62003CC0378_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti keresettel a Bizottság annak megállapítását kéri, hogy a Belga Királyság – mivel a saját forrásokat a kötelezett részletfizetése miatt késedelmesen fizette be – nem teljesítette az azonos tárgyú, a Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 88/376/EGK, Euratom határozat végrehajtásáról szóló, 1989. május 29‑i 1552/89/EGK, Euratom tanácsi rendeletet(2) 2000. május 31‑től hatályon kívül helyező és annak helyébe lépő, a Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 94/728/EK, Euratom határozat(3) végrehajtásáról szóló, 2000. május 22‑i 1150/2000/EK, Euratom tanácsi rendelet(4) (a továbbiakban: saját forrásokról szóló rendelet) 6., 10. és 11. cikkéből eredő kötelezettségeit.
2. A jelen eljárásnak lényegében az a kérdés a tárgya, hogy behozatali vámtartozásokból eredő részfizetéseket, amelyekre részletfizetést engedélyeztek, a saját forrásokról szóló rendelet szerint át kell‑e vezetni az úgynevezett B számláról az A számlára, és hogy ezeket a részfizetéseket mikor kell a Bizottság rendelkezésére bocsátani.
II – A jogi háttér
A – A közösségi jog: a saját forrásokról szóló rendelet
3. A Bizottság a keresetlevelében a 1150/2000 rendeletre hivatkozott, amely – a jelen ügyben releváns időszakban hatályban lévő – 1552/89 rendeletet 2000. május 31‑től hatályon kívül helyezte, és annak helyébe lépett. Tekintettel arra, hogy a lekönyvelésre, jóváírásra és a késedelmi kamatokra vonatkozó rendelkezések (6., 10. és 11. cikk) a különböző változatokban lényegében változatlanok maradtak, és ezért a tagállamok védekezéshez való joga kapcsán nem merül fel probléma, illetve figyelembe véve, hogy másfelől a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a kötelezettségszegést a Bizottság által a tagállam számára kitűzött határidő leteltekor hatályos közösségi jogszabályok alapján kell megítélni(5), a Bizottság a jelen ügyben a saját forrásokról szóló rendelet megsértésének megállapítását kérheti a 1150/2000 rendelettel módosított szöveg alapján(6) .
4. Hozzá kell tenni ugyanakkor, hogy a 1552/89 rendelet bizonyos rendelkezéseit, különösen a megállapítási kötelezettségről(7) szóló 2. cikkét már 1996. július 14‑i hatállyal módosította az 1996. július 8‑i 1355/96/Euratom, EGK tanácsi rendelet(8) . A belga hatóságoknak az 1990. és 1992. év között keletkezett és 1993 márciusában megállapított vámtartozással kapcsolatos eljárásának megítélésére ezért alapvetően az 1552/89 rendelet eredeti változata lenne irányadó, legalábbis az 1355/96 rendelet által bevezetett módosítások 1996. július 14‑én történő hatálybalépéséig – azon alapelvnek megfelelően, hogy az eljárási szabályokat általában a hatálybalépésükkor folyamatban lévő jogvitákra is alkalmazni kell(9) .
5. Mivel azonban, ahogyan azt a belga kormány is kifejtette, a saját forrásokról szóló rendeletből eredő kötelezettségek – a jelen ügyben releváns –tartalmát lényegesen a 1355/96 rendelet sem módosította, a továbbiakban a keresetlevélnek megfelelően a saját forrásokról szóló rendelet 1150/2000 rendelettel módosított szövegére fogok hivatkozni, amelyeknek a releváns rendelkezései a következőkben kerülnek ismertetésre.
6. A saját forrásokról szóló rendelet 6. cikk (1) bekezdése és (3) bekezdésének a) és b) pontja a következőképpen szól a saját források lekönyveléséről:
„(1) A saját források számláit az egyes tagállamok államkincstára vagy az általuk kijelölt testület vezeti a források típusa szerinti bontásban.
[…]
(3) a) A 2. cikkben megállapított jogosultságokat, az e bekezdés b) pontjától függően, legkésőbb a megállapításukat követő második hónap 19. napja utáni első munkanapon könyvelik le a számlákon.
b) Az a) pontban említett számlákra a beszedés vagy a biztosíték hiánya miatt be nem jegyzett jogosultságokat külön számlákon mutatják be az a) pontban megállapított időtartamon belül. A tagállamok akkor alkalmazhatják ezen eljárást, amikor a megállapított jogosultságok tekintetében, amelyekre nézve biztosítékot adtak, kifogással éltek, és amelyek esetleg változhatnak a felmerült vita rendezésétől függően.”
7. A saját forrásokról szóló rendelet 10. cikkének (1) bekezdése a saját források rendelkezésre bocsátásának határidejével kapcsolatban a következőképpen rendelkezik:
„(1) A 94/728/EK, Euratom határozat 2. cikke (3) bekezdésének megfelelően a 10%‑os beszedési költségek levonása után e határozat 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában említett saját források elszámolását legkésőbb azon hónapot követő második hónap 19. napját követő első munkanapon kell elvégezni, amelyben a jogosultságot – e rendelet 2. cikkének megfelelően – megállapították.
Azonban, a 6. cikk (3) bekezdésének b) pontja alapján való külön számlákon bemutatott jogosultságokra nézve az elszámolást legkésőbb azon hónapot követő második hónap 19. napját követő első munkanapon végzik el, amelyben a jogosultságot behajtották.”
8. A saját forrásokról szóló rendelet 11. cikke megállapítja a késedelmi kamat fizetésének kötelezettségét:
„A 9. cikk (1) bekezdésben említett számlára történő elszámolás késedelme esetén az érintett tagállamnak kamatot kell fizetnie, amelynek mértéke a tagállam pénzpiacán az esedékességi időpontban a rövid távú közfinanszírozási műveletekre alkalmazandó olyan kamatláb, amelyet két századponttal megemelnek. E százalékot 0,25 századponttal emelik a késedelem minden egyes hónapjára nézve. A megemelt százalékot a késedelem teljes időtartamára alkalmazzák.”
B – A vámkötelezettel történő egyezségkötésre és a vámok részletekben történő megfizetésére vonatkozó nemzeti szabályokról
9. Az iratokból, illetve a belga kormány és a Bizottság előadásából következik, hogy a vámokról és jövedékekről szóló törvény (loi générale sur les douanes et accises, a továbbiakban: LGDA) 281. cikke értelmében a vám‑ és jövedéki jogszabályok megsértésének üldözése a vámhatóságok feladata, amelyek e tekintetben ugyanazzal a hatáskörrel rendelkeznek, mint az ügyészség.
10. Az LGDA 263. cikke bizonyos feltételek fennállása esetén feljogosítja a vámhatóságokat, hogy a vám‑ és jövedéki jog megsértőjével egy meghatározott összeg megfizetése fejében – amely magában foglalja mind a fizetendő vámot, illetve jövedéket, mind a bírságot – egyezséget kössenek, amelynek eredményeként a büntetőeljárás megszüntetésére, illetve a bírósági eljárás mellőzésére kerül sor.
11. Annak érdekében, hogy az egyezség maradéktalan betartása biztosított legyen, a belga hatóságok gyakorlatában – legalábbis a jelen egyezségi megállapodás kapcsán – az egyezséget azzal a „bontófeltétellel” kötik meg, hogy ha a vám‑ és jövedéki jog megsértője a fizetési kötelezettségének nem tesz eleget, a büntethetőség továbbra is fennáll, és a vámhatóságok vádat emelhetnek. Az egyezségi megállapodás értelmében abban az esetben, ha a vámkötelezett a fizetési kötelezettségét már nem teljesíti, és a hatóságok ellene fizetésre kötelezés iránti keresetet nyújtanak be, az addig befizetett összegek „letétben” maradnak a vám‑ és jövedéki hatóságnál.
12. Az egyezségben a vámkötelezett helyzetét a fizetési könnyítések formájánál, illetve a fizetési határidőknél lehet figyelembe venni.
III – A tényállás és az eljárás
13. A Bizottság a jelen eljárásban főként a saját források 1996 novemberében Belgiumban általa elrendelt ellenőrzésének eredményére hivatkozik, amely a Bizottság kimutatása szerint szabálytalanságokat fedett fel a behozatali vámokból származó azon saját források lekönyvelése és jóváírása tekintetében, amelyeket ütemezett fizetés, vagy részletfizetés formájában szedtek be. Olyan behozatali vámokról van szó, amelyek megfizetésére egy importőr (Tefron) Bangladesből származó, hamis származási bizonyítvány alapján történő textilimport (pólók) alapján volt köteles.
14. Az ellenőrzésről szóló 1997. szeptember 29‑i jelentésből – amelyet a belga hatóságoknak megküldtek – kitűnik, hogy a kérdéses vámösszeget (2 011 294 BEF) az 1993. év második harmadévében az antwerpeni vámhivatal a B számlára lekönyvelte, miután a csalást az 1993. év első félévében a Bizottságnak jelezték.
15. 1993. november 16‑án a belga hatóságok egy egyezségi megállapodás keretében a vámkötelezettnek fizetési kedvezményt engedélyeztek havi 100 000 BEF összegű részletfizetés formájában. Ez a fizetési mód 2 223 710 BEF összegű vámtartozást érintett, amely 2 011 294 BEF mértékű vámösszeget foglalt magában. A fizetések – amelyeket ezt követően a vámkötelezett rendszeresen teljesített – 1997. augusztus végén megszakadtak, addig 1 818 710 BEF összeg került megfizetésre. Miután az illetékes bíróság ítéletével ezt követően a vámkötelezettet a fennmaradó összeg megfizetésére kötelezte, 1998. október 22‑től folytatódott a vámtartozás megfizetése, immár 15 000 BEF összegű részletekben. Az 1997 augusztusáig megfizetett 1 818 710 BEF vámösszeget teljes egészében 2001. január 22‑én írták jóvá az A számlán.
16. 1999. május 12‑i levelével a Bizottság közölte a belga hatóságokkal azon álláspontját, hogy ütemezett fizetések esetén minden beszedett összeget a beszedés időpontjában jóvá kell írni az A számlán, és a saját forrásokról szóló rendelet 10. cikk (1) bekezdése értelmében a Bizottság rendelkezésére kell bocsátani.
17. A Bizottság 1999. november 18‑i levelével felszólította a belga hatóságokat, hogy fizessenek meg 959 144 BEF összegű késedelmi kamatot.
18. 2000. március 15‑i válaszlevelükben a belga hatóságok elutasították a Bizottság álláspontját, és úgy foglaltak állást, hogy a B számlára történő jóváírás helyes volt, és nem áll fenn késedelem a szóban forgó saját források jóváírása tekintetében.
19. 2001. július 18‑án a Bizottság fizetési felszólítást, továbbá 2002. április 11‑én indokolással ellátott véleményt küldött a belga hatóságoknak, amelyek a válaszlevelükben álláspontjukat fenntartották, ennek következtében nyújtotta be a Bizottság a jelen ügy alapjául szolgáló keresetét.
IV – A kereset vizsgálata
A – A felek fő érvei
20. A Bizottság álláspontja szerint a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerinti B számla olyan jogosultságokra vonatkozik, amelyeket még nem szedtek be, és amelyekre nem adtak biztosítékot, illetve olyan jogosultságokra, amelyekre adtak ugyan biztosítékot, de amelyekkel szemben kifogást nyújtottak be. A B számla ezzel szemben nem alkalmazható egy vámkötelezett által egyezség alapján teljesített részletfizetések beszedésére.
21. A Bizottság álláspontja szerint a vámtartozás ezen részösszegeit, amelyeknek a belga hatóságok általi megállapítása a jelen ügyben nem vitatott, a saját forrásokról szóló rendelet 10. cikkének (1) bekezdése értelmében a vámkötelezett által történő megfizetésük ütemében, illetve az első kifizetés időpontjától kezdődően át kellett volna vezetni a B számláról az A számlára, és nem csak a teljes összeg megfizetését követően, ahogy azt a belga kormány véli.
22. A Bizottság kifejti, hogy a részletfizetés esetén nem biztosítékról vagy óvadékról van szó; ezekkel a fizetésekkel a vámkötelezett kizárólag a vámtartozását törleszti. Ezenkívül a jelen ügyben nem nyújtottak be a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerinti „kifogást”. A részletfizetésnek a vámkötelezett által történő megszakítása mindenesetre nem értékelhető kifogásként. A kifogást egyébként is írásban kell benyújtani.
23. A Bizottság nem kérdőjelezi meg magát az egyezségi megállapodásra vonatkozó belga gyakorlatot, ugyanakkor visszautasítja a belga kormány érvelését, amely szerint a teljesített részfizetések a tartozás teljes megfizetéséig nem beszedett, hanem csak „letétbe helyezett” összegeknek tekintendők. Az egyezségre vonatkozó tagállami gyakorlat, illetve a belga hatóságok büntetőhatalmi igényének a belga jog szerinti részbeni vagy teljes megszűnése nem befolyásolhatja a saját források lekönyvelésének és gyors rendelkezésre bocsátásának kötelezettségét, ami a saját forrásokról szóló – közvetlenül alkalmazandó – rendeletből ered.
24. A Bizottság végezetül megállapítja, hogy a vámtartozásból beszedett részösszegeknek a több hónapon keresztül a B számlán történő szabálytalan jóváírása késedelemhez vezetett a saját források jóváírása tekintetében, így a saját forrásokról szóló rendelet 11. cikke értelmében késedelmi kamat vált esedékessé.
25. A belga kormány
kifejti, hogy a B számlát azért vezették be, hogy a Közösségeket megillető azon jogosultságokat, amelyeket a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (3) bekezdésének a) pontjában foglalt határidőn belül ténylegesen nem lehetett beszedni, ne a tagállamoknak maguknak kelljen megfizetni. A jelen ügyben ezen a határidőn belül a vámtartozást nem egyenlítették ki, és nem is adtak biztosítékot, így a szóban forgó összeget a B számlán írták jóvá. A Bizottság sem vitatta ezt az eredeti jóváírást.
26. Ezenkívül a saját forrásokról szóló rendeletből nem következik, hogy a B számlán jóváírt és beszedett összegeket végül az A számlán jóvá kellene írni.
27. A belga kormány előadja továbbá, hogy a vámkötelezett által teljesített fizetések nem tekinthetők ténylegesen „beszedettnek”, hanem ahogy az egyezségi megállapodásból is következik, csak a vámhatóságoknál a vámk ötelezett javára „letétbe helyezett” összegekről van szó. Ha a vámkötelezett a fizetéseket megszakítja, úgy a büntetőjogi felelősségre vonás folytatására kerül sor, és a vámhatóságok az összeget bírósági úton hajthatják be.
28. E tekintetben az egyezségi megállapodás „bontófeltételhez” kötött, ami szükséges a megállapodás betartásának a biztosításához. Az egyezségi megállapodás alapján meg kell állapítani, hogy a tulajdonjog végleges átruházására és a saját forrásokról szóló rendelet szerinti „beszedésre” csak abban az időpontban kerül sor, amelyben vagy a teljes vámtartozás megfizetésre került, és ezzel a büntethetőség megszűnt, vagy amelyben a vámhatóság vámtartozás megfizetésére irányuló igényét a bíróság helybenhagyta. Addig a részletfizetéseket – mint a versenyjogi pénzbírságok esetében, amelyek kapcsán keresetet nyújtottak be az Elsőfokú Bíróságnál vagy a Bíróságnál – ideiglenesnek, illetve feltételesnek kell tekinteni. Ha a részfizetéseket végleges fizetéseknek tekintenénk, akkor ez a büntethetőség alóli mentesítést is maga után vonná.
29. A jelen ügyben nem nyújtottak biztosítékot. Amennyiben a Bíróság mégis azt állapítaná meg, hogy fennáll biztosíték, úgy tekintettel arra, hogy ebben az esetben a belga hatóságok számára végrehajtási jogcím szükséges, a fizetés megszakítása a B számla szerinti kifogásnak lenne tekintendő. Az ilyen kifogást egyebekben nem meghatározott formában kell benyújtani.
30. A belga kormány végül előadja, hogy késedelmi kamat nem merült fel, mivel a hátralékos behozatali vámok a saját forrásokról szóló rendelet szerint beszedettnek csak a (nemzeti) bíróság 2000. szeptember 30‑i ítélete alapján tekintendők, és a hátralékos behozatali vámok összegének megfelelő jóváírására – a késedelmi kamatok elkerülése érdekében – már 1998. január 11‑én sor került.
B – Az ügy érdeméről
31. Mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a kérdéses behozatali vámokból eredő saját források belga hatóságok által 1993 márciusában történő megállapítása a felek között nem képezi vita tárgyát.
32. Másodszor rá kell mutatni arra is, hogy a Bizottság az ezen megállapítást követő, B számlára történő eredeti jóváírást nem kifogásolta.
33. Harmadszor a Bizottság kifogásai nem a belga szabályozásra, illetve a belga vámhatóságoknak a vámkötelezettel történő egyezségkötésének gyakorlatára és a vámok ütemezett fizetésben történő megfizetésére vonatkoztak. Sokkal inkább a belga hatóságoknak a jelen ügyben az egyezségi megállapodásban a vámtartozás kiegyenlítésére kikötött részletfizetések lekönyvelésével és jóváírásával kapcsolatos eljárását kifogásolja.
34. Mindenekelőtt a belga kormánnyal egyet kell érteni abban, hogy a Bizottság álláspontja, mely szerint a vámtartozás törlesztő részleteit a megfizetésüket követően a saját forrásokról szóló rendelet 10. cikkének (1) bekezdésének megfelelően a B számláról az A számlára kellett volna átvezetni, téves, és ez a jelen ügyben végzett vizsgálat kereteit is meghatározza.
35. A saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (3) bekezdésének a) és b) pontjából következik, hogy a megállapított jogosultságokat – és ez vonatkozik mind az A számlára, mind a B számlára – legkésőbb a megállapításukat követő második hónap 19. napja utáni első munkanapon le kell könyvelni a számlákon.
36. Ezen a határidőn belül, ami tehát a jogosultság megállapításához igazodik, a B számlára a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján egyrészről olyan, még be nem szedett, megállapított jogosultságokat írnak jóvá, amelyekre nem adtak biztosítékot, másrészről pedig olyan, még be nem szedett, megállapított jogosultságokat, amelyekre nyújtottak ugyan biztosítékot, de amelyek kapcsán kifogást nyújtottak be, és a vonatkozó jogvitára vonatkozó szabályozás alapján változhatnak. Következésképpen az A számlán kell jóváírni a beszedett követeléseket, és a be nem szedett követeléseket akkor, ha biztosítékot adtak, és a követeléssel szemben nem terjesztettek elő kifogást(10) .
37. A két számla közötti alapvető különbség, illetve pontosabban a könyvelés módjának a jelentősége a lekönyvelt összegek jóváírásának az eltérő következményeiben áll, amelyeket a saját forrásokról szóló rendelet 10. cikk (1) bekezdése szabályoz.
38. Amíg ugyanis e rendelkezés első albekezdése szerint az A számlán jóváírt összegeket legkésőbb a Bizottság jogosultságának megállapítását követő második hónap 19. napja utáni első munkanapon kell lekönyvelni, addig a B számlára könyvelt összegek jóváírásának csak a beszedést
követő megfelelő határidőn belül kell megtörténnie(11) .
39. A saját forrásokról szóló rendelet 10. cikkének (1) bekezdése tehát azt írja elő, hogy a B számlán jóváírt összegeket a beszedést követően az ott meghatározott határidőn belül kell jóváírni, és nem azt, hogy ezeket az összegeket a beszedést követően az A számlán kellene jóváírni, ahogy azt a Bizottság véli. A B számlán lekönyvelt összegek tekintetében egyébként is fennáll a határidőn belüli jóváírás kötelezettsége, amint beszedték azokat, így ezeknek az összegeknek az átvezetése az A számlára feleslegesnek tűnik, és a saját forrásokról szóló rendelet 10. cikke (1) bekezdésének első albekezdése tekintetében bizonyos ellentmondásokhoz vezetne, mivel az A számlára lekönyvelt összegek jóváírásának határideje a megállapításhoz kapcsolódik.
40. Ezért a Bizottság kifogását, mely szerint a belga hatóságok a megfizetett részleteket jogellenesen nem vezették át az A számlára, vissza kell utasítani.
41. A jelen ügyben, amelyben a Bizottság a kérdéses vámtartozásnak a B számlán történő jóváírását nem kifogásolja, és nem vitatja, hogy eddig az időpontig sem az összeg beszedésére nem került sor, sem biztosítékot nem adtak, a vizsgálat ennek megfelelően arra a kérdésre korlátozódik, hogy a vámtartozás összegének, illetve a megfizetett egyes részleteknek a jóváírása – nevezetesen 1998. január 11‑én, illetve a 2000. szeptember 30‑i ítéletet követően – késedelmesen történt‑e meg. Ebben az összefüggésben tisztázni kell, hogy egy olyan ügyben, mint amilyen a jelen ügy is, amikor egy megállapított jogosultságot részletekben egyenlítenek ki, mikortól tekintendő beszedettnek a jogosultság a saját forrásokról szóló rendelet értelmében.
42. A belga kormány előadásával kapcsolatban, amely szerint a kérdéses vámtartozást az egyezségi megállapodásnak és a vámtartozások beszedésére valamint a vámjog megsértésének büntetendőségére vonatkozó belga jognak megfelelően csak a bíróság által történő megállapítástól, vagy a vámtartozás teljes megfizetésétől kezdődően tekintendő beszedettnek, mindenekelőtt rögzíteni kell, hogy a saját források rendelkezésre bocsátásának a saját forrásokról szóló rendeletben rögzített kötelezettsége olyan közösségi jogi kötelezettségnek minősül, aminek teljes érvényesülést kell biztosítani(12) .
43. Ezért, amint azt a Bizottság helytállóan kifejtette, a beszedés időpontjának meghatározásánál, amelyhez a B számlán lekönyvelt jogosultságokra vonatkozó saját források rendelkezésre bocsátásának kötelezettsége kapcsolódik, alapvetően nem lehet döntő jelentőségű, hogy a vámkötelezett által a vámtartozásnak a belga vámhatóság részére megfizetett részleteit az egyezségi megállapodás, illetve az alkalmazandó belga jog értelmében „letétbe helyezett” összegnek kell‑e tekinteni. Amennyiben átengednénk a tagállamoknak annak meghatározásának jogát, hogy a Közösségek megállapított és lekönyvelt jogosultságai mikortól tekintendők „beszedettnek”, akkor egy tagállam önkényes magatartása megzavarhatná a Közösségek pénzügyi egyensúlyát(13) .
44. Egyébként fordítva ugyanúgy nem érthető, hogy az adótartozás megfizetett részleteinek a saját forrásokról szóló rendelet szerinti beszedett jogosultságnak minősítése a részletfizetés megszakítása esetén a nemzeti bűnüldözésnek a egyezségi megállapodásban rögzített módon történő folytatását miért kérdőjelezné meg. Ha a megfizetett részleteket a saját forrásokról szóló rendelet 10. cikkének (1) bekezdése szerint beszedett jogosultságnak kell tekinteni, ez nem jelenti automatikusan, hogy ezeket a fizetéseket a belga jog vagy az egyezségi megállapodás értelmében „végleges” fizetésnek kellene tekinteni, ami a belga hatóságok általi büntethetőséget megszüntetné.
45. Ami pedig a jogosultságok beszedésének a saját forrásokról szóló rendelet szerinti fogalmát illeti, azt a rendelet maga nem határozza meg.
46. Ugyanakkor először meg kell állapítani – ahogy a belga kormány előadta, és ahogy már a C‑105/02. sz. ügyre vonatkozó indítványomban(14) kifejtettem –, hogy a B számlának az 1989. május 29‑i 1552/89 rendelet által történő bevezetése nemcsak a tagállamok a saját források beszedéséhez kapcsolódó eljárásának a jobb ellenőrizhetőségét, hanem a tagállamok pénzügyi érdekeinek a védelmét is szolgálta.
47. Azáltal ugyanis, hogy a jóváírás kötelezettsége bizonyos, a 6. cikk (3) bekezdésének b) pontjában már meghatározott igények tekintetében azok beszedésétől függ, csökken annak a kockázata, hogy a tagállamoknak a rendelkezésre bocsátott saját forrásokat végül saját forrásból kell fizetniük.
48. A saját források rendelkezésre bocsátására vonatkozó szabályozásnak a B számlán jóváírandó igényekhez kapcsolódó azon célja, hogy a tagállamok pénzügyi kockázatát csökkentse, megítélésem szerint amellett szól, hogy a vámtartozás már megfizetett részleteit a Közösségek beszedett jogosultságának kell tekinteni, amelyeket a 10. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében megjelölt határidőn belül a Bizottság rendelkezésére kell bocsátani, mivel a megfizetett részleteknek a vámhatóság bankszámlájára történő befizetésével, illetve – ahogy a belga kormány nevezi – „letétbe helyezésével” mindenesetre biztosítva van, hogy amennyiben a vámkötelezett fizetési kötelezettsége nem szűnik meg, a belga hatóságoknak a már megfizetett részletek a rendelkezésükre állnak, így e tekintetben nem áll fenn annak kockázata, hogy a tagállamnak a Közösségek részére e részletfizetésekből rendelkezésre bocsátott saját forrásokat saját forrásból kell fedeznie.
49. Másodszor ez az értelmezés, amely szerint az olyan részletfizetéseket, mint amelyek a jelen ügy tárgyát képezik, a saját forrásokról szóló rendelet 10. cikke (1) bekezdésének második albekezdése szerinti beszedett igényeknek kell tekinteni, megítélésem szerint a Közösségek saját forrásainak gyors és hatékony rendelkezésre bocsátására irányuló, a saját forrásokról szóló rendelet szerinti(15) cél fényében is indokolt.
50. Ennek megfelelően meg kell állapítani, hogy a Belga Királyság ennyiben megsértette a saját forrásokról szóló rendelet 10. cikkének (1) bekezdésében foglalt kötelezettségeit azzal, hogy a vámkötelezett által fizetett részleteket nem írta jóvá legkésőbb a részlet megfizetését követő második hónap 19. napja utáni első munkanapon.
51. A saját forrásokról szóló rendelet 11. cikke értelmében az elszámolás késedelme esetén késedelmi kamatot kell fizetni, amit az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében attól függetlenül lehet követelni, hogy a Közösség számlájára történő jóváírás milyen okból történt késedelmesen(16) .
52. Mivel a különböző részletek jóváírása, amelyeket az egyezségi megállapodás keretében a vámkötelezett megfizetett – ahogy a jelen ügyben előterjesztett érvelésekből kitűnik –, késedelmesen történt, ennyiben késedelmi kamat merült fel, ami nem vitatottan eddig nem került megfizetésre.
53. Ezért a Bizottság keresete ebben a pontban is megalapozott.
V – A költségekről
54. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ugyanezen eljárási szabályzat 69. cikkének 3. §‑a alapján részleges pernyertesség, illetve kivételes körülmények fennállása esetén a Bíróság elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit.
55. Mivel a Bizottság kifogása a kérdéses részleteknek az A számlára történő jóváírásával kapcsolatban megalapozatlan, azt javaslom, hogy a Belga Királyságot a Bíróság kötelezze az összes költség kétharmadának megfizetésére. A Bizottságnak így a fennmaradó egyharmadot kell viselnie.
VI – Végkövetkeztetések
56. A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a következőt állapítsa meg:
1. A Belga Királyság – mivel a saját forrásokat a kötelezett részletfizetése miatt késedelmesen fizette be –, nem teljesítette a Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 88/376/EGK, Euratom határozat végrehajtásáról szóló, 1989. május 29‑i 1552/89/EGK, Euratom tanácsi rendeletet 2000. május 31‑től hatályon kívül helyező és annak helyébe lépő, a Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 94/728/EK, Euratom határozat végrehajtásáról szóló, 2000. május 22‑i 1150/2000/EK, Euratom tanácsi rendelet 10. és 11. cikkéből eredő kötelezettségeit, melynek következtében késedelmi kamat merült fel.
2. A Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
3. A Belga Királyság viseli az eljárási költségek kétharmadát. Az Európai Közösségek Bizottsága viseli a fennmaradó egyharmadot.
(1) .
(2)  –	HL L 155., 1. o.
(3)  –	HL L 293., 9. o.
(4)  –	HL L 130., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 169. o.
(5)  –	Lásd többek között a C‑61/94. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1996. szeptember 10‑én hozott ítélet (EBHT 1996., I‑3989. o.) 42. pontját és a C‑365/97. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1999. november 9‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑7773. o.) 32. pontját.
(6)  –	Lásd a C‑363/00. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. június 12‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑5767. o.) 21–24. pontját.
(7)  –	Lásd a C‑377/03. sz. ügyre vonatkozó 2006. január 26‑i indítványom (EBHT 2006., I‑3733. o.) 4. és 5. pontját.
(8)  –	A Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 88/376/EGK, Euratom határozat (HL L 185., 24. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 176. o.) végrehajtásáról szóló 1552/89/EGK, Euratom tanácsi rendeletet módosító rendelet (HL L 175., 3. o.).
(9)  –	Lásd például a C‑361/02. és C‑362/02. sz., Tsapalos und Diamantakis egyesített ügyekben 2004. július 1‑jén hozott ítélet (EBHT 2004., I‑6405. o.) 19. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(10)  –	Lásd a C‑105/02. sz., Bizottság kontra Németország ügyre vonatkozó 2005. december 8‑i indítványom (az EBHT‑ban nem tették közzé) 83. pontját.
(11)  –	Lásd a fenti 10. lábjegyzetben hivatkozott C‑105/02. sz. ügyre vonatkozó indítványom 2. és 81. pontját is.
(12)  –	Lásd ehhez a C‑78/01. sz., Bundesverband Güterkraftverkehr und Logistik eV [BGL] ügyben 2003. szeptember 23‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑9543. o.) 57. pontját.
(13)  –	Lásd ebben az értelemben a C‑96/89. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 1991. május 16‑án hozott ítélet (EBHT 1991., I‑2461. o.) 37. pontját és a C‑348/97. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2000. június 15‑én hozott ítélet (EBHT 2000., I‑4429. o.) 64. pontját.
(14)  –	Lásd a fenti 10. lábjegyzetben hivatkozott C‑105/02. sz. ügyre vonatkozó indítvány 81., 86. és 87. pontját.
(15)  –	Lásd ehhez a célhoz kapcsolódóan többek között a C‑460/01. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2005. április 14‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑2613. o.) 60. és 70. pontját és a C‑104/02. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2005. április 14‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑2689. o.) 69. pontját.
(16)  –	Többek között a fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott C‑460/01. sz. ügyben hozott ítélet 19. pontja, valamint a fenti 13. lábjegyzetben hivatkozott C‑96/89. sz. ügyben hozott ítélet 38. pontja és a fenti 6. lábjegyzetben hivatkozott C‑363/00. sz. ügyben hozott ítélet 44. pontja.