62012CC0476
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
ELEANOR SHARPSTON
přednesené dne 13. února 2014 (
1
)
Věc C‑476/12
Österreichischer Gewerkschaftsbund
proti
Verband Österreichischer Banken und Bankiers
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko)]
„Rámcová dohoda o částečném pracovním úvazku — Zásada zákazu diskriminace — Kolektivní smlouva stanovící příspěvek na vyživované dítě — Příspěvek placený poměrným dílem zaměstnancům na částečný pracovní úvazek“
1.
Kolektivní smlouva mezi odborovým svazem a sdružením zaměstnavatelů vyžaduje, aby pracovní smlouvy uzavírané v určitém hospodářském odvětví obsahovaly ustanovení o tom, že zaměstnavatel bude platit „příspěvek na vyživované dítě“, aby pokryl náklady, které zaměstnanec či zaměstnankyně vydává na výživu jeho či jejího dítěte. Může se zásada „poměrným dílem“ obsažená v ustanovení 4 odst. 2 Rámcové dohody o částečném pracovním úvazku (dále jen „Rámcová dohoda“) v příloze směrnice Rady 97/81 (
2
) použít na takový příspěvek? Pokud tomu tak není, může být znevýhodnění zaměstnanců na částečný pracovní úvazek, které vyplývá z poměrného snížení placeného příspěvku na vyživované dítě (aby se zohlednila jejich kratší pracovní doba) objektivně odůvodněné podle ustanovení 4 odst. 1 Rámcové dohody? Konečně, pokud ze správného výkladu Rámcové dohody vyplývá, že takové poměrné snížení příspěvku na vyživované dítě je protiprávní, vede článek 28 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) k neplatnosti určitých částí dotčené kolektivní smlouvy?
2.
Toto jsou v zásadě otázky, které Oberster Gerichtshof (rakouský nejvyšší soud) položil Soudnímu dvoru v rámci sporu mezi Österreichischer Gewerkschaftsbund (rakouský odborový svaz, dále jen „ÖGB“) a Verband Österreichischer Banken und Bankiers (sdružení rakouských bank a bankéřů, dále jen „VÖBB“) ohledně správného výkladu kolektivní smlouvy, kterou si vyjednali (dále jen „kolektivní smlouva v bankovním odvětví“).
Unijní právo
Listina
3.
Právo na kolektivní vyjednávání a akce je zaručeno článkem 28 Listiny, který stanoví:
„Pracovníci a zaměstnavatelé či jejich příslušné organizace mají v souladu s právem Unie a vnitrostátními právními předpisy a zvyklostmi právo sjednávat a uzavírat na vhodných úrovních kolektivní smlouvy a v případě konfliktu zájmů vést kolektivní akce na obranu svých zájmů, včetně stávky.“
SFEU
4.
Článek 157 odst. 2 SFEU definuje pojem „odměna“ pro účely zásady stejné odměny mužů a žen za stejnou nebo rovnocennou práci. „Odměnou“ ve smyslu této definice se rozumí obvyklá základní či minimální mzda nebo plat a veškeré ostatní odměny, jež zaměstnavatel přímo nebo nepřímo, v hotovosti nebo v naturáliích vyplácí zaměstnanci v souvislosti se zaměstnáním.
Směrnice 97/81 a Rámcová dohoda
5.
Účelem směrnice 97/81 bylo provedení Rámcové dohody o částečném pracovním úvazku, která je obsažena v příloze této směrnice (
3
).
6.
Samotná Rámcová dohoda byla uzavřena s cílem stanovit obecné zásady a minimální požadavky pro částečný pracovní úvazek, vytvořit obecný rámec pro odstranění diskriminace vůči zaměstnancům na částečný úvazek a přispět k rozvoji možností částečného pracovního úvazku na takovém základě, který je přijatelný jak pro zaměstnavatele, tak pro zaměstnance (
4
).
7.
Ustanovení 1 rámcové dohody stanoví:
„Účelem této rámcové dohody je:
a)
zajistit odstranění diskriminace zaměstnanců na částečný úvazek a zlepšit kvalitu částečného pracovního úvazku;
b)
usnadnit rozvoj částečného pracovního úvazku na základě dobrovolnosti a přispět k pružné organizaci pracovní doby způsobem, který přihlíží k potřebám zaměstnavatelů a zaměstnanců.“
8.
Ustanovení 4 upravuje zásadu zákazu diskriminace:
„1.
Pokud jde o pracovní podmínky, nesmí být se zaměstnanci na částečný úvazek zacházeno méně příznivě než se srovnatelnými zaměstnanci na plný úvazek pouze z toho důvodu, že pracují na částečný úvazek, pokud odlišné zacházení nelze ospravedlnit objektivními důvody.
2.
Je-li to vhodné, použije se zásada „poměrným dílem.
[...]“
Rakouské právo
9.
Paragraf 54 odst. 2 Arbeits- und Sozialgerichtsgesetz (zákon o pracovních a sociálních soudech, dále jen „ASGG“) obsahuje zvláštní postup, který je možné uplatnit pro dosažení konečného rozhodnutí ohledně významu hmotněprávního ustanovení, jehož správný výklad je důležitý přinejmenším pro tři zaměstnance nebo zaměstnavatele. Deklaratorní rozsudek, který z toho vyplývá, je právně závazný.
10.
Paragraf 19d Arbeitszeitgesetz (rakouský zákon o pracovní době, dále jen „AZG“) stanoví:
„1.   O práci na ‚částečný pracovní úvazek‘ se jedná, jestliže dohodnutý počet pracovních hodin týdně je v průměru kratší než běžný, zákonem stanovený počet týdně odpracovaných hodin nebo kratší než běžný počet týdně odpracovaných hodin stanovený v použitelné kolektivní smlouvě.
[...]
6.   Se zaměstnanci na částečný pracovní úvazek nesmí být zacházeno méně příznivě než se zaměstnanci na plný úvazek pouze z toho důvodu, že pracují na částečný pracovní úvazek, pokud odlišné zacházení nelze ospravedlnit objektivními důvody.
[...]
7.   V případě sporu musí zaměstnavatel prokázat, že méně příznivé podmínky se nezakládají na tom, že činnost je vykonávána na částečný pracovní úvazek.“
11.
Jak lze vyvodit z předkládacího rozhodnutí, ve vnitrostátním právu neexistuje žádná zákonná povinnost zaměstnavatele k tomu, aby zahrnul do pracovní smlouvy ustanovení o platbě příspěvku na vyživované dítě. Jakákoliv povinnost v tomto smyslu vyplývá z kolektivních smluv, které vyjednává(jí) odborový(é) svaz(y) se zaměstnavatelem (nebo skupinou zaměstnavatelů) v konkrétním hospodářském odvětví nebo z individuálního jednání mezi zaměstnavatelem a (budoucím) zaměstnancem.
Kolektivní smlouva v bankovním odvětví
12.
Kapitola III kolektivní smlouvy v bankovním odvětví, nadepsaná „Sociální výhody“, uvádí, že „příspěvky na domácnost a příspěvky na vyživované dítě jsou poskytovány jakožto sociální výhody“.
13.
Článek 22 odst. 1 této smlouvy stanoví:
„Zaměstnanci mají nárok na příspěvek na vyživované dítě za každé dítě, na které mají nárok na zákonné rodinné přídavky, které prokazatelně pobírají. Příspěvek na vyživované dítě se poprvé (nebo naposled) vyplácí v kalendářním měsíci, v průběhu kterého jsou splněny/nebo nejsou splněny podmínky k jeho vyplácení.“
14.
Článek 22 odst. 4 stanoví, že se čl. 21 odst. 2, který se týká výpočtu příspěvku na domácnost, obdobně použije na příspěvek na vyživované dítě. Článek 21 odst. 2 stanoví, že pro zaměstnance na částečný pracovní úvazek se příspěvek „vypočítá jako podíl částky, která se vyplácí zaměstnancům na plný pracovní úvazek, a počtu pracovních hodin týdně v rámci plného úvazku, jak jsou stanoveny v kolektivní smlouvě (což je 38,5 hodin), a výsledek se vynásobí počtem pracovních hodin týdně dotčeného zaměstnance na částečný pracovní úvazek.“
Skutečnosti, řízení a předběžné otázky
15.
ÖGB, který zastupuje zaměstnance na částečný pracovní úvazek, jejichž pracovní smlouvy upravuje kolektivní smlouva v bankovním odvětví, zahájil podle čl. 54 odst. 2 ASGG řízení u Oberster Gerichtshof, ve kterém se domáhá deklaratorního rozsudku, že takoví zaměstnanci na částečný pracovní úvazek mají nárok na platbu příspěvku na vyživované dítě v plné výši, a nikoliv na příspěvek snížený poměrně tak, aby odrážel jejich skutečnou pracovní dobu.
16.
Oberster Gerichtshof se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je zásada ‚poměrným dílem‘ podle ustanovení 4 odst. 2 Rámcové dohody [...] použitelná (jakožto vhodná) na příspěvek na vyživované dítě upravený v kolektivní smlouvě, jedná-li se v případě tohoto příspěvku o sociální dávku poskytovanou zaměstnavatelem k částečnému vyrovnání finančních vyživovacích povinností rodičů vůči dítěti, za které se příspěvek pobírá?
2)
Bude-li na první otázku odpovězeno záporně:
Má být ustanovení 4 odst. 1 Rámcové dohody [...] vykládáno tak, že nerovné zacházení se zaměstnanci na částečný pracovní úvazek poměrným snížením nároku na příspěvek na vyživované dítě v závislosti na délce pracovní doby – při respektování širokého prostoru pro uvážení sociálních partnerů při stanovení sociálně-politického a hospodářsko-politického cíle a opatření vhodných k jeho dosažení – je věcně odůvodněné při vědomí toho, že zákaz alikvotace:
a)
ztěžuje nebo znemožňuje zaměstnávání na částečný pracovní úvazek ve formě částečného pracovního úvazku rodičů (Elternteilzeit) nebo zaměstnání nepatrného rozsahu během rodičovské dovolené (Elternkarenzurlaub) nebo
b)
vede k narušení hospodářské soutěže vyšším finančním zatížením zaměstnavatelů s vyšším počtem zaměstnanců na částečný pracovní úvazek, jakož i ke snížení ochoty zaměstnavatelů přijímat zaměstnance na částečný pracovní úvazek nebo
c)
vede ke zvýhodnění zaměstnanců na částečný pracovní úvazek, kteří mají další pracovní poměry na částečný pracovní úvazek a mají vícenásobný nárok na dávku podle kolektivní smlouvy, jakou je příspěvek na vyživované dítě, nebo
d)
vede ke zvýhodnění zaměstnanců na částečný pracovní úvazek, protože tito mají více pracovního volna než zaměstnanci na plný pracovní úvazek, a tudíž mají lepší možnosti péče o děti?
3)
Pokud bude na první a druhou otázku odpovězeno záporně: Má být článek 28 Listiny základních práv vykládán tak, že v systému pracovního práva, ve kterém jsou podstatné části minimálních pracovněprávních standardů stanoveny na základě odsouhlasených sociálněpolitických odhadů zvlášť vybraných a kvalifikovaných smluvních stran kolektivní smlouvy, je v případě neplatnosti (podle vnitrostátní praxe) pouze jedné detailní úpravy (porušující zákaz diskriminace dle unijního práva) v kolektivní smlouvě (zde alikvotace příspěvku na vyživované dítě u částečného pracovního úvazku) stižen sankcí neplatnosti celý předpis kolektivní smlouvy k této oblasti úpravy (zde příspěvek na vyživované dítě)?“
17.
ÖGB, VÖBB a Komise předložily písemná vyjádření, zúčastnily se jednání a přednesly ústní vyjádření.
Posouzení
Úvodní poznámky
18.
Účastníci původního řízení se zjevně shodují na následujících skutečnostech (jakékoliv další ověření je samozřejmě věcí vnitrostátního soudu).
19.
Předkládající soud zaprvé sám popisuje dotčený příspěvek na vyživované dítě jako „smluvní plnění zaměstnavatele, které má nejen vyrovnávat dodatečné finanční náklady na péči o děti vyvolané výkonem práce, nýbrž obecně má vyrovnávat výdaje pracujícího rodiče na výživu. Příspěvek na vyživované dítě je tedy příspěvkem zaměstnavatele doplňující zákonné (státní) rodinné přídavky [...]. Jakožto příplatek k zákonným rodinným přídavkům sleduje příspěvek na vyživované dítě podobné cíle jako zákonné rodinné přídavky“. Předkládající soud nicméně upřesňuje, že příspěvek na vyživované dítě, který se vyplácí na základě kolektivní smlouvy v bankovním odvětví, není dávkou sociálního zabezpečení (
5
).
20.
Zadruhé je nesporné (
6
), že příspěvek na vyživované dítě je „odměnou“ ve smyslu (nynějšího) článku 157 SFEU.
21.
Zatřetí právě vzhledem k tomu, že je příspěvek na vyživované dítě peněžitou platbou, může ho zaměstnanec použít nejen na vyrovnání nákladů péče o dítě, ale i jiných nákladů souvisejících s dítětem (jako jsou náklady na stravu, oblečení a hračky), nebo dokonce nákladů na domácnost obecně.
22.
Začtvrté od roku 1979 musí zaměstnanec, který chce získat smluvní příspěvek na vyživované dítě v souladu s kolektivní smlouvou v bankovním odvětví, prokázat, že má nárok na zákonné rodinné přídavky. V písemném vyjádření VÖBB vysvětlil, že se před tímto datem ročně vyžadovalo předložení mnohem více důkazů a že souvislost s nárokem na zákonné rodinné přídavky se zavedla zejména s cílem zjednodušit administrativní zátěž spočívající v prokazování nároku na příspěvek na vyživované dítě.
Vztah mezi ustanoveními 4 odst. 1 a 4 odst. 2 Rámcové dohody a judikaturou Soudního dvora k zásadě
„poměrným dílem
“
23.
Zaměstnanci na částečný pracovní úvazek pracují z definice kratší dobu než jejich protějšek pracující na plný pracovní úvazek (skutečný nebo hypotetický) zaměstnanec na „ekvivalent plného pracovního úvazku“ [často známý v žargonu jako „f.t.e.“ (full time equivalent)]. Obecně také pobírají nižší mzdu. Pokud pobírají nižší hodinovou mzdu než f.t.e., jedná se jasně o diskriminační zacházení. Pokud pobírají naprosto stejnou hodinovou mzdu, ale – protože pracují (například) 20 hodin týdně místo 40 hodin – si domů odnesou nižší plat, nelze proti takovému snížení mzdy „poměrným dílem“ nic namítat. Implicitně se považuje za „objektivně odůvodněné“.
24.
Ustanovení 4 odst. 2 Rámcové dohody odráží toto obecné chápání, když stroze uvádí: „je-li to vhodné, použije se zásada ‚poměrným dílem‘ “. Ačkoliv autor návrhu textu mohl napsat (ještě úsporněji), „odměna se může poměrně snížit“, neučinil tak. Použití slov „je-li to vhodné“ podle všeho naznačuje, že zásadu „poměrným dílem“ je možné použít poněkud pružněji. Později se bude těmito slovy zabývat podrobněji (
7
).
25.
Některé „pracovní podmínky“ ve smyslu ustanovení 4 odst. 1 (tento pojem není definován) nemohou být ze své povahy „vhodně“ poměrně sníženy. Dobrým příkladem je ustanovení o poskytnutí bezpečnostního vybavení, jako je ochranná helma, zaměstnavatelem: není možné – nebo vhodné – poskytnout polovinu helmy. Za takových okolností, když zaměstnavatel jedná se zaměstnancem na částečný pracovní úvazek výhodněji než s f.t.e., se použije ustanovení 4 odst. 1 Rámcové dohody. Zaměstnavatel musí prokázat, že jakékoliv méně příznivé zacházení je objektivně odůvodněno. Pokud toho není schopen, je rozdílné zacházení diskriminační v rozporu s ustanovením 4 odst. 1 Rámcové dohody.
26.
Koncepčně není otázka, zda rozdílné zacházení vyžaduje jakožto samostatný krok „objektivní“ odůvodnění, v ustanovení 4 odst. 2 jako taková upravena (protože se implicitně připouští, že zásada „poměrným dílem“ zahrnuje vlastní objektivní odůvodnění). Nicméně Soudní dvůr již zkoumal objektivní odůvodnění v rámci otázky, zda je „vhodné“ použít tuto zásadu na něco jiného než základní odměnu.
27.
Soudní dvůr doposud vykládal ustanovení 4 odst. 2 Rámcové dohody pouze ve vztahu k právu na dovolenou za kalendářní rok, která obsahuje jak složku „volna“, tak složku „odměny“. V rozsudku Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols (
8
) Soudní dvůr rozhodl, že zásadu „poměrným dílem“ je „vhodné“ uplatnit při poskytování dovolené za kalendářní rok, takže se dovolená krátila v závislosti na době zaměstnání na částečný pracovní úvazek. Takové krácení oproti zaměstnancům na plný pracovní úvazek bylo objektivně odůvodněné. Po tomto rozsudku následoval rozsudek Heimann (
9
), jímž Soudní dvůr rozhodl, že použití zásady „poměrným dílem“ bylo vhodné ve vztahu k dovolené za kalendářní rok zaměstnance na zkrácený pracovní úvazek.
28.
V řadě případů (které se netýkaly Rámcové dohody, ale zásady rovného zacházení s muži a ženami) měl Soudní dvůr za to, že nepřímá diskriminace byla objektivně odůvodněná, když bylo se zaměstnanci na částečný pracovní úvazek zacházeno odlišně v důsledku použití zásady „poměrným dílem“. Soudní dvůr tak rozhodl, že bylo objektivně odůvodněné použít tuto zásadu na trvalý invalidní důchod, takže placená částka byla snížena, aby se zohlednilo, že zaměstnanec čerpal částečnou rodičovskou dovolenou, během které odváděl příspěvky a nabýval nároky na důchod poměrně k (nižší) obdržené odměně (
10
). Zaměstnavatel byl oprávněn snížit „poměrným dílem“ vánoční bonus, aby se zohlednila období čerpané rodičovské dovolené (
11
). Podobně bylo objektivně odůvodněné snížit nárok na důchod poměrně s ohledem na období zaměstnání na částečný pracovní úvazek a neplacené dovolené, tak aby se zohlednil počet let, která úředník skutečně odpracoval v porovnání s úředníkem, který pracoval během celé služby na plný pracovní úvazek (
12
).
29.
Když se v ustanovení 4 odst. 2 uvádí, že zásada „poměrným dílem“ se má použít, „je-li to vhodné“, co to vlastně znamená?
30.
Podle dosavadního přístupu Soudního dvora je odměna podle Rámcové dohody rovnocenná odměně podle Smlouvy a jakákoliv odměna může být poměrně snížena: viz rozhodnutí týkající se jak Rámcové dohody, tak diskriminace na základě pohlaví, která jsem již citovala (Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols (
13
)_Heimann (
14
)_Gómez-Limón Sánchez-Camacho (
15
)_Lewen (
16
) a Schönheit a Becker (
17
)). Ve všech těchto případech patřilo to, co bylo poměrně sníženo, pod (širokou) definici odměny podle Smlouvy a Soudní dvůr akceptoval, že takové snížení bylo objektivně odůvodněné. Ve dvou rozsudcích týkajících se Rámcové dohody, Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols a Heimann, Soudní dvůr výslovně rozhodl, že bylo „vhodné“ (stejně jako objektivně odůvodněné) použít zásadu „poměrným dílem“ na dovolenou za kalendářní rok.
31.
Z toho, co zde bylo uvedeno, lze odvodit, že pokud určité plnění vyplývající ze zaměstnání patří pod definici odměny podle Smlouvy, je„vhodné“ toto plnění snížit „poměrným dílem“ v případě zaměstnance pracujícího na částečný pracovní úvazek.
Otázka č. 1
32.
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda ustanovení 4 odst. 2 Rámcové dohody má být vykládáno tak, že je vhodné použít zásadu „poměrným dílem“ na platbu takového příspěvku na vyživované dítě, o jaký se jedná v původním řízení.
33.
Dle mého názoru by tomu tak mělo být.
34.
Je pravda, že na rozdíl od nároku na důchod nebo počtu dní dovolené za kalendářní rok, neexistuje objektivní souvislost mezi výší příspěvku na vyživované dítě, „potřebou“ zaměstnance, kterému je tento příspěvek určen, a odpracovanými hodinami tohoto zaměstnance. Jak zdůraznil ÖGB, existence dítěte a potřeba uhradit náklady spojené s jeho výchovou jsou věci nezávislé na tom, zda zaměstnanec pracuje na plný či částečný pracovní úvazek.
35.
Přesto se mi na základě zjištění vnitrostátního soudu v předkládacím rozhodnutí zdá, že i když se příspěvek na vyživované dítě platí jen těm, kteří mají nárok na zákonné rodinné přídavky, sleduje zvláštní účel a je (samozřejmě) oddělenou položkou na zaměstnancově výplatní pásce, tvoří zjevně součást toho, co se zaměstnanci či zaměstnankyni vyplácí na základě jeho či její pracovní smlouvy.
36.
Za těchto okolností je příspěvek na vyživované dítě jasně „odměnou“ ve smyslu (nynějšího) článku 157 SFEU v rozsahu, v němž je plněním, které zaměstnanec v hotovosti pobírá v souvislosti s jeho zaměstnáním od zaměstnavatele (
18
). Jak judikatura Soudního dvora, tak současná definice odměny ve znění Smlouvy zdůrazňují, že souvislost mezi takovými hotovostními platbami a zaměstnáním zaměstnance může být přímá nebo nepřímá.
37.
V rozsudku Garland (
19
) Soudní dvůr zdůraznil, že pokud se zaměstnanecká výhoda odvozuje z pracovněprávního vztahu, je přesná právní povaha této výhody irelevantní pro účely určení toho, zda se jedná o „odměnu“. V rozsudku Barber (
20
) Soudní dvůr uvedl, že, „[a]čkoliv je pravda, že mnohé výhody, které zaměstnavatel poskytuje, odráží rovněž sociálněpolitické důvody, nemůže být zpochybněna skutečnost, že dávka má povahu odměny, jestliže zaměstnanec má právo pobírat tuto dávku od svého zaměstnavatele na základě existence pracovněprávního vztahu“ (zvýraznění provedeno autorkou tohoto stanoviska).
38.
Vzhledem k tomu, že příspěvek na vyživované dítě představuje „odměnu“, vyplývá z toho, že je „vhodné“ použít na tento aspekt odměny zásadu „poměrným dílem“, jak již Soudní dvůr rozhodl v souvislosti s jinými aspekty odměny. Skutečnost, že příspěvek na vyživované dítě slouží sociálnímu účelu, je chvályhodná, ale nemění to jeho právní kvalifikaci jako odměny a odměnu je možno poměrně snížit (
21
).
39.
Ponechává znění Rámcové dohody prostor pro úvahy o tom, že existuje určitá „střední cesta“, spočívající v „sociálních platbách od zaměstnavatele“, které – i když se jedná o „odměnu“ v rámci klasické definice obsažené v judikatuře Soudního dvora – se přesto nemají snížit „poměrným dílem“ pro zaměstnance na částečný pracovní úvazek, tak jak se snižuje poměrně odměna?
40.
Striktně vzato, nejsem přesvědčena, že je nezbytné odpovídat na tuto otázku na tomto místě. Příspěvek na vyživované dítě sice zjevně slouží užitečnému sociálnímu účelu, avšak skutečnost, že je zahrnut jako součást celku odměny, je výsledkem jednání mezi dvěma sociálními partnery. Lze snad naznačit, i když riskuji přílišné zjednodušení, že v rámci obecného celkového „balíku“, který jsou zaměstnavatelé v tomto odvětví ochotni platit jako mzdu, se strany jednání dohodly, že poskytnou pomoc navíc zaměstnancům s dětmi a že další položky v rámci celkového výpočtu byly pravděpodobně odpovídajícím způsobem upraveny, aby se zohlednilo toto zvýhodnění (
22
). Smlouva mezi sociálními partnery se nicméně v konečném důsledku týká odměny, nikoliv sociální pomoci. Z toho vyplývá, že s výsledným příspěvkem na vyživované dítě, který je nedílnou součástí odměny, je třeba zacházet jako s odměnou. Zaměstnavatel tedy může na tento příspěvek použít zásadu „poměrným dílem“, když zaměstnanec pracuje na částečný pracovní úvazek.
41.
Zdůrazňuji, že se mé stanovisko zakládá na tom, že zaměstnavatel nemá v souvislosti s placením předmětné sociální dávky žádnou zákonnou povinnost. Pokud by (například) vnitrostátní zákonodárce rozhodl o tom, že břemeno placení takového příspěvku na vyživované dítě zaměstnancům přenese na zaměstnavatele (takže stát by byl povinen platit takový příspěvek jen nezaměstnaným osobám), zaměstnavatel by skutečně nahrazoval stát a závěr by mohl být jiný (
23
). Rovněž dodávám, že zatímco v tomto případě zaměstnanec na částečný pracovní úvazek nepochybně prostřednictvím příspěvku na vyživované dítě pobírá méně peněz než f.t.e., a je tedy na tom obecně finančně hůře, není nijak zvláštně znevýhodněn z důvodu skutečnosti, že příspěvek na vyživované dítě je poměrně snížen. Odpověď na otázku, co by se stalo, kdyby se tato zvláštní nevýhoda projevila v nějakém jiném případě, nechávám úmyslně otevřenou.
42.
Konečně, přestože je ustanovení 4 odst. 2 formulováno závazně – „je-li to vhodné, použije se zásada „poměrným dílem“ (zvýraznění provedeno autorkou tohoto stanoviska) – podle mého názoru by se nemělo vykládat tak, že kdykoliv je tato zásada vhodná, musí se použít. Jinak řečeno, výraz „použije se zásada“ neznamená, že „zaměstnavatel je povinen ji použít, i když si přeje být štědřejší“ (nemůže samozřejmě platit zaměstnanci na částečný pracovní úvazek méně, než vyplývá z použití zásady„poměrným dílem“) (
24
). Slova „použije se“ znamenají pouze to, že tam kde je vhodné použít zásadu „poměrným dílem“, použije se tato zásada, aniž by byla třeba jakékoliv další objektivní odůvodnění. Postačuje skutečnost, že zaměstnanec na částečný pracovní úvazek pracuje méně hodin než f.t.e zaměstnanec.
43.
V důsledku toho je třeba odpovědět na první otázku, že ve smyslu ustanovení 4 odst. 2 Rámcové dohody je vhodné použít zásadu „poměrným dílem“ na příspěvek na vyživované dítě stanovený v kolektivní smlouvě, pokud smluvní strany nemají zákonnou povinnost takový příspěvek poskytovat.
Otázka č. 2
44.
Podstatou této otázky je, zda v případě, že příspěvek na vyživované dítě nemůže být poměrně snížen na základě ustanovení 4 odst. 2 Rámcové dohody, lze rozdílné zacházení se zaměstnanci na částečný pracovní úvazek, které vyplývá z toho, že se jim vyplácí nižší příspěvek na vyživované dítě, přesto považovat z jiných důvodů za objektivně odůvodněné na základě ustanovení 4 odst. 1 Rámcové dohody. Předkládající soud vymezuje čtyři možná odůvodnění, která mu pravděpodobně byla předložena.
45.
Pokud bude Soudní dvůr souhlasit s mou odpovědí na první otázku, na druhou otázku nebude nutné odpovídat. Pro úplnost se jí však budu krátce věnovat.
46.
V zásadě je věcí vnitrostátního soudu, aby posoudil, zda některé z daných důvodů představují objektivní odůvodnění rozdílného zacházení s ohledem na judikaturu Soudního dvora. Soudní dvůr rozhodl, že vnitrostátní soud musí posoudit, zda zvolené opatření odpovídá skutečné potřebě, je přiměřené k dosažení sledovaného cíle a je pro tento účel nezbytné (
25
). Pouhá obecná tvrzení nestačí k odůvodnění rozdílného zacházení (
26
) a snaha vyhnout se zvýšeným nákladům není důvodem, který by objektivně odůvodňoval rozdílné zacházení (
27
).
47.
Nicméně se mi jeví, že když je zaměstnanec na částečný pracovní úvazek znevýhodněn oproti f.t.e., protože jeho odpracované hodiny jsou základem pro poměrné snížení mzdy, je buď „vhodné“ poměrně snižovat, anebo nikoliv. Když skutečnost, že zaměstnanec na částečný pracovní úvazek pracuje méně, poskytuje objektivní odůvodnění pro poměrné snížení, je použití zásady „poměrným dílem“„vhodné“ a vztahuje se na něj ustanovení 4 odst. 2 Rámcové dohody. Tam, kde to „vhodné“není, neexistuje další prostor pro zkoumání toho, zda je poměrné snížení přesto objektivně odůvodněné z jiných důvodů, a proto neporušuje zásadu zákazu diskriminace stanovenou v ustanovení 4 odst. 1.
48.
Z tohoto důvodu zastávám názor, že čtyři možné důvody objektivního odůvodnění uplatňované před vnitrostátním soudem nemohou být podle ustanovení 4 odst. 1 Rámcové dohody základem pro poměrné snížení příspěvku na vyživované dítě zaměstnancům na částečný pracovní úvazek.
Otázka č. 3
49.
Svou třetí otázkou chce předkládající soud v zásadě zjistit, zda v případě, že je platba poměrně sníženého příspěvku na vyživované dítě zaměstnancům na částečný pracovní úvazek protiprávní, brání článek 28 Listiny jakékoliv platbě takového příspěvku podle kolektivní smlouvy.
50.
Opět, pokud bude Soudní dvůr souhlasit s mojí odpovědí na první otázku, na třetí otázku nebude třeba odpovídat. Pro pořádek se jí však budu krátce věnovat.
51.
Článek 28 Listiny zakotvuje právo na kolektivní vyjednávání. Toto právo se vykonává „v souladu s právem Unie“. Pokud unijní právo brání ustanovení v kolektivní smlouvě, vnitrostátní soud nesmí toto konkrétní ustanovení použít v rozsahu, v němž je to nezbytné k nápravě protiprávnosti. Pokud by tedy Soudní dvůr rozhodl, že unijní právo brání použití zásady „poměrným dílem“ na příspěvek na vyživované dítě, nesmělo by se konkrétní ustanovení stanovující poměrné snížení tohoto příspěvku pro zaměstnance na částečný pracovní úvazek (v projednávaném případě čl. 22 odst. 4 kolektivní smlouvy v bankovním odvětví) použít. V důsledku toho by se příspěvek na vyživované dítě vyplácel v plném rozsahu podle čl. 22 odst. 1 této smlouvy.
52.
Tato omezená a přiměřená náprava by podle mě ani nezpůsobila neplatnost smlouvy, ani ji nezměnila do té míry, že by postrádala podobnost se zněním, na kterém se strany dohodly. Právo na kolektivní vyjednávání zakotvené v článku 28 Listiny by tedy nebylo porušeno.
Závěry
53.
Z výše uvedených důvodů tedy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl jen na první otázku položenou rakouským Oberster Gerichtshof, a to takto:
„Ve smyslu ustanovení 4 odst. 2 Rámcové dohody, která tvoří přílohu směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, je vhodné použít zásadu ‚poměrným dílem‘ na příspěvek na vyživované dítě stanovený v kolektivní smlouvě, pokud smluvní strany nemají zákonnou povinnost takový příspěvek poskytovat.“
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1998, L 14, s. 9; Zvl. vyd. 05/03, s. 267).
(
3
) – Viz článek 1 směrnice 97/81.
(
4
) – Bod 11 odůvodnění směrnice 97/81. Viz rovněž body 4, 5 a 7 „Obecných odůvodnění“, které slouží jako body odůvodnění Rámcové dohody.
(
5
) – Oberster Gerichtshof použil kritéria stanovená Soudním dvorem v rozsudcích ze dne 10. června 2010, Bruno a další (C-395/08 a C-396/08, Sb. rozh. s. I-5119, body 41 a 42), a ze dne 15. dubna 2008, Impact, (C-268/06, Sb. rozh. s. I-2483, bod 131).
(
6
) – Přesné znění v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na straně 15, bod 2.4, je: „Unbestritten ist, dass es sich bei der zu beurteilenden Kinderzulage um Entgelt handelt.“ („Je nesporné, že se v případě posuzovaného příspěvku na vyživované dítě jedná o odměnu.“)
(
7
) – Viz body 32 až 42 níže.
(
8
) – Rozsudek ze dne 22. dubna 2010 (C-486/08, Sb. rozh. s. I-3527, bod 33).
(
9
) – Rozsudek ze dne 8. listopadu 2012, Heimann (C‑229/11 a C‑230/11, body 34 až 36).
(
10
) – Rozsudek ze dne 16. července 2009, Gómez-Limón Sánchez-Camacho (C-537/07, Sb. rozh. s. I-6525, body 62 a 63).
(
11
) – Rozsudek ze dne 21. října 1999, Lewen (C-333/97, Recueil, s. I-7243, bod 50).
(
12
) – Rozsudek ze dne 23. října 2003, Schönheit a Becker (C-4/02 a C-5/02, Recueil, s. I-12575, body 90 a 91).
(
13
) – Uvedený výše v poznámce pod čarou 8.
(
14
) – Uvedený výše v poznámce pod čarou 9.
(
15
) – Uvedený výše v poznámce pod čarou 10.
(
16
) – Uvedený výše v poznámce pod čarou 11.
(
17
) – Uvedený výše v poznámce pod čarou 12.
(
18
) – Viz rozsudky ze dne 9. února 1982, Garland (12/81, Recueil, s. 359, bod 5); ze dne 17. května 1990, Barber (262/88, Recueil, s. I-1889, bod 12), a ze dne 9. února 1999, Seymour-Smith a Perez (C-167/97, Recueil, s. I-623, bod 23).
(
19
) – Rozsudek Garland, uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 5. Viz rovněž rozsudek ze dne 9. září 1999, Krüger (C-281/97, Recueil, s. I-5127, bod 15).
(
20
) – Uvedený výše v poznámce pod čarou 18, bod 18.
(
21
) – Viz body 30 a 31 výše.
(
22
) – Odborový svaz (ÖGB) by tak mohl, pokud si přeje zajistit zvýšenou ochranu zaměstnanců na částečný pracovní úvazek, v rámci svých obecných jednání se zástupci zaměstnavatelů (VÖBB) vyjednat, že příspěvek na vyživované dítě bude paušální platbou pro všechny oprávněné zaměstnance bez ohledu na odpracované hodiny. Sociální partneři by se rovněž mohli dohodnout (například), zda má příspěvek na vyživované dítě záviset na výši mzdy, a pokud ano, jakým způsobem konkrétně. Jako lákavý argument by nepochybně mohlo být poměrně nesnižovat některé aspekty dávek v zaměstnání, pokud by to podstatně posilnilo rovnost mezi pohlavími (viz mé stanovisko ve věci Gómez-Limón Sánchez-Camacho, uvedené v poznámce pod čarou 10, body 54 až 56); ale tento výklad zatím závazně nevyplývá z judikatury Soudního dvora.
(
23
) – Je rovněž možné, že za těchto okolností by platba nespadala pod pojem „odměna“ v článku 157 SFEU: srov. rozsudek Impact, uvedený výše v poznámce pod čarou 5, bod 131.
(
24
) – V této souvislosti viz pozoruhodný příklad nepoužití zásady „poměrným dílem“ v evangeliu podle Matouše 20:1–16. Ti, kteří byli najati jako první, pracovali na plný úvazek (celý den) a dostali dohodnutou mzdu; ti, kteří pracovali pouze část dne (najatí v poledne na půl den a poslední najatí jen na hodinu), přesto dostali stejnou mzdu, protože hospodář, který je najal, se rozhodl být štědrý [doslovně „ότι έγώ άγαθόs είμι“ – „protože jsem dobrý“ (verš 15)]. Zda tomu tak bylo proto, že hospodář chápal, že jejich potřeby (vydělat peníze, aby uživili rodiny) byly stejné, text neuvádí.
(
25
) – Rozsudky ze dne 28. února 2013, Kenny a další (C‑427/11, bod 37 a citovaná judikatura), a ze dne 13. května 1986, Bilka-Kaufhaus (170/84, Recueil, s. 1607, bod 36).
(
26
) – Rozsudek ze dne 13. července 1989, Rinner‑Kühn (171/88, Recueil, s. 2743, bod 14).
(
27
) – Rozsudek ze dne 17. června 1998, Hill a Stapleton (C-243/95, Recueil, s. I-3739, bod 40).