62020CO0403
A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (hetedik tanács)
2021. március 3. (
*1
)
„Fellebbezés – A Bíróság eljárási szabályzatának 181. cikke – Az Európai Unió és az Andorrai Hercegség közötti monetáris megállapodás – A megállapodás tartalmát illetően a Bizottság állítólagos gondatlansága – A megállapodás végrehajtásának ellenőrzését illetően a Bizottság állítólagos gondatlansága – Kártérítési kereset – A kereset elutasítása – Okozati összefüggés – Hiány – Részben nyilvánvalóan elfogadhatatlan és részben nyilvánvalóan megalapozatlan fellebbezés”
A C‑403/20. P. sz. ügyben,
CF (lakóhelye: Andorra‑la‑Vella [Andorra]),
TB (lakóhelye: Andorra‑la‑Vella),
az LO SA (székhelye: Andorra‑la‑Vella),
az UM SL (székhelye: Andorra‑la‑Vella)
(képviselik őket: J. Álvarez González és S. San Felipe Menéndez abogados)
fellebbezőknek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2020. augusztus 26‑án benyújtott fellebbezése tárgyában,
a másik fél az eljárásban:
az Európai Bizottság
alperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (hetedik tanács),
tagjai: A. Kumin tanácselnök, A. Arabadjiev, a második tanács elnöke (előadó), és P. G. Xuereb bíró,
főtanácsnok: M. A. Rantos
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint a Bíróság az eljárási szabályzatának 181. cikke alapján, indokolt végzéssel határoz,
meghozta a következő
Végzést
1
Fellebbezésükkel CF, TB, az LO SA és az UM SL az Európai Unió Törvényszéke 2020. június 25‑iNoguer Enríquez és társai kontra Bizottság végzésének (T‑22/19, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott végzés, EU:T:2020:295) hatályon kívül helyezését kérik, amely végzésben a Törvényszék elutasította az egyrészt az Európai Unió és az Andorrai Hercegség által Brüsszelben 2011. június 30‑án aláírt monetáris megállapodás (HL 2011. C 369., 1. o.; a továbbiakban: az Unió-Andorra monetáris megállapodás) végrehajtásának ellenőrzése, másrészt e megállapodás tartalma tekintetében az Európai Bizottság gondatlansága miatt a fellebbezők által állítólagosan elszenvedett kár megtérítése iránti kérelmet.
Jogi háttér
2
Az Unió-Andorra monetáris megállapodás 10. cikke így rendelkezik:
„(1)   A megállapodás alkalmazásából fakadó azon esetleges jogviták rendezése, amelyeket a vegyes bizottságban nem sikerült rendezni, az Európai Unió Bíróságának kizárólagos hatáskörébe tartozik.
(2)   Az Európai Unió – az Európai Bizottság által képviselve és a vegyes bizottságban az Európai Uniót képviselő küldöttség ajánlása alapján eljárva – vagy az Andorrai Hercegség a Bírósághoz fordulhat, amennyiben úgy ítéli meg, hogy a másik fél nem teljesítette a monetáris megállapodásból eredő valamely kötelezettségét. A Bíróság ítélete kötelező a felekre nézve, az abban foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket a felek a Bíróság által ítéletében megszabott határidőn belül megteszik, és fellebbezésnek nincs helye.
(3)   Amennyiben az Európai Unió vagy az Andorrai Hercegség a megszabott határidőn belül nem teszi meg a Bíróság ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket, a másik fél három hónapos felmondási idővel felmondhatja a megállapodást.”
3
E megállapodás 11. cikkének (1)–(3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Vegyes bizottság kerül létrehozásra. A vegyes bizottság az Andorrai Hercegség és az Európai Unió képviselőiből áll. Az Európai Unió küldöttsége az Európai Bizottság (a küldöttség elnöke), a Spanyol Királyság és a Francia Köztársaság képviselőiből, valamint az Európai Központi Bank képviselőiből áll.
(2)   A vegyes bizottság évente legalább egyszer ülésezik. Az elnöki tisztséget egy‑egy évre felváltva az Európai Unió egy képviselője és az Andorrai Hercegség egy képviselője látja el. A vegyes bizottság egyhangúlag határoz.
(3)   A vegyes bizottság vélemény‑ és információcserét folytat, és meghozza a 3. és a 8. cikkben említett határozatokat. Az Európai Unió küldöttsége tájékoztatja az Andorrai Hercegséget az Európai Uniónak a 8. cikk szerinti területeket érintő jogalkotási tervezeteiről. A vegyes bizottság továbbá megvizsgálja az Andorrai Hercegség által tett intézkedéseket, és a megállapodás alkalmazásából eredő esetleges viták megoldására törekszik.”
4
Az Unió-Andorra monetáris megállapodás 12. cikke pontosítja, hogy a „10. cikk (3) bekezdésének sérelme nélkül egyéves felmondási idővel bármelyik fél felmondhatja a megállapodást”.
5
Az Unió és a Monacói Hercegség közötti, Brüsszelben 2011. november 29‑én aláírt monetáris megállapodás (HL 2012. C 310., 1. o.; a továbbiakban: az Unió-Monaco monetáris megállapodás) 12. cikkének (4) bekezdése kimondja:
„Az Európai Unió intézményei vagy testületei által hozott, e megállapodás értelmében végrehajtott határozatok érvényességével kapcsolatos minden kérdés a Bíróság kizárólagos hatáskörébe tartozik. Különösen, a Monacói Hercegség területén lakó vagy ott letelepedett minden természetes vagy jogi személy gyakorolhatja a Franciaország területén tartózkodó természetes vagy jogi személyek rendelkezésére álló jogorvoslati jogot a hozzájuk intézett jogi aktusok ellen, függetlenül azok formájától vagy jellegétől.”
A jogvita előzményei
6
A fellebbezők a Banca Privada de Andorra SA (a továbbiakban: BPA) részvényesei voltak, akik a BPA részvényeinek 75,52%‑ával rendelkeztek.
7
A BPA nemzetközi szinten működő andorrai bank volt.
8
2015. március 10‑én a Financial Crimes Enforcement Network (Pénzügyi Bűncselekmények Bűnüldöző Hálózata, Amerikai Egyesült Államok) úgy határozott, hogy a BPA‑t a pénzmosással kapcsolatban kiemelt aggodalomra okot adó külföldi intézmények közé sorolja. Ugyanezen a napon e hatóság – javasolt szabályalkotási közleményében annak tilalmát javasolta, hogy a pénzügyi intézmények a BPA nevében vagy javára számlát nyissanak, tartsanak fenn vagy kezeljenek az Amerikai Egyesült Államokban.
9
Ezen események miatt a BPA pénzügyi nehézségekkel szembesült.
10
2015. március 26‑án a BPA bejelentette a fizetések beszüntetését, és fizetésképtelenségi eljárás megindítását kérte.
11
2015. április 2‑án az Andorrai Hercegség elfogadta a 2015. április 2‑i Llei 8/2015 de mesures urgents per implantar mecanismes de reestructuració i resolució d’entitats bancàriest (a bankok helyreállítási és szanálási mechanizmusainak végrehajtásához szükséges sürgős intézkedésekről szóló 8/2015. sz. törvény, a BOPA 2015. április 16‑i 31. száma, 1. o.; a továbbiakban: 8/2015. sz. törvény), amely részben átültette a hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról és a 82/891/EGK tanácsi irányelv, a 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/EU, 2012/30/EU és 2013/36/EU irányelv, valamint az 1093/2010/EU és a 648/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2014. május 15‑i 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvet (HL 2014. L 173., 190. o.). A 8/2015. sz. törvény, amely 2015. április 16‑án lépett hatályba, létrehozta az Agència Estatal de Resolució de Entitats Bancàriest (banki intézmények állami szanálási ügynöksége, Andorra; a továbbiakban: AREB).
12
2015. április 27‑én az AREB a BPA szanálására irányuló eljárást indított, és így megszüntette a fizetésképtelenségi eljárást.
13
2016. április 21‑én az AREB elfogadta a BPA szanálásáról szóló határozatot, amely többek között a BPA tőkéjét nullára csökkentette.
14
2017. december 29‑i levelükben a fellebbezők arra kérték a Bizottságot, hogy hajtson végre különböző intézkedéseket annak érdekében, hogy megszüntesse az Unió-Andorra monetáris megállapodás állítólagos megsértését, amelyet az Andorrai Hercegség azáltal követett el, hogy a 8/2015. sz. törvény elfogadásával részlegesen és helytelenül ültette át a 2014/59 irányelvet. E levélben a fellebbezők azt is kérték a Bizottságtól, hogy ismerje el a szerződésen kívüli felelősségét azon kárért, amelyet gondatlansága miatt nekik okozott.
15
2018. március 5‑i levelében a Bizottság elutasította a fellebbezők állításait, valamint az általuk állítólagosan elszenvedett kárért való bármely felelősséget (a továbbiakban: 2018. március 5‑i levél).
16
2018. december 10‑i és 21‑i levelükben a fellebbezők megismételték a Bizottsághoz 2017. december 29‑i levelükben intézett kérelmeiket. A Bizottság e levelekre nem válaszolt.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott végzés
17
A Törvényszék Hivatalához 2019. január 11‑én benyújtott keresetlevelükkel a fellebbezők keresetet indítottak azon kár megtérítése iránt, amelyet állítólagosan a Bizottságnak egyrészt az Unió-Andorra monetáris megállapodás végrehajtásának ellenőrzésére, másrészt pedig e megállapodás tartalmára vonatkozó gondatlansága miatt szenvedtek el.
18
A Törvényszék a megtámadott végzésben jogilag nyilvánvalóan megalapozatlanként elutasította a keresetet.
A fellebbezők kérelmei
19
A fellebbezők azt kérik, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott végzést, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére, valamint elsődlegesen utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, vagy másodlagosan adjon helyt a keresetnek.
A fellebbezésről
20
A Bíróság eljárási szabályzatának 181. cikke alapján, ha a fellebbezés teljes egészében vagy részben nyilvánvalóan elfogadhatatlan, illetve nyilvánvalóan megalapozatlan, azt a Bíróság az előadó bíró javaslatára és a főtanácsnok meghallgatását követően indokolt végzéssel teljes egészében vagy részben az eljárás során bármikor elutasíthatja.
21
A jelen ügyben ez a rendelkezés alkalmazandó.
22
Fellebbezésük alátámasztására a fellebbezők lényegében öt jogalapra hivatkoznak, amelyekkel vitatják a Törvényszék által a megtámadott végzésben tett, először is a jogbiztonság és az átláthatóság elvére, az európai integráció alapját képező alapvető elvekre, a Bizottság hitelességére és az alapvető jogokra alapított érveik elfogadhatóságára, másodszor a 2018. március 5‑i levéllel kapcsolatos érveik elfogadhatóságára, harmadszor az Unió-Andorra monetáris megállapodás tartalma tekintetében a Bizottság által elkövetett állítólagos gondatlanságra, negyedszer a Bizottságnak e megállapodás végrehajtásának ellenőrzésére vonatkozó állítólagos gondatlanságára, ötödször az eljárás végzés elfogadása útján történő befejezésének lehetőségére vonatkozó megállapításokat.
A második, a fellebbezők 2018. március 5‑i levélre vonatkozó érvei elfogadhatóságának Törvényszék általi értékelésére vonatkozó jogalapról
A fellebbezők érvelése
23
Második jogalapjukban, amelyet elsőként kell megvizsgálni, a fellebbezők arra hivatkoznak, hogy hatályon kívül kell helyezni a megtámadott végzés azon jogi indokát, amely szerint a 2018. március 5‑i levélre vonatkozó érvelésüket mint elfogadhatatlant el kell utasítani, mivel egyáltalán nem jelölték meg azokat az okokat, amelyek miatt, ha ilyen érvet támogatnak, e levél megalapozza az Unió szerződésen kívüli felelősségét.
24
A fellebbezők ugyanis hangsúlyozzák, hogy soha nem állították, hogy a 2018. március 5‑i levél alapozta meg az Unió szerződésen kívüli felelősségét, és az e tekintetben az elsőfokú eljárásban előadott érvelésük csak a Bizottság ellenkérelmében foglalt érvelés előrejelzésére irányult. Következésképpen a keresetet elfogadhatónak kellett volna nyilvánítani az abban foglalt jogalapok tekintetében.
A Bíróság álláspontja
25
Második jogalapjukban a fellebbezők kifejezetten azt állítják, hogy keresetlevelük nem tartalmazott olyan jogalapot vagy érvet, amely szerint a 2018. március 5‑i levél alapozta meg az Unió szerződésen kívüli felelősségét.
26
Következésképpen e jogalap, amely a Törvényszéknek az ilyen jogalap vagy ilyen érv elfogadhatóságára vonatkozó értékelésének vitatására irányul, nem alkalmas arra, hogy a fellebbezők számára előnnyel járjon. Egyrészt ugyanis maguk a fellebbezők állításai szerint az említett keresetlevél nem tartalmaz ilyen jogalapot, sem pedig ilyen érvet, amely elfogadhatónak lenne nyilvánítható. Másrészt a Törvényszék ezen értékelése egyáltalán nem érinti az említett keresetlevélben előadott egyéb érvek elfogadhatóságát, amelyeket a Törvényszék külön vizsgált meg.
27
Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a fellebbező eljáráshoz fűződő érdeke akkor áll fenn, ha eredményessége esetén a fellebbezés alkalmas arra, hogy az azt benyújtó félnek előnyt biztosítson (2015. június 24‑iFresh Del Monte Produce kontra Bizottság és Bizottság kontra Fresh Del Monte Produce ítélet, C‑293/13 P és C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 46. pont).
28
Ebből következik, hogy a fellebbezők eljáráshoz fűződő érdekének hiányában a második jogalapot mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant el kell utasítani.
A negyedik, az Unió-Andorra monetáris megállapodás végrehajtásának ellenőrzésével kapcsolatban a Bizottság által elkövetett állítólagos gondatlanság Törvényszék általi értékelésére vonatkozó jogalapról
A fellebbezők érvelése
29
Negyedik jogalapjukban, amelyet másodikként kell megvizsgálni, a fellebbezők azt állítják, hogy a Bizottság az Unió-Andorra monetáris megállapodás aláírásakor konkrét kötelezettségvállalásokat tett e megállapodás ellenőrzése, felügyelete és felmondása tárgyában, amely kötelezettségvállalások a Bizottságnak e megállapodással kapcsolatos garanciavállaló szerepéhez kapcsolódnak, és amelyek az EUSZ 17. cikkben előírt intézményi kötelezettségének keretébe illeszkednek.
30
A Bizottság azonban nem teljesítette kötelezettségeit, amikor a 2014/59 irányelv 8/2015. sz. törvény általi részleges átültetésének teljes tudatában az andorrai és az uniós polgárok alapvető jogainak kárára figyelmen kívül hagyta eljárási kötelezettségét, ami jelentős károkat okozott a fellebbezőknek. Márpedig e kötelezettségek tiszteletben tartását illetően a Bizottság semmilyen mérlegelési mozgástérre nem hivatkozhat gondatlanságának és tétlenségének igazolására.
31
A Bizottság felelőssége így megállapítható, mivel az – mind az intézményi kötelezettségeinek, mind pedig az Unió-Andorra monetáris megállapodásból, különösen annak 10. cikke (2) bekezdéséből és 11. cikke (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeinek megsértésével – lehetővé tette az említett irányelv jogellenes, részrehajló, visszaható hatályú, részleges és kárt okozó átültetésének megvalósítását.
32
Ellentétben ugyanis azzal, amit a Törvényszék megállapított, az Unió-Andorra monetáris megállapodás olyan értelmezése, amely szerint az nem ró a Bizottságra eljárási kötelezettséget az Andorrai Hercegség által elkövetett jogsértések esetén, kiüresítené e megállapodás tartalmát, és akadályozná a célkitűzései megvalósítását. Ezenkívül az EUSZ 17. cikk tartalmát illetően a Bíróság kimondta, hogy a szerződések és az azok alapján kötött megállapodások őreként a Bizottság köteles a szóban forgó megállapodás vagy az az alapján hozott határozatok által előírt eszközök útján biztosítani azt, hogy valamely harmadik állam megfelelően teljesíti az Unióval kötött megállapodás keretében vállalt kötelezettségeket.
33
E kötelezettségek annál is inkább kötik a Bizottságot, mivel az andorrai állampolgárok számára nem ismerték el azt a lehetőséget, hogy a 2014/59 irányelv rendelkezéseinek közvetlen hatályára hivatkozzanak, és nem rendelkeznek azzal a lehetőséggel sem, hogy nemzeti bírósághoz forduljanak előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztése céljából, továbbá nem nyújthatnak be közvetlen keresetet a nekik kárt okozó aktusokkal szemben, mint a monacói állampolgárok az Unió-Monaco monetáris megállapodás 12. cikkének (4) bekezdése alapján.
34
A Bizottság tétlensége így lehetővé tette az andorrai hatóságok számára, hogy megsértsék a fellebbezők tulajdonhoz való jogát, ami e jog ezen intézmény általi megsértését jelenti. A Bizottság cselekvésének elmulasztása a fellebbezők azon jogos bizalmának megsértését is magában foglalja, hogy ezen intézmény tiszteletben tartja az Unió-Andorra monetáris megállapodás értelmében rá háruló ellenőrzési kötelezettségeket.
35
A Törvényszék által megállapítottakkal ellentétben a fellebbezők szerint egyértelmű, hogy az e tétlenségből eredő károk azon különbségben testesülnek meg, amit a BPA szanálását követően kaptak, illetve kaptak volna, ha a Bizottság megkövetelte volna, hogy a 2014/59 irányelvet megfelelően ültessék át az andorrai jogba. Az Unió felelőssége megállapításának feltételei tehát teljesülnek.
36
Ugyanis, noha ezen irányelvnek az említett károkat okozó nem megfelelő átültetése az Andorrai Hercegség miatt következett be, ezt a nem megfelelő átültetést a Bizottság tétlensége tette lehetővé, ez utóbbinak tehát vállalnia kell a felelősséget.
37
E tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az Unió felelősnek tekinthető amiatt, hogy intézményei akár hallgatólagosan is hozzájárultak a fellebbező számára kárt okozó aktusokhoz. Márpedig, ha a Bizottság eleget tett volna kötelezettségeinek, az Andorrai Hercegség köteles lett volna a 2014/59 irányelvet teljes egészében és megfelelően átültetni.
A Bíróság álláspontja
38
Mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy egyrészt a fellebbezők a jelen végzés 29–34. pontjában összefoglalt érveléssel a Törvényszéknek az uniós jog Bizottság általi súlyos megsértésének hiányára vonatkozó megállapításait vitatják, másrészt pedig a jelen végzés 35–37. pontjában összefoglalt érveléssel a Törvényszéknek az uniós jog Bizottság általi állítólagos súlyos megsértése és a fellebbezők által állítólagosan elszenvedett kár közötti okozati összefüggés hiányára vonatkozó megállapításait vitatják.
39
Először is az említett okozati összefüggésre vonatkozó érvelést kell megvizsgálni.
40
Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az Unió EUMSZ 340. cikk második bekezdése értelmében vett szerződésen kívüli felelősségének megállapítása három együttes feltétel fennállásától függ, nevezetesen az Unió intézményeinek felrótt magatartás jogellenessége, a kár bekövetkezése, valamint e magatartás és a hivatkozott kár közötti okozati összefüggés fennállása (2010. március 25‑iSviluppo Italia Basilicata kontra Bizottság ítélet, C‑414/08 P, EU:C:2010:165, 138. pont).
41
Közelebbről, az okozati összefüggésre vonatkozóan az EUMSZ 340. cikk második bekezdésében felállított feltétel az uniós intézmények magatartása és a kár közötti, kellően közvetlen okozati összefüggés fennállására vonatkozik, amely összefüggést a fellebbezőnek kell bizonyítania oly módon, hogy a kifogásolt magatartás kell, hogy legyen a kár meghatározó oka (2018. december 13‑iEurópai Unió kontra ASPLA és Armando Álvarez ítélet, C‑174/17 P és C‑222/17 P, EU:C:2018:1015, 23. pont).
42
A jelen ügyben a megtámadott végzés 64., 68., 72., 92., 99. és 101. pontjából az következik, hogy a Törvényszék először is úgy ítélte meg, hogy a 8/2015. sz. törvény Bizottság általi vizsgálata és a Bizottság által az Unió és Andorra monetáris megállapodás 10. cikkének (2) bekezdésében és 11. cikkének (3) bekezdésében említett vegyes bizottsághoz való fordulás önmagában nem garantálta volna azt, hogy az állítólagos kár nem következett volna be, másodszor, jóllehet az Unió felmondta e megállapodást, nem bizonyos, hogy az Andorrai Hercegség módosította volna az említett törvényt, harmadszor, ugyanez vonatkozik az említett megállapodás mellékleteinek esetleges módosítására, és negyedszer, a Bizottság EUSZ 17. cikk alapján, vagy akár annak érdekében történő fellépése, hogy esetlegesen megvédje a fellebbezők jogos bizalmát, vagy az andorrai állampolgárok különleges helyzetét, nem érhette volna el ezt a célkitűzést, mivel ezen intézménynek az ugyanezen megállapodásban előírt eszközök útján kellett volna cselekednie.
43
A fellebbezők által előterjesztett egyetlen érv sem alkalmas arra, hogy a Törvényszék e megállapításait kétségbe vonja. A jelen végzés 35–37. pontjában összefoglalt érvelés ugyanis nem bizonyítja, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az Unió-Andorra monetáris megállapodást, hanem azt feltételezi, hogy a Bizottság az andorrai hatóságok számára előírhatná a 2014/59 irányelv olyan átültetését, amelyet a fellebbezők teljesnek és helyesnek tartanak.
44
Mindazonáltal, amint arra a Törvényszék a megtámadott végzés 62–64. pontjában helyesen rámutatott, mindenekelőtt az Unió-Andorra monetáris megállapodás 11. cikke (3) bekezdésének szövegéből kitűnik, hogy a vegyes bizottság feladata megvizsgálni az Andorrai Hercegség által tett intézkedéseket, és törekedni az e megállapodás alkalmazásából eredő esetleges viták megoldására. Továbbá e cikk (1) bekezdéséből következik, hogy nem egyedül a Bizottság képviseli az Uniót a vegyes bizottságban, hanem a Bizottság egy olyan küldöttség tagjának minősül, amely a Spanyol Királyság, a Francia Köztársaság és az Európai Központi Bank (EKB) képviselőit is magában foglalja. Végül az említett megállapodás 10. cikke (2) bekezdésének megfelelően a Bizottság csak az Unió vegyes bizottságon belüli küldöttségének javaslatára fordulhat az Unió nevében a Bírósághoz, ha az Unió úgy ítéli meg, hogy az Andorrai Hercegség nem teljesítette az ugyanezen megállapodásból eredő valamely kötelezettségét.
45
Következésképpen a Bizottság az említett rendelkezések alapján nem rendelkezik olyan hatáskörrel, amely közvetlenül kötelezhetné az Andorrai Hercegséget valamely uniós irányelv konkrét átültetésének végrehajtására.
46
Ennélfogva nem alkalmazta tévesen a jogot a Törvényszék azon értékelése, amely szerint nem áll fenn okozati összefüggés az uniós jog Bizottság általi, állítólagosan elkövetett súlyos megsértése és a fellebbezők által állítólagosan elszenvedett kár között.
47
E körülmények között és másodszor – a jelen végzés 40. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatra tekintettel – a jelen végzés 29–34. pontjában összefoglalt érvelést mint hatástalant el kell utasítani.
48
Következésképpen a negyedik jogalapot mint nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani.
A harmadik, a Bizottságnak az Unió-Andorra monetáris megállapodás tartalmával kapcsolatos állítólagos gondatlansága Törvényszék általi értékelésére vonatkozó jogalapról
A fellebbezők érvelése
49
Harmadik jogalapjukban, amelyet harmadikként kell megvizsgálni, a fellebbezők rámutatnak, hogy az egyik fő akadály, amelybe ütköznek, az, hogy nem rendelkeznek közvetlen lehetőséggel ahhoz, hogy a 8/2015. sz. törvénynek a 2014/59 irányelv rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségére vonatkozó jogi vizsgálatot vagy az Unió-Andorra monetáris megállapodás tiszteletben tartásának vizsgálatát kérjék, valamint hogy nem kérhetik az ilyen vizsgálatok Bíróság általi felülvizsgálatát, és nem hivatkozhatnak valamely irányelv közvetlen hatályára sem.
50
Ugyanis, mivel – ellentétben azzal, amit a Törvényszék a megtámadott végzés 51. pontjában állított – az andorrai bíróságok előtt nem létezik olyan jogorvoslati lehetőség, amely lehetővé tenné az uniós jog andorrai jogrendszerbe történő megfelelő átültetésének megkövetelését, az egyetlen mechanizmus, amely lehetővé teszi annak ellenőrzését, hogy az Andorrai Hercegség teljesíti‑e az Unió-Andorra monetáris megállapodásból eredő kötelezettségeit, azt írja elő, hogy a Bizottság megvizsgál, reagál, felmond, kötelez és adott esetben kéri a Bíróság beavatkozását.
51
Következésképpen e kötelezettségeknek a Bizottság általi megsértése közvetlenül a fellebbezőkhöz hasonló állampolgárok jogainak megsértésében nyilvánul meg, mivel e tekintetben az andorrai bíróságok előtt benyújtott semmilyen kereset nem lehet hatékony.
52
Ezzel szemben az Unió-Monaco monetáris megállapodás 12. cikkének (4) bekezdése lehetővé teszi a Monacói Hercegség területén lakóhellyel vagy székhellyel rendelkező bármely természetes vagy jogi személy számára, hogy hozzáférjen minden olyan jogorvoslati lehetőséghez, amely az uniós polgárok rendelkezésére áll, és a Bíróság közvetlen hatáskörét is előírja az uniós intézményeknek az e megállapodásra vonatkozó aktusával kapcsolatos valamennyi jogorvoslat tekintetében.
53
Márpedig, mivel az ilyen rendelkezés pontosan a hatékony jogorvoslathoz való jogot biztosítja, az ilyen típusú nemzetközi megállapodásban elengedhetetlen rendelkezésről van szó. Következésképpen a Bizottság azáltal, hogy nem foglalt bele egy ilyen kikötést az Unió-Andorra monetáris megállapodásba, nem járt el az e megállapodás megtárgyalása és aláírása során megkövetelt gondossággal. Ennélfogva az említett megállapodás elősegíti a hatékony jogorvoslathoz való jog megsértését, és az andorrai állampolgárok hátrányos megkülönböztetéséhez vezet a monacói állampolgárokhoz képest, ellentétben azzal, amit a Törvényszék a megtámadott végzés 50. pontjában tévesen állított.
54
Közelebbről, ellentétben azzal, amit a Törvényszék több alkalommal állított, a keresetet nem az andorrai hatóságok magatartása miatt nyújtották be a Törvényszékhez, hanem azért, mert a Bizottság nem teljesítette kötelezettségeit.
A Bíróság álláspontja
55
Ellentétben azzal, amit a fellebbezők a harmadik jogalapjuk keretében állítanak, az első fokon benyújtott keresetlevél 267–274. pontjának megfogalmazásából az következik, hogy a fellebbezők a másodlagosan felhozott jogalapjukkal azt állították, hogy a Bizottság megsértette a gondossági kötelezettségét az Unió-Andorra monetáris megállapodás megtárgyalása és aláírása során, mivel nem foglalt bele olyan rendelkezést, amely lehetővé tette volna az Andorrában lakó vagy ott letelepedett valamennyi természetes vagy jogi személy számára, hogy az andorrai aktusokkal szemben az uniós polgárok számára rendelkezésre álló valamennyi jogorvoslati jogot gyakorolhassák, és ily módon a Bírósághoz fordulhassanak, amint azt a Törvényszék a megtámadott végzés 46. pontjában helyesen megállapította.
56
Ez következik különösen az első fokon benyújtott keresetlevél 271., 272. és 274. pontjából, amelyek a következőképpen szólnak:
„271
A [fellebbezők] közvetlenül e jogsértések által okozott kárt szenvednek el, mivel nem tudják bejelenteni azt, hogy az Andorrai Hercegség nyilvánvalóan megsérti azt az uniós szabályozást, amelynek átültetésére köteles, és ebből következően az [Unió és Andorra közötti] monetáris megállapodást. Ha az uniós bíróság megállapíthatná az andorrai állam aktusának jogellenességét, ez közvetlen jogorvoslati lehetőséget nyitna meg annak érdekében, hogy az Andorrai Hercegség vagyoni felelősségét az andorrai bíróságok előtt érvényesíthessék […].
272
[…] Ha ugyanis az Andorrai Hercegség vagyoni felelőssége megállapítható lenne egy visszaható hatályú, jogellenes és – (elméletileg) a 2014/59 irányelv átültetése céljából – ad hoc módon elfogadott jogi szabálynak, nevezetesen a 8/2015. sz. törvénynek, egy olyan társaságra történő jogellenes alkalmazása miatt, amely akkor fizetésképtelenségi eljárás alatt állt […], a [fellebbezők] visszakerülnének abba a helyzetbe, amely e jogellenes eljárás hiányában állt volna fenn (nevezetesen a fizetésképtelenségi eljárásnak megfelelő helyzetbe).
[…]
274
Következésképpen […] a [fellebbezők] azt kérik, hogy a Törvényszék mondja ki, hogy a Bizottság felelőssége megállapítható amiatt, hogy az [Unió és Andorra közötti] monetáris megállapodás aláírása során nem tanúsított gondosságot, ami megakadályozta, hogy az [e] monetáris megállapodás megsértésével érintett andorraiak e jogsértések miatt az uniós bírósághoz fordulhassanak […]”
57
Ebből egyrészt az következik, hogy a fellebbezők tévesen róják fel a Törvényszéknek, hogy figyelmen kívül hagyta az elsőfokú eljárásban előterjesztett érvelésüket, másrészt pedig, hogy a harmadik jogalapjuk keretében kifejtett érvelésüket mint elfogadhatatlant el kell utasítani, amennyiben az annak kifogásolására irányul, hogy a Törvényszék nem állapította meg, hogy a Bizottság köteles volt az Unió-Andorra monetáris megállapodásba belefoglalni egy olyan rendelkezést, amelynek célja eltér attól, hogy az Andorrában lakó vagy ott letelepedett valamennyi természetes vagy jogi személy számára lehetővé tegye az andorrai aktusokkal szemben az uniós polgárok számára rendelkezésre álló valamennyi jogorvoslati jog gyakorlását, és ily módon a Bírósághoz fordulást.
58
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis, mivel a fellebbezés keretében a Bíróság felülvizsgálata az első fokon tárgyalt jogalapokról és érvekről hozott jogi döntés megítélésére korlátozódik, a felek nem hozhatnak fel először a Bíróság előtt olyan érveket, amelyeket a Törvényszéknél nem terjesztettek elő (2018. szeptember 26‑iPhilips és Philips France kontra Bizottság ítélet, C‑98/17 P, nem tették közzé, EU:C:2018:774, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
A teljesség kedvéért hozzá kell tenni, hogy a Törvényszék a megtámadott végzés 53. pontjában megállapította, hogy még ha a fellebbezőknek lehetőségük is lett volna az andorrai hatóságok által elfogadott aktusokkal szemben az uniós jog által biztosított jogorvoslati lehetőségeket igénybe venni azzal az indokkal, hogy az Andorrai Hercegség megsértette az Unió-Andorra monetáris megállapodást, ez a lehetőség nem lett volna alkalmas arra, hogy biztosítsa, hogy az a kár, amelyre a fellebbezők hivatkoznak, valószínűleg nem következzen be, ugyanez érvényes az Unió-Monaco monetáris megállapodás 12. cikkének (4) bekezdésében előírthoz hasonló kikötés e monetáris megállapodásba való belefoglalására is, még ha e kikötést a fellebbezők által a Bíróság előtt előadott értelemben fogjuk is fel.
60
Márpedig – tekintettel a jelen végzés 43–45. pontjában tett megállapításokra is, amelyekből kitűnik, hogy az Unió-Andorra monetáris megállapodás semmilyen közvetlen kényszerítő jogkört nem ruház a Bizottságra az andorrai hatóságokkal szemben – meg kell állapítani, hogy a fellebbezők nem adnak elő egyetlen olyan érvet sem, amely megkérdőjelezhetné a Törvényszék által a megtámadott végzés 53. pontjában tett megállapítást.
61
Következésképpen a jelen végzés 40. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatra tekintettel az érvelésüket mint hatástalant mindenképpen el kell utasítani.
62
A fenti megfontolásokra tekintettel a harmadik jogalapot mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant és mint nyilvánvalóan megalapozatlant mindenképpen el kell utasítani.
Az első, a fellebbezőknek a jogbiztonság és az átláthatóság elvére, az európai integráció alapját képező alapvető elvekre, a Bizottság hitelességére és az alapvető jogokra alapított érvei elfogadhatóságának Törvényszék általi értékelésére vonatkozó jogalapról
A fellebbezők érvelése
63
Első jogalapjukban, amelyet negyedikként kell megvizsgálni, a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék megállapításával ellentétben részletes érvelést fejtettek ki annak bizonyítására, hogy a Bizottság magatartása, mivel nem biztosítja a harmadik államokkal kötött nemzetközi megállapodások tiszteletben tartását, és nem követeli meg ezen államoktól az ilyen megállapodások tiszteletben tartását, sérti a jogbiztonság és az átláthatóság elvét, az európai integráció alapját képező alapvető elveket, a Bizottság hitelességét és az alapvető jogokat. A fellebbezők különösen azt állítják, hogy tulajdonuknak valamely irányelv – rájuk nézve hátrányos – részleges és visszaható hatályú átültetése alapján történő elkobzása veszélyezteti a jogbiztonságot és a személyek alapvető jogait.
64
Következésképpen a fellebbezők azt állítják, hogy ezen érvek Törvényszék általi elfogadhatatlanként való elutasítása jogellenes, és azt az elfogadhatóságuk megállapításával kell helyettesíteni.
A Bíróság álláspontja
65
A fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék tévesen nyilvánította elfogadhatatlannak azon érvelésüket, amely a jogbiztonság és az átláthatóság elvének, az európai integráció alapjául szolgáló alapvető elveknek, a Bizottság hitelességének és az alapvető jogok abból eredő megsértésének megállapítására irányul, hogy a Bizottság elmulasztotta teljesíteni az annak biztosítása érdekében rá háruló kötelezettségeket, hogy valamely harmadik állam az Unióval kötött megállapodások keretében vállalt kötelezettségekkel összhangban álló magatartást tanúsítson.
66
Meg kell tehát állapítani, hogy ezek az állítások a Bizottságnak a harmadik jogalappal érintett ugyanazon állítólagos magatartásához kapcsolódnak. Márpedig e tekintetben a jelen végzés 43–46. pontjában megállapítást nyert, hogy a fellebbezők nem terjesztettek elő egyetlen olyan érvet sem, amely kétségbe vonhatná a Törvényszék azon megállapítását, amely szerint nem áll fenn okozati összefüggés e magatartás és a fellebbezők által állítólagosan elszenvedett kár között.
67
E körülmények között a jelen végzés 40. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatra tekintettel az első jogalap keretében előadott érvelést is mint mindenképpen hatástalant, és ennélfogva nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani.
Az ötödik, az eljárás végzés elfogadása útján történő befejezése lehetőségének Törvényszék általi értékelésére vonatkozó jogalapról
A fellebbezők érvelése
68
Ötödik jogalapjukkal a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék tévesen állította, hogy keresetük nyilvánvalóan minden alapot nélkülöz. Következésképpen a Törvényszéknek nem kellett volna elfogadnia a megtámadott végzést, hanem folytatnia kellett volna az eljárást, tárgyalást kellett volna tartania, és el kellett volna rendelnie a felperesek által kért bizonyítékok benyújtását.
A Bíróság álláspontja
69
A Törvényszék eljárási szabályzata 126. cikkének megfelelően, ha a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy az ügy iratai alapján kellő információval rendelkezik, bármikor határozhat úgy, hogy az e rendelkezésen alapuló indokolt végzéssel határoz.
70
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszék eljárási szabályzatának 126. cikke szerinti eljárás alkalmazása önmagában nem sérti a szabályos és hatékony bírósági eljárást, mivel e rendelkezés csak azokra az ügyekre alkalmazandó, amelyekben a Törvényszék elé terjesztett keresetet nyilvánvalóan elutasítandó (2020. március 5‑iCredito Fondiario kontra CRU ítélet, C‑69/19 P, EU:C:2020:178, 56. pont).
71
A jelen ügyben a fellebbezők állításával ellentétben érvelésük egyetlen eleme sem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze – amint az az első, második, harmadik és negyedik jogalap vizsgálatából kitűnik – a Törvényszék azon döntésének megalapozottságát, hogy az eljárási szabályzata 126. cikkét alkalmazza.
72
Ebből következik, hogy az ötödik jogalapot mint nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani.
73
A fenti megállapításokra tekintettel a fellebbezést mint részben nyilvánvalóan elfogadhatatlant és részben nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani.
A költségekről
74
A Bíróság eljárási szabályzatának 137. cikke alapján, amely e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásra is alkalmazandó, a költségekről az eljárást befejező végzésben kell határozni.
75
Mivel a jelen végzést a Bíróság azelőtt hozta meg, hogy a Bizottságnak a fellebbezést kézbesítették volna, és következésképpen azelőtt, hogy a Bizottságnak költségei merültek volna fel, a fellebbezők maguk viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a fellebbezést mint részben nyilvánvalóan elfogadhatatlant és részben nyilvánvalóan megalapozatlant elutasítja.
2)
CF, TB, az LO SA és az UM SL maga viseli saját költségeit.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: spanyol.