62005CC0389
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. április 3. (
1
)
C-389/05. sz. ügy
Az Európai Közösségek Bizottsága
kontra
Francia Köztársaság
„Tagállami kötelezettségszegés — EK 43. cikk és EK 49. cikk — A letelepedés szabadsága és a szolgáltatásnyújtás szabadsága — Állategészségügy — Mesterséges szarvasmarha-termékenyítő központ — A szarvasmarhák mesterséges termékenyítésére vonatkozó szolgáltatás nyújtására egy adott területen engedélyezett központok számára kizárólagos jogot biztosító, és a termékenyítői engedély megadását e központok valamelyikével kötött megállapodástól függővé tevő nemzeti szabályozás”
I – Bevezetés
1.
A jelen eljárásban, amelynek tárgya az Európai Közösségek Bizottságának a Francia Köztársaság ellen az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt benyújtott keresete, a Bíróságnak a közösségi jog fényében ismételten vizsgálnia kell a szarvasmarhák mesterséges termékenyítésére vonatkozó francia jogi szabályozást, amelyet különösen az jellemez, hogy tartományi szinten a szarvasmarhafélék nőstényeinek termékenyítésével kapcsolatos tevékenységet illetően az engedélyezett központoknak szolgáltatásnyújtási monopóliumot biztosít (
2
).
2.
A Bíróságnak az említett szabályozást – miután már az EK-Szerződésnek a kereskedelmi jellegű állami monopóliumokra (
3
) vonatkozó 37. cikkével (jelenleg, módosítást követően EK 31. cikk), az EK-Szerződésnek a kizárólagos jogokkal rendelkező vállalkozás erőfölénnyel való visszaélésére (
4
) vonatkozó 86. cikkében és a 90. cikke (1) bekezdésében (jelenleg EK 82. cikk és EK 86. cikk (1) bekezdése) foglalt rendelkezésekkel, valamint a szarvasmarhafélék fajtatiszta tenyészállatairól szóló 77/504/EGK (
5
) és 87/328/EGK irányelvvel (
6
) összefüggésben már vizsgálta (
7
) –, most a letelepedés szabadságára, illetve a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó EK 43. cikkel és EK 49. cikkel kapcsolatban kell vizsgálnia (
8
). A Bizottság ugyanis annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy az alperes tagállam – mivel kizárólag a Franciaországban engedélyezett mesterséges termékenyítő központok számára tartotta fenn a szarvasmarhák mesterséges termékenyítéséhez kapcsolódó tevékenységek gyakorlását – nem teljesítette ez utóbbi cikkekből eredő kötelezettségeit.
3.
Az eljárás folyamán a Francia Köztársaság módosította a Bizottság által vitatott jogi szabályozást, és kivette a jelen kereset keretében a fent említett intézmény által kifogásolt részeket. A francia kormány azonban egyértelművé tette, hogy a jogszabályi szinten történt módosításoknak nem az volt a céljuk, hogy a belső jogrendet összhangba hozzák az EK 43. cikkből és az EK 49. cikkből eredő kötelezettségekkel, hanem csupán az, hogy azt az ágazat megváltozott követelményeihez igazítsák. E kormány álláspontja szerint a korábban hatályban lévő szabályozás sem mutatta a közösségi joggal való összeférhetetlenségnek azokat a jellemzőit, amelyeket a Bizottság kifogásolt.
4.
Jelen eljárás tehát olyan, az alperes tagállam által vitatott kötelezettségszegés megállapítására irányul, amely tulajdonképpen már nem is áll fenn.
II – A nemzeti szabályozás
5.
A 2006. január 5-i 2006-11. sz. mezőgazdasági orientációs törvénynek (
9
), a köztársasági elnöknek az azonosításról, a tenyésztési tevékenység egészségügyi felügyeletéről, valamint a haszonállatok genetikai javításáról szóló, 2006. december 7-i 2006-1548. sz. rendeletének (
10
) és a köztársasági elnöknek az állatok azonosításáról és genetikai javításáról szóló, 2006. december 21-i 2006-1662. sz. rendeletének (
11
), vagyis azon intézkedéseknek a 2007. január 1-jei, – tehát az eljárás alatt történő – hatályba lépése előtt, amelyek alapvetően módosították a szarvasmarhafélék, juhfélék, sertésfélék és kecskefélék mesterséges termékenyítésére vonatkozó francia szabályozást, Franciaországban a szarvasmarhák mesterséges termékenyítését a következő jogszabályok szabályozták:
—
a code rural (francia mezőgazdasági törvénykönyv) L. 653-1–L. 653-10. cikke, amely az 1998. július 8-i 98-565. sz. törvénynek (
12
) megfelelően egységes szerkezetbe foglalja az állattenyésztésről szóló, 1966. december 28-i 66-1005. sz. törvényben már szereplő (
13
) és a 98-565. sz. törvénnyel hatályon kívül helyezett megfelelő rendelkezéseket;
—
a code rural R.*653-102–R.*653-114. cikkében szereplő végrehajtási rendelkezések, amelyek a 2003. szeptember 1-jei 2003-851. sz. miniszterelnöki rendeletnek (
14
) megfelelően egységes szerkezetbe foglalják a mesterséges termékenyítésről szóló 1969. március 22-i 69-258. sz. miniszterelnöki rendeletben (
15
) már szereplő és a 2003-851. sz. rendelettel hatályon kívül helyezett megfelelő rendelkezéseket;
—
az 1969. november 12-i földművelésügyi miniszteri rendelettel (
16
) és az 1989. január 24-i földművelésügyi és erdőgazdálkodási miniszteri rendelettel (
17
) módosított, a mesterséges termékenyítő központok működésének engedélyezéséről szóló, 1969. április 17-i földművelésügyi miniszteri rendelet (
18
);
—
az 1997. május 30-i földművelésügyi, halászati és élelmiszerügyi miniszteri rendelettel (
19
) módosított, a termékenyítő szakemberek és központvezetők képzéséről és az erre vonatkozó engedélyek kibocsátásáról szóló, 1991. november 21-i földművelésügyi és erdőgazdálkodási miniszteri rendelet (
20
);
—
a szarvasmarhák tenyésztők által végzett mesterséges termékenyítéséről szóló, 2000. december 27-i földművelésügyi és halászati miniszteri rendelet (
21
).
6.
Amint az a francia kormány leírásából következik, e szabályozás értelmében a mesterséges szarvasmarha termékenyítő központok működtetése Franciaországban miniszteri engedélyezéshez kötött (a code rural L. 653-5. cikke). Különbséget kell tenni a sperma-előállító központok és termékenyítő központok között, azonban ugyanazon központ mindkét tevékenységet végezheti. Az előállítási tevékenység a következőkből áll: hím tenyészállatok tartása, azok származásának vizsgálata, sperma gyűjtése, feldolgozása, tárolása és forgalmazása. A termékenyítési tevékenység a nőstény állatoknak a sperma-előállító központok által szolgáltatott spermával történő termékenyítésére irányul (a code rural R.*653-103. cikke).
7.
Mesterséges termékenyítő központ létrehozása és üzemeltetése természetes és jogi személyek számára engedélyezhető. Ezen engedély kibocsátása során semmilyen megkülönböztetés nem tehető a francia állampolgárok és a Közösség más tagállamainak állampolgárai között (a módosított 1969. április 17-i miniszteri rendelet 1. cikke).
8.
Valamennyi mesterséges termékenyítő központ az engedély által kijelölt területen működik, amely területen a beavatkozásra kizárólagos joggal rendelkezik. A termékenyítő központ működési területén gazdálkodó tenyésztők azonban kérhetik e központtól, hogy az általuk kiválasztott sperma-előállító központból származó spermával lássák el őket (a code rural L. 653-7. cikke).
9.
A mesterséges termékenyítő központokon kívül valamennyi gazdasági szereplőnek, aki a Közösség valamely tagállamából származó spermát importál, azt a választása szerinti valamely engedélyezett termékenyítő központba vagy sperma-előállító központba kell szállítania (a módosított 1969. április 17-i miniszteri rendelet 10. cikke). A spermát a központ termékenyítői engedéllyel rendelkező vezetőjének felelőssége alá tartozó raktárban kell megőrizni; a termékenyítő központok esetén ez történhet a „főraktárban” vagy a mesterséges termékenyítő központ működési területén kijelölt „mellékraktárak” egyikében, amelyek valamely mezőgazdasági üzemben is lehetnek (a módosított 1969. április 17-i miniszteri rendelet 7. cikke). Állat-egészségügyi okokból a valamely más engedélyezett mesterséges termékenyítő központból, valamely másik tagállamból származó vagy közvetlenül valamely harmadik országból importált spermának át kell mennie valamely mesterséges termékenyítő központ főraktárán: a spermát tárolási célból a mesterséges termékenyítő központba szállítják, amely azt a rendeltetési mellékraktárba küldi (a 2000. december 27-i miniszteri rendelet 6. cikke).
10.
Mesterséges termékenyítést csak a mesterséges termékenyítő központ vagy a mesterséges termékenyítő szakember számára adott engedély jogosultja végezhet a területileg illetékes mesterséges termékenyítő központ felügyelete alatt és e központ vezetőjének szakmai felelőssége mellett (a code rural L. 653-4. és R.*653-102. cikke, valamint a módosított 1991. november 21-i miniszteri rendelet 1. cikke) (
22
). A termékenyítői engedélyt a prefektus adja ki az érintett fajjal kapcsolatos termékenyítési feladatok ellátására vonatkozó alkalmasságról szóló igazolás és a területileg illetékes engedélyezett mesterséges termékenyítő központ vezetője által adott azon igazolás bemutatását követően, miszerint a kérelmező a termékenyítési tevékenysége vonatkozásában a felügyelete alatt áll. Az olyan személyek, akik nem valamely mesterséges termékenyítő központ munkavállalói, különösen a szabadfoglalkozású állatorvosok számára ezt az igazolást a mesterséges termékenyítő központ vezetője és az érdekelt közötti megállapodás aláírását követően adják ki, amelyben meghatározzák azokat a szakmai, adminisztratív és pénzügyi feltételeket, amelyek mellett ez utóbbi a hatályos jogszabályoknak megfelelően végzi a termékenyítést (a módosított 1991. november 21-i miniszteri rendelet 2. cikke).
11.
A francia hatóságok által 2006-ban elfogadott intézkedések 2007. január 1-jétől alapvetően megváltoztatták a fent említett jogi hátteret. Az engedélyezett termékenyítő központok javára biztosított földrajzi kizárólagossággal kapcsolatos szabályozást hatályon kívül helyezték, és olyan szabályozással váltották fel, amely az illetékes hatóságoknak történő bejelentést követően Franciaország egész területén engedélyezi a fedeztetésre szánt kérődzők mesterséges termékenyítésének végzését olyan gazdasági szereplők számára, amelyek spermagyűjtő vagy -tároló központként egészségügyi engedéllyel rendelkeznek, vagy olyan termékenyítő szakemberek számára, akik a mezőgazdasági miniszter által feljogosított minősítő központ által kiállított termékenyítői feladatok ellátására vonatkozó alkalmasságról szóló igazolással rendelkeznek. „A területrendezéshez való hozzájárulás és a genetikai sokféleség megőrzése érdekében” nyilvános ajánlati felhívás alapján kiválasztott, valamint meghatározott időtartamra és egy vagy több földrajzi területre szólóan engedélyezett gazdasági szereplők által nyújtott egyetemes forgalmazási és termékenyítési szolgáltatást vezettek be. Az engedélyezett termékenyítő központok számára biztosított földrajzi kizárólagosság eltörlésével a spermának a területileg illetékes központokba történő szállításával és tárolásával kapcsolatos kötelezettség is megszűnt.
III – Eljárás és a felek kérelmei
12.
A Bizottság egy, a szarvasmarhák mesterséges termékenyítése területén működő vállalkozás által benyújtott panaszt követően 2003. április 3-án felszólító levelet küldött a Francia Köztársaságnak, amelyben azt kifogásolta, hogy e tagállam – mivel megakadályozta a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlását a fent említett ágazatban azáltal, hogy egyfelől földrajzi kizárólagosságot biztosított az engedélyezett termékenyítő központoknak a spermák forgalmazására és a termékenyítésre irányuló tevékenységeket illetően, másfelől a termékenyítői engedély megadását megszorító és mérlegelési jogkörbe tartozó feltételekhez kötötte – megsértette az EK 43. cikket és az EK 49. cikket.
13.
A francia kormány a 2008. július 8-i levelében vitatta a fent említett kifogások megalapozottságát. Állítása szerint a tagállamok állampolgárai között semmilyen állampolgári alapon történő megkülönböztetés sem valósult meg a mesterséges termékenyítő központ létrehozása és üzemeltetése iránti engedély, a termékenyítői engedély vagy a termékenyítő központ vezetője engedélyének megszerzését illetően, az engedélyezett termékenyítő központok számára biztosított földrajzi kizárólagosság nem a spermák forgalmazására, hanem csak a termékenyítésére vonatkozik; az említett kizárólagosságot, amely megfelel az arányosság elvének, közérdeken alapuló kényszerítő indokok igazolják – azaz az állategészségüggyel, a szarvasmarhák származási tulajdonságainak javításával és megőrzésével, valamint a területrendezéssel kapcsolatos célok –; magát a termékenyítő engedélyre vonatkozó szabályozást is, ami összhangban van az arányosság elvével, közérdeken alapuló célok igazolják: az állatok egészségének és jólétének, valamint a termékenyítést végző személyek egészségének és a szarvasmarhák származási tulajdonságainak védelme, valamint a termékek nyomon követhetősége.
14.
A Bizottság 2003. december 19-én indokolással ellátott véleményt küldött a Francia Köztársaságnak, amelyben megerősítette és egyben pontosította a felszólító levélben előterjesztett kifogásokat, és különösen azt emelte ki, hogy a szarvasmarhák genetikai tulajdonságainak javítására és megőrzésére irányuló célkitűzésre a letelepedés szabadságára és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó korlátozás igazolása érdekében nem lehet hivatkozni, mivel az említett cél elérését szolgáló nemzeti rendelkezések teljes harmonizációját már egyes közösségi irányelvek megvalósították, és hogy a fent említett tagállam által hivatkozott, egyéb közérdeken alapuló célok tekintetében a vitatott nemzeti szabályozás a megvalósításukhoz szükséges mértéket meghaladta.
15.
A Francia Köztársaság az indokolással ellátott véleményre 2004. március 17-i levelében válaszolt, amelyben az összes kifogást vitatta.
16.
A Bíróság Hivatalához 2005. október 27-én benyújtott keresetlevelében a Bizottság benyújtotta a jelen keresetet.
17.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
—
állapítsa meg, hogy a Francia Köztársaság – mivel kizárólag a Franciaországban engedélyezett mesterséges termékenyítő központok számára tartotta fenn a szarvasmarhák mesterséges termékenyítéséhez kapcsolódó tevékenységek gyakorlását, különösen azáltal, hogy e központok javára földrajzi kizárólagossági rendszert hozott létre, és a mesterséges termékenyítés végzését termékenyítői engedélyhez kötötte – nem teljesítette az EK 43. cikkből és az EK 49. cikkből eredő kötelezettségeit;
—
kötelezze a Francia Köztársaságot a költségek viselésére.
18.
A Francia Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság:
—
utasítsa el a keresetet;
—
kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
IV – Jogi elemzés
19.
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EK 226. cikkben említett kötelezettségszegés megtörténtét a tagállamban az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet alapján kell megítélni, és a későbbi változásokat a Bíróság nem veheti figyelembe (
23
). A jelen eljárásban tehát a fedeztetésre szánt kérődzők mesterséges termékenyítésére vonatkozó jogi szabályozás 2006-ban végrehajtott és 2007. január 1-jével hatályba lépett franciaországi reformja nem releváns.
A – A letelepedés szabadságára és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó korlátozás fennállásáról
1. A felek érvei
a) A letelepedés szabadságáról
20.
A Bizottság megítélése szerint az, hogy a spermaforgalmazási és termékenyítési tevékenységek végzésére meghatározott földrajzi területen határozatlan időre kizárólag az engedélyezett termékenyítő központok jogosultak, lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé tette a letelepedés szabadságának az e tevékenységek végzése érdekében történő gyakorlását Franciaországban. Ugyanilyen joghatást vált ki továbbá az is, hogy az állatorvosok csak akkor szerezhették meg a mesterséges termékenyítés szabadfoglalkozásúként történő végzéséhez szükséges termékenyítői engedélyt, ha a mesterséges termékenyítő központ vezetőjével kötött azon megállapodást aláírták, amelynek tartalmát előzetesen nem pontosították, hanem a felek határozták meg, ami az említett tevékenység végzésétől elriasztó diszkrecionális gyakorlat alapjául szolgált. A Bizottság még hozzáteszi, hogy a spermák mesterséges termékenyítő központokban történő tárolására vonatkozó kötelezettség a sperma forgalmazása terén a letelepedés szabadsága gyakorlásának további korlátozását jelentette, amennyiben azt egészségügyi szempontból a szolgáltatásnyújtás körülményei nem igazolták.
21.
A Bizottság emlékeztet arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint az a tény, hogy egy nemzeti intézkedés állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés nélkül alkalmazandó, még nem zárja ki azt, hogy amennyiben ez az intézkedés alkalmas arra, hogy megzavarja vagy kevésbé vonzóvá tegye a letelepedés szabadságának a közösségi állampolgárok általi gyakorlását, ellentétes lehet az EK 43. cikkel (
24
).
22.
A francia kormány vitatja, hogy az engedélyezett mesterséges termékenyítő központok számára határozatlan időre biztosított földrajzi kizárólagosság alkalmas lenne arra, hogy lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé tegye a letelepedés szabadságának más tagállamok gazdasági szereplői által történő gyakorlását. Különösen azt emeli ki, hogy Franciaországban vannak olyan területek, amelyeket engedélyezett mesterséges termékenyítő központok nem fednek le, és ahol más tagállamok gazdasági szereplői termékenyítő központot hozhatnak létre és üzemeltethetnek olyan megfelelő engedély igénylésével, amelynek kiállítása a hazai és más tagállambeli gazdasági szereplők számára azonos feltételekkel történik.
23.
A francia kormány továbbá arra hivatkozik, hogy a független termékenyítő szakember számára előírt azon kötelezettség, hogy valamely engedélyezett termékenyítő központtal megállapodást kössön, nem akadályozza a szabadfoglalkozású állatorvosokat abban, hogy mesterséges termékenyítésre irányuló tevékenységet végezzenek. A francia kormány rámutat, hogy ez a megállapodás, amely azokat a szakmai, adminisztratív és pénzügyi feltételeket tartalmazza, amelyek mellett a független gazdasági szereplő végzi a termékenyítést, arra irányul, hogy biztosítsa az alkalmazandó szabályozás betartását, és azt, hogy a termékenyítő központot megfelelően tájékoztassák az említett gazdasági szereplő által nyújtott szolgáltatások jellegéről és tartalmáról. Elvben valamennyi hazai vagy más tagállambeli gazdasági szereplő, aki az előírt szakmai képesítéssel rendelkezik, kérheti, és meg is kaphatja a termékenyítői engedélyt, és konkurenciát jelenthet az engedélyezett termékenyítő központok számára.
24.
A francia kormány azonban elismeri, hogy a nemzeti szabályozás korlátozza a letelepedés szabadságát. Ugyanakkor továbbra is azt állítja, hogy ezek a jogszabályok semmilyen hátrányos megkülönböztetést sem tesznek a hazai és más tagállambeli gazdasági szereplők között.
b) A szolgáltatásnyújtás szabadságáról
25.
A Bizottság álláspontja szerint a spermának a tenyésztők részére történő szállítását kizárólagosan végző engedélyezett mesterséges termékenyítő központokban történő tárolására vonatkozó kötelezettség korlátozza „a sperma forgalmazására” irányuló szolgáltatásnyújtás szabadságát, ami a Bizottság meghatározása szerint „azon műveletek összessége, amelyek az előállítástól a végső fogyasztóhoz való eljutásig valamely áru szállításához és eladásához szükségesek”. A Bizottság a francia kormánnyal szemben – amely vitatja, hogy a 88/407/EGK irányelv (
25
) megköveteli a tagállamoktól e kötelezettség előírását –, azt állítja, hogy a Közösségen belüli kereskedelemre szánt sperma tárolására vonatkozó kötelezettség, amelyet ezen irányelv állat-egészségügyi okokból ír elő, csak a mélyhűtött spermára vonatkozik és az előállítási helyről történő elszállítást megelőző időszakra, míg a Francia Köztársasággal szemben megfogalmazott kifogás az ezen elszállítást követő szakaszban előírt tárolási kötelezettségre vonatkozik.
26.
Továbbá a mesterséges termékenyítésre vonatkozó szolgáltatások nyújtásának szabadságát is korlátozták, mivel azon személyek részére, akik e tevékenységet kívánják végezni, az ehhez szükséges termékenyítői engedély megszerzéséhez kötelezettségként írták elő, hogy megállapodást írjanak alá valamely engedélyezett mesterséges termékenyítő központ vezetőjével. A Bizottság hangsúlyozza, hogy e megállapodások megkötése valójában a mesterséges termékenyítő központok vezetőinek mérlegelési jogkörébe tartozik, és azok jó szándékára van bízva, ők azonban egyes független termékenyítő szakemberekkel, vagyis azokkal, akik nem munkavállalói az érintett termékenyítő központnak, megtagadják ilyen megállapodás kötését. A Bizottság álláspontja szerint még ha jogszerű is függővé tenni a termékenyítő engedély megadását a kérelmező alkalmasságának az állat-egészségügyi hatóság által végzett előzetes vizsgálatától, nem jogszerű azonban ezen engedélyt megadását valamely mesterséges termékenyítő központtal kötött megállapodástól függővé tenni, mivel ez utóbbi feltételnek semmi köze sincs a szakember képességeinek vizsgálatához, illetve diszkrecionális és önkényes jellegűnek minősül. Ez a feltétel a termékenyítési szolgáltatások nyújtásával kapcsolatos, az engedélyezett termékenyítő központok számára biztosított földrajzi kizárólagosságból eredő monopólium megszilárdítását célozta.
27.
A szolgáltatásnyújtás szabadságának további korlátozása ered abból, hogy a más tagállamokban letelepedett szolgáltatók nem kínálhatnak egyesített forgalmazási és termékenyítési szolgáltatásokat a – spermának a tenyésztők részére történő szállítására kizárólagosan jogosult – központoknak való átadására vonatkozó kötelezettség miatt.
28.
A francia kormány elismeri, hogy a nemzeti szabályozás a mesterséges termékenyítésre irányuló szolgáltatásnyújtás szabadságának akadályát képezi, azt azonban vitatja, hogy az a szarvasmarhasperma forgalmazására irányuló szolgáltatásnyújtás szabadságát korlátozza. E tekintetben a francia kormány kiemeli, hogy e szabályozás értelmében a tenyésztők közvetlenül kiválaszthatják a sperma szállítóját, és hogy a területileg illetékes termékenyítő központtól közvetlenül kérhetik, hogy a mesterséges termékenyítést az említett szállítótól beszerzett spermával végezzék el.
2. Értékelés
29.
A Bizottságnak az alperes tagállammal szemben felhozott kifogásai a szarvasmarhák mesterséges termékenyítésével kapcsolatos 2006. december 31-ig hatályos francia szabályozás három kérdését érintik: a szarvasmarhák mesterséges termékenyítése terén az engedélyezett termékenyítő központoknak biztosított földrajzi kizárólagosság, a termékenyítői engedélyek kiállításának feltételei, pontosabban a független termékenyítő szakemberek számára előírt, a valamely engedélyezett mesterséges termékenyítő központtal való megállapodás megkötésére vonatkozó kötelezettség (
26
), és a spermának az előállítási helyről való elszállítását követően valamely engedélyezett termékenyítő központba történő szállítására és ottani tárolására vonatkozó kötelezettség.
30.
A Bizottság szerint bármelyik tényező eredményezheti a sperma forgalmazására és a mesterséges termékenyítésre irányuló szolgáltatás tekintetében a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának korlátozását.
a) A sperma forgalmazására irányuló szolgáltatással kapcsolatos kifogások
31.
Először is megjegyzem, hogy az előbb említett tényezők miatt komoly nehézségeket okoz annak megállapítása, hogy a sperma „forgalmazására irányuló szolgáltatásnak” a Bizottság beadványaiban szereplő meghatározását figyelembe véve fennáll-e a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának korlátozása. Véleményem szerint e nehézség abból ered, hogy a Bizottság nem tudta egyértelműen és pontosan megfogalmazni, hogy miből is áll ez a szolgáltatás. Az indokolással ellátott véleményben és a keresetlevélben egyértelműen jelezte, hogy „forgalmazásra irányuló szolgáltatáson”„azon műveletek összességét érti, amelyek az előállítástól a végső fogyasztóhoz való eljutásig valamely áru szállításához és eladásához szükségesek”. Úgy tűnik, hogy ez a túl pontatlan meghatározás, amelyet nem tettek világosabbá azok a hosszú magyarázatok sem, amelyeket a Bizottság a Bíróság kérdésére az írásbeli válaszában adott, és amelyekben a néha többes számban is használt forgalmazási szolgáltatás „technikai” és „gazdasági” felfogása között tesz különbséget, a forgalmazásnak nagyon tág felfogására utal, azaz forgalmazás az a „kereskedelmi tevékenység, amelyet termelő, közvetítő, nagykereskedő, kiskereskedő vagy még szövetkezet is folytathat”, és kifejezetten megemlíti, hogy „bármely, egy vagy több megfelelő szaktudással rendelkező gazdasági szereplőnek megvan a lehetősége, hogy a Franciaországban letelepedett tenyésztők számára szolgáltatást nyújtson”, és e tekintetben egy sor olyan lehetséges tevékenységet vázol fel, amelyekről nem állítható biztosan, hogy az említett tagállam területeitől eltérő földrajzi területeken valóban kínálják-e, ugyanakkor megjegyezi, hogy a „forgalmazásra vonatkozó kereskedelmi szolgáltatás fogalma jellegénél fogva többértelmű és megfoghatatlan”.
32.
Álláspontom szerint a termékenyítési szolgáltatástól eltérő azon szolgáltatás kellően egyértelmű és pontos meghatározásának hiánya, amelynek a más tagállambeli gazdasági szereplők által történő nyújtását a szarvasmarhák mesterséges termékenyítéséről szóló nemzeti szabályozás akadályozza vagy gátolja, lehetetlenné teszi e vonatkozásban az alperes tagállam kötelezettségszegése fennállásának megállapítását.
33.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint az indokolással ellátott véleménynek, és következésképpen a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetnek, amelynek nem lehet az említett véleményben foglaltaktól eltérő jogalapja vagy nem alapulhat az abban foglaltaktól eltérő indokon, összefüggően és részletesen kell tartalmaznia a kifogásokat, hogy a tagállam és a Bíróság pontosan meg tudja állapítani a felrótt közösségi jogsértés mértékét, amely elengedhetetlen feltétele annak, hogy az említett tagállam hasznosan hivatkozhasson a védekezésül felhozott jogalapokra, és hogy a Bíróság vizsgálhassa az említett kötelezettségszegés fennállását (
27
).
34.
A Bíróság eljárási szabályzata 38. cikke (1) §-ának c) pontjából és az azzal kapcsolatos ítélkezési gyakorlatból egyébként az következik, hogy a keresetlevélnek meg kell jelölnie a jogvita tárgyát, és tartalmaznia kell a jogalapok rövid ismertetését, illetve hogy annak kellően egyértelműnek és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy az alperes elő tudja készíteni védekezését, illetve a Bíróság gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét. Mindebből következik, hogy a kereset alapjául szolgáló alapvető ténybeli és jogi elemeknek magából a keresetlevél szövegéből kell koherens és érthető módon következniük (
28
).
35.
Úgy vélem tehát, hogy mivel az egyértelmű és pontos fogalmazással kapcsolatos feltételek nem teljesültek, a Bizottság által megfogalmazott azon kifogást, amely a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának a sperma forgalmazására irányuló szolgáltatás (szolgáltatások) tekintetében vélelmezett korlátozására vonatkozik – mint elfogadhatatlant – el kell utasítani.
36.
Következésképpen a jelen indítványban nem érintem azokat a kérdéseket, amelyek arra a kötelezettségre vonatkoznak, hogy a spermát előállítási helyről történő elszállítását követően engedélyezett termékenyítő központokba kell szállítani és tárolni (
29
). Egyébként még azt is megjegyzem, hogy a Bizottság a keresetlevélben és a válaszban az ezen kötelezettségre vonatkozó kifogását homályos módon fogalmazta meg, így ezen okból kifolyólag is azt kell megállapítani, hogy a fenti 33. és 34. pontban említett elfogadhatósági feltételek nem teljesültek.
37.
Ehelyett a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának a mesterséges termékenyítési szolgáltatás (szolgáltatások) tekintetében feltételezett korlátozására összpontosítok, amely korlátozás feltehetőleg az e szolgáltatás nyújtása érdekében az engedélyezett termékenyítő központok számára biztosított földrajzi kizárólagosságból és a termékenyítői engedély megszerzése érdekében előírt, a valamely mesterséges termékenyítő központtal való megállapodás megkötésére vonatkozó kötelezettségből ered (a továbbiakban: a vitatott nemzeti szabályozás).
b) A termékenyítési szolgáltatásra vonatkozó kifogások
i) Előzetes megjegyzések
38.
Úgy tűnik számomra, hogy a vitatott nemzeti szabályozásnak az előző pontban említett két eleme ugyanazon érem két oldalát jelenti.
39.
Amint azt a Bíróság a Centre d’insémination de la Crespelle ügyben hozott ítéletében (
30
) megállapította: „azzal, hogy a termékenyítő központok működtetését engedélyhez köti és előírja, hogy minden egyes központnak egy meghatározott földrajzi területen kizárólagos joggal kell rendelkeznie, a nemzeti jog számukra kizárólagos jogokat biztosított […] [í]gy e vállalkozások javára egymás melletti monopóliumok jönnek létre területi szempontból ugyan korlátozott módon, de együttesen lefedik egy tagállam teljes területét”.
40.
A szóban forgó szabályozásban biztosított azon lehetőség, hogy a mesterséges termékenyítéssel kapcsolatos beavatkozást olyan termékenyítői engedéllyel rendelkező személyek is végezhetik, akik nem valamely engedélyezett mesterséges termékenyítő központ munkavállalói, első megközelítésben ellentétesnek tűnhet az engedélyezett termékenyítő központok számára a termékenyítésre vonatkozóan biztosított földrajzi kizárólagossággal. Ez az ellentmondás azonban csak látszólagos, mivel magából a szabályozásból következik, hogy a fent említett személyek mesterséges termékenyítést a területileg illetékes mesterséges termékenyítő központ felügyelete alatt és e központ vezetőjének szakmai felelőssége mellett végezhetnek, és hogy a gazdasági szereplő nemcsak a termékenyítésre vonatkozó adminisztratív feltételeket nem állapíthatja meg önállóan, hanem a szakmai és pénzügyi feltételeket sem, amely feltételek a termékenyítő központ vezetőjével való megállapodás tárgyát képezik. Ilyen körülmények között nehezen tudom elképzelni, hogy a mesterséges termékenyítő központokon kívül más gazdasági szereplők is valóban függetlenül nyújthatnának mesterséges termékenyítési szolgáltatást, ami egyébként is ellentétes lenne a fent említett kizárólagossággal. Úgy tűnik, hogy szó sincs arról, hogy ezek a gazdasági szereplők a termékenyítő központtal versenyezve és a tenyésztőkkel kialakított szakmai kapcsolat alapján nyújtják ezt a szolgáltatást, valójában a termékenyítést a megfelelő engedély megszerzését követően magának a termékenyítő központnak az önálló munkatársaiként végzik (
31
).
41.
Ebből kifolyólag a termékenyítő engedély megszerzéséhez előírt azon kötelezettség, mely szerint a termékenyítő központtal megállapodást kell kötni, ahelyett hogy megerősítené a termékenyítő központok számára biztosított földrajzi kizárólagosságot – amint azt a Bizottság állítja –, véleményem szerint ez utóbbinak elválaszthatatlan részét képezi abban a rendszerben, amely amellett, hogy a mesterséges termékenyítési szolgáltatást engedélyezett termékenyítő központoknak tartja fenn, azt a célt is kívánja szolgálni, hogy a mesterséges termékenyítést olyan szakképzett személyek is végezhessék – e monopólium keretében, és nem azon kívül –, akik nem állnak szükségképpen a termékenyítő központ alkalmazásában.
42.
A francia kormány beadványaiban egyébként egyértelműen utal arra, hogy a code rural L. 653-7. cikke valamennyi mesterséges termékenyítő központ számára „kizárólagos jogot” biztosít, amelyet maga a francia kormány is a termékenyítő tevékenységre kiterjedő „földrajzi kizárólagosság”-ként definiál, miután a Bizottság indokolással ellátott véleményére adott válaszában megállapítja, hogy a termékenyítő szakember számára előírt, a valamely mesterséges termékenyítő központtal való megállapodás megkötésére vonatkozó kötelezettség „az e központnak biztosított törvényi területi kizárólagosság közvetlen következménye”.
43.
Ezért úgy vélem, hogy a szóban forgó két tényezőt együttesen kell figyelembe venni a letelepedés szabadságára és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó korlátozások fennállásának és a francia kormánynak az esetleges korlátozások igazolására vonatkozó indokainak vizsgálatakor.
44.
Tudvalevő, hogy a közösségi jog általános jelleggel nem tiltja a tagállamoknak, hogy egy adott gazdasági tevékenységre vonatkozóan monopóliumot hozzanak létre. Ezt támasztja alá különösen az EK 31. cikk (1) bekezdése, amely csupán a kereskedelmi jellegű állami monopóliumok kiigazítását írja elő, és az EK 86. cikk (1) bekezdése azzal, hogy a tagállamok számára általános jelleggel tiltja, hogy a közvállalkozások és az olyan vállalkozások esetében, amelyeknek a tagállamok különleges vagy kizárólagos jogokat biztosítanak, az e szerződéssel ellentétes intézkedéseket hozzanak és tartsanak fenn, ami szükségszerűen azt is jelenti, hogy a tagállamok kizárólagos jogokat és monopóliumot biztosíthatnak egyes vállalkozásoknak (
32
).
45.
Ahogy azonban a Bíróság kifejtette, ez nem azt jelenti, hogy minden különleges vagy kizárólagos jog szükségképpen összeegyeztethető a Szerződéssel (
33
).
46.
A Bíróság éppen a szolgáltatási monopóliumokra – mint amelyekről megállapította, hogy a vitatott nemzeti jog által az engedélyezett termékenyítő központoknak biztosított földrajzi kizárólagosság következményei – hivatkozva fejtette ki, hogy bár ezek a monopóliumok nem tartoznak a Szerződésnek az árukereskedelemre vonatkozó 37. cikkének hatálya alá, az áruk szabad mozgásának a Szerződés 31. cikkében megfogalmazott elvébe ütköznek, amennyiben a fent említett kereskedelemre közvetett hatást gyakorolnak azáltal, hogy megkülönböztetik a behozott termékeket és a nemzeti eredetű termékeket ez utóbbiak javára (
34
). A Bíróság a Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn ügyben hozott ítéletében különösen azt állapította meg, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott és a Bíróság előtti eljárásban felmerült körülmények nem elegendőek annak megállapításához, hogy az olyan szabályozás, mint amely Franciaországban a szarvasmarhák mesterséges termékenyítését szabályozza, és amely területi monopóliumot biztosított a termékenyítő központoknak, közvetetten az áruk szabad mozgását akadályozó monopolizációt vezet be, mivel valamennyi egyéni tenyésztő szabadon kérheti az illetékes termékenyítő központtól, hogy az általa kiválasztott, Franciaországban vagy külföldön található sperma-előállító központból származó spermával lássák el (
35
).
47.
A Bíróság a Centre d’insémination de la Crespelle ügyben hozott ítéletében rámutatott arra, hogy a Szerződés 90. cikkének (1) bekezdése értelmében a kizárólagos jogok megadásából származó erőfölény létrejöttének ténye önmagában még nem összeegyeztethetetlen a Szerződés 86. cikkével, és egy tagállam csak abban az esetben szegi meg az e két rendelkezésben foglalt tilalmakat, ha a szóban forgó vállalkozás a neki adott kizárólagos jogainak egyszerű gyakorlásával visszaél erőfölényével. Ebben az ügyben a Bíróság annak a francia szabályozásnak a vizsgálatakor, amely olyan termékenyítő központokat hoz létre, amelyek meghatározott földrajzi területen kizárólagos jelleggel működnek, és amelyek számára lehetővé teszi, hogy a felmerülő többletköltségeket a felhasználókra terheljék abban az esetben, ha a tenyésztők olyan sperma szállítását kérik, amely az általuk megjelölt feldolgozó központból származik, megállapította, hogy ez a szabályozás – még ha a termékenyítő központoknak meg is engedi e költségek megállapítását – nem készteti azonban azokat arra, hogy aránytalanul magas költségeket állapítsanak meg, és ilyen módon visszaéljenek erőfölényükkel (
36
).
48.
A Bíróságnak jelen eljárásban ez alkalommal közvetlenül (mivel nem előzetes döntéshozatali kérelemről, hanem kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetről van szó) arról kell döntenie, hogy a szolgáltatások számos területi monopóliumát megállapító vitatott nemzeti szabályozás összeegyeztethető-e a Szerződés egyéb rendelkezéseivel, vagyis a letelepedés szabadságát és a Közösségen belüli szolgáltatásnyújtás szabadságát biztosító rendelkezésekkel (EK 43. cikk és 49. cikk). Ennek megfelelően az a tény, hogy a fent hivatkozott ítéletekben a Bíróság nem állapította meg, hogy a szóban forgó szabályozás összeegyeztethetetlen a Szerződés ezen ítéletekben hivatkozott rendelkezéseivel, egyáltalán nem jelenti azt, hogy a jelen eljárásban a Bizottság által benyújtott keresetnek esetlegesen helyt adó ítélet ellentétes lenne a Bíróság ítélkezési gyakorlatával.
49.
Nem fér kétség ahhoz, hogy a Bíróságnak megvan az a lehetősége, hogy az EK 43. cikk és az EK 49. cikk alapján vizsgálhassa, hogy a tagállamok gazdasági tevékenységek folytatására vonatkozóan jogszerűen biztosítottak-e kizárólagos jogokat.
50.
A Bíróság az ERT-ügyben hozott ítéletében (
37
) nemcsak azt ismerte el, hogy valamely szolgáltatásnyújtásra vonatkozó monopólium, mint például a görög televíziós ágazatban fennálló, az említett ítéletben vizsgált monopólium, bevezetésének vagy alkalmazásának módja révén sértheti a Szerződésnek a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó szabályait, hanem a Sacchi-ügyben hozott ítélet (
38
) által kialakított precedensre emlékeztetve azt is kimondta, hogy „a közösségi joggal nem ellentétes valamely televíziózási monopólium megadása, amennyiben arra közérdekű, nem gazdasági jellegű megfontolásokból kerül sor”. Az ERT-ügyben hozott ítélet után egy hónappal később a Bizottság kontra Hollandia ügyben született ítéletnek (
39
) abból a szakaszából, amelyben a Bíróság kimondta, hogy „annak megállapításához, vajon egy tagállam kivonhat-e bizonyos szolgáltatásokat a szabad verseny alól, előbb meg kell határozni, vajon indokolhatják-e közérdeken alapuló [kényszerítő] okok a szolgáltatásnyújtás szabadságának így megvalósított korlátozásait”, egyértelműbben következik az, hogy a Szerződésnek a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó szabályai szerint a tagállamnak megfelelően indokolnia kell a szolgáltatásnyújtásra vonatkozó monopólium bevezetését.
51.
Ily módon a Bíróság a Läärä és társai ügyben hozott ítéletében (
40
), megállapította, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely az engedélyezett állami szervek kivételével valamennyi személy számára tiltja a pénznyerő automaták működtetését, amely állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetést nem eredményez, és amely különbségtétel nélkül érinti azokat az érintett tagállamban vagy valamely más tagállamban letelepedett gazdasági szereplőket, akik az ilyen tevékenység folytatásában érdekeltek lehetnek, korlátozza a szolgáltatásnyújtásnak a Szerződés 59. cikke értelmében vett szabadságát, mivel a más tagállamok gazdasági szereplőit közvetlenül vagy közvetve akadályozza abban, hogy a szóban forgó gépeket a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegyék, és ezért ahhoz, hogy a Szerződéssel összeegyeztethető legyen – amennyiben nem tartozik a Szerződés által kifejezetten előírt eltérések közé (a közhatalom gyakorlásában való részvétel, illetve közrendi, közbiztonsági vagy közegészségügyi okok alapján igazolt korlátozások) –, közérdeken alapuló kényszerítő okokkal igazolni kell.
52.
Az előző megfontolásokból már látni lehet, hogy milyen következtetésre fogok jutni a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának korlátozásával kapcsolatban.
ii) A letelepedés szabadsága
53.
Az ítélkezési gyakorlat szerint az EK 43. cikk értelmében a letelepedés szabadsága korlátozásának kell minősíteni minden olyan intézkedést, amely e szabadság gyakorlását tiltja, korlátozza vagy kevésbé vonzóvá teszi (
41
).
54.
A francia kormány, miközben a Bizottság állításával ellentétben fenntartja, hogy a termékenyítő központok javára biztosított földrajzi kizárólagosság és a termékenyítői engedély megadását a területileg illetékes termékenyítő központtal kötött megállapodástól függővé tevő feltétel nem teszi lehetetlenné más tagállamok gazdasági szereplői számára, hogy szarvasmarha mesterséges termékenyítésére irányuló tevékenységbe kezdjenek, ugyanakkor elismeri, hogy az említett kizárólagosság és feltétel a letelepedés szabadságának korlátozását jelenti.
55.
Teljesen egyetértek ezzel az állásponttal.
56.
A Bíróság a Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti ügyben hozott ítéletében (
42
) azt az álláspontot képviselte, hogy az a szabályozás, amely kizárólag bizonyos szigorú követelményeknek megfelelő szerveknek tartja fenn bizonyos adótanácsadói tevékenység folytatásának a jogát, a letelepedés szabadsága korlátozásának minősül, mert alkalmas a más tagállamokból származó gazdasági szereplőknek a kérdéses szolgáltatás nyújtása végett az érintett tagállamban történő letelepedéséhez való joga gyakorlásának megnehezítésére vagy akár teljes megakadályozására is. Amint azt Ruiz-Jarabo Colomer főtanácsnok kifejtette (
43
), a szóban forgó nemzeti szabályozás többek között ilyen korlátozást is tartalmaz, mivel ezeknek a szervezeteknek kizárólagos hatáskört biztosít a tanácsadási tevékenység ellátása érdekében, létrehozva ezáltal két ágazatot: egy olyat, amelybe szabadon be lehet lépni; és egy másikat, amelyben csak az említett szervezetek vehetnek részt, és amely el van zárva a megfelelő szakmai képzettséggel rendelkező egyéb gazdasági szereplők elől, függetlenül attól, hogy ezek hazaiak vagy más tagállamból származnak.
57.
A fortiori úgy vélem, hogy jelen esetben a letelepedés szabadságára vonatkozó korlátozás fennállására kell hivatkozni. Az engedélyezett mesterséges termékenyítő központok számára biztosított földrajzi kizárólagosság korlátozza azon gazdasági szereplők számát, amelyek ilyen központokat hozhatnak létre és üzemeltethetnek Franciaország területén, azzal, hogy a miniszteri engedélyben megjelölt területrészen kizárólag egy működhet. E kizárólagosság határozatlan időtartama – amit a francia kormány nem cáfolt – még inkább korlátozza más gazdasági szereplőknek – ideértve a más tagállamokból származókat is – a termékenyítési piacra való bejutását azzal, hogy állandósítja és védi azoknak a hazai gazdasági szereplőknek a helyzetét, akik már ilyen tevékenységet folytatnak az említett piacon.
58.
Termékenyítésre irányuló tevékenység önálló végzése érdekében lehetetlen Franciaországban letelepedni, mivel az engedélyezett termékenyítő központok a termékenyítésre irányuló tevékenységeket illetően földrajzi kizárólagossággal rendelkeznek, és az ehhez kapcsolódó azon kötelezettség miatt, miszerint az olyan termékenyítő szakembereknek, akik nem állnak valamelyik központ alkalmazásában, a tevékenységüket a területileg illetékes termékenyítő központ irányítása és ellenőrzése alatt kell folytatniuk a központ vezetőjének szakmai felelőssége mellett, és emiatt nem tudnak a tenyésztővel önállóan megállapodni a szolgáltatás nyújtásának módjáról és a pénzügyi feltételeiről, amelyek a termékenyítő központtal kötött megállapodás tárgyát képezik.
59.
A szóban forgó földrajzi kizárólagosság és az ezzel összefüggő, a termékenyítői engedély megszerzése érdekében előírt, a valamely mesterséges termékenyítő központtal való megállapodás megkötésére vonatkozó kötelezettség ezért véleményem szerint a francia termékenyítési piacra való bejutás komoly akadályát képezi, és így az EK 43. cikk értelmében a letelepedés szabadsága korlátozásának minősül; az a tény, hogy ezen intézkedések megkülönböztetés nélkül alkalmazandók a hazai gazdasági szereplőkre és más tagállamok gazdasági szereplőire, nem érinti e megállapítást (
44
). A gazdasági szereplő származása szerinti tagállam alapján történő hátrányos megkülönböztetés hiánya csak akkor releváns, ha – annak megítélése során, hogy az EK 43. cikkel összhangban van-e a vitatott nemzeti szabályozás – lehetővé teszi azon, akár az EK 46. cikk (1) bekezdésében foglalt közérdekű indokoktól eltérő indokok figyelembevételét, amelyek a megállapított korlátozás igazolására alkalmasak.
c) A szolgáltatásnyújtás szabadsága
60.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 49. cikk nemcsak a más tagállamban letelepedett szolgáltatóval szemben az állampolgársága alapján alkalmazott minden megkülönböztetés eltörlését követeli meg, hanem ugyanúgy valamennyi korlátozás megszüntetését akkor is, ha azok különbségtétel nélkül vonatkoznak a nemzeti és az egyéb tagállamokból származó szolgáltatókra, amennyiben azok akadályozzák, zavarják vagy kevésbé vonzóvá teszik egy másik tagállamban letelepedett szolgáltató szolgáltatásait, ahol az jogszerűen nyújt hasonló szolgáltatásokat (
45
).
61.
A vitatott nemzeti szabályozás fenti leírásából következik, hogy a határokon átnyúló szolgáltatásokat nyújtó szolgáltató, aki mesterséges termékenyítést kíván végezni Franciaország területén a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján, köteles termékenyítői engedélyt kérelmezni és szerezni Franciaországban. Meg kell jegyezni, hogy ezen engedély megkövetelése önmagában, függetlenül az annak megadására vonatkozó feltételektől – a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében (
46
) – a szolgáltatásnyújtás szabadsága korlátozásának minősül, mivel alkalmas arra, hogy megzavarja vagy kevésbé vonzóvá tegye a termékenyítési szolgáltatások nyújtását Franciaországban a más tagállamokban letelepedett és ott jogszerűen tevékenykedő gazdasági szereplők számára.
62.
További elrettentő hatás következik abból, hogy a termékenyítési tevékenységet a területileg illetékes termékenyítő központ irányítása és ellenőrzése alatt és e központ vezetőjének szakmai felelőssége mellett kell folytatni, valamint hogy ugyanezzel a központtal meg kell állapodni a beavatkozásoknak a pénzügyi feltételeket is magában foglaló feltételeiről, ezért a mesterséges termékenyítésre irányuló tevékenységet önálló vállalkozóként és a termékenyítő központokkal versenyezve nem lehet végezni.
63.
Ezért a szóban forgó földrajzi kizárólagosság és az ezzel összefüggő, a termékenyítői engedély megszerzése érdekében előírt, a valamely mesterséges termékenyítő központtal való megállapodás megkötésére vonatkozó kötelezettség véleményem szerint Franciaországban az EK 49. cikk értelmében a mesterséges termékenyítésre irányuló szolgáltatásnyújtás szabadságának komoly akadályát képezi; az a tény, hogy ezen intézkedések megkülönböztetés nélkül alkalmazandók a hazai gazdasági szereplőkre és más tagállamok gazdasági szereplőire, nem érinti e megállapítást. A gazdasági szereplő származása szerinti tagállam alapján történő hátrányos megkülönböztetés hiánya csak akkor releváns, ha az – annak megítélése során, hogy az EK 49. cikkel összhangban van-e a vitatott nemzeti szabályozás – lehetővé teszi azon, az EK 46. cikk (1) bekezdésében foglalt – amely az EK 55. cikkben található hivatkozás értelmében a szolgáltatásnyújtás szabadságára is alkalmazandó – közérdekű indokoktól eltérő indokok figyelembevételét, amelyek a megállapított korlátozás igazolására alkalmasak.
B – A francia kormány által előadott igazolásokról
64.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amikor azon intézkedések, amelyek alkalmasak arra, hogy megzavarják vagy kevésbé vonzóvá tegyék a letelepedés vagy a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlását minden, a tevékenységét a befogadó ország területén folytató személlyel vagy vállalkozással szemben megkülönböztetés nélkül alkalmazandók, az intézkedések indokolhatóak, amennyiben nyomós közérdeken alapulnak, feltéve, hogy alkalmasak az általa elérni kívánt cél megvalósítására, és nem lépnek túl az annak megvalósításához szükséges mértéken (
47
), feltéve, hogy nem léteznek olyan közösségi harmonizációs intézkedések, amelyek előírnák az ezen érdekek védelmének biztosításához szükséges intézkedéseket (
48
).
65.
A jelen ügy iratai nem tartalmaznak egyetlen olyan tényezőt sem, amelyből az következne, hogy a szóban forgó korlátozó intézkedéseket hátrányosan megkülönböztető módon alkalmazták. A Bizottság nem vitatta a francia kormány azon álláspontját, mely szerint ezek az intézkedések megkülönböztetés nélkül alkalmazandók a hazai gazdasági szereplőkre és más tagállamok gazdasági szereplőire.
66.
Most tehát azt fogom vizsgálni, hogy a francia kormány által a vitatott nemzeti szabályozás igazolására felhozott indokok megfelelnek-e a fenti 64. pontban említett kritériumoknak.
67.
A fent említett kormány ellenkérelmében a szarvasmarhák genetikai tulajdonságainak védelmére, a területrendezés követelményeire és a közegészség védelmére hivatkozott.
1. A szarvasmarhák genetikai tulajdonságainak védelméről
68.
A Francia Köztársaság álláspontja szerint a szóban forgó szabályozás célja a szarvasmarhák genetikai tulajdonságainak védelme, amelyet a Bíróság a Nilsson és társai ügyben hozott ítéletében (
49
) közérdeken alapuló kényszerítő indokként már elismert. Hozzáteszi, hogy még ha a 77/504 és a 87/328 irányelvek harmonizálták is a szarvasmarhaféle fajtatiszta tenyészállatok és azok spermái Közösségen belüli kereskedelmének feltételeit, a szarvasmarhafélék nőstényeinek mesterséges termékenyítésére vonatkozó szabályokat nem harmonizálták.
69.
A francia kormány – a területén végrehajtott, a származás alapján történő szelekcióra és a genetikai tulajdonságok megőrzésére irányuló programokra hivatkozva – azzal érvel, hogy az engedélyezett termékenyítő központok számára biztosított földrajzi kizárólagosság és a termékenyítői engedély megadásának feltételei az egyedüli eszközei a szarvasmarhákra vonatkozó genetikai információk pontos és teljes körű összegyűjtésének biztosítására, amely információk nélkülözhetetlenek e faj genetikájának javításához. Ezek az intézkedések ugyanis szükségesek annak érdekében, hogy egy adott, kizárólagossággal érintett területen egyetlen szervnél központosítottan lehessen összegyűjteni valamennyi, mesterséges termékenyítésre irányulóan elvégzett beavatkozással kapcsolatos információt.
70.
A Bizottság álláspontja szerint a szarvasmarhák genetikai tulajdonságainak védelmére irányuló cél, amely tenyésztéstechnikai és genealógiai jellegű követelményekkel függ össze – amint azt a Bíróság a fent hivatkozott Centre d’insémination de la Crespelle ügyben hozott ítéletében (
50
) megállapította – közösségi szinten teljes harmonizáció tárgyát képezi. A Bizottság azt állítja, hogy valójában nincs semmilyen kapcsolat e célkitűzés és a mesterséges termékenyítésre irányuló beavatkozásra vonatkozó feltételek között, amely egyáltalán nem befolyásolja a felhasznált spermának sem a minőségét, sem az eredetét, legfeljebb állat-egészségügyi megfontolások tárgyát képezheti.
71.
Úgy tűnik, hogy a tenyésztéstechnikai és genealógiai jellegű követelményeket illetően – a fent hivatkozott ítélet szerint – megvalósult teljes harmonizációra való hivatkozás véleményem szerint nem helytálló.
72.
A fent hivatkozott Centre d’insémination de la Crespelle ügyben hozott ítélet 33. pontjában a Bíróság „a szarvasmarha-állomány genetikai tulajdonságainak javítását célzó indok vonatkozásában” rámutatott arra, hogy „a 87/328 irányelv – amely a szarvasmarhasperma Közösségen belüli kereskedelme előtt álló tenyésztéstechnikai akadályok megszüntetését célozza – 2. cikkének (1) bekezdésében arra kötelezi a tagállamokat, hogy szüntessenek meg a más tagállamokból származó szarvasmarhasperma behozatalára és a tagállam területén történő felhasználására vonatkozó minden akadályt az irányelv 4. cikkében megállapított feltételekkel összhangban”, és „a 91/174 irányelv (
51
) 2. cikke előírja, hogy a fajtatiszta állatok spermájának kereskedelmét nem lehet tiltani, korlátozni vagy akadályozni származási okokra hivatkozva”. Végül a Bíróság kimondta, hogy „ezekből a rendelkezésekből az következik, hogy a tenyésztéstechnikai és a származási követelményeket közösségi szinten teljes körűen harmonizálták”.
73.
Úgy tűnik, hogy ebből az érvelésből az a következtetés vonható le, hogy a Bíróság által ily módon megállapított teljes körű harmonizálás azokat a nemzeti intézkedéseket érinti, amelyek a tenyésztéstechnikai és genealógiai követelményeknek a szarvasmarhasperma behozatalára, kereskedelmére és használatára vonatkozó korlátozásokkal kívánnak eleget tenni (
52
). Egyébként a Bíróság a Gervais és társai ügyben hozott ítéletében (
53
), valamint a Nilsson és társai ügyben hozott ítéletében (
54
) rámutatott, hogy a 77/504 irányelv és 87/328 irányelv a szarvasmarhaféle fajtatiszta tenyészállatok és spermáik tenyésztés céljára történő engedélyezésére vonatkozó feltételek harmonizációját célozza, annak érdekében, hogy a szarvasmarhasperma szabad mozgásának tenyésztéstechnikai akadályai megszűnjenek. A Bíróság ebből egyrészt azt a következtetést vonta le, hogy „minden olyan kötelezettséget, amelynek célja vagy hatása a szarvasmarhasperma behozatalának tenyésztéstechnikai vagy genealógiai megfontolások alapján történő ellenőrzése vagy vizsgálata, kizárólag az említett irányelvekkel összhangban lehet meghatározni” (
55
), másrészt, hogy „az említett irányelvek nem szabályozzák sem a termékenyítésre vonatkozó követelményeket, sem a termékenyítő szakemberek képzését, sem a jogilag szabályozott termékenyítői tevékenység gyakorlására jogosító bizonyítvány vagy engedély kiállítását” (
56
).
74.
A jelen ügy azonban lényegében a mesterséges termékenyítéssel kapcsolatos beavatkozás végzésére jogosult személyekre – tehát magával a termékenyítéssel vagy a termékenyítési tevékenység elkezdésével kapcsolatos feltételekre – vonatkozó korlátozásokról szól, azon korlátozásokról, amelyekről – a felhasznált spermától eltekintve – a Bizottság nem azt állítja, hogy azokat a tenyészállatok genetikai minőségének ellenőrzése céljából a közösségi irányelvek által nem szabályozott módon alkalmazták (
57
).
75.
A francia kormányhoz hasonlóan én sem gondolom, hogy a 77/504, a 87/328 és a 91/174 irányelvekben rögzített harmonizációs intézkedések tiltanák a tagállamok számára, hogy tenyésztéstechnikai vagy genealógiai követelményekre hivatkozzanak olyan, a jelen esetben érintett intézkedésekhez hasonló nemzeti intézkedések igazolása érdekében, amelyek a szarvasmarha mesterséges termékenyítésére irányuló szolgáltatást úgy szabályozzák, hogy nem tartalmaznak a behozatalra, a kereskedelemre vagy a más tagállamokból származó spermák használatára vonatkozó korlátozásokat.
76.
További kérdésként merül fel, hogy a mesterséges termékenyítéssel kapcsolatos beavatkozásra vonatkozó feltételeknek lehet-e tényleges hatása a szarvasmarhák genetikai tulajdonságainak fenntartására és javítására. A felek e tekintetben ellentétes álláspontot képviselnek: a Bizottság a nemleges, a francia kormány pedig az igenlő válasz felé hajlik. Nem tartom azonban szükségesnek, hogy ezt az inkább szakmai jellegű vitát a Bíróság döntse el.
77.
Ha csak a francia kormány által előadottakat vesszük figyelembe, véleményem szerint elegendő azt megállapítani, hogy a vitatott francia szabályozás a szarvasmarhák genetikai tulajdonságainak védelmét szolgálja, mivel lehetővé teszi a területen a mesterséges termékenyítésekkel történő párosításokra vonatkozó információk központosított összegyűjtését, amelyek a származás alapján történő szelekcióra és a genetikai tulajdonságok megőrzésére irányuló programok végrehajtásához szükségesek.
78.
Nem értem azonban, hogy miért ne lehetett volna az ilyen központosított adatgyűjtést kevésbé korlátozó intézkedésekkel megvalósítani, mint mesterséges termékenyítési szolgáltatásra vonatkozó területi monopólium biztosításával az engedélyezett termékenyítő központok számára. Ha kötelezettségként írták volna elő a szarvasmarhák mesterséges termékenyítését végző gazdasági szereplők számára, hogy az elvégzett párosításokkal kapcsolatos információkról az e célra kijelölt szervet tájékoztassák, így ezen információk központosított gyűjtése anélkül lett volna megoldható, hogy az a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának e monopóliumból eredő súlyos korlátozását jelentette volna.
79.
Következésképpen egyetértek a Bizottság azon állításával, hogy a vitatott szabályozás mindenképpen meghaladja a szarvasmarhák genetikai tulajdonságainak védelmére irányuló cél megvalósításához szükséges mértéket.
2. A területrendezés követelményeiről
80.
A francia kormány azt állítja, hogy a szóban forgó szabályozás területrendezési célt követ, amelyet a Bíróság a TK-Heimdienst-ügyben hozott ítéletében (
58
) közérdeken alapuló kényszerítő indokként ismert el. E célkitűzés arra irányul, hogy a tenyésztők a mesterséges termékenyítési szolgáltatást ugyanolyan feltételek mellett vehessék igénybe Franciaország egész területén.
81.
Azonban azokon a területeken, amelyek az ország területének háromnegyedét képezik, és ahol az állattenyésztés korlátozott méreteket ölt, földrajzi kizárólagosság hiányában – ami a szolgáltatás nyújtása érdekében és az alacsony jövedelmezőség miatt került bevezetésre – nem nyújtanák ezt a szolgáltatást. A francia kormány kiemeli, hogy az állattenyésztés megőrzése ezeken a területeken, amelyek éghajlati vagy földrajzi jellemzőik miatt művelésre alkalmatlanok, lehetővé teszi a mezőgazdasági tevékenység fenntartását és olyan magas hozzáadott értékű termékek, mint például a hegyvidéki sajtok előállítását.
82.
Álláspontom szerint e tekintetben – a Bizottsághoz hasonlóan – elegendő azt megállapítani, hogy a francia kormány állításait nem támasztotta alá egyetlen olyan információval vagy statisztikai adattal sem, amely lehetővé tenné azok megerősítését. Azt sem bizonyították részletesen, hogy az említett engedélyezett mesterséges termékenyítő központok számára biztosított földrajzi kizárólagosság szükséges volt a mesterséges termékenyítési szolgáltatás nyújtásának Franciaország teljes területén történő biztosításához.
83.
Következésképpen anélkül hogy meg kellene vizsgálni, hogy a területrendezési követelmények adott esetben alkalmasak lehetnek-e a letelepedés szabadságára és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó korlátozások igazolására, nem tekinthető bizonyítottnak, hogy ilyen követelmények a jelen esetben fennállnak, és hogy azok olyan jellegűek, hogy a mesterséges termékenyítésre irányuló szolgáltatásnyújtás tekintetében területileg korlátozott monopóliumok létrehozását teszik szükségessé.
84.
Másfelől – amint azt a Bizottság is hangsúlyozza – a szóban forgó igazolásra semmiképp sem lehet hivatkozni Franciaország azon területeivel kapcsolatban, amelyeken az alperes állam kormánya által leírt körülmények nem állnak fenn.
3. A közegészség védelméről
85.
A francia kormány ezen túlmenően az állatok és az emberek egészségét egyszerre érintő közegészségügyi célokra hivatkozik.
86.
Először is a francia kormány arra hivatkozik, hogy a mesterséges termékenyítést végző szakemberek képesítésére vonatkozó szabályozás az állatok egészségének védelmét szolgálja, mert a mesterséges termékenyítéssel kapcsolatos beavatkozásnak meg kell felelnie az állat-egészségügyi követelményeknek és a higiéniai szabályoknak mind a sperma kezelése, mind az állattal való érintkezés során. E beavatkozás tökéletes felkészültséget igényel a mesterséges termékenyítés tárgyát képező állat fizikai állapota veszélyeztetésének elkerülése érdekében. Másfelől a francia kormány szerint maga a párosítás kiválasztása is hatással lehet az állat egészségére, nevezetesen annak termékenységére, amely veszélybe kerülhet meggondolatlan keresztezések esetén.
87.
Másodsorban a termékenyítési engedélyre vonatkozó szabályozásra – amely a mesterséges termékenyítési feladatok ellátására való alkalmasság vizsgálatát írja elő – a mesterséges termékenyítést végző szakember egészségének védelme érdekében is szükség van, mivel az ilyen beavatkozás kockázatokat rejt magában mind a nehéz állattal való kapcsolat, mind a nagyon veszélyes folyékony nitrogén használata miatt, amely súlyos égési sérüléseket okozhat.
88.
Végül az engedély kibocsátása élelmiszer-biztonsági szempontból az emberi egészség védelmének célját is követi, ami megfelel a termékek nyomon követhetőségére vonatkozó, a jogalkotó által a 178/2002/EK rendeletben (
59
) elismert követelménynek. A francia kormány arra hivatkozik, hogy a nyomon követhetőség elve alkalmazandó az élő biológiai terméknek minősülő spermára is, amely a haszonállat tenyésztési folyamatának alapeleme, és kiemeli, hogy a nemzeti szabályozás a termékenyítő szakemberek számára a termékenyítésre váró nőstény állatok (
60
) azonosításának vizsgálatát és termékenyítési napló vezetését írja elő, amely többek között a bika és a nőstény állat azonosságával, valamint a felhasznált sperma mennyiségével kapcsolatos információkat tartalmazza (
61
). A termékenyítő központok garantálják a sperma nyomon követhetőségét, mivel eredetétől függetlenül biztosítják az adminisztratív, fizikai és azonosításra vonatkozó vizsgálatát.
89.
Nyilvánvalónak tűnik számomra, hogy – amint azt a Bizottság is megjegyezte – a fenti 86. és 87. pontban kifejtett érvek nem igazolják sem a letelepedés szabadságának, sem a szolgáltatásnyújtás szabadságának szóban forgó korlátozását. Ugyanis – amint azt a Bizottság képviselője a tárgyaláson megerősítette – a jelen eljárás keretében nem azt róják fel az alperes tagállamnak, hogy termékenyítői engedélyt követelt meg, és annak kiállítását a termékenyítési feladatok ellátására vonatkozó alkalmasságról szóló igazolás bemutatásától tette függővé, hanem azt, hogy az engedélyezett mesterséges termékenyítő központok számára földrajzi kizárólagosságot biztosított, és a szóban forgó engedély megadását valamely engedélyezett mesterséges termékenyítő központtal való megállapodás megkötésétől tette függővé. A francia kormány nem fejti ki, hogy ezen intézkedések hiányában és a termékenyítési feladatok ellátására vonatkozó, a francia szabályozás által a termékenyítői engedély megadásához előírt alkalmasság vizsgálata ellenére miért is lett volna veszélyeztetve az állatok és az emberek egészsége.
90.
A termékek nyomon követhetőségére vonatkozó követelményt illetően elegendő azt megjegyezni, hogy sem a termékenyítő szakember számára előírt azon kötelezettségek, amelyekre a francia kormány hivatkozik, sem a spermának az engedélyezett termékenyítő központok által elvégzett vizsgálata nem feltételezi szükségképpen a földrajzi kizárólagosság biztosítását az engedélyezett központok számára a mesterséges termékenyítési szolgáltatásra vonatkozóan. Úgy tűnik, hogy ezek a kötelezettségek és vizsgálatok olyan rendszerben is teljesen elgondolhatók és teljesíthetők, amely nem ír elő ilyen kizárólagosságot.
91.
Úgy vélem tehát, hogy a jelen ügyben a francia kormány által a vitatott nemzeti szabályozás igazolására felhozott indokok nem felelnek meg a fenti 64. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatban meghatározott kritériumoknak, és így azok nem igazolhatják a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának azon korlátozását, amely a szarvasmarhák mesterséges termékenyítését illetően a szóban forgó szabályozásból ered. Így tehát az az álláspontom, hogy a Bizottság keresetét el kell fogadni annyiban, amennyiben e korlátozásokra vonatkozik.
V – A költségekről
92.
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ugyanezen szabályzat 69. cikkének 3. §-a értelmében a Bíróság elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit, különösen részleges pernyertesség esetén.
93.
Amennyiben javaslatomnak megfelelően a Bíróság a keresetnek csak részben, vagyis a letelepedés szabadságára és a szarvasmarhák mesterséges termékenyítéséhez kapcsolódó szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó korlátozások tekintetében ad helyt, és ugyanezen szabadságoknak a szarvasmarhasperma forgalmazásával kapcsolatos feltételezett korlátozásai tekintetében nem, méltányosnak tűnne a költségeknek a felek közötti megosztása. Pontosabban azt javaslom, hogy a Francia Köztársaság viselje az összes költség két harmadát, a Bizottság pedig a fennmaradó egy harmadát.
VI – Végkövetkeztetések
94.
A fenti megállapításokra tekintettel azt javasolom, hogy a Bíróság:
—
állapítsa meg, hogy a Francia Köztársaság – mivel a szarvasmarhák mesterséges termékenyítésére vonatkozó szolgáltatás nyújtására a területén engedélyezett termékenyítő központok számára azon rendelkezés által kijelölt területen, amely alapján e központok létrehozása és működtetése engedélyezhető, kizárólagos jogot biztosított, valamint mivel a termékenyítői engedély megadását e központok valamelyikének vezetője és az engedély kérelmezője által megkötött megállapodástól tette függővé – nem teljesítette az EK 43. cikkből és az EK 49. cikkből eredő kötelezettségeit;
—
a keresetet ezt meghaladó részében – mint elfogadhatatlant – utasítsa el;
—
kötelezze a Francia Köztársaságot az összes költség két harmadának, az Európai Közösségek Bizottságát pedig a fennmaradó egy harmadának viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	A jelen indítványban hivatkozott nemzeti rendelkezések fordításának egyike sem tekinthető hivatalosnak.
(
3
)	A 271/81. sz., Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn ügyben 1983. június 28-án hozott ítélet (EBHT 1983., 2057. o.) és a C-17/94. sz., Gervais és társai ügyben 1995. december 7-én hozott ítélet (EBHT 1995., I-4353. o.).
(
4
)	A C-323/93. sz. Centre d’insémination de la Crespelle ügyben 1994. október 5-én hozott ítélet (EBHT 1994., I-5077. o.).
(
5
)	A szarvasmarhafélék fajtatiszta tenyészállatairól szóló, 1977. július 25-i tanácsi irányelv (HL L 206., 8. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 3. kötet, 153. o.).
(
6
)	A szarvasmarhafélék fajtatiszta tenyészállatainak tenyésztés céljára történő engedélyezéséről szóló, 1987. június 18-i tanácsi irányelv (HL L 167., 54. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 7. kötet, 240. o.).
(
7
)	A fent hivatkozott Gervais és társai ügyben hozott ítélet.
(
8
)	A Bíróságnak a fent hivatkozott Gervais és társai ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló előzetes döntéshozatali ügyben is a fent említett szabályozásnak az EK-Szerződés letelepedés szabadságára és szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezéseivel (az EK-Szerződés 52. és 59. cikke, jelenleg, módosítást követően EK 43. cikk és EK 49. cikk) való összeegyeztethetőségét kellett vizsgálnia. A Bíróság azonban e kérdésben nem döntött, mivel megállapította, hogy ezek a rendelkezések nem alkalmazhatók a jelen ügyre, mert az alapügy tárgyát képező helyzetek tisztán belső jellegűek.
(
9
)	JORF, 2006. január 5., 229. o.
(
10
)	JORF, 2006. december 8., 18620. o.
(
11
)	JORF, 2006. december 23., 19479. o.
(
12
)	A mezőgazdasági törvénykönyv (új) VI. könyvének törvényi részéről szóló törvény (JORF, 1998. július 9., 10458. o.).
(
13
)	JORF, 1966. december 29., 11619. o.
(
14
)	A code rural VI. könyvének rendeleti részéről és ugyanezen törvénykönyv II. és III. könyve rendeleti részének módosításáról szóló rendelet (JORF, 2003. szeptember 6., 15405. o.).
(
15
)	JORF, 1969. március 23., 2948. o.
(
16
)	JORF, 1969. november 19., 11256. o.
(
17
)	JORF, 1989. január 31., 1469. o.
(
18
)	JORF, 1969. április 30., 4349. o.
(
19
)	JORF, 1997. június 1., 8791. o.
(
20
)	JORF, 1991. december 6., 15936. o.
(
21
)	JORF, 2001. január 27., 1477. o.
(
22
)	Jelen eljárásban figyelmen kívül hagyhatók azok a rendelkezések, amelyek bizonyos feltételekkel lehetővé teszik a tenyésztők számára, hogy ők maguk végezzék el az általuk tartott állatok mesterséges termékenyítését (ebben az esetben nem harmadik személyeknek nyújtott szolgáltatásról van szó), és amelyek olyan állatorvosok számára is engedélyezik – kivételesen és terápiás célból – az általuk kezelt állatok mesterséges termékenyítését, akik nem rendelkeznek termékenyítői engedéllyel (a nyilvánvalóan másodlagos eltérés esete).
(
23
)	A C-347/88. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 1990. december 13-án hozott ítélet (EBHT 1990., I-4747. o.) 40. pontja, valamint a C-260/04. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2007. szeptember 13-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-7083. o.) 18. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
24
)	A C-19/92. sz. Kraus-ügyben 1993. március 31-én hozott ítélet (EBHT 1993., I-1663. o.) 32. pontja és az Elsőfokú Bíróság T-266/97. sz., Vlaamse Televisie Maatschappij kontra Bizottság ügyben 1999. július 8-án hozott ítéletének (EBHT 1999., II-2329. o.) 113. pontja.
(
25
)	A szarvasmarhafajba tartozó háziállatok mélyhűtött spermájának Közösségen belüli kereskedelmére és behozatalára alkalmazandó állat-egészségügyi követelmények megállapításáról szóló 88/407/EGK irányelv (HL L 194., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 8. kötet, 106. o.).
(
26
)	A Bizottság beadványai és szóbeli észrevételei alapján érthető, hogy ellentétben azzal, ami a válaszban pontosított kereseti kérelmekből következni látszik, nem önmagában a termékenyítői engedély megszerzésére vonatkozó kötelezettség képezi ezen kifogás tárgyát.
(
27
)	A C-98/04. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2006. május 4-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-4003. o.) 18. pontja.
(
28
)	Lásd egy EK 226. cikken alapuló kötelezettségszegés megállapítása iránti keresettel kapcsolatban a C-55/03. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2004. október 14-én hozott ítélet 23. pontját.
(
29
)	Mellékesen megjegyzem, hogy a Centre d’insémination de la Crespelle ügyben hozott ítélet 28–40. pontjában a Bíróság az EK Szerződés 30. és 36. cikkének (jelenleg, módosítást követően EK 28. cikk és EK 30. cikk) fényében vizsgálta a francia szabályozás által előírt azon kötelezettséget, mely szerint a más tagállamokból spermát importáló gazdasági szereplők a spermát kötelesek valamely engedélyezett termékenyítő vagy előállító központba szállítani.
(
30
)	A fent hivatkozott ítélet 17. pontja.
(
31
)	Megjegyzem, hogy a szarvasmarhák engedélyezett mesterséges termékenyítő központok által végzett mesterséges termékenyítésének díjszabására vonatkozó feltételekről szóló, 2003. február 20-i mezőgazdasági, élelmezésügyi, halászati és vidékügyi miniszteri rendelet (JORF, 2003. február 23., 3290. o.) 4. cikke értelmében a mesterséges termékenyítésről a számlát a tenyésztők számára a termékenyítő központ állítja ki a munkaviszonyban álló vagy az önálló közreműködők jogállástól függetlenül.
(
32
)	A C-159/94. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1997. október 23-án hozott ítélet (EBHT 1997., I-5815. o.) 44. pontja.
(
33
)	A C-202/88. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 1991. március 19-én hozott ítélet (EBHT 1991., I-1223. o.) 22. pontja és a C-353/89. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 1991. július 25-én hozott ítélet (EBHT 1991., I-4069. o.) 34. pontja.
(
34
)	A fent hivatkozott Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn ügyben hozott ítélet 8–10. pontja és a fent hivatkozott Gervais és társai ügyben hozott ítélet 35. és 36. pontja.
(
35
)	A fent hivatkozott Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn ügyben hozott ítélet 11. és 12. pontja, amelyre a fent hivatkozott Gervais és társai ügyben hozott ítélet 37. pontja is utal, amelyben a Bíróság meghatározta, hogy az a kérdés, hogy az engedélyezett központok üzemeltetése a gyakorlatban az importált spermával szembeni, a Szerződés 30. cikkével ellentétes hátrányos megkülönböztetéshez vezet-e, a releváns tények vizsgálatát feltételezi, amely a kérdést előterjesztő bíróság hatáskörét képezi (ugyanis a fent hivatkozott Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn ügyhöz hasonlóan előzetes döntéshozatali eljárásról volt szó, és nem pedig – mint a jelen esetben – kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásról).
(
36
)	A fent hivatkozott Centre d’insémination de la Crespelle ügyben hozott ítélet 13., 18. és 21. pontja.
(
37
)	A C-260/89. sz., ERT-ügyben 1991. június 18-án hozott ítélet (EBHT 1991., I-2925. o.) 10–12. és 20. pontja.
(
38
)	A 155/73. sz., Sacchi-ügyben 1974. április 30-án hozott ítélet (EBHT 1974., 409. o.) 14. pontja. Kiemelés tőlem.
(
39
)	A fent hivatkozott ítélet 35. pontja.
(
40
)	A C-124/97. sz., Läärä és társai ügyben 1999. szeptember 21-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-6067. o.) 28–30. pontja.
(
41
)	A C-442/02. sz. CaixaBank France ügyben 2004. október 5-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-8961. o.) 11. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
42
)	A C-451/03. sz. Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti ügyben 2006. március 30-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-2941. o.) 34. pontja.
(
43
)	A fent hivatkozott Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben 2005. június 28-án ismertetett indítvány 42. és 44. pontja.
(
44
)	A fent hivatkozott Kraus-ügyben hozott ítélet 32. pontja.
(
45
)	A C-76/90. sz. Säger-ügyben 1991. július 25-én hozott ítélet (EBHT 1991., I-4221. o.) 12. pontja; a C-205/99. sz., Analir és társai ügyben 2001. február 20-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-1271. o.) 21. pontja; a C-433/04. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2006. november 9-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-10653. o.) 28. pontja és a C-208/05. sz. ITC-ügyben 2007. január 11-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-181. o.) 55. pontja.
(
46
)	Lásd különösen a 205/84. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1986. december 4-én hozott ítélet (EBHT 1986., 3755. o.) 28. pontját; a fent hivatkozott Säger-ügyben hozott ítélet 14. pontját; a C-43/93. sz. Vander Elst-ügyben 1994. augusztus 9-én hozott ítélet (EBHT 1994., I-3803. o.) 15. pontját; a C-355/98. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2000. március 9-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-1221. o.) 35. pontját és a C-134/05. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2007. július 18-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-6251. o.) 23. pontját.
(
47
)	Lásd a C-55/94. sz. Gebhard-ügyben 1995. november 30-án hozott ítélet (EBHT 1995., I-4165. o.) 37. pontját; a C-424/97. sz. Haim-ügyben 2000. július 4-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-5123. o.) 57. pontját; a fent hivatkozott Analir és társai ügyben hozott ítélet 25. pontját; a C-439/99. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2002. január 15-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-305. o.) 23. pontját és a fent hivatkozott CaixaBank France ügyben hozott ítélet 17. pontját.
(
48
)	A C-255/04. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2006. június 15-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-5251. o.) 43. pontja és a C-257/05. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyben 2006. december 14-én hozott ítélet (az EBHT-ban nem tették közzé) 23. pontja.
(
49
)	A C-162/97. sz., Nilsson és társai ügyben 1998. november 19-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-7477. o.).
(
50
)	A fent hivatkozott ítélet 33. pontja.
(
51
)	A fajtatiszta állatok forgalmazására vonatkozó tenyésztéstechnikai és származási követelmények megállapításáról, valamint a 77/504/EGK és a 90/425/EGK irányelv módosításáról szóló, 1991. március 25-i 91/174/EGK tanácsi irányelv (HL L 85., 37. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 11. kötet, 177. o.).
(
52
)	Egyébként – mint ahogy azt a francia kormány állítja és a Bizottság pedig elismeri – kizárólag a szarvasmarhaféle fajtatiszta tenyészállatok spermájáról van szó, ezért a szóban forgó harmonizáció semmiképp sem terjed ki a keresztezett szarvasmarhák spermájára vonatkozó intézkedésekre.
(
53
)	A fent hivatkozott ítélet 32. pontja.
(
54
)	A fent hivatkozott ítélet 29. pontja.
(
55
)	A fent hivatkozott Nilsson és társai ügyben hozott ítélet 29. pontja.
(
56
)	A fent hivatkozott Gervais és társai ügyben hozott ítélet 32. pontja.
(
57
)	A fent hivatkozott Nilsson és társai ügyben hozott ítélet 30. pontjában a Bíróság rámutatott, hogy tekintettel a 77/504 irányelv és a 87/328 irányelv által véghezvitt harmonizációra, „nem lehet a mesterséges termékenyítésre irányuló tevékenységről szóló engedélyt megkövetelni a tenyészállatok genetikai minőségének az irányelvek által nem szabályozott módon történő ellenőrzése céljából”.
(
58
)	A C-254/98. sz. TK-Heimdienst-ügyben 2000. január 13-án hozott ítélet (EBHT 2000., I-151. o.) 34. pontja.
(
59
)	Az élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszer-biztonsági Hatóság létrehozásáról és az élelmiszer biztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28-i 178/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 31., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 463. o.).
(
60
)	A francia kormány ezzel kapcsolatban a termékenyítő szakemberek speciális tevékenységének meghatározásáról szóló, 1983. augusztus 2-i miniszteri rendeletre hivatkozik (JORF, 1983. augusztus 10., 7442. o.).
(
61
)	A módosított 1969. április 17-i miniszteri rendelet 15. cikke.