62011FJ0117_BG
Страни по делото
Основания за решението
Диспозитив
Страни по делото
По дело F‑117/11
с предмет жалба на основание член 270 ДФЕС, приложим към Договора за ЕОАЕ по силата на член 106а от последния,
Catherine Teughels, длъжностно лице на Европейската комисия, с местожителство в Eppegem (Белгия), за която се явява L. Vogel, адвокат,
жалбоподател,
срещу
Европейска комисия,
за която се явяват D. Martin и J. Baquero Cruz, в качеството на представители,
ответник,
СЪДЪТ НА ПУБЛИЧНАТА СЛУЖБА (пленум),
състоящ се от: S. Van Raepenbusch, председател, M. I. Rofes i Pujol, председател на състав, E. Perillo (докладчик), R. Barents и K. Bradley, съдии,
секретар: J. Tomac, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 24 април 2013 г.,
постанови настоящото
Решение
Основания за решението
1. На 8 ноември 2011 г. г‑жа Teughels подава настоящата жалба в секретариата на Съда на публичната служба, като с нея по същество иска, от една страна, отмяната на решението на Европейската комисия от 24 май 2011 г., с което се определя броят на годините служебен стаж, които ще ѝ бъдат признати по пенсионната схема на Съюза при прехвърляне на националните пенсионни права, и от друга страна, отмяната на решението от 28 юли 2011 г., с което Комисията отхвърля подадената от нея административна жалба срещу Решение на Комисията С(2011) 1278 от 3 март 2011 г. относно общите разпоредби за прилагане на членове 11 и 12 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“) за прехвърлянето на пенсионни права (наричани по-нататък „ОРП от 2011 г.“).
Правна уредба
2. Член 83а от Правилника гласи следното:
„1. Балансът на пенсионната схема се осигурява в съответствие с подробните правила, предвидени в приложение ХII [към Правилника].
[…]
3. Във връзка с петгодишната актюерска оценка по приложение XII [към Правилника] и за осигуряване баланса на [пенсионната] схема размерът на вноските и всяка промяна във възрастта за пенсиониране се определят от Съвета [на Европейския съюз].
4. Всяка година Комисията представя на Съвета актуализиран вариант на актюерската оценка в съответствие с член 1, параграф 2 от приложение ХII [към Правилника]. Ако показаната там разлика между прилагания размер на вноските и размера, необходим за запазване на баланса е повече от 0,25 пункта, Съветът преценява необходимостта от адаптиране на размера на вноските в съответствие с предвиденото в приложение ХII [към Правилника].
[…]“.
3. Член 84 от Правилника гласи:
„Подробните правила, уреждащи посочената по-горе пенсионноосигурителна схема, се съдържат в приложение VIII [към Правилника]“.
4. Член 110, параграф 1 от Правилника предвижда:
„Разпоредбите от общ характер за привеждане в действие на настоящия правилник се приемат от всяка институция след консултации с Комитета по персонала и с Комитета по правилника. […]“.
5. Преди влизането в сила на Регламент (ЕО, Евратом) № 1324/2008 на Съвета от 18 декември 2008 година за адаптиране от 1 юли 2008 г. на процента на вноската в пенсионноигурителната схема за длъжностни лица и други служители на Европейските общности (ОВ L 345, стр. 17) член 8 от приложение VIII към Правилника предвижда следното:
„Актюерска равностойност на пенсията за осигурителен стаж означава капиталовата стойност на натрупаните пенсионни права на длъжностното лице според таблицата на смъртността, посочена в член 9 от приложение ХII [към Правилника], и при годишна лихва от 3,5 %, чийто размер подлежи на преразглеждане по реда, предвиден в член 10 от приложение ХII [към Правилника]“.
6. В това отношение член 2 от Регламент № 1324/2008 предвижда:
„В сила от 1 януари 2009 г. размерът на лихвения процент от член 4, параграф 1 и член 8 от приложение VIII към Правилника […]е 3,1 %“.
7. Съгласно член 11, параграф 1 от приложение VIII към Правилника:
„Длъжностно лице, чието служебно правоотношение със Съюза бъде прекратено, за да:
– постъпи на служба в държавна администрация или национална или международна организация, която е сключила споразумение със Съюза,
[…]
има право актюерската равностойност на пенсионните му права, актуализирана към действителната дата на прехвърлянето, да бъде прехвърлена в пенсионния фонд на тази администрация или организация […]“.
8. Обратно, съгласно член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника:
„Длъжностно лице, което постъпи на служба за Съюза след:
– прекратяване на служебното му правоотношение с държавна администрация или национална или международна организация,
[…]
след назначаването му като длъжностно лице, но преди да придобие право на пенсия […][за прослужено време], може да поиска капиталовата стойност на придобитите от него пенсионни права, актуализирана към датата на реалния трансфер, да бъде прехвърлена на Съюза.
В този случай институцията на длъжностното лице, като взема предвид неговата основна заплата и възраст и обменния курс към датата на заявлението за прехвърляне, определя чрез общите разпоредби за изпълнение броя на годините служебен стаж, които ще му бъдат признати по пенсионната схема на [Съюза] по отношение на стажа от предишната му работа въз основа на прехвърления капитал, след приспадане на сума, представляваща ревалоризацията на капитала между датата на заявлението за прехвърляне и действителната дата на прехвърлянето.
Длъжностните лица могат да се ползват от този механизъм само по веднъж за всяка държава членка и за съответния пенсионен фонд“.
9. Член 26, параграф 4 от приложение XIII към Правилника гласи:
„В случаите, предвидени в параграфи 2 и 3 от настоящия член, институцията, в която работи длъжностното лице, определя броя на годините стаж, които ще се вземат предвид по новата схема, съгласно общите разпоредби по прилагането, приети във връзка с член 11, параграф 2 от приложение VIII [към Правилника] и отчитащи разпоредбите на настоящото приложение. […]“.
10. С Решение C(2004) 1588 от 28 април 2004 г., публикувано в Административни известия № 60 от 9 юни 2004 г., Комисията приема общи разпоредби за прилагане на членове 11 и 12 от приложение VIII към Правилника относно прехвърлянето на пенсионни права (наричани по-нататък „ОРП от 2004 г.“). ОРП от 2004 г. препращат към две таблици с актюерски стойности, предмет на две приложения — приложение 1, което се отнася до актюерските стойности (V1) за изчисляване на размера на актюерската равностойност, която може да се прехвърли съгласно член 11, параграф 1 и член 12 от приложение VIII към Правилника, и приложение 2, което се отнася до актюерските стойности (V2) за изчисляване на броя години осигурителен стаж за пенсия, който следва да се признае при прехвърляне съгласно член 11, параграфи 2 и 3 от приложение VIII към Правилника.
11. Актюерските стойности V1 и V2, изчислени в зависимост от възрастта към датата на заявлението за прехвърляне и въз основа на параметрите, предвидени в приложение XII към Правилника, са еднакви.
12. С решение от 3 март 2011 г. Комисията отменя ОРП от 2004 г. и приема ОРП от 2011 г., публикувани в Административни известия № 17 от 28 март 2011 г.
13. ОРП от 2011 г. влизат в сила на 1 април 2011 г. и в член 9 от тях се уточнява следното:
„Настоящите общи разпоредби за прилагане […] влизат в сила на първо число от месеца след датата, на която те са публикувани в [ Административни известия ].
Те отменят и заменят [ОРП от 2004 г.]
Въпреки това [ОРП от 2004 г.] продължават да се прилагат за прехвърляния на основание член 11, параграф 1 и член 12 от приложение VIII към Правилника в случаите, когато прекратяването на служебното правоотношение е станало преди [1 януари] 2009 г. Те запазват действието си и по отношение на служебните досиета на служителите, чиито заявления за прехвърляне съгласно член 11, параграфи 2 и 3 от приложение VIII към Правилника са били заведени преди [1 януари] 2009 г.
Коефициентите за преобразуване […], предвидени в приложение 1, се прилагат, считано от [1 януари] 2009 г. Тези коефициенти за преобразуване се изменят автоматично с влизането в сила на адаптирането на лихвения процент по член 8 от приложение VIII към Правилника“. [неофициален превод]
14. За разлика от ОРП от 2004 г. приложение 1 към ОРП от 2011 г. съдържа една-единствена таблица, в която фигурират актюерски стойности, които вече се наричат „коефициенти за преобразуване“, валидни както за изчисляването на размера на актюерската равностойност, която може да се прехвърля, така и за изчисляването на броя години осигурителен стаж, който да се признае при прехвърляне. Тези коефициенти за преобразуване, изчислени също в зависимост от възрастта към датата на заявлението и въз основа на параметрите, предвидени в приложение XII към Правилника, са по-високи от актюерските стойности V1 и V2, съдържащи се в приложения 1 и 2 към ОРП от 2004 г.
Обстоятелства в основата на спора
15. На 3 ноември 2009 г. жалбоподателката, длъжностно лице на работа в Комисията, подава заявление за прехвърляне на пенсионните права, които е придобила в белгийския Office national des pensions, преди да постъпи на служба в Комисията (наричано по-нататък „заявлението за прехвърляне“).
16. С изпратена до жалбоподателката докладна записка от 29 юни 2010 г. (наричана по-нататък „първото предложение за бонус за осигурителен стаж“) компетентната служба на Комисията, в случая сектор „Прехвърляния“, отдел „Пенсии“ към служба „Управление и плащания по индивидуални права“ (PMO) (наричана по-нататък „PMO 4“), определя на 22 години, 1 месец и 6 дена броя години, които ще бъдат признати по пенсионната схема на Съюза и са резултат от прехвърлянето на придобитите от жалбоподателката права в Белгия. Тъй като не може да бъде преизчислен в години осигурителен стаж съгласно Правилника, излишъкът от капиталовата стойност, в размер на 12 531,41 EUR, трябва да бъде изплатен на жалбоподателката при окончателно прехвърляне на пенсионните ѝ права. В първото предложение за бонус за осигурителен стаж се уточнявало също, че в случай на изменение на общите разпоредби за прилагане на член 11 от приложение VIII към Правилника признатият брой години нямало да бъде променян. Жалбоподателката имала двумесечен срок, за да приеме или да не се съгласи с първото предложение за бонус за осигурителен стаж.
17. Жалбоподателката иска уточнения относно първото предложение за бонус за осигурителен стаж. Следва размяна на е лектронни писма.
18. Междувременно със съобщение до персонала от 5 май 2010 г. (наричано по-нататък „съобщението от 5 май 2010 г.“) службите на Комисията уточняват, че „актуализираните [общи разпоредби за прилагане] влиза[ли] в сила първия ден от месеца, [следващ] публикуването им в Административни известия “ и че „всички заявления за прехвърляне, заведени преди датата на влизане в сила [на новите общи разпоредби за прилагане], ще[ли да] бъдат разгледани съгласно [ОРП от 2004 г.]“.
19. Освен това в докладна записка от 25 май 2010 г., изпратена до генералния секретар на Комисията, както и до тримата генерални директори на институцията, генералният директор на генерална дирекция „Човешки ресурси и сигурност“ на Комисията посочва, че „за да се осигури повече прозрачност на системата за прехвърляне на пенсионните права, както и по-голяма правна сигурност, [той] реш[ил] да приеме изменен вариант на текста на [общите разпоредби за прилагане], в който вече не се предвижда прилагане с обратна сила“.
20. В съобщение до персонала, публикувано в Административни известия от 30 юли 2010 г. (наричано по-нататък „съобщението от 30 юли 2010 г.“), Комисията посочва също, че „[а]ктуализираните [общи разпоредби за прилагане] ще[ли да] вляз[ат] в сила първия ден от месеца, [следващ] публикуването им в Административни известия “, и че „всички заявления за прехвърляне, заведени преди датата на влизане в сила [на бъдещите общи разпоредби за прилагане], ще[ли да] се разглеждат съгласно [ОРП от 2004 г.]“. В съобщението от 30 юли 2010 г. се уточнява, че изменението на ОРП от 2004 г. се отнася до прехвърлянето на права, придобити в Съюза, към национална пенсионна схема и до прехвърлянето на права, придобити в държава членка, към пенсионната схема на Съюза.
21. С електронно писмо от 20 август 2010 г. и по искане на жалбоподателката PMO 4 продължава до 30 септември 2010 г. срока, в който жалбоподателката да вземе становище по първото предложение за бонус за осигурителен стаж. Официално жалбоподателката нито приема, нито отказва да приеме първото предложение за бонус за осигурителен стаж.
22. В съобщение до персонала от 17 септември 2010 г. (наричано по-нататък „съобщението от 17 септември 2010 г.“) Комисията посочва, че „за да изпреварят приемането от Комисията на нови общи разпоредби за прилагане […] на членове 11 и 12 от приложение VIII към Правилника“, „много“ длъжностни лица подали заявления за прехвърляне на пенсионните им права и „повече от 10 000 заявления“ били заведени от PMO 4 след 1 януари 2010 г. В съобщението от 17 септември 2010 г. обаче се уточнява, че „въпреки неудачното съобщение от май 2010 г., сред авторите на което е администрацията, прилагането на новите [общи разпоредби за прилагане], и по-конкретно на новите актюерски стойности, тряб[вало] да се съобразят с предписаните от Правилника правила, и по-специално с Регламент […] № 1324/2008 […]. Поради това [новите общи разпоредби за прилагане] трябва[ло] задължително да се прилагат към всички прехвърляния [на пенсионни права, придобити в държава членка, към пенсионната схема на Съюза], заявление за които [било] подадено след 1 януари 2009 г., и за всички прехвърляния [към национална пенсионна схема на капиталовата стойност на пенсионните права, придобити от длъжностното лице в рамките на Съюза], при прекратяване на служебното правотношение след тази дата“. Накрая, според съобщението от 17 септември 2010 г. „[м]алкият брой прехвърляния, за които вече [имало] предложение за прехвърляне или за изплащане на капиталовата стойност от първоначалния пенсионен фонд, ще[ли да] бъдат разглеждани по съответния ред. В най-кратък срок съответните колеги ще[ли да] бъдат уведомени лично с писмо за мерките, които ще[ли да] се предприемат във връзка с исканото от тях прехвърляне“.
23. След съобщението от 17 септември 2010 г. с електронно писмо от 28 септември 2010 г. PMO 4 уведомява жалбоподателката, че Комисията „[била] длъжн[а] да преразгледа направеното [ѝ] предложение“, за да приложи бъдещите общи разпоредби за прилагане, „които ще[ли да] влязат в сила със задна дата от 1 януари 2009 г.“.
24. На 17 декември 2010 г. на основание член 90, параграф 2 от Правилника жалбоподателката подава жалба по административен ред срещу съобщението от 17 септември 2010 г. Жалбата е отхвърлена на 12 април 2011 г., тъй като съобщението от 17 септември 2010 г. не съдържало увреждащ акт.
25. След приемането на ОРП от 2011 г. на 24 май 2011 г. PMO 4 изпраща на жалбоподателката второ предложение за бонус за осигурителен стаж, придружено с бележка, в която се обяснява, че новото предложение „отменя[ло] и заменя[ло]“ първото предложение за бонус за осигурителен стаж (наричано по-нататък „второто предложение за бонус за осигурителен стаж“). Съгласно второто предложение за бонус за осигурителен стаж приетите в първото предложение за бонус за осигурителен стаж коефициенти за преобразуване били „остарели“ и „след 1 януари 2009 г. нямали правно основание“ поради влизането в сила на същата дата на определения с Регламент № 1324/2008 лихвен процент. Този лихвен процент бил един от елементите за изчисляване на коефициентите за преобразуване, които трябвало да се използват за превръщане на по-рано придобитите пенсионни права в брой години осигурителен стаж по Правилника. Поради това първото предложение за бонус за осигурителен стаж следвало „да се счита за нищожно“. При прилагане на коефициентите за преобразуване, определени в ОРП от 2011 г., така преизчисленият брой години осигурителен стаж, който следвало да се признае при прехвърлянето, бил 17 години и 7 месеца.
26. На 3 юни 2011 г. на основание член 90, параграф 2 от Правилника жалбоподателката подава административна жалба срещу ОРП от 2011 г., и по-конкретно срещу член 9 от тях, тъй като счита, че тази разпоредба нарушава принципа на забрана на обратното действие.
27. С решение от 28 юли 2011 г., съобщено на пълномощника на жалбоподателката на 29 юли 2011 г., след като уточнява, че „[н]езависимо от това дали ОРП [от 2011 г.] мож[ело] да бъдат квалифицирани [като] увреждащ акт, [второто] предложение за [бонус за осигурителен стаж] […] [било] счетено за увреждащ акт“ и следователно второто предложение за бонус за осигурителен стаж „[било] предмет на настоящото решение“, органът по назначаването (наричан по-нататък „ОН“) отхвърля административната жалба (наричано по-нататък „решението за отхвърляне на административната жалба“).
Производство и искания на страните
28. С отделен акт, постъпил в секретариата на Съда на публичната служба на 4 януари 2012 г., Комисията повдига възражение за недопустимост на основание член 78 от Процедурния правилник на Съда на публичната служба и иска от Съда на публичната служба да се произнесе, без да разглежда съществото на спора.
29. С акт, постъпил в секретариата на Съда на публичната служба на 27 януари 2012 г., жалбоподателката представя становището си относно възражението за недопустимост, направено от Комисията.
30. С писмо от 25 май 2012 г. секретариатът на Съда на публичната служба уведомява страните, че Съдът на публичната служба е решил да се произнесе по възражението за недопустимост с решението по същество.
31. Жалбоподателката иска от Съда на публичната служба:
– да отмени решението, с което се отхвърля административната ѝ жалба,
– доколкото е необходимо, да отмени второто предложение за бонус за осигурителен стаж,
– „доколкото е необходимо на основание член 277 [ДФЕС]“ да отмени ОРП от 2011 г., и по-специално член 9 от тях,
– да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
32. Комисията иска от Съда на публичната служба:
– да обяви жалбата за недопустима или поне за неоснователна,
– да осъди жалбоподателката да заплати съдебните разноски.
33. С писмо от 28 януари 2013 г. Съдът на публичната служба иска от страните, в рамките на процесуално-организационните действия, да разяснят някои части от писмените си изявления и да представят различни документи. Страните изпълняват тези искания в съответствие с указанията на Съда на публичната служба.
34. Делото, което първоначално е разпределено на трети състав на Съда на публичната служба, е разпределено на пленума на Съда на публичната служба, за което страните са уведомени с писмо от секретариата от 7 февруари 2013 г., с което са призовани за съдебното заседание и им е изпратен подготвителният доклад за съдебно заседание.
От правна страна
По предмета на жалбата
35. Първото искане на жалбоподателката е за отмяна на решението, с което се отхвърля подадената от нея административна жалба.
36. В това отношение следва да се припомни, че исканията за отмяна, които формално са насочени срещу решение, с което се отхвърля административна жалба, в случаите, когато това решение няма самостоятелно съдържание, водят до сезирането на Съда на публичната служба с увреждащия акт, срещу който е насочена административната жалба (вж. в този смисъл Решение на Съда от 17 януари 1989 г. по дело Vainker/Парламент, 293/87, точка 8).
37. В случая, независимо че административната жалба от 3 юни 2011 г. е насочена срещу ОРП от 2011 г., ОН приема, че тя е насочена единствено срещу второто предложение за бонус за осигурителен стаж, като това не се оспорва от жалбоподателя пред Съда на публичната служба.
38. С решението за отхвърляне на административната жалба обаче се потвърждава второто предложение за бонус за осигурителен стаж. Следователно искането за отмяна на решението за отхвърляне на административната жалба следва да се разглежда като насочено срещу второто предложение за бонус за осигурителен стаж, което впрочем е предмет на второто искане.
39. С третото искане жалбоподателката иска отмяната, „доколкото е необходимо, […] евентуално на основание член 277 [ДФЕС]“ на ОРП от 2011 г., и по-специално на член 9 от тях.
40. От позоваването на член 277 ДФЕС и от изложените в жалбата доводи се установява, че с третото си искане жалбоподателката всъщност повдига възражение за незаконосъобразност на член 9 от акта с общо приложение, какъвто акт са ОРП от 2011 г., възражение, което, ако се предположи, че е основателно, в случая би могло да доведе само до отмяната на второто предложение за бонус за осигурителен стаж, което точно е предмет на второто искане.
41. Предвид всичко гореизложено следва да се разгледа единствено искането за отмяна на второто предложение за бонус за осигурителен стаж.
По възражението за недопустимост
Доводи на страните
42. Комисията поддържа, че жалбата е недопустима, тъй като е насочена срещу второто предложение за бонус за осигурителен стаж, което не било увреждащ акт.
43. Според Комисията административната процедура относно разглеждането на заявленията за прехвърляне на пенсионни права, придобити по национална пенсионна схема, се състояла от няколко етапа. Всъщност предложението за бонус за осигурителен стаж било само един от етапите от тази процедура.
44. Бонусът за осигурителен стаж, съдържащ се в предложението, изпратено до заинтересованото лице, щял да стане окончателен едва след като сумите, съответстващи на актуализираната капиталова стойност на пенсионните права, бъдели действително изплатени по банковата сметка на Комисията от съответните национални или международни пенсионни фондове, така че решението за бонус за осигурителен стаж, съобщено на длъжностното лице след получаването на прехвърления капитал, било единственият акт с неблагоприятни последици за длъжностното лице, подало заявление за прехвърляне.
45. При тези условия второто предложение за бонус за осигурителен стаж било подготвителен акт, чиято цел била единствено да подготви окончателното решение за бонус за осигурителен стаж.
46. По време на съдебното заседание Комисията изтъква също, че пенсионните права на длъжностното лице не са окончателно установени в предложението за бонус за осигурителен стаж, a fortiori когато то н е е прието от заинтересованото лице, и че между приемането на това предложение и приемането на решението, с което приключва процедурата, размерът на прехвърления капитал, а следователно и броят години осигурителен стаж, които ще бъдат признати, можело да претърпят развитие. В това отношение Комисията се основава на член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника, който гласи, че „въз основа на прехвърления капитал“ съответната институция определя броя години, който тя взема предвид по пенсионната схема на Съюза въз основа на стажа от предишната работа.
47. Жалбоподателката, напротив, счита, че съгласно съдебната практика предложение за бонус за осигурителен стаж е увреждащ акт, независимо дали е прието, или не от съответното длъжностно лице.
Преценка на Съда на публичната служба
48. Най-напред трябва да се припомни, че като дава възможност за съгласуване между националните пенсионни схеми и пенсионната схема на Съюза, предвидената в член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника система за прехвърляне на пенсионни права цели да улесни преминаването от работа в държавите членки, в публичния или в частния сектор, а също и в международни организации, към служба за Съюза и по този начин да се осигурят на Съюза най-добрите възможности за подбор на квалифицирани и опитни служители, които вече имат подходящ професионален опит (Определение на Съда от 9 юли 2010 г. по дело Ricci, C‑286/09 и C‑287/09, точка 28 и цитираната съдебна практика).
49. По-конкретно, в този контекст Първоинстанционният съд на Европейските общности е стигнал до извода, че предложенията за бонус за осигурителен стаж, изпратени на длъжностното лице, за да ги приеме, са „решения“, които имат двоен ефект: от една страна, те запазват в полза на съответното длъжностно лице в първоначалния правен ред паричния размер на пенсионните права, придобити от него по съответната пенсионна схема, и от друга страна, гарантират в правния ред на Съюза и при изпълнението на определени допълнителни условия признаването на тези права по пенсионната схема на Съюза (Решение на Първоинстанционния съд от 18 декември 2008 г. по дело Белгия и Комисия/Genette, T‑90/07 P и T‑99/07 P, точка 91 и цитираната съдебна практика).
50. От своя страна, Съдът на публичната служба вече също е приел, че предложенията за бонус за осигурителен стаж са едностранни актове, които не изискват приемането на никакви други мерки от страна на компетентната институция и които увреждат заинтересованото длъжностно лице. В противен случай тези актове сами по себе си не биха подлежали на оспорване по съдебен ред или в най-добрия случай срещу тях би могло да се подава административна жалба или жалба едва след последващо решение, прието на неопределена дата и от орган, различен от ОН. Този анализ не бил съобразен нито с правото на длъжностните лица на ефективна съдебна защита, нито с изискването за правна сигурност, присъщо на правилата относно срока, предвидени в Правилника (Определение на Съда на публичната служба от 10 октомври 2007 г. по дело Pouzol/Сметна палата, F‑17/07, точки 52 и 53).
51. Накрая, тази тенденция в съдебната практика се потвърждава и в Решение на Съда на публичната служба от 11 декември 2012 г. по дело Cocchi и Falcione/Комисия (F‑122/10, което в момента е обжалвано и висящо пред Общия съд на Европейския съюз, дело T‑103/13 P, точки 37—39), в което Съдът на публичната служба приема, че предложението за бонус за осигурителен стаж е акт с неблагоприятни последици за съответното длъжностно лице.
52. В крайна сметка от съдебната практика, цитирана в точки 49—51 от настоящото решение, следва, че предложението за бонус за осигурителен стаж, което компетентните служби на Комисията представят на длъжностното лице, за да получат съгласието му в рамките на описаната по-горе и включваща няколко етапа административна процедура за прехвърляне на пенсионни права, е едностранен акт, който може да бъде отделен от процедурната рамка, в която е приет по силата на обвързана компетентност, която институцията има ex lege, тъй като произтича пряко от индивидуалното право, което член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника изрично признава на длъжностните лица и на служителите при постъпването им на служба за Съюза.
53. Всъщност упражняването на тази обвързана компетентност задължава Комисията да изготви предложение за бонус за осигурителен стаж, което се основава на всички съществени данни, които тя трябва да получи от съответните национални или международни органи именно в рамките на тясно съгласуване и лоялно сътрудничество между тези органи и нейните служби. Поради това такова предложение за бонус за осигурителен стаж не би могло да се разглежда като израз на „обикновено намерение“ на службите на институцията да уведомят съответното длъжностно лице, докато чакат да получат реално съгласието му, както и след това, да получат капиталовата стойност, което позволява да се определи бонус за осигурителен стаж. Напротив, това предложение представлява необходимият ангажимент от страна на институцията да осъществи правилно ефективното прилагане на правото на прехвърляне на пенсионните права на длъжностното лице, което то е упражнило, подавайки заявлението си за прехвърляне. Колкото до прехвърлянето на актуализираната капиталова стойност към пенсионната схема на Съюза, то представлява изпълнението на отделно задължение на националните или международните органи, което е необходимо за завършване на цялата процедура по прехвърляне на пенсионните права към пенсионните фондове на пенсионната схема на Съюза.
54. Упражняването на обвързаната компетентност за целите на прилагането на член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника задължава Комисията и да прояви цялата необходима дължима грижа, за да позволи на длъжностното лице, поискало прилагане на член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника, да може да даде напълно информирано съгласието си за предложението за бонус за осигурителен стаж както по отношение на необходимите за изчисляването елементи във връзка с определянето на броя години осигурителен стаж за пенсия съгласно Правилника, които трябва да се вземат предвид, така и във връзка с правилата, които „към датата на заявлението за прехвърляне“ уреждат начина на това изчисляване, както е уточнено в текста на член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника. Всъщност тази разпоредба предвижда, че институцията, в която работи длъжностното лице, „определя“ чрез общи разпоредби за изпълнение „броя на годините служебен стаж“, които ще му бъдат признати, като взема предвид неговата основна заплата и възраст и обменния курс към датата на заявлението за прехвърляне.
55. От всичко изложено по-горе следва, че предложение за бонус за осигурителен стаж представлява акт с неблагоприятни последици за длъжностното лице, подало заявление за прехвърляне на пенсионните си права.
56. Този извод се потвърждава и от изложените по-нататък съображения.
57. На първо място, като потвърждават по-ранна практика, изразена в клаузи, съдържащи се в предложенията за бонус за осигурителен стаж, ОРП от 2011 г. вече предвиждат изрично в член 8, че след като бъде дадено съгласието, което длъжностното лице е приканено да даде за предложението за бонус за осигурителен стаж, то не можа да бъде „оттеглено“. Липсата на възможност за оттегляне на вече даденото от длъжностното лице съгласие обаче е оправдана само ако Комисията от своя страна е представила на заинтересованото лице предложение, чието съдържание е изчислено и изложено с цялата дължима грижа и което обвързва Комисията, в смисъл че я задължава въз основа на това да продължи процедурата по прехвърляне при съгласие на заинтересованото лице.
58. На второ място, предложението за бонус за осигурителен стаж по принцип се прави въз основа на метод за изчисление, еднакъв с приложения в момента, в който пенсионната схема на Съюза получава цялата капиталова стойност, окончателно прехвърлена от първоначалните национални или международни пенсионни фондове.
59. Между датата на предложението за бонус за осигурителен стаж и датата на окончателното получаване на капиталовата стойност евентуално би могло да се промени само размерът на съответната сума, тъй като размерът на подлежащата на прехвърляне, актуализирана към датата на заявлението за прехвърляне капиталова стойност може да е различен от размера на капиталовата стойност към датата, на която тя е реално прехвърлена, в резултат например от промените в обменните курсове. Дори в последния случай, който впрочем може да се отнася само до прехвърляния на капиталови стойности във валути, различни от еврото, прилаганият за тези две стойности метод за изчисляване действително е един и същ.
60. На трето място, становището на Комисията, че единствено решението за бонус за осигурителен стаж, прието след окончателното получаване на съответната капиталова стойност, имало неблагоприятни последици за съответното длъжностно лице, очевидно противоречи на целта на административната процедура по прехвърляне на пенсионни права. Целта на тази процедура е именно да позволи на съответното длъжностно лице напълно информирано и преди капиталовата стойност, съответстваща на всичките му вноски, да бъде окончателно прехвърлена към пенсионната схема на Съюза, да реши дали за него е по-изгодно да прибави предишните си пенсионни права към тези, които придобива като длъжностно лице на Съюза, или напротив, да запази тези права по националния правен ред (вж. Решение по дело Белгия и Комисия/Genette, посочено по-горе, точка 91). Всъщност становището на Комисията би принудило съответното длъжностно лице да оспорва начина, по който службите на Комисията са изчислили броя допълнителни години осигурителен стаж, на които то има право, едва след като първоначалните национални или международни пенсионни фондове прехвърлят окончателно капиталовата стойност на Комисията, което на практика би унищожило самата същност на правото, предоставено на длъжностното лице с член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника, да реши да извърши прехвърлянето на пенсионните си права или да ги запази в съответните национални или международни пенсионни фондове.
61. Накрая, на четвърто място, не би могло да се поддържа, както прави Комисията, че предложенията за бонус за осигурителен стаж са само подготвителни актове, тъй като член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника изисква броят години осигурителен стаж да бъде изчисляван „въз основа на прехвърления капитал“.
62. В това отношение следва най-напред да се припомни, че от текста на член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника следва, че съответната институция „определя“ броя на годините служебен стаж първо „чрез общите разпоредби за изпълнение, като взема предвид основната заплата и възраст и обменния курс към датата на заявлението за прехвърляне“, а след това взема предвид така определения по пенсионната схема на Съюза брой на годините служебен стаж „въз основа на прехвърления капитал“.
63. Този текст се потвърждава от текста на член 7 от ОРП от 2004 г. и на член 7 от ОРП от 2011 г. Наистина и двата текста предвиждат в параграф 1, че броят години служебен стаж, които ще бъдат признати, се изчислява „въз основа на подлежащата на прехвърляне капиталова стойност, представляваща придобитите права […], след приспадане на сума, представляваща ревалоризацията на капитала между датата на завеждане на заявлението за прехвърляне и действителната дата на прехвърлянето“.
64. В параграф 2 от член 7 от ОРП от 2004 г. и от член 7 от ОРП от 2011 г. обаче се уточнява, че броят години служебен стаж, които ще бъдат признати, „се изчислява след това […] въз основа на прехвърлената сума“ в съответствие с математическата формула, съдържаща се в първо тире от същия параграф.
65. Ето защо от посочените по-горе разпоредби следва, че предложенията за бонус за осигурителен стаж се изчисляват въз основа на подлежащата на прехвърляне към датата на завеждане на заявлението сума, съобщена от националните или международните органи на службите на Комисията, евентуално след приспадане на сума, представляваща ревалоризацията на капитала между датата на завеждане на заявлението и действителната дата на прехвърлянето, като тази разлика между двете суми всъщност не следва да бъде понесена от пенсионната схема на Съюза.
66. От всички изложени по-горе съображения следва, че второто предложение за бонус за осигурителен стаж е увреждащ акт и следователно искането за отмяна е допустимо. Ето защо следва да се отхвърли повдигнатото от Комисията възражение за недопустимост.
По съществото на спора
67. В подкрепа на исканията си за отмяна, насочени срещу второто предложение за бонус за осигурителен стаж, жалбоподателката излага едно-единствено правно основание, изведено от „нарушение на член 11[,] параграф 2 от приложение VIII към Правилника [и] на член 26[,] параграф 4 от приложение XIII към Правилника, от незачитане на придобитите права, както и от нарушение на принципа на правна сигурност и на принципа на забрана на прилагането на актовете с обратна сила [и] от явна грешка в преценката“.
Доводи на страните
68. Жалбоподателката твърди, че член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника налага на Комисията задължението, ако иска да измени приложимите към заявленията за прехвърляне на придобити в държава членка пенсионни права към пенсионната схема на Съюза (наричано по-нататък „прехвърляне „in“), преди това да приеме нови общи разпоредби за прилагане. Комисията обаче е приела нови общи разпоредби за прилагане едва на 3 март 2011 г. Следователно ОРП от 2004 г., в сила преди тази дата, са единствените ОРП, приложими към заявлението за прехвърляне.
69. Влизането в сила на Регламент № 1324/2008 на 1 януари 2009 г. е без значение за лихвените проценти, които следва да се прилагат при изчисляване на броя години осигурителен стаж, които ще бъдат признати при прехвърлянето. Наистина, този регламент е изменил лихвения процент, предвиден в член 8 от приложение VIII към Правилника, който се използвал изключително при прехвърляне към н ационална пенсионна схема на актюерската равностойност, т.е. капиталовата стойност на пенсионните права, придобити от длъжностно лице в рамките на Съюза (наричано по-нататък „прехвърляне „out“), и следователно не бил приложим при прехвърляне „in“.
70. Освен това нито една разпоредба, нито от Правилника, нито от Регламент № 1324/2008, не изисквала незабавно прилагане по право на лихвения процент, определен с Регламент № 1324/2008, що се отнася до изчисляването на броя години осигурителен стаж, които ще бъдат признати при прехвърляне „in“.
71. Според жалбоподателката въз основа на петгодишната актюерска оценка по член 83а, параграф 3 от Правилника Регламент № 1324/2008 можел да адаптира ограничително само процента на вноската в пенсионната схема на Съюза и лихвения процент, предвиден в разпоредбите, посочени в член 2 от същия регламент. Следователно с тези мерки Съветът бил „изчерпал“ всички поверени му с член 83а от Правилника правомощия. Съветът не бил оправомощен да взема каквото и да е решение, което да влияе на изчисляването по член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника.
72. Освен това промяната на лихвения процент, решение за което взема Съветът, не може да бъде задължително приложима едновременно към всички актюерски изчисления.
73. Жалбоподателката изтъква също, че нейните права са окончателно установени към датата на заявлението за прехвърляне, т.е. към 3 ноември 2009 г., и следователно е трябвало да бъдат определени съгласно единствените в сила към тази дата ОРП от 2004 г.
74. Накрая, жалбоподателката счита, че прилагането с обратно действие на ОРП от 2011 г. било „неочаквано“. В докладната записка на генералния директор на генерална дирекция „Човешки ресурси и сигурност“ от 25 май 2010 г. и в съобщението от 30 юли 2010 г. било обявено, че новите правила нямало да се прилагат с обратна сила.
75. Що се отнася до Комисията, тя възразява, че макар Регламент № 1324/2008 да не можел да измени член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника, тъй като в тази разпоредба не бил посочен лихвеният процент, който следвало да се използва за изчисляване на актюерската равностойност, за сметка на това в общите разпоредби за прилагане на член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника се използвали коефициенти за преобразуване, които „били пряка функция от лихвения процент по член 8 на приложение VIII [от Правилника]“.
76. Според Комисията промяната на лихвения процент, предвиден в член 8 от приложение VIII към Правилника, установена към 1 януари 2009 г. с влизането в сила на Регламент № 1324/2008, „задължително“ водела до промяната към същата дата на посочените коефициенти за преобразуване. По този начин коефициентите за преобразуване, предвидени в ОРП от 2004 г., били „остарели“ и лишени от правно основание към 1 януари 2009 г., при това независимо от каквато и да е формална и систематична отмяна на ОРП от 2004 г.
Преценка на Съда на публичната служба
77. В самото начало следва да се отбележи, че твърдението за нарушение, изведено от явна грешка в преценката, изобщо не е обосновано, тъй като не са посочени никакви доводи в негова подкрепа. Поради това на основание член 35, параграф 1, буква д) от Процедурния правилник то следва да се отхвърли.
78. В рамките на своето единствено правно основание жалбоподателката прави възражение за незаконосъобразност по член 9, трета алинея, последно изречение, както и по член 9, четвърта алинея, първо изречение от ОРП от 2011 г. Според жалбоподателката тези разпоредби от ОРП от 2011 г. предвиждат, че коефициентите за преобразуване, съдържащи се в приложение 1 към ОРП от 2011 г., определени в съответствие с Регламент № 1324/2008, се прилагат от 1 януари 2009 г., дата на влизане в сила на посочения регламент, докато към тази дата приложение 2 към ОРП от 2004 г., което предвижда различни коефициенти за преобразуване, които са приложими, считано от 1 май 2004 г., не е било предмет на никакво формално изменение. Жалбоподателката поддържа, че такова формално изменение се налагало съгласно член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника и че прилагането с обратно действие към 1 януари 2009 г. на новите коефициенти за преобразуване, предвидени в приложение 1 към ОРП от 2011 г., включително към служебните досиета на длъжностните лица и другите служители, чието заявление за прехвърляне „in“ е било подадено преди тази дата, нарушава принципа на правна сигурност и принципа на забрана на прилагането на актовете с обратна сила.
79. За да обоснове от правна страна член 9, трета и четвърта алинея от ОРП от 2011 г., Комисията твърди по същество, че що се отнася до метода за изчисляване на броя години осигурителен стаж, които ще бъдат признати, с член 2 от Регламент № 1324/2008 се обезсилват и автоматично са лишени от правно основание ОРП от 2004 г.
– По последиците от Регламент № 1324/2008 за ОРП от 2004 г.
80. От текста на член 2 от Регламент № 1324/2008 следва, че що се отнася до длъжностните лица и другите служители на Съюза, разпоредбата има само две цели.
81. Първата цел се отнася до определянето с член 4, параграф 1 от приложение VIII към Правилника на приложимата лихва при изчисляването на пенсионните права на длъжностно лице, което се връща на служба в рамките на Съюза, след като вече е прослужило определен период. Тази цел очевидно е ирелевантна в случая.
82. Втората цел се отнася до определянето на лихвения процент, който следва да се използва при определяне на „актюерската равностойност“ на пенсията за осигурителен стаж. Следва да се отбележи обаче, че това понятие се използва в член 11, параграф 1 от приложение VIII към Правилника за прехвърлянията „out“, а не в член 11, параграф 2 от същото приложение за прехвърлянията „in“.
83. Следва наистина да се припомни, че член 11 от приложение VIII към Правилника прави ясно разграничение, от една страна, между прехвърлянето „out“ в параграф 1 и от друга страна, прехвърлянето „in“ в параграф 2.
84. В случай на прехвърляне „out“ член 11, параграф 1 от приложение VIII към Правилника гласи, че съответното длъжностно лице има право „актюерската равностойност на пенсионните права, [придобити от него в рамките на Съюза], актуализирана към действителната дата на прехвърлянето, да бъде прехвърлена“. При прехвърляне „in“ обаче параграф 2 от същата разпоредба предвижда, че съответното длъжностно лице може да поиска „капиталовата стойност на придобитите от него пенсионни права [в рамките на националната или международна схема, по която дотогава то се е осигурявало], актуализирана към датата на реалния трансфер, да бъде прехвърлена на Съюза“. В хипотезата на прехвърляне „out“ прехвърлената парична сума е „актюерската равностойност“ на придобитите в рамките на Съюза права; в хипотезата на прехвърляне „in“ прехвърлената парична сума е „актуализираната капиталова стойност“, а именно парична сума, която съответства обективно на пенсионните права, придобити за предходните дейности на съответното длъжностно лице по съответната национална или международна пенсионна схема, актуализирана към датата на реалния трансфер съгласно член 11, параграф 2, първа алинея от приложение VIII към Правилника (вж. в този смисъл Решение на Съда от 5 декември 2013 г. по дело Časta, C‑166/12, точка 26).
85. Предвидената в параграф 1 от член 11 от приложение VIII към Правилника „актюерска равностойност“ обаче и „актуализираната капиталова стойност“ по параграф 2 от същия член са две отделни правни понятия, всяко от които спада към независими една от друга схеми.
86. Всъщност в създадената с Правилника правна уредба „актюерската равностойност“ представлява самостоятелно понятие, присъщо на системата на пенсионната схема на Съюза. В член 8 от приложение VIII към Правилника то е определено като „капиталовата стойност на натрупаните пенсионни права [за осигурителен стаж] на длъжностното лице според таблицата на смъртността, посочена в член 9 от приложение ХII [към Правилника], и при годишна лихва от 3,1 %, чийто размер подлежи на преразглеждане по реда, предвиден в член 10 от приложение ХII [към Правилника]“. Последната актуализация на лихвения процент по член 8 от приложение VIII към Правилника е направена по силата на член 10 от приложение XII към Правилника именно с Регламент № 1324/2008, който намалява лихвения процент от 3,5 % на 3,1 %.
87. „Актуализираната капиталова стойност“ обаче не е определена в Правилника, в който не е посочен и методът за изчисляването ѝ, и то поради обстоятелството, че нейното изчисляване и условията за контрола му, както се уточнява в постоянната съдебна практика, са от изключителната компетентност на съответните национални или международни органи (Решение по дело Белгия и Комисия/Genette, посочено по-горе, точки 56 и 57 и цитираната съдебна практика).
88. Въпреки това Комисията поддържа, че актюерската равностойност била също и „метод за изчисляване“, който като такъв трябвало да се използва не само в случай на прехвърляне „out“, когато сумите излизат от фондовете на пенсионната схема на Съюза, за да постъпят във фонд по пенсионна схема на държава членка или на международна организация, но и в случай на прехвърляне „in“, когато, обратно, парични суми постъпват във фондовете по пенсионната схема на Съюза.
89. Поради това според Комисията актюерската равностойност се прилагала като метод за изчисляване както в единия, така и в другия случай на прехвърляне на пенсионни права за осигурителен стаж. В това отношение Комисията подчертава, че след реформата на Правилника от 2004 г. член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника предвижда ново условие за съответните национални органи, а именно капиталовата стойност, съответстваща на всички вноски, направени от длъжностното лице, което постъпва на служба за Съюза, да е „актуализирана към датата на реалния трансфер“. Според Комисията това ново условие, доколкото се съдържа в Правилника, пораждало за съответните национални органи задължението да актуализират капиталовата стойност според посочените в Правилника параметри, един от които е лихвеният процент, последно изменен с Регламент № 1324/2008.
90. Тезата на Комисията обаче не е обоснована от правна страна.
91. Всъщност според съдебната практика системата за прехвърляне „in“ се състои от две отделни административни фази. В първата фаза националните или международните органи, управляващи пенсионната схема, по която се е осигурявало заинтересованото лице до постъпването му на служба за Съюза, определят актуализираната капиталова стойност. Цялата тази фаза е от изключителната компетентност на съответните национални или международни органи. Втората фаза обаче се състои в преобразуване от съответната институция на Съюза на актуализираната капиталова стойност, както е определена от първоначалните национални или международни органи, в години осигурителен стаж, които ще бъдат признати по пенсионната схема на Съюза, и то въз основа на присъщите на пенсионната схема на Съюза правила, включително правилата, съдържащи се в общите разпоредби за прилагане, които всяка институция е длъжна да приеме за прехвърлянията „in“ (вж. в този смисъл Решение по дело Белгия и Комисия/Genette, посочено по-горе, точки 56 и 57).
92. Следователно двете решения, първото от които се отнася до определянето на актуализираната капиталова стойност, а второто — до преобразуването на тази капиталова стойност в години осигурителен стаж, попадат в обхвата на различни правни системи и всяко от тях подлежи на правораздавателен контрол в съответната правна система (Решение на Първоинстанционния съд от 18 март 2004 г. по дело Lindorfer/Съвет, T‑204/01, точки 28—31).
93. Обстоятелството, че след реформата на Правилника от 2004 г. член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника предвижда, че националните или международните органи трябва да актуализират към датата на реалния трансфер капиталовата стойност, съответстваща на всички вноски, направени от длъжностното лице или служителя, което/който постъпва на служба за Съюза, наистина създава задължение за посочените органи, но все пак това не означава, че при липса на изрична разпоредба в този смисъл това актуализиране следва да се извърши по начина, установен за прехвърлянията „out“. Напротив, както Съдът приема в Решение по дело Časta, посочено по-горе, точки 25 и 26, държавите членки могат да прилагат така наречения метод на „актюерската равностойност“ или така наречения метод на „фиксираната сума за откупуване на пенсионни права“, или други методи.
94. Следователно, когато става въпрос, на първо място, за изчисляването на актуализираната капиталова стойност от компетентните национални или международни органи с оглед на прехвърлянето „in“, тази капиталова стойност се определя въз основа на приложимото национално право и по реда, определен с това право или, когато става въпрос за международна организация — с нейните собствени правила, а не въз основа на член 8 от приложение VIII към Правилника и съгласно определения в тази разпоредба лихвен процент. Впрочем така е постановил Първоинстанционният съд в точка 57 от Решение по дело Белгия и Комисия/Genette, посочено по-горе, когато уточнява, че при прехвърляне „in“ решението за изчисляването на паричния размер на подлежащите на прехвърляне пенсионни права попада в обхвата на съответния национален правен ред и подлежи на правораздавателния контрол единствено на националния съд (вж. в този смисъл Решение по дело Časta, посочено по-горе, точка 24).
95. От това следва, че член 2 от Регламент № 1324/2008 не може да се вземе предвид като елемент от метода за изчисляване на капиталовата стойност, съответстваща на пенсионните права, придобити от длъжностното лице или от другия служител пред и постъпването му на служба за Съюза, и че не трябва задължително да се взема предвид от съответните национални или международни органи, когато те актуализират посочената капиталова стойност, която са длъжни да прехвърлят.
96. На второ място, що се отнася до изчисляването от службите на съответната институция на броя допълнителни години осигурителен стаж, които ще бъдат признати по пенсионната схема на Съюза, което е различно от изчисляването на актуализираната капиталова стойност, както се установява в точки 91—93 от настоящото решение, следва да се отбележи, че нито член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника относно прехвърлянията „in“, нито която и да е друга разпоредба от Правилника не предвиждат изрично задължението за прилагане на лихвения процент по член 8 от същото приложение при изчисляването на броя допълнителни години осигурителен стаж по пенсионната схема на Съюза. От това следва, че твърдението на Комисията, според което коефициентите за преобразуване при прехвърляне „in“ били „пряка функция“ от лихвения процент по член 8 от приложение VIII към Правилника, не се основава на нито една разпоредба от Правилника.
97. Освен това с регламент за изпълнение, приет на основание член 83а от Правилника, Съветът не може да намали обхвата на член 11, параграф 2, втора алинея от приложение VIII към Правилника, като постави под въпрос автономията, призната от законодателя на Съюза с тази разпоредба на институциите, като им предоставя правото да определят чрез общи разпоредби за прилагане броя допълнителни години осигурителен стаж при прехвърляне „in“.
98. Наистина за целите на изчисляването на броя години осигурителен стаж, които ще бъдат признати въз основа на капиталовата стойност, действително прехвърлена към пенсионната схема на Съюза, член 7, параграф 2 от ОРП от 2004 г. препраща към актюерските стойности V2 от таблицата в приложение 2 към ОРП от 2004 г., които на свой ред по силата на посоченото приложение 2 са „изчислени въз основа на предвидените в приложение XII към Правилника параметри“. Сред тези параметри обаче фигурира лихвеният процент, установен с член 8 от приложение VIII към Правилника.
99. Приложение 2 от ОРП от 2004 г. обаче установява актюерските стойности, изчислени именно въз основа на лихвения процент от 3,5 % по член 8 от приложение VIII към Правилника преди изменението му с Регламент № 1324/2008. Именно тези стойности са взети предвид от Комисията за изготвяне на първото предложение за бонус за осигурителен стаж, и то при положение че член 8 от приложение VIII към Правилника е бил междувременно изменен с Регламент № 1324/2008.
100. При тези обстоятелства при прилагането на член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника и по-конкретно за целите на актуализирането на коефициентите за преобразуване при прехвърляне „in“ с оглед на новия лихвен процент от 3,1 % по член 8 от приложение VIII към Правилника след влизането в сила на Регламент № 1324/2008, в съответствие с посочения член 11, параграф 2, който препраща към общи разпоредби за неговото прилагане, и в съответствие също с принципа на правна сигурност, Комисията е трябвало да измени ОРП от 2004 г. и да изготви нова таблица на актюерските стойности. Впрочем точно това е направила Комисията, като е приела ОРП от 2011 г., които съдържат в приложение нови актюерски стойности, наречени в последните общи разпоредби за прилагане „коефициенти за преобразуване“ за целите на изчисляването на допълнителните години осигурителен стаж.
101. Следва да се добави, че член 8 от приложение VIII към Правилника, изменен след влизането в сила на Регламент № 1324/2008, може да стане приложим за прехвърлянията „in“ само въз основа на общите разпоредби за прилагане, които институциите трябва да приемат в съответствие с член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника. Приложимостта на посочения член 8 в случая произтича от препращането към „параметрите, предвидени в приложение XII към Правилника“, които се съдържат в заглавието на приложение 2 към ОРП от 2004 г., и то доколкото в член 1, параграф 2, член 10, параграф 2 и член 12 от него посоченото приложение XII препраща към лихвения процент по член 8 от приложение VIII към Правилника. Заглавието на приложение 2 към ОРП от 2004 г. обаче обяснява метода за изчисляване, възприет от Комисията при упражняване на предоставените ѝ с член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника изпълнителни правомощия, което може само да послужи за тълкуване на нормативните елементи, съдържащи се в таблицата на актюерските стойности (вж. във връзка с нормативното значение на заглавието на член от директива Решение на Съда от 3 април 2003 г. по дело Hoffmann, C‑144/00, точки 37—40). Освен това тези последователни препращания, които освен това са доста трудно разбираеми, не биха могли да имат предимство пред изричните данни, съдържащи се в таблицата с въпросните актюерски стойности, без да се наруши принципът на правна сигурност.
102. В заключение доводът на Комисията, с който тя цели да се приеме, че методът за изчисляване на актюерската равностойност, предвиден в член 8 от приложение VIII към Правилника, непременно трябва да бъде прилаган и за определяне на актуализираната капиталова стойност или на броя допълнителни години осигурителен стаж по член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника, е в противоречие с текста на последната разпоредба, както и с волята на законодателя на Съюза, който всъщност е искал да запази в Правилника ясно разграничение между двата случая на прехвърляне на пенсионните права „in“ и „out“, а следователно и между понятията „актуализирана капиталова стойност“ и „актюерска равностойност“.
103. С оглед на изложеното тезата на Комисията, че с Регламент № 1324/2008 отпадат и автоматично са лишени от правно основание ОРП от 2004 г. в частта относно метода за изчисляване на броя допълнителни години осигурителен стаж, е неправилна от правна страна, тъй като обосноваването на такава теза не е съобразено нито с обхвата на посочения регламент, нито с член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника.
104. Ето защо е необходимо да се разгледа въпросът дали Комисията е имала право да приложи към заявленията за прехвърляне, подадени преди влизането в сила на 1 април 2011 г. на ОРП от 2011 г., новите коефициенти за преобразуване, съдържащи се в приложение 1 към ОРП от 2011 г.
– По прилагането с обратно действие на коефициентите за преобразуване, съдържащи се в приложение 1 към ОРП от 2011 г.
105. В самото начало следва да се припомни, че съгласно общопризнат принцип, ако не е предвидено друго, новата норма се прилага незабавно по отношение на положенията, които ще възникнат, както и към бъдещите последици на положенията, които са възникнали, но все още не са напълно завършени, при действието на старата норма (Решение на Съда на публичната служба от 13 юни 2012 г. по дело Guittet/Комисия, F‑31/10, точка 47 и цитираната съдебна практика).
106. Ето защо е необходимо да се провери дали към момента, в който са започнали да се прилагат новите коефициенти за преобразуване, предвидени в ОРП от 2011 г., т.е. на 1 април 2011 г., жалбоподателката се е намирала в положение, което е възникнало и е напълно завършено при действието на ОРП от 2004 г. Само в тази хипотеза действително може да се приеме, че коефициентите за преобразуване, предвидени в ОРП от 2011 г., са приложени с обратно действие по отношение на жалбоподателката. В такъв случай повдигнатото от жалбоподателката възражение за незаконосъобразност, и по-конкретно законосъобразността на прилагането с обратно действие на коефициентите за преобразуване, предвидени в ОРП от 2011 г., би следвало да се разгледа с оглед на принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания (вж. в този смисъл Решение по дело Guittet/Комисия, посочено по-горе, точка 48).
107. В конкретния случай, за да е напълно завършено положението на длъжностно лице или на служител, подало/подал заявление за прехвърляне „in“ при действието на актюерските стойности V2, приложени към ОРП от 2004 г., трябва да се установи, че заинтересованото лице е приело предложението за бонус за осигурителен стаж, което му е било направено по силата на ОРП от 2004 г., най-късно в края на деня, предхождащ датата на влизане в сила на новите коефициенти за преобразуване, предвидени в ОРП от 2011 г., т.е. на 31 март 2011 г.
108. В случая, както беше припомнено в точка 21 от настоящото решение, жалбоподателката нито е приела, нито е отказала да приеме официално първото предложение за бонус за осигурителен стаж. Следователно с оглед на правото ѝ на прехвърляне „in“, макар и възникнало при действието на ОРП от 2004 г., положението ѝ не е било напълно завършено при действието на ОРП от 2004 г. към момента на влизане в сила на ОРП от 2011 г., които поради това в случая не са били приложени с обратно действие.
109. При тези условия жалбоподателката не може да се позовава и на придобито право или на неспазването на условията за оттегляне на административните актове (вж. Решение по дело Cocchi и Falcione, посочено по-горе, точки 42 и 43).
110. От всичко изложено дотук следва, че искането за отмяна на второто предложение за бонус трябва да се отхвърли като неоснователно.
111. Следователно настоящата жалба следва да се отхвърли.
По съдебните разноски
112. Съгласно член 87, параграф 1 от Процедурния правилник, без да се засяга действието на другите разпоредби на дял втори, осма глава от посочения правилник, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова заявление. Съгласно параграф 2 от същия член, когато справедливостта изисква това, Съдът на публичната служба може да реши дадена страна, макар и загубила делото, да бъде осъдена да заплати само частично съдебните разноски и дори да не бъде осъдена за тях.
113. От изложените по-горе мотиви следва, че жалбоподателката е загубилата делото страна. Трябва обаче да се отбележи, че поведението на Комисията е могло да породи у жалбоподателката съвършено оправдани въпроси и съмнения. На първо място следва да се припомни, че в решението, с което се отхвърля административната жалба, по своя инициатива Комисията приема, че второто предложение за бонус за осигурителен стаж се счита за увреждащ акт. Независимо че в рамките на настоящото производство по обжалване Комисията е имала право да повдигне възражение за недопустимост, като поиска Съдът на публичната служба да не разглежда спора по същество, тя все пак поддържа обратното становище, че предложението за бонус за осигурителен стаж „явно“ не е увреждащ акт. Освен това Комисията три пъти уточнява, а именно в първото предложение за бонус за осигурителен стаж, както и в съобщенията от 5 май и от 30 юли 2010 г., че ОРП от 2004 г. ще се прилагат към заявленията за прехвърляне, заведени преди датата на влизане в сила на ОРП от 2011 г. Освен това в тези съобщения не се споменава нищо за евентуалното значение в подобен контекст на приемането на предложенията за бонус за осигурителен стаж от заинтересованите длъжностни лица и служители. Следователно обстоятелствата в конкретния случай обосновават прилагането на разпоредбите на член 87, параграф 2 от Процедурния правилник и Комисията следва да бъде осъдена да понесе, освен собствените си съдебни разноски, и съдебните разноски на жалбоподателката.
Диспозитив
По изложените съображения
СЪДЪТ НА ПУБЛИЧНАТА СЛУЖБА (пленум)
реши:
1) Отхвърля жалбата.
2) Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски и се осъжда да понесе направените от г‑жа Teughels съдебни разноски.