62022TO0706(01)
USNESENÍ TRIBUNÁLU (druhého senátu)
20. září 2023 (
*1
)
„Žaloba na neplatnost – Veřejné zdraví – Zrušení některých výjimek týkajících se zahřívaných tabákových výrobků – Bezprostřední dotčení – Nedostatek osobního dotčení – Nepřípustnost“
Ve věci T‑706/22,
Nicoventures Trading Ltd, se sídlem v Londýně (Spojené království), a další žalobkyně, jejichž jména jsou uvedena v příloze (
1
), zástupci: L. Van den Hende, M. Schonberg, J. Penz-Evren a P. Wytinck, avocats,
žalobkyně,
proti
Evropské komisi, zástupci: H. van Vliet, A. Becker a F. van Schaik, jako zmocněnci,
žalované,
TRIBUNÁL (druhý senát),
ve složení: A. Marcoulli, předsedkyně, S. Frimodt Nielsen (zpravodaj) a R. Norkus, soudci,
za soudní kancelář: V. Di Bucci, vedoucí
s přihlédnutím k písemné části řízení, zejména rozhodnutí ze dne 1. února 2023, kterým byla zamítnut návrh žalobkyň na projednání věci ve zrychleném řízení,
s ohledem na usnesení ze dne 2. února 2023, Nicoventures Trading a další v. Komise (T‑706/22 R, nezveřejněné, EU:T:2023:39), kterým byl zamítnut návrh na vydání předběžných opatření,
vydává toto
Usnesení
1
Žalobou podanou na základě článku 263 SFEU se žalobkyně, společnost Nicoventures Trading Ltd a další právnické osoby, jejichž jména jsou uvedena v příloze, domáhají zrušení směrnice Komise v přenesené pravomoci (EU) 2022/2100 ze dne 29. června 2022, kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/EU, pokud jde o zrušení některých výjimek týkajících se zahřívaných tabákových výrobků (Úř. věst. 2022, L 283, s. 4, dále jen „napadený akt“).
Skutečnosti předcházející sporu
2
Skupina British American Tobacco (dále jen „skupina BAT“), do níž patří žalobkyně, vyrábí a uvádí na trh tabákové výrobky, včetně zahřívaných tabákových výrobků. Jedna ze žalobkyň, společnost Nicoventures Trading, byla založena v roce 2011 v rámci skupiny BAT, aby se zaměřila výlučně na vývoj a uvádění na trh inovativních nehořlavých výrobků, mezi něž patří zahřívané tabákové výrobky. Společnost Nicoventures Trading prodává zahřívané tabákové výrobky skupiny BAT dalším společnostem skupiny, mezi něž patří i další žalobkyně. Posledně uvedené společnosti zajišťují nebo zamýšlejí zajistit distribuci výrobků společnosti Nicoventures Trading na trzích čtrnácti členských států.
3
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/EU ze dne 3. dubna 2014 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků a o zrušení směrnice 2001/37/ES (Úř. věst. 2014, L 127, s. 1) upravuje uvádění tabákových výrobků na trh. Za tímto účelem usiluje o sblížení právních a správních předpisů členských států, zejména pokud jde o složky, označování a balení tabákových výrobků.
4
Článek 7 odst. 1 a 7 směrnice 2014/40 stanoví, že členské státy zakáží uvádět na trh tabákové výrobky s charakteristickou příchutí a tabákové výrobky obsahující aromata v jakékoli z jejich složek. Článek 7 odst. 12 uvedené směrnice před tím, než byl změněn napadeným aktem, vyjímal ze zákazů uvedených v odstavcích 1 a 7 uvedeného článku tabákové výrobky jiné než cigarety a tabák k ručnímu balení cigaret. Stejně tak čl. 11 odst. 1 první pododstavec téže směrnice před tím, než byl změněn napadeným aktem, stanovil, že členské státy mohou tabákové výrobky ke kouření jiné než cigarety, tabák k ručnímu balení cigaret a tabák do vodní dýmky osvobodit od určitých povinností týkajících se označování tabákových výrobků a povinného umísťování určitých varování, informačních sdělení a kombinovaných zdravotních varování na baleních. Kromě toho čl. 7 odst. 12, jakož i čl. 11 odst. 6 téže směrnice upřesňují, že Evropská komise přijme akty v přenesené pravomoci za účelem zrušení výjimek stanovených v článku 7 nebo možnosti udělit výjimky stanovené v článku 11 u určité kategorie výrobků, dojde-li podle zprávy Komise k podstatné změně okolností.
5
Dne 15. června 2022 zveřejnila Komise zprávu, v níž konstatovala v souladu se směrnicí 2014/40 podstatnou změnu okolností u zahřívaných tabákových výrobků.
6
V návaznosti na tuto zprávu přijala Komise dne 29. června 2022 napadený akt. Článkem 1 napadeného aktu byl změněn čl. 7 odst. 12 a čl. 11 odst. 1 směrnice 2014/40. Od 23. října 2023, kdy musí být provedena opatření stanovená napadeným aktem do vnitrostátního práva, již nebudou zahřívané tabákové výrobky vyňaty ze zákazů týkajících se charakteristických příchutí a aromat uvedených v čl. 7 odst. 1 a 7 směrnice 2014/40. Od téhož data budou navíc nezakázané zahřívané tabákové výrobky podléhat stejným omezením pro označování obalů jako ostatní tabákové výrobky ke kouření, na které se nevztahuje výjimka.
Návrhová žádání účastnic řízení
7
Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
–
zrušil napadený akt;
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
8
Komise navrhuje, aby Tribunál:
–
odmítl žalobu jako nepřípustnou;
–
uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.
9
Žalobkyně ve vyjádření k námitce nepřípustnosti navrhují, aby Tribunál:
–
zamítl námitku nepřípustnosti;
–
podpůrně spojil námitku nepřípustnosti s věcí samou;
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
10
Podle čl. 130 odst. 1 a 7 jednacího řádu Tribunálu může Tribunál na návrh žalovaného vydat rozhodnutí o nepřípustnosti, nedostatku pravomoci nebo nepříslušnosti, aniž by se zabýval věcí samou. Vzhledem k tomu, že Komise v projednávané věci navrhla, aby bylo vydáno rozhodnutí o nepřípustnosti, a Tribunál má věc za dostatečně objasněnou na základě podkladů obsažených v soudním spise, rozhodne o tomto návrhu bez pokračování v řízení.
11
Na podporu námitky nepřípustnosti Komise tvrdí, že žalobkyně nejsou napadeným aktem bezprostředně ani osobně dotčeny.
K podmínkám přípustnosti žaloby
12
Podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU může každá fyzická nebo právnická osoba podat žalobu proti aktům, které jsou jí určeny nebo které se jí bezprostředně a osobně dotýkají, jakož i proti nařizovacím aktům, které se jí bezprostředně dotýkají a nevyžadují přijetí prováděcích opatření.
13
Především je třeba připomenout, že projednávaná věc nespadá pod poslední z případů uvedených v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU, jehož se ostatně žalobkyně ani Komise nedovolávají. Pojem „nařizovací akt“ ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU je totiž třeba chápat jako odkaz na jakýkoli akt s obecnou působností s výjimkou legislativních aktů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. října 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Parlament a Rada, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, body 60 a 61). V projednávané věci je napadený akt, který vyžaduje přijetí opatření s obecnou působností, jako jsou opatření uvedená v bodech 4 a 6 výše, a který nebyl přijat jedním z legislativních postupů uvedených v článku 289 SFEU, nařizovacím aktem ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU. Článek 2 napadeného aktu nicméně předvídá prováděcí opatření, a sice opatření k provedení tohoto aktu do vnitrostátního práva, jejichž přijetí přísluší členským státům. Tato žaloba tudíž skutečně nemůže spadat pod poslední z případů uvedených v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU.
14
Kromě toho, jelikož žalobkyně nejsou adresátkami napadeného aktu, nelze na projednávanou věc použít ani první případ uvedený v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU. Je tedy třeba určit, zda se na žalobkyně vztahuje druhý případ uvedený v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU, tedy zda jsou napadeným aktem bezprostředně a osobně dotčeny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. července 2002, Unión de Pequeños Agricultores v. Rada, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, body 35 až 37 a citovaná judikatura). Žalobkyně ostatně nezpochybňují, že se na projednávanou žalobu použijí obě tyto podmínky týkající se aktivní legitimace.
15
Pokud jde v tomto rámci o argument žalobkyň, podle něhož přípustnost žalob podaných proti nařizovacím aktům musí být posuzována méně restriktivně než v případě ostatních aktů, což je argument, o kterém se domnívají, že jej lze vyvodit z rozsudku ze dne 3. října 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625), je třeba poznamenat, že Soudní dvůr v bodě 57 tohoto rozsudku svou analýzu výslovně zakládá na kategorii „nařizovacích aktů, které nevyžadují přijetí prováděcích opatření“, v souvislosti s nimž bylo právě připomenuto, že napadený akt mezi ně nepatří. Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, Soudní dvůr neuvádí, že analýza podmínek přípustnosti žaloby na neplatnost, pokud jde obecně o kategorii nařizovacích aktů, musí být předmětem méně restriktivního přístupu než v ostatních případech.
16
Cílem změny zavedené Lisabonskou smlouvou v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU bylo totiž podrobit prostřednictvím žaloby na neplatnost soudnímu přezkumu některé akty s obecnou působností, kterými se může řídit právní postavení jednotlivců, jelikož tyto osoby neměly před touto změnou možnost takové akty napadnout ani prostřednictvím přímé žaloby, ledaže byla splněna podmínka týkající se jejich osobního dotčení, ani prostřednictvím žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se posouzení platnosti, pokud nebyla přijata prováděcí opatření. Tato změna naproti tomu neměla vliv na rozsah podmínek týkajících se aktivní legitimace fyzických a právnických osob, jelikož tyto podmínky se nadále použijí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. října 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Parlament a Rada, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, body 70 a 71).
17
Je tedy třeba posoudit, zda je Komise oprávněna namítat, že žalobkyně nejsou napadeným aktem bezprostředně ani osobně dotčeny.
K bezprostřednímu dotčení
18
Komise tvrdí, že podle ustálené judikatury k tomu, aby byl žalobce považován za bezprostředně dotčeného ve smyslu článku 263 SFEU, musí napadené opatření jednak vyvolávat bezprostřední účinky na jeho právní postavení a jednak adresátům pověřeným jeho provedením nesmí ponechávat žádnou posuzovací pravomoc, neboť toto provedení je čistě automatické povahy a vyplývá výlučně z právní úpravy Evropské unie, aniž je třeba použít další zprostředkující předpisy.
19
Zaprvé žalobkyně podle Komise neprokázaly, že by napadený akt měl negativní dopad na jejich právní postavení. Zejména je třeba zohlednit skutečnost, že zákazníci žalobkyň již mají zahřívací zařízení, která uvádějí na trh, a že je budou moci i nadále používat ke konzumaci zahřívaných tabákových výrobků, které nebudou napadeným aktem zakázány. Napadený akt nemá za následek zákaz zahřívaných tabákových výrobků, ale regulaci povolených složek a informací, které musí být uvedeny na obalu. Jediným účinkem napadeného aktu je tedy podřízení zahřívaných tabákových výrobků obecným pravidlům o složení a označování, jimž podléhají například cigarety a tabák k ručnímu balení cigaret.
20
Zadruhé Komise poznamenává, že tvrzení žalobkyň ve snaze prokázat jejich bezprostřední dotčení nemají právní, ale skutkovou povahu. Argumentují pravděpodobnou ztrátou výdělku, ale neprokazují, že napadený akt vyvolává bezprostřední účinky na jejich právní postavení.
21
Zatřetí i za předpokladu, že by napadený akt měl vliv na právní postavení žalobkyň, je třeba konstatovat, že tento vliv by byl nepřímý. Jakýkoli případný a čistě spekulativní budoucí účinek totiž nebude vyplývat ze vstupu napadeného aktu v platnost, ale z rozhodnutí přijatých členskými státy. V projednávaném případě napadený akt k tomu, aby vyvolával účinky na právní postavení žalobkyň, vyžaduje přijetí opatření k jeho provedení do vnitrostátního práva, takže jeho provedení nemá čistě automatickou povahu požadovanou judikaturou.
22
Začtvrté se projednávaná věc liší od věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 12. července 2022, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada (C‑348/20 P, EU:C:2022:548). Směrnice dotčená v uvedené věci totiž upravuje práva hospodářských subjektů, kdežto napadený akt stanoví pravidla s obecnou působností použitelná na výrobky.
23
Žalobkyně tuto argumentaci zpochybňují a tvrdí, že jsou napadeným aktem bezprostředně dotčeny.
24
Podle ustálené judikatury vyžaduje podmínka, že fyzická nebo právnická osoba musí být bezprostředně dotčena opatřením, které je předmětem žaloby, splnění dvou kumulativních podmínek, a sice toto opatření musí jednak vyvolávat bezprostřední účinky na právní postavení této osoby a jednak adresátům pověřeným jeho provedením nesmí ponechávat žádnou posuzovací pravomoc, neboť toto provedení je čistě automatické povahy a vyplývá výlučně z unijní úpravy, aniž je třeba použít další zprostředkující předpisy (viz rozsudek ze dne 12. července 2022, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 43 a citovaná judikatura).
25
Žalobu na neplatnost podle článku 263 SFEU lze podat vůči veškerým ustanovením přijatým orgány v jakékoliv formě, jejichž účelem je vyvolat závazné právní účinky. Za účelem určení, zda má akt takové účinky, je třeba vycházet z podstaty tohoto aktu a posoudit uvedené účinky podle takových objektivních kritérií, jako je obsah tohoto aktu, případně s přihlédnutím k souvislostem přijetí tohoto aktu, jakož i pravomocem orgánu, jenž je jeho autorem. Způsobilost aktu vyvolávat bezprostřední účinky na právní postavení fyzické nebo právnické osoby tedy nemůže být posuzována pouze s ohledem na skutečnost, že tento akt má formu směrnice (viz rozsudek ze dne 12. července 2022, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, body 62 až 64 a citovaná judikatura).
26
Každý akt, ať už má povahu nařizovacího aktu, nebo jinou povahu, totiž může v zásadě vyvolávat bezprostřední účinky na právní postavení fyzické nebo právnické osoby, nezávisle na skutečnosti, zda vyžaduje přijetí prováděcích opatření, a pokud jde o směrnici, včetně opatření k jejímu provedení do vnitrostátního práva. V případě, že směrnice takové účinky vyvolává, okolnost, že opatření provádějící tuto směrnici do vnitrostátního práva byla přijata nebo ještě musí být přijata, není jako taková relevantní, jelikož tato opatření nezpochybňují přímou povahu vztahu mezi touto směrnicí a těmito účinky. Je tomu tak za podmínky, že směrnice neponechává členským státům žádnou posuzovací pravomoc, pokud jde o podřízení tohoto jednotlivce uvedeným účinkům (rozsudek ze dne 12. července 2022, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 74).
27
Jak bylo uvedeno v bodech 4 a 6 výše, účinkem napadeného aktu je zakázat uvádění zahřívaných tabákových výrobků s charakteristickou příchutí na trh a podřídit zahřívané tabákové výrobky ke kouření bez charakteristické příchuti stejným požadavkům na označování jako některé jiné tabákové výrobky ke kouření, tj. cigarety, tabák k ručnímu balení cigaret a tabák do vodní dýmky. Podle článku 2 napadeného aktu jsou členské státy povinny přijmout opatření k provedení tohoto aktu do vnitrostátního práva, jež jsou nezbytná k uplatňování těchto nových zákazů a povinností, a to do 23. října 2023.
28
V důsledku toho je dotčeno právní postavení hospodářských subjektů, které stejně jako žalobkyně uvádějí nebo zamýšlejí uvést na trh zahřívané tabákové výrobky s charakteristickou příchutí, neboť se toto uvádění na trh stane protiprávním. Tyto hospodářské subjekty budou mít rovněž povinnost uvádět na obalech nezakázaných zahřívaných tabákových výrobků ke kouření stejná zdravotní varování, která musí být uvedena na obalech některých jiných tabákových výrobků ke kouření. Na žalobkyně se tedy vztahuje zákaz a povinnosti vyplývající přímo z napadeného aktu bez ohledu na to, zda tento akt vyžaduje přijetí prováděcích opatření, a sice prováděcích opatření k jeho provedení do vnitrostátního práva. Podmínku, podle které se akt, který je předmětem žaloby, musí žalobce bezprostředně dotýkat, a podmínku, že takový akt nesmí vyžadovat přijetí prováděcích opatření, totiž nelze zaměňovat (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. července 2022, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, body 71 a 72). V projednávaném případě jsou přitom opatření k provedení napadeného aktu do vnitrostátního práva stanovená tímto aktem nezbytná pouze pro plné uplatnění tohoto zákazu a těchto povinností v právních předpisech členských států, aniž by tyto státy měly jakoukoli autonomní posuzovací pravomoc, neboť napadený akt neponechává členským státům v těchto ohledech žádný prostor pro uvážení. Žalobkyně je tedy třeba považovat za bezprostředně dotčené napadeným aktem.
29
Argumenty vznesené Komisí nemohou tento závěr zpochybnit.
30
Zaprvé Komise tvrdí, že účinkem napadeného aktu není zakázat uvádění zahřívaných tabákových výrobků na trh, ale pouze regulovat jejich složení zákazem charakteristických příchutí. V tomto ohledu však stačí poznamenat, že žalobkyně uvádějí na trh zahřívané tabákové výrobky s charakteristickými příchutěmi a že o tuto možnost budou připraveny po uplynutí lhůty pro provedení napadeného aktu do vnitrostátního práva stanovené tímto aktem. Komise tedy nemůže tvrdit, že se napadený akt omezuje na regulaci složení uvedených výrobků a nedotýká se práv hospodářských subjektů.
31
Zadruhé Komise poznamenává, že žalobkyně předkládají argumenty týkající se spíše dotčení jejich faktického postavení než jejich právního postavení. Okolnost, že se žalobkyně dovolávají zásahu do své faktické situace, když poukazují na význam zahřívaných tabákových výrobků s charakteristickými příchutěmi v rámci svého celkového prodeje, svého podílu na trhu a investic, které vynaložily, však neznamená, že nemůže být dotčeno i jejich právní postavení.
32
Zatřetí jsou podle Komise účinky napadeného aktu na právní postavení žalobkyň nanejvýš nepřímé s ohledem na vyžadovaná opatření k provedení tohoto aktu do vnitrostátního práva. V tomto ohledu, jak bylo uvedeno v bodě 28 výše, napadený akt neponechává členským státům žádný prostor pro uvážení, pokud jde o zákaz uvádění zahřívaných tabákových výrobků s charakteristickými příchutěmi na trh a povinnost označovat zahřívané tabákové výrobky, které nejsou zakázány.
33
Z toho vyplývá, že námitka nepřípustnosti vznesená Komisí, která vychází z toho, že žalobkyně nejsou napadeným aktem bezprostředně dotčeny, musí být zamítnuta.
K osobnímu dotčení
34
Komise tvrdí, že žalobkyně musí prokázat, že jsou napadeným aktem osobně dotčeny. Vzhledem k tomu, že nejsou adresáty napadeného aktu, mohou být osobně dotčeny pouze tehdy, když je tento akt zasahuje z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ně zvláštní, nebo faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím je individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát aktu. Komise nesouhlasí s tím, že by tomu tak bylo.
35
Žalobkyně tvrdí, že jsou napadeným aktem osobně dotčeny. V tomto ohledu tvrdí, že se nacházejí v situaci předvídané rozsudkem ze dne 15. července 1963, Plaumann v. Komise (25/62, EU:C:1963:17), kdy je subjekt práva zasažen z důvodu určitých vlastností, které jsou pro něj zvláštní, nebo situace, která jej vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím ho individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát rozhodnutí. Podle nich je tomu tak u dvou skupin důvodů uvedených v judikatuře Soudního dvora. Patří totiž k uzavřené skupině hospodářských subjektů. A kromě toho může napadený akt podstatně ovlivnit jejich postavení na trhu.
36
Akty s obecnou působností sice mohou být v zásadě napadeny pouze privilegovanými žalobci uvedenými v čl. 263 druhém a třetím pododstavci SFEU, avšak takové akty se mohou za určitých okolností osobně dotýkat určitých fyzických nebo právnických osob, a mají tedy ve vztahu k nim povahu rozhodnutí. Tak je tomu tehdy, zasahuje-li dotčený akt fyzickou nebo právnickou osobu z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ni zvláštní, nebo faktické situace, která ji vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím ji individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát aktu (rozsudek ze dne 15. července 1963, Plaumann v. Komise, 25/62, EU:C:1963:17, s. 223; viz rovněž rozsudek ze dne 25. července 2002, Unión de Pequeños Agricultores v. Rada, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, body 35 a 36 a citovaná judikatura).
37
Obecná závaznost, a tedy normativní povaha aktu, nejsou zpochybněny možností více či méně přesně určit počet, nebo dokonce i totožnost právních subjektů, na které se v určitý okamžik uplatňuje, pokud je nesporné, že se toto uplatnění uskutečňuje na základě objektivní právní nebo faktické situace definované aktem ve vztahu k jeho účelu (viz rozsudek ze dne 18. května 1994, Codorniu v. Rada, C‑309/89, EU:C:1994:197, bod 18 a citovaná judikatura).
38
Úvodem je třeba poznamenat, že i když žalobkyně navrhují zrušení napadeného aktu v plném rozsahu, zaměřují své argumenty na důsledky zákazu zahřívaných tabákových výrobků s jednou nebo několika charakteristickými příchutěmi na jejich faktickou situaci.
39
V prvé řadě žalobkyně tvrdí, že patří do uzavřené kategorie hospodářských subjektů, které lze identifikovat a které byly skutečně identifikovány v době přijetí napadeného aktu. Kategorie hospodářských subjektů osobně dotčených napadeným aktem zahrnuje subjekty, které ke dni přijetí tohoto aktu uváděly na trh nebo byly držiteli povolení k uvádění výrobků nově podléhajících omezení na trh. Podle žalobkyň byly subjekty patřící do tohoto okruhu identifikovatelné při přijímání napadeného aktu, neboť všechny měly povolení uvádět na trh zahřívané tabákové výrobky s charakteristickými příchutěmi, která jim byla vydána členskými státy, nebo v tomto smyslu podaly žádosti. Okruh je uzavřen v tom smyslu, že z důvodu zákazu dotčených výrobků nemá být rozšiřován. Navíc je tento okruh omezený z důvodu malého počtu hospodářských subjektů, které do něj patří, protože zahrnuje pouze dvě skupiny podniků s významnými podíly na trhu. Konečně na rozdíl od tvrzení Komise se jejich situace liší od podniků, které se nacházejí ve vstupních a výstupních článcích výrobního a distribučního řetězce dotčených výrobků.
40
Je pravda, že Soudní dvůr připustil, že právnická osoba, která je nositelkou práva duševního vlastnictví, může být osobně dotčena legislativním aktem, který je určen k regulaci skupiny subjektů práva vymezených obecně a abstraktně a který má na ni konkrétní nepříznivý dopad (rozsudek ze dne 18. května 1994, Codorniu v. Rada, C‑309/89, EU:C:1994:197, body 19 až 23).
41
Stejně tak byla prohlášena za přípustnou žaloba proti opatření s obecnou působností, kterou podaly podniky, jež byly nositeli nabytých práv, například z toho důvodu, že toto opatření se dotýkalo plnění stávající smlouvy (rozsudek ze dne 17. ledna 1985, Piraiki-Patraiki a další v. Komise, 11/82, EU:C:1985:18, bod 31) nebo výhradních vysílacích práv umožňujících nositele těchto práv, kteří byli v okamžiku přijetí napadeného aktu jasně identifikovatelní, považovat za součást „omezeného okruhu“ (rozsudek ze dne 13. března 2008, Komise v. Infront WM, C‑125/06 P, EU:C:2008:159, body 71 až 77), nebo zpochybňovalo kladné rozhodnutí týkající se režimu státních podpor, z něhož žalobkyně měly prospěch (rozsudek ze dne 27. února 2014, Stichting Woonpunt a další v. Komise, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, body 59 až 63).
42
Za účelem prokázání, že patří k omezenému okruhu ve smyslu výše uvedené judikatury, se žalobkyně v podstatě dovolávají jednak skutečnosti, že předložily příslušným orgánům prohlášení stanovená v článku 5 směrnice 2014/40 a učinily oznámení stanovená v článku 19 uvedené směrnice pro zahřívané tabákové výrobky s charakteristickými příchutěmi, a jednak toho, že některé z nich získaly v členských státech, které v souladu s čl. 19 odst. 3 téže směrnice zavedly schvalovací systém, povolení k uvádění zahřívaných tabákových výrobků s charakteristickými příchutěmi na trh. Ač Komise tyto skutečnosti nezpochybnila, má za to, že nestačí k tomu, aby žalobkyně individualizovaly způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát rozhodnutí.
43
V tomto ohledu směrnice 2014/40 stanoví potřebu vymezit určitý jednotný formát pro oznamování složek obsažených v tabákových výrobcích a emisí některých toxických látek, které se z nich uvolňují (body 13 až 15 odůvodnění), jakož i povinnost výrobců a dovozců oznamovat nové tabákové výrobky, aniž je dotčena možnost členských států tyto výrobky zakázat nebo povolit (bod 34 odůvodnění). Tyto zásady jsou provedeny v článcích 5 a 19 směrnice 2014/40. Ze všech těchto ustanovení přitom vyplývá, že výrobci a dovozci mohou uvádět na trh pouze tabákové výrobky, které jsou v souladu s požadavky uvedené směrnice a které byly předmětem prohlášení a oznámení stanovených touto směrnicí, případně povolení stanovených členskými státy, které zavedly schvalovací systém. Požadavky stanovené směrnicí se kromě uvedení složek a emisí týkají zejména absence zakázaných složek a poskytnutí požadovaných studií, které se týkají zejména toxicity, návykovosti, přitažlivosti a dopadu na spotřební chování související s dotčeným výrobkem. Takové požadavky představují obecná a abstraktní kritéria použitelná na všechny subjekty, které uvádějí nebo zamýšlejí uvést na trh tabákový výrobek.
44
Je tedy třeba posoudit, zda to, že žalobkyně předložily uvedená prohlášení a učinily uvedená oznámení, nebo to, že jsou držitelkami uvedených povolení, postačuje k jejich individualizaci nebo individualizaci některých z nich způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát rozhodnutí.
45
Zaprvé pouhá okolnost, že hospodářské subjekty, které předložily prohlášení nebo učinily oznámení či jsou držiteli povolení, byly identifikovatelné v okamžiku přijetí napadeného aktu, nemůže stačit k prokázání toho, že jsou tímto aktem osobně dotčeny, pokud se uvedený akt použije na základě obecných a abstraktních úvah (viz rozsudek ze dne 16. prosince 2011, Enviro Tech Europe a Enviro Tech International v. Komise, T‑291/04, EU:T:2011:760, bod 104 a citovaná judikatura) a Komise nebyla povinna při přijímání napadeného aktu zohlednit konkrétně jejich situaci (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. března 2010, Arcelor v. Parlament a Rada, T‑16/04, EU:T:2010:54, bod 102 a citovaná judikatura).
46
Zadruhé nemůže obstát ani argument, který ostatně Komise zpochybňuje a který vychází z nízkého počtu podniků dotčených napadeným aktem. Je totiž třeba připomenout, že fyzická nebo právnická osoba může být osobně dotčena obecně závazným ustanovením pouze tehdy, pokud ji toto ustanovení zasahuje z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ni zvláštní, nebo faktické situace, která ji vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám a tím ji individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát tohoto ustanovení. Počet fyzických nebo právnických osob dotčených takovým aktem není naproti tomu určující (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. dubna 2004, Komise v. Jégo-Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, body 43 až 46 a citovaná judikatura).
47
Zatřetí na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, jelikož se povolení udělená na základě směrnice 2014/40 týkají uvádění tabákových výrobků, které splňují požadavky uvedené směrnice, na trh, není pochyb o tom, že absolutní zákaz uvádět na trh zahřívané tabákové výrobky s charakteristickými příchutěmi vyplývající z napadeného aktu bude mít nutně za následek zpochybnění povolení některých žalobkyň. Na taková povolení však nelze nahlížet tak, že charakterizují a individualizují postavení jejich držitelů ve vztahu k napadenému aktu způsobem, jako by byli jeho adresáty. Uvedená povolení ostatně nepřiznávají jejich držitelům práva srovnatelná s právy, kterých požívali žalobci ve věcech uvedených v bodech 40 a 41 výše.
48
Především je třeba uvést, že účinky napadeného aktu se projevují stejným způsobem jak ve vztahu k subjektům, které získaly povolení v členských státech, které v souladu s čl. 19 odst. 3 směrnice 2014/40 zavedly schvalovací systém pro zahřívané tabákové výrobky s charakteristickými příchutěmi, tak ve vztahu k hospodářským subjektům, které předložily prohlášení stanovená v článku 5 uvedené směrnice nebo učinily oznámení stanovená v článku 19 téže směrnice pro tytéž výrobky, nebo ve vztahu k hospodářským subjektům, které dosud nezískaly povolení nebo nepředložily prohlášení či neučinily oznámení, avšak zamýšlejí takové výrobky uvést na trh. Žádný ze subjektů nacházejících se v těchto situacích není ve vztahu k napadenému aktu individualizován.
49
Dále, jak bylo uvedeno v bodě 43 výše, povolení, jakož i prohlášení nebo oznámení splňují objektivní požadavky týkající se tabákových výrobků, jak jsou stanoveny směrnicí 2014/40, které jsou určeny obecně a abstraktně pro všechny hospodářské subjekty. Z toho vyplývá, že povolení vydaná členskými státy jsou udělována bez výlučnosti, pouze na základě shody výrobků, stejně jako žádná výlučnost nevyplývá z prohlášení nebo oznámení ze strany hospodářských subjektů.
50
Konečně směrnice 2014/40 stanoví, že různé akty v přenesené pravomoci mohou upřesnit nebo změnit podmínky uvádění tabákových výrobků trh, jež spadají do oblasti působnosti této směrnice. To platí zejména, pokud jde o zrušení výjimky v čl. 7 odst. 12 uvedené směrnice, o kterou se v projednávané věci jedná. Z toho vyplývá, že povolení uvádět na trh zahřívané tabákové výrobky s charakteristickými příchutěmi, která mají některé z žalobkyň, nemohou být považována za časově neomezeně nabytá, stejně jako právo uvádět takové výrobky na trh na základě prohlášení nebo oznámení.
51
Začtvrté okolnost, které se dovolávají žalobkyně v odpovědi na námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí, a sice že výrobci a dovozci zahřívaných tabákových výrobků s charakteristickou příchutí se s ohledem na napadený akt nenacházejí ve stejné situaci jako výrobní odvětví nacházející se ve vstupních a výstupních článcích výrobního a distribučního řetězce, je irelevantní, pokud jde o otázku, zda žalobkyně patří k omezenému okruhu ve smyslu judikatury uvedené v bodě 41 výše. Aby totiž žalobkyně prokázaly, že jsou napadeným aktem osobně dotčeny, musí prokázat, nikoli že jsou dotčeny jinak než ostatní subjekty, ale že jsou dotčeny z důvodu vlastnosti nebo faktické situace, které jsou jim vlastní, a odlišují je stejně, jako by byl odlišen adresát určitého rozhodnutí (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 12. prosince 2003, Bactria v. Komise, C‑258/02 P, EU:C:2003:675, bod 34 a citovaná judikatura).
52
Z výše uvedeného vyplývá, že povolení, prohlášení a oznámení, kterých se žalobkyně dovolávají, neumožňují prokázat, že jsou napadeným aktem osobně dotčeny.
53
Ve druhé řadě žalobkyně tvrdí, že napadený akt podstatně zasahuje do jejich soutěžního postavení. V tomto ohledu tvrdí, že mají na trhu se zahřívanými tabákovými výrobky nezanedbatelný podíl, že výrobky podléhající zákazu představují značnou část jejich prodeje a že vynaložily značné investiční výdaje na rozvoj dotčených výrobků.
54
Skutečnost, že některé subjekty jsou obecně závazným aktem hospodářsky postiženy více než jiné, nicméně nepostačuje k tomu, aby byly individualizovány vzhledem k těmto ostatním subjektům, pokud se tento akt uplatňuje na základě objektivně vymezené situace (viz rozsudek ze dne 2. března 2010, Arcelor v. Parlament a Rada, T‑16/04, EU:T:2010:54, bod 106 a citovaná judikatura).
55
Mimoto pouhá okolnost, že fyzická nebo právnická osoba může ztratit významný zdroj příjmů z důvodu nové právní úpravy neprokazuje, že se nachází ve specifické situaci a nepostačuje k prokázání toho, že se jí tato právní úprava osobně dotýká, jelikož tato osoba musí předložit důkaz o okolnostech umožňujících dojít k závěru, že údajně utrpěná újma jí individualizuje ve vztahu ke všem ostatním hospodářským subjektům, které jsou dotčeny uvedenou právní úpravou stejným způsobem jako ona (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 29. června 2006, Nürburgring v. Parlament a Rada, T‑311/03, nezveřejněné, EU:T:2006:179, body 65 a 66 a citovaná judikatura).
56
Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že žalobkyně nemohou důvodně tvrdit, že jsou napadeným aktem osobně dotčeny, a že žaloba tedy musí být odmítnuta jako nepřípustná.
K návrhům na vstup vedlejšího účastníka do řízení
57
Podáními došlými kanceláři Tribunálu dne 16. února 2023 a 8. března 2023 podaly Rada Evropské unie a Francouzská republika návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání Komise.
58
Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 8. března 2023 podaly rovněž společnosti Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL a Philip Morris Ltd návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání žalobkyň.
59
V souladu s čl. 142 odst. 2 jednacího řádu se vedlejší účastenství stane bezpředmětným, zejména je-li žaloba prohlášena za nepřípustnou. Vzhledem k tomu, že v projednávané věci byla žaloba odmítnuta jako nepřípustná, není již důvodné rozhodnout o návrzích na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
K nákladům řízení
60
Zaprvé podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměly ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedeným uložit, že ponesou vlastní náklady a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí s výjimkou nákladů řízení souvisejících s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
61
Zadruhé, skončí-li hlavní řízení před rozhodnutím o návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení, podle čl. 144 odst. 10 jednacího řádu ponesou navrhovatel i hlavní účastníci řízení vlastní náklady řízení související s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení. V projednávaném případě žalobkyně, Komise, Francouzská republika, Rada, jakož i společnosti Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania a Philip Morris ponesou vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
62
Zatřetí podle čl. 158 odst. 5 jednacího řádu se v usnesení ze dne 2. února 2023, Nicoventures Trading a další v. Komise (T‑706/22 R, nezveřejněné, EU:T:2023:39), kterým se končí řízení o předběžných opatřeních, určilo, že se o nákladech řízení rozhodne až v rozhodnutí Tribunálu v hlavním řízení. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměly úspěch v řízení o předběžných opatřeních ani v hlavním řízení, je důvodné posledně uvedeným uložit náhradu veškerých nákladů řízení o předběžných opatřeních.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (druhý senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
2)
Není již důvodné rozhodnout o návrzích na vstup vedlejšího účastníka do řízení předložených Francouzskou republikou, Radou Evropské unie, jakož i společnostmi Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL a Philip Morris Ltd.
3)
Společnost Nicoventures Trading Ltd a další žalobkyně, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí s výjimkou nákladů řízení souvisejících s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
4)
Společnost Nicoventures Trading a další žalobkyně, jejichž jména jsou uvedena v příloze, Komise, Francouzská republika, Rada, jakož i společnosti Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania a Philip Morris ponesou vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
5)
Společnosti Nicoventures Trading a dalším žalobkyním, jejichž jména jsou uvedena v příloze, se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s řízením o předběžných opatřeních.
V Lucemburku dne 20. září 2023.
vedoucí soudní kanceláře
V. Di Bucci
předsedkyně
A. Marcoulli
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.
(
1
) – Seznam dalších žalobkyň je připojen pouze ke znění oznámenému účastníkům řízení.