ugyanúgy szankcionálják, mint az adók megfizetésének elmulasztását vagy késedelmes megfizetését. Ötödször, a kötelező osztalékokat, valamint a társasági adót ugyanannak a kedvezményezettnek és ugyanarra a bankszámlára fizetik be. Hatodszor, a kötelező osztalékfizetés címén fennálló tartozás bármely más adóhoz hasonlóan beszámítható a valamely másik adó – mint például a társasági adó – tekintetében túlfizetés következtében keletkezett követelésbe. Hetedszer, a rendes osztalékokkal ellentétben, amelyek esetében az azokat kifizető társaság adóhivatalként jár el, és a kifizetett osztalék utáni adót levonja, valamint befizeti az államkincstárba, a belarusz kötelező osztalékokat – a belarusz adótörvény 166. cikkében rögzített azon elvvel összhangban, amely szerint adó nem adóztatható – semmilyen adó nem terheli.
52
A Tanács elsődlegesen azt állítja, hogy a fellebbezők érvelése a megtámadott ítélet 61. és 62. pontjának a ténybeli megállapításokat tartalmazó része ellen irányuló állításokat illetően részben elfogadhatatlan, részben pedig megalapozatlan. Másodlagosan a Tanács arra hivatkozik, hogy ezen érvelés megalapozatlan.
A Bíróság álláspontja
53
Meg kell állapítani, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 37. pontjában tette, hogy a fellebbezők beadványaikban „elismerték, hogy osztalékot fizettek” a Grodno Azot tőkéjében szinte kizárólagos részesedéssel rendelkező belarusz államnak, és ezenfelül benyújtottak egy olyan dokumentumot, amelyből kitűnik, hogy e társaság 2018‑ban 8481000 BYN (hozzávetőleg 3526000 euró), 2019‑ben 34200000 BYN (hozzávetőleg 14604000 euró), 2020‑ban pedig 6835000 BYN (hozzávetőleg 2462000 euró) összegű osztalékot fizetett be a Belarusz Köztársaság költségvetésébe.
54
A Törvényszék tehát a megtámadott ítélet 64. pontjában helyesen állapíthatta meg, hogy a Tanács nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a fellebbezők „jelentős bevételi forrást jelentenek a Lukasenko‑rezsim számára”, és hogy e körülmény a fellebbezőknek a belarusz gazdaságban elfoglalt helyzetével, valamint azzal együtt, hogy tőkéjük 99,96%‑a állami tulajdonban van, elegendő bizonyítéknak minősül annak megállapításához, hogy a fellebbezők a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében támogatást nyújtanak az említett rezsimnek, mivel e rendelkezés különösen az ezen rendszert pénzügyileg támogató személyekre és szervezetekre vonatkozik (lásd ebben az értelemben: 2016. május 12‑iBank of Industry and Mine kontra Tanács ítélet, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, 81. pont).
55
A Lukasenko‑rezsim támogatására vonatkozó kritérium ilyen értelmezése, mivel az az e rezsimnek nyújtott pénzügyi támogatásra összpontosít, összhangban áll ezenkívül az e rendelkezéssel elérni kívánt fő célkitűzéssel is, amely az említett rezsimre annak érdekében való nyomásgyakorlásra irányul, hogy az véget vessen Belaruszban az emberi jogok, a demokrácia és a jogállamiság súlyos és tartós megsértésének, valamint a civil társadalom és a demokratikus ellenzék elnyomásának.
56
E körülmények között meg kell állapítani, hogy azon adó vagy osztalék minősítése, amely alapján az összegeket a belarusz államnak kifizetik, nem meghatározó a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett, a „Lukasenko‑rezsimnek nyújtott támogatás” azonosítása szempontjából. Mindkét esetben ugyanis olyan összegekről van szó, amelyeket olyan jogalany fizetett ki az államnak, amelynek az állam szinte a teljes tőkéjével rendelkezik, az e kifizetést előíró állami szabályozás alapján. Az ilyen kifizetéseknek a „Lukasenko‑rezsimnek nyújtott támogatás” e fogalmából való kizárása pusztán azzal az indokkal, hogy a fizetendő összegek adónak minősülnek, lehetővé tenné az uniós szabályok megkerülését az ilyen jogalanyok által elért nyereség adókulcsának növelésével, miközben csökkentik azon osztalék összegét, amelynek az állam részére történő megfizetését a belarusz jog előírja abban az esetben, ha a belarusz állam tulajdonában álló valamely vállalkozás nyereségre tesz szert (lásd analógia útján: 2016. május 12‑iBank of Industry and Mine kontra Tanács ítélet, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, 80. pont).
57
Ebből következik, hogy mivel a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 59. pontjában e kontextusban indokolatlanul korlátozta az „adó” fogalmát, következésképpen pedig ezen ítélet 60–62. pontjában tévesen állapította meg, hogy a belarusz állam részére történő befizetéseik nem tekinthetők ilyen adókkal egyenértékűnek, érvelésük hatástalan, tekintve, hogy azzal semmiképpen sem vonható kétségbe az a következtetés, amelyre a Törvényszék az említett ítélet 64. pontjában jutott, és amelyre a jelen ítélet 54. pontja emlékeztet, amely szerint a jelen ügyben elegendő információ állt rendelkezésre annak megállapításához, hogy a fellebbezők a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében véve „támogatják a Lukasenko‑rezsimet”.
58
Ugyanez vonatkozik a fellebbezőknek a megtámadott ítélet 63. pontjára vonatkozó érvelésére is. Konkrétabban e pontban a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az, hogy a fellebbezők a belarusz jog értelmében a nyereségük egy részét kötelesek az államnak kifizetni, „megerősíti” azt az értékelést, amely szerint pénzügyileg támogatják a Lukasenko‑rezsimet, mivel e kötelezettség előírásával az említett rezsim növelte a már fennálló irányítását. A „megerősíti” kifejezésből és általánosabban a megtámadott ítélet 58–64. pontjának együttes olvasatából kitűnik, hogy az említett 63. pontban szereplő megfontolás nem szükséges a jelen ítélet előző pontjában hivatkozott következtetés levonásához.
59
Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszék ítéletének mellékesen kifejtett indokaira vonatkozó kifogások hatástalanok, mivel azok nem eredményezhetik ezen ítélet hatályon kívül helyezését (lásd ebben az értelemben: 2002. november 7‑iHirschfeldt kontra AEE ítélet, C‑184/01 P, EU:C:2002:645, 48. pont; 2017. szeptember 6‑iIntel kontra Bizottság ítélet, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60
A fentiekre tekintettel a második jogalapot el kell utasítani.
A harmadik jogalapról
A felek érvei
61
A fellebbezők a harmadik jogalapjuk keretében, amely a megtámadott ítélet 36–38., 47–57. és 74–79. pontjára vonatkozik, azt kifogásolják, hogy a Törvényszék nyilvánvaló értékelési hibát követett el, amikor nem foglalt állást abban a kérdésben, hogy a 2018., 2019. és 2020. évre vonatkozóan osztalékfizetések formájában nyújtott gazdasági támogatás – amelynek összegeit a fellebbezők a beadványaikban megadták – „jelentős”‑e az indokolásban szereplő ilyen értelmű minősítésnek megfelelően. E hiba mind a vitatott eredeti jogi aktusok, mind pedig a vitatott, fenntartásról szóló jogi aktusok elemzése tekintetében felmerült.
62
Sem ezen elemzés kifejtése, sem a Tanács bizonyítékokat tartalmazó első aktája nem tartalmaz olyan adatokat, amelyek alapján igazolható lenne e minősítés megalapozottsága.
63
Másodlagosan a fellebbezők azt állítják, hogy ha a Törvényszék megfelelően elemezte volna azt a kérdést, hogy a fellebbezők a Lukasenko‑rezsim számára jelentős bevételi forrást jelentenek‑e, amit nem tett meg, nemleges választ adott volna erre a kérdésre.
64
Ebben a kontextusban a fellebbezők a 2015. április 29‑iBank of Industry and Mine kontra Tanács ítéletre (T‑10/13, EU:T:2015:235), és különösen ezen ítélet 186. pontjára hivatkoznak, amelyben a Törvényszék megállapította, hogy a szóban forgó állami vállalkozás „jelentős” összegeket folyósított az iráni nemzeti kincstár részére, amelyek az iráni kormánynak nyújtott pénzügyi támogatásnak minősülnek.
65
Márpedig az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben egy ötéves referencia‑időszakban összesen legalább 76 millió euró összegű kifizetésről, tehát jelentősen magasabb összegről volt szó, mint a fellebbezők által a belarusz államnak a 2018‑as, 2019‑es és 2020‑as évre vonatkozóan kötelező osztalékok címén fizetett összegek. Következésképpen ezen utóbbi összegek nem minősíthetők jelentős bevételi forrásnak, amit megerősít az említett összegeknek a Belarusz Köztársaságnak az érintett évekre vonatkozó bruttó hazai termékének (GDP) százalékában való kifejezése, azaz e GDP 0,0069%‑a, 0,0253%‑a, illetve 0,0045%‑a.
66
E következtetés érvényes a vitatott, fenntartásról szóló jogi aktusokkal kapcsolatos kifizetésre is. A Tanács bizonyítékokat tartalmazó második aktájából ugyanis kitűnik, hogy a fellebbezők 2022‑ben kötelező osztalék címén 33195000 eurót fizettek ki, amely a Belarusz Köztársaság ezen évre vonatkozó GDP‑jének 0,0471%‑át teszi ki. Ez az összeg jelentősen alacsonyabb annál, mint amit a Törvényszék a 2015. április 29‑iBank of Industry and Mine kontra Tanács ítéletben (T‑10/13, EU:T:2015:235) „jelentősnek” minősített.
67
Végezetül a fellebbezők által fizetett kötelező osztalékok – akár a vitatott eredeti jogi aktusokkal, akár a vitatott, fenntartásról szóló jogi aktusokkal összefüggésben folyósított kötelező osztalékokról legyen szó – nem jelentenek bevételi forrást az állam számára, mivel ezen osztalékok összege alacsonyabb, mint azon hozzáadottértékadó‑visszatérítések összege, amelyekben a fellebbezők a 2018 és 2022 közötti időszakban részesültek.
68
A Tanács vitatja a felperes érveit.
A Bíróság álláspontja
69
Meg kell állapítani, hogy bár a megtámadott ítélet 64. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a Tanács nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor többek között úgy ítélte meg, hogy a fellebbezők „jelentős bevételi forrást jelentenek a Lukasenko‑rezsim számára”, e következtetés szükségképpen figyelembe veszi az ezen ítélet 37. pontjában meghatározott, kifizetett összegeket, tehát azt is magában foglalja, hogy a Törvényszék megállapította az említett bevételi forrás jelentős jellegét, megerősítve ezáltal a Tanács erre vonatkozó értékelését és a vitatott eredeti jogi aktusok érvényességét.
70
Ugyanez vonatkozik a vitatott, fenntartásról szóló jogi aktusok értékelésére is, amint az a megtámadott ítélet 74. és 76. pontjának együttes olvasatából kitűnik.
71
Meg kell tehát állapítani, hogy a harmadik jogalap a megtámadott ítélet téves értelmezéséből ered.
72
Amennyiben másodlagos érvelésként a fellebbezők a Törvényszéknek az azon bevételi forrás jelentős jellegére vonatkozó értékelését vitatják, amelyet a fellebbezők a Lukasenko‑rezsim számára jelentenek a belarusz államnak a 637/2005. sz. rendelet alapján kifizetett összegekre tekintettel, meg kell állapítani, hogy olyan ténybeli értékelésről van szó, amely – e bizonyítékok elferdítésének esetét kivéve – a fellebbezés szakaszában nem képezheti a Bíróság felülvizsgálatának tárgyát (lásd ebben az értelemben: 2022. április 28‑iYieh United Steel kontra Bizottság ítélet, C‑79/20 P, EU:C:2022:305, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
73
Következésképpen e másodlagos érvelés elfogadhatatlan, mivel a fellebbezők nem támasztották alá a bizonyítékoknak a Törvényszék általi ilyen elferdítését (lásd ebben az értelemben: 2022. április 28‑iYieh United Steel kontra Bizottság ítélet, C‑79/20 P, EU:C:2022:305, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
74
Ez különösen igaz a felperesek azon érveire, amelyek szerint a 637/2005. sz. rendelet alapján folyósított összegek nem minősíthetők jelentősnek, mivel a kifizetések teljes összege jóval alacsonyabb a Törvényszék által a 2015. április 29‑iBank of Industry and Mine kontra Tanács ítélet (T‑10/13, EU:T:2015:235) 186. pontjában„jelentősnek” tekintett összegnél, vagy azok egyedi összege nem tűnik jelentősnek, ha azt a Belarusz Köztársaság GDP‑jének százalékában fejezik ki.
75
Ezeket az érveket mindenképpen el kell utasítani, mivel ténybeli szempontból megalapozatlanok. Egyrészt ugyanis, amint arra egyébiránt a Tanács helyesen hivatkozott, ezen ítélet 186. pontját nyilvánvalóan semmiképpen nem lehet olyan korlát megjelöléseként értelmezni, amely alatt a pénzügyi támogatás nem tekinthető jelentősnek.
76
Másrészt, figyelembe véve azt a széles mérlegelési jogkört is, amely a Tanácsot a korlátozó intézkedéseknek a többek között a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt, a Lukasenko‑rezsim támogatására vonatkozó kritérium alapján való elfogadása során megilleti, semmi nem zárja ki, hogy ezen intézmény az ilyen támogatás jelentős jellegét a szóban forgó kifizetések abszolút összege alapján értékelje, nem pedig a Belarusz Köztársaság GDP‑jének százalékában kifejezett érték alapján.
77
Ezenkívül, bár a Tanács és a Törvényszék ténylegesen megállapította, mi több, megerősítette a fellebbezők által a 637/2005. sz. rendelet alapján kifizetett összegek jelentős jellegét, ez az indok mindenesetre nyilvánvalóan mellékes a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának világos és pontos szövegére tekintettel, amely rendelkezéssel ellentétes az abban nem szereplő további, olyan feltétel előírása, mint a Lukasenko‑rezsim támogatásának jelentős jellegére vonatkozó feltétel. A fellebbezők másodlagos érvelése tehát a többek között a 2002. november 7‑iHirschfeldt kontra AEE ítéletből (C‑184/01 P, EU:C:2002:645, 48. pont) és a 2017. szeptember 6‑iIntel kontra Bizottság ítéletből (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 63. pont) eredő ítélkezési gyakorlat szerint hatástalan is.
78
Végezetül a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a fellebbezők által a harmadik jogalapjuk alátámasztására felhozott, az arányosság elvének megsértésére alapított érv a fellebbezés szakaszában elfogadhatatlan, mivel nem vitatott, hogy arra a Törvényszék előtt nem hivatkoztak (lásd ebben az értelemben: 2021. október 6‑iWorld Duty Free Group és Spanyolország kontra Bizottság ítélet, C‑51/19 P és C‑64/19 P, EU:C:2021:793, 54. és 55. pont).
79
A fenti megfontolások összességére tekintettel a harmadik jogalapot el kell utasítani.
A negyedik jogalapról
A felek érvei
80
A fellebbezők a negyedik jogalapjuk keretében, amely a megtámadott ítélet 47–52. pontjának vitatására irányul, arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának értelmezése során, mivel azt állapította meg, hogy a rezsim támogatására vonatkozóan e rendelkezésben előírt kritérium valamennyi állami vállalkozás esetében teljesül, tekintve, hogy e vállalkozások pusztán a tulajdonosi szerkezetük miatt szükségszerűen jelentős támogatást nyújtanak a rendszernek, és így a Tanács e rendelkezést túlzottan tágan értelmezte, ami az EUSZ 21. cikknek, valamint – amint azt a fellebbezők a viszonválaszukban kifejtik – az arányosságnak, a jogbiztonságnak és a méltányosságnak az uniós jogban rögzített elvének megsértéséhez vezet.
81
A fellebbezők az indokolás első bekezdésében szereplő különböző tényezőkből, valamint abból, hogy a Tanács soha nem hivatkozott a fellebbezők által a belarusz állam javára teljesített bármilyen konkrét kifizetésre, azt a következtetést vonják le, hogy a 2012/642 határozat 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának a Törvényszék általi értelmezése megerősíti, hogy minden állami tulajdonban lévő vállalkozás automatikusan az állam bevételi forrása, és hogy az állami tulajdonban álló nagy, stratégiai fontosságú és jelentős vállalkozás szükségszerűen jelentős bevételi forrás az állam számára.
82
Mivel az állami vállalkozások – mint minden köztisztviselő – szükségszerűen előnyt biztosítanak az állam számára azon hozzájárulás címén, amelyet a közszférának természetben nyújtanak, a rezsim támogatására vonatkozó bizonyítéknak túl kell mutatnia az állami vállalkozás minőségének puszta megállapításán. Márpedig a jelen ügyben a Tanács semmilyen bizonyítékot nem terjesztett elő a fellebbezők által a belarusz állam javára teljesített vagy szolgáltatott konkrét kifizetésekre vagy pénzügyi hozzájárulásokra vonatkozóan, hanem a fellebbezők méretére, a 2018. évi nettó nyereségükre és a 2020. évi forgalmukra hivatkozott.
83
A Törvényszék megközelítése azt eredményezi, hogy a Tanácsnak korlátlan a mérlegelési jogköre annak eldöntése tekintetében, hogy kivel szemben alkalmaz szankciót, még akkor is, ha nem áll rendelkezésre konkrét, pontos és egybevágó bizonyíték a Lukasenko‑rezsim támogatására.
84
A Tanács vitatja a fellebbezők érveit.
A Bíróság álláspontja
85
A megtámadott ítélet 47. és 64. pontjából egyértelműen kitűnik, hogy a fellebbezők állításával ellentétben a Törvényszék annak megállapításakor, hogy a fellebbezők támogatják a Lukasenko‑rezsimet, nem kizárólag arra a körülményre hivatkozott, hogy a belarusz állam tulajdonában állnak, hanem e célból megfelelő módon figyelembe vett más tényezőket is, például azt, hogy e rezsim jelentős bevételi forrását képezik.
86
Egyébiránt a megtámadott ítélet 55. pontjából kitűnik, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a támogatásra vonatkozó kritérium értékelésének alapjául szolgáló alapvető tényezőt a pénzmozgások – azaz, a fellebbezők nyeresége egy részének a belarusz állam részére történő kifizetése – képezték, amelyek a Lukasenko‑rezsim számára nyújtott pénzügyi támogatásnak minősülnek, nem pedig az, hogy a fellebbezők állami tulajdonban állnak.
87
A fentiekre tekintettel a negyedik fellebbezési jogalapot és a jelen fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
88
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről. Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, akként rendelkezik, hogy a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
89
A fellebbezőket, mivel pervesztesek lettek, a Tanács kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségeiken felül a Tanács részéről felmerült költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2)
A Bíróság a Grodno Azot AAT‑t és a Khimvolokno Plantot kötelezi a saját költségein felül az Európai Unió Tanácsa részéről felmerült költségek viselésére.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.