62024CJ0272
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
13. listopadu 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Článek 2 SEU – Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU – Zásada nezávislosti soudců – Směrnice 2003/88/ES – Týdenní pracovní doba – Práce přesčas vykonávaná soudci – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví náhradu formou volna s vyloučením peněžité náhrady – Adekvátní výše platu“
Ve věci C‑272/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko) ze dne 8. dubna 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 17. dubna 2024, v řízení
HZ
proti
Tribunalul Galaţi,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení: F. Biltgen, předseda senátu, T. von Danwitz, místopředseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce prvního senátu, I. Ziemele (zpravodajka), A. Kumin, a S. Gervasoni, soudci,
generální advokátka: T. Ćapeta,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za rumunskou vládu: E. Gane, L. Ghiţă a L. Liţu, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: K. Herrmann, D. Recchia a E. A. Stamate, jako zmocněnkyně,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU, ve spojení s článkem 2 SEU, bodů 5 a 7 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků, přijaté na zasedání Evropské rady ve Štrasburku dne 9. prosince 1989, jakož i článků 3 a 5 až 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. 2003, L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi HZ, soudcem Tribunalul Galaţi (Soud prvního stupně v Galaţi, Rumunsko), a tímto soudem, který se týká vyplácení peněžité náhrady za práci vykonávanou HZ v souvislosti s dodatečnými úkoly, které mu byly zadávány od roku 2019.
Právní rámec
Unijní právo
Charta Společenství základních sociálních práv pracovníků
3
Body 5 a 7 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků stanoví:
„5. Každé zaměstnání je spravedlivě odměňováno.
Za tímto účelem v souladu s opatřeními platnými v každé zemi:
–
je pracovníkům zajištěna spravedlivá odměna, tj. odměna dostatečná k zajištění důstojné životní úrovně;
–
pracovníci, kteří vykonávají práci v jiném režimu než na základě smlouvy na plný úvazek a na dobu neurčitou, jsou odměňováni spravedlivou referenční mzdou nebo platem;
–
mzda nebo plat může být předmětem srážek, exekuce nebo postoupení pohledávky pouze v souladu s vnitrostátními předpisy; tyto předpisy musí stanovit opatření k zajištění prostředků nezbytných pro obživu pracovníka a jeho rodiny.
[...]
7.
Dotvoření vnitřního trhu musí vést ke zlepšení životních a pracovních podmínek pracovníků v Evropském společenství. Tento proces musí vyplývat z přibližování těchto podmínek při zachování dosaženého zlepšení, zejména pokud jde o délku a organizaci pracovní doby a jiné formy zaměstnání, než je pracovní poměr na dobu neurčitou, jako jsou pracovní poměr na dobu určitou, práce na zkrácený úvazek, dočasné práce a sezonní práce.
Toto zlepšení musí být tam, kde je to nezbytné, spojeno s rozvojem určitých hledisek právní úpravy zaměstnanosti, jako jsou postupy pro hromadné propouštění a postupy v případě konkurzu.“(neoficiální překlad)
Směrnice 2003/88
4
Článek 3 směrnice 2003/88, nadepsaný „Denní odpočinek“, stanoví:
„Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby každý pracovník měl nárok na minimální denní odpočinek po dobu 11 po sobě jdoucích hodin během 24 hodin.“
5
Článek 5 této směrnice, nadepsaný „Týdenní doba odpočinku“, stanoví:
„Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby za každé období sedmi dnů měl každý pracovník nárok na minimální nepřetržitý odpočinek v délce 24 hodin a navíc jedenáctihodinový denní odpočinek stanovený v článku 3.
Je-li to zdůvodněno objektivními, technickými nebo organizačními podmínkami, může být uplatňována minimální doba odpočinku v délce 24 hodin.“
6
Článek 6 uvedené směrnice, nadepsaný „Maximální délka týdenní pracovní doby“, zní:
„Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby v souladu s potřebou chránit bezpečnost a zdraví pracovníků
a)
byla délka týdenní pracovní doby omezena právními a správními předpisy nebo kolektivními smlouvami nebo dohodami mezi sociálními partnery;
b)
nepřekračovala průměrná délka pracovní doby pro každé období sedmi dnů včetně přesčasů 48 hodin.“
7
Článek 7 téže směrnice, nadepsaný „Dovolená za kalendářní rok“, stanoví:
„1.   Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby měl každý pracovník nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok v trvání nejméně čtyř týdnů v souladu s podmínkami pro získání a přiznávání této dovolené stanovenými vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.
2.   Minimální dobu placené dovolené za kalendářní rok nelze nahradit finanční náhradou, s výjimkou případů ukončení pracovního poměru.“
Rumunské právo
8
Článek 21 odst. 1 Legea-cadru nr. 153/2017 privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice (rámcový zákon č. 153/2017 o odměňování zaměstnanců z veřejných prostředků) ze dne 28. června 2017 (Monitorul Oficial al României, část I, č. 492 ze dne 27. června 2017) (dále jen „rámcový zákon č. 153/2017“) stanoví, že práce přesčas vykonávaná nad rámec běžné pracovní doby je nahrazována formou placeného volna do 60 kalendářních dnů po jejím skončení. Nicméně není-li náhrada formou placeného volna ve lhůtě stanovené v tomto odstavci 1 možná, čl. 21 odst. 2 rámcového zákona č. 153/2017 upřesňuje, že práce přesčas vykonávaná nad rámec běžné pracovní doby se proplácí v následujícím měsíci s příplatkem ve výši 75 % základního platu, funkčním příplatkem nebo funkčním platem, odměnou za vykonanou práci, odpovídajícím odpracované práci přesčas.
9
S ohledem na nutnost dodržet cílový schodek nižší než 3 % hrubého domácího produktu (HDP) stanovený ve Smlouvě o FEU a na přijetí doporučení Rady Evropské unie k odstranění nadměrného schodku veřejných financí v Rumunsku, zejména doporučení Rady ze dne 3. dubna 2020 k odstranění nadměrného schodku veřejných financí v Rumunsku (2020/C 116/01) (Úř. věst. 2020, C 116, s. 1) přijala rumunská vláda několik po sobě jdoucích mimořádných nařízení, která se odchylují od ustanovení článku 21 rámcového zákona č. 153/2017 tím, že stanoví, že práce přesčas vykonávaná nad rámec běžné pracovní doby zaměstnanci placenými z veřejných prostředků, kteří zastávají exekutivní nebo vedoucí funkci, jakož i práce vykonávaná v době týdenního odpočinku, ve svátcích a v ostatních dnech pracovního klidu se nahrazuje výhradně formou volna bez jakékoli peněžité náhrady.
10
Toto opatření bylo původně zavedeno na období od roku 2019 do roku 2021 v čl. 35 odst. 1 Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 114/2018 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal-bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termene (mimořádné nařízení vlády č. 114/2018 o zavedení opatření v oblasti veřejných investic a rozpočtových opatření, o změně a doplnění normativních aktů a o prodloužení některých lhůt), ze dne 28. prosince 2018 (Monitorul Oficial al României, část I, č. 1116 ze dne 29. prosince 2018) (dále jen „OUG č. 114/2018“). Uvedené opatření bylo prodlouženo na rok 2022 v čl. II odst. 1 Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 130/2021 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal-bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termene (mimořádné nařízení vlády č. 130/2021 o zavedení opatření v oblasti veřejných investic a rozpočtových opatření, o změně a doplnění normativních aktů a o prodloužení některých lhůt), ze dne 17. prosince 2021 (Monitorul Oficial al României, část I, č. 1202 ze dne 18. prosince 2021) (dále jen „OUG č. 130/2021“). Totéž opatření bylo zachováno pro rok 2023 v čl. II odst. 1 Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 168/2022 privind unele măsuri fiscal-bugetare, prorogarea unor termene, precum și pentru modificarea și completarea unor acte normative (mimořádné nařízení vlády č. 168/2022 o některých daňových a rozpočtových opatřeních, prodloužení některých lhůt a o změně a doplnění normativních aktů), ze dne 8. prosince 2022 (Monitorul Oficial al României, část I, č. 1186 ze dne 9. prosince 2022) (dále jen „OUG č. 168/2022“).
Spor v původním řízení a předběžná otázka
11
HZ zastává funkci soudce Tribunalul Galați (Soud prvního stupně v Galați) od 1. dubna 2017. Tento soud se od roku 2019 potýká s nedostatkem zaměstnanců, jelikož některá soudcovská místa zůstávají neobsazena.
12
V období od 6. května 2019 do 15. března 2020 pracoval HZ u oddělení pro správní a daňové spory uvedeného soudu a v období od 16. března 2020 do 1. září 2021 byl přidělen k prvnímu občanskoprávnímu oddělení téhož soudu. Podle žalobce v původním řízení byla situace přidělených a obsazovaných pracovních míst v oddělení pro správní a daňové spory následující. V období od roku 2019 do roku 2021 bylo přiděleno devět pracovních míst, z nichž bylo sedm obsazeno a dvě zůstala neobsazena; v roce 2022 bylo přiděleno devět pracovních míst, z nichž bylo pět obsazeno a čtyři zůstala neobsazena, v období od 16. března 2020 do 1. září 2021 sice plán pracovních míst prvního občanskoprávního oddělení počítal se čtrnácti soudcovskými místy, ale obsazeno bylo pouze dvanáct, z nichž dvě pracovní místa byla obsazena soudci na rodičovské dovolené.
13
HZ se domnívá, že od roku 2019 plnil nejen úkoly spojené s jeho vlastním pracovním místem, ale částečně též úkoly odpovídající neobsazeným pracovním místům rozdělené mezi soudce, kteří u daného soudu skutečně působí. HZ měl za to, že mu následkem toho vznikla práce přesčas, za níž požádal o odměnu ve formě části čistých platů a příplatků připadajících na neobsazená pracovní místa, vydělených počtem soudců v činné službě, za období od roku 2019 do roku 2021, jakož i v následujících letech až do doby, dokud nebudou tato volná pracovní místa obsazena.
14
Rozsudkem ze dne 11. ledna 2023 Tribunalul Bucureşti (Soud prvního stupně v Bukurešti, Rumunsko) zamítl žalobu HZ znějící na vyplacení této odměny jako neopodstatněnou zejména z důvodu, že podle čl. 35 odst. 1 OUG č. 114/2018, čl. II odst. 1 OUG č. 130/2021 a čl. II odst. 1 OUG č. 168/2022 práce přesčas vykonávaná nad rámec běžné pracovní doby zaměstnanci placenými z veřejných prostředků, kteří zastávají exekutivní nebo řídící funkci, jakož i práce vykonávaná ve dnech pracovního klidu, svátcích a v ostatních dnech, kdy se podle platných předpisů nevykonává práce v rámci běžné pracovní doby, se nahrazuje výhradně formou volna v odpovídající výši.
15
HZ podal proti tomuto rozsudku odvolání ke Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko), který je předkládajícím soudem, a mimo jiné namítal, že možnost nahrazení takto vykonávané práce přesčas dobou volna je vzhledem k jeho skutečnému pracovnímu vytížení pouze teoretická.
16
Předkládající soud s odkazem na Curtea Constituțională (Ústavní soud, Rumunsko), který rozhodl, že finanční stabilita soudců a státních zástupců je jednou ze záruk nezávislosti soudnictví, uvádí, že odchylně od režimu zavedeného článkem 21 rámcového zákona č. 153/2017 lze podle OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022 práci přesčas vykonávanou soudci v letech 2019 až 2023 nahradit výhradně poskytnutím volna.
17
Tento soud zaprvé zdůrazňuje, že právní úprava v oblasti práce přesčas použitelná na všechny zaměstnance placené z veřejných prostředků neodnímá nárok na náhradu, nýbrž pouze omezuje formu této náhrady na poskytnutí volna.
18
Podle žalobce v původním řízení však situace chronického nedostatku zaměstnanců v rámci soudu vede k nárůstu úkolů, které musí plnit každý ze soudců činných u tohoto soudu, jakož i ke zvýšení rizika pochybení a vzniku kárné odpovědnosti soudců a státních zástupců. V takové situaci by se navíc poskytnutí náhradního volna mohlo ukázat jako čistě teoretické, takže by se mohlo zdát, že plat soudců neodpovídá odpovědnosti spojené s výkonem jejich funkce.
19
Zadruhé má tento soud za to, že práci přesčas je třeba v danou chvíli posuzovat podle skutečného objemu práce, a nikoli pouze podle míry obsazenosti pracovních míst.
20
Uvedený soud každopádně upřesňuje, že zaměstnavatel žalobce v původním řízení nikdy neodmítl jeho žádost o dovolenou nebo o náhradní volno za odpracované přesčasy a HZ za období dotčené ve věci v původním řízení žádnou takovou žádost ani nepodal.
21
Za těchto okolností se Curtea de Apel București (Odvolací soud v Bukurešti) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 2 SEU, body 5 a 7 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků a články 3 a 5 až 7 směrnice [2003/88/ES] vykládán za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, v tom smyslu, že zásada nezávislosti soudců brání takové vnitrostátní právní úpravě, která zakazuje proplácení přesčasů odpracovaných soudcem v důsledku nedostatku zaměstnanců soudu, u něhož vykonává svou činnost, a to v situaci, v níž by náhrada formou volna odpovídajícího přesčasům odpracovaným nad rámec běžné pracovní doby a ve dnech pracovního klidu a svátcích, pokud by byla uplatněna, měla nepříznivý dopad na dovolenou za kalendářní rok stanovenou zákonem?“
K předběžné otázce
22
Úvodem z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že HZ požaduje vyplácení části čistých platů a příplatků připadajících na soudcovská místa, která nebyla v rámci soudu, u něhož působí, obsazena, za období od roku 2019 do roku 2022, jakož i v následujících letech až do doby skutečného obsazení těchto pracovních míst, a to ve formě odměny za hodiny, které odpracoval při plnění úkolů připadajících soudcům, jejichž místa zůstala během tohoto období, jakož i po jeho uplynutí neobsazena.
23
Předkládající soud upřesňuje, že HZ u svého zaměstnavatele nepožádal o poskytnutí volna podle OUG č. 114/2018, č. 130/2021 a č. 168/2022 za práci přesčas, kterou během období dotčeného ve věci v původním řízení údajně vykonával. V tomto ohledu nic ve spise nenasvědčuje tomu, že by zaměstnavatel HZ od výkonu tohoto práva odrazoval, nebo mu v něm dokonce bránil. Dále tento soud podotýká, že tato práce přesčas nebyla zaměstnavatelem ani samotným žalobcem v původním řízení zaevidována, jelikož žalobce v původním řízení odvozuje objem práce přesčas, která mu připadla, z počtu neobsazených soudcovských míst v rámci soudu, u něhož působí, za každý rok uvedený ve své žádosti.
24
V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že specifika spojená s výkonem funkce soudce, která úzce souvisejí s jejím statusem, mohou bránit přesnému evidování pracovní doby soudců z hlediska běžné pracovní doby a práce přesčas. Soudní činnost má tedy určité charakteristické rysy, které mohou ztížit, ne-li znemožnit, určení délky této pracovní doby způsobem možným v jiných povoláních. Soudní projednávání věcí totiž může podléhat závazným zákonným lhůtám, může probíhat v režimu naléhavého řízení, zejména pak řízení o předběžných opatřeních, a obecně musí splňovat požadavek, že rozsudek musí být vydán v přiměřené lhůtě, což jsou všechno okolnosti, které pravidelně vyžadují plnění úkolů mimo běžnou pracovní dobu. Ani účast na jednáních nemůže být omezena přesně určenou pracovní dobou, nad níž by měl soudce nebo soud, u něhož tento soudce vykonává činnost, plnou kontrolu.
25
Každopádně, jak zdůrazňuje předkládající soud, nutnost práce přesčas je třeba posuzovat podle skutečného objemu práce soudce v danou chvíli a nelze ji předpokládat nebo odhadovat pouze podle míry obsazenosti pracovních míst v rámci soudu, k němuž je tento soudce přidělen. Kromě toho je podle rumunské vlády objem práce soudců kvantifikován Consiliul Superior al Magistraturii (Nejvyšší rada soudnictví, Rumunsko), která zajišťuje rovnoměrné rozdělení práce mezi soudy a na základě takto rozdělené práce určuje počet soudců, kteří mají být ke každému ze soudů přiděleni.
26
Jak však sám předkládající soud uvádí, HZ se k předkládajícímu soudu obrací s návrhem na peněžitou náhradu za práci přesčas, kterou vykonával v období uvedeném ve své žádosti, nikoli na základě obecného režimu týkajícího se práce přesčas stanoveného v čl. 21 odst. 1 až 6 rámcového zákona č. 153/2017 použitelného před zavedením odchylek stanovených v OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022, nýbrž s tím, že vyčíslil své nároky na základě čistých platů a příplatků připadajících na soudcovská místa, jež zůstala v rámci soudu, u něhož HZ vykonává činnost, neobsazena, vydělených počtem soudcovských míst, která jsou skutečně obsazena.
27
V tomto ohledu je třeba připomenout, že pojem „odměna“ musí být vykládán v širším smyslu tak, že zahrnuje zejména všechny odměny v hotovosti nebo v naturáliích, stávající či budoucí, za podmínky, že je zaměstnavatel vyplácí – byť nepřímo – zaměstnanci v souvislosti se zaměstnáním, ať již na základě pracovní smlouvy, legislativních ustanovení či dobrovolně (rozsudek ze dne 22. února 2024, Randstad Empleo a další, C‑649/22, EU:C:2024:156, bod 44 a citovaná judikatura).
28
Je nutno konstatovat, že tím, že HZ požaduje odměnu za práci přesčas vypočtenou na základě čistých platů a příplatků připadajících na pracovní místa, jež zůstala v rámci soudu, u něhož působí, neobsazena, aniž požádal o volno odpovídající těmto přesčasům nebo peněžitou náhradu podle obecného režimu stanoveného v čl. 21 odst. 1 až 6 rámcového zákona č. 153/2017, se jeví, že HZ svou žalobou podanou k předkládajícímu soudu zpochybňuje plat, který mu přísluší jakožto soudci soudu, který se potýká s nedostatkem zaměstnanců, spíše než povahu náhrady, která mu náleží za práci přesčas.
29
V této souvislosti se předkládající soud táže, zda je vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení slučitelná s nezávislostí soudců, jak ji zaručuje čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 2 SEU, body 5 a 7 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků, jakož i články 3 a 5 až 7 směrnice 2003/88/ES.
30
Pokud jde o normy, o jejichž výklad předkládající soud žádá Soudní dvůr, je třeba uvést, že předkládající soud neupřesňuje, do jaké míry je pro zodpovězení této otázky relevantní bod 7 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků, podle něhož má být zlepšení životních a pracovních podmínek pracovníků v Evropské unii spojeno s rozvojem určitých hledisek právní úpravy zaměstnanosti.
31
Pokud jde dále o směrnici 2003/88, je třeba připomenout, že s výjimkou placené dovolené za kalendářní rok se na odměňování pracovníků v zásadě nepoužije (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. července 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 96 a citovaná judikatura).
32
Je pravda, že předkládající soud má patrně za to, že náhrada formou volna odpovídajícího práci přesčas vykonávané nad rámec běžné pracovní doby a ve dnech pracovního klidu a svátcích, by mohla, pokud by byla uplatněna, mít nepříznivý dopad na dovolenou za kalendářní rok stanovenou zákonem.
33
Ve spise, který má Soudní dvůr k dispozici, však nic nenasvědčuje tomu, proč by vnitrostátní právní úprava, která tuto náhradu stanoví, měla do tohoto práva na dovolenou zasahovat. Za těchto okolností nelze mít za to, že by položená otázka vyžadovala posouzení z hlediska ustanovení směrnice 2003/88.
34
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba mít za to, že podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 2 SEU a bodem 5 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která za práci, kterou soudce vykonává za účelem plnění úkolů plynoucích z neobsazeného pracovního místa v rámci soudu, u něhož působí, nad rámec úkolů spojených s jeho vlastním pracovním místem, stanoví výhradně poskytnutí náhradního volna, čímž vylučuje jakoukoli peněžitou náhradu za práci vykonávanou v souvislosti s plněním těchto dodatečných úkolů.
35
Úvodem je třeba připomenout, že článek 19 SEU, který vyjadřuje hodnotu právního státu zakotvenou v článku 2 SEU, pověřuje vnitrostátní soudy a Soudní dvůr úkolem zaručit plné uplatňování unijního práva ve všech členských státech a soudní ochranu práv, která pro jednotlivce z unijního práva vyplývají. Za tímto účelem je ochrana nezávislosti těchto orgánů zásadní (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 47 a citovaná judikatura).
36
Požadavek nezávislosti soudů, který je inherentní poslání rozhodovat jako soud, je totiž součástí podstaty základního práva na účinnou soudní ochranu a na spravedlivý proces, které má zásadní význam jakožto záruka ochrany všech práv, která jednotlivcům vyplývají z unijního práva, a jako záruka zachování hodnot uvedených v článku 2 SEU, zejména hodnoty právního státu, které jsou společné členským státům a které vymezují samotnou identitu Unie jako společného právního řádu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 48 a citovaná judikatura).
37
Pojem nezávislosti soudů zejména předpokládá, že dotyčný orgán vykonává soudní funkce zcela samostatně, není hierarchicky na nikoho vázán ani není nikomu podřízen a od nikoho nepřijímá příkazy či pokyny jakéhokoliv původu, čímž je chráněn před vnějšími zásahy nebo tlaky, které by mohly narušit nezávislost rozhodování jeho členů a ovlivnit jejich rozhodnutí. Stejně jako neodvolatelnost členů dotyčného orgánu představuje přitom platové ohodnocení těchto členů úměrné významu funkce, kterou vykonávají, významnou záruku nezávislosti soudců (rozsudky ze dne 27. února 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, body 44 a 45; ze dne 7. února 2019, Escribano Vindel, C‑49/18, EU:C:2019:106, bod 66, jakož i ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 49).
38
Je pravda, že členské státy mají při rozhodování o veřejných výdajích široký prostor pro uvážení, zejména při určení způsobu výpočtu těchto výdajů, mimo jiné platu soudců (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 51).
39
Vnitrostátní pravidla týkající se platu soudců však nesmí u jednotlivců vyvolat legitimní pochybnosti stran neovlivnitelnosti dotyčných soudců ve vztahu k vnějším skutečnostem a jejich neutrality ve vztahu ke střetávajícím se zájmům (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 52 a citovaná judikatura).
40
Konkrétně, jak bylo uvedeno v bodě 37 tohoto rozsudku, skutečnost, že soudci pobírají plat úměrný významu funkcí, které vykonávají, představuje významnou záruku nezávislosti soudců.
41
V tomto ohledu, kromě spravedlivého charakteru, ve smyslu bodu 5 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků, platu, který by soudci měli pobírat, musí být navíc jejich plat s ohledem na socioekonomický kontext dotyčného členského státu dostatečně vysoký, aby jim poskytoval určitou ekonomickou nezávislost, která umožní chránit je před rizikem, že by případné vnější zásahy nebo tlaky mohly narušit neutralitu rozhodnutí, která musí přijmout. Výše tohoto platu tedy musí být taková, aby chránila soudce před rizikem korupce (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 58, jakož i citovaná judikatura).
42
I když se tedy plat soudců může lišit v závislosti na počtu odpracovaných let a povaze funkcí, které jsou jim svěřeny, musí být vždy úměrný významu funkcí, jež vykonávají v právním státě (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 60).
43
Posouzení adekvátnosti platu soudců předpokládá, že vedle běžné platové základny se zohlední i různé příplatky a náhrady, které pobírají, a to zejména na základě odpracovaných let nebo na základě funkcí, které jsou jim svěřeny, ale zohlední se také případné osvobození od příspěvků na sociální zabezpečení (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 61).
44
Adekvátnost platu soudců musí být navíc posuzována s přihlédnutím k ekonomické, sociální a finanční situaci daného členského státu. Z tohoto hlediska je vhodné porovnat průměrný plat soudců s průměrnou mzdou v tomto státě (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 62).
45
Kromě toho v zájmu zajištění nezávislosti soudců a obecněji kvality soudnictví v právním státě by politiky v oblasti justice měly zohledňovat i mzdy jiných právnických profesí, aby se povolání soudce stalo atraktivním pro vysoce kvalifikované právníky. Nelze z toho však dovodit, že zásada nezávislosti soudců brání tomu, aby soudci pobírali nižší plat, než je průměrná odměna jiných právních odborníků, zejména těch, kteří vykonávají svobodné povolání, jako jsou advokáti, jelikož tito se zjevně nacházejí v jiné situaci než soudci (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 63).
46
Každopádně v souladu se zásadou dělby moci, která charakterizuje fungování právního státu, by způsob určení platu soudců neměl vyvolávat pochybnosti o nezávislosti soudů na zákonodárné a výkonné moci (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 50).
47
Konečně způsob určení platu soudců musí být možné podrobit účinnému soudnímu přezkumu v souladu s procesními pravidly stanovenými právem daného členského státu (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 64).
48
Pokud jde o přijetí legislativního opatření, které odchylně od vnitrostátní právní úpravy a v situaci nedostatku zaměstnanců stanoví, že práce přesčas soudce vyplývající z plnění úkolů spojených s neobsazeným soudcovským místem v rámci soudu není kompenzována peněžitou náhradou, nýbrž poskytnutím náhradního volna, platí, že aby bylo takové odchylné opatření v souladu se zásadou nezávislosti soudců, musí splňovat řadu požadavků.
49
Zaprvé musí být takové odchylné opatření, jako je opatření uvedené v předchozím bodě, stejně jako obecná pravidla pro určení platu soudců, od nichž se odchyluje, stanoveno zákonem. Mimoto pravidla odměňování soudců stanovená v tomto odchylném opatření musí být objektivní, předvídatelná a transparentní (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 66).
50
Zadruhé musí být uvedené odchylné opatření odůvodněno cílem obecného zájmu, jako je požadavek odstranění nadměrného schodku veřejných financí ve smyslu čl. 126 odst. 1 SFEU (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 67, jakož i citovaná judikatura).
51
Rozpočtové důvody pro přijetí opatření odchylujícího se od obecných pravidel odměňování soudců musí být jasně zformulovány. Mimoto s výhradou řádně odůvodněných výjimečných okolností nesmí být tato opatření konkrétně zaměřena pouze na členy vnitrostátních soudů a musí být součástí obecnějšího rámce, jehož cílem je zajistit, aby se na rozpočtovém úsilí podílel větší počet osob zaměstnaných ve vnitrostátní veřejné správě (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 27. února 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, bod 49, ze dne 7. února 2019, Escribano Vindel, C‑49/18, EU:C:2019:106, bod 67, jakož i ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 69).
52
Pokud tedy členský stát přijme opatření spočívající v omezení rozpočtu, která se týkají jeho úředníků a státních zaměstnanců, může se ve společnosti vyznačující se solidaritou, jak zdůrazňuje článek 2 SEU, rozhodnout uplatnit tato opatření i na vnitrostátní soudce (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 71).
53
Zatřetí je třeba uvést, že v souladu se zásadou proporcionality, která je obecnou zásadou unijního práva, musí být takové odchylné opatření, jako je opatření uvedené v bodě 48 tohoto rozsudku, způsobilé zaručit dosažení sledovaného cíle obecného zájmu, musí se omezit na to, co je k dosažení tohoto cíle nezbytně nutné, a nesmí být nepřiměřené uvedenému cíli, což znamená zvážit význam tohoto cíle a závažnost zásahu do zásady nezávislosti soudců (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 72).
54
Z tohoto důvodu však musí být toto opatření, pokud se jeví jako vhodné k dosažení cíle obecného zájmu uvedeného v bodě 50 tohoto rozsudku, zůstat výjimečné a dočasné, jelikož nesmí být uplatňováno nad rámec doby nezbytné k dosažení sledovaného legitimního cíle, jako je odstranění nadměrného schodku veřejných financí (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 73).
55
Dopad uvedeného opatření na plat soudců nesmí být mimoto nepřiměřený sledovanému cíli (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 74).
56
Začtvrté ochrana nezávislosti soudců vyžaduje, aby navzdory tomu, že vůči nim bylo uplatněno opatření spočívající v rozpočtovém omezení, a i kdyby takové opatření souviselo s existencí závažné hospodářské, sociální a finanční krize, byla výše platu soudců vždy úměrná významu funkcí, které vykonávají, aby zůstali chráněni před vnějšími zásahy nebo tlaky, které by mohly ohrozit jejich nezávislost rozhodování a ovlivnit jejich rozhodnutí, a to v souladu s judikaturou připomenutou v bodě 37 tohoto rozsudku (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 75).
57
Zapáté musí být možné takové odchylné opatření, jako je opatření uvedené v bodě 48 tohoto rozsudku, podrobit i účinnému soudnímu přezkumu (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 76).
58
Ačkoli Soudnímu dvoru v rámci řízení podle článku 267 SFEU nepřísluší aplikovat pravidla unijního práva na konkrétní případ, může za účelem poskytnutí užitečné odpovědi předkládajícím soudům poskytnout těmto soudům vodítka, která vychází ze spisu ve věci v původním řízení a z písemných vyjádření, jež má k dispozici, a která těmto soudům umožní rozhodnout (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 77, jakož i citovaná judikatura).
59
V projednávané věci je na předkládajícím soudu, aby potvrdil následující skutečnosti, které vyplývají z předkládacího rozhodnutí, jakož i z písemných vyjádření předložených Soudnímu dvoru.
60
V první řadě vnitrostátní opatření vylučující odměnu za práci přesčas vykonávanou soudcem bylo zavedeno OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022 na období od roku 2019 do roku 2022. Z předkládacího rozhodnutí přitom vyplývá, že tyto akty mají legislativní povahu a odchylka v nich obsažená platí pouze pro rok, kterého se týká každý z těchto aktů.
61
Ve druhé řadě podle preambule OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022 je přijetí uvedených aktů odůvodněno „nutnost[í] dodržet cílový schodek nižší než 3 % [HDP] stanovený ve [Smlouvě o FEU]“. Jak je připomenuto v bodě 50 tohoto rozsudku, požadavek odstranění nadměrného schodku veřejných financí ve smyslu čl. 126 odst. 1 SFEU představuje cíl obecného zájmu. Je však třeba ověřit, zda jsou neobsazená pracovní místa zahrnuta do rozpočtu, či nikoli, přičemž je zřejmé, že v případě kladné odpovědi by to zpochybnilo systematické a soudržné sledování sledovaného cíle.
62
Kromě toho podle ustanovení OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022, kterými se zavádí odchylka z režimu práce přesčas, jak byla uvedena v právním rámci předkládacího rozhodnutí, se tato ustanovení vztahují na „zaměstnance placené z veřejných prostředků, kteří zastávají exekutivní nebo řídící funkci“. Tato opatření se tedy netýkají výhradně soudců.
63
Ve třetí řadě, pokud jde o přiměřenost opatření dotčeného ve věci v původním řízení, je třeba uvést, že s výhradou ověření ze strany předkládajícího soudu se toto opatření může jevit jako způsobilé zaručit uskutečnění cíle spočívajícího v odstranění schodků veřejných financí a může být nezbytné s ohledem na cíl, jehož má být dosaženo.
64
Pokud jde dále o přiměřenost v užším slova smyslu, bude na tomto soudu, aby prokázal, že opatření dotčené ve věci v původním řízení nepředstavuje přímé snížení platu soudců, a to tím, že ověří, zda OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022 skutečně pouze omezují povahu náhrady za vykonávanou práci přesčas na poskytnutí volna v odpovídající výši.
65
S ohledem na rizika zjištěná předkládajícím soudem, kterým mohou být soudci při práci přesčas vystaveni, přitom bude muset tento soud s ohledem na skutkový stav ověřit, zda dotyční soudci nejsou v praxi od čerpání tohoto volna odrazováni, nebo jim v jeho čerpání není bráněno.
66
Každopádně pokud se uvedený soud táže na adekvátnost platu pobíraného HZ, z bodů 44 a 56 tohoto rozsudku vyplývá, že v případě soudců je tuto adekvátnost třeba posoudit s přihlédnutím k ekonomické, sociální a finanční situaci dotyčného členského státu a porovnáním průměrného platu soudců s průměrnou mzdou v tomto státě.
67
Evropská komise přitom s odkazem na srovnávací přehled Unie o soudnictví za rok 2024 ve svém písemném vyjádření uvádí, že rumunský soudce na začátku kariéry pobírá průměrný plat ve výši 2_9násobku průměrné hrubé roční mzdy v Rumunsku, což však přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
68
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou předběžnou otázku odpovědět tak, že čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 2 SEU a bodem 5 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků musí být vykládán v tom smyslu, že zásada nezávislosti soudců nebrání vnitrostátní právní úpravě, která za práci, kterou soudce vykonává za účelem plnění úkolů plynoucích z neobsazeného pracovního místa v rámci soudu, u něhož působí, nad rámec úkolů spojených s jeho vlastním pracovním místem, stanoví výhradně poskytnutí náhradního volna, čímž vylučuje jakoukoli peněžitou náhradu za práci vykonávanou v souvislosti s plněním těchto dodatečných úkolů, za podmínky, že tento soudce může účinně čerpat náhradní volno, na které mu vznikl nárok, a tato právní úprava nemá vliv na adekvátnost jeho platu vzhledem k významu funkce, kterou vykonává.
K nákladům řízení
69
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 2 SEU a bodem 5 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků přijaté na zasedání Evropské rady ve Štrasburku dne 9. prosince 1989
musí být vykládán v tom smyslu, že
zásada nezávislosti soudců nebrání vnitrostátní právní úpravě, která za práci, kterou soudce vykonává za účelem plnění úkolů plynoucích z neobsazeného pracovního místa v rámci soudu, u něhož působí, nad rámec úkolů spojených s jeho vlastním pracovním místem, stanoví výhradně poskytnutí náhradního volna, čímž vylučuje jakoukoli peněžitou náhradu za práci vykonávanou v souvislosti s plněním těchto dodatečných úkolů, za podmínky, že tento soudce může účinně čerpat náhradní volno, na které mu vznikl nárok, a tato právní úprava nemá vliv na adekvátnost jeho platu vzhledem k významu funkce, kterou vykonává.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: rumunština.