62023CJ0811
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
29. ledna 2026 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Obchodní politika – Opatření obchodní politiky týkající se určitých výrobků pocházejících ze Spojených států amerických – Prováděcí nařízení (EU) 2020/502 – Opatření přijatá Spojenými státy americkými na dovoz určitých odvozených výrobků z hliníku a oceli – Rozhodnutí Evropské unie o pozastavení rovnocenných obchodních koncesí a jiných závazků – Dodatečná cla na dovoz výrobků pocházejících ze Spojených států – Článek 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie – Zásada řádné správy – Právo být vyslechnut – Zásada ne ultra petita“
Ve věci C‑811/23 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 26. prosince 2023,
Evropská komise, zástupci: G.-D. Balan a M. Mataija, jako zmocněnci,
účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
přičemž dalšími účastnicemi řízení jsou:
Zippo Manufacturing Co., se sídlem v Bradfordu (Spojené státy),
Zippo GmbH, se sídlem v Emmerich am Rhein (Německo),
zástupci: R. MacLean, avocat, a D. Sevilla Pascual, abogado,
žalobkyně v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení: K. Jürimäe (zpravodajka), předsedkyně senátu, K. Lenaerts, předseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce druhého senátu, F. Schalin, M. Gavalec a N. Fenger, soudci,
generální advokátka: T. Ćapeta,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 5. června 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Kasačním opravným prostředkem se Evropská komise domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 18. října 2023, Zippo Manufacturing a další v. Komise (T‑402/20, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2023:640), kterým Tribunál zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/502 ze dne 6. dubna 2020 o některých opatřeních obchodní politiky týkajících se určitých výrobků pocházejících ze Spojených států amerických (Úř. věst. 2020, L 109, s. 10, dále jen „sporné nařízení“) v rozsahu, v němž se týká výrobků spadajících do podpoložky 96138000 kombinované nomenklatury zavedené nařízením Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. 1987, L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382) (dále jen „kód KN 96138000“).
Právní rámec
Mezinárodní právo
2
Dohoda o ochranných opatřeních, která tvoří přílohu 1A Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (WTO) podepsané dne 15. dubna 1994 v Marrákeši a schválené rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986-1994) (Úř. věst. 1994, L 336, s. 1; Zvl. vyd. 11/21, s. 80; dále jen „Dohoda WTO o ochranných opatřeních“).
3
Článek 8 Dohody WTO o ochranných opatřeních, nadepsaný „Úroveň koncesí a jiných závazků“, v odstavci 2 stanoví:
„Jestliže se v konzultacích podle odstavce 3 článku 12 nedosáhne do 30 dní žádné dohody, budou moci dotčení vyvážející Členové, ne později než 90 dní po uplatnění opatření suspendovat, po uplynutí 30 dní ode dne, kdy Rada pro obchod zbožím obdržela písemné oznámení o takové suspenzi, uplatňování podstatně rovnocenných koncesí nebo jiných závazků podle [Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) z roku 1994] na obchod Člena, uplatňujícího ochranné opatření a s touto suspenzí Rada pro obchod zbožím nevysloví nesouhlas.“
4
Článek 12 Dohody WTO o ochranných opatřeních, nadepsaný „Oznámení a konzultace“, v odstavci 3 stanoví:
„Člen, navrhující uplatnit nebo prodloužit ochranné opatření, poskytne přiměřenou příležitost pro předcházející konzultace s těmi Členy, kteří mají podstatný zájem jako vývozci dotyčného výrobku s cílem mimo jiné přezkoumat informace poskytnuté podle odstavce 2, vyměnit si názory na opatření a dosáhnout dohody o způsobech dosažení cíle vytýčeného v odstavci 1 článku 8.“
Unijní právo
5
Článek 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 654/2014 ze dne 15. května 2014 o výkonu práv Unie za účelem uplatňování a prosazování pravidel mezinárodního obchodu a o změně nařízení Rady (ES) č. 3286/94, kterým se stanoví postupy Společenství v oblasti společné obchodní politiky k zajištění výkonu práv Společenství podle mezinárodních obchodních pravidel, zejména pravidel sjednaných v rámci Světové obchodní organizace (Úř. věst. 2014, L 189, s. 50), nadepsaný „Předmět“, stanoví:
„Tímto nařízením se stanoví pravidla a postupy pro zajištění účinného a včasného výkonu práv [Evropské] [u]nie, pokud jde o pozastavení či odvolání koncesí nebo jiných závazků podle mezinárodních obchodních dohod, za účelem:
a)
reakce na případy porušení pravidel mezinárodního obchodu ze strany třetích zemí, kterými jsou dotčeny zájmy Unie, s cílem dosáhnout uspokojivého řešení, které obnoví výhody pro hospodářské subjekty Unie;
b)
vyvážení koncesí či jiných závazků v rámci obchodních vztahů se třetími zeměmi, dojde-li ke změně zacházení uplatňovaného na zboží z Unie způsobem, který se dotýká zájmů Unie.“
6
Článek 3 nařízení č. 654/2014, nadepsaný „Oblast působnosti“, v písmeni c) stanoví:
„Toto nařízení se použije:
[...]
c)
za účelem vyvážení koncesí nebo jiných závazků, k němuž může opravňovat použití ochranného opatření ze strany třetí země buď na základě článku 8 Dohody WTO o ochranných opatřeních nebo na základě ustanovení, která upravují ochranná opatření, obsažených v jiných mezinárodních obchodních dohodách, včetně dohod regionálních či dvoustranných“
7
Článek 4 tohoto nařízení, nadepsaný „Výkon práv Unie“, v odstavci 1 stanoví:
„Je-li pro ochranu zájmů Unie v případech uvedených v článku 3 třeba určitého zásahu, přijme Komise prováděcí akty, kterými stanoví vhodná opatření obchodní politiky. Tyto prováděcí akty se přijmou přezkumným postupem podle čl. 8 odst. 2.“
8
Článek 9 uvedeného nařízení, nadepsaný „Shromažďování informací“, v odstavci 1 stanoví:
„Pokud jde o hospodářské zájmy Unie v případě konkrétního zboží nebo služeb nebo v konkrétních odvětvích, Komise si v souvislosti s uplatňováním tohoto nařízení vyžádá příslušné informace a stanoviska, a to prostřednictvím oznámení v Úředním věstníku Evropské unie nebo jinými vhodnými veřejnými komunikačními prostředky, přičemž uvede lhůtu pro předložení těchto podkladů. Komise obdržené podklady zohlední.“
Skutečnosti předcházející sporu a sporné nařízení
9
Skutečnosti předcházející sporu jsou vylíčeny v bodech 2 až 13 napadeného rozsudku a v rozsahu, v němž se týkají kasačního opravného prostředku, je lze shrnout následovně.
10
Společnosti Zippo Manufacturing Co. (dále jen „ZMC“), Zippo GmbH a Zippo SAS, která jakožto právnická osoba založená podle francouzského práva zanikla (dále jen společně „žalobkyně v prvním stupni“), patří do stejné skupiny společností. Působí v oblasti výroby, distribuce a uvádění na trh mechanických kovových zapalovačů pod značkou Zippo, jakož i poprodejního servisu těchto výrobků. Uvedené výrobky vyrábí společnost ZMC, která je jediným známým výrobcem tohoto typu výrobků ve Spojených státech.
11
Společnost ZMC vyváží část svých výrobků do Unie. Prodává je svým dceřiným společnostem Zippo GmbH a Zippo SAS a schváleným nezávislým distributorům za účelem jejich uvedení na trh na území Unie. Výrobky spadají pod kód KN 96138000, který se týká „ostatních zapalovačů“ patřících mezi „zapalovače cigaret a jiné zapalovače, též mechanické nebo elektrické, a jejich části a součásti, jiné než kamínky a knoty“. Při vstupu na celní území Unie podléhají clu vztahujícímu se na tento kód.
12
Dne 24. ledna 2020 přijaly Spojené státy americké opatření ve formě zvýšení cel na dovoz určitých odvozených výrobků z hliníku a určitých odvozených výrobků z oceli s účinností od 8. února 2020 na dobu neurčitou.
13
Tato opatření, která Spojené státy americké kvalifikovaly jako bezpečnostní opatření, představovala podle Komise ochranná opatření přijatá za účelem omezení dovozu s cílem chránit domácí výrobní odvětví před zahraniční konkurencí, a zajistit tak jeho obchodní rozvoj. Komise měla tedy za to, že je třeba přijmout opatření k provedení nařízení č. 654/2014.
14
Dne 6. března 2020 si Komise na základě čl. 9 odst. 1 nařízení č. 654/2014 vyžádala stanoviska zúčastněných stran prostřednictvím formuláře, který je k dispozici na internetových stránkách Generálního ředitelství (GŘ) pro obchod. Shromažďování informací skončilo dne 13. března 2020. Mezi opatřeními zvažovanými na konci tohoto shromažďování informací Komise uvedla možnost uplatnit dodatečná cla na některé výrobky pocházející ze Spojených států, a v první fázi zejména na výrobky spadající pod kód KN 96138000. Žalobkyně v prvním stupni se uvedeného shromažďování informací neúčastnily.
15
Dne 6. dubna 2020 přijala Komise sporné nařízení.
16
Článek 1 tohoto nařízení stanovil:
„1.   Komise zašle neprodleně, nejpozději však do 7. dubna 2020, Radě WTO pro obchod se zbožím písemné oznámení, že ode dne 8. května 2020 pozastavuje Unie uplatňování celních koncesí podle GATT 1994 na obchod s USA s ohledem na dovoz výrobků uvedených v odstavci 2, nevysloví-li Rada pro obchod se zbožím nesouhlas.
2.   Proto bude Unie uplatňovat dodatečná cla na dovoz níže uvedených produktů pocházejících ze Spojených států do Unie, a to takto:
a)
v první fázi se uplatní dodatečné valorické clo ve výši 20 % a 7 %, a to ode dne 8. května 2020 na dovoz produktů uvedených níže:
Kód KN [...]
Dodatečné valorické clo
9613 80 00
20 %,
3926 30 00
7 %
[...]“
17
Článek 2 uvedeného nařízení stanovil:
„Unie bude uplatňovat dodatečná cla uvedená v článku 1 po dobu a v rozsahu, v jakém USA uplatňují nebo znovu zavedou ochranná opatření způsobem, který by se mohl dotýkat výrobků z Unie. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie oznámení s uvedením dne, k němuž USA přestanou svá ochranná opatření uplatňovat.“
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
18
Návrhem došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 30. června 2020 podaly žalobkyně v prvním stupni žalobu znějící na zrušení sporného nařízení v rozsahu, v němž se jich toto nařízení týká.
19
Na podporu této žaloby vznesly tyto žalobkyně pět žalobních důvodů. Pátý žalobní důvod, jediný, který Tribunál posoudil, vycházel z porušení zásady řádné správy.
20
Samostatným podáním došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 18. září 2020 namítla Komise nepřípustnost uvedené žaloby. Usnesením ze dne 6. května 2021 bylo řízení o této námitce spojeno s řízením ve věci samé.
21
Napadeným rozsudkem Tribunál nejprve zamítl námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí, přičemž konstatoval aktivní legitimaci společnosti ZMC z důvodu jejího osobního a bezprostředního dotčení sporným nařízením, jakož i právní zájem žalobkyň v prvním stupni na podání žaloby. Proto prohlásil tutéž žalobu za přípustnou.
22
Poté v rámci rozhodování o opodstatněnosti žaloby Tribunál nejprve posoudil pátý žalobní důvod. Vzhledem k tomu, že měl za to, že Komise porušila právo žalobkyň v prvním stupni být vyslechnuty, vyhověl tomuto žalobnímu důvodu. Zrušil tudíž sporné nařízení v rozsahu, v němž se týká výrobků spadajících pod kód KN 96138000, aniž posoudil ostatní žalobní důvody vznesené žalobkyněmi v prvním stupni.
Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastnic řízení o kasačním opravném prostředku
23
Komise v rámci kasačního opravného prostředku navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
napadený rozsudek zrušil;
–
zamítl pátý žalobní důvod uplatňovaný ve věci T‑402/20 a
–
uložil žalobkyním v prvním stupni náhradu nákladů řízení vynaložených v řízení o kasačním opravném prostředku a v řízení v prvním stupni.
24
Společnosti ZMC a Zippo GmbH navrhují, aby Soudní dvůr:
–
kasační opravný prostředek zamítl,
–
podpůrně vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl v prvním stupni o „neposouzených“ žalobních důvodech, a
–
uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení, jakož i řízení v prvním stupni.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
25
Komise uplatňuje na podporu kasačního opravného prostředku dva důvody.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
26
V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že bylo porušeno právo žalobkyň v prvním stupni být vyslechnuty podle čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“). Tento důvod kasačního opravného prostředku se dělí na tři části.
27
Soudní dvůr považuje za vhodné přezkoumat společně první a druhou část uvedeného důvodu kasačního opravného prostředku.
K první a druhé části
– Argumentace účastnic řízení
28
V první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku, která směřuje ke zpochybnění bodů 63, 65, 69, 71 až 73, 91 a 92 napadeného rozsudku, Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když nezohlednil požadavek čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny, že se právo být vyslechnut vztahuje pouze na „individuální opatření“, jelikož jej uplatnil na sporné nařízení. Tento akt je totiž podle Komise aktem s obecnou působností, což vyplývá jak ze závěrů Tribunálu týkajících se osobního dotčení žalobkyň v prvním stupni, tak z bodů 69 a 72 napadeného rozsudku.
29
Zaprvé Komise tvrdí, že z čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny vyplývá, že právo být vyslechnut se vztahuje pouze na individuální opatření, a sice opatření přijatá vůči dotčené osobě, která se jí nepříznivě dotýkají. Individuální povaha dotčeného opatření a jeho nepříznivý dopad na zájmy dotčené osoby jsou podle Komise dvě kumulativní podmínky.
30
Komise má za to, že tyto podmínky vyplývají rovněž z judikatury unijních soudů. Podle této judikatury je právo být vyslechnut spojeno s výkonem posuzovací pravomoci unijními orgány v individuálních případech. Toto právo se podle ní uplatní na každé řízení zahájené vůči určité osobě, které může vést k přijetí aktu nepříznivě zasahujícímu do jejího právního postavení, jakož i na každé opatření přijaté vůči určité osobě. Tento orgán uvádí, že toto právo se vztahuje zejména na adresáty takových rozhodnutí, jež významně zasahují do jejich zájmů, jako jsou rozhodnutí ukládající sankce. Komise má za to, že i když v některých věcech unijní soudy neprovedly vedle přezkumu existence nepříznivého dopadu na zájmy dotčené osoby samostatný podrobný přezkum požadavku „individuálního opatření“, lze to vysvětlit tím, že se tyto věci týkaly právě individuálních opatření přijatých vůči konkrétním osobám, které byly jejich adresáty.
31
Zadruhé Komise trvá na tom, že citovaná judikatura vylučuje existenci práva být vyslechnut – vyplývajícího jak z čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny, tak z obecné právní zásady – před přijetím aktů s obecnou působností. Tento orgán uvádí, že podle téže judikatury ani postup jejich přípravy, ani tyto akty samotné nevyžadují účast dotčených osob na základě práva být vyslechnut. Má za to, že jinak by tomu bylo pouze tehdy, kdyby takové procesní právo bylo přiznáno výslovným ustanovením právního rámce upravujícího přijetí aktu s obecnou působností.
32
Zatřetí Komise Tribunálu vytýká, že v projednávané věci nezohlednil požadavek „individuálního opatření“ stanovený v čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny a v judikatuře unijních soudů. Podle ní v bodech 63, 65 a 71 až 73 napadeného rozsudku použil v různých formulačních obměnách jako jediné kritérium působnosti práva být vyslechnut nepříznivý dopad vyvolaný dotčeným opatřením. Nesprávné právní posouzení je o to zjevnější, že z bodů 69 a 72 tohoto rozsudku vyplývá, že sporné nařízení není „individuálním opatřením“.
33
Výklad práva být vyslechnut takto provedený Tribunálem má podle Komise škodlivé důsledky, jelikož do právního postavení hospodářských subjektů a spotřebitelů může nepříznivě zasáhnout mnoho aktů s obecnou působností. Znamenal by podle ní, že všechny tyto akty by zakládaly individuální právo být vyslechnut. Tvrdí, že to by vedlo k praktickým obtížím, právní nejistotě a možnému porušení zásady rovného zacházení. Pokud by totiž unijní orgány musely zohlednit osobní situaci každé osoby, která by mohla být nepříznivě dotčena, nebylo by možné přijímat uspokojivým způsobem opatření s obecnou působností.
34
Podle názoru Komise se tudíž na akty s obecnou působností obvykle vztahuje jiný postup přijímání, jako je například postup stanovený v článku 9 nařízení č. 654/2014, kterým jsou všechny zúčastněné strany vyzvány, aby sdělily své stanovisko, aniž jsou některé z nich individuálně identifikovány a konzultovány.
35
V rámci druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku, která směřuje ke zpochybnění bodů 73 až 77, 91 a 92 napadeného rozsudku, Komise tvrdí, že i za předpokladu, že by Tribunál prozkoumal, zda sporné nařízení představuje „individuální opatření“, a dospěl k závěru, že tomu tak je, jednalo by se o nesprávný výklad a použití čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny.
36
Komise na prvním místě tvrdí, že závěry uvedené v bodech 74 až 77, 91 a 92 napadeného rozsudku neprokazují, že postup přijetí sporného nařízení byl zahájen vůči žalobkyním v prvním stupni, ani že jsou jeho adresáty. Tribunál totiž podle Komise v bodech 69 a 72 tohoto rozsudku výslovně připustil, že uvedené nařízení je aktem s obecnou působností.
37
Komise má za to, že z cílů nařízení č. 654/2014 ostatně jasně vyplývá, že veškerá opatření, která mohou být na základě tohoto nařízení přijata, jako je například sporné nařízení, jsou opatřeními s obecnou působností upravujícími obchod s určitými výrobky. Ve světle článku 1 nařízení č. 654/2014 se tyto cíle týkají obecné ochrany zájmů Unie vůči třetím zemím. Tento orgán uvádí, že uvedené cíle ani žádné jiné ustanovení tohoto nařízení nevyžadují zohlednění osobní situace nebo chování zahraničních hospodářských subjektů.
38
Komise kromě toho uvádí, že opatření nelze kvalifikovat jako „individuální“ pouze z toho důvodu, že jeho autor zná nebo může identifikovat osobu, jejíž zájmy mohou být přijetím tohoto opatření nepříznivě dotčeny. V praxi Komise při přípravě přijetí takového opatření, jako je sporné nařízení, nutně znala kontext trhu, dotčených výrobků a přinejmenším některých hlavních dotčených vývozců a výrobců. Neexistuje však předvídatelný způsob, jak rozlišovat mezi dotčenými subjekty, které mají individuální právo být vyslechnuty, a těmi, které toto právo nemají. Komise tvrdí, že přístup Tribunálu jí tak prakticky znemožňuje současně splnit požadavky práva být vyslechnut a zásady rovného zacházení.
39
Na druhém místě Komise tvrdí, že pokud by měl být napadený rozsudek vykládán v tom smyslu, že Tribunál vytvořil výjimku ze zásady, podle které se právo být vyslechnut nevztahuje na opatření s obecnou působností, byl by rovněž stižen nesprávným právním posouzením. Judikatura unijních soudů totiž podle Komise nepřipouští žádnou výjimku z této zásady. V tomto ohledu okolnost, že v případě osobního a bezprostředního dotčení subjektu je tento subjekt aktivně legitimován k podání žaloby proti aktu s obecnou působností, mu nemůže rovněž přiznat právo být vyslechnut před přijetím tohoto aktu. Jedná se totiž podle ní o odlišné právní otázky.
40
Společnosti ZMC a Zippo GmbH odpovídají, že první a druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku jsou „irelevantní, neúčinné nebo neopodstatněné“.
41
Pokud jde o první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku, mají společnosti ZMC a Zippo GmbH v podstatě za to, že Komise zaprvé tvrdit, že analýza osobního dotčení ve fázi přípustnosti potvrzuje obecnou působnost sporného nařízení, a zároveň na straně druhé uvádět, že zjištění takového dotčení a konstatování, že dotčené opatření je individuální podle čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny, jsou dvě odlišné právní otázky.
42
Zadruhé společnosti ZMC a Zippo GmbH odmítají tvrzení Komise, že sporné nařízení je opatřením s obecnou působností. Toto tvrzení je podle nich založeno na čistě formálním a nesprávném kritériu. Uvádějí, že existence individuálního opatření musí být přitom posuzována případ od případu s ohledem na dotčené skutkové a právní okolnosti. Zatímco opatření s obecnou působností je založeno na objektivních důvodech, aniž by mířilo na vývozce, Komise v projednávaném případě identifikovala výrobky značky Zippo a zaměřila se na ně.
43
Zatřetí mají tyto společnosti za to, že i když Tribunál systematicky nepoužíval přídavné jméno „individuální“ nebo výraz „individuální opatření“, v bodě 61 napadeného rozsudku skutečně připomněl, že čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny se použije na „individuální opatření“. Stejně tak podle nich například v bodě 74 napadeného rozsudku Tribunál uznal a použil dvě odlišné podmínky tohoto ustanovení týkající se existence individuálního opatření a jeho nepříznivého dopadu na zájmy dotčené osoby. Uvedené společnosti tvrdí, že jelikož v projednávaném případě bylo sporné nařízení zaměřeno na výrobky ZMC, představuje individuální opatření.
44
Začtvrté společnosti ZMC a Zippo GmbH tvrdí, že z judikatury citované Komisí nelze vyvodit žádné závěry pro projednávanou věc. Žádný z uvedených precedentů týkajících se aktů přijatých na konci řízení, které nebylo zahájeno vůči určité osobě, nebo legislativních aktů, se nevtahoval na situaci, kdy unijní orgán identifikoval jediný hospodářský subjekt a jeho výrobky jako předmět specifického zacházení a individuálního opatření.
45
Výše uvedené společnosti konečně tvrdí, že Komise nemůže argumentovat praktickými obtížemi a škodlivými důsledky výkladu přijatého Tribunálem, aby popřela porušení základních práv. Mají za to, že těmto důsledkům by se ostatně mohla snadno vyhnout, kdyby během postupu přijímání nařízení neprovedla „úmyslné zaměření“ na určitý cíl.
46
Pokud jde o druhou část prvního důvodu kasačního opravného prostředku, společnosti ZMC a Zippo GmbH zaprvé tvrdí, že Tribunál konstatoval existenci individuálního opatření, jelikož Komise nejenže věděla o žalobkyních v prvním stupni, ale z vlastní iniciativy vybrala výrobky značky Zippo a zaměřila se na ně jako na výrobky, které jsou předmětem vyrovnávacích opatření.
47
Zadruhé tyto společnosti uvádějí, že tvrzení, že sporné nařízení nebylo přijato na konci individuálního řízení vedeného proti žalobkyním v prvním stupni, spočívá na nesprávném výkladu napadeného rozsudku. Mají za to, že z výrazu „i když“ použitého v bodě 72 uvedeného rozsudku vyplývá, že Tribunál měl za to, že tato procesní okolnost není významná.
48
Zatřetí společnosti ZMC a Zippo GmbH tvrdí, že i když obecné cíle nařízení č. 654/2014 nevyžadovaly zohlednění individuálních okolností, nic to nemění na tom, že Tribunál konstatoval, že Komise zohlednila individuální situaci žalobkyň v prvním stupni.
49
Začtvrté, pokud jde o argumentaci Komise založenou na obecné povaze nařízení č. 654/2014, společnosti ZMC a Zippo GmbH poznamenávají, že se toto nařízení týká výlučně použití vyrovnávacích opatření vůči dováženým výrobkům. Komise naproti tomu podle nich připouští, že na rozdíl od původních opatření přijatých v roce 2018 bylo sporné nařízení přijato, aby odráželo relativně menší rozšíření vymezení výrobků, na které se vztahují americká cla. Mají za to, že to zúžilo prostor Komise pro uvážení. Uvádějí, že tento prostor jí přitom neumožňuje ze subjektivních důvodů zvolit výrobek, který nemá žádný vztah k unijním výrobkům, jež jsou nepříznivě dotčeny opatřeními přijatými Spojenými státy americkými.
50
Zapáté ZMC a Zippo GmbH dodávají, že tvrzení Komise, že neexistuje žádný předvídatelný způsob, jak odlišit dotčené subjekty, které mají individuální právo být vyslechnuty, od subjektů, které toto právo nemají, představuje pouze „teoretický argument“, jelikož v projednávaném případě k identifikaci došlo.
– Závěry Soudního dvora
51
V první a druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Komise Tribunálu v podstatě vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu a použití čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny. Tento orgán tvrdí, že Tribunál neprávem rozhodl, že právo být vyslechnut stanovené v tomto ustanovení se vztahuje na taková opatření s obecnou působností, jako je sporné nařízení, pokud mají nepříznivý dopad na zájmy dotčené osoby. Uvedený orgán dále tvrdí, že i kdyby Tribunál kvalifikoval toto nařízení jako individuální opatření, byl by tento závěr nesprávný.
52
Za účelem rozhodnutí o těchto částech je třeba zaprvé určit působnost práva být vyslechnut.
53
Podle čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny zahrnuje právo na řádnou správu především právo každého být vyslechnut před přijetím jemu určeného individuálního opatření, které by se jej mohlo nepříznivě dotknout.
54
S ohledem na znění tohoto ustanovení se právo každého být vyslechnut, zakotvené v tomto ustanovení, uplatní při každém postupu přijímání individuálního opatření vůči určité osobě, které se jí nepříznivě dotýká.
55
Uvedené ustanovení se naproti tomu nevztahuje na postup přijímání aktů s obecnou působností. Nepoužije se tedy v případě, kdy se určitá osoba domnívá, že je dotčena aktem s obecnou působností (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. března 2011, AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, bod 49, a ze dne 22. června 2023, Arysta LifeScience Great Britain v. Komise, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, bod 50), přičemž je třeba připomenout, že akt má obecnou působnost, pokud se uplatňuje na objektivně určené situace a způsobuje-li právní následky vůči kategoriím osob pojímaným obecným a abstraktním způsobem (rozsudky ze dne 6. října 1982, Alusuisse Italia v. Rada a Komise, 307/81, EU:C:1982:337, bod 9, jakož i ze dne 17. března 2011, AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, bod 51).
56
Tento výklad čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny je podepřen vysvětleními k článku 41 Listiny, ke kterým se v souladu s čl. 6 odst. 1 třetím pododstavcem SFEU a čl. 52 odst. 7 Listiny musí přihlížet při jejím výkladu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. února 2013, Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, bod 20 a citovaná judikatura). Pokud jde totiž o právo být vyslechnut, tato vysvětlení upřesňují, že vymezení tohoto práva vyplývá z judikatury unijních soudů.
57
Podle ustálené judikatury přitom platí, že zásada dodržování práva na obhajobu v každém řízení vedeném vůči určité osobě, které může vést k přijetí aktu nepříznivě zasahujícímu do jejího právního postavení, je základní zásadou unijního práva, která musí být použita, i když neexistuje žádná specifická právní úprava týkající se takové věci. Tato zásada vyžaduje, aby osoby, kterým jsou určena rozhodnutí, která významně ovlivňují jejich zájmy, mohly užitečně vyjádřit stanovisko ke skutečnostem k odůvodnění těchto rozhodnutí, které jsou jim vytýkány (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. února 1992, Nizozemsko a další v. Komise, C‑48/90 a C‑66/90, EU:C:1992:63, bod 44; ze dne 24. října 1996, Komise v. Lisrestal a další, C‑32/95 P, EU:C:1996:402, bod 21; ze dne 14. června 2016, Marchiani v. Parlament, C‑566/14 P, EU:C:2016:437, bod 51, jakož i ze dne 22. června 2023, Arysta LifeScience Great Britain v. Komise, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, bod 47).
58
Právo být vyslechnut sleduje dvojí cíl. Jednak slouží šetření věci a co nejpřesnějšímu a nejsprávnějšímu zjištění skutkových okolností a jednak umožňuje zajistit účinnou ochranu dotčené osoby. Účelem práva být vyslechnut je především zaručit, že každé rozhodnutí nepříznivě zasahující do právního postavení bude přijato s plnou znalostí okolností věci, a má zejména za cíl umožnit příslušnému orgánu napravit pochybení nebo dotčené osobě uplatnit takové skutečnosti týkající se její osobní situace, jež mohou ovlivnit, zda rozhodnutí bude, či nebude přijato, anebo zda bude mít takový, či jiný obsah (rozsudek ze dne 4. června 2020, ESVČ v. DeLoecker, C‑187/19 P, EU:C:2020:444, bod 69, jakož i citovaná judikatura).
59
Obecná zásada práva být vyslechnut se proto nevztahuje na akty s obecnou působností (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. října 1999, Atlanta v. Evropské společenství, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, body 35 až 37).
60
Je však třeba dodat, že je tomu jinak, pokud je takové procesní právo dotčené osobě přiznáno výslovným ustanovením právního rámce upravujícího přijetí dotčeného aktu. I když k tomu čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny ani obecná zásada dodržování práva být vyslechnut neukládají povinnost, může totiž unijní normotvůrce i nadále stanovit právo osob, o kterých se má za to, že jsou dotčeny aktem s obecnou působností, být vyslechnuty, konzultovány nebo informovány, a vymezit jeho uplatňování (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. června 2023, Arysta LifeScience Great Britain v. Komise, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, bod 51).
61
Z těchto připomenutí vyplývá, jak správně tvrdí Komise, že právo být vyslechnut ve smyslu čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny se v zásadě neuplatní v případě, kdy je určitá osoba nepříznivě dotčena aktem s obecnou působností.
62
Ve světle výše uvedených úvah je třeba zadruhé přezkoumat opodstatněnost závěrů Tribunálu učiněných v bodech 63, 65, 69, 71 až 77, 91 a 92 napadeného rozsudku.
63
V uvedeném rozsudku Tribunál na prvním místě v jeho bodech 66 a 67, které nejsou ve fázi kasačního opravného prostředku zpochybněny, v podstatě konstatoval, že nařízení č. 654/2014, na jehož základě bylo sporné nařízení přijato, nepřiznává podnikům, na jejichž výrobky se vztahují vyrovnávací opatření, právo být vyslechnuty.
64
Na druhém místě v bodech 68 a 69 napadeného rozsudku Tribunál uvedl, že podniky vyvážející výrobky dotčené vyrovnávacími opatřeními stanovenými nařízením přijatým na základě čl. 4 odst. 1 nařízení č. 654/2014 nejsou adresáty těchto opatření, jejichž předmětem je vyvážení koncesí v obchodních vztazích se Spojenými státy americkými. V bodech 70 a 71 uvedeného rozsudku měl však za to, že v projednávané věci byla vyrovnávací opatření zavedená sporným nařízením určena k tomu, aby vyvolávala nepříznivé hospodářské dopady na činnost těchto podniků.
65
Tribunál z toho v bodech 72 a 73 napadeného rozsudku vyvodil, že i když vyrovnávací opatření stanovené prováděcím aktem přijatým na základě čl. 4 odst. 1 nařízení č. 654/2014 není přijato na konci individuálního řízení vedeného proti uvedeným podnikům, může představovat opatření, které může nepříznivě zasáhnout do jejich zájmů, takže nelze vyloučit, že se tytéž podniky mohou dovolávat práva být vyslechnuty na základě čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny.
66
V tomto kontextu měl Tribunál v bodě 74 napadeného rozsudku za to, že pokud průběh postupu přijímání prováděcího aktu na základě čl. 4 odst. 1 nařízení č. 654/2014 vede Komisi k tomu, že identifikuje fyzickou nebo právnickou osobu, jejíž zájmy mohou být opatřeními stanovenými tímto aktem nepříznivě dotčeny, musí mít tato osoba možnost uplatnit takové skutečnosti týkající se její osobní situace, jež mohou ovlivnit, zda dotčený akt bude, či nebude přijat, anebo zda bude mít takový či jiný obsah.
67
Na třetím místě v projednávané věci Tribunál v bodech 75 a 76 napadeného rozsudku konstatoval, že Komise identifikovala výrobky žalobkyň v prvním stupni jako výrobky, které jsou předmětem opatření zamýšlených sporným nařízením, a věděla, že tato opatření se na ně z velké části vztahují. Tribunál z toho v bodě 77 uvedeného rozsudku vyvodil, že za těchto okolností měly tyto žalobkyně v průběhu postupu přijímání tohoto nařízení právo být vyslechnuty.
68
Tato úvaha Tribunálu je stižena dvěma nesprávnými právními posouzeními.
69
Zaprvé Tribunál použil nesprávné právní kritérium a nesprávně vyložil působnost práva být vyslechnut stanoveného v čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny, když zejménav bodech 71 až 74 napadeného rozsudku rozhodl, že pokud akt s obecnou působností nepříznivě zasahuje do zájmů osob dotčených opatřeními, která zavádí, mohou se tyto osoby dovolávat práva být vyslechnuty. Jak totiž vyplývá z tohoto ustanovení a z judikatury připomenuté v bodech 53 až 62 tohoto rozsudku, toto právo se neuplatní na akty s obecnou působností, a to ani v případě, že tyto akty nepříznivě zasahují do zájmů určitých osob.
70
Zadruhé se Tribunál rovněž dopustil nesprávného právního posouzení tím, že použil toto nesprávné právní kritérium na projednávanou věc. V tomto ohledu je pravda, že Tribunál sporné nařízení výslovně nekvalifikoval jako akt s obecnou působností nebo individuální opatření. Nic to však nemění na tom, že ze závěrů Tribunálu učiněných v bodech 68, 69 a 72 napadeného rozsudku dostatečně jasně vyplývá, že toto nařízení považoval za akt s obecnou působností. Za těchto podmínek nemohl, aniž se dopustil nesprávného právního posouzení, v bodech 75 až 77 uvedeného rozsudku rozhodnout, že žalobkyně v prvním stupni měly právo být vyslechnuty v průběhu postupu přijímání sporného nařízení v podstatě z důvodu, že Komise v průběhu tohoto postupu identifikovala jejich výrobky jako výrobky, které jsou předmětem vyrovnávacích opatření zamýšlených tímto nařízením.
71
Tento závěr není zpochybněn argumenty uplatňovanými společnostmi ZMC a Zippo GmbH.
72
Zaprvé společnosti ZMC a Zippo GmbH mají za to, že sporné nařízení nelze kvalifikovat jako akt s obecnou působností, jelikož Komise během postupu, který vedl k jeho přijetí, identifikovala jejich výrobky a zaměřila se na ně, a taková kvalifikace je podle nich v rozporu se závěry Tribunálu týkajícími se jejich osobního a bezprostředního dotčení.
73
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že sporné nařízení definuje ve svém čl. 1 odst. 2 obecným a abstraktním způsobem ve smyslu judikatury citované v bodě 55 tohoto rozsudku výrobky, na které se vztahuje dodatečné valorické clo ve výši 20 %, které zavádí, a sice výrobky spadající pod kód KN 96138000. Kromě toho je třeba uvést, že toto nařízení směřuje v souladu s čl. 3 písm. c) a čl. 4 odst. 1 nařízení č. 654/2014, na jehož základě bylo přijato, k vyvážení koncesí v obchodních vztazích se Spojenými státy americkými a sporné nařízení nebylo přijato v řízení zahájeném proti žalobkyním v prvním stupni, které nejsou jeho adresáty. Za těchto podmínek je třeba mít souhlasně s generální advokátkou v bodech 71 a 72 svého stanoviska za to, že pouhá okolnost, že Komise identifikovala určité právnické osoby, na které se toto valorické clo z velké části uplatní, nemůže ze sporného nařízení učinit individuální opatření ve smyslu čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny.
74
Pokud jde dále o argumentaci vycházející z toho, že žalobkyně v prvním stupni jsou sporným nařízením osobně a bezprostředně dotčeny, je třeba připomenout, že skutečnost, že určitá osoba je osobně a bezprostředně dotčena aktem s obecnou působností, jí nemůže přiznávat právo být vyslechnuta před přijetím takového aktu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. října 1999, Atlanta v. Evropské společenství, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, body 34 a 35). Aktivní legitimace na základě čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU a právo být vyslechnut podle čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny jsou totiž dvě odlišné právní otázky, které sledují, jak vyplývá z bodu 78 stanoviska generální advokátky, odlišné cíle.
75
Zadruhé tvrzení společností ZMC a Zippo GmbH, že Tribunál konstatoval existenci individuálního opatření přijatého vůči nim, je založeno na nesprávném výkladu napadeného rozsudku, jak vyplývá z bodu 70 tohoto rozsudku.
76
Zatřetí argumentace vycházející z prostoru Komise pro uvážení při výběru výrobků, na které se vztahují opatření stanovená sporným nařízením, se týká posouzení opodstatněnosti těchto opatření. Naproti tomu je irelevantní, pokud jde o existenci práva společností ZMC a Zippo GmbH být vyslechnuty.
77
Vzhledem k výše uvedeným úvahám je třeba první a druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku vyhovět.
K třetí části
– Argumentace účastnic řízení
78
V rámci třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že v případě, že by žalobkyně v prvním stupni měly právo být vyslechnuty během postupu přijímání sporného nařízení, dopustil se Tribunál nesprávného právního posouzení tím, že dospěl k závěru, že jim toto právo nebylo přiznáno prostřednictvím veřejné konzultace provedené na základě čl. 9 odst. 1 nařízení č. 654/2014.
79
Společnosti ZMC a Zippo GmbH odpovídají, že tato část důvodu je nepřípustná a každopádně neopodstatněná.
– Závěry Soudního dvora
80
Třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je formulována podpůrně pro případ, že by Soudní dvůr rozhodl, že Tribunál měl právem za to, že žalobkyně v prvním stupni měly právo být vyslechnuty během postupu přijímání sporného nařízení. Z analýzy první a druhé části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku přitom vyplývá, že tomu tak není.
81
Třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout jako irelevantní, aniž je třeba posuzovat její přípustnost.
82
S ohledem na všechny výše uvedené důvody je třeba dospět k závěru, že prvním dvěma částem prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být vyhověno a ve zbývající části musí být první důvod kasačního opravného prostředku zamítnut. V tomto ohledu nesprávná právní posouzení zjištěná v rámci přezkumu těchto částí postačují ke zrušení napadeného rozsudku.
83
Soudní dvůr nicméně z důvodů řádného výkonu spravedlnosti považuje za vhodné přezkoumat rovněž druhý důvod kasačního opravného prostředku.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
84
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že Tribunál porušil zásadu ne ultra petita. Poznamenává, že jak vyplývá z bodu 92 napadeného rozsudku, Tribunál zrušil sporné nařízení „v rozsahu, v němž se týká výrobků kódu KN 96138000“, zatímco žaloba směřovala ke zrušení tohoto nařízení pouze v rozsahu, v němž se vztahovalo na žalobkyně v prvním stupni. Tribunál tedy podle Komise rozhodl ultra petita.
85
Společnosti ZMC a Zippo GmbH mají za to, že druhý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut jako „irelevantní nebo neúčinný“.
86
Společnosti ZMC a Zippo GmbH tvrdí, že zrušení sporného nařízení v rozsahu, v němž se týká výrobků pocházejících ze Spojených států spadajících pod kód KN 96138000, je s ohledem na zjištění učiněná Tribunálem v bodech 27 a 29 napadeného rozsudku rovnocenné zrušení tohoto nařízení v rozsahu, v němž se týká jejich výrobků. Uvádějí zvláště, že z tohoto bodu 29 vyplývá, že ZMC je jediným vyvážejícím výrobcem výrobků spadajících pod tento kód z území Spojených států do Unie. Podle těchto společností je tudíž vysoce nepravděpodobné, či dokonce vyloučeno, aby byly uvedeným nařízením dotčeny zapalovače pocházející ze Spojených států vyráběné jinými americkými podniky. Mají za to, že v každém případě by se jednalo pouze o vedlejší škody způsobené zaměřením na výrobky žalobkyň v původním řízení.
Závěry Soudního dvora
87
Soudní dvůr opakovaně rozhodl, že jelikož soud posuzující otázky legality nemůže rozhodnout ultra petita, nemůže jít zrušující výrok nad rámec návrhu žalobce (rozsudky ze dne 14. září 1999, Komise v. AssiDomän Kraft Products a další, C‑310/97 P, EU:C:1999:407, bod 52, jakož i ze dne 14. listopadu 2017, British Airways v. Komise, C‑122/16 P, EU:C:2017:861, bod 81).
88
V projednávané věci ze žaloby jednoznačně vyplývá, jak sám Tribunál konstatoval v bodě 14 napadeného rozsudku, že žalobkyně v prvním stupni navrhovaly zrušení sporného nařízení, a zejména jeho čl. 1 odst. 2 písm. a) a článku 2 v rozsahu, v němž se na ně vztahují.
89
Napadeným rozsudkem Tribunál zrušil sporné nařízení „v rozsahu, v němž se týká výrobků kódu KN 96138000“.
90
Toto nařízení přitom tím, že identifikuje výrobky tohoto kódu, definuje abstraktním a objektivním způsobem kategorii výrobků podléhajících dodatečnému valorickému clu, které ukládá, jak je uvedeno v bodě 73 tohoto rozsudku. V tomto smyslu se uvedené nařízení může vztahovat na tyto výrobky bez ohledu na totožnost dotčených výrobců, vývozců a dovozců.
91
Z toho vyplývá, že Tribunál tím, že zrušil sporné nařízení v rozsahu, v němž se týká výrobků uvedeného kódu, překročil rozsah návrhových žádání žalobkyň v prvním stupni. V tomto ohledu je okolnost, že ZMC je jediným vyvážejícím výrobcem výrobků téhož kódu, i kdyby byla prokázána, v každém případě irelevantní.
92
Za těchto okolností je třeba druhému důvodu kasačního opravného prostředku vyhovět.
93
S ohledem na závěry učiněné v bodech 82 a 92 tohoto rozsudku je třeba kasačnímu opravnému prostředku vyhovět, a proto zrušit napadený rozsudek v části, v níž zrušuje sporné nařízení v rozsahu, v němž se týká výrobků kódu KN 96138000, a v níž je rozhodnuto o nákladech řízení.
K žalobě před Tribunálem
94
Podle čl. 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie platí, že zruší-li Soudní dvůr rozhodnutí Tribunálu, může vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje.
95
V projednávané věci je třeba bez dalšího uvést, že jak vyplývá z bodu 93 tohoto rozsudku, napadený rozsudek se zrušuje v podstatě pouze v rozsahu, v němž vyhověl žalobě. Naproti tomu rozhodnutí, kterým Tribunál rozhodl o překážce řízení tím, že zamítl námitku nepřípustnosti, kterou Komise vznesla samostatným podáním, nebylo předmětem kasačního opravného prostředku. Toto rozhodnutí, které je obsaženo v napadeném rozsudku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. února 2002, Rada v. Boehringer, C‑23/00 P, EU:C:2002:118, bod 50 a citovaná judikatura), zakládá – nehledě na částečné zrušení uvedeného rozsudku – překážku věci pravomocně rozsouzené [obdobně viz rozsudky ze dne 4. března 2021, Komise v. Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, body 109 a 110, jakož i ze dne 5. září 2024, Komise v. Česká republika (Kapesní zapalovače), C‑494/22 P, EU:C:2024:684, body 155 a 156].
96
Pokud jde o věc samou, je třeba poznamenat, že společnosti ZMC a Zippo GMBH uplatňují na podporu své žaloby na neplatnost pět žalobních důvodů. První vychází z porušení zásady proporcionality, druhý z porušení zásad zákazu diskriminace a rovného zacházení, třetí z porušení povinnosti uvést odůvodnění, čtvrtý z porušení povinností Unie vyplývajících z práva WTO a pátý z porušení zásady řádné správy.
97
S ohledem zejména na okolnost, že tento pátý žalobní důvod byl předmětem kontradiktorní diskuze před Tribunálem a jeho přezkum nevyžaduje přijetí žádného dalšího organizačního procesního opatření nebo dokazování, má Soudní dvůr za to, že soudní řízení dovoluje o žalobě ve věci T‑402/20 rozhodnout, pokud jde o pátý žalobní důvod, a je namístě vydat konečné rozhodnutí ve věci (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. září 2020, Komise a Rada v. Carreras Sequeros a další, C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 130).
98
V rámci téhož pátého žalobního důvodu společnosti ZMC a Zippo GmbH zpochybňují postup shromažďování informací prováděný Komisí na základě článku 9 nařízení č. 654/2014 a v podstatě tvrdí, že bylo porušeno jejich právo být vyslechnuty.
99
Pokud jde o argumenty směřující ke zpochybnění postupu shromažďování informací, Soudní dvůr se při neexistenci konkrétního zpochybnění účastnicemi řízení v tomto ohledu ztotožňuje se závěry Tribunálu učiněnými v tomto ohledu v bodech 53 až 58 napadeného rozsudku.
100
Pokud jde o argumenty vycházející v podstatě z porušení práva společností ZMC a Zippo GmbH být vyslechnuty, z bodů 53 až 61, 69, 70 a 73 tohoto rozsudku vyplývá, že jelikož je sporné nařízení aktem s obecnou působností, nemohou se dovolávat práva být vyslechnuty, jestliže neexistuje výslovné ustanovení nařízení č. 654/2014, které by jim takové procesní právo přiznávalo.
101
Z těchto důvodů musí být pátý žalobní důvod uplatněný v prvním stupni zamítnut v plném rozsahu jako neopodstatněný.
102
Pokud jde naproti tomu o první až čtvrtý žalobní důvod, stav řízení nedovoluje, aby Soudní dvůr vydal konečné rozhodnutí.
103
Jak totiž vyplývá z bodu 92 napadeného rozsudku, Tribunál měl za to, že jelikož pátému žalobnímu důvodu bylo vyhověno, není třeba zkoumat ostatní žalobní důvody ani rozhodnout o přípustnosti některých důkazů předložených žalobkyněmi v řízení v prvním stupni. Tyto ostatní žalobní důvody přitom vyžadují provedení skutkového posouzení, které může být komplexní a ke kterému Soudní dvůr nemá podle svého názoru všechny nezbytné skutkové poznatky.
104
Proto je třeba vrátit věc zpět Tribunálu k rozhodnutí o prvním až čtvrtém žalobním důvodu vznesených na podporu žaloby ve věci T‑402/20.
K nákladům řízení
105
Vzhledem k tomu, že se věc vrací zpět Tribunálu, je třeba stanovit, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1)
Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 18. října 2023, Zippo Manufacturing a další v. Komise (T‑402/20, EU:T:2023:640), se zrušuje v části, v níž zrušuje prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/502 ze dne 6. dubna 2020 o některých opatřeních obchodní politiky týkajících se určitých výrobků pocházejících ze Spojených států amerických v rozsahu, v němž se týká výrobků spadajících do podpoložky 96138000 kombinované nomenklatury zavedené nařízením Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, a v níž je rozhodnuto o nákladech řízení.
2)
Věc se vrací Tribunálu Evropské unie k rozhodnutí o prvním až čtvrtém žalobním důvodu vznesených na podporu žaloby ve věci T‑402/20.
3)
O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.