62024CJ0528
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
23. dubna 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Dohoda o obchodu a spolupráci mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii na jedné straně a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska na straně druhé – Předání osoby do Spojeného království za účelem trestního stíhání – Článek 524 odst. 2 – Článek 604 písm. c) – Reálné riziko z hlediska ochrany základních práv – Článek 625 – Zásada speciality – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie – Právo na účinnou právní ochranu“
Ve věci C‑528/24 [Boothnesse] (
i
),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU podaná rozhodnutím Supreme Court (Nejvyšší soud, Irsko) ze dne 31. července 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 31. července 2024, v řízení o výkonu zatýkacích rozkazů vydaných proti
LQ,
NT,
RM,
za účasti:
Minister for Justice and Equality,
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
ve složení: C. Lycourgos (zpravodaj), předseda senátu, O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra a N. Fenger, soudci,
generální advokátka: L. Medina,
za soudní kancelář: C. Strömholm, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 11. září 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za LQ: M. Lynn, SC, J. Mulrean, BL, N. Eustace a P. Hannon, solicitors,
–
za NT a RM: M. Lynam, SC, R. Prendergast, BL, a J. Boyle, solicitor,
–
za Minister for Justice and Equality a Irsko: M. Browne, Chief State Solicitor, S. Finnegan, A. Joyce a A. Shanley, jako zmocněnci, ve spolupráci s: S. Clarke, SC, a L. Dockery, BL,
–
za Evropskou komisi: S. Grünheid, H. Leupold, F. Ronkes Agerbeek a J. Vondung, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 4. prosince 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 625 Dohody o obchodu a spolupráci mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii na jedné straně a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska na straně druhé (Úř. věst. 2021, L 149, s. 10, dále jen „Dohoda o obchodu a spolupráci“) vykládaného ve světle článků 47 až 50 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
2
Tato žádost byla podána v souvislosti s výkonem zatýkacích rozkazů v Irsku, které byly vydány na LQ, NT a RM justičními orgány Spojeného království Velké Británie a Severního Irska za účelem trestního stíhání.
Právní rámec
Unijní právo
3
Bod 23 odůvodnění Dohody o obchodu a spolupráci zní:
„[Berouce v úvahu], že spolupráce mezi Spojeným královstvím a [Evropskou u]nií v oblasti prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů a výkonu trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení, umožní posílit bezpečnost Spojeného království a Unie“.
4
Článek 1 Dohody o obchodu a spolupráci stanoví:
„Tato dohoda vytváří základ širokých vztahů mezi stranami v prostoru prosperity a dobrého sousedství, které se vyznačuje úzkými a mírovými vztahy založenými na spolupráci a respektování autonomie a svrchovanosti stran.“
5
Článek 524 Dohody o obchodu a spolupráci stanoví:
„1.   Spolupráce stanovená v této části je založena na dlouhodobé úctě stran a členských států k demokracii, právnímu státu a ochraně základních práv a svobod jednotlivců, jež jsou mimo jiné stanoveny ve Všeobecné deklaraci lidských práv a v [evropské Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen ‚EÚLP‘)], a na tom, že je důležité uplatňovat práva a svobody obsažené v této úmluvě na vnitrostátní úrovni.
2.   Žádným ustanovením této části se nemění povinnost ctít základní práva a právní zásady, jak jsou vtěleny zejména do [EÚLP] a v případě Unie a jejích členských států do [Listiny].“
6
Článek 596 Dohody o obchodu a spolupráci zní:
„Cílem této hlavy je zajistit, aby systém vydávání osob mezi členskými státy na jedné straně a Spojeným královstvím na straně druhé byl založen na mechanismu předávání osob na základě zatýkacího rozkazu v souladu s podmínkami této hlavy.“
7
Články 600 a 601 Dohody o obchodu a spolupráci stanoví důvody pro povinné odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu a jiné důvody pro odmítnutí jeho výkonu.
8
Článek 604 písm. c) Dohody o obchodu a spolupráci stanoví:
„Výkon zatýkacího rozkazu vykonávajícím justičním orgánem může podléhat těmto zárukám:
[...]
c)
jsou-li závažné důvody domnívat se, že existuje reálné riziko z hlediska ochrany základních práv vyžádané osoby, může vykonávající justiční orgán [...] před tím, než rozhodne o výkonu zatýkacího rozkazu, případně požadovat doplňující záruky ohledně zacházení s vyžádanou osobou po jejím předání.“
9
Článek 606 odst. 1 Dohody o obchodu a spolupráci uvádí informace, které musí obsahovat zatýkací rozkaz vydaný na základě této dohody.
10
Článek 611 odst. 1 Dohody o obchodu a spolupráci zní:
„Uvede-li zatčená osoba, že souhlasí s předáním, musí být tento souhlas a popřípadě výslovné zřeknutí se nároku na zásadu speciality uvedenou v čl. 625 odst. 2 [(dále jen ‚zásada speciality‘)] vyjádřeny před vykonávajícím justičním orgánem v souladu s vnitrostátním právem vykonávajícího státu.“
11
Článek 625 Dohody o obchodu a spolupráci stanoví:
„1.   Spojené království i Unie jednající jménem kteréhokoli ze svých členských států mohou oznámit specializovanému výboru pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci, že ve vztazích s jinými státy, pro něž platí stejné oznámení, se předpokládá, že byl udělen souhlas s tím, aby osoba byla stíhána, odsouzena nebo držena ve vazbě za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody za jiný trestný čin, než kvůli kterému byla tato osoba předána a kterého se dopustila před svým předáním, neuvede-li v konkrétním případě vykonávající justiční orgán ve svém rozhodnutí o předání něco jiného.
2.   Kromě případů uvedených v odstavcích 1 a 3 nelze osobu, která byla předána, stíhat, odsoudit nebo jinak zbavit svobody za jiný trestný čin, než kvůli kterému byla tato osoba předána a kterého se dopustila před svým předáním.
3.   Odstavec 2 tohoto článku se nepoužije na tyto případy:
[...]
e)
daná osoba souhlasila se svým předáním a popřípadě se současně zřekla uplatnění zásady speciality podle článku 611;
[...]
g)
vykonávající justiční orgán, který osobu předal, udělí svůj souhlas v souladu s odstavcem 4 tohoto článku.
4.   Žádost o souhlas musí být předložena vykonávajícímu justičnímu orgánu spolu s informacemi uvedenými v čl. 606 odst. 1 a překladem podle čl. 606 odst. 2. Souhlas se udělí, podléhá-li trestný čin, kvůli němuž se o souhlas žádá, předání v souladu s ustanoveními této hlavy. Souhlas se odmítne z důvodů uvedených v článku 600, jinak může být odmítnut pouze z důvodů uvedených v článku 601 nebo čl. 602 odst. 2 a čl. 603 odst. 2. Rozhodnutí musí být přijato do 30 dnů od obdržení žádosti. V případě situací uvedených v článku 604 musí vystavující stát poskytnout záruky, které jsou v něm stanoveny.“
Irské právo
12
Výkon zatýkacích rozkazů v Irsku, které byly vydány na základě Dohody o obchodu a spolupráci, se řídí European Arrest Warrant Act 2003 (zákon o evropském zatýkacím rozkazu z roku 2003).
13
Článek 22 tohoto zákona stanoví:
„1.   V tomto článku, není-li stanoveno jinak, se ‚trestným činem‘ ve vztahu k osobě, na kterou byl vydán příslušný zatýkací rozkaz, rozumí trestný čin (jiný než trestný čin uvedený v příslušném zatýkacím rozkazu, pro který je podle tohoto zákona nařízeno předání osoby) podle práva vystavujícího státu, kterého se osoba dopustila před svým předáním, s výjimkou trestného činu spočívajícího zcela v jednáních nebo opomenutích, jež zcela nebo zčásti tvoří skutkový základ trestného činu uvedeného v evropském zatýkacím rozkazu.
2.   Není-li v tomto článku stanoveno jinak, odmítne High Court (Vrchní soud, Irsko) předání osoby podle tohoto zákona, pokud bude považovat za prokázané, že:
a)
právo vystavujícího státu nestanoví, že proti osobě, která je do něj předána na základě příslušného zatýkacího rozkazu, nebude v souvislosti s trestným činem zahájeno trestní stíhání, tato osoba nebude odsouzena ani zadržena pro účely výkonu trestu nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody ani nebude osobní svoboda této osoby jinak omezena, a
b)
proti dotčené osobě bude v souvislosti s trestným činem vedeno trestní stíhání nebo bude tato osoba odsouzena či zadržena pro účely výkonu trestu nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody nebo bude osobní svoboda této osoby jinak omezena.“
Původní řízení a předběžné otázky
14
LQ, NT a RM jsou ve Spojeném království trestně stíháni pro podvody, kterých se dopustili jakožto spoluvlastníci a jednatelé společnosti.
15
V březnu 2021 nařídil Reading Crown Court (Korunní soud v Readingu, Spojené království) opatření k zajištění majetku této společnosti, jakož i majetku LQ, NT a RM. Dne 5. srpna 2021 tento soud rozhodl, že LQ, NT a RM tato opatření nedodrželi, a proto je odsoudil k trestu odnětí svobody v délce šesti měsíců.
16
Dne 6. prosince 2022 vydal justiční orgán zasedající v Portsmouth Magistrates Court (Soud prvního stupně v Portsmouthu, Spojené království) tři zatýkací rozkazy na základě Dohody o obchodu a spolupráci, v nichž je žádáno o předání LQ, NT a RM za účelem jejich trestního stíhání pro trestné činy podvodu. Tento justiční orgán v těchto zatýkacích rozkazech upřesnil, že zjištění Reading Crown Court (Korunní soud v Readingu), podle kterého LQ, NT a RM mařili rozhodnutí o zajištění majetku a dopustili se pohrdání soudem, nepředstavuje odsouzení za trestný čin, jelikož porušení opatření k zajištění majetku není podle práva Spojeného království trestným činem. Podle uvedeného justičního orgánu je proto třeba uvedené zatýkací rozkazy považovat za vydané výlučně za účelem trestního stíhání.
17
LQ, NT a RM byly zatčeni a postaveni před High Court (Vrchní soud, Irsko). Rozsudkem ze dne 8. dubna 2024 tento soud zamítl námitku proti předání podanou LQ, NT a RM, která se zakládala na riziku porušení zásady speciality v případě jejich předání do Spojeného království, a usneseními z téhož dne nařídil jejich předání do Spojeného království.
18
Dne 5. června 2024 bylo LQ, NT a RM povoleno podat kasační opravný prostředek k Supreme Court (Nejvyšší soud, Irsko), který je předkládajícím soudem.
19
LQ, NT a RM před tímto soudem tvrdí, že jejich předání do Spojeného království musí být odmítnuto. V tomto ohledu uvádí, že by takové předání mělo za následek, že by se každý z nich musel podrobit trestu odnětí svobody v délce šesti měsíců za trestný čin, který není předmětem zatýkacích rozkazů vydaných proti nim, a představovalo by tak porušení zásady speciality stanovené v čl. 22 odst. 2 zákona o evropském zatýkacím rozkazu z roku 2003 a v článku 625 Dohody o obchodu a spolupráci.
20
LQ, NT a RM tvrdí, že pojem „trestný čin“ uvedený v tomto článku 625 je třeba vykládat autonomně, zejména na základě judikatury Evropského soudu pro lidská práva týkající se pojmu „trestní obvinění“. Irské orgány mají naproti tomu podobně jako High Court (Vrchní soud) za to, že pojem „trestný čin“ ve smyslu uvedeného článku 625 se vztahuje pouze na protiprávní jednání, která mají podle práva vystavujícího státu trestněprávní povahu.
21
Předkládající soud si klade otázku, zda čl. 625 odst. 2 Dohody o obchodu a spolupráci zakazuje předání LQ, NT a RM do Spojeného království z důvodu, že by jim hrozilo zbavení svobody za jiný trestný čin, než kvůli kterému byli předáni a kterého se dopustili před svým předáním. V tomto ohledu se táže zejména na kritéria, která mají být použita k vymezení „trestného činu“ ve smyslu tohoto ustanovení.
22
Tento soud kromě toho upřesňuje, že v rámci řízení týkajících se opatření k zajištění majetku požívali LQ, NT a RM všech procesních práv zakotvených v článcích 6 a 13 EÚLP.
23
Za těchto okolností se Supreme Court (Nejvyšší soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Vztahují se ustanovení hlavy VII Dohody o obchodu a spolupráci týkající se ‚předávání osob‘ pouze na trestní stíhání nebo tresty odnětí svobody/ochranná opatření spojená s odnětím osobní svobody, které jsou uloženy za trestné činy?
2)
Pokud jde o pojem ‚trestný čin‘ v čl. 625 odst. 2 Dohody o obchodu a spolupráci, který stanoví, že kromě případů uvedených v odstavcích 1 a 3 článku 625 ‚nelze osobu, která byla předána, stíhat, odsoudit nebo jinak zbavit svobody za jiný trestný čin, než kvůli kterému byla tato osoba předána a kterého se dopustila před svým předáním‘, je nutno tento pojem vykládat tak, že se jím rozumí [zaprvé] trestný čin, jak je definován v právu vystavujícího státu, nebo [zadruhé] trestný čin, jak je definován v právu vykonávajícího státu, nebo [zatřetí] má tento pojem v unijním právu autonomní význam?
3)
Pokud má pojem ‚trestný čin‘ v čl. 625 odst. 2 Dohody o obchodu a spolupráci takovýto autonomní význam, jaká jsou kritéria pro určení toho, co představuje tento ‚trestný čin‘?
4)
Jsou v této souvislosti relevantní články 47 [až] 50 [Listiny], které odkazují na ‚účinnou právní ochranu/spravedlivý proces‘ (článek 47), ‚obviněného‘ (článek 48), ‚trestný čin‘ (článek 49) a ‚trestní řízení za čin‘ (článek 50), nebo [EÚLP], která odkazuje na ‚jakékoli trestní obvinění‘ (článek 6) a ‚účinný opravný prostředek‘ (článek 13)?
5)
Brání čl. 625 odst. 2 Dohody o obchodu a spolupráci předání v případě, kdy byla osoba odsouzena k trestu odnětí svobody na 6 měsíců za pohrdání soudem, avšak předání nebylo vyžádáno za účelem výkonu tohoto trestu, neboť právo vystavujícího státu kvalifikuje pohrdání soudem jako občanskoprávní delikt a nepovažuje je za trestný čin ani trestněprávní záležitost?“
K předběžným otázkám
24
Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda článek 625 Dohody o obchodu a spolupráci musí být vykládán v tom smyslu, že okolnost, že osoba, na kterou byl na základě této dohody vydán zatýkací rozkaz za účelem trestního stíhání pro trestný čin, byla ve vystavujícím státě odsouzena k trestu odnětí svobody v délce šesti měsíců za jiné protiprávní jednání, které má podle práva tohoto státu občanskoprávní povahu, a na které se proto tento zatýkací rozkaz nevztahuje, vyžaduje či umožňuje, aby vykonávající justiční orgán odmítl uvedený zatýkací rozkaz vykonat.
25
Úvodem je třeba zdůraznit, že z judikatury Soudního dvora vyplývá, že vykonávající justiční orgán je v zásadě povinen vyhovět zatýkacímu rozkazu vydanému Spojeným královstvím na základě Dohody o obchodu a spolupráci a že výkon takového zatýkacího rozkazu může odmítnout pouze z důvodů vyplývajících z této dohody (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. července 2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, body 46 a 48).
26
Aby bylo možné určit, zda článek 625 Dohody o obchodu a spolupráci takový důvod stanoví, je třeba v souladu s požadavky článku 31 Vídeňské úmluvy o smluvním právu ze dne 23. května 1969 (Recueil des traités des Nations unies, sv. 1155, s. 331), které odrážejí pravidla mezinárodního obyčejového práva, vykládat tento článek 625 v dobré víře v souladu s obvyklým významem, který je dáván výrazům v tomto článku v jejich celkové souvislosti, a rovněž s přihlédnutím k jeho předmětu a účelu, přičemž je třeba zohlednit veškerá relevantní pravidla mezinárodního práva použitelná ve vztazích mezi stranami Dohody o obchodu a spolupráci (obdobně viz rozsudky ze dne 25. února 2010, Brita, C‑386/08, EU:C:2010:91, body 42 a 43, jakož i ze dne 21. ledna 2025, Conti 11. Container Schiffahrt II, C‑188/23, EU:C:2025:26, bod 47).
27
Pokud jde v prvé řadě o znění článku 625 Dohody o obchodu a spolupráci, je nutno konstatovat, že z něj v žádném případě nevyplývá, že by vykonávající justiční orgán měl povinnost nebo možnost odmítnout výkon zatýkacího rozkazu, má-li k dispozici skutečnosti prokazující, že v případě předání nebude zásada speciality orgány vystavujícího státu dodržena.
28
Stejně tak ze znění tohoto článku 625 nevyplývá, že je na vykonávajícím justičním orgánu, aby před rozhodnutím o předání vyžádané osoby ověřil, zda jsou orgány vystavujícího státu povinny dodržovat zásadu speciality nebo zda se tyto orgány touto zásadou v praxi skutečně řídí.
29
Zaprvé čl. 625 odst. 1 Dohody o obchodu a spolupráci pouze stanoví možnost, aby jedna ze stran této dohody učinila oznámení, na jehož základě se bude mít za to, že udělila souhlas s odchylkou od zásady speciality. Toto ustanovení se navíc vztahuje na situaci, kdy již k předání došlo, neboť se výslovně týká „jiného trestného činu, než kvůli kterému byla [dotyčná] osoba předána“.
30
I když tedy tento čl. 625 odst. 1 stanoví možnost vykonávajícího justičního orgánu zaujmout stanovisko k zásadě speciality v „rozhodnutí o předání“, cílem takového zaujetí stanoviska není odmítnout předání, aby se zabránilo porušení této zásady, ale rozhodnout, že se uvedená zásada v dané věci výjimečně použije a odchýlit se tak od předchozího rozhodnutí vykonávajícího státu, který s odchylkou od téže zásady obecně vyslovil souhlas.
31
Zadruhé čl. 625 odst. 2 a 3 Dohody o obchodu a spolupráci stanoví pravidla, která nejsou určena vykonávajícímu justičnímu orgánu, nýbrž orgánům vystavujícího státu. Tento čl. 625 odst. 2 výslovně odkazuje na případ „osoby, která byla předána“. Kromě toho se tato pravidla týkají pouze represivních opatření, která mohou být přijata vůči vyžádané osobě po jejím předání, či nikoli.
32
Vykonávající justiční orgán je v čl. 625 odst. 3 písm. e) a g) Dohody o obchodu a spolupráci zmíněn pouze okrajově v tom smyslu, že může přijmout prohlášení vyžádané osoby o zřeknutí se uplatnění zásady speciality podle čl. 611 odst. 1 této dohody, nebo může po předání této osoby sám udělit souhlas s odchylkou od této zásady na základě čl. 625 odst. 4 uvedené dohody.
33
Zatřetí čl. 625 odst. 4 Dohody o obchodu a spolupráci sice stanoví pravidla, která se vztahují především na vykonávající justiční orgán, nicméně tato pravidla se týkají výlučně podmínek, za nichž musí tento orgán udělit souhlas s tím, aby osoba, která byla předtím předána, mohla být stíhána, odsouzena nebo jinak zbavena svobody za jiný trestný čin, než kvůli kterému byla tato osoba předána a kterého se dopustila před svým předáním, jak stanoví čl. 625 odst. 3 písm. g) Dohody o obchodu a spolupráci.
34
V tomto ohledu je třeba nejprve zdůraznit, že tento čl. 625 odst. 3 písm. g) výslovně stanoví, že tento souhlas udělí „vykonávající justiční orgán, který osobu předal“.
35
Z první věty čl. 625 odst. 4 Dohody o obchodu a spolupráci dále vyplývá, že žádost o souhlas předložená vykonávajícímu justičnímu orgánu je v zásadě oddělena od zatýkacího rozkazu, takže nespadá do postupu předávání. Tato věta totiž upřesňuje, že tato žádost musí být povinně předložena „spolu s informacemi uvedenými v čl. 606 odst. 1 [Dohody o obchodu a spolupráci]“, tedy informacemi, které musí být obsaženy v zatýkacím rozkazu, což by bylo bezpředmětné, pokud by byla uvedená žádost podávána v rámci zatýkacího rozkazu.
36
A konečně Soudní dvůr v kontextu rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34) upřesnil, že takový souhlas je nezbytný teprve v případě, že trestní řízení vedené ve vystavujícím státě pro jiný trestný čin, než kvůli kterému došlo k předání, vede k uplatnění opatření omezujícího svobodu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. prosince 2008, Leymann a Pustovarov, C‑388/08 PPU, EU:C:2008:669, body 73 a 74).
37
Ze skutečností uvedených v bodech 34 až 36 tohoto rozsudku vyplývá, že souhlas podle v čl. 625 odst. 3 písm. g) a odst. 4 Dohody o obchodu a spolupráci je v zásadě požadován po předání vyžádané osoby, což naznačuje, že dodržení zásady speciality před předáním nepodléhá přezkumu vykonávajícího justičního orgánu, a nemůže tedy zakládat důvod k odmítnutí tohoto předání.
38
Pokud jde ve druhé řadě o kontext článku 625 Dohody o obchodu a spolupráci, články 600 a 601 této dohody, které uvádějí případy, kdy musí být výkon zatýkacího rozkazu vydaného na základě uvedené dohody odmítnut nebo kdy se tak může stát (rozsudek ze dne 29. července 2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, bod 44), nestanoví důvody pro odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu, které by se zakládaly na porušení zásady speciality orgány vystavujícího státu ani, obecněji řečeno, na nedodržení pravidel téže dohody těmito orgány. Tyto články 600 a 601 navíc neobsahují žádnou zmínku o článku 625 Dohody o obchodu a spolupráci ani na něj neodkazují.
39
Pokud jde ve třetí řadě o cíle Dohody o obchodu a spolupráci, je třeba připomenout, že její článek 1 stanoví, že tato dohoda vytváří základ širokých vztahů mezi Unií a Spojeným královstvím v prostoru prosperity a dobrého sousedství, které se vyznačuje úzkými a mírovými vztahy založenými na spolupráci a respektování autonomie a svrchovanosti stran.
40
Za tímto účelem je cílem Dohody o obchodu a spolupráci zejména, jak vyplývá z bodu 23 odůvodnění této dohody, posílit bezpečnost Unie a Spojeného království umožněním spolupráce v oblasti prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů a výkonu trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení (rozsudek ze dne 29. července 2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, bod 40).
41
V rámci této spolupráce má hlava VII třetí části Dohody o obchodu a spolupráci za cíl podle článku 596 této dohody zajistit, aby byl systém vydávání osob mezi členskými státy na jedné straně a Spojeným královstvím na straně druhé založen na mechanismu předávání osob na základě zatýkacího rozkazu v souladu s podmínkami této hlavy (rozsudek ze dne 29. července 2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, bod 43).
42
Účinnost tohoto mechanismu předávání by přitom byla narušena, kdyby byl vykonávající justiční orgán obecně povinen před rozhodnutím o výkonu zatýkacího rozkazu vydaného na základě Dohody o obchodu a spolupráci ověřit, zda jsou ustanovení této dohody týkající se tohoto mechanismu ve vystavujícím státě v praxi plně dodržována.
43
Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že článek 625 Dohody o obchodu a spolupráci nelze vykládat tak, že zavádí důvod pro odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu vydaného na základě této dohody.
44
Článek 524 odst. 2 Dohody o obchodu a spolupráci však upřesňuje, že žádným ustanovením části třetí této dohody se nemění povinnost ctít základní práva a právní zásady, jak jsou vtěleny zejména do EÚLP a v případě Unie a jejích členských států do Listiny.
45
Povinnost dodržovat Listinu, připomenutá v tomto čl. 524 odst. 2, je uložena členským státům, rozhodují-li o předání osoby do Spojeného království, jelikož rozhodnutí o takovém předání představuje uplatňování unijního práva ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny. Vykonávající justiční orgány členských států jsou proto povinny při přijímání tohoto rozhodnutí zaručit dodržování základních práv uznaných Listinou vůči osobě, na kterou byl vydán zatýkací rozkaz na základě Dohody o obchodu a spolupráci, aniž je v tomto ohledu relevantní skutečnost, že se Listina ve Spojeném království nepoužije (rozsudek ze dne 29. července 2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, bod 49).
46
Konkrétně podle čl. 524 odst. 2 a čl. 604 písm. c) Dohody o obchodu a spolupráci nemůže vykonávající justiční orgán, který má rozhodnout o zatýkacím rozkazu vydaném na základě této dohody, nařídit předání vyžádané osoby, pokud se po konkrétním a precizním přezkumu situace této osoby domnívá, že existují závažné důvody se domnívat, že existuje reálné riziko z hlediska ochrany základních práv této osoby v případě předání do Spojeného království (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. července 2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, bod 78).
47
Pokud se tedy osoba, na kterou byl vydán zatýkací rozkaz na základě Dohody o obchodu a spolupráci, dovolává u tohoto vykonávajícího justičního orgánu existence rizika porušení jednoho nebo více svých základních práv v případě předání této osoby do Spojeného království, nemůže uvedený vykonávající justiční orgán, nemá-li porušit povinnost dodržovat základní práva zakotvenou v čl. 524 odst. 2 této dohody, takové předání nařídit, aniž po náležitém přezkumu konkrétně určí, zda existují závažné důvody se domnívat, že je uvedená osoba vystavena reálnému riziku takového porušení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. července 2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, bod 79).
48
V tomto ohledu je třeba uvést, že zásada speciality není v Listině zmíněna a nelze ji považovat za zásadu, která přímo vyplývá z některého z práv zaručených Listinou nebo obecnou zásadou unijního práva.
49
Z Dohody o obchodu a spolupráci mimo jiné nevyplývá, že by její autoři zamýšleli přiznat požadavku na dodržování zásady speciality stejnou váhu jako základnímu právu zejména pro účely použití čl. 524 odst. 2 a čl. 604 písm. c) této dohody.
50
Z článku 625 uvedené dohody totiž vyplývá, že její autoři předpokládali, že vykonávající členský stát před předáním může a po předání v zásadě musí souhlasit s odchylkou od zásady speciality, aniž je nutné takovou odchylku odůvodňovat nebo k ní vyžadovat souhlas vyžádané osoby.
51
Článek 625 odst. 1 Dohody o obchodu a spolupráci tedy stanoví, jak je uvedeno v bodě 29 tohoto rozsudku, že Spojené království i Unie jednající jménem kteréhokoli ze svých členských států mohou oznámit specializovanému výboru pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci, že ve vztazích s jinými státy, pro něž platí stejné oznámení, se předpokládá, že byl udělen souhlas s tím, aby osoba byla stíhána, odsouzena nebo držena ve vazbě za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody za jiný trestný čin, než kvůli kterému byla tato osoba předána a kterého se dopustila před svým předáním, neuvede-li v konkrétním případě vykonávající justiční orgán ve svém rozhodnutí o předání něco jiného.
52
Využití takové možnosti tedy v praxi umožňuje Spojenému království nebo jednotlivým členským státům obecně vyloučit z uplatnění zásady speciality osoby, které předávají na základě Dohody o obchodu a spolupráci.
53
Dále z čl. 625 odst. 4 Dohody o obchodu a spolupráci vyplývá, že vykonávající justiční orgán je po předání vyžádané osoby povinen udělit souhlas s odchylkou od zásady speciality v situacích, kdy by byl povinen tuto osobu předat, pokud by byl vydán zatýkací rozkaz pro daný trestný čin.
54
Z výše uvedeného vyplývá, že požadavek na dodržování zásady speciality nepředstavuje základní právo a že případná existence rizika porušení této zásady sama o sobě nestačí k odůvodnění použití čl. 524 odst. 2 a čl. 604 písm. c) Dohody o obchodu a spolupráci.
55
Existence takového rizika však může být vedle dalších skutečností relevantní pro účely posouzení existence reálného rizika z hlediska ochrany základních práv ve smyslu posledně uvedeného ustanovení.
56
V prvé řadě tedy čl. 524 odst. 2 a čl. 604 písm. c) Dohody o obchodu a spolupráci vyžadují odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu vydaného na základě této dohody v situaci, kdy by předvídatelné porušení zásady speciality vedlo k reálnému riziku následného porušení základních práv vyžádané osoby, například pokud trest, který by byl uložen v rozporu s touto zásadou, byl této osobě uložen při porušení jejího práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu.
57
Předkládající soud však žádné takové riziko neuvedl, a naopak výslovně upřesnil, že řízení vedoucí k odsouzení vyžádaných osob za pohrdání soudem proběhla plně v souladu s jejich základními právy, takže Soudnímu dvoru nepřísluší, aby v projednávané věci takovou hypotézu použití čl. 524 odst. 2 a čl. 604 písm. c) Dohody o obchodu a spolupráci posuzoval.
58
Ve druhé řadě je třeba zdůraznit, že mezi základní práva, jejichž reálné riziko porušení vyžaduje podle čl. 524 odst. 2 a čl. 604 písm. c) Dohody o obchodu a spolupráci odmítnutí vykonat zatýkací rozkaz vydaný na základě této dohody, patří právo zakotvené v čl. 47 odst. 1 Listiny, který stanoví, že každý, jehož práva a svobody zaručené právem Unie byly porušeny, má právo na účinné prostředky nápravy před soudem (obdobně viz rozsudek ze dne 31. ledna 2023, Puig Gordi a další, C‑158/21, EU:C:2023:57, bod 97).
59
Ačkoli požadavek na dodržování zásady speciality nepředstavuje základní právo, nic to nemění na tom, že tato zásada v mezích své působnosti zakládá procesní záruku pro vyžádanou osobu, které se musí této osobě skutečně dostat, ledaže se jí za podmínek stanovených v článku 611 Dohody o obchodu a spolupráci zřekla nebo vykonávající stát souhlasil s odchylkou od uvedené zásady. Článek 625 této dohody tedy zakotvuje „práv[o] [...] zaručené právem Unie“ ve smyslu čl. 47 odst. 1 Listiny.
60
Z toho vyplývá, že tento čl. 47 odst. 1 by byl porušen, kdyby vyžádaná osoba neměla ve vystavujícím státě k dispozici žádný opravný prostředek, který by jí umožňoval toto právo chránit tím, že by se po svém předání dovolává údajného porušení zásady speciality s cílem zabránit svému trestnímu stíhání, odsouzení nebo zbavení svobody v situaci, kdy článek 625 Dohody o obchodu a spolupráci takové stíhání, odsouzení nebo zbavení svobody vylučuje.
61
V kontextu logiky, která je vlastní mechanismu předávání zavedenému Dohodou o obchodu a spolupráci, je nepříslušnost vykonávajícího justičního orgánu k tomu, aby sám uplatnil zásadu speciality, právě důsledkem povinnosti soudů vystavujícího státu zajistit její dodržování.
62
Je třeba zdůraznit, že v projednávané věci z informací poskytnutých Irskem na jednání vyplývá, že osoba předávaná do Spojeného království má před soudy tohoto státu k dispozici účinné prostředky nápravy, které jí umožňují dovolávat se tvrzeného porušení zásady speciality a dosáhnout soudního posouzení opodstatněnosti stížnosti, která byla v tomto ohledu vznesena.
63
Existence takových prostředků nápravy, kterou bude v případě potřeby muset ověřit předkládající soud, by postačovala k vyloučení existence reálného rizika porušení čl. 47 odst. 1 Listiny v případě předání, a tudíž použití čl. 524 odst. 2 a čl. 604 písm. c) Dohody o obchodu a spolupráci.
64
V případě pochybností v tomto ohledu vykonávající justiční orgán nesmí v žádném případě odmítnout vyhovět zatýkacímu rozkazu vydanému na základě Dohody o obchodu a spolupráci, aniž by nejprve jednak požádal vystavující justiční orgán o informace týkající se prostředků nápravy dostupných ve Spojeném království a jednak požádal o poskytnutí doplňujících záruk (obdobně viz rozsudek ze dne 29. července 2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, body 89 až 91).
65
Na položené otázky je tedy třeba odpovědět tak, že článek 625 Dohody o obchodu a spolupráci musí být vykládán v tom smyslu, že okolnost, že osoba, na kterou byl na základě této dohody vydán zatýkací rozkaz za účelem trestního stíhání pro trestný čin, byla ve vystavujícím státě odsouzena k trestu odnětí svobody v délce šesti měsíců za jiné protiprávní jednání, které má podle práva tohoto státu občanskoprávní povahu, a na které se proto tento zatýkací rozkaz nevztahuje, sama o sobě neumožňuje, aby vykonávající justiční orgán odmítl uvedený zatýkací rozkaz vykonat.
K nákladům řízení
66
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
Článek 625 Dohody o obchodu a spolupráci mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii na jedné straně a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska na straně druhé
musí být vykládán v tom smyslu, že
okolnost, že osoba, na kterou byl na základě této dohody vydán zatýkací rozkaz za účelem trestního stíhání pro trestný čin, byla ve vystavujícím státě odsouzena k trestu odnětí svobody v délce šesti měsíců za jiné protiprávní jednání, které má podle práva tohoto státu občanskoprávní povahu, a na které se proto tento zatýkací rozkaz nevztahuje, sama o sobě neumožňuje, aby příslušný justiční orgán odmítl uvedený zatýkací rozkaz vykonat.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.
(
i
) – Název projednávané věci jsou fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.