null
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
21. května 2026(*)
„ Řízení o předběžné otázce – Státní podpory – Režim podpor neslučitelný s vnitřním trhem – Prováděcí pravidla k článku 108 SFEU – Nařízení (EU) 2015/1589 – Navrácení podpory – Povinnost navrácení – Článek 16 odst. 3 – Okamžitý a účinný výkon – Procesní autonomie přiznaná členským státům – Přerušení vnitrostátního řízení o vymáhání daně – Podmínka poskytnutí dostatečné jistoty – Slučitelnost“
Ve věci C‑545/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Správní a finanční soud ve Funchalu, Portugalsko) ze dne 9. srpna 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 12. srpna 2024, v řízení
Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira
proti
Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení: K. Jürimäe, předsedkyně senátu, K. Lenaerts, předseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce druhého senátu, F. Schalin, Z. Csehi (zpravodaj) a M. Bošnjak, soudci,
generální advokát: A. Biondi,
za soudní kancelář: L. Carrasco Marco, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 1. října 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–        za Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira: A. Cantanhede Gonçalves, P. Dewerbe, J. Faria, A. M. Gaspar a L. M. Soares Romão, advogados,
–        za Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira: M. R. Correia Baroca a A. C. Garcês Rodrigues, jako zmocněnkyně,
–        za belgickou vládu: P. Cottin a M. Van
Regemorter, jako zmocněnci, a S. Hamerijck, jako znalkyně,
–        za španělskou vládu: A. Pérez-Zurita Gutiérrez, jako zmocněnkyně,
–        za Evropskou komisi: I. Barcew, P. Caro de Sousa a M. Lagrue, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 18. prosince 2025,
vydává tento
Rozsudek
1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 16 odst. 3 nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 [SFEU] (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9), a článku 5 rozhodnutí Komise (EU) 2022/1414 ze dne 4. prosince 2020 o režimu podpory SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) poskytnuté Portugalskem oblasti Zona Franca da Madeira (ZFM) – režim III (Úř. věst. 2022, L 217, s. 49, dále jen „rozhodnutí Komise ze dne 4. prosince 2020“).
2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira (dále jen „Utiledulci“) a Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (daňová správa autonomní oblasti Madeira, Portugalsko) (dále jen „správce daně“) ve věci řízení o vymáhání daně vedeného proti společnosti Utiledulci s cílem dosáhnout navrácení státní podpory, která byla této společnosti poskytnuta ve formě snížení sazby daně z příjmů.
Právní rámec
Unijní právo
3        V bodě 25 odůvodnění nařízení 2015/1589 je uvedeno:
„V případech protiprávní podpory, která není slučitelná s vnitřním trhem, [by] měla být obnovena účinná hospodářská soutěž. Za tímto účelem je nutné, aby byla podpora bez odkladu navrácena včetně úroků. Je vhodné, aby navrácení podpory bylo uskutečňováno v souladu s postupy vnitrostátního práva. Použití těchto postupů by nemělo být překážkou obnovení účinné hospodářské soutěže tím, že by bránilo okamžitému a účinnému výkonu rozhodnutí [Evropské k]omise. K dosažení tohoto výsledku by měly členské státy učinit všechna nezbytná opatření zajišťující účinnost rozhodnutí Komise.“
4        V článku 16 tohoto nařízení, nadepsaném „Navrácení podpory“, je v odstavcích 1 a 3
stanoveno:
„1.      Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […] Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Unie.
[...]
3.      Aniž je dotčen příkaz Soudního dvora Evropské unie podle článku 278 [SFEU], navrácení se provede bezodkladně a v souladu s postupy vnitrostátního práva dotyčného členského státu za předpokladu, že umožňují okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise. Aniž je dotčeno právo Unie, učiní za tímto účelem a v případě řízení před vnitrostátními soudy dotyčné členské státy všechny nezbytné kroky v rámci jejich právních řádů, včetně dočasných opatření.“
Portugalské právo
Obecný daňový zákon
5        V článku 52 lei Geral Tributária (obecný daňový zákon), schváleného Decreto-Lei no
398/98 (nařízení vlády s mocí zákona č. 398/98) ze dne 17. prosince 1998 (Diário da República, řada I-A, č. 290 ze dne 17. prosince 1998), ve znění použitelném na spor v původním řízení, je stanoveno:
„1.      Vymáhání daňového závazku se v řízení o vymáhání daně přeruší v případě placení dluhu ve splátkách nebo v případě podání stížnosti, zahájení soudního řízení v prvním nebo druhém stupni nebo podání námitky proti vymáhání, jejichž předmětem je protiprávnost nebo vymahatelnost vymáhaného dluhu, jakož i během řízení o řešení sporů jednotlivých členských států na základě [Úmluvy
90/436/EHS ze dne 23. července 1990 o zamezení dvojího zdanění v souvislosti s úpravou zisků sdružených podniků (Úř. věst. 1990, L 255, s. 10)].
2.      Přerušení vymáhání, které je uvedeno v předchozím odstavci, je podmíněno poskytnutím dostatečné jistoty podle daňových právních předpisů.
[...]
4.      Správce daně může povinnou osobu na její žádost osvobodit od povinnosti poskytnout jistotu, pokud jí může poskytnutí jistoty způsobit nenapravitelnou újmu, nebo v případě zjevného nedostatku finančních prostředků, jenž se projevuje nedostatečným majetkem, který lze zajistit pro účely zaplacení vymáhaného dluhu včetně případných navýšení, neexistují-li přesvědčivé důkazy, že nedostatek nebo neexistenci majetku způsobilo úmyslné jednání dotyčné osoby.
[...]“
Daňový řád
6        V článku 169 Código de Procedimento e de Processo Tributário (daňový řád), schváleného Decreto-Lei no 433/99 (nařízení vlády s mocí zákona č. 433/99) ze dne 26. října 1999 (Diário da República, řada I-A, č. 255 ze dne 26. října 1999), který nabyl účinnosti dne 1. ledna 2000, ve znění použitelném na spor v původním řízení je stanoveno:
„1.      Vymáhání
se přeruší, dokud nebude rozhodnuto o sporu, v případě podání správní stížnosti nebo zahájení soudního řízení v prvním nebo druhém stupni, jejichž předmětem je soulad vymáhaného dluhu s právem, jakož i během řízení o řešení sporů na základě [úmluvy 90/436] nebo na základě některé úmluvy o zamezení dvojího zdanění, byla-li poskytnuta jistota podle článku 195 nebo byla-li taková jistota dána podle článku 199 nebo zaručuje-li zajištění majetku úplné zaplacení vymáhaného
dluhu včetně případných navýšení, což musí příslušný úředník potvrdit záznamem ve spisu.
[...]
13.      Má se za to, že svou daňovou situaci napravily osoby povinné k dani, na jejichž žádost bylo přerušeno řízení o vymáhání daně podle tohoto článku, aniž jsou dotčena ustanovení týkající se osvobození od povinnosti poskytnout jistotu.
[...]“
7        V článku 199 daňového řádu ve znění použitelném na spor v původním řízení je stanoveno:
„1.      Pokud nebyla dosud poskytnuta jistota, povinná osoba musí společně se žádostí poskytnout dostatečnou jistotu spočívající v bankovní záruce, finanční záruce, pojistné záruce nebo v jakémkoli prostředku, který je způsobilý zajistit
pohledávky oprávněné osoby.
2.      Na žádost povinné osoby a se souhlasem správce daně může dostatečná jistota uvedená v předchozím odstavci spočívat rovněž ve
zřízení zástavního práva nebo dobrovolné hypotéky, přičemž se použije obdobně ustanovení článku 195.
[...]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
8        Dne 4. prosince 2020 přijala Komise rozhodnutí 2022/1414, kterým prohlásila režim podpory „Zona Franca da Madeira (ZFM) – režim III“ (dále jen „režim III“) za neslučitelný s vnitřním trhem v rozsahu, v němž byl Portugalskou republikou realizován v rozporu s rozhodnutím Komise o schválení ze dne 27. června 2007, vydaným ve věci N 421/2006, a s rozhodnutím Komise o schválení ze dne 2. července 2013, vydaným ve věci SA.34160 (2011/N), a tudíž v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU.
9        V článku 5 rozhodnutí Komise ze dne 4. prosince 2020 bylo stanoveno, že vrácení podpory neslučitelné s vnitřním trhem, jež byla poskytnuta v rámci režimu III, musí být
„okamžité a účinné“ a Portugalská republika je povinna toto rozhodnutí provést „do osmi měsíců ode dne jeho oznámení“. Tato lhůta uplynula dne 5. srpna 2021.
10      Na základě tohoto rozhodnutí zahájil správce daně vůči společnosti Utiledulci řízení o vymáhání daně za účelem navrácení státní podpory, jež byla této společnosti poskytnuta v rámci režimu III ve formě snížení sazby daně z příjmů použitelné na společnosti-příjemce.
11      V portugalském právním řádu není stanoven žádný zvláštní režim upravující navrácení státní podpory. Pokud jde o navrácení státní podpory, neexistuje žádné pravidlo, které by vylučovalo uplatnění procesních záruk stanovených portugalským daňovým právem, zejména procesních záruk souvisejících s přerušením řízení o vymáhání daně. Za těchto podmínek je správním řízením použitelným na navrácení takových podpor řízení o vymáhání daně.
12      V ustanoveních portugalského práva, jež upravují toto řízení o vymáhání daně, je stanovena možnost požádat o přerušení uvedeného řízení v případě zpochybnění daňového dluhu nebo námitky proti aktům nařizujícím vymáhání daně a v případě placení ve splátkách za podmínky, že je poskytnuta dostatečná jistota nebo jiný prostředek k zajištění daňové pohledávky, nebo, v případě neexistence takové jistoty, že daňový poplatník prokáže, že ji nemůže poskytnout.
13      Společnost Utiledulci o takové přerušení požádala. Správce daně tuto žádost zamítl s odvoláním na zásadu přednosti unijního práva. Společnost Utiledulci napadla toto zamítavé rozhodnutí u Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Správní a finanční soud ve Funchalu, Portugalsko), který je předkládajícím soudem.
14      Předkládající soud si klade otázku, jak je třeba vykládat čl. 16 odst. 3 nařízení 2015/1589 a článek 5 rozhodnutí Komise ze dne 4. prosince 2020. Předkládající soud má v podstatě za to, že je třeba určit, zda okamžitý a účinný výkon tohoto rozhodnutí vyžaduje, aby se upustilo od použití ustanovení portugalského daňového práva, jež se týkají přerušení řízení o vymáhání daně.
15      Za těchto okolností se Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Správní a finanční soud ve Funchalu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být výraz ‚okamžité a účinné [vrácení podpory]‘, který je uveden v článku 5 [rozhodnutí Komise z roku 2020], a výraz ‚navrácení se provede bezodkladně a v souladu s postupy vnitrostátního práva dotyčného členského státu za předpokladu, že umožňují okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise‘, který je uveden v čl. 16 odst. 3 nařízení [1589/1589], vykládány v tom smyslu, že je nutné upustit od použití ustanovení portugalského práva týkajících se procesních záruk stanovených v řízeních o vymáhání daně, zvláště ustanovení týkajících se přerušení řízení o vymáhání daně, nebo naopak v tom smyslu, že [správce daně] musí i nadále dodržovat veškeré procesní záruky stanovené v portugalském daňovém právu, a to i v případě, kdy se jedná o vrácení státní podpory, která byla [rozhodnutím Komise ze dne 4. prosince 2020] prohlášena za protiprávní?“
K předběžné otázce
16      Úvodem je třeba připomenout, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Z tohoto hlediska je na Soudním dvoru, aby případně přeformuloval otázky, které jsou mu položeny (viz rozsudky ze dne 17. července 1997, Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, body 22 a 23; ze dne 28. listopadu 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, bod 18, jakož i ze dne 3. června 2025, Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, bod 34).
17      V projednávané věci je třeba uvést, že v ustanoveních portugalského práva upravujících
řízení o vymáhání daně, která se použijí v případě, že Portugalská republika přistoupí k navrácení protiprávní státní podpory neslučitelné s vnitřním trhem, je zakotvena možnost požádat o přerušení tohoto řízení, zejména v případě zpochybnění daňového dluhu nebo námitky proti aktům nařizujícím vymáhání daně a v případě placení ve splátkách za podmínky, že je poskytnuta jistota v podobě bankovní záruky, finanční záruky, pojistné záruky, zřízení zástavního práva či dobrovolné hypotéky nebo jiného prostředku, jenž je vhodný k zajištění daňové pohledávky. Daňový poplatník může být na svou žádost zproštěn povinnosti poskytnout takovou jistotu, pokud mu může její poskytnutí způsobit nenapravitelnou újmu nebo v případě zjevného nedostatku finančních prostředků.
18      Je tedy třeba mít za to, že podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 16 odst. 3 nařízení 2015/1589 vykládán v tom smyslu, že příslušným vnitrostátním orgánům a vnitrostátním soudům ukládá, aby upustily od použití vnitrostátních ustanovení, jež umožňují přerušit řízení o vymáhání daně, jehož cílem je navrácení protiprávní státní podpory neslučitelné s vnitřním trhem, pokud příjemce podpory poskytne jistotu, jako je bankovní záruka, finanční záruka, pojistná záruka, zřízení zástavního práva či dobrovolné hypotéky nebo jiný prostředek, jenž je vhodný k zajištění pohledávky oprávněného, který navrhuje vymáhání, nebo dokonce na základě žádosti tohoto příjemce o zproštění povinnosti poskytnout takovou jistotu.
19      V tomto ohledu je třeba
připomenout, že v čl. 16 odst. 3 nařízení 2015/1589 je stanoveno, že aniž je dotčen příkaz Soudního dvora Evropské unie podle článku 278 SFEU, navrácení podpory se provede bezodkladně a v souladu s postupy vnitrostátního práva dotyčného členského státu za předpokladu, že umožňují okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise. Aniž je dotčeno právo Unie, učiní za tímto účelem a v případě řízení před vnitrostátními soudy dotyčné členské státy všechny nezbytné kroky v rámci jejich právních řádů, včetně dočasných opatření.
20      V bodě 25 odůvodnění tohoto nařízení je upřesněno, že v případech protiprávní podpory, která není slučitelná se společným trhem, musí být obnovena účinná hospodářská soutěž a za tímto účelem je nutné, aby byla podpora bez odkladu navrácena. Použití vnitrostátních postupů tedy nesmí být překážkou obnovení účinné hospodářské soutěže tím, že by bránilo okamžitému a účinnému výkonu rozhodnutí Komise o navrácení. K dosažení tohoto výsledku musí členské státy učinit všechna nezbytná opatření zajišťující užitečný účinek tohoto rozhodnutí.
21      Přestože znění čl. 16 odst. 3 nařízení 2015/1589 odráží požadavky zásady efektivity, vyplývá z něj rovněž, že použití práva dotyčného členského státu za účelem navrácení protiprávní podpory se v případě neexistence příslušných ustanovení unijního práva provede v souladu se zásadou procesní autonomie posledně uvedeného a v souladu se základními právy, zejména právem na spravedlivý proces, včetně práva na obhajobu (rozsudek ze dne 11. září 2014, Komise v. Německo, C‑527/12, EU:C:2014:2193, bod 39).
22      Svoboda členských států týkající se volby prostředků pro zajištění navrácení takovéto podpory je však
omezená, neboť tyto prostředky nemohou vést k tomu, že by navrácení vyžadované unijním právem bylo prakticky znemožněno. Použití vnitrostátních postupů například podléhá podmínce, že tyto postupy umožňují okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise o navrácení (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 5. října 2006, Komise v. Francie, C‑232/05, EU:C:2006:651, bod 49, jakož i ze dne 11. září 2014, Komise v. Německo, C‑527/12, EU:C:2014:2193, bod 41 a citovaná judikatura).
23      Členský stát, který je na základě rozhodnutí Komise povinen zajistit navrácení protiprávní podpory, může tuto povinnost splnit pouze tehdy, pokud opatření, která přijme, jsou vhodná k obnovení běžných podmínek hospodářské soutěže, které byly narušeny poskytnutím této protiprávní podpory (rozsudky ze dne 12. prosince 2002, Komise v. Německo, C‑209/00, EU:C:2002:747, bod 35, a ze dne 11. září 2014, Komise v. Německo, C‑527/12, EU:C:2014:2193, bod 42).
24      Cílem navrácení protiprávní státní podpory je totiž obnovit stav, který existoval na vnitřním trhu před poskytnutím této podpory. Tohoto cíle je dosaženo, jakmile je uvedená podpora, zvýšená případně o úroky z prodlení, navrácena příjemcem nebo, jinými slovy, podniky, které z ní měly skutečný prospěch.
Tímto navrácením totiž příjemce ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým konkurentům, a dochází k obnovení situace před poskytnutím podpory (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 21. prosince 2016, Komise v. Aer Lingus a Ryanair Designated Activity, C‑164/15 P a C‑165/15 P, EU:C:2016:990, body 89 a 90; ze dne 19. října 2023, Ministar na zemedelieto, hranite i gorite, C‑325/22, EU:C:2023:793, bod 47, jakož i ze dne 29. července 2024, Koiviston Auto Helsinki v. Komise, C‑697/22 P, EU:C:2024:641, bod 79 a citovaná judikatura).
25      V tomto ohledu je třeba ještě upřesnit, jak v podstatě uvedl generální advokát v bodech 16 a 17 svého stanoviska, že povinnost členského státu, jemuž je určeno rozhodnutí Komise o navrácení podpory, přijmout podle čl. 16 odst. 1 nařízení 2015/1589 veškerá nezbytná opatření k navrácení podpory příjemcem představuje povinnost dosáhnout výsledku [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. listopadu 2025, Komise v. Bulharsko (Směny lesních pozemků II), C‑632/23, EU:C:2025:890, bod 64]. Tato povinnost musí být mimoto splněna ve lhůtách stanovených Komisí [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 22. prosince 2010, Komise v. Itálie, C‑304/09, EU:C:2010:812, bod 32, a ze dne 13. listopadu 2025, Komise v. Bulharsko (Směny lesních pozemků II), C‑632/23, EU:C:2025:890, bod 33 a citovaná judikatura].
26      Z toho vyplývá, jak uvedl generální advokát v bodě 21 svého stanoviska, že procesní autonomie přiznaná členským státům v oblasti navracení protiprávních státních podpor je ohraničena požadavkem zajistit efektivitu opatření správních orgánů pověřených zajišťováním
tohoto navracení. Je tedy věcí jak vnitrostátních soudů, tak těchto orgánů pod dohledem prvně uvedených soudů, aby zajistily provedení v souladu s cílem sledovaným rozhodnutím Komise, v němž je nařízeno navrácení této podpory, jenž spočívá v zabránění jakémukoli narušení fungování trhu v důsledku poskytnutí státní podpory narušující hospodářskou soutěž. V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se členský stát nemůže dovolávat ustanovení svého vnitrostátního právního řádu, a to ani ústavních, jako důvodu nesplnění povinností vyplývajících z unijního práva (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. května 2015, Komise v. Německo, C‑674/13, EU:C:2015:302, bod 59 a citovaná judikatura).
27      V projednávané věci, jak je upřesněno v bodech 12 a 17 tohoto rozsudku, je v ustanoveních portugalského práva, jež se použijí v případě, že Portugalská republika bude vymáhat navrácení protiprávní státní podpory, jež je neslučitelná s vnitřním trhem, stanovena možnost požádat o přerušení řízení, zejména v případě zpochybnění daňového dluhu nebo námitky proti aktům nařizujícím vymáhání daně a v případě placení ve splátkách za podmínky, že je poskytnuta jistota v podobě bankovní záruky, finanční záruky, pojistné záruky, zřízení zástavního práva či dobrovolné hypotéky nebo jiného prostředku, jenž je vhodný k zajištění vymáhání daňové pohledávky, nebo, v případě neexistence takové jistoty, že daňový poplatník prokáže, že by mu její poskytnutí způsobilo nenapravitelnou újmu, nebo v případě zjevného nedostatku finančních prostředků.
28      Je tedy třeba posoudit, zda se použití těchto ustanovení s přihlédnutím k obecnému kontextu vnitrostátního práva, jehož jsou součástí, jeví jako neslučitelné s požadavkem okamžitého a účinného navrácení dotčené podpory, který je zakotven v čl. 16 odst. 3 nařízení 2015/1589, jak byl vyložen ve světle poznatků plynoucích z judikatury připomenuté v bodech 21 až 25 tohoto rozsudku.
29      V tomto ohledu je třeba v první řadě připomenout, že vnitrostátní právní úpravu, v níž je u žalob podaných proti rozhodnutí o navrácení protiprávní podpory stanoven automatický odkladný účinek, nelze považovat za právní úpravu, která umožňuje okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise o navrácení této podpory. Přiznání takového odkladného účinku může naopak značně pozdržet navrácení uvedené podpory, a prodloužit tak neoprávněnou konkurenční výhodu, jež z této podpory vyplývá (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. října 2006, Komise v. Francie, C‑232/05, EU:C:2006:651, body 46, 51 a 52). Od použití takové vnitrostátní právní úpravy, která stanoví automatický odkladný účinek u žalob podaných proti rozhodnutím o navrácení protiprávní podpory, je tudíž třeba upustit (rozsudek ze dne 5. října 2006, Komise v. Francie, C‑232/05, EU:C:2006:651, bod 53).
30      Jak uvedl generální advokát v bodě 24 svého stanoviska, v projednávané věci se vnitrostátní řízení o vymáhání daně rovněž vyznačuje systematickými a automatickými prvky, neboť portugalské daňové orgány nemají žádný prostor pro uvážení, pokud jde přinejmenším o přerušení vykonávacího řízení, je-li splněna podmínka poskytnutí jistoty.
31      Je tudíž třeba konstatovat, že automatická povaha přerušení stanoveného takovým vnitrostátním vykonávacím řízením, jako je řízení dotčené ve věci v původním řízení, může významně pozdržet navrácení protiprávní podpory, a tím prodloužit neoprávněnou konkurenční výhodu, kterou tato podpora poskytla svému příjemci, čímž je v rozporu s požadavkem okamžitého a účinného navrácení této podpory, jak je zakotven v čl. 16 odst. 3 nařízení 2015/1589.
32      Jak totiž uvedl generální advokát v bodě 26 svého stanoviska, takové nástroje, jako je bankovní záruka, finanční záruka, pojistná záruka, zřízení zástavního
práva či dobrovolné hypotéky nemají
a priori za následek vynětí podpory z majetku příjemce, v jehož důsledku by mu byla odňata výhoda plynoucí z této podpory. Účetní důsledky ani náklady spojené s poskytnutím jistoty nemohou být, pokud jde o jejich dopad na hospodářskou situaci příjemce, postaveny na roveň navrácení obdržené podpory. Výslovným cílem těchto nástrojů je zajistit pohledávku oprávněné osoby po dobu trvání přerušení vykonávacího řízení, což je jiný cíl, než jaký je sledován navrácením protiprávní podpory.
33      Jinak by tomu bylo pouze tehdy, kdyby bylo narušení hospodářské soutěže zcela odstraněno například zablokováním částky protiprávní podpory a souvisejících úroků nebo její převod na blokovaný
účet, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu. V takových případech by totiž bylo dosaženo cíle sledovaného rozhodnutím Komise o navrácení této protiprávní podpory, a sice obnovení běžných podmínek hospodářské soutěže, jež byly narušeny poskytnutím této podpory.
34      Ve druhé řadě, pokud jde o možnost zprostit povinnou osobu povinnosti poskytnout jistotu, je třeba upřesnit, že úvahy týkající se hospodářské újmy vyplývající z navrácení dotyčné podpory nemohou odůvodnit pozdržení řízení o navrácení. I když má být protiprávně vyplacená státní podpora navrácena podniky-příjemci, které jsou v obtížích nebo v úpadku, nemají takové obtíže vliv na povinnost navrácení této podpory (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. prosince 2012, Komise v. Španělsko, C‑610/10, EU:C:2012:781, bod 71, jakož i ze dne 17. ledna 2018, Komise v. Řecko, C‑363/16, EU:C:2018:12, bod 36). Z toho vyplývá, že členský stát je povinen podle okolností provést likvidaci dotčené společnosti, nechat zapsat svou pohledávku na stranu pasiv této společnosti nebo přijmout veškerá další opatření umožňující vrácení uvedené podpory (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. prosince 2007, Komise v. Itálie, C‑280/05, EU:C:2007:753, bod 28).
35      Ve třetí řadě, pokud jde o možnost platby dlužných částek ve splátkách, je třeba zdůraznit, že pokud jsou takové způsoby platby povoleny po uplynutí lhůty pro navrácení stanovené Komisí, nejsou slučitelné s povinností neprodleného navrácení podpory, jejímž cílem je zejména zajistit plnou účinnost rozhodnutí Komise o navrácení, v projednávané věci rozhodnutí Komise ze dne 4. prosince 2020, a umožnit dospět k výsledku, jenž bude v souladu s cílem sledovaným tímto rozhodnutím, tedy zajistit, aby příjemce podpory nedisponoval, a to ani dočasně, finančními prostředky odpovídajícími již vrácené podpoře (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. května 2010, Scott a Kimberly Clark, C‑210/09, EU:C:2010:294, bod 29).
36      Konečně je třeba připomenout, že z judikatury Soudního dvora vyplývá, že zrušení protiprávní podpory prostřednictvím navrácení je logickým důsledkem zjištění její protiprávnosti. Proto navrácení protiprávně poskytnuté státní podpory za účelem obnovení dřívějšího stavu nemůže být v zásadě považováno za nepřiměřené opatření vzhledem k cílům ustanovení Smlouvy v oblasti státních podpor. Opatření spočívající v navrácení protiprávní státní podpory je v rozporu se zásadou proporcionality pouze tehdy, pokud je částka, kterou musí příjemce vrátit, vyšší než aktualizovaná částka podpory, kterou obdržel (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 21. března 1990, Belgie v. Komise, C‑142/87, EU:C:1990:125, bod 66, jakož i ze dne 29. července 2024, Koiviston Auto Helsinki v. Komise, C‑697/22 P, EU:C:2024:641, body 79 a 80).
37      Z toho vyplývá, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, v níž je stanoven automatický odkladný účinek platby ve splátkách nebo žalob podaných proti rozhodnutí o navrácení protiprávní podpory, se s výhradou ověření, která musí provést vnitrostátní soud, jemuž byla věc předložena, jeví jako neslučitelná s cíli zrušení protiprávních podpor, které byly prohlášeny za neslučitelné s vnitřním trhem, a s požadavkem zajistit okamžitý a účinný výkon rozhodnutí nařizujících jejich navrácení. Jak je uvedeno v bodě 29 tohoto rozsudku, od použití takových vnitrostátní ustanovení je tudíž třeba upustit.
38      S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 16 odst. 3 nařízení 2015/1589 musí být vykládán v tom smyslu, že příslušným vnitrostátním orgánům a vnitrostátním soudům ukládá, aby upustily od použití vnitrostátních ustanovení, jež umožňují přerušit řízení o vymáhání daně, jehož cílem je navrácení protiprávní státní podpory neslučitelné s vnitřním trhem, pokud příjemce podpory poskytne jistotu, jako je bankovní záruka, finanční záruka, pojistná záruka, zřízení zástavního práva či dobrovolné hypotéky nebo jiný prostředek, jenž je vhodný k zajištění pohledávky oprávněného, který navrhuje vymáhání, nebo dokonce i na základě žádosti tohoto příjemce o zproštění povinnosti poskytnout takovou jistotu, ledaže by poskytnutí takové jistoty zbavilo uvedeného příjemce konkurenční výhody vyplývající z této podpory.
K nákladům řízení
39      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
Článek 16 odst. 3 nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 [SFEU],
musí být vykládán v tom smyslu, že
příslušným vnitrostátním orgánům a vnitrostátním soudům ukládá, aby upustily od použití vnitrostátních ustanovení, jež umožňují přerušit řízení o vymáhání daně, jehož cílem je navrácení protiprávní státní podpory neslučitelné s vnitřním trhem, pokud příjemce podpory poskytne jistotu, jako je bankovní záruka, finanční záruka, pojistná záruka, zřízení zástavního práva či dobrovolné hypotéky nebo jiný prostředek, jenž je vhodný k zajištění pohledávky oprávněného, který navrhuje vymáhání, nebo dokonce i na základě žádosti tohoto příjemce o zproštění povinnosti poskytnout takovou jistotu, ledaže by poskytnutí takové jistoty zbavilo uvedeného příjemce konkurenční výhody vyplývající z této podpory.
Podpisy
*      Jednací jazyk: portugalština.