62023TJ0494_RES
ДЕЛО T‑494/23
HG
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (десети разширен състав) от 16 октомври 2024 година
„Публична служба — Длъжностни лица — Поправяне на вредата, претърпяна от Съюза — Събиране на вземане чрез прихващане — Давностен срок — Приложимо право — Член 98, параграф 2, втора алинея от Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 — Понятието „нормални обстоятелства“ — Предходно формално решение за установяване на вземането, което е било предмет на обжалване“
Бюджет на Европейския съюз — Финансов регламент — Събиране на вземания на Съюза към трети лица — Давностен срок — Начален момент — Влизане в сила на нови норми между установяването на вземането с предходно решение и съобщаването на дебитното известие — Незабавно прилагане при липса на преходни разпоредби
(член 81, параграф 1 от Регламент № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета; член 98, параграф 2 и членове 279, 281 и 282 от Регламент 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 20—25)
Бюджет на Европейския съюз — Финансов регламент — Събиране на вземания на Съюза към трети лица — Давностен срок — Начален момент — Установяване на вземането след провеждане на специална процедура преди формалното му констатиране — Оспорване от длъжностното лице длъжник на предходното решение за установяване — Изпращане на дебитното известие след окончателното решаване на спора по съдебен ред
(член 98, параграф 2 от Регламент 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 27—32)
Бюджет на Европейския съюз — Финансов регламент — Събиране на вземания на Съюза към трети лица — Процедура за събиране чрез прихващане — Провеждане на процедурата, след като искането на длъжностното лице длъжник за оттегляне на дебитното известие е отхвърлено и длъжникът не се е свързал с компетентните служби — Нарушаване на принципа на добра администрация и неизпълнение на задължението за полагане на грижа — Липса
(член 102, параграф 1 от Регламент 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 40)
Резюме
С решението си Общият съд, заседаващ в разширен състав, отхвърля жалбата, подадена от HG, длъжностно лице на Европейската комисия, срещу няколко решения на тази институция за прихващането на отнасящи се до него вземания. По този начин Общият съд се произнася по неразглеждания досега въпрос за началния момент на давностния срок за събиране на вземанията на Европейския съюз съгласно Финансовия регламент от 2018 г. (
1
)
В случая с решение от 10 февруари 2015 г. Комисията налага дисциплинарно наказание на HG и го осъжда да поправи претърпяна от Съюза вреда в размер на 108596,35 евро на основание член 22, първа алинея от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз. Това решение, което жалбоподателят е оспорил, влиза в сила на 1 март 2015 г.
С решение по дело HG/Комисия (T‑693/16 P RENV-RX) (
2
) Общият съд намалява по-конкретно размера на поисканото от Комисията обезщетение на 80000 евро към датата на постановяване на решението, тъй като последната е допринесла за осъществяването на вредата.
На 3 март 2022 г. отговорният разпоредител с бюджетни кредити на Комисията изпраща на HG дебитно известие за сумата от 80000 евро, като посочва 19 април 2022 г. като краен срок за плащане. Като се позовава на наличието на петгодишен давностен срок, HG подава искане за оттегляне на това дебитно известие, което е отхвърлено от разпоредителя с бюджетни кредити.
Считано от 10 октомври 2022 г., на HG са връчени няколко последователни решения на счетоводителя за прихващане на задължението му към Комисията от заплатата му или от други негови вземания към нея. HG подава няколко жалби по административен ред срещу тези решения, които са отхвърлени с решение от 5 май 2023 г. В това решение Комисията посочва по-конкретно, че петгодишният давностен срок, на който се позовава HG въз основа на Финансовия регламент от 2018 г., не е приложим към положението, което се урежда от Финансовия регламент от 2012 г. (
3
), който не предвижда срок за съобщаване на дебитното известие.
Съображения на Общия съд
На първо място, Общият съд отбелязва, че съгласно член 282, параграф 2 от Финансовия регламент от 2018 г. разпоредбите на член 98, параграф 2, втора алинея от този регламент, предвиждащи петгодишния давностен срок, на който се позовава жалбоподателят, се прилагат от деня на влизане в сила на този регламент, а именно 2 август 2018 г. Всъщност за тях не се отнасят предвидените в член 279 от същия регламент преходни разпоредби и предвидените в член 282, параграф 3 от него дати за прилагане с обратна сила или за отложено прилагане на някои разпоредби. Освен това член 281 от Финансовия регламент от 2018 г. предвижда, че освен в хипотеза, която не е относима в настоящия случай, Финансовият регламент от 2012 г. се отменя, считано от 2 август 2018 г.
Общият съд припомня, че съгласно принципите на последователността в действието на нормите във времето, новата правна норма по принцип се прилага незабавно спрямо бъдещите последици на положение, създадено при действието на предходната норма. Бъдещите последици на положение, създадено при действието на предходната норма, трябва да се считат за отнасящи се до настоящите последици на това положение към момента, в който новата норма става приложима. Прилагането на нова норма към настоящите последици на положение, създадено при действието на предходната норма, не представлява прилагане с обратна сила на новата норма.
При това положение новата правна норма се прилага от датата на влизането си в сила, определена с акта, с който тя се въвежда, и макар по принцип да не се прилага към правните положения, възникнали и окончателно установени при действието на предходната норма, новата правна норма се прилага спрямо техните бъдещи последици, както и спрямо новите правни положения. По-конкретно, процесуалноправните норми се считат по правило за приложими към деня на влизането си в сила, за разлика от материалноправните норми, които обикновено се тълкуват в смисъл, че се прилагат към заварени при влизането си сила положения само доколкото от формулировката, предназначението или структурата им ясно личи, че трябва да имат такова правно действие.
В настоящия случай вземането на Съюза към HG не е било окончателно установено на 2 август 2018 г., тъй като последният е оспорил това вземане и подадената по съдебен ред жалба във връзка с това все още е била висяща, поради което не може да се приеме и че в навечерието на тази дата, предвид тези обстоятелства, Комисията окончателно е загубила правото да събере това вземане, поради забавяне при прилагането на това право. Всъщност, от една страна, Финансовият регламент от 2012 г. не определя конкретен срок за изпращането на дебитно известие и от друга страна, разумният срок, който институциите на Съюза трябва все пак да спазват в такива случаи при упражняването на правомощията си, не е бил надхвърлен с оглед на обстоятелствата. Следователно по отношение на разглежданото вземане се прилага член 98, параграф 2, втора алинея от Финансовия регламент от 2018 г.
След като обаче член 98, параграф 2, втора алинея от Финансовия регламент от 2018 г. предвижда, че петгодишният давностен срок за изпращане на дебитното известие на длъжника започва да тече от „момента, в който при нормални обстоятелства институцията на Съюза е можела да предяви вземането си“, Комисията е имала основание да приеме, че обстоятелствата по делото, за които е характерно именно че е оспорено вземане, което впоследствие е можело да бъде отменено или намалено, са станали нормални по смисъла на тази разпоредба едва след като решението по дело HG/Комисия (T‑693/16 P RENV RX) е влязло в сила.
В това отношение в процесуално положение, при което вземането първо е трябвало да бъде установено след провеждане на специална процедура с формално решение, предхождащо установяването му, такова тълкуване на член 98, параграф 2, втора алинея от Финансовия регламент от 2018 г. е в интерес на добрата администрация. Всъщност то е благоприятно както за интересите на институциите кредитори, така и за тези на техните длъжници или на евентуални засегнати трети лица, тъй като не задължава във всички случаи отговорния разпоредител с бюджетни кредити да изисква събирането на задълженията, оспорени по основание или по размер от длъжниците, преди да е известно окончателното положение на тези задължения и без да се вземат предвид посочените интереси. По-конкретно, при наличието на вземане към длъжностно лице, което го оспорва както по основание, така и по размер, като иска отмяна или изменение на предходното решение за установяването му, разпоредителят с бюджетни кредити, за да определи подходящия момент за установяване на вземането, може да разпореди събирането му и за да изпрати дебитно известие, може по-специално да вземе предвид — с оглед на задължението на администрацията за полагане на грижа по отношение на нейните служители, което изисква от нея да отчете не само интересите на службата, но и тези на съответното длъжностно лице — размера на съответната сума спрямо доходите на длъжностното лице и преценката си за възможността тази сума, по-конкретно ако тя произтича от ангажирането на отговорността на длъжностното лице, да бъде изменена от съда при упражняване на правомощието за пълен съдебен контрол.
На второ място, Общият съд отбелязва, че като е приел обжалваните решения, счетоводителят на Комисията не е нарушил нито принципа на добра администрация, нито задължението на институциите за полагане на грижа спрямо техните длъжностни лица, тъй като е извършил прихващане от заплатата на длъжностното лице длъжник или от възстановяването на разноски, както го задължава член 102, параграф 1 от Финансовия регламент от 2018 г., и е възприел служебно план за разсрочено плащане, който оставя на разположение на това длъжностно лице достатъчен доход с оглед на размера на неговото възнаграждение.
(
1
)	Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юли 2018 година за финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза, за изменение на регламенти (ЕС) № 1296/2013, (ЕС) № 1301/2013, (ЕС) № 1303/2013, (ЕС) № 1304/2013, (ЕС) № 1309/2013, (ЕС) № 1316/2013, (ЕС) № 223/2014 и (ЕС) № 283/2014 и на Решение № 541/2014/ЕС и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (OB L 193, 2018 г., стр. 1, наричан по-нататък „Финансовият регламент от 2018 г.“).
(
2
)	Решение от 15 декември 2021 г., HG/Комисия (T‑693/16 P RENV RX, EU:T:2021:895).
(
3
)	Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета (ОВ L 298, 2012 г., стр. 1, наричан по-нататък „Финансовият регламент от 2012 г.“).