ROZSUDEK TRIBUNÁLU (devátého rozšířeného senátu)
17. července 2024(*)
„ Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření vzhledem k situaci v Sýrii – Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů – Omezení vstupu na území členských států – Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje nebo které jsou předmětem omezení vstupu na území členských států – Zařazení a ponechání jména žalobkyně na seznamu – Dědic osoby, které se již týkala omezující opatření – Právo na obhajobu – Nesprávné posouzení – Mimosmluvní odpovědnost“
Ve věci T‑209/22,
Shahla Makhlouf (Machlúf), s bydlištěm ve Fairfaxu, Virginie (Spojené státy), zástupci: G. Karouni a E. Assogba, advokáti,
žalobkyně,
proti
Radě Evropské unie, zástupci: A. Limonet a V. Piessevaux, jako zmocněnci,
žalované,
TRIBUNÁL (devátý rozšířený senát),
ve složení: L. Truchot, předseda, H. Kanninen, R. Frendo (zpravodajkyně), M. Sampol Pucurull a T. Perišin, soudci,
za soudní kancelář: L. Ramette, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po jednání konaném dne 16. července 2023,
vydává tento
Rozsudek
1        Svou žalobou se žalobkyně Shahla Makhlouf (dále „Machlúf“) domáhá jednak na základě článku 263 SFEU zrušení zaprvé prováděcího rozhodnutí Rady (SZBP) 2022/242 ze dne 21. února 2022, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2022, L 40, s. 26), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2022/237 ze dne 21. února 2022, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2022, L 40, s. 6) (dále jen společně „prvotní akty“), a zadruhé rozhodnutí Rady (SZBP) 2023/1035 ze dne 25. května 2023, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2023, L 139, s. 49), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2023/1027 ze dne 25. května 2023, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2023, L 139, s. 1) (dále jen společně „akty o ponechání na seznamech“), v rozsahu, v němž se týkají její osoby (dále jen společně „napadené akty“), a jednak na základě článku 268 SFEU, náhrady škody, která jí údajně vznikla z důvodu přijetí napadených aktů.
Okolností předcházející sporu a skutečnosti po podání žaloby
2        Žalobkyně je jednou z dcer Mohammeda Machlúfa, podnikatele syrské státní příslušnosti.
3        Projednávaná věc spadá do rámce omezujících opatření přijatých od roku 2011 Radou Evropské unie vůči Sýrii a vůči osobám odpovědným za násilné represe proti syrskému civilnímu obyvatelstvu.
4        Dne 9. května 2011 přijala Rada rozhodnutí 2011/273/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2011, L 121, s. 11), a „důrazně odsoudila násilné potlačení pokojných protestních akcí, k němuž došlo na různých místech v Sýrii“. Zavedla zejména omezení vstupu na území Evropské unie, jakož i zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů určitých osob a subjektů „odpovědných za násilné represe proti civilnímu obyvatelstvu v Sýrii“. Vzhledem k tomu, že Rada měla za to, že k zajištění provádění rozhodnutí 2011/273 je nezbytné regulační opatření na úrovni Unie, přijala rovněž nařízení (EU) č. 442/2011 ze dne 9. května 2011 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2011, L 121, s. 1).
5        Jména osob „odpovědných za násilné represe proti civilnímu obyvatelstvu v Sýrii“, jakož i jména fyzických nebo právnických osob a subjektů s nimi spojených byla uvedena v příloze rozhodnutí 2011/273 a v příloze II k nařízení č. 442/2011.
6        Dne 1. srpna 2011 přijala Rada prováděcí rozhodnutí 2011/488/SZBP, kterým se provádí rozhodnutí 2011/273 (Úř. věst. 2011, L 199, s. 74), a prováděcí nařízení (EU) č. 755/2011, kterým se provádí nařízení č. 442/2011 (Úř. věst. 2011, L 199, s. 33), aby bylo do příslušných příloh obsahujících seznam osob a subjektů dotčených omezujícími opatřeními zahrnuto zejména jméno Mohammeda Machlúfa (viz bod 5 výše).
7        Dne 18. ledna 2012 přijala Rada nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii a o zrušení nařízení (EU) č. 442/2011 (Úř. věst. 2012, L 16, s 1) a dne 31. května 2013 rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2013, L 147, s. 14) (dále jen společně „základní akty“) zejména za účelem uvalení omezujících opatření vůči osobám, které mají prospěch ze syrského režimu nebo které jej podporují, a osobám s nimi spojeným. Jména těchto osob jsou nyní uvedena v příloze II nařízení č. 36/2012 a v příloze rozhodnutí 2013/255 (dále jen „sporné seznamy“).
8        Vzhledem k závažnosti situace v Sýrii, jak vyplývá z bodu 5 odůvodnění, Rada přijala dne 12. října 2015 rozhodnutí (SZBP) 2015/1836, kterým se mění rozhodnutí 2013/255 (Úř. věst. 2015, L 266, s. 75), a nařízení (EU) 2015/1828, kterým se mění nařízení č. 36/2012 (Úř. věst. 2015, L 266, s. 1) (dále jen společně „akty z roku 2015“).
9        Vzhledem k tomu, že Rada učinila závěr, že omezující opatření původně přijatá rozhodnutím 2011/273 neumožnila ukončit násilné represe páchané syrským režimem vůči civilnímu obyvatelstvu, rozhodla, jak vyplývá z bodu 5 odůvodnění rozhodnutí 2015/1836, „že je nutné zachovat a zajistit účinnost stávajících omezujících opatření tím, že je dále rozvine, přičemž současně zachová svůj cílený a diferencovaný přístup a zohlední humanitární situaci syrského obyvatelstva“, přičemž se domnívá, že „s ohledem na specifické podmínky panující v Sýrii mají z hlediska účinnosti těchto omezujících opatření zvláštní význam určité kategorie osob a subjektů“.
10      V důsledku toho bylo rozhodnutím 2015/1836 změněno znění článků 27 a 28 rozhodnutí 2013/255. Tyto články nyní stanoví omezení ve vstupu na území členských států nebo průjezdu přes něj, jakož i zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů osob, které spadají do kategorií osob uvedených v odst. 2 písm. a) až g), jejichž seznam je obsažen v příloze I, s výjimkou případů podle jejich odstavce 3, kdy je k dispozici „dostatek informací o tom, že [tyto osoby] nejsou či již dále nejsou s režimem spjaty, nemají na něj žádný vliv ani nepředstavují skutečné riziko obcházení“.
11      Zejména proto, jak vyplývá z bodu 7 odůvodnění rozhodnutí 2015/1836, že „moc je v Sýrii tradičně vykonávána na rodinném základě, je v současném syrském režimu moc soustředěna v rukou vlivných členů rodin Assadů a Machlúfů“, bylo třeba stanovit omezující opatření vůči některým členům těchto rodin, a přímo tak prostřednictvím členů těchto rodin působit na syrský režim, aby změnil své represivní politiky, a zároveň zamezit riziku obcházení omezujících opatření prostřednictvím členů uvedených rodin.
12      Po přijetí aktů z roku 2015 tak čl. 27 odst. 2 písm. b) a čl. 28 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2013/255 nyní rovněž uvalují omezující opatření vůči „členům rodin Assadů a Machlúfů“ (dále jen „kritérium rodinné příslušnosti“). Zároveň byl článek 15 nařízení č. 36/2012 doplněn o odst. 1a písm. b), který stanoví zmrazení finančních prostředků členů těchto rodin (dále společně s čl. 27 odst. 2 písm. b) a čl. 28 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 2013/255 „ustanovení zavádějící kritérium rodinné příslušnosti“).
13      Mohammed Machlúf (dále jen „zesnulý“) zemřel dne 12. září 2020. K tomuto datu se jeho jméno stále objevovalo na sporných seznamech.
14      Dne 21. února 2022 vložila Rada prvotními akty jméno žalobkyně do řádku 320 sporných seznamů z následujícího důvodu:
„Dcera Mohammeda Ma[ch]lúfa. Členka rodiny Ma[ch]lúfů.“
15      K odůvodnění zařazení jména žalobkyně na sporné seznamy se Rada opřela o rozhodnutí syrského soudu o zahájení dědického řízení po zesnulém s datem 27. září 2020 (dále jen „rozhodnutí o zahájení dědického řízení“).
16      Tři dny po přijetí prvotních aktů, a sice dne 24. února 2022, přijala Rada rozhodnutí (SZBP) 2022/306, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255 (Úř. věst. 2022, L 46, s. 95), a prováděcí nařízení (EU) 2022/299, kterým se provádí nařízení č. 36/2012 (Úř. věst. 2022, L 46, s. 1), za účelem odstranění jména zesnulého ze sporných seznamů.
17      Dne 12. dubna 2022 zaslala žalobkyně Radě žádost o vyškrtnutí svého jména ze sporných seznamů (dále jen „žádost o přezkum“).
18      Rada zamítla tuto žádost o přezkum dopisem ze dne 31. května 2022 (dále jen „odpověď Rady“) z toho důvodu, že existují dostatečné důvody pro ponechání zařazení jména žalobkyně na sporných seznamech jako členky rodiny Machlúfů a dědičky zesnulého. Při této příležitosti jí předala rozhodnutí o zahájení dědického řízení dokládající důvod zařazení jejího jména na uvedené seznamy.
19      V odpovědi informovala Rada žalobkyni o přijetí rozhodnutí Rady (SZBP) 2022/849 ze dne 30. května 2022, kterým se mění rozhodnutí 2013/255 (Úř. věst. 2022, L 148, s. 52), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2022/840 ze dne 31. května 2022, kterým se provádí nařízení č. 36/2012 (Úř. věst. 2022, L 148, s. 8), kterými ponechala jméno žalobkyně na sporných seznamech do 1. června 2023.
20      Dne 25. května 2023 přijala Rada akty o ponechání na seznamech, které v podstatě prodlužují uplatňování základních aktů a sporných seznamů, zejména vůči žalobkyni, do 1. června 2024.
Návrhová žádání účastnic řízení
21      Po úpravě žaloby podle článku 86 jednacího řádu Tribunálu žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
–        zrušil napadené akty;
–        uložil Radě, aby jí poskytla jednak zadostiučinění ve výši 30 000 eur z titulu nemajetkové újmy vzniklé v důsledku přijetí prvotních aktů a jednak zadostiučinění ve výši 30 000 eur z titulu nemajetkové újmy vzniklé v důsledku aktů o ponechání na seznamech;
–        uložil Radě náhradu nákladů řízení.
22      Rada navrhuje, aby Tribunál:
–        zamítl žalobu v plném rozsahu;
–        podpůrně v případě zrušení prvotních aktů v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně, zachoval účinky prováděcího rozhodnutí 2022/242 ve vztahu k žalobkyni až do nabytí účinnosti zrušení prováděcího nařízení 2022/237;
–        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
K přípustnosti úpravy žaloby
23      V návrhu na úpravu navrhuje žalobkyně rozšířit dosah své žaloby na základě článku 86 jednacího řádu tak, aby zněla na zrušení aktů o ponechání na seznamech v rozsahu, v němž se jí dotýkají.
24      Na jednání Rada zpochybnila přípustnost úpravy žaloby, přičemž tvrdila, že žalobkyně nenapadla rozhodnutí 2022/849 ani prováděcí nařízení 2022/840, kterými bylo ponecháno v platnosti zařazení jména žalobkyně na sporných seznamech, před přijetím aktů o ponechání na seznamech.
25      V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle čl. 86 odst. 1 jednacího řádu platí, že „[j]e-li akt, jehož zrušení je navrhováno, nahrazen nebo změněn jiným aktem se stejným předmětem, může žalobce před ukončením ústní části řízení […] žalobu upravit tak, že tuto novou skutečnost zohlední“.
26      V projednávané věci je třeba zaprvé uvést, že předmětem jak prvotních aktů, tak aktů o ponechání na seznamech je v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně, uložit žalobkyni individuální omezující opatření spočívající v omezení vstupu a zmrazení všech jejích finančních prostředků a hospodářských zdrojů.
27      Zadruhé v rámci režimu zavádějícího omezující opatření vůči Sýrii mají individuální omezující opatření formu zařazení jmen cílových osob, subjektů nebo orgánů na sporné seznamy, které jsou uvedeny v přílohách rozhodnutí 2013/255 a nařízení č. 36/2012.
28      V této souvislosti prvotní akty změnily přílohy rozhodnutí 2013/255 a nařízení č. 36/2012 tak, že na sporné seznamy bylo zejména zařazeno jméno žalobkyně. Pokud jde o akty o ponechání na seznamech, je třeba uvést, že jednak rozhodnutí 2023/1035, které prodloužilo do 1. června 2024 platnost rozhodnutí 2013/255, včetně přílohy I, ve znění prováděcího rozhodnutí 2022/242, toto jméno uvádí a jednak prováděcí nařízení 2023/1027 změnilo přílohu II nařízení č. 36/2012, přičemž ponechalo, alespoň implicitně, zařazení tohoto jména do této posledně uvedené přílohy. Proto je třeba mít za to, že akty o ponechání na seznamech nahradily prvotní akty ve smyslu čl. 86 odst. 1 jednacího řádu.
29      Z toho vyplývá, že v souladu s cílem hospodárnosti řízení, kterým je veden článek 86 jednacího řádu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. září 2018, Almaz-Antey v. Rada, T‑515/15, nezveřejněný, EU:T:2018:545, body 43 a 44), byla žalobkyně, která se v žalobě domáhala zrušení prvotních aktů, v rámci tohoto řízení oprávněna upravit žalobu tak, že se domáhá rovněž zrušení aktů o ponechání na seznamech, a to i když dříve neupravila žalobu tak, aby se domáhala zrušení rozhodnutí 2022/849 a prováděcího nařízení 2022/840.
30      Je tedy třeba dospět k závěru, že úprava žaloby je přípustná.
K návrhovým žádáním znějícím na zrušení
31      Na podporu svých návrhových žádání znějících na zrušení se žalobkyně dovolává čtyř žalobních důvodů, které v podstatě vycházejí:
–        první z porušení procesních záruk;
–        druhý z nesprávného posouzení skutkového stavu;
–        třetí a čtvrtý z protiprávního a nepřiměřeného zásahu do základního práva žalobkyně na vlastnictví.
32      Tribunál považuje za užitečné zahájit přezkum žaloby analýzou druhého žalobního důvodu.
K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nesprávného posouzení skutkového stavu
33      V rámci tohoto žalobního důvodu, formálně vycházejícího ze zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, žalobkyně zpochybňuje legalitu napadených aktů, a v důsledku toho opodstatněnost zařazení jejího jména na sporné seznamy. Pouhá skutečnost, že přísluší k rodině Machlúfů podle ní nemůže odůvodnit přijetí omezujících opatření vůči ní.
34      Rada argumenty žalobkyně zpochybňuje.
–       Úvodní poznámky
35      Úvodem je třeba poznamenat, že tento žalobní důvod musí být považován za důvod vycházející z nesprávného posouzení skutkového stavu, a nikoli ze zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu. I když je pravda, že Rada má určitou posuzovací pravomoc určit případ od případu, zda jsou splněna právní kritéria, na nichž jsou dotčená omezující opatření založena, nic to totiž nemění na tom, že unijní soudy musí zajistit v zásadě úplný přezkum legality všech unijních aktů (rozsudek ze dne 26. října 2022, Ovsjannikov v. Rada, T‑714/20, nezveřejněný, EU:T:2022:674, bod 61 a citovaná judikatura).
36      Efektivita soudního přezkumu zaručeného v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie vyžaduje, aby unijní soud zajistil, že se rozhodnutí, kterým byla přijata nebo ponechána v platnosti omezující opatření, které individuálně míří na dotčenou osobu nebo subjekt, opírá o dostatečně pevný skutkový základ. Je proto třeba ověřit skutečnosti uváděné ve shrnutí důvodů, ze kterých uvedené rozhodnutí vychází, tak, aby se soudní přezkum neomezoval na abstraktní posouzení pravděpodobnosti uváděných důvodů, ale aby se zaměřil na otázku, zda jsou tyto důvody, nebo alespoň jeden z nich, který sám o sobě postačuje k odůvodnění tohoto rozhodnutí, podložené (rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 119).
37      Unijní soud musí v rámci tohoto přezkumu případně vyzvat příslušný unijní orgán, aby předložil důvěrné i nedůvěrné informace a důkazy, které jsou pro takový přezkum relevantní (rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 120).
38      V případě zpochybnění legality je úkolem příslušného unijního orgánu, aby prokázal, že jsou důvody uplatňované vůči dotyčné osobě podložené, přičemž tato osoba není povinna předložit důkazy o opaku svědčící o tom, že uvedené důvody podložené nejsou (rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 121).
39      Nevyžaduje se, aby uvedený orgán za tímto účelem předložil unijnímu soudu všechny informace a důkazy, jež se týkající důvodů uvedených v aktu, jehož zrušení je navrhováno. Je však třeba, aby předložené informace a důkazy podporovaly důvody použité proti dotyčné osobě nebo subjektu (rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 122).
40      V případě, že příslušný unijní orgán předloží relevantní informace a důkazy, musí unijní soud ověřit věcnou správnost tvrzených skutečností s přihlédnutím k těmto informacím nebo důkazům a posoudit jejich důkazní hodnotu v závislosti na okolnostech projednávané věci a ve světle případného vyjádření k nim předloženého zejména dotčenou osobou nebo subjektem (rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 124).
41      Posouzení opodstatněnosti zařazení musí být provedeno na základě přezkumu důkazů nikoli izolovaně, ale v jejich kontextu (viz rozsudek ze dne 16. března 2022, Sabra v. Rada, T‑249/20, EU:T:2022:140, bod 41 a citovaná judikatura).
42      Při posuzování významu sledovaného zájmu, které je prováděno v rámci přezkumu přiměřenosti předmětných omezujících opatření, lze zohlednit kontext těchto opatření, naléhavost opatření, jejichž účelem bylo vyvinout tlak na syrský režim, aby ukončil násilné represe vůči obyvatelstvu, a skutečnost, že ve státě, který se nachází v občanské válce a kde vládne režim autoritářského charakteru, je obtížné získat přesnější důkazy (viz rozsudek ze dne 16. března 2022, Sabra v. Rada, T‑249/20, EU:T:2022:140, bod 42 a citovaná judikatura).
43      Podle judikatury při neexistenci vyšetřovacích pravomocí ve třetích zemích musí být posouzení unijních orgánů ve skutečnosti založeno na zdrojích informací přístupných veřejnosti, zprávách, novinových článcích nebo jiných podobných zdrojích informací (viz rozsudek ze dne 16. prosince 2020, Haswani v. Rada, T‑521/19, nezveřejněný, EU:T:2020:608, bod 142 a citovaná judikatura).
44      Právě s ohledem na tyto zásady je třeba analyzovat tento žalobní důvod.
–       K opodstatněnosti zařazení jména žalobkyně na sporné seznamy
45      Jméno žalobkyně bylo zařazeno na sporné seznamy s odůvodněním, že byla „[d]cera Mohammeda Ma[ch]lúfa[; č]lenka rodiny Ma[ch]lúfů“ (viz bod 10 výše). Rada se tak k odůvodnění přijetí omezujících opatření vůči žalobkyni v napadených aktech opřela o kritérium rodinné příslušnosti, přičemž se opírala o rozhodnutí o zahájení dědického řízení (viz bod 17 výše), z něhož vyplývá, že žalobkyně byla jedním z dědiců zesnulého.
46      Je třeba uvést, že žalobkyně nezpochybňuje ani pravost, ani důkazní hodnotu rozhodnutí o zahájení dědického řízení. Žalobkyně nezpochybňuje ani svůj příbuzenský vztah se zesnulým, a tedy ani svou příslušnost k rodině Machlúfů.
47      Za těchto okolností se Rada mohla opírat o rozhodnutí o zahájení dědického řízení, aby podložila důvod pro zařazení jména žalobkyně na sporné seznamy.
48      Žalobkyně však tvrdí, že ustanovení zavádějící kritérium rodinné příslušnosti brání jakémukoli systematickému zařazení založenému na prosté příslušnosti k rodině Machlúfů. Připomíná, že podle rozhodnutí 2015/1836 může vzhledem k situaci v Sýrii podléhat omezujícím opatřením pouze vlivný člen uvedené rodiny.
49      V tomto ohledu je třeba nejprve připomenout, že obecné kritérium pro zařazení vycházející z napojení na syrský režim stanovené v čl. 27 odst. 1 a čl. 28 odst. 1 rozhodnutí 2013/255 ve znění rozhodnutí 2015/1836 odpovídající, pokud jde o zmrazení finančních prostředků, čl. 15 odst. 1 písm. a) nařízení č. 36/2012 ve znění nařízení 2015/1828 umožňuje zařadit na sporné seznamy osobu nebo subjekt, který má prospěch z politik syrského režimu nebo je podporuje, jakož i osoby s nimi spojené.
50      Dále v roce 2015 byla k obecnému kritériu napojení na syrský režim doplněna zvláštní kritéria pro zařazení. Nyní jsou obsažena v čl. 27 odst. 2 a čl. 28 odst. 2 rozhodnutí 2013/255 ve znění rozhodnutí 2015/1836 a v čl. 15 odst. 1a) písm. b) nařízení č. 36/2012 ve znění nařízení 2015/1828. Podle judikatury tato ustanovení zakládají vyvratitelnou domněnku napojení na syrský režim, pokud jde o sedm kategorií osob, které patří k určeným skupinám. Mezi tyto kategorie patří zejména „členové rodin Asádů nebo Machlúfů“ (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. října 2020, Makhlouf v. Rada, C‑157/19 P, nezveřejněný, EU:C:2020:777, bod 98).
51      Bylo rovněž rozhodnuto, že zvláštní kritéria pro zařazení ve vztahu k sedmi kategoriím osob uvedeným výše v bodě 50, jsou nezávislá ve vztahu k obecnému kritériu vycházejícímu z napojení na syrský režim, takže pouhá příslušnost k jedné z těchto sedmi kategorií osob je dostačující k tomu, aby bylo možné přijmout omezující opatření stanovená v těchto článcích, aniž by bylo nutné prokazovat podporu, kterou dotčené osoby poskytují stávajícímu syrskému režimu, nebo prospěch, který z toho mají (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. října 2020, Makhlouf v. Rada, C‑157/19 P, nezveřejněný, EU:C:2020:777, bod 83).
52      Z toho je třeba vyvodit, že kritérium rodinné příslušnosti, zavedené akty z roku 2015, představuje objektivní a autonomní kritérium, které je samo o sobě dostatečné k tomu, aby odůvodnilo přijetí omezujících opatření vůči „členům [rodiny] […] Machlúfů“ zařazením jejich jmen na seznamy osob, na které se taková opatření vztahují, pouze z toho důvodu, že patří k uvedené rodině. Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně v bodě 48 výše, kritérium není omezeno na „vlivné“ členy této rodiny.
53      Nic to nemění na tom, že čl. 27 odst. 3 a čl. 28 odst. 3 rozhodnutí 2013/255 ve znění rozhodnutí 2015/1836 a čl. 15 odst. 1b nařízení č. 36/2012 ve znění nařízení 2015/1828 v podstatě stanoví, že osoby, na které se vztahují ustanovení stanovící kritéria pro zařazení, se nezařadí na sporné seznamy, pokud existuje dostatek informací o tom, že nejsou napojeny na syrský režim, že na něj nemají žádný vliv nebo že nejsou spojeny se skutečným rizikem obcházení omezujících opatření.
54      S přihlédnutím k úvahám uvedeným v bodech 50 až 52 výše tak Rada mohla a priori vzhledem k rozhodnutí o zahájení dědického řízení zařadit jméno žalobkyně na sporné seznamy na základě vyvratitelné domněnky napojení na syrský režim vyplývající z kritéria rodinné příslušnosti.
55      Bylo tedy na žalobkyni, aby v rámci zpochybnění napadených aktů poskytla důkazy za účelem vyvrácení domněnky napojení na syrský režim, o kterou se Rada opírala.
56      V tomto ohledu podle judikatury platí, jak bylo připomenuto v bodě 38 výše, že jelikož důkazní břemeno v případě zpochybnění opodstatněnosti odůvodnění pro omezující opatření nese v zásadě Rada, nelze od žalobce vyžadovat nadměrnou důkazní úroveň za účelem vyvrácení domněnky o napojení na syrský režim (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. března 2022, Sabra v. Rada, T‑249/20, EU:T:2022:140, body 132 a 133 a citovaná judikatura).
57      Je tedy třeba mít za to, že se žalobci podařilo domněnku o napojení na režim zavedenou zejména ustanoveními stanovícími kritérium rodinné příslušnosti vyvrátit, pokud uplatňuje argumenty nebo důkazy, které mohou vážně zpochybnit spolehlivost důkazů předložených Radou nebo jejich posouzení, nebo předloží-li před unijním soudem soubor nepřímých důkazů o neexistenci nebo zániku vazby na syrský režim, neexistenci vlivu na uvedený režim nebo neexistenci spojení se skutečným rizikem obcházení omezujících opatření, v souladu s čl. 27 odst. 3 a čl. 28 odst. 3 rozhodnutí 2013/255 ve znění rozhodnutí 2015/1836 a v čl. 15 odst. 1b nařízení č. 36/2012 ve znění nařízení 2015/1828 (viz rozsudek ze dne 16. března 2022, Sabra v. Rada, T‑249/20, EU:T:2022:140, bod 133 a citovaná judikatura).
58      Za účelem vyvrácení domněnky napojení na syrský režim žalobkyně tvrdí, že dětství a období dospívání strávila se svou matkou v Libanonu a že nikdy nežila v Sýrii. V tomto ohledu uvádí, že se narodila v manželství, které trvalo pouze několik měsíců, mezi zesnulým a jeho bývalou manželkou, Nawal Jazaeri (Džazaeri), a dodává, že se s otcem setkala až v jedenácti letech a poté se s ním stýkala jen zřídka. Nakonec uvádí, že je syrské národnosti, ale že v roce 1990 emigrovala se svou matkou do Spojených států, kde získala americké občanství a absolvovala vysokoškolské studium. Tvrdí, že žije ve Spojených státech se svým saúdskoarabským manželem, kterého si vzala v roce 1999, a s jejich dvěma dětmi, které jsou rovněž americkými občany.
59      Na podporu své argumentace žalobkyně předkládá následující důkazy:
–        kopii svého cestovního pasu vydaného americkými orgány;
–        kopii svého diplomu o ukončení středoškolského studia získaného v roce 1984 v Libanonu;
–        kopii dvou diplomů, jednoho vydaného v roce 1992 University of Utah (Utažská univerzita, Spojené státy) a druhého v roce 2016 George Mason University (Univerzita George Masona, Virginie, Spojené království);
–        kopii svého oddacího listu, který se týká manželství se státním příslušníkem Saudské Arábie uzavřeného ve Fairfaxu, Virginie (Spojené státy) v roce 1999;
–        kopii amerických cestovních pasů jejich dvou nezletilých dětí, jednoho narozeného v Saudské Arábii v roce 2007 a druhého ve Spojených státech v roce 2009;
–        kopii výpisu studijních výsledků jejich dětí vyhotovených školskými zařízeními ve Fairfaxu;
–        kopii dvou daňových dokladů vystavených na obydlí ve Fairfaxu za roky 2017 a 2021;
–        pojištění vozidla vystavené na jméno žalobkyně a zaslané na stejnou adresu ve Fairfaxu;
–        kopii odečtu vodoměru na jméno žalobkyně za období od 8. srpna 2017 do 3. listopadu 2022, na které je uvedena stejná adresa ve Fairfaxu;
–        oznámení o úmrtí.
60      Úvodem je třeba poznamenat, že důkazy předložené žalobkyní, z nichž některé pocházejí od státních a správních orgánů a soukromých podniků, které v zásadě nemohou být žalobkyní manipulovány nebo ovlivňovány, byly vypracovány in tempore non suspecto mimo jejich použití v tomto řízení nebo ve správním řízení, které mu předcházelo.
61      Tvrzení žalobkyně, že nikdy nežila v Sýrii, je mimoto potvrzeno kopií jejího cestovního pasu, v němž je jako místo narození uveden Libanon, a diplomem o středoškolském vzdělání vydaným libanonskou školou.
62      Ostatní důkazy prokazují, že žalobkyně žije ve Spojených státech již několik desetiletí, je provdána za státního příslušníka Saudské Arábie a jejich děti jsou občany Spojených států, kde navštěvují školu.
63      Podle judikatury pouhá skutečnost, že osoba žije mimo Sýrii, sama o sobě nepředstavuje dostatečnou okolnost pro tvrzení, že není napojena na syrský režim (rozsudky ze dne 12. března 2014, Al Assad v. Rada, T‑202/12, EU:T:2014:113, bod 104, a ze dne 14. dubna 2021, Al-Tarazi v. Rada, T‑260/19, nezveřejněný, EU:T:2021:187, bod 149) a Rada, která nezpochybňuje žádný z důkazů předložených žalobkyní, má za to, že tyto důkazy nejsou takové povahy, aby vyvrátily domněnku napojení na režim zavedenou kritériem rodinné příslušnosti.
64      Ve fázi repliky však žalobkyně předložila oznámení o úmrtí svého otce zveřejněné v arabštině (dále jen „oznámení o úmrtí“), o němž uvedla, že se o něm dozvěděla až poté, co bylo sděleno třetím osobám v průběhu jiného soudního řízení. Uvádí, že v době podání žaloby jej neměla k dispozici, neboť žila zcela mimo syrský kontext a pohřbu zesnulého se neúčastnila.
65      Toto tvrzení zaprvé potvrzuje skutečnost, že v oznámení o úmrtí jsou uvedena jména pěti synů a dvou dcer zesnulého, nikoliv však jméno žalobkyně.
66      Zadruhé jsou v oznámení o úmrtí uvedena jména dvou manželek zesnulého, a sice Ghady Mhana a Haly Tarif Almaghout, aniž je zmíněna matka žalobkyně, Nawal Džazaeri. Toto opomenutí je o to více zarážející, že v uvedeném oznámení jsou zmíněni další příbuzní zesnulého, kteří zemřeli před ním.
67      Neuvedení jména matky žalobkyně v oznámení o úmrtí tedy potvrzuje tvrzení žalobkyně ohledně krátké doby trvání vztahu mezi její matkou a zesnulým.
68      V této souvislosti je třeba poznamenat, že žalobkyně se narodila v roce 1967, zatímco ze sporných seznamů vyplývá, že Rami Machlúf, nejstarší syn zesnulého a jeho druhé manželky, se narodil v roce 1969, což rovněž potvrzuje krátkou dobu trvání svazku rodičů žalobkyně.
69      Tyto informace vyplývající z oznámení o úmrtí obecně podporují tvrzení žalobkyně, že od dětství byla vzdálena nejen syrskému kontextu, ale také rodině zesnulého, pro kterou se jeví jako cizí.
70      Tento závěr je o to přesvědčivější s ohledem na důkazy předložené žalobkyní, které potvrzují, že od jejího přestěhování v roce 1990 se centrum jejích zájmů nachází ve Spojených státech. To potvrzují dva diplomy vydané americkými univerzitami, z nichž první pochází z roku 1992 a druhý z roku 2016.
71      Žalobkyně dále předkládá rovněž různé daňové doklady vztahující se ke zřízení jejího domova ve Fairfaxu.
72      S ohledem na úvahy uvedené v bodě 60 výše je třeba konstatovat, že důkazy předložené žalobkyní jsou shodující se a důvěryhodné a v souhrnu právně dostačujícím způsobem dokládají její tvrzení ohledně odcizení se rodině Machlúfů.
73      Důkazy předložené žalobkyní tedy představují soubor dostatečně konkrétních, přesných a shodujících se nepřímých důkazů o neexistenci nebo zániku napojení na syrský režim nebo o neexistenci vlivu na uvedený režim nebo o neexistenci spojení s reálným rizikem obcházení omezujících opatření ve smyslu judikatury uvedené v bodě 57 výše, takže je třeba mít za to, že žalobkyně úspěšně vyvrátila domněnku napojení na syrský režim vyplývající z kritéria rodinné příslušnosti.
74      V tomto ohledu Rada ve svých písemnostech pouze tvrdí, že cílem napadených aktů bylo nejen zabránit předání majetku zesnulého jeho dědicům, včetně žalobkyně, jak vyplývá z bodu 3 odůvodnění prvotních aktů, ale také zabránit čtyřem synům zesnulého, na které se již omezující opatření vztahovala, aby se s žalobkyní spolčili s cílem vyhnout se zmrazení finančních prostředků týkajících se jejich dědického podílu. Rada dále při jednání tvrdila, že fyzická vzdálenost žalobkyně, konkrétně její pobyt ve Spojených státech, neznamená, že se žalobkyně distancovala od syrského režimu nebo od zbytku rodiny Machlúfů.
75      Takto obecná, či dokonce hypotetická argumentace, která není ničím podložena, však nezpochybňuje věrohodnost důkazů předložených žalobkyní k vyvrácení domněnky napojení na syrský režim.
76      Z toho vyplývá, že Rada neunesla důkazní břemeno k prokázání opodstatněnosti napadených aktů poté, co žalobkyně zpochybnila napadené akty a předložila důkazy ve smyslu judikatury uvedené v bodech 38 až 40 výše.
77      Za těchto okolností jsou napadené akty stiženy vadou spočívající v nesprávném posouzení skutkového stavu.
78      S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba vyhovět druhému žalobnímu důvodu, a tudíž zrušit napadené akty, aniž je třeba provést analýzu prvního, třetího a čtvrtého žalobního důvodu.
K časovým účinkům zrušení napadených aktů
79      Pokud jde o návrh Rady vznesený podpůrně v její žalobní odpovědi, aby byly zachovány účinky prováděcího rozhodnutí 2022/242 až do nabytí účinnosti částečného zrušení prováděcího nařízení 2022/237 vůči žalobkyni, je třeba připomenout, že tímto rozhodnutím Rada zařadila s účinností od 21. února 2022 jméno žalobkyně na seznam osob, na které se vztahují omezující opatření uvedená v příloze I rozhodnutí 2013/255. Po přijetí rozhodnutí 2022/849 (viz bod 19 výše), bylo zařazení žalobkyně na sporných seznamech prodlouženo do 1. června 2023.
80      Rada dále rozhodnutím 2023/1035 aktualizovala přílohu I rozhodnutí 2013/255 a zachovala v ní jméno žalobkyně až do 1. června 2024 (viz bod 20 výše).
81      Rozhodnutím Rady (SZBP) 2024/1510 ze dne 27. května 2024, kterým se mění rozhodnutí 2013/255 (Úř. věst. L, 2024/1510), však Rada aktualizovala seznam osob, na které se vztahují omezující opatření uvedená v příloze I rozhodnutí 2013/255, a ponechala jméno žalobkyně na seznamu do 1. června 2025.
82      Zrušení prováděcího rozhodnutí 2022/242 a rozhodnutí 2023/1035 v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně, tedy sice vede ke zrušení zařazení jejího jména na seznam uvedený v příloze I rozhodnutí 2013/255 na období od 21. února 2022 do 1. června 2024, avšak toto zrušení se nevztahuje na rozhodnutí 2024/1510, které není předmětem této žaloby.
83      Tudíž vzhledem k tomu, že se na žalobkyni k dnešnímu dni vztahují nová omezující opatření, se podpůrný návrh Rady týkající se časových účinků částečného zrušení prováděcího rozhodnutí 2022/242, připomenutý v bodě 80 výše, stal bezpředmětným.
K návrhovým žádáním znějícím na náhradu škody
84      Žalobkyně tvrdí, že nesprávné posouzení skutkového stavu, kterého se Rada dopustila a které postihuje napadené akty, představuje dostatečně závažné porušení právní normy, jejímž cílem je přiznat práva jednotlivcům. Dodává rovněž, že napadené akty vážně poškozují její dobrou pověst.
85      Rada zpochybňuje argumenty žalobkyně, a zejména tvrdí, že napadené akty nejsou stiženy žádnou protiprávností, a v důsledku toho musí být návrhová žádání znějící na náhradu škody bez dalšího zamítnuta.
86      Rada rovněž podotýká, že žalobkyně nepředložila žádné důkazy, které by umožnily dostatečně přesně určit povahu, skutečnost a rozsah jí tvrzené nemajetkové újmy. V důsledku toho zpochybňuje přípustnost návrhových žádání znějících na náhradu škody.
87      V tomto ohledu stačí připomenout, že vznik mimosmluvní odpovědnosti Unie z důvodu protiprávního jednání jejích institucí ve smyslu čl. 340 druhého pododstavce SFEU je vázán na splnění souboru podmínek, a sice protiprávnosti jednání vytýkaného orgánům, skutečné existence škody a existence příčinné souvislosti mezi jednáním a uplatňovanou škodou. Jelikož jsou tyto tři podmínky vzniku odpovědnosti kumulativní, neexistence jedné z nich stačí k tomu, aby byla žaloba na náhradu škody zamítnuta, aniž je nutné přezkoumat podmínky ostatní (rozsudek ze dne 22. června 2022, Haswani v. Rada, T‑479/21, nezveřejněný, EU:T:2022:383, bod 155).
88      Na podporu svých návrhových žádání znějících na náhradu škody se žalobkyně v podstatě dovolává skutečnosti, že Rada se tím, že neměla k dispozici informace nebo důkazy prokazující opodstatněnost omezujících opatření vůči ní, dopustila dostatečně závažného porušení právní normy, jejímž cílem je přiznat práva jednotlivcům ve smyslu judikatury založené na čl. 340 druhém pododstavci SFEU.
89      Je tedy třeba určit, zda nesprávné posouzení skutkového stavu zjištěné v rámci druhého žalobního důvodu představuje protiprávní jednání, které může založit mimosmluvní odpovědnost Unie.
90      V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury určení protiprávnosti unijního právního aktu nepostačuje – i když je tato protiprávnost politováníhodná – k tomu, aby bylo možné učinit závěr, že je z tohoto důvodu automaticky založena mimosmluvní odpovědnost Unie na základě protiprávního jednání některého z jejích orgánů. Aby mohlo být uznáno, že je tato podmínka splněna, totiž judikatura vyžaduje, aby žalobkyně nejprve prokázala, že se dotyčný orgán dopustil nikoli prosté protiprávnosti, ale dostatečně závažného porušení právní normy, jejímž cílem je přiznat práva jednotlivcům (viz rozsudek ze dne 7. července 2021, HTTS v. Rada, T‑692/15 RENV, EU:T:2021:410, bod 53 a citovaná judikatura).
91      Podle judikatury platí, že při posuzování toho, zda je porušení normy unijního práva dostatečně závažné, zohledňuje unijní soud zejména složitost situací, které bylo třeba vyřešit, obtížnost použití nebo výkladu právních předpisů, a zvláště prostor pro uvážení, který má původce zpochybněného jednání (rozsudek ze dne 10. září 2019, HTTS v. Rada, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, bod 42).
92      Mimosmluvní odpovědnost Unie tedy může vzniknout pouze tehdy, je-li zjištěno pochybení, kterého by se za obdobných okolností nedopustila běžně obezřetná a s řádnou péčí postupující správa (rozsudek ze dne 10. září 2019, HTTS v. Rada, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, bod 43).
93      Prokázání dostatečně závažného porušení práva je zejména v oblasti omezujících opatření nezbytné zejména k předejití tomu, že poslání, které má dotyčný orgán plnit ve všeobecném zájmu Unie a jejích členských států, bude ohroženo tím, že tento orgán bude muset nakonec nahradit újmu, která mohla případně vzniknout dotčeným osobám, aniž budou jednotlivci zatíženi majetkovými či nemajetkovými důsledky závažných a neomluvitelných nesplnění povinnosti dotyčným orgánem (viz rozsudek ze dne 7. července 2021, Bateni v. Rada, T‑455/17, EU:T:2021:411, bod 87 a citovaná judikatura).
94      V projednávané věci, jak je uvedeno v bodě 15 výše, měla Rada v době, kdy bylo jméno žalobkyně zařazeno na sporné seznamy, k dispozici rozhodnutí o zahájení dědického řízení po zesnulém, v němž se mimo jiné uvádí, že žalobkyně patřila do rodiny Machlúfů. Žalobkyně nezpochybňuje správnost ani pravdivost informací skutkové povahy ani důkazní hodnotu tohoto rozhodnutí. Tento dokument vydaný syrským soudem tedy představuje dostatečný důkaz, který Radě umožňuje a priori podložit důvod pro zařazení žalobkyně na sporné seznamy na základě kritéria rodinné příslušnosti.
95      V tomto ohledu je třeba připomenout, že kritérium rodinné příslušnosti představuje objektivní, autonomní a dostatečné kritérium, takže Rada nebyla povinna prokázat existenci vazby mezi žalobkyní, členkou rodiny Machlúfů, a syrským režimem (viz bod 52 výše).
96      V době přijetí napadených aktů tedy Rada disponovala dostatečným důkazem k tomu, aby mohla mít za to, že byly splněny podmínky pro domněnku napojení na syrský režim, takže argument žalobkyně, že nesprávné posouzení skutkového stavu, kterého se Rada dopustila, v podstatě představuje dostatečně závažné porušení právní normy, jejímž cílem je přiznat práva jednotlivcům, nemůže obstát.
97      Nesprávné posouzení jakožto důvod uplatněný na podporu žaloby na neplatnost totiž musí být odlišeno od zjevného a závažného překročení mezí posuzovací pravomoci, které je v rámci žaloby na náhradu škody uplatňováno za účelem určení dostatečně závažného porušení právní normy, jejímž cílem je přiznat práva jednotlivcům (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. července 2021, Bateni v. Rada, T‑455/17, EU:T:2021:411, bod 113).
98      V tomto ohledu je třeba konstatovat, že žalobkyně nepředkládá žádný konkrétní argument, který by umožnil pochopit, jak skutečnost, že se Rada dopustila nesprávného posouzení skutkového stavu, představuje dostatečně závažné porušení právní normy, jejímž účelem je přiznat práva jednotlivcům tak, aby to vedlo k vzniku mimosmluvní odpovědnosti Unie. Žalobkyně pouze odkazuje na neschopnost Rady předložit důkazy, které by umožnily prokázat opodstatněnost napadených aktů.
99      Existence nesprávného posouzení skutkového stavu však neumožňuje automaticky přijmout závěr, jak navrhuje žalobkyně, že se Rada dopustila dostatečně závažného porušení hmotněprávních podmínek pro zařazení jména žalobkyně na sporné seznamy.
100    Proto bez ohledu na protiprávnost napadených aktů nelze mít s ohledem na rozhodnutí o zahájení dědického řízení posuzované s ohledem na domněnku napojení na syrský režim vyplývající z kritéria rodinné příslušnosti za to, že Rada zjevně a závažně porušila meze své posuzovací pravomoci, a tím založila mimosmluvní odpovědnost Unie.
101    Za těchto okolností, i když Rada neunesla důkazní břemeno, které na ní spočívalo, aby prokázala opodstatněnost napadených aktů v rámci jejich zpochybnění, nelze mít za to, že toto nesprávné posouzení skutkového stavu bylo natolik závažné a neomluvitelné ve smyslu judikatury uvedené v bodech 93 a 94 výše, že by se ho za obdobných okolností běžně obezřetná a s řádnou péčí postupující správa nedopustila.
102    Vzhledem k tomu, že podmínky pro založení odpovědnosti Unie jsou kumulativní, je třeba zamítnout návrhová žádání znějící na náhradu škody, aniž je třeba zkoumat ostatní podmínky uvedené v bodě 89 výše, a a fortiori přípustnost uvedených návrhových žádání.
K nákladům řízení
103    Podle článku 134 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že v projednávané věci neměla Rada ve věci úspěch, je důvodné jí uložit náhradu nákladů řízení v souladu s návrhovými žádáními žalobkyně.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (devátý rozšířený senát)
rozhodl takto:
1)      Prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2022/242 ze dne 21. února 2022, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2022/237 ze dne 21. února 2022, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, se zrušují v rozsahu, v němž se týkají Shahly Machlúf.
2)      Rozhodnutí Rady (SZBP) 2023/1035 ze dne 25. května 2023, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2023/1027 ze dne 25. května 2023, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, se zrušují v rozsahu, v němž se týkají S. Machlúf.
3)      Ve zbývající části se žaloba zamítá.
4)      Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.
Truchot
Kanninen
Frendo
Sampol Pucurull
Perišin
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 17. července 2024.
Podpisy
*      Jednací jazyk: francouzština.