62012CC0224
GENERALINĖS ADVOKATĖS
ELEANOR SHARPSTON IŠVADA,
pateikta 2013 m. gruodžio 19 d. (
1
)
Byla C‑224/12 P
Europos Komisija
prieš
Nyderlandų Karalystę ir ING Groep NV
„Apeliacinis skundas — Valstybės pagalba bankui, suteikiama atliekant kapitalo injekciją mainais į akcijas — Atlygį ir vertybinių popierių išpirkimą reglamentuojančių sąlygų pakeitimai — Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama suderinama su bendrąja rinka, jei laikomasi įsipareigojimų — Privataus investuotojo kriterijaus taikymas“
1.
Čia nagrinėjamas Komisijos apeliacinis skundas dėl Bendrojo Teismo sprendimo (
2
), kurio iš dalies panaikintas sprendimas (
3
) dėl Nyderlandų valstybės pagalbos bankui ING Groep NV (toliau – ING). Minėtame sprendime, be kita ko, buvo pripažinta, kad restruktūrizavimo pagalba, teikiama kaip kapitalo injekcija mainais į akcijas pagal nustatytas grąžinimo sąlygas, yra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį (dabar – SESV 107 straipsnio 1 dalis), tačiau nurodyta, kad ši pagalba suderinama su laisvąja rinka, „jei laikomasi“ tam tikrų įsipareigojimų, kuriuos prisiima ING ir valstybė.
2.
Pagrindinė byla susijusi su privataus investuotojo kriterijaus (pagal kurį iš esmės nustatoma, ar pagalbą gavusi įmonė būtų galėjusi iš privataus investuotojo, veikiančio įprastinėmis rinkos sąlygomis, gauti tokia pačią naudą, kokia jai suteikta iš valstybės išteklių) (
4
) taikymu valstybės pagalbos grąžinimo sąlygų pakeitimo atvejais. Taip pat keliama abejonių dėl to, kaip Bendrasis Teismas įvertino valstybės pajamų praradimą dėl grąžinimo sąlygų pakeitimo. Kiti svarstomi klausimai susiję su išvados, kad valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį buvo suteikta, panaikinimo pasekmėmis. Kokį poveikį toks panaikinimas turi kitiems ginčijamo Komisijos sprendimo elementams, visų pirma, ING ir Nyderlandų valstybės prisiimtiems įsipareigojimams?
Pagalba ir ginčijamas sprendimas
3.
2008 m. lapkričio 12 d. sprendimu (toliau – pradinis sprendimas) Komisija suteikė leidimą skubiai atlikti ING kapitalo atkūrimą, Nyderlandų valstybei pasirašant 10 mlrd. EUR vertės ING išleistus vertybinius popierius (toliau – kapitalo injekcija). Pagal pradines sąlygas per trejus metus ING turėjo teisę išpirkti vertybinius popierius, mokėdamas po 15 EUR už kiekvieną (50 % didesne nei emisijos kaina), arba vėliau konvertuoti juos į paprastąsias akcijas. Tačiau konvertavimo atveju Nyderlandai turėjo teisę pareikalauti, kad ING išpirktų vertybinius popierius po 10 EUR ir sumokėtų palūkanas. Kuponai (palūkanų išmokos) už vertybinius popierius turėjo būti mokami valstybei tik tuo atveju, jei už paprastąsias akcijas ING mokėtų dividendus. Komisija konstatavo, kad kapitalo injekcija buvo valstybės pagalba ING, ir suteikė jam laikiną leidimą. Jei per šešis mėnesius Komisijai būtų buvęs pateiktas restruktūrizacijos planas, leidimas būtų buvęs automatiškai pratęstas ir galiotų tol, kol Komisija priimtų sprendimą dėl plano. Pradiniame sprendime atsižvelgta į kai kuriuos Nyderlandų prisiimtus įsipareigojimus, pavyzdžiui, apriboti ING balanso didėjimą.
4.
2009 m. kovo 31 d. Komisija Nyderlandus informavo apie savo sprendimą pradėti 88 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą (toliau – sprendimas pradėti procedūrą (
5
)), nes ji abejojo, ar ING pritaikyta nelikvidaus turto garantijos priemonė (toliau – NTGP) buvo suderinama su bendraisiais paramos turtui priemonių principais (
6
). Tačiau minėta priemonė buvo patvirtinta šešių mėnesių laikotarpiui. Taip pat nurodyta, kad Nyderlandai buvo įsipareigoję pateikti restruktūrizavimo planą ir dėl kapitalo injekcijos, ir dėl NTGP.
5.
2009 m. gegužės 12 d. Nyderlandai šį planą pateikė. Po susitikimų su Komisija pataisytas planas buvo pateiktas 2009 m. spalio 22 d. Jame nurodyti įsipareigojimai dėl restruktūrizavimo plano įgyvendinimo ir pakeistos pradinės kapitalo injekcijos grąžinimo sąlygos, suteikiant ING galimybę daugiau nei 50 % vertybinių popierių išpirkti jų emisijos kaina ir pridėti 8,5 % metinį kuponą ir priemoką, jei akcijos būtų pardavinėjamos didesne nei 10 EUR kaina. Atsižvelgiant į akcijų kainas, priemoka galėjo svyruoti nuo 340 mln. EUR iki 705 mln. EUR, užtikrinant bent 15 % vidaus grąžos normą.
6.
2009 m. lapkričio 18 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą dėl kapitalo injekcijos, grąžinimo sąlygų pakeitimo, NTGP ir pagal nacionalinę kreditų garantijų schemą suteiktų garantijų.
7.
Ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje nustatyta:
„Restruktūrizavimo pagalba, kurią Nyderlandai suteikė ING, yra valstybės pagalba pagal Sutarties 87 straipsnio 1 dalį.
Pagalba dera su bendrąja rinka, jei laikomasi II priede nustatytų įsipareigojimų.
Laikinas balanso didėjimo apribojimas, nustatytas 2008 m. lapkričio 12 d. Komisijos sprendime dėl ING suteiktos kapitalo atkūrimo priemonės, panaikinamas.“
8.
II priede išvardyta 11 įsipareigojimų (byloje dar vadinamų kompensacinėmis priemonėmis) grupių, kuriomis Nyderlandų valstybė ir (arba) ING įpareigojama pašalinti dėl restruktūrizavimo pagalbos atsiradusius konkurencijos iškraipymus.
9.
Motyvacinėje dalyje Komisija privataus investuotojo kriterijaus netaikė kapitalo injekcijai, grąžinimo sąlygoms ar NTGP, tačiau jį taikė kredito garantijoms. Grąžinimo sąlygų pakeitimo klausimu Komisija manė, kad ING anksčiau būtų turėjęs sumokėti 2,5 mlrd. EUR priemoką, tačiau tai, kad dabar jam tereikia sumokėti nuo 340 mln. EUR iki 705 mln. EUR, reiškia, jog jis gauna papildomą 1,79–2,2 mlrd. EUR dydžio naudą (
7
).
Skundžiamas sprendimas
10.
Skundą dėl ginčijamo sprendimo Bendrajame Teisme pateikė ir Nyderlandai, ir ING.
11.
Byloje T‑29/10 Nyderlandai prašė panaikinti „ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą pastraipą, kuri yra grindžiama, be kita ko, ginčijamo sprendimo 98 konstatuojamojoje dalyje padaryta išvada, kad kapitalo injekcijos grąžinimo sąlygų pakeitimas yra papildoma maždaug 2 mlrd. EUR pagalba ING“.
12.
Byloje T‑33/10 ING, palaikomas Nyderlandų centrinio banko De Nederlandsche Bank NV (toliau – DNB), prašė panaikinti ginčijamą sprendimą, „nes, [jo] nuomone, kapitalo injekcijos grąžinimo sąlygų pakeitimas yra papildoma maždaug 2 mlrd. EUR pagalba“.
13.
Bendrasis Teismas sujungė bylas ir panaikino „ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą pastraipą ir jo 2 straipsnio antrą pastraipą bei II priedą.“ Atitinkamus jo motyvus, pateiktus skundžiamo sprendimo 95–160 punktuose, galima labai trumpai apibūdinti taip, kaip nurodoma toliau.
14.
Grąžinimo sąlygų pakeitimas, kuriuo Nyderlandams buvo numatyta pagal pradines sąlygas nenustatyta garantuota grąža, turėjo būti įvertintas vadovaujantis privataus investuotojo kriterijumi. Komisija minėtai padėčiai šio kriterijaus nepritaikė ir neatsižvelgė į įvairią prieinamą informaciją apie galimą grąžą ir privataus investuotojo elgesį. Jos argumentai dėl to, kad ING buvo įsipareigojęs išpirkti vertybinius popierius pagal pradines sąlygas, buvo neįtikinami.
15.
Bet kokiu atveju Komisija neatsižvelgė į kupono mokėjimą, kuris tapo privalomas pagal pakeistas sąlygas. Todėl iš bet kokios pagalbos sumos reikėjo atimti kupono sumą.
16.
Taigi Komisija neteisingai apskaičiavo valstybės pagalbos sumą, susijusią su grąžinimo sąlygų pakeitimu. Jei būtų atsižvelgta į pakeistas atlygio sąlygas, tai galėjo turėti įtakos nagrinėjant pripažinimą pagalba ir suderinamumą su bendrąja rinka, ypač siekiant įvertinti ING įnašą arba priemones, kuriomis siekiama pašalinti konkurencijos iškraipymus.
17.
Restruktūrizavimo pagalba, kuri ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmoje pastraipoje pripažinta valstybės pagalba, apėmė ir pagalbą, gaunamą dėl grąžinimo sąlygų pakeitimo, nors ji nebuvo atskirta nuo likusios pagalbos dalies. Todėl turėjo būti panaikinta visa pirma pastraipa.
18.
Komisija kompensacinių priemonių apimtį išanalizavo remdamasi, be kita ko, pagalba, gauta dėl grąžinimo sąlygų pakeitimo. Padariusi tokias klaidas, ji nebegalėjo tvirtinti, kad suteikta didelė restruktūrizavimo pagalbos suma, kurios pagrindu buvo įvertintos kompensacinės priemonės. Todėl Komisijos išvada, kad grąžinimo sąlygų pakeitimas lėmė apytiksliai 2 mlrd. EUR dydžio valstybės pagalbą, buvo neteisinga. Šios išvados neteisėtumas reiškia, kad neteisėta yra ir ginčijamo 2 straipsnio antra pastraipa, ir II priedas, nes restruktūrizavimo pagalbos suderinamumas priklauso nuo analizės ir įsipareigojimų, vertintinų atsižvelgiant į restruktūrizavimo pagalbą, kuri apima papildomą pagalbą.
Apeliacinis skundas ir procesas Teisingumo Teisme
19.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti skundžiamą sprendimą, atmesti ieškinius, pateiktus pirmojoje instancijoje, ir nurodyti Nyderlandų Karalystei ir ING padengti bylinėjimosi išlaidas,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų sprendimą,
—
nepatenkinus nei pirmojo, nei antrojo reikalavimo, panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio trečią pastraipą ir nurodyti Nyderlandų Karalystei ir ING padengti apeliacinio proceso išlaidas.
20.
Komisija pateikia šešis apeliacinio skundo pagrindus:
—
pirma, nėra reikalavimo privataus investuotojo kriterijų taikyti keičiant grąžinimo sąlygas, skirtas priemonei, kuri pati yra valstybės pagalba,
—
antra, Bendrasis Teismas neteisingai įvertino dėl grąžinimo sąlygų pakeitimo valstybės prarandamas pajamas,
—
trečia, net jei Komisija neteisingai pripažino sąlygų pakeitimą valstybės pagalba, Bendrasis Teismas neturėjo teisės panaikinti visos ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmos pastraipos,
—
ketvirta, Bendrasis Teismas padarė teisinę klaidą, kai konstatavo, kad ginčijamo sprendimo 2 straipsnio antra pastraipa yra tikrai neteisėta, nes Komisija padarė neteisingą išvadą, kad grąžinimo sąlygų pakeitimas yra valstybės pagalba,
—
penkta, Bendrojo Teismo sprendimas panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio antrą pastraipą ir II priedą priimtas ultra petita,
—
šešta, tuo atveju, jei Bendrojo Teismo sprendimas panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą ir antrą pastraipas ir II priedą buvo teisingas, jis privalėjo panaikinti ir 2 straipsnio trečią pastraipą.
21.
Nyderlandų Karalystė mano, kad visi šeši apeliacinio skundo pagrindai nepagrįsti ir Teisingumo Teismo prašo:
—
atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo.
22.
ING mano, kad kai kurie apeliacinio skundo pagrindai yra visiškai arba iš dalies nepriimtini, nereikšmingi ar teisiškai beprasmiai ir kad visas apeliacinis skundas yra nepagrįstas. Jis tvirtina, kad Teisingumo Teismas turėtų:
—
pripažinti apeliacinį skundą nepriimtinu ir (arba) iš dalies nereikšmingu, atmesti jį visą ir nurodyti Komisijai padengti bylinėjimosi išlaidas,
—
jei pirmasis reikalavimas nebūtų patenkintas, grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų sprendimą.
23.
DNB, pirmojoje instancijoje įstojęs į bylą ING pusėje, prašo Teisingumo Teismo atmesti pirmąjį ir ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindus kaip nepagrįstus.
24.
Teisingumo Teismas sudarė galimybę antrą kartą pateikti pareiškimus dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo. Per 2013 m. rugsėjo 26 d. vykusį posėdį nagrinėti pirmasis ir ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindai.
Lygiagretūs procesai
25.
Komisija 2012 m. gegužės 11 d., t. y. tą pačią dieną, kai pateikė apeliacinį skundą šioje byloje, priėmė naują sprendimą, susijusį su ING suteikta restruktūrizavimo pagalba (
8
). Tame sprendime ji išnagrinėjo grąžinimo sąlygų pakeitimą pagal privataus investuotojo kriterijų ir padarė išvadą, kad rinkos investuotojas nebūtų sutikęs su tokiomis sąlygomis. Todėl Komisija nusprendė, kad minėtu pakeitimu suteikta valstybės pagalba, tačiau, atsižvelgiant į kai kuriuos Nyderlandų prisiimtus įsipareigojimus, jis buvo suderinamas su vidaus rinkos principais.
26.
Nyderlandai ir ING apskundė šį sprendimą Bendrajame Teisme, remdamiesi, be kita ko, tuo, kad Komisija neteisingai pritaikė privataus investuotojo kriterijų. Tačiau šie skundai vėliau buvo atsiimti ir bylos pašalintos iš registro (
9
).
Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas (dėl privataus investuoto kriterijaus taikytinumo)
27.
Pateikdamas savo motyvus sprendimo 95–114 punktuose, Bendrasis Teismas, be kita ko, pažymėjo, kad, norint priemonę pripažinti valstybės pagalba, pagalbą gaunančiai įmonei ta priemone, be kita ko, turi būti suteikta tokia ekonominė nauda, kokios ji nebūtų galėjusi gauti normaliomis rinkos sąlygomis. Kapitalo injekcijos atveju būtina įvertinti, ar privatus investuotojas, savo dydžiu prilygstantis viešosios valdžios institucijai, panašiomis aplinkybėmis galėtų investuoti tokio pat dydžio kapitalą. Jei, nusprendusi pasirašyti bendrovės išleistus vertybinius popierius, kad suteiktų kapitalo injekciją, ir nustačiusi tam tikras grąžinimo sąlygas, valstybė vėliau sutinka jas pakeisti, valstybės pagalba galima laikyti ir kapitalo injekciją ir grąžinimo sąlygų pakeitimą, jei paaiškėja, kad valstybė kiekvienu atveju nesielgė taip, kaip panašioje situacijoje būtų elgęsis privatus investuotojas. Komisija negalėjo išvengti grąžinimo sąlygų vertinimo pagal privataus investuotojo kriterijų vien dėl to, kad pati kapitalo injekcija buvo valstybės pagalba. Tik atlikusi tokį vertinimą Komisija galėjo padaryti išvadą dėl to ar, papildoma nauda buvo suteikta.
28.
115–125 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo Komisijos atliktą grąžinimo sąlygų pakeitimo analizę ir padarė išvadą, kad ji neteisingai išaiškino pagalbos sąvoką, nes neįvertino, ar sutikusi su grąžinimo sąlygų pakeitimu Nyderlandų valstybė pasielgė taip pat, kaip būtų pasielgęs panašioje padėtyje atsidūręs privatus investuotojas, ypač atsižvelgiant į tai, kad padarius pakeitimą atsirado galimybė pagalbą grąžinti anksčiau, taip pat padidėjo pakankamos grąžos tikimybė rinkos sąlygomis.
29.
126–134 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo tikimybę, kad ING būtų pasinaudojęs pradinėse grąžinimo sąlygose numatyta galimybe išpirkti vertybinius popierius per pirmuosius trejus metus, atsižvelgdamas į Komisijos teiginį, kad ING faktiškai būtų privalėjęs tai padaryti, o dėl to valstybė būtų gavusi 2,5 mlrd. EUR pajamų, ir kad sutikdama su pakeistomis sąlygomis valstybė atsisakė minėtų pajamų, taigi suteikė papildomą pagalbą. Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad ING minėta galimybe būtų pasinaudojęs tik ypatingomis aplinkybėmis, kurių nebuvo ir kurios buvo mažai tikėtinos.
30.
Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas klydo, nes manė, kad privataus investuotojo kriterijaus nereikia taikyti keičiant grąžinimo sąlygas. Šis argumentas iš esmės grindžiamas įsitikinimu, kad pakeitimas negali būti laikomas atskira priemone, vertintina atkirai nuo kapitalo injekcijos. Neginčijama, kad kapitalo injekcija buvo valstybės pagalbos priemonė, kurios sudedamoji dalis buvo pradinės grąžinimo sąlygos. Ta priemonė buvo įsipareigojimas, kurį valstybė privalėjo prisiimti kaip viešosios valdžios institucija, kad būtų išvengta rimto Nyderlandų ekonomikos sutrikdymo žlugus visai sistemai svarbiam nacionaliniam bankui. Joks privatus investuotojas niekada negalėtų atsidurti tokioje padėtyje, todėl nebuvo galimybės privataus investuotojo kriterijų taikyti kapitalo injekcijai ir grąžinimo sąlygoms, nesvarbu, pradinėms ar pakeistoms. Reikėjo tik įvertinti, ar pakeitimas ING suteikė papildomą naudą.
31.
Kitos šalys iš esmės laikosi požiūrio, kad grąžinimo sąlygų pakeitimas nagrinėtinas atskirai nuo pradinės kapitalo injekcijos. Kai injekcija jau buvo padaryta, valstybės padėtis buvo tokia, kokia galėjo būti privataus investuotojo, valdančio vertybinius popierius. Visai įmanoma, kad toks investuotojas racionaliais ekonominiais sumetimais galėtų pageidauti iš naujo susitarti dėl vertybinių popierių išpirkimo sąlygų. Būtent taip atsitiko Nyderlandų valstybei, kuri vietoj mažiau tikėtinos, nors ir galbūt didesnės grąžos, pasirinko garantuotą, tačiau mažesnę sumą, kuri vis dėlto buvo pakankamo dydžio investicijų grąža. Tačiau, remiantis teismo praktika, norint nustatyti, ar mokėjimo sąlygų pakeitimas prilygo valstybės pagalbai, privataus investuotojo kriterijų pritaikyti buvo ne tik įmanoma, bet ir būtina.
32.
Be to, ING teigia, kad Komisijos teiginys, jog kapitalo injekcija ir grąžinimo sąlygų pakeitimas yra susijusių priemonių paketo komponentai, yra nepriimtinas faktinis argumentas.
33.
Šis argumentas dėl priimtinumo manęs neįtikina. Faktinio ryšio tarp priemonių klausimas nėra keliamas. Užduodamas teisinis klausimas, ar, atsižvelgiant į tą ryšį, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad Komisija, vertindama grąžinimo sąlygų pakeitimą, turėjo taikyti privataus investuotojo kriterijų.
34.
Be to, reikia pažymėti, kad šis apeliacinio skundo pagrindas susijęs tik su minėtu klausimu. Visiškai nesvarbu, koks būtų rezultatas, jei tas kriterijus būtų pritaikytas. Tam tikra prasme pateiktas argumentas krypsta į šį klausimą, taigi šiuo požiūriu į jį atsižvelgti nereikia. Be to, šį kriterijų Komisija jau taiko, ir prieštaravimai jo taikymo metodui jau atsiimti (
10
). Vis dėlto šios aplinkybės nesumažina poreikio išspręsti ginčą dėl to, ar Bendrasis Teismas buvo teisus, kai nusprendė, kad minėtas kriterijus turėjo būti pritaikytas ginčijamame sprendime.
35.
Man atrodo, kad nagrinėjant privataus investuotojo kriterijų reikia atsakyti į du klausimus: i) ar veiksmus, kuriuos atliko valstybė, galima prasmingai palyginti su privataus investuotojo veiksmais; ii) jei taip, ar jos veiksmus nulėmė sumetimai, svarbūs vien tik arba bent daugiausia valstybei, kuri veikia kaip viešosios valdžios institucija, o gal tuos pačius veiksmus galėjo atlikti ir „panašiomis rinkos sąlygomis veikiantis privatus investuotojas, esantis padėtyje, kuo panašesnėje į tą, kurioje yra valstybė“? (
11
) Pirmasis etapas susijęs su kriterijaus taikytinumu, antrasis – su jo taikymu. Čia nagrinėsime tik taikytinumą.
36.
Komisija stengiasi apriboti privataus investuotojo kriterijaus taikytinumą. Galbūt ji nuogąstauja, kad sistemingai taikant tokį kriterijų priemonė, kurios, atsižvelgiant į visas aplinkybes, nebūtų ėmęsis racionalus privatus investuotojas, gali būti pripažinta atitinkanti kriterijaus reikalavimus (
12
). Tokiu atveju tai yra bendro pobūdžio klausimas. Tačiau čia priemonę galima nagrinėti tik atsižvelgiant į kapitalo injekcijos į ING ir grąžinimo sąlygų pakeitimo aplinkybes.
37.
Kiek tai susiję su pačia kapitalo injekcija, neginčijama, kad nebuvo įmanoma valstybės elgesio prasmingai palyginti su privataus investuotojo elgesiu. „Gelbėdama“ visai bankų sistemai svarbų nacionalinį banką 2008 m. prasidėjus rimtai finansų krizei, Nyderlandų valstybė veikė tik kaip aukščiausio lygmens viešosios valdžios institucija, rūpindamasi visos nacionalinės ekonomikos stabilumu. Tokio vaidmens joks privatus investuotojas paprasčiausiai nesiimtų ir negalėtų imtis. Be to, bendrai sutariama, kad tokia kapitalo injekcija, kokia buvo pasiūlyta iš pradžių, buvo vertintina visa, taip pat ir jos pradinės grąžinimo sąlygos, kurios buvo sudedamoji pagalbos paketo dalis.
38.
Todėl kyla klausimas, ar pakeistos grąžinimo sąlygos buvo vertintinos tokiu pat pagrindu kaip ir pradinės sąlygos, ar pakeitimas turėjo būti laikomas atskira priemone.
39.
Man regis, įmanomi du klausimo sprendimo būdai: įvertinti kapitalo injekciją kaip visumą, pradines grąžinimo sąlygas pakeitus naujosiomis tam, kad pagalbos suma būtų nustatyta iš naujo; arba įvertinti sąlygų pakeitimą kaip naują priemonę, siekiant nustatyti, ar suteikiant naudą ING buvo naudojami valstybės ištekliai ir, jei taip, kokiu mastu. Pagal pirmąjį metodą grąžinimo sąlygų vertinimas būtų sudedamoji kapitalo injekcijos, kurią valstybė atliko kaip viešosios valdžios institucija, vertinimo dalis, ir nebūtų įmanomas jos prasmingas palyginimas su privataus investuotojo elgesiu. Tačiau faktiškai Komisija pasirinko antrąjį metodą. Ar šis metodas buvo teisingas, dabar nagrinėti nereikia. Neginčijama, kad Komisija pasirinko šį metodą.
40.
Vis dėlto man atrodo, kad Komisijai dabar turėtų būti nelengva tvirtinti, kad grąžinimo sąlygų pakeitimas buvo neatskiriama kapitalo injekcijos dalis ir gali būti vertinamas tik remiantis tais pačiais kriterijais. Taip pat manau, kad pakeitimą vertinant kaip atskirą priemonę atsiranda galimybė valstybės elgesį palyginti su privataus investuotojo elgesiu.
41.
Išties pradinė kapitalo injekcija buvo valstybės pagalba, o privatus investuotojas iš esmės niekada negali atsidurti valstybės pagalbos teikėjo padėtyje. Tačiau, suteikusi pradinę pagalbą, valstybė įsigijo vertybinių popierių, kurie išperkami konkrečiomis sąlygomis. Tokioje padėtyje galėtų būti ir privatus investuotojas. Jeigu valstybės valdomų vertybinių popierių vertė buvo didesnė, nei įprasta privataus investuotojo atveju, man atrodo, kad tai nėra lemiamas veiksnys. Lemiamos reikšmės neturi ir tai, ar patys vertybiniai popieriai buvo neįprasto pobūdžio, kaip tvirtina Komisija – šis klausimas bet kokiu atveju nepatenka į Teisingumo Teismo kompetenciją nagrinėjant apeliacinį skundą. Bet koks vertybinių popierių savininkas, kad ir kokia jų vertė ir pobūdis, gali pageidauti ar sutikti iš naujo susitarti dėl išpirkimo sąlygų. Todėl prasminga palyginti valstybės elgesį šiuo požiūriu su hipotetinio privataus investuotojo elgesiu panašiomis aplinkybėmis. Todėl man atrodo, kad reikia tiesiog atsakyti į tokį klausimą: ar privačiam investuotojui, kuris dėl kokios nors priežasties valdo vertybinius popierius tokiomis pačiomis sąlygomis ir atidžiai stebi padėtį rinkoje, būtų protinga sutikti su tokiu pat minėtų sąlygų pakeitimu?
42.
Pažymiu, jog šio požiūrio laikausi remdamasi tuo, kad nagrinėjamu atveju Komisija grąžinimo sąlygų pakeitimą laikė atskira priemone, kurią galima vertinti kaip apčiuopiamą naudą ING, suteiktą iš valstybės išteklių. Nors ir neturiu nuomonės dėl to, ar šis požiūris buvo teisingas ir tinkamas, man atrodo, kad jei Komisija būtų kapitalo injekciją vertinusi kaip visumą, įtraukdama pakeistas grąžinimo sąlygas, bet kokių pavojų, apie kuriuos užsiminiau 36 punkte, būtų buvę įmanoma išvengti net taikant privataus investuotojo kriterijų. Jei kapitalo injekcija, kaip visuma, atlikta iš valstybės išteklių siekiant suteikti naudą ir už tai negaunama jokio tinkamo ekonominio atlygio ar grąžos už konkretų sandorį (ne tik bendros naudos nacionalinei ekonomikai), tokia injekcija tikriausiai neatitiktų privataus investuotojo kriterijaus. Tačiau toks vertinimas nebuvo atliktas, ir kriterijaus taikytinumo klausimas tomis aplinkybėmis neiškilo. Iš tikrųjų grąžinimo sąlygų pakeitimas buvo vertinamas kaip atskira priemonė, todėl nebuvo priežasčių, dėl kurių nebūtų galima taikyti privataus investuotojo kriterijaus.
43.
Todėl manau, kad pirmasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.
Antrasis apeliacinio skundo pagrindas (dėl prarastų pajamų įvertinimo)
44.
Savo sprendimo 135–142 punktuose Bendrasis Teismas pareiškė nuomonę, kad net tuo atveju, jei Komisija būtų galėjusi padaryti išvadą, kad valstybė prarado pajamų, ji neteisingai apskaičiavo prarastų pajamų sumą. Komisija neatsižvelgė į tai, kad pagal pakeistas apmokėjimo sąlygas kupono, susidedančio iš palūkanų, susikaupusių iki ankstyvo grąžinimo momento, mokėjimas nebepriklausė nuo to, ar paprastiesiems akcininkams buvo mokami dividendai. Komisija žinojo apie šį faktą ir ji neturi teisės į tai neatsižvelgti. Kai 2009 m. gruodžio 21 d. buvo atliktas ankstyvas grąžinimas, Nyderlandų valstybė gavo 258,5 mln. EUR, kurių ji nebūtų gavusi pagal pradines grąžinimo sąlygas, nes už 2009 m. dividendai nebuvo mokami. Nors Komisija negalėjo iš anksto numatyti šios sumos, ji turėjo pasidomėti, kokią įtaką galimas mokėjimas turėtų ginčijamame sprendime minimai papildomos pagalbos sumai. Taigi ginčijamame sprendime valstybės prarastų pajamų suma buvo nepagrįstai padidinta keliais šimtais milijonų eurų, ir dėl šios klaidos Komisijos pateiktas pagalbos sąvokos įvertinimas yra negaliojantis.
45.
Komisija visų pirma teigia, kad pagal Nyderlandų pateiktas pradines grąžinimo sąlygas ING susikaupusias palūkanas turėjo sumokėti grąžindamas kapitalo injekciją ir kad Nyderlandai nurodė, jog grąžinimo sąlygos pataisytame restruktūrizavimo plane nebuvo pakeistos; todėl Komisija pasielgė teisingai, kad neišskaičiavo 2009 m. faktiškai sumokėtų palūkanų. Nyderlandų vyriausybė ir ING ginčija šį teiginį, bet laiko jį faktiniu argumentu, nepatenkančiu į Teisingumo Teismo kompetenciją apeliaciniame procese.
46.
Antra, Komisija tvirtina, kad palūkanos, kurių ji neišskaičiavo (daugiausia 303 mln. EUR), negalėjo turėti įtakos nei tam, kad grąžinimo sąlygų pakeitimas buvo laikomas pagalba, nei jos suderinamumo su vidaus rinka ar įsipareigojimų kaip kompensacinių priemonių vertinimui. Į tai Nyderlandų vyriausybė ir ING atsako, kad nagrinėjami įsipareigojimai (ginčijamo sprendimo II priedas) nebuvo prisiimti savanoriškai, bet buvo padiktuoti Komisijos, atsižvelgiant į nustatytos pagalbos sumą. Jei minėta suma būtų nustatyta teisingai, būtinų įsipareigojimų mastas būtų pakitęs.
47.
Sutinku, kad argumentas, susijęs su pakeistų grąžinimo sąlygų apibūdinimo pataisytame restruktūrizavimo plane teisingumu, taip pat su tuo, kiek jos skyrėsi nuo pradinių sąlygų, nepatenka į Teisingumo Teismo kompetenciją apeliaciniame procese. Bendrasis Teismas nustatė, kad minėtos dvi sąlygų grupės skyrėsi ir kad Komisija apie tai žinojo. Nors Komisija pateikė kitokią faktų versiją, ji Bendrojo Teismo nekaltina iškreipus aiškią įrodymų prasmę.
48.
Esminis teisinis klausimas yra tai, ar Bendrasis Teismas, remdamasis nustatytais faktais, padarė teisingą išvadą, kad „negalima atmesti galimybės“, jog tuo atveju, jei Komisija būtų atsižvelgusi į papildomas valstybės gautas palūkanas, „tai būtų galėję turėti įtakos“ grąžinimo sąlygų pripažinimui pagalba arba jos suderinamumo su bendrąja rinka arba kompensacinių priemonių masto vertinimui, ir ar Bendrasis Teismas buvo teisus manydamas, kad padaryta faktinė klaida nulėmė „pagalbos sąvokos vertinimo“ negaliojimą (
13
).
49.
Iš skundžiamo sprendimo 14 ir paskesniuose punktuose išdėstytų faktų akivaizdu, kad apskritai įsipareigojimai, kuriuos Nyderlandai ir ING prisiėmė konkurencijos iškraipymams panaikinti, buvo iš esmės primesti Komisijos kaip sąlyga, kad pagalba būtų pripažinta suderinama su bendrąja rinka. Tačiau apie grąžinimo sąlygų pakeitimą, su kurio vertinimu susijęs šis apeliacinis skundas, Komisijai pranešta tik 2009 m. spalio 22 d., ir skundžiamame sprendime nėra jokių duomenų apie kokius nors vėlesnius įsipareigojimų pakeitimus atsižvelgiant į grąžinimo sąlygų pakeitimą. Be to, man kelia abejonių, ar 303 mln. EUR skirtumas, atsižvelgiant į visą 1,79–2,2 mlrd. EUR sumą (taigi apytiksliai 14–17 % skirtumas), būtų turėjęs įtakos sprendžiant, ar tai buvo valstybės pagalba ir, jei taip, ar ji buvo suderinama su vidaus rinka. Tačiau manau, jog bent jau tikėtina, kad įsipareigojimus būtų reikėję persvarstyti.
50.
Bendrojo Teismo formuluotė („negalima atmesti galimybės“, kad nustatyta faktinė klaida „būtų [galėjusi] turėti įtakos“ vertinimui) tokiomis aplinkybėmis neatrodo teisinga. Bet ar tai nulėmė „pagalbos sąvokos vertinimo“ negaliojimą? Atsižvelgiant į tai, kad Bendrasis Teismas neturėjo kompetencijos pateikti savo vertinimo, man atrodo, kad jis galėjo padaryti vienintelę išvadą, jog Komisija turėjo atlikti naują įvertinimą, remdamasi tinkamu faktiniu pagrindu.
51.
Todėl manau, kad antrasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.
Trečiasis apeliacinio skundo pagrindas (dėl visos ginčijamo sprendimo antro straipsnio pirmos pastraipos panaikinimo)
52.
Savo sprendimo 151–153 punktuose Bendrasis Teismas pareiškė, jog ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmoje pastraipoje atskiri valstybės pagalba pripažintos restruktūrizavimo pagalbos elementai nebuvo išskirti, bet buvo įtraukta papildoma maždaug 2 mlrd. EUR pagalba, skiriama pagal pakeistas grąžinimo sąlygas. Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad, atsižvelgiant į klaidas, padarytas pripažįstant pakeitimą papildoma pagalba, visa minėta pastraipa turėjo būti panaikinta.
53.
Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas neturėjo teisės panaikinti visos 2 straipsnio pirmos pastraipos. Kadangi kitų priemonių nei grąžinimo sąlygų pakeitimas (konkrečiai kapitalo injekcijos ir NTGP) pripažinimas valstybės pagalba nesietinas su kokiomis nors klaidomis, padarytomis valstybės pagalba pripažįstant pakeitimą, minėtas nuostatos panaikinimas pažeidė proporcingumo principą. Be to, pirma pastraipa tebuvo minėtų kitų priemonių (jau įvertintų pradiniame sprendime) patvirtinimo veiksmas, ir tokio veiksmo negalima ginčyti procese dėl panaikinimo. Todėl ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmos pastraipos panaikinimas turi būti paskelbtas negaliojančiu tiek, kiek jis susijęs su kitomis priemonėmis nei grąžinimo sąlygų pakeitimas.
54.
Nyderlandų vyriausybė ir ING pažymi, kad nagrinėjama pastraipa yra vienas sakinys ir nė vienos jo dalies atskirai neįmanoma panaikinti išsaugant išvados, kuria valstybės pagalba pripažįstamos kitos priemonės nei grąžinimo sąlygų pakeitimas, formalų galiojimą. Tačiau panaikinimas turi būti suvokiamas atsižvelgiant į Bendrojo Teismo motyvus, iš kurių paaiškėja, kad paneigiama tik išvada dėl pagalbos, sietinos su grąžinimo sąlygų pakeitimu. Be to, panaikinimas iš esmės padarė vėl galiojantį pradinį sprendimą, kuriame kapitalo injekcija pripažinta valstybės pagalba, ir nagrinėjama pastraipa nebuvo tik patvirtinimas, nes buvo pagrįsta faktų išnagrinėjimu iš naujo, įtraukiant naujus su pakeistomis sąlygomis susijusius faktus.
55.
Klausimas iš esmės yra formalaus pobūdžio. Neginčijama, kad Bendrasis Teismas neketino panaikinti ginčijamo sprendimo išvados dėl kitų priemonių nei grąžinimo sąlygų pakeitimas pripažinimo valstybės pagalba, ir nėra tvirtinama, kad jis tai turėjo padaryti. Kyla tokie klausimai: kokios buvo visos ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmos pastraipos panaikinimo pasekmės ir ar Bendrasis Teismas, padaręs išvadą, kad grąžinimo sąlygų pakeitimo pripažinimas valstybės pagalba buvo neteisingas, galėjo pasielgti kitaip?
56.
Dėl panaikinimo pasekmių Komisija yra teisi, pažymėdama, kad ieškinys, kuriuo siekiama panaikinti sprendimą, tik patvirtinantį ankstesnį sprendimą, kuris nebuvo užginčytas per ieškiniui pateikti skirtą laiką, yra nepriimtinas (
14
). Vis dėlto taisyklė dėl ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo tiesiog atspindi tai, kad ankstesnio sprendimo panaikinti nebegalima, taigi patvirtinančiojo sprendimo panaikinimas neturėtų jokio poveikio teisinei padėčiai. Taigi tiek, kiek ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmoje pastraipoje patvirtinami ankstesni sprendimai dėl priemonių pripažinimo valstybės pagalba, jos panaikinimas negali turėti jokio poveikio minėtoms ankstesnėms išvadoms. Bet kokiu atveju ši išvada susijusi su konstatavimu, kad kapitalo injekcija ir NTGP buvo valstybės pagalba (
15
). Garantijų klausimu ginčijamame sprendime aiškumo mažiau, tačiau nėra duomenų apie jokį ankstesnį sprendimą, kuriame būtų konstatuota, kad jau sumokėtos garantijų sumos yra valstybės pagalba (
16
).
57.
Todėl atrodo, kad visos ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmos pastraipos panaikinimu a) nepadaryta jokio poveikio ankstesniam kapitalo injekcijos ir NTGP pripažinimui valstybės pagalba, bet b) panaikintas ir grąžinimo sąlygų pakeitimo, ir pagalbos pagal kreditų garantijų schemą pripažinimas valstybės pagalba pačiame ginčijamame sprendime. Tačiau pagalbos pagal kreditų garantijų schemą pripažinimas valstybės pagalba nebuvo ginčijamas per procesą pirmojoje instancijoje.
58.
Kalbėdama apie Bendrojo Teismo galimybę pasielgti kitaip, Komisija nurodo atvejį, kai Bendrasis Teismas išties panaikino panašią pastraipą sprendime dėl valstybės pagalbos tiek, kiek ji buvo susijusi su tam tikromis sumomis, įtrauktomis į minėtą pastraipą, nors atskirai ir nenurodytomis (
17
). Teisingumo Teismas panašiomis aplinkybėmis pasielgė panašiai, pavyzdžiui, panaikindamas sprendimą, kuriame keturioms bendrovėms nurodyta grąžinti joms suteiktą pagalbą, nes į pagalbos sumą buvo įtrauktos palūkanos, kurios turėjo būti išmokėtos po to, kai dvi iš tų bendrovių, konkrečiai nenurodytos atitinkamoje sprendimo rezoliucinės dalies pastraipoje, buvo paskelbtos nemokiomis (
18
). Nematau priežasties, kodėl panašaus požiūrio neturėjo laikytis ir Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime.
59.
Todėl laikausi nuomonės, kad antrajam apeliacinio skundo pagrindui reikia pritarti tiek, kiek Bendrasis Teismas, panaikindamas visą ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą pastraipą, panaikino to sprendimo išvadą, kad ING pagal nacionalinę kreditų garantijų schemą gautos garantijos yra valstybės pagalba.
Ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas (dėl logiškai išplaukiančio ginčijamo sprendimo 2 straipsnio antros pastraipos panaikinimo)
60.
Savo sprendimo 154–160 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, kad papildoma pagalba, suteikta pakeitus grąžinimo sąlygas, yra sudedamoji Komisijos vertintos restruktūrizavimo pagalbos dalis. Tokia papildoma pagalba negalėtų būti atsieta nuo ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies ir ją pagrindžiančio „įsipareigojimų, kuriuos reikia prisiimti, kad pagalba būtų pripažinta suderinama, apimties nustatymo“ įvertinimo. Todėl išvados dėl papildomos maždaug 2 mlrd. EUR pagalbos negaliojimas reiškia, kad automatiškai negalioja ir ginčijamo sprendimo 2 straipsnio antra pastraipa, kurioje teigiama, jog pagalba suderinama su bendrąja rinka, „jei laikomasi II priede nustatytų įsipareigojimų“ ir paties II priedo, nes restruktūrizavimo pagalbos suderinamumas priklausė nuo analizės ir nuo įsipareigojimų, kurių turinys turėjo būti vertinamas atsižvelgiant į pagalbos sumą, į kurią įtraukta minėta papildoma pagalba.
61.
Iš esmės Komisija teigia, kad šis Bendrojo Teismo požiūris buvo klaidingas, nes įsipareigojimus prisiėmė ING ir Nyderlandų valstybė, ir Komisija neturėjo teisės to neleisti, net jei tie įsipareigojimai viršijo tai, kas buvo būtina konkurencijos iškraipymams panaikinti. Taigi, net jei Komisija per daug padidino visą pagalbos sumą, tai neturėjo jokio poveikio pasiūlytoms ir priimtoms kompensacinėmis priemonėms, todėl nesuteikė teisės panaikinti tų ginčijamo sprendimo dalių, kuriose nurodyti įsipareigojimai, kuriais remiantis pagalba galėtų būti pripažinta suderinama. Komisija taip pat tvirtina, kad turint omenyje tai, jog ginčijamu sprendimu nebuvo užbaigtas formalus tyrimo procesas pagal Reglamento Nr. 659/1999 (
19
) 7 straipsnį, ji nebuvo įgaliota taikyti sąlygų savo sprendimui pagal to paties straipsnio 4 dalį.
62.
Kitos šalys remiasi skundžiamo sprendimo 14–36 punktais, kuriuose nurodyta, kad Komisija iš tikrųjų reikalavo prisiimti įsipareigojimus, kurie būtini, kad pagalba galėtų būti laikoma suderinama. Bendrasis Teismas konstatavo, kad pagalbos suma buvo nepagrįstai padidinta; jei minėtas įvertinimas nebūtų buvęs klaidingas, Komisijai nebūtų reikėję reikalauti tokių rimtų įsipareigojimų, kokių ji pareikalavo.
63.
Man atrodo, kad visų pirma reikia pažvelgti į Bendrojo Teismo nustatytus faktus, susijusius su ginčijamo sprendimo II priede nurodytų įsipareigojimų kilme. Šiuo atžvilgiu nemanau, kad Komisijos argumentas, jog ginčijamu sprendimu nebuvo užbaigtas formalus tyrimo procesas, yra svarbus. Svarbu yra tai, ar Bendrojo Teismo vertinimu Komisija išties padiktavo ginčijamo sprendimo II priede išdėstytų įsipareigojimų sąlygas; tokiu atveju ji negali remtis tik argumentu, kad ji neturėjo teisės sutikti su mažesniais įsipareigojimais.
64.
Administracinės procedūros aprašyme, pateiktame skundžiamo sprendimo 9–37 punktuose, aiškiai konstatuota, kad Komisija ne kartą nurodė, kokios priemonės, jos nuomone, buvo būtinos, ir pažymėjo, kad restruktūrizavimo planas be minėtų priemonių nebus patvirtintas. Bendrasis Teismas vartoja tokias formuluotes, kaip „Komisijos nustatytais reikalavimais“ (20 punktas), „kaip reikalavo Komisija“ (29 punktas) ir „Komisijos lūkesčius atitinkantį“ (31 punktas). Tačiau jokio panašaus Komisijos elgesio neužfiksuota po pranešimo apie grąžinimo sąlygų pakeitimą 2009 m. spalio 22 d., ir Teisingumo Teismas nėra kompetentingas nustatyti, ar nuo minėtos dienos iki 2009 m. lapkričio 6 d., kai baigėsi susirašinėjimas dėl sprendimo projekto, kurie nors iš II priede išdėstytų įsipareigojimų buvo pakeisti Komisijos ar kurios nors kitos šalies iniciatyva.
65.
Tačiau išvados, kurią Komisija ginčija šiuo apeliacinio skundo pagrindu, Bendrasis Teismas negrindė prielaida, kad konkrečių įsipareigojimų poreikis atsirado dėl grąžinimo sąlygų pakeitimo. Priešingai, jis manė, kad įsipareigojimų, kuriuos Komisija buvo pasirengusi priimti, kaip visumos, mastas tiesiogiai ir proporcingai priklausė nuo visos pagalbos sumos, taigi įskaitant pagalbą, gautą dėl grąžinimo sąlygų pakeitimo, kurio vertinimą Bendrasis Teismas jau buvo pripažinęs klaidingu. Būtent tokiomis aplinkybėmis Komisija prieštarauja teiginiui, kad ji neturėjo įgaliojimų nustatyti įsipareigojimų masto, ir mano, kad Bendrojo Teismo motyvai yra klaidingi.
66.
Man regis, kad nagrinėjami motyvai išties yra netinkami, bet ne dėl Komisijos nurodytų priežasčių. Vienintelė išvada, kurią galima padaryti iš skundžiamo sprendimo 9 ir paskesniuose punktuose konstatuotų faktų, yra tai, kad įsipareigojimų, kuriuos Komisija ketino priimti, mastas buvo nustatytas iki 2009 m. spalio 20 d. Taigi pranešimas apie grąžinimo sąlygų pakeitimą po minėtos dienos neturėjo įtakos šiems įsipareigojimams. Todėl Bendrasis Teismas neturėjo pagrindo panaikinti tų ginčijamo sprendimo dalių, kuriose konstatuotas suderinamumas su sąlyga, kad laikomasi nurodytų įsipareigojimų. Jei Komisija būtų ginčijusi šią skundžiamo sprendimo dalį minėtu pagrindu, būčiau pasirengusi jai pritarti.
67.
Tačiau Komisijos pateikto apeliacinio skundo pagrindo likimas priklauso nuo jos teiginio, kad ji negalėjo daryti įtakos valstybės narės ir banko savanoriškai prisiimtiems įsipareigojimams, kurį paneigia Bendrojo Teismo faktinės išvados. Kadangi Komisija neteigia, kad faktai buvo iškraipyti, manau, kad šis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.
Penktasis apeliacinio skundo pagrindas (dėl ginčijamo sprendimo 2 straipsnio antros pastraipos panaikinimo
ultra petita
)
68.
Bendrojo Teismo sprendimo 64 ir 66 punktuose išdėstyti ieškovų reikalavimai. Nyderlandų Karalystė reikalavo panaikinti „ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą pastraipą, kuri yra grindžiama, be kita ko, ginčijamo sprendimo 98 konstatuojamojoje dalyje padaryta išvada, kad Nyderlandų valdžios institucijų kapitalo injekcijos grąžinimo sąlygų pakeitimas yra papildoma maždaug 2 mlrd. EUR pagalba ING“; ING pateikė tris reikalavimus, iš jų Bendrasis Teismas išnagrinėjo tik pirmąjį, kuriuo prašoma panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame konstatuojama, jog „kapitalo injekcijos grąžinimo sąlygų pakeitimas yra papildoma maždaug 2 mlrd. EUR pagalba“.
69.
Sprendimo rezoliucinėje dalyje Bendrasis Teismas panaikino ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą ir antrą pastraipas ir II priedą.
70.
Komisija teigia, kad panaikindamas ginčijamo sprendimo 2 straipsnio antrą pastraipą ir II priedą Bendrasis Teismas peržengė savo kompetencijos ribas, pažeidė principą, kuriuo remiantis ginčo dalyką nustato šalys, priėmė sprendimą ultra petita ir atliko procesinį pažeidimą, kuris neigiamai paveikė Komisijos interesus. Bendrojo Teismo išnagrinėtuose reikalavimuose buvo prašoma panaikinti tik 2 straipsnio pirmą pastraipą, ir nei pateiktų reikalavimų formuluotė (ypač frazė „be kita ko“), nei šalių atsakymai į Bendrojo Teismo prieš posėdį pateiktus klausimus negalėtų išplėsti šio reikalavimo ir apimti kitų ginčijamo sprendimo dalių.
71.
Nyderlandų vyriausybė teigia, kad, panaikinus ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą pastraipą (išvadą, kad restruktūrizavimo pagalba buvo valstybės pagalba), antroje pastraipoje pateikta išvada (kad pagalba buvo suderinama, „jei laikomasi II priede nustatytų įsipareigojimų“) taip pat prarado prasmę, kaip ir atitinkami įsipareigojimai; taigi Bendrasis Teismas nepriėmė sprendimo ultra petita, kai, išnagrinėjęs prašymą panaikinti 2 straipsnio pirmą pastraipą, panaikino minėtas ginčijamo sprendimo dalis. ING tvirtina, kad šis apeliacinio skundo pagrindas nepriimtinas, nes Komisija pirmojoje instancijoje nekėlė pateiktų reikalavimų aiškumo ir tikslumo klausimo. Abi šalys teigia, kad savo antruoju reikalavimu (panaikinti ginčijamą sprendimą „tiek, kiek Komisija patvirtino pagalbą su sąlyga, kad sutinkama su draudimais siūlyti mažiausias kainas, kaip tai nurodyta sprendime ir jo II priede“) ING prašė panaikinti 2 straipsnio antrą pastraipą.
72.
Negaliu pritarti ING prieštaravimui dėl šio apeliacinio skundo pagrindo priimtinumo. Akivaizdu, kad klausimas, ar sprendimas nepriimtas ultra petita, gali iškilti tik tuomet, kai Bendrasis Teismas jau yra priėmęs sprendimą.
73.
Iš esmės pritariu Nyderlandų vyriausybės teiginiui. Išvados, kad restruktūrizavimo pagalba buvo valstybės pagalba pagal EB 87 straipsnio 1 dalį, taigi iš esmės nesuderinama su bendrąja rinka, panaikinimas reiškė, kad ši pagalba nebelaikytina valstybės pagalba ir nebėra nesuderinama. Nepaisant to, išvada, kad pagalba buvo suderinama su bendrąja rinka, jei laikomasi tam tikrų įsipareigojimų, buvo nepagrįsta, nes ji būtų prilygusi reikalavimui prisiimti įsipareigojimus dėl pagalbos, kuri jau buvo suderinama be tokių įsipareigojimų. Taigi ginčijamo sprendimo 2 straipsnio antros pastraipos ir II priedo panaikinimas buvo neišvengiamas 2 straipsnio pirmos pastraipos panaikinimo, kurio šalys prašė reikalavimuose ir juos Bendrasis Teismas išnagrinėjo, rezultatas.
74.
Todėl manau, kad penktasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.
Šeštasis apeliacinio skundo pagrindas (jei pirmesni pagrindai nebūtų patenkinti: dėl ginčijamo sprendimo 2 straipsnio trečios pastraipos nepanaikinimo)
75.
Savo sprendimo rezoliucinėje dalyje Bendrasis Teismas panaikino ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą ir antrą pastraipas (konstatuodamas atitinkamai, kad restruktūrizavimo pagalba buvo valstybės pagalba ir kad ši pagalba buvo suderinama su bendrąja rinka, jei laikomasi II priede nustatytų įsipareigojimų) ir paliko galioti trečią pastraipą, kuria atšauktas ING nustatytas balanso didėjimo apribojimas.
76.
Komisija, jei jos pateikti pirmesni apeliacinio skundo pagrindai nebūtų patenkinti, pateikia alternatyvų argumentą, kad Bendrasis Teismas, panaikinęs ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą ir antrą pastraipas, padarė teisinę klaidą, nes nepanaikino ir trečios pastraipos.
77.
Pradiniame sprendime nurodytas ING įsipareigojimas apriboti savo balanso didėjimą siekiant, kad konkurencijos iškraipymai dėl kapitalo injekcijos būtų kuo mažesni. Atsižvelgdama į šį įsipareigojimą, Komisija nusprendė, kad ji gali suteikti laikiną kapitalo injekcijos leidimą. Ginčijamo sprendimo 2 straipsnio trečia pastraipa atšaukti pradiniu sprendimu nustatyti laikini balanso apribojimai. Sprendimas atšaukti minėtus apribojimus ir išvada dėl suderinamumo buvo pagrįsti ta pačia analize ir įsipareigojimais ir sudarė nedalomą visumą, kurią grindžiantys motyvai negali būti išskaidyti. Jei Bendrasis Teismas neklydo panaikindamas tą analizę ir įsipareigojimus, ING ir toliau turėtų būti saistomas balanso apribojimų, kurie jam galiojo iki ginčijamo sprendimo priėmimo. Jei trečia pastraipa lieka galioti, pakinta sprendimo esmė. Ją panaikindamas Bendrasis Teismas negalėjo pagerinti ING padėties, palyginti su padėtimi iki ginčijamo sprendimo, ar savo vertinimu pakeisti Komisijos vertinimo, pateikto pradiniame sprendime, kuriuo ji suteikė laikiną kapitalo injekcijos leidimą.
78.
Nyderlandų vyriausybė klausia, kaip Bendrasis Teismas galėtų panaikinti 2 straipsnio trečią pastraipą, jei niekas neprašė jos panaikinti. Trečia pastraipa neprarado prasmės, panaikinus pirmą ir antrą pastraipas. Tai, ar toks panaikinimas lemia ir trečios pastraipos panaikinimą, reikalauja vertinimo iš esmės, kurio Bendrasis Teismas negali atlikti, jei to nėra prašoma, ir kurio Teisingumo Teismas negali atlikti apeliaciniame procese. Be to, šis apeliacinio skundo pagrindas neteko prasmės. 2012 m. gegužės 11 d. Komisija priėmė naują sprendimą, kuriame ji vėl nustatė, kad grąžinimo sąlygų pakeitimas buvo valstybės pagalba (bet neišreiškė jos kiekybiškai) ir suteikė pagalbos leidimą tokiomis pačiomis sąlygomis. ING pateikia panašius argumentus: apeliacinio skundo pagrindas akivaizdžiai nepriimtinas, nes Komisija pirmojoje instancijoje neprašė tokios teisių gynimo priemonės; o po 2012 m. gegužės 11 d. sprendimo jis prarado prasmę.
79.
Man regis, ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmos pastraipos panaikinimas (ir, kaip neišvengiamas to rezultatas, to paties straipsnio antros pastraipos panaikinimas) lėmė tai (kaip nagrinėjant trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą tvirtino Nyderlandų vyriausybė), kad pradinis sprendimas, kuriame kapitalo injekcija pripažinta valstybės pagalba, vėl tapo galiojantis. Skundžiamame sprendime nurodyta, kad pradiniame sprendime Komisija pareiškė, jog tuo atveju, jei restruktūrizavimo planas bus pateiktas per šešis mėnesius, pradinio sprendimo galiojimas bus automatiškai pratęstas ir galios tol, kol ji priims sprendimą dėl plano (
20
). Taigi galiojimas buvo pratęstas iki ginčijamo sprendimo priėmimo. Ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmų dviejų pastraipų panaikinimas reiškė, kad sprendimo dėl restruktūrizavimo plano nebebuvo. Iš to kyla logiška išvada, kad pradinis sprendimas, kuriame nustatytas ir ING balanso augimo apribojimas, turėjo vėl įsigalioti ir galioti iki naujo galutinio sprendimo priėmimo.
80.
Tačiau Bendrasis Teismas paliko galioti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio trečią pastraipą, taip pakeisdamas pradinio sprendimo turinį – manytina, kad netyčia, nes skundžiamame sprendime nepateikta jokių motyvų tuo klausimu.
81.
Šalių argumentai šiuo klausimu – tai neturėtų stebinti – prieštarauja jų argumentams dėl penktojo apeliacinio skundo pagrindo. Kalbėdama dėl penktojo pagrindo, Komisija teigė, kad Bendrasis Teismas neturėjo teisės panaikinti sprendimo dalies, jei jos panaikinti konkrečiai neprašė ieškovai, o kitos šalys teigė, kad toks panaikinimas buvo natūrali ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmos pastraipos panaikinimo pasekmė. Kadangi šį apeliacinio skundo pagrindą Komisija pateikia tik kaip alternatyvų pagrindą, jos požiūris nėra nenuoseklus, tačiau kitoms šalims, atrodo, nuoseklumo trūksta.
82.
Aš savo ruožtu manau, kad su mano pateikta apeliacinio skundo penktojo pagrindo analize dera išvada, jog Bendrasis Teismas, panaikinęs ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą pastraipą, ne tik turėjo teisę, bet ir privalėjo panaikinti ir antrą, ir trečią šio straipsnio pastraipas, kad nebūtų iš esmės pakeistas pradinis sprendimas, kurio galiojimas buvo atnaujintas ir pratęstas panaikinus pirmą pastraipą.
83.
Be to, manau, kad ING prieštaravimui dėl šio apeliacinio skundo pagrindo priimtinumo negalima pritarti. Negalima reikalauti to, kad Komisija jau pirmojoje instancijoje turėjo pateikti prašymą dėl teisių gynimo priemonės, kurios ji reikalauja dabar, nes jos vienintelis tikslas buvo apginti ginčijamą sprendimą.
84.
Todėl manau, kad šeštajam apeliacinio skundo pagrindui reikia pritarti.
Įvertinimo pasekmės
85.
Darau išvadą, kad trečiajam apeliacinio skundo pagrindui reikia pritarti iš dalies, o šeštajam – visam. Dėl šios priežasties skundžiamas sprendimas turi būti panaikintas tiek, kiek juo panaikinus visą ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą pastraipą buvo panaikinta ir išvada, kad pagal nacionalinę kreditų garantijų schemą ING gautos garantijos buvo valstybės pagalba, ir tiek, kiek juo nepanaikinta to paties straipsnio trečia pastraipa.
86.
Man atrodo, kad toks sprendimas tinkamai išspręstų apeliacinį skundą ir nereikėtų bylos grąžinti Bendrajam Teismui nagrinėti papildomai. Be to, vėlesnio, 2012 m. gegužės 11 d., Komisijos sprendimo egzistavimas reiškia, kad šio sprendimo praktinės pasekmės bus ribotos.
87.
Remdamasi Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138, 140 ir 184 straipsniais, manau, jog kiekviena šalis turi padengti savo išlaidas.
Išvada
88.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau:
—
panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo panaikinus visą ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą pastraipą buvo panaikinta ir išvada, kad pagal nacionalinę kreditų garantijų schemą ING gautos garantijos buvo valstybės pagalba, ir tiek, kiek juo nepanaikinta to paties straipsnio trečia pastraipa,
—
nurodyti šalims padengti savo apeliaciniame procese patirtas išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2012 m. kovo 2 d. Sprendimas Nyderlandai ir ING Greoep prieš Komisiją (sujungtos bylos T‑29/10 ir T‑33/10; toliau – skundžiamas sprendimas).
(
3
)	2009 m. lapkričio 18 d. Komisijos sprendimas 2010/608/EB dėl valstybės pagalbos C 10/09 (ex N 138/09), kurią Nyderlandai suteikė ING nelikvidaus turto garantijos priemonei ir restruktūrizavimo planui (OL L 274, 2010, p. 139; toliau – ginčijamas sprendimas).
(
4
)	Žr., pavyzdžiui, 2010 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Komisija prieš Scott (C-290/07 P, Rink. p. I-7763) 68 punktą ir nurodytą teismo praktiką; 2012 m. birželio 5 d. Sprendimo EDF (C‑124/10 P) 78 punktą ir nurodytą teismo praktiką. Privataus investuotojo kriterijus taip pat vadinamas privataus investuotojo principu arba rinkos ekonomikos investuotojo kriterijumi (arba principu; kartais vartojamas angl. santrumpa MEIP).
(
5
)	Žr. OL C 158, 2009, p. 13.
(
6
)	Komisijos komunikatas dėl sumažėjusios vertės turto tvarkymo Bendrijos bankų sektoriuje (OL C 72, 2009, p. 1).
(
7
)	Taip pat žr. skundžiamo sprendimo 1–49 punktus.
(
8
)	C(2012) 3150 galutinis – Valstybės pagalba SA.28855 (N 373/2009) (ex C 10/2009 ir ex N 528/2009) Nyderlandai – ING – restruktūrizavimo pagalba. Visų pirma, žr. 114–156 konstatuojamąsias dalis.
(
9
)	2012 m. gruodžio 6 d. Bendrojo Teismo pirmosios kolegijos pirmininko nutartis Nyderlandai ir ING prieš Komisiją (sujungtos bylos T‑325/12 ir T‑332/12).
(
10
)	Žr. šios išvados 25–26 punktus.
(
11
)	Sprendimo EDF 79 punktas.
(
12
)	Galimas ir praktinis susirūpinimas, kad sistemingas privataus investuotojo kriterijus taikymas būtų didelė našta Komisijos ištekliams, nes jis reikalauja sudėtingo ekonominio vertinimo. Tačiau nemanau, kad toks susirūpinimas gali būti teisiškai reikšmingas.
(
13
)	Skundžiamo sprendimo 141–142 punktai.
(
14
)	Žr., pavyzdžiui, 2012 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė prieš Komisiją
(C‑416/11 P) 32 punktą.
(
15
)	Ginčijamo sprendimo 97 ir 99 konstatuojamosios dalys.
(
16
)	Būsimos garantijos ginčijamame sprendime taip pat nagrinėjamos, bet nurodyta, kad jos bus vertinamos atskirame sprendime (žr. 47 konstatuojamąją dalį).
(
17
)	2010 m. rugsėjo 13 d. Sprendimas Graikija ir kt. prieš Komisiją (sujungtos bylos T-415/05, T-416/05 ir T-423/05, Rink. p. II-4749).
(
18
)	2000 m. spalio 12 d. Sprendimas Ispanija prieš Komisiją (C-480/98, Rink. p. I-8717).
(
19
)	1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, nustatantis išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).
(
20
)	Skundžiamo sprendimo 10 punktas; pradinio sprendimo 71–74 konstatuojamosios dalys.