null
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (druhého senátu zasedajícího v kolegiu o pěti soudcích)
20. května 2026(*)
„ Řízení o předběžné otázce – Daně – Spotřební daně – Článek 32 směrnice 2008/118/ES – Článek
32 směrnice (EU) 2020/262 – Pojem ‚vlastní potřeba‘ – Nabytí a přeprava zboží soukromou osobou za účelem bezplatného převodu na jinou soukromou osobu“
Ve spojených věcech T‑685/24 [Jelgratz]i a T‑686/24 [Buchgint](i),
jejímž předmětem jsou dvě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané na základě článku 267
SFEU rozhodnutími Finanzgericht Berlin-Brandenburg (finanční soud pro Berlín-Braniborsko, Německo) ze dne 17. července 2024, došlými Soudnímu dvoru dne 5. prosince 2024, v řízení
A (T‑685/24)
B (T‑686/24)
proti
Hauptzollamt
TRIBUNÁL (druhý senát zasedající v kolegiu o pěti soudcích),
ve složení: S. Papasavvas, předseda, N. Półtorak, G. Hesse (zpravodaj), D. Petrlík a I. Dimitrakopoulos, soudci,
generální advokátka: M. Brkan,
za soudní kancelář: V. Di Bucci, vedoucí
s přihlédnutím k tomu, že na základě čl. 50b třetího pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie předal Soudní dvůr dne 6. ledna 2025 žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunálu,
s přihlédnutím k oblasti uvedené v čl. 50b prvním pododstavci písm. b) statutu Soudního dvora Evropské unie a k tomu, že nevyvstává samostatná otázka výkladu ve smyslu čl. 50b druhého pododstavce uvedeného statutu,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–        za německou vládu: J. Möller a N. Scheffel, jako zmocněnci,
–        za švédskou vládu H. Eklinder, F.-L. Göransson, C. Meyer-Seitz a J. Olsson, jako zmocněnci,
–        za Evropskou komisi: M. Björkland a B. Martenczuk, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 4. února 2026,
vydává tento
Rozsudek
1        Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se týkají výkladu článku 32 směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (Úř. věst. 2009, L 9, s. 12), a článku 32 směrnice Rady (EU) 2020/262 ze dne 19. prosince 2019, kterou se stanoví obecná úprava spotřebních daní (Úř. věst. 2020, L 58, s. 4).
2        Tyto žádosti byly předloženy v rámci samostatných sporů mezi A a B, dvěma soukromými osobami, a Hauptzollamt (Hlavní celní úřad, Německo) ve věci zdanění cigaret u první osoby a zahřívaného tabáku u druhé osoby na základě německé daně z tabáku.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2008/118
3        Body 8 a 31 odůvodnění směrnice 2008/118 uváděly:
„(8)      Jelikož pro řádné fungování vnitřního trhu je nezbytné, aby pojem a podmínky vzniku daňové povinnosti ke spotřební dani byly ve všech členských státech stejné, je nutno na úrovni Společenství jasně stanovit, kdy je zboží podléhající spotřební dani propuštěno ke spotřebě a kdo je osobou povinnou k této dani.
[...]
(31)      Členské státy by měly mít možnost stanovit, že zboží propuštěné ke spotřebě musí nést daňové značení nebo vnitrostátní identifikační značení. Použití těchto značení by však nemělo klást jakékoli překážky obchodu uvnitř Společenství.
Použití těchto značení by nemělo vést
k dvojímu daňovému zatížení, a proto by mělo být objasněno, že jakákoli částka zaplacená nebo zajištěná za účelem získání těchto značení musí být vrácena, prominuta nebo uvolněna členským státem, který tato značení vydal, vznikla-li daňová povinnost ke spotřební dani a tato spotřební daň byla vybrána v jiném členském státě.
Aby se však zabránilo případnému zneužití, měly by mít členské státy, které značení vydaly, možnost toto vrácení, prominutí nebo uvolnění podmínit předložením důkazu o tom, že tato značení byla odstraněna nebo zničena.“
4        Článek 7 odst. 1 směrnice 2008/118 stanovil:
„Daňová povinnost ke spotřební dani vzniká okamžikem propuštění ke spotřebě a v členském státě, v němž k tomuto propuštění došlo.“
5        Článek 11 směrnice 2008/118 stanovil:
„[...] mohou příslušné orgány členského státu, v němž bylo zboží podléhající spotřební dani propuštěno ke spotřebě v situacích stanovených tímto členským státem a v souladu s podmínkami, které členské státy stanoví za účelem předcházení případným daňovým únikům nebo zneužití daňového režimu, vrátit nebo prominout na žádost dotyčné osoby spotřební daň z daného zboží.
[...]“
6        Kapitola V směrnice 2008/118 zahrnovala pod nadpisem „Přeprava a zdanění zboží podléhajícího spotřební dani po propuštění ke spotřebě“ články 32 až 38 této směrnice.
Článek 32, který byl uveden v oddíle 1 kapitoly V
této směrnice, nadepsaném „Nabytí zboží soukromými osobami“, zněl:
„1      U zboží podléhajícího spotřební dani nabytého soukromými osobami pro jejich vlastní potřebu a jimi přepravovaného z jednoho členského státu do druhého vzniká povinnost ke spotřební dani pouze v členském státě, v němž bylo zboží podléhající spotřební dani nabyto.
2      K určení, zda je zboží podléhající spotřební dani uvedené v odstavci 1 určeno pro vlastní potřebu dané soukromé osoby, berou členské státy v úvahu zejména:
a)      obchodní status držitele zboží podléhajícího spotřební dani a důvody držení;
b)      místo, kde se zboží podléhající spotřební dani nachází, nebo případně užitý způsob přepravy;
c)      jakýkoli doklad týkající se zboží podléhajícího spotřební dani;
d)      povahu zboží podléhajícího spotřební dani;
e)      množství zboží podléhajícího spotřební dani.
3.      Pro účely použití odst. 2 písm. e) mohou členské státy stanovit směrné úrovně pouze jako formu evidence. Tyto směrné úrovně nesmějí být nižší než
a)      pro tabákové výrobky:
–        cigarety: 800 ks,
[...]“
7        Článek 33, který byl obsažen v oddíle 2, nadepsaném „Držení v jiném členském státě“, kapitoly V
směrnice 2008/118, mimo jiné stanovil:
„1      Aniž je dotčen čl. 36 odst. 1, je-li zboží podléhající spotřební dani, které již bylo propuštěno ke spotřebě v jednom členském státě, drženo pro obchodní účely v jiném členském státě, aby tam bylo dodáno nebo použito, je toto zboží předmětem spotřební daně a daňová povinnost ke spotřební dani vzniká v členském státě, v němž je drženo.
Pro účely tohoto článku se „držením pro obchodní účely“ rozumí držení zboží podléhajícího spotřební dani jinou než soukromou osobou nebo jeho držení soukromou osobou z jiných důvodů než pro vlastní potřebu a jí přepravovaného v souladu s článkem 32.
[...]“
8        Článek 34, který byl obsažen v oddíle 2 kapitoly V
směrnice 2008/118, stanovil:
„1      V situacích uvedených v čl. 33 odst. 1 se zboží podléhající spotřební dani přepravuje mezi územími různých členských států za použití průvodního dokladu obsahujícího základní údaje dokladu podle čl. 21 odst. 1. [...]“
9        Článek 39 odst. 3 první pododstavec směrnice 2008/118 zněl:
„Aniž jsou dotčeny předpisy, které přijmou k zajištění řádného uplatňování tohoto článku a k zamezení veškerých daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu, dbají členské státy na to, aby daňové značení nebo vnitrostátní identifikační značení podle odstavce 1 nebylo překážkou volného pohybu zboží podléhajícího spotřební dani.
[...]“
10      Článek 48 odst. 1 směrnice 2008/118 stanovil:
Členské státy do 1. ledna 2010 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí s účinkem od 1. dubna 2010. [...]
[...]“
Směrnice 2020/262
11      Směrnice 2008/118 byla s účinností od 13. února 2023 zrušena směrnicí 2020/262. Body 7 a 41 odůvodnění této směrnice uvádějí:
„(7)      Jelikož pro řádné fungování vnitřního trhu je nezbytné, aby pojem a podmínky splatnosti spotřební daně byly ve všech členských státech stejné, je nutno na úrovni Unie jasně stanovit, kdy je zboží podléhající spotřební dani propuštěno ke spotřebě a kdo je povinen tuto daň odvést.
[...]
(41)      Výše spotřebních daní z tabákových výrobků a alkoholických nápojů uplatňovaná členskými státy se liší z řady důvodů, jako je fiskální politika nebo politika veřejného zdraví, přičemž v některých případech jsou tyto rozdíly výrazné. V této souvislosti by členské státy měly být schopny omezit rizika, která usnadňují daňové podvody, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužívání daňového systému či ohrožují nebo narušují veřejnou politiku nebo ochranu zdraví a lidského života. Členské státy by proto měly mít možnost přijmout vhodná a přiměřená opatření, jež jim umožní určit, zda soukromá osoba zboží podléhající spotřební dani, které dopravuje z území jednoho členského státu na území jiného členského státu, nabyla pro svou vlastní spotřebu.“
12      Článek 6 odst. 2 směrnice 2020/262 zní:
„Spotřební daň se stává splatnou v okamžiku propuštění ke spotřebě a v členském státě, v němž k tomuto propuštění došlo.“
13      Kapitola V
směrnice 2020/262 zahrnuje pod nadpisem „Doprava a zdanění zboží podléhajícího spotřební dani po propuštění ke spotřebě“ články 32 až 46 této směrnice. Článek 32 této směrnice, který je uveden v oddíle 1 uvedené kapitoly V
nadepsaném „Nabytí zboží soukromými osobami“, zejména stanoví:
„1      Ze zboží podléhajícího spotřební dani nabytého soukromými osobami pro jejich vlastní potřebu a jimi dopravovaného z území jednoho členského státu na území druhého členského státu se spotřební daň vybírá pouze v členském státě, v němž bylo toto zboží nabyto.
2.      K určení, zda je zboží podléhající spotřební dani uvedené v odstavci 1 určeno pro vlastní potřebu dané soukromé osoby, berou členské státy v úvahu alespoň:
a)      obchodní status držitele zboží a důvody držení;
b)      místo, kde se zboží nachází, nebo případně užitý způsob dopravy;
c)      jakýkoli doklad týkající se zboží;
d)      povahu zboží;
e)      množství zboží.
3.      Pro účely použití odst. 2 písm. e) mohou členské státy stanovit směrné úrovně, pouze jako formu důkazu. Tyto směrné úrovně nesmějí být nižší než
a)      pro tabákové výrobky:
–        cigarety: 800 ks,
[...]
–        tabák ke kouření: 1,0 kg,
[...]“
14      Článek 33, který je uveden v oddíle 2 kapitoly V
směrnice 2020/262,
nadepsaném „Postup při dopravě zboží podléhajícího spotřební dani, které bylo propuštěno ke spotřebě na území jednoho členského státu a je dopravováno na území jiného členského státu za účelem dodání pro obchodní účely“, zní:
„1      Je-li zboží podléhající spotřební dani, které bylo propuštěno ke spotřebě na území jednoho členského státu, dopravováno na území jiného členského státu, aby tam bylo dodáno pro obchodní účely nebo použito, je toto zboží předmětem spotřební daně v členském státě určení.
[...]
2.      Pro účely tohoto článku se zboží podléhající spotřební dani považuje za ‚dodané pro obchodní účely‘, pokud bylo propuštěno ke spotřebě na území jednoho členského státu, dopraveno z tohoto členského státu na území jiného členského státu a dodáno buď jiné než soukromé osobě, anebo soukromé osobě v případě, že se na dopravu nevztahuje článek 32 nebo článek 44 [který se týká prodeje na dálku]. Zboží podléhající spotřební dani se však nepovažuje za dodané pro obchodní účely, pokud je tato soukromá osoba dopravuje pro svou vlastní potřebu z území jiného členského státu.
[...]“
15      Článek 35, který se nachází v oddíle 2 kapitoly V
směrnice 2020/262, stanoví:
„1      Má se za to, že doprava zboží podléhajícího spotřební dani splňuje požadavky podle tohoto oddílu, pouze pokud probíhá za použití zjednodušeného elektronického správního dokladu zpracovaného v souladu s článkem 36.
[...]“
16      Článek 54 směrnice 2020/262 stanoví:
„Členské státy povolí přijímání zboží podléhajícího spotřební dani na základě formalit stanovených v článcích 33, 34 a 35 směrnice [2008/118] do 31. prosince 2023.
[...]“
17      Článek 55 odst. 1 směrnice 2020/262 stanoví:
„Členské státy do 31. prosince 2021 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 2, 3, 6, 12, 16, 17, 19 až 22, 25 až 29, 33 až 46, 54, 55 a 57. Znění těchto předpisů neprodleně sdělí [Evropské] Komisi.
S výhradou článku 54 použijí tyto předpisy ode dne 13. února 2023.
[...]“
18      Článek 57 směrnice 2020/262 zní:
„Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Články 1, 4, 5, 7 až 11, 13 až 15, 18, 23, 24, 30 až 32, 47 až 53, 56 a 58 se použijí ode dne 13. února 2023.“
Německé právo:
Zákon o dani z tabáku (TabStG)
19      Ustanovení § 1 odst. 1 první věty Tabaksteuergesetz (zákon o dani z tabáku) ze dne 15. července 2009 (BGBl. 2009 I, s. 1870, dále jen „TabStG“) ve znění ze dne 10. srpna 2021 použitelném od 1. července 2022 zní:
„Tabákové výrobky, zahřívaný tabák, tabák do vodních dýmek a náhražky tabáku podléhají na daňovém území dani z tabáku.“
20      Ustanovení § 1 odst. 2a TabStG ve znění ze dne 10. srpna 2021 použitelném od 1. ledna 2022 stanoví, že zahřívaný tabák je tabák ke kouření porcovaný po kusech a jednotlivě, který je určený ke konzumaci vdechováním aerosolu nebo kouře vzniklého v přístroji.
21      Ustanovení § 22 TabStG ve znění ze dne 25. července 2014 použitelném od 31. července 2014 do 12. února 2023 uvádělo:
„(1)      Tabákové výrobky, které byly propuštěny ke spotřebě a které soukromá osoba nabyla pro vlastní potřebu v jiných členských státech a sama je přepravuje na daňové území (soukromé účely), nepodléhají dani.
(2)      Při posouzení, zda jsou tabákové výrobky podle odstavce 1 určeny pro vlastní potřebu, se berou v úvahu tato kritéria:
1.      obchodní status držitele tabákových výrobků a důvody jejich držení;
2.      místo, kde se tabákové výrobky nachází, nebo způsob jejich přepravy;
3.      doklady týkající se tabákových výrobků;
4.      druh a množství tabákových výrobků.
(3) [...]
(4)      Spolkové ministerstvo financí se zmocňuje, aby za účelem zajištění daňových příjmů stanovilo nařízením bez souhlasu Bundesrat (Spolkové rady) množství tabákových výrobků podle odstavce 1, u kterého platí vyvratitelná domněnka, že nejsou určeny pro vlastní potřebu soukromé osoby.“
22      Ustanovení § 22 TabStG ve znění ze dne 30. března 2021 použitelném od 13. února 2023 stanoví:
„(1)      Tabákové výrobky, které byly propuštěny ke spotřebě a které soukromá osoba nabyla pro vlastní potřebu v jiných členských státech a sama je přepravuje na daňové území (soukromé účely), nepodléhají dani.
(2)      Při posouzení, zda jsou tabákové výrobky podle odstavce 1 určeny pro vlastní potřebu, se berou v úvahu tato kritéria:
1.      obchodní status držitele tabákových výrobků a důvody jejich držení;
2.      místo, kde se tabákové výrobky nachází, nebo způsob jejich přepravy;
3.      doklady týkající se tabákových výrobků;
4.      druh a množství tabákových výrobků.
(3)      Spolkové ministerstvo financí se zmocňuje, aby za účelem zajištění daňových příjmů stanovilo nařízením bez souhlasu Bundesrat (Spolkové rady) množství tabákových výrobků podle odstavce 1, u kterého platí vyvratitelná domněnka, že nejsou určeny pro vlastní potřebu soukromé osoby.“
23      Ustanovení § 23 odst. 1 TabStG ve znění ze dne 15. července 2009 použitelném od 1. dubna 2010 do 12. února 2023 uvádělo:
„Jsou-li tabákové výrobky v jiných případech, než které jsou uvedeny v § 22 odst. 1, propuštěné ke spotřebě v jiném členském státě přepraveny v rozporu s § 17 odst. 1 TabStG na daňové území nebo jsou tam zaslány (obchodní účely), vzniká daň, jakmile jsou tabákové výrobky poprvé v držení k obchodním účelům. Osobou povinnou k dani je osoba, která uskutečňuje dodání nebo má tabákové výrobky v držení, a příjemce, jakmile je převezme. [...]“
24      Ustanovení § 23f odst. 1 TabStG ve znění ze dne 30. března 2021 použitelném od 13. února 2023 stanoví:
„(1)      S výhradou odstavce 2 vzniká daň
[...]
4.      jsou-li tabákové výrobky propuštěné ke spotřebě v jiném členském státě přepraveny v rozporu s § 17 odst. 1 TabStG na daňové území nebo jsou tam zaslány v jiných případech, než které jsou uvedeny v § 22 odst. 1 a § 23 odst. 1: s prvním držením na daňovém území; ve všech ostatních případech: s držením tabákových výrobků propuštěných ke spotřebě, pokud daň dosud nebyla na daňovém území vybrána.“
Nařízení o dani z tabáku (TabStV)
25      Ustanovení § 39 Tabaksteuerverordnung (nařízení o dani z tabáku) ze dne 5. října 2009 (BGBl. 2009 I, s. 3262, dále jen „TabStV“) ve znění použitelném od 1. července 2021 do 28. října 2022 stanovilo:
„(1)      Je-li na daňové území přepravováno více než 800 cigaret [...], podle § 22 [TabStG] k soukromým účelům, platí vyvratitelná domněnka, že tabákové výrobky jsou na daňové území přepravovány k obchodním účelům (§ 23 [TabStG]).
(2)      Předání tabákových výrobků třetím osobám, i když se uskutečňuje bezúplatně, se nezávisle na dovezeném množství nepovažuje za vlastní potřebu podle § 22 [TabStG].“
26      Ustanovení § 39 TabStV ve znění použitelném, pokud jde o odstavec 1, od 13. února 2023, a pokud jde o odstavec 2, od 1. července 2021, zní:
„(1)      Je-li na daňové území přepraveno více než 800 cigaret, 800 kusů zahřívaného tabáku, 200 doutníků, 400 doutníčků nebo kilogram tabáku ke kouření podle § 22 [TabStG] k soukromým účelům, platí vyvratitelná domněnka, že tabákové výrobky jsou na daňové území dodány k obchodním účelům (§ 23 až § 23c [TabStG]).
(2)      Předání tabákových výrobků třetím osobám, i když se uskutečňuje bezúplatně, se nezávisle na dovezeném množství nepovažuje za vlastní potřebu podle § 22 [TabStG].“
Původní řízení a předběžné otázky
27      A
a B, žalobci v původních řízeních, jsou dvě soukromé osoby, které byly při příjezdu z Polska kontrolovány německými celními úředníky, když přepravovaly tabákové výrobky označené polským daňovým značením.
28      A byl kontrolován dne 6. srpna 2022, když přepravoval 800 cigaret. Celním úředníkům deklaroval, že je nekuřák a že tyto cigarety přepravuje pro svého známého. Dotčené cigarety byly zajištěny a A byl povinen zaplatit německou daň z tabáku. Později v průběhu řízení o stížnosti upřesnil, že tyto cigarety nabyl, aby je nabídl svému otci s bydlištěm v Německu.
29      B byl dne 27. dubna 2023 kontrolován v době, kdy přepravoval 400 cigaret a 200 kusů zahřívaného tabáku. Na dotaz celních úředníků uvedl, že cigarety jsou určeny k jeho vlastní potřebě, zatímco zahřívaný tabák je určen pro vlastní potřebu jeho dcery. Své cigarety si mohl ponechat s osvobozením od daně. Zahřívaný tabák určený pro jeho dceru mu však byl zabaven a byl povinen zaplatit německou daň z tabáku.
30      V obou případech měl Hlavní celní úřad za to, že takové zboží není osvobozeno od německé daně z tabáku, pokud je soukromá osoba nabude a následně převeze na daňové území, aby ho na tom území darovala, v souladu s § 39 odst. 2 TabStV, použitelným od 1. července 2021.
31      V návaznosti na neúspěšné stížnosti podali žalobci ve věcech v původních řízeních žalobu k Finanzgericht Berlin-Brandenburg (finanční soud pro Berlín-Braniborsko, Německo), který je předkládajícím soudem, proti jim určeným výměrům německé daně z tabáku a proti zajištění dotčených výrobků.
32      V této souvislosti si předkládající soud klade otázku, zda se může jednat o nabytí tabákových výrobků pro vlastní potřebu ve smyslu článku 32 směrnice 2008/118 použitelného na skutkové okolnosti sporu v původním řízení ve věci T‑685/24 a článku 32 směrnice 2020/262 použitelného na skutkové okolnosti sporu v původním řízení ve věci T‑686/24, pokud byl tento tabák nabyt soukromou osobou za účelem jeho darování jiné osobě, nebo zda je třeba mít za to, že jakýkoli úmysl převodu, byť
bezúplatného vylučuje, aby se tabák považoval za nabytý soukromou osobou pro její vlastní potřebu. Kromě toho má předkládající soud pochybnosti o kritériích, která by bylo třeba použít pro kvalifikaci takového nabytí jako daru, pokud by bylo připuštěno, že tento dar může představovat vlastní potřebu ve smyslu těchto ustanovení. V tomto ohledu si klade otázku, zda okruh příjemců takového daru může být již pojmově omezen na okruh blízkých příbuzných, vůči kterým existuje povinnost péče, nebo zda musí zahrnovat i jiné osoby, kterým by byl takový dar poskytnut.
33      Za těchto podmínek se Finanzgericht Berlin-Brandenburg (Finanční soud pro Berlín-Braniborsko, Německo) rozhodl ve věcech T‑685/24 a T‑686/24 přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      [Musí být článek 32 směrnice 2008/118 a článek 32 směrnice 2020/262] vykládán[y] v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu výkladu, podle kterého je ‚vlastní potřeba‘ při nabytí tabákových výrobků za účelem převodu na jinou osobu, byť bezúplatně vyloučena bez ohledu na dovezené množství?
2)      V případě kladné odpovědi na první otázku:
[Musí být článek 32 směrnice 2008/118 a článek 32 směrnice 2020/262] vykládán[y] v tom smyslu, že výraz „vlastní potřeba“ zahrnuje s přihlédnutím k dalším kritériím – zejména kritériu množství – dary blízkým příbuzným, nikoliv ovšem dary jiným osobám?“
K předběžným otázkám
K první otázce
34      Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda článek 32 směrnice 2008/118 a článek 32 směrnice 2020/262 musí být vykládány v tom smyslu, že pojem „vlastní potřeba“ soukromé osoby, který je v nich uveden, nezahrnuje situaci, kdy dotyčná soukromá osoba nabývá a přepravuje zboží podléhající spotřební dani za účelem bezplatného převodu na jinou osobu, a to bez ohledu na množství tohoto zboží.
35      Úvodem je třeba připomenout, že podle čl. 48 odst. 1 směrnice 2008/118 a článku 57 směrnice 2020/262 byl článek 32 směrnice 2008/118 použitelný od 1. dubna 2010 do 12. února 2023. Použije se tedy ratione temporis na skutkové okolnosti sporu v původním řízení ve věci T‑685/24, jelikož hraniční kontrola proběhla dne 6. srpna 2022. Zadruhé článek 32 směrnice 2020/262, který se použije ode dne 13. února 2023, upravuje ratione temporis skutkové okolnosti sporu v původním řízení ve věci T‑686/24, přičemž hraniční kontrola byla provedena dne 27. dubna 2023.
36      Je třeba dále uvést, že podle ustálené judikatury z požadavku jednotného použití práva Evropské unie a zásady rovnosti vyplývá, že znění ustanovení unijního práva, které výslovně neodkazuje na právo členských států za účelem vymezení svého smyslu a dosahu, musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celé Unii [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. června 2021, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Nevinný prostředník) C‑279/19, EU:C:2021:473, bod 23 a citovaná judikatura].
37      Článek 32 směrnice 2008/118 a článek 32 směrnice 2020/262 neobsahují žádný výslovný odkaz na právo členských států za účelem vymezení smyslu a rozsahu pojmu „vlastní potřeba“. Tento pojem je pro účely použití těchto směrnic třeba chápat jako autonomní pojem unijního práva, který musí být na území všech členských států vykládán jednotným způsobem.
38      Ačkoli znění čl. 32 odst. 1 směrnice 2020/262 není zcela totožné se zněním čl. 32 odst. 1 směrnice 2008/118, obsah těchto ustanovení je v podstatě totožný.
39      Podle uvedených ustanovení platí, že pokud bylo zboží podléhající spotřební dani nabyto soukromou osobou pro její vlastní potřebu a přepraveno jí samotnou z jednoho členského státu do druhého, vzniká daňová povinnost ke spotřební dani pouze v členském státě, v němž bylo toto zboží nabyto.
40      Aby se tedy použil článek 32 směrnice 2008/118 nebo článek 32 směrnice 2020/262, musí být splněny tři podmínky: zboží podléhající spotřební dani musí být nabyto soukromou osobou, musí být nabyto pro vlastní potřebu a tato soukromá osoba ho musí sama přepravit z jednoho členského státu do druhého (obdobně viz rozsudek ze dne 23. listopadu 2006, Joustra, C‑5/05, EU:C:2006:733, bod 33 a citovaná judikatura). V projednávané věci se první otázka položená předkládajícím soudem týká pouze druhé z těchto podmínek, přičemž zbývající dvě jsou splněny, jak vyplývá ze žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce.
41      Při výkladu ustanovení unijního práva je třeba vzít v úvahu jeho znění, kontext, do něhož je zasazeno, a cíl, který sleduje [rozsudek ze dne 14. listopadu 2019, State Street Bank International, C‑255/18, EU:C:2019:967, bod 34; v tomto smyslu viz rovněž rozsudek ze dne 27. května 2019, PF (Nejvyšší státní zástupce Litvy), C‑509/18, EU:C:2019:457, bod 28].
42      Pokud jde zaprvé o doslovný výklad pojmu „vlastní potřeba“ ve smyslu článku 32 směrnice 2008/118 a článku 32 směrnice 2020/262, je třeba uvést, že v některých jazykových verzích těchto ustanovení, jako jsou španělská verze (uso propio), anglická (own use), chorvatská (vlastitu uporabu), řecká (diki tou chrisi), italská (uso personale), portugalská (uso pessoal), slovenská (vlastné užití) a slovinská verze (lastno uporabo) tento výraz jasně odkazuje na osobní nebo vlastní užití. Naproti tomu jiné jazykové verze těchto ustanovení nejsou tak jasné, neboť nelze zcela vyloučit, že mohou odkazovat na určitá nabytí zboží za účelem bezplatného převodu na třetí osobu. Tak je tomu zejména v případě francouzské verze (besoins propres), nizozemské verze (eigen behoeften), české verze (vlastní potřebu), a jak uvádí předkládající soud, německé verze (Eigenbedarf).
43      Znění článku 32 směrnice 2008/118 a článku 32 směrnice 2020/262 tedy nestačí k odstranění nejednoznačnosti výkladu těchto ustanovení. V tomto ohledu z ustálené judikatury vyplývá, že formulace použitá v některých jazykových verzích ustanovení unijního práva nemůže sloužit jako jediný základ pro výklad tohoto ustanovení, ani jí nemůže být přiznána přednostní povaha oproti jiným jazykovým verzím. Ustanovení unijního práva totiž musí být vykládána a používána jednotně na základě znění vypracovaných ve všech jazycích Unie. V případě rozdílu mezi různými jazykovými verzemi předpisu unijního práva musí být dotčené ustanovení vykládáno v závislosti na kontextu a účelu právní úpravy, jehož je součástí (viz rozsudek ze dne 18. září 2019, VIPA, C‑222/18, EU:C:2019:751, bod 37 a citovaná judikatura).
44      Pokud jde zadruhé o kontext, do kterého spadá článek 32 směrnice 2008/118 a článek 32 směrnice 2020/262, je třeba připomenout, že tyto směrnice stanoví pravidla týkající se držení, pohybu a kontroly zboží podléhajícího spotřební dani, a to zejména s cílem zajistit, aby splatnost spotřební daně byla ve všech členských státech stejná (obdobně viz rozsudek ze dne 23. listopadu 2006, Joustra, C‑5/05, EU:C:2006:733, bod 27 a citovaná judikatura).
45      V souladu s cílem harmonizovat okamžik splatnosti spotřební daně, který je uveden v bodě 8 odůvodnění směrnice 2008/118 a v bodě 7 odůvodnění směrnice 2020/262, tyto směrnice v čl. 7 odst. 1 a v čl. 6 odst. 2 stanoví, že spotřební daň se stává splatnou v okamžiku propuštění ke spotřebě a v členském státě, v němž k tomuto propuštění došlo.
46      Bez ohledu na tato ustanovení však není vyloučeno, že spotřební daň bude následně vybrána v jiném členském státě. To je ostatně předmětem kapitoly V
směrnic 2008/118 a 2020/262, která upravuje přepravu a zdanění zboží podléhajícího spotřební dani po jeho propuštění ke spotřebě.
47      Jelikož spotřební daň je daní ze spotřeby zboží, musí se okamžik vzniku daňové povinnosti obvykle nacházet co nejblíže spotřebiteli (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. června 2016, Polihim-SS, C‑355/14, EU:C:2016:403, body 50 a 51). Za tímto účelem článek 33 směrnice 2008/118 a článek 33 směrnice 2020/262 mimo jiné stanoví, že zboží podléhající spotřební dani je předmětem spotřební daně v členském státě určení, je-li propuštěno ke spotřebě na území jednoho členského státu a poté dopravováno na území jiného členského státu, „aby tam bylo použito“.
48      Naproti tomu, pokud jde o zboží nabyté a přepravované soukromou osobou pro vlastní potřebu, spotřební daň je zaplacena v členském státě nabytí zboží podléhajícího spotřební dani v souladu s článkem 32 směrnice 2008/118 a článkem 32 směrnice 2020/262.
49      V obecné systematice kapitoly V
uvedených směrnic představují článek 32 směrnice 2008/118 a článek 32 směrnice 2020/262 výjimky z obecného režimu zdanění stanoveného v článku 33 těchto směrnic, a proto musí být vykládány restriktivně. Takový výklad je v souladu s jazykovými verzemi těchto ustanovení, které odkazují na pojem osobní nebo vlastní užití.
50      Pokud jde zatřetí o cíle sledované směrnicemi 2008/118 a 2020/262, je třeba upřesnit, že v systematice těchto směrnic představují spotřební daně daň ze spotřeby zboží, jejíž výběr členskými státy odpovídá zejména požadavkům rozpočtové politiky, jakož i požadavkům ochrany veřejného zdraví omezením spotřeby takových výrobků, které představují zdravotní rizika, jako je tabák nebo alkoholické nápoje. Takové obavy jsou příčinou zjištěných rozdílů mezi úrovněmi zdanění použitými jednotlivými členskými státy. V tomto kontextu je cílem směrnic 2008/118 a 2020/262 vytvořit obecný harmonizovaný režim spotřebních daní za účelem zajištění volného pohybu dotčeného zboží, a tím i řádného fungování vnitřního trhu (rozsudek ze dne 13. ledna 2022, MONO, C‑326/20, EU:C:2022:7, bod 28).
51      Jak zdůrazňuje generální advokátka v bodě 40 svého stanoviska, mezi cíle sledované směrnicí 2008/118 patří boj proti daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem a případným zneužitím, jak vyplývá z bodu 31 odůvodnění, článku 11 a čl. 39 odst. 3 prvního pododstavce této směrnice (rozsudek ze dne 9. června 2022, IMPERIAL TOBACCO BULGARIA, C‑55/21, EU:C:2022:459, bod 55). To je rovněž jedním z cílů sledovaných směrnicí 2020/262. Bod 41 odůvodnění této směrnice v tomto ohledu upřesňuje, že
z důvodu přetrvávajících, někdy výrazných rozdílů v úrovni spotřebních daní uplatňovaných členskými státy – zejména u tabákových výrobků – by členské státy měly být schopny omezit rizika daňových podvodů, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužívání daňového systému, jakož i rizika ohrožující veřejný pořádek nebo ochranu zdraví a lidského života.
52      K dosažení tohoto cíle musí být členské státy schopny, jak je uvedeno v bodě 41 odůvodnění směrnice 2020/262, omezit tato rizika zejména prostřednictvím vhodných a přiměřených opatření, která jim umožní určit, zda soukromá osoba zboží podléhající spotřební dani, které dopravuje z území jednoho členského státu na území jiného členského státu, nabyla pro vlastní spotřebu.
53      V tomto ohledu je sice podle článku 34 směrnice 2008/118 a článku 35 směrnice 2020/262 přeprava zboží podléhajícího spotřební dani pro obchodní účely podmíněna přísnou digitální sledovatelností prostřednictvím elektronických správních dokladů, avšak přeprava tohoto zboží soukromou osobou se vyznačuje osvobozením od veškerých administrativních formalit. Za účelem zhojení této neexistence monitorování dokladů stanoví čl. 32 odst. 2 směrnice 2008/118 a čl. 32 odst. 2 směrnice 2020/262 prvky, které členské státy zohledňují při určování, zda je zboží podléhající spotřební dani nabyté a přepravované soukromou osobou určeno pro vlastní potřebu této osoby. Mezi tyto prvky patří množství přepravovaných výrobků (a sice u cigaret 800 kusů) a důvody držení.
54      Z toho vyplývá, že v rámci neohlášených kontrol založených zejména na orientačních prahových hodnotách stanovených ve směrnici 2008/118 a směrnici 2020/262 existuje s ohledem na neexistenci monitorování dokladů a jednorázovou povahu kontrol na vnitřních hranicích strukturální riziko podvodu z důvodu zneužití pojmu „vlastní potřeby“.
55      To potvrzuje i nedávná studie Komise zmíněná generální advokátkou v bodě 47 jejího stanoviska, podle níž vzhledem k nízké pravděpodobnosti, že soukromé osoby budou během cesty kontrolovány, bylo zjištěno zneužití režimu stanoveného v čl. 32 odst. 1 směrnice 2008/118 a v čl. 32 odst. 1 směrnice 2020/262, zejména pokud jde o množství tabáku přepravovaného soukromými osobami z členských států s nízkou spotřební daní do členských států, které uplatňují vyšší sazby.
56      Široký výklad pojmu „vlastní potřeba“ v tom smyslu, že by se vztahoval na bezúplatné převody mezi soukromými osobami, by tedy představoval značné riziko vyhýbání se daňovým povinnostem, jelikož by některé převody mohly vést k přímému nebo nepřímému protiplnění, které by daňová správa nemohla ověřit nebo odhalit, nebo jen s velkými obtížemi. Široká definice pojmu „vlastní potřeba“ by vytvořila příznivé prostředí pro zneužití režimu stanoveného v článku 32 směrnice 2008/118 a článku 32 směrnice 2020/262, čímž by byly ohroženy cíle uvedené v bodě 51 výše.
57      Naopak restriktivní výklad pojmu „vlastní potřeba“ ve spojení s celním dohledem nad opakovanou přepravou zboží soukromou osobou může účinně přispět k boji proti vyhýbání se daňovým povinnostem. V takovém případě je totiž celní správa schopna bojovat proti zneužitím tím, že se opírá zejména o prohlášení soukromé osoby a provede posouzení slučitelnosti celkového množství přepravovaného během daného období s rozumně představitelnými potřebami osobního použití.
58      Nutnost předcházet vyhýbání se daňovým povinnostem a podvodným či zneužívajícím daňovým praktikám a bojovat proti nim tedy hovoří ve prospěch striktního výkladu pojmu „vlastní potřeba“ uvedeného v čl. 32 odst. 1 směrnice 2008/118 a v čl. 32 odst. 1 směrnice 2020/262, který vylučuje zejména situaci, kdy soukromá osoba nabývá a přepravuje zboží podléhající spotřební dani za účelem bezplatného převodu na jinou osobu, a to bez ohledu na množství tohoto zboží, které má být převedeno.
59      Je tomu tak tím spíše, že široký výklad pojmu „vlastní potřeba“, který by zahrnoval rovněž převody jiným soukromým osobám, by mohl oslabit daňovou politiku a politiku veřejného zdraví členských států tím, že by konečnému spotřebiteli umožnil vyhnout se daňovému zatížení určenému k odrazování od spotřeby dotčených výrobků. Jak totiž zdůrazňuje generální advokátka v bodě 49 svého stanoviska, Soudní dvůr již rozhodl, že pokud jde o tabákové výrobky, spotřební daně jsou důležitým a účinným nástrojem boje proti spotřebě těchto výrobků, a tedy ochrany veřejného zdraví (viz rozsudek ze dne 29. června 2017, Komise v. Portugalsko, C‑126/15,
EU:C:2017:504, bod 67 a citovaná judikatura).
60      Za těchto podmínek musí být pojem „vlastní potřeba“ vykládán tak, že se omezuje na nabývání a přepravu takového zboží podléhajícího spotřební dani, jako jsou tabákové výrobky, které jsou určeny výlučně pro osobní užití soukromou osobou, která je nabyla.
61      Tento výklad nemůže být zpochybněn judikaturou Soudního dvora zmíněnou předkládajícím soudem, která se týká pojmu „exemplář osobního nebo rodinného charakteru“ ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 338/97 ze dne 9. prosince 1996 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi (Úř. věst. 1997, L 61, s. 1; Zvl. vyd. 15/03, s. 338/97) ve znění nařízení Komise (EU) č. 1320/2014 ze dne 1. prosince 2014 (Úř. věst. 2014, L 361, s. 1).
62      V rozsudku ze dne 12. května 2021, Hauptzollamt B (Kaviár druhů jeseterů) (C‑87/20, EU:C:2021:382), totiž Soudní dvůr konstatoval, že jak z kontextu nařízení č. 338/97, tak z cílů sledovaných tímto nařízením vyplývá, že mrtvý exemplář, část exemplářů nebo odvozený produkt, jako je kaviár druhu jeseterů, nebylo možné považovat za „exemplář osobního nebo rodinného charakteru“, pokud dovozce sledoval obchodní účel, zatímco tato kvalifikace byla připuštěna, pokud byl kaviár držen osobně a pro neobchodní účely, aniž by byla relevantní okolnost, že byl určen třetí osobě.
63      Výraz „exemplář osobního nebo rodinného charakteru “ uvedený v bodě 61 výše však neodpovídá výrazu „vlastní potřeba“, který je uveden v článku 32 směrnice 2008/118 a v článku 32 směrnice 2020/262. Kromě toho, jak uvádí generální advokátka v bodě 54 svého stanoviska, nařízení č. 338/97 nesleduje cíl boje proti daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem a případným zneužitím sledovaným směrnicí 2008/118 a směrnicí 2020/262, ale jeho cílem je zajistit co možná nejúplnější ochranu druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi v souladu s cíli, zásadami a ustanoveními Úmluvy o mezinárodním obchodu ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin podepsané ve Washingtonu dne 3. března 1973 (Recueil des traités des Nations Unies, sv. 993, č. I‑14537 [rozsudek ze dne 12. května 2021, Hauptzollamt B (Kaviár druhů jeseterů), C‑87/20, EU:C:2021:382, bod 34].
64      S ohledem na výše uvedené je třeba na první otázku odpovědět tak, že článek 32 směrnice 2008/118 a článek 32 směrnice 2020/262 musí být vykládány v tom smyslu, že pojem „vlastní potřeba“ soukromé osoby nezahrnuje situaci, kdy dotyčná osoba nabývá a přepravuje zboží podléhající spotřební dani za účelem bezplatného převodu na jinou soukromou osobu, a to bez ohledu na množství tohoto zboží, které má být převedeno.
K druhé otázce
65      Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda článek 32 směrnice 2008/118 a článek 32 směrnice 2020/262 musí být vykládány v tom smyslu, že pojem „vlastní potřeba“ se vztahuje na dary nabízené blízkým příbuzným, ale nikoli na dary určené jiným osobám.
66      Vzhledem k tomu, že tato otázka byla položena pouze pro případ kladné odpovědi na otázku první, není třeba na ni odpovídat.
K nákladům řízení
67      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření před Tribunálem než vyjádření těchto účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (druhý senát zasedající v kolegiu o pěti soudcích)
rozhodl takto:
Článek 32 směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS a článek 32 směrnice Rady (EU) 2020/262 ze dne 19. prosince 2019 kterou se stanoví obecná úprava spotřebních daní, je třeba vykládat v tom smyslu, že pojem „vlastní potřeba“ soukromé osoby nezahrnuje situaci, kdy dotyčná osoba nabývá a přepravuje zboží podléhající spotřební dani za účelem jeho bezplatného převodu na jinou soukromou osobu, a to bez ohledu na množství tohoto zboží, které má být převedeno.
Papasavvas
Półtorak
Hesse
Petrlík
Dimitrakopoulos
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 20. května 2026.
Podpisy
*      Jednací jazyk: němčina.
i      Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.