62023CC0517
GENERALINIO ADVOKATO
MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,
pateikta 2024 m. spalio 24 d. (
1
)
Byla C‑517/23
Apothekerkammer Nordrhein
prieš
DocMorris NV
(Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Žmonėms skirti vaistai – Direktyva 2001/83/EB – Taikymo sritis – Receptiniai vaistai – Viso vaistinės vaistų asortimento reklama – Kuponai arba procentinės nuolaidos vėliau perkant kitus produktus – Tiesioginės nuolaidos ir mokėjimai“
I. Įvadas
1.
Ar gydytojo paskirtus vaistus vartojantys pacientai, kuriuos patraukia užsienio užsakomosios prekybos paštu vaistinės taikoma nuolaida, pirmiausia yra skatinami vartoti vaistus, ar sudaryti sutartis su konkrečia nuolaidą siūlančia vaistine? Ar tikrai reikia apsaugoti tokius pacientus nuo neteisingo ir per didelio vaistų vartojimo? Ar jie yra farmacijos pramonės ir jos produktais prekiaujančių subjektų aukos, ar savo ligų, nuo kurių ieško vaistų arba kurias siekia palengvinti, aukos? Ar pacientai, sergantys, pavyzdžiui, lėtine liga, elgiasi asocialiai, kai „pasipelno“ įsigydami vaistą, kuris jiems bus kompensuotas?
2.
Šie klausimai, pateikti kaip pavyzdys, tiesiogiai susiję su šio Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalyku.
3.
Nagrinėjamoje byloje vėl nagrinėjama DocMorris, Nyderlandų užsakomosios prekybos paštu vaistine, kuri jau ne kartą buvo šalimi bylose, kuriose pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, veikla, šį kartą – dėl nuolaidų. Įvairi nuolaidas siūlančių užsienio bendrovių praktika labai erzina ekonominės veiklos vykdytojus, jau įsitvirtinusius nacionalinėje rinkoje; jie teigia, kad nuolaidų siūlymas parduodant receptinius vaistus yra „vaistų reklama“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2001/83/EB (
2
).
4.
Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas), susidūręs su prieštaringa Vokietijos žemesnių instancijų teismų jurisprudencija, prašo išaiškinti, kaip turi būti apibrėžta sąvoka „reklama“, visų pirma atsižvelgiant į virtinę spendimų, kuriuos Teisingumo Teismas priėmė per pastaruosius dešimt metų.
5.
Šioje išvadoje tvirtinsiu, kad tokios nuolaidų akcijos, kokios nagrinėjamos šiuo atveju, nėra reklama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį, nes šios nuolaidos taikomos perkant receptinius vaistus.
II. Teisinis pagrindas
A.
Europos Sąjungos teisė
6.
Direktyvos 2001/83 VIII dalyje „Reklama“ ir VIIIa antraštinėje dalyje „Informacija ir reklama“ pateikti šios direktyvos, atitinkamai, 86–88 ir 88a–100 straipsniai.
7.
Tos direktyvos 86 straipsnyje nustatyta:
„1.   Šioje dalyje vaistų reklama [apima] bet kokia forma teikiamą informaciją apie vaistus, einant į žmonių namus ar įstaigas, pirkėjų paieškos veiklą ar siūlomas paskatas, skatinančias vaistų skyrimą, tiekimą, pardavimą ar vartojimą, ypač:
–
vaistų reklamą visuomenei,
–
vaistų reklamą asmenims, turintiems teisę juos paskirti ar tiekti,
–
prekybos vaistais atstovų apsilankymą pas asmenis, turinčius teisę juos paskirti,
–
vaistų pavyzdžių tiekimą,
–
skatinimą paskirti arba tiekti vaistą duodant, siūlant ar žadant dovanas, asmeninę naudą ar apdovanojimus pinigais ar natūra, išskyrus tuos atvejus, kai tų paskatų vertė yra minimali,
–
reklaminių renginių, kuriuose dalyvauja asmenys, turintys teisę paskirti arba tiekti vaistus, finansinį rėmimą,
–
mokslinių konferencijų, kuriose dalyvauja asmenys, turintys teisę paskirti ar tiekti vaistus, finansinį rėmimą ir ypač tokių asmenų kelionės bei apgyvendinimo išlaidų, susijusių su jų dalyvavimu tokiuose renginiuose, apmokėjimą.
2.   Ši dalis nereglamentuoja:
–
vaistų ženklinimo ir kartu su pakuote pateikiamų informacinių lapelių, kuriems yra taikomos V dalies nuostatos,
–
susirašinėjimo, kurio dalį gali sudaryti nereklaminio pobūdžio medžiaga, būtina atsakant į specifinius klausimus apie konkrečius vaistus,
–
dalykinių ir informacinių skelbimų bei rekomendacinės medžiagos, susijusios, pavyzdžiui, su pranešimais apie pakuotės pakeitimą, įspėjimais apie žalingą poveikį, kuris yra vaistų vartojimo bendrų atsargumo priemonių dalis, prekybos katalogų ir kainoraščių, jei juose nėra teiginių apie vaistų savybes,
–
informacijos, susijusios su žmonių sveikata ar ligomis, jei ji nedaro net netiesioginės nuorodos į vaistus.“
8.
Direktyvos 2001/83 87 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta:
„Vaistų reklama:
–
skatina protingai vartoti vaistus, pristatydama juos objektyviai ir nepervertindama jų savybių,
–
nėra klaidinanti.“
9.
Pagal tos direktyvos 88 straipsnio 1–3 dalis:
„1.   Valstybės narės draudžia reklamuoti visuomenei vaistus:
a)
kuriuos galima įsigyti tik su receptu pagal VI antraštinę dalį,
<…>
2.   Visuomenei galima reklamuoti vaistus, kuriuos dėl jų sudėties ir paskirties galima be gydytojo nurodymo vartoti diagnozei nustatyti arba gydymui skirti ar stebėti, jei reikia, patarus vaistininkui.
3.   Valstybės narės gali uždrausti savo teritorijoje reklamuoti visuomenei vaistus, kurių kaina gali būti kompensuojama.“
B.
Vokietijos teisė
10.
Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz) (Vaistų reklamos įstatymas, toliau – HWG) 7 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio redakcijoje, taikytinoje pagrindinei bylai, nustatyta:
„Draudžiama siūlyti, skelbti apie naudą ar kitokias reklamines dovanas (prekes ar paslaugas), jas suteikti arba, būnant sveikatos priežiūros specialistu, jas priimti, išskyrus atvejus, kai:
1)   šios naudos ir reklaminių dovanų vertė yra labai maža <…>. Nauda ir reklaminės dovanos už vaistus draudžiamos, kai jos suteikiamos pažeidžiant kainodaros taisykles, taikomas remiantis [Arzneimittelgesetz (Vaistų įstatymas)];
2)   ši nauda ir reklaminės dovanos:
a)
suteikiamos kaip tam tikra arba tam tikru būdu apskaičiuojama pinigų suma <…>
<…>
Nauda ir reklaminės dovanos už vaistus, nurodytos a punkte, draudžiamos, kai jos suteikiamos pažeidžiant kainodaros taisykles, taikomas remiantis Vaistų įstatymu. <…>“
III. Faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai
11.
DocMorris paštu tiekia receptinius ir nereceptinius vaistus galutiniams klientams Vokietijoje. Apothekerkammer Nordrhein yra Vokietijos Šiaurės Reino apygardos vaistininkų profesinė atstovybė.
12.
Nuo 2012 m. DocMorris rengė įvairias nuolaidų akcijas, per kurias, perkant receptinius vaistus, klientams buvo siūloma arba iš karto gauti nuolaidą grynaisiais pinigais, arba kuponą tam tikrai pinigų sumai, arba procentinę nuolaidą vėliau įsigyjant kitų produktų (nereceptinių vaistų arba nevaistinių sveikatos ar grožio produktų) iš DocMorris.
13.
Apothekerkammer Nordrhein mano, kad šiomis reklamos priemonėmis pažeidžiama receptinių vaistų nustatytų kainų sistema pagal Vaistų įstatymą, todėl, kiek tai susiję su kasaciniu skundu, 2013–2015 m. laikotarpiu dėl DocMorris buvo priimti penki laikinieji draudimai, pagal kuriuos ji turėjo nutraukti šiuos veiksmus – šiuos draudimus kaip laikinąsias apsaugos priemones priėmė Landgericht Köln (Kelno apygardos teismas, Vokietija) ir kiekvienas iš jų buvo tinkamai įvykdytas.
14.
2013 m. gegužės 8 d. (bylos Nr. 84 O 90/13), 2013 m. rugsėjo 26 d. (bylos Nr. 84 O 220/13) ir 2014 m. lapkričio 4 d. (bylos Nr. 84 O 208/14) 2013 m. rugsėjo 26 d. (bylos Nr. 84 O 220/13) Apothekerkammer Nordrhein prašymu Landgericht Köln (Kelno apygardos teismas) priėmė laikinuosius draudimus DocMorris skelbti reklamą. Kiekvienas iš šių trijų draudimų buvo tinkamai įvykdytas. Dviem 2017 m. kovo 22 d. sprendimais Landgericht Köln (Kelno apygardos teismas) panaikino 2013 m. gegužės 8 d. ir 2014 m. lapkričio 4 d. laikinuosius draudimus.
15.
2013 m. lapkričio 5 d.Apothekerkammer Nordrhein prašymu buvo priimtas Landgericht Köln (Kelno apygardos teismas) laikinasis draudimas (bylos Nr. 84 O 256/13) (jis įvykdytas 2014 m. sausio 21 d.) dėl šios DocMorris reklamos:
„Atsiųskite receptinių vaistų receptą dabar! <…> Deja, negalime padėti Jums išvengti kelionės iki pašto dėžutės. Vis dėlto, kompensuosime kelionės autobusu ir traukiniu išlaidas – naujiems klientams suteiksime 10 EUR: gavę Jūsų receptą šią sumą iš karto išskaičiuosime iš mokėtinos sumos“.
Nuolaida buvo taikoma ne mažesnės kaip 50 EUR vertės receptinių vaistų užsakymams. 2017 m. kovo 22 d. sprendimu Landgericht Köln (Kelno apygardos teismas) panaikino šį laikinąjį draudimą.
16.
2015 m. rugsėjo 29 d.Apothekerkammer Nordrhein prašymu buvo priimtas Landgericht Köln (Kelno apygardos teismas) laikinasis draudimas (bylos Nr. 81 O 82/15) (jis įvykdytas 2016 m. gegužės 26 d.) dėl DocMorris reklamos, kurioje nurodyta:
„5 EUR kuponas kitam receptinių vaistų užsakymui[.]“
Ta suma buvo tiesiogiai išskaičiuojama iš mokėtinos sumos. 2017 m. kovo 21 d. galutiniu sprendimu Landgericht Köln (Kelno apygardos teismas) panaikino šį laikinąjį draudimą.
17.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad kiekvienu minėtu atveju laikinasis draudimas panaikintas dėl pasikeitusių aplinkybių, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo sprendimą Deutsche Parkinson Vereinigung (
3
).
18.
Vykdant kai kuriuos laikinuosius draudimus, atsakovės prašymu DocMorris buvo paskirtos administracinės baudos.
19.
DocMorris reikalauja, kad Apothekerkammer Nordrhein atlygintų nuostolius, nes laikinieji draudimai nuo pat pradžių buvo nepagrįsti.
20.
Landgericht Köln (Kelno apygardos teismas) atmetė ieškinį. Apeliaciniame skunde DocMorris iš esmės prašė teismo priteisti iš Apothekerkammer Nordrhein ne mažesnį kaip 18476648,12 EUR nuostolių atlyginimą ir palūkanas bei pripažinti, kad Apothekerkammer Nordrhein privalo atlyginti bet kokius kitus nuostolius.
21.
Kasaciniu skundu Apothekerkammer Nordrhein siekia, kad visas ieškinys būtų atmestas.
22.
Susiklosčius šioms aplinkybėms, 2023 m. liepos 13 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. rugpjūčio 10 d., Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar reklamai, kuria skatinama įsigyti visame vaistinės produktų asortimente esančių receptinių vaistų, taikomos Direktyvos 2001/83 nuostatos dėl vaistų reklamos (VIII dalis ir VIIIa antraštinė dalis, 86–100 straipsniai)?
2.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai: ar su Direktyvos 2001/83 VIII antraštinės dalies nuostatomis, visų pirma su 87 straipsnio 3 dalimi, suderinama tai, kad nacionalinė nuostata (šiuo atveju HWG 7 straipsnio 1 dalies 2 punkto a papunktis) aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama viso kitoje valstybėje narėje įsisteigusios užsakomosios prekybos paštu vaistinės receptinių vaistų asortimento reklama siūlant reklamines dovanas – kuponus, turinčius piniginę vertę arba suteikiančius procentinę nuolaidą vėliau perkant kitus produktus?
3.
Be to, jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai: ar su Direktyvos 2001/83 VIII antraštinės dalies nuostatomis, visų pirma su 87 straipsnio 3 dalimi, suderinama tai, kad nacionalinė nuostata (šiuo atveju HWG 7 straipsnio 1 dalies 2 punkto a papunktis) aiškinama taip, kad pagal ją leidžiama viso kitoje valstybėje narėje įsisteigusios užsakomosios prekybos paštu vaistinės receptinių vaistų asortimento reklama siūlant reklamines dovanas – tiesiogines nuolaidas ir mokėjimus?“
23.
Rašytines pastabas pateikė pagrindinės bylos šalys, Estijos ir Lenkijos vyriausybės bei Europos Komisija. Pagrindinės bylos šalys ir Europos Komisija dalyvavo 2024 m. birželio 27 d. įvykusiame teismo posėdyje.
IV. Vertinimas
A.
Pirmasis klausimas: dėl Direktyvos 2001/83 taikymo srities
24.
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar vaistinės organizuojamos nuolaidų akcijos, kai, perkant receptinius vaistus, klientams siūloma arba iš karto gauti nuolaidą grynaisiais pinigais, arba kuponą tam tikrai pinigų sumai, arba procentinę nuolaidą vėliau įsigyjant kitų produktų (nereceptinių vaistų arba nevaistinių sveikatos ar grožio produktų), yra „vaistų reklama“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį.
25.
Nagrinėjamu atveju DocMorris siūlė tokias nuolaidas savo klientams.
26.
Atsižvelgiant į tai, kad šiuo atveju kalbama apie tarpvalstybinę veiklą vidaus rinkoje, aptariama situacija gali būti susijusi ir su Sutartyje numatytomis pagrindinėmis laisvėmis, būtent laisvu prekių (vaistais) judėjimu ir laisve teikti paslaugas (komercine vaistinės veikla), ir su konkrečiomis Sąjungos teisės aktų leidėjo priimtomis taisyklėmis vaistų reklamos srityje.
27.
Iš tiesų, kaip prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kruopščiai paaiškina tame prašyme, nors nacionaliniuose teismuose nagrinėjamos bylos, kuriose jam buvo pateikti kasaciniai skundai, grindžiamos Teisingumo Teismo jurisprudencijos taikymu laisvo prekių judėjimo srityje, t. y. Sprendimu Deutsche Parkinson Vereinigung (
4
), jis prašo išaiškinti (jurisprudenciją, kurioje Teisingumo Teismas aiškino) Direktyvą 2001/83, t. y. sprendimus DocMorris (
5
) ir EUROAPTIEKA (
6
).
28.
Dėl to reikia glaustai, kiek tai būtina šiai bylai, priminti minėtą Teisingumo Teismo jurisprudenciją.
29.
Iš tiesų tai ne pirmas kartas, kai Teisingumo Teismui tenka spręsti klausimus dėl kainų ir nuolaidų, kurias taiko (visų pirma) užsakomosios prekybos paštu vaistinės, ir esant būtent šioms aplinkybėms prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsamiau išsiaiškinti, kas yra privaloma arba leidžiama pagal Sąjungos teisę, kiek tai susiję su vaistinių klientams taikomomis nuolaidomis vaistams.
1. Teisingumo Teismo iki šiol suformuota jurisprudencija
30.
Yra dvi viena kitą papildančios jurisprudencijos kryptys.
a) Laisvas judėjimas pagal SESV
31.
Sprendime Deutsche Parkinson Vereinigung Teisingumo Teismas turėjo atsakyti į klausimą, ar nuolaidų sistemos, pagal kurią pacientams, perkantiems iš Doc Morris tik vaistinėse parduodamus receptinius vaistus nuo Parkinsono ligos, būtų teikiami įvairūs kuponai, draudimas pagal nacionalinę teisę (
7
) prieštarauja SESV 34 ir 36 straipsniuose numatytai pagrindinei laisvei – laisvam prekių judėjimui.
32.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad taip yra, nes nagrinėjama priemonė yra kiekybiniam apribojimui pagal SESV 34 straipsnį lygiaverčio poveikio priemonė, kuri negali būti pateisinama pagal SESV 36 straipsnį, nes viršija tai, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti (
8
), taigi nėra proporcinga (
9
). Dėl to Teisingumo Teismas pažymėjo, kad argumento, susijusio su būtinybe užtikrinti vienodą aprūpinimą receptiniais vaistais visoje Vokietijos teritorijoje, nepagrindžia jokie teiginiai, atitinkantys SESV 36 straipsnyje nurodytas sąlygas (
10
). Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad tam tikra informacija rodo, jog padidėjusi vaistinių konkurencija dėl kainų būtų naudinga siekiant vienodo aprūpinimo vaistais, nes būtų skatinama steigti vaistines regionuose, kuriuose nedidelis vaistinių skaičius leistų taikyti didesnes kainas (
11
); kad susidūrusios su užsakomąją prekybą paštu vykdančių vaistinių konkurencija dėl kainų, tradicinės vaistinės būtų paskatintos plėtoti tam tikrą bendrojo intereso veiklą, kaip antai gaminti vaistus pagal receptus ar turėti tam tikrų vaistų atsargų ir asortimentą (
12
); ir kad konkurencija dėl kainų galėtų būti naudinga pacientui, nes ji leistų receptinius vaistus Vokietijoje siūlyti mažesnėmis kainomis už tas, kurios šiuo metu taikomos šioje valstybėje narėje (
13
).
b) Reklama pagal Direktyvą 2001/83
33.
Sprendime A (Reklama ir vaistų pardavimas internetu) (
14
) dėl valstybėje narėje įsteigtos vaistinės veiklos – įvairialypės ir didelio masto reklaminės kampanijos, skirtos kitos valstybės narės vartotojams, vykdymo dėl vaistų pardavimo internetu paslaugų Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad vaistų reklama ir pardavimas internetu patenka ne į Direktyvos 2001/83 dėl vaistų reklamos, o į Direktyvos 2000/31/EB (
15
) taikymo sritį.
34.
Vėliau Sprendime DocMorris (
16
) dėl reklamos kampanijos, pateikiamos kaip burtų traukimas, per kurį dalyviams siūloma laimėti ne vaistus, o kitus kasdieniame gyvenime naudojamus daiktus, o dalyvavimo žaidime sąlyga – receptinio vaisto užsakymas, Teisingumo Teismas konstatavo, kad ta reklamine akcija buvo siekiama paveikti klientą, kad jis pasirinktų ne tam tikrą vaistą, bet (vėliau) vaistinę, kurioje tas klientas įsigis tą vaistą, taigi ši reklaminė akcija nepatenka į Direktyvos 2001/83 VIII dalies taikymo sritį.
35.
Galiausiai Sprendime EUROAPTIEKA dėl vaistinių ir mažmeninių vaistų platinimo bendrovių reklamos, kurioje siūloma 15 % nuolaida visiems vaistams perkant bent tris prekes, Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokia veikla patenka į sąvokos „vaistų reklama“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį, taikymo sritį. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad taip yra net jei ši informacija yra susijusi ne su konkrečiu vaistu, o su neapibrėžtais vaistais.
c) Išvadų apžvalga
36.
Nors sprendimai A (Reklama ir vaistų pardavimas internetu) (
17
) ir DocMorris buvo priimti bylose, turinčiose tarpvalstybinį elementą, to negalima pasakyti apie Sprendimą EUROAPTIEKA. Tuo atveju pagrindinėje byloje buvo susiklosčiusi vadinamoji „išimtinai vidaus situacija“.
37.
Kaip Komisija teisingai pažymi rašytinėse pastabose, kiek tai susiję su šia byla, iš jurisprudencijos dėl Direktyvos 2001/83 galima padaryti dvi esmines išvadas.
38.
Pirma, iš Sprendimo EUROAPTIEKA matyti, kad vaistų reklamos sąvoka pagal Direktyvą 2001/83 apima ne tik atskirų vaistų reklamą. Ta sąvoka taip pat apima situaciją, kai informacija teikiama apie neapibrėžtus vaistus. Taigi tai, kad nagrinėjamu atveju informacija susijusi, be kita ko, su visais vaistinės asortimentą sudarančiais receptiniais vaistais, savaime neužkerta kelio taikyti šią direktyvą.
39.
Antra, iš Sprendimo DocMorris matyti, kad tuo atveju, kai vaistinė reklamoje teikia informaciją apie neapibrėžtus vaistus, reikia išnagrinėti, ar reklama siekiama paskatinti pirkti vaistų, ar veikiau daryti įtaką vėlesniam sprendimui dėl vaistinės, iš kurios perkamas vaistas, pasirinkimo. Antruoju atveju reklama nepatenka į Direktyvos 2001/83 taikymo sritį.
40.
Remdamasis šiais precedentais, pereinu prie analizės pagal Direktyvą 2001/83.
2. Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalis
a) Lingvistinis aiškinimas
41.
Pirmiausia primintina, kad Direktyva 2001/83 buvo visiškai suderinta vaistų reklamos sritis, o tie atvejai, kai valstybės narės gali nukrypti nuo šia direktyva patvirtintų taisyklių, aiškiai išvardyti (
18
).
42.
Pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį „vaistų reklama“ apima bet kokia forma teikiamą informaciją apie vaistus, einant į žmonių namus ar įstaigas, pirkėjų paieškos veiklą ar siūlomas paskatas, skatinančias vaistų skyrimą, tiekimą, pardavimą ar vartojimą (
19
).
43.
Iš minėtos nuostatos formuluotės, ypač iš žodžių junginio „bet kokia forma“, matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas sąvoką „vaistų reklama“ supranta labai plačiai (
20
).
44.
Vis dėlto iš daugelio Direktyvos 2001/83 VIII dalies ir VIIIa antraštinės dalies nuostatų formuluočių taip pat aišku, kad daug nuostatų dėl reklamos pagal savo pobūdį labiau skirtos gamintojams (
21
), leidimų prekiauti turėtojams, didmeniniams platintojams (
22
), prekybos vaistais atstovams ir importuotojams, o ne vaistinėms, parduodančioms vaistus galutiniams vartotojams, t. y. pacientams. Pavyzdžiui, man atrodo, kad nuostatos dėl vaistų reklamos, skirtos asmenims, turintiems teisę juos paskirti ar tiekti (Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalies antra įtrauka), arba dėl prekybos vaistais atstovų apsilankymo pas asmenis, turinčius teisę juos paskirti (tos direktyvos 86 straipsnio 1 dalies trečia įtrauka), yra nukreiptos ne į vaistines, parduodančias vaistus pacientams, bet į platinimo grandinės pradinės grandies dalyvius. Tas pats pasakytina ir apie Direktyvos 2001/83 89 straipsnio 1 dalies b punktą (
23
): jeigu, kaip Teisingumo Teismas nurodė Sprendime EUROAPTIEKA, taikoma 15 % nuolaida visiems vaistams perkant bent tris produktus, iš esmės negalima tikėtis, kad pacientui vaistus parduodanti vaistinė į reklamą įtrauks vaisto pavadinimą.
45.
Teisingumo Teismas yra ne kartą konstatavęs, kad nors Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalyje pateiktame apibrėžime aiškiai pabrėžiamas informacijos tikslas, jame nėra jokios nuorodos apie asmenis, skleidžiančius šią informaciją (
24
). Ši pranešimo paskirtis yra esminis reklamos, kaip tai suprantama pagal tos direktyvos 86 straipsnio 1 dalį, požymis ir pagrindinis elementas, pagal kurį reklama atskiriama nuo paprastos informacijos (
25
). Taigi Teisingumo Teismas šią nuostatą taikė ratione personae„nepriklausomiems tretiesiems asmenims“ (
26
), taip pat vaistinėms ir mažmeninėms vaistų platinimo bendrovėms (
27
).
46.
Konkrečiai dėl vaistinės veiklos, kai pranešimu siekiama daryti įtaką ne kliento sprendimui pasirinkti konkretų vaistą, bet vėlesniam sprendimui pasirinkti vaistinę, kurioje jį įsigyti, šis pranešimas nepatenka į sąvoką „vaistų reklama“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį (
28
).
47.
Taikant šiuos kriterijus nagrinėjamai bylai matyti, kad vykdant komercinę veiklą, kurios ėmėsi DocMorris, perduodamos žinutės tikslas – paskatinti pacientą atvykti į konkrečią DocMorris vaistinę. Pranešime nurodyta „atvykite pas mus“, o ne „pirkite šiuos (konkrečius arba konkrečiai nenurodytus) vaistus“. DocMorris daugiausia dėmesio skiria pardavimui pacientui, o ne (konkrečių arba konkrečiai nenurodytų) vaistų pardavimui.
48.
Ši išvada, mano nuomone, taikytina tiek iš karto taikomoms nuolaidoms, tiek toms, kurias siūloma taikyti būsimiems pirkiniams.
49.
Dėl iš karto taikomų nuolaidų labai svarbu tai, kad nagrinėjamu atveju pacientas jau žino, kurį produktą pirkti. Tą produktą yra paskyręs specialistas, turintis teisę tai daryti. Nuolaidos taikomos tik parduodamiems receptiniams vaistams. Kai pacientas gauna receptą, jam lieka tik pasirinkti, kurioje vaistinėje įsigyti tą produktą. Visa kita jau yra nurodęs gydytojas: ar vaistas yra paskirtas, koks jo kiekis paskirtas, taip pat vaisto dozė ir vartojimo dažnumas.
50.
Dėl būsimų nuolaidų pacientas gauna tokį patį pranešimą, koks aprašytas pirmiau. Nėra siekiama paskatinti pacientą įsigyti tam tikrą vaistų kiekį. Nuolaidos taikomos visam vaistinės nereceptinių vaistų ir nevaistinių sveikatos ar grožio produktų asortimentui. Taigi, kaip bus išsamiau paaiškinta toliau šioje išvadoje (dėl antrojo ir trečiojo klausimų), vaistai yra tik viena iš šio asortimento dalių.
51.
Be to, būtent šiuo požiūriu ši byla gerokai skiriasi nuo bylos, kurioje Teisingumo Teismas priėmė Sprendimą EUROAPTIEKA. Tame sprendime išnagrinėtu atveju vaistinė, suteikdama 15 % nuolaidą visiems vaistams perkant bent tris produktus, tiesiogiai ir nedviprasmiškai skatino klientą nusipirkti daugiau neapibrėžtų vaistų. Pacientas negalėjo pasinaudoti reklaminiu pasiūlymu neįsigijęs tam tikro kiekio vaistų. Kaip apibendrinta pirmiau, akivaizdu, kad tokia praktika, mano nuomone, yra „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį. Be to, būtent taip nuspręsti Teisingumo Teismui pasiūliau savo dviejose išvadose toje byloje.
52.
Taigi, lingvistiškai aiškindamas Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį, darau tarpinę išvadą, kad vaistinės komercinė veikla, kaip antai vykdoma nagrinėjamu atveju, nėra vaistų reklama, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą.
53.
Šią išvadą patvirtina sisteminis ir teleologinis Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalies aiškinimas.
b) Sisteminis ir teleologinis aiškinimas
54.
Dabar leisiu sau žengti žingsnį atgal ir sutelkti dėmesį į Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį tos direktyvos sistemoje ir atsižvelgiant į jos bendrą loginį pagrindą.
55.
Direktyva 2001/83 yra klasikinis derinimo priemonės (
29
) vidaus rinkos srityje pavyzdys, kaip aiškiai matyti iš šios direktyvos konstatuojamųjų dalių.
56.
Sąjungos politinių institucijų (
30
) atskaitos taškas buvo tai, kad nors pagrindinis taisyklių, reguliuojančių vaistų gamybą platinimą ir vartojimą, tikslas – visuomenės sveikatos apsauga (
31
), šio tikslo reikia siekti priemonėmis, kurios nestabdytų Bendrijos vaistų pramonės plėtros ar prekybos vaistais (
32
). Jose nustatyta, kad tam tikri nacionalinių nuostatų, susijusių su vaistais (
33
), skirtumai trukdo Sąjungoje prekiauti, ir tokie skirtumai turi tiesioginę įtaką vidaus rinkos veikimui (
34
). Siekiant pašalinti tokias kliūtis, buvo nuspręsta suderinti atitinkamas nuostatas (
35
).
57.
Teisinis šio siekio pagrindas yra SESV 114 straipsnis, kuris, be abejonės, yra svarbiausia SESV nuostata dėl suderinimo kompetencijos. Šioje nuostatoje (
36
) įtvirtinta, kad SESV 26 straipsnyje iškeltiems tikslams pasiekti Sąjungos teisės aktų leidėjas, spręsdamas pagal įprastą teisėkūros procedūrą (
37
), gali nustatyti derinimo priemones, „skirt[as] vidaus rinkos sukūrimui ir veikimui“. Teisingumo Teismas mano, kad pagal šią nuostatą derinimo priemonėmis turi iš tiesų būti siekiama gerinti vidaus rinkos sukūrimo ir veikimo sąlygas (
38
).
58.
Bet kokia derinimo priemone siekiama suvienodinti nacionalinius (šiuo atveju) sveikatos apsaugos lygius su Sąjungos apsaugos lygiu. Būtent toks yra derinimo tikslas. Taigi nacionalinių derinimo nuostatų dėl vaistų reklamos tikslas – sudaryti vienodas sąlygas ekonominės veiklos vykdytojams, kad jie galėtų laisvai prekiauti, žinoma, laikydamiesi Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatytų taisyklių. Atsižvelgiant į tai, kalbant apie apsaugos lygį Sąjungos lygmeniu, šis lygis turi būti aukštas, kaip matyti iš SESV 114 straipsnio 3 dalies (
39
).
59.
Kadangi, kaip ne kartą pažymėjo Apothekerkammer Nordrhein, vaistai skiriasi nuo visų kitų produktų, dėl šių produktų rinkos specifikos būtina visuose etapuose atsižvelgti į visuomenės sveikatą. Taigi jau minėtoje Direktyvos 2001/83 2 konstatuojamojoje dalyje, kuria rėmėsi ir Teisingumo Teismas (
40
), patvirtinti šios direktyvos tikslai – joje nurodyta, kad pagrindinis direktyvos tikslas yra visuomenės sveikatos apsauga.
60.
Direktyvos 2001/83 VIII dalyje (
41
) ir VIIIa antraštinėje dalyje (
42
) pateiktas reklamos taisykles reikia vertinti atsižvelgiant į šias aplinkybes. Šios direktyvos 43 konstatuojamojoje dalyje konkrečiai kalbama apie vaistų reklamos sektorių ir iš esmės nurodyta (
43
) kad valstybių narių šioje srityje priimtų priemonių neatitikimai greičiausiai turės įtakos vidaus rinkos veikimui. Taigi šioje direktyvoje įtvirtintas siekis panaikinti tokius skirtumus (
44
).
61.
Dėl to norėčiau pažymėti, kad jau esu nurodęs, jog kai vaistams įsigyti būtina iš anksto gauti gydytojo, turinčio teisę skirti tokius vaistus, receptą, vaistinės reklama nėra tokia, kuri skatintų neracionalų vaistų vartojimą (
45
).
62.
Dėl komercinės praktikos nagrinėjamu atveju nesuprantu, kaip ji galėtų lemti piktnaudžiavimą vaistais juos vartojant (
46
). Kaip minėta, sprendimas paskirti produktą jau priimtas. Toks receptas jau padeda užtikrinti, kad vaistas bus vartojamas pagal paskirtį.
63.
Teigiant priešingai, kaip per posėdį darė Apothekerkammer Nordrhein, t. y. kad pacientai gali skatinti ir įkalbėti gydytojus paskirti jiems tam tikrus produktus ar didesnį tam tikrų produktų kiekį, ne tik būtų paneigtos įprastos prielaidos, kuriomis grindžiami visi nagrinėjami Sąjungos ir nacionalinės teisės aktai (gydytojai, kaip ekspertai, skiria vaistus, o pacientai tiesiog yra jų gavėjai), bet ir būtų juodinami kiti asmenys: kurstomi godžių užsakomosios prekybos paštu vaistinių, kurios paprastai yra užsienio subjektai, silpni pacientai įkalba apsukrius gydytojus paskirti per daug vaistų. Be to, šiuo atžvilgiu galime remtis ankstesne Teisingumo Teismo jurisprudencija, kurioje šis konstatavo (
47
): „Žinoma, negalima atmesti galimybės, kad informuoto paciento prašymu gydytojas bus priverstas skirti kitą nei iš pradžių buvo numatęs vaistą, tad dėl objektyvios informacijos, nors ir nežymiai, gali išaugti prekyba. Tačiau, atsižvelgiant į šią galimybę, negalima teigti, jog vaisto gamintojas siekia reklamos tikslų. Be to, jei gydytojas mano, kad gali būti skirtas vienas arba kitas vaistas, dėl to nekyla konkretaus pavojaus paciento sveikatai, ir tai negali pažeisti objektyvumo, kuriuo, kaip nurodyta Direktyvos 2001/83 50 konstatuojamojoje dalyje, turi vadovautis gydytojas, skirdamas vaistus konkrečiam pacientui. Iš tiesų pagal profesinio elgesio taisykles vaistus skiriantis gydytojas privalo neskirti konkretaus vaisto, jeigu jis netinka paciento terapiniam gydymui“ (
48
).
64.
Galiausiai pirmiau išdėstyti argumentai atspindi Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 16 straipsnyje, kuriame pripažįstama laisvė užsiimti verslu, įtvirtintus principus. Visiškai natūralu, kad vaistinė stengiasi reklamuoti savo verslą, o ne skatinti klientus vartoti vaistus. Direktyva 2001/83 iš esmės reglamentuojamas tik antrasis reklamos veiklos aspektas. Mano nuomone, pagal Chartijos 16 straipsnį direktyvą reikia aiškinti taip, kaip pasiūliau pirmiau: kad pirmasis reklamos veiklos aspektas, t. y. vaistinės reklama, nebūtų iš esmės atmestas.
3. Išvada
65.
Nuolaidų akcijų pagrindinis tikslas – paskatinti pacientus rinktis DocMorris, o ne kurią nors kitą vaistinę. Jomis nesiekiama skatinti pacientus vartoti daugiau vaistų, nei šie vartotų kitais atvejais. Užsienio vaistinė veikiau stengiasi patekti į Vokietijos rinką užsitikrindama nuolatinį užsakymų srautą: kadangi receptinius vaistus vartojantys pacientai neretai serga lėtinėmis, galbūt nepagydomomis ligomis, jie vartoja tokius produktus ilgą laiką. Vaistinės natūraliai siekia įsitraukti į šią pelningą rinką, kurioje vienas receptas dažnai yra didesnio „abonemento“ dalis.
66.
Taigi mano siūlomas atsakymas į pirmąjį klausimą yra toks, kad vaistinės vykdomos nuolaidų akcijos, kai klientams, perkantiems receptinius vaistus, siūloma iš karto pasinaudoti nuolaida grynaisiais pinigais arba gauti kuponą tam tikrai pinigų sumai arba procentinę nuolaidą vėliau įsigyjant kitų produktų (nereceptinių vaistų arba nevaistinių sveikatos ar grožio produktų), nėra „vaistų reklama“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį.
B.
Kiti aspektai
67.
Dėl mano pasiūlyto atsakymo į pirmąjį klausimą nebereikia nagrinėti antrojo ir trečiojo klausimų. Vis dėlto, siekdamas išsamumo, išnagrinėsiu antrąjį ir trečiąjį klausimus. Prieš tai norėčiau pažymėti, kad jeigu Direktyvos 2001/83 nuostatos netaikomos, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės atsižvelgti į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į joje įtvirtintas pagrindines laisves (
49
).
68.
Reklamos draudimas, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju, yra kiekybiniam apribojimui lygiaverčio poveikio priemonė, kaip ji suprantama pagal SESV 34 straipsnį. Svarbiausia tai, kad, kaip ir Sprendime Deutsche Parkinson Vereinigung išnagrinėtu atveju ir kitaip nei Sprendime DocMorris išnagrinėtu atveju, šiuo atveju aptariama reklama nėra pardavimo sąlyga, nes minėtas draudimas trukdo pateikti teisėtai kitose valstybėse narėse parduodamus produktus Vokietijos rinkai. Be to, atsižvelgiant į Sprendimą Deutsche Parkinson Vereinigung, nėra galimybių šio draudimo pateisinti.
C.
Antrasis ir trečiasis klausimai
69.
Kaip jau minėta, toliau pateiktas vertinimas yra skirtas tam atvejui, jei Teisingumo Teismas dėl pirmojo klausimo padarytų kitokią išvadą, nei siūloma šioje išvadoje.
70.
Antruoju ir trečiuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal Direktyvos 2001/83 VIII dalies nuostatas, visų pirma pagal jos 87 straipsnio 3 dalį, draudžiamos vaistinės vykdomos nuolaidų akcijos, kai klientams, perkantiems receptinius vaistus, iš karto suteikiama nuolaida grynaisiais pinigais arba duodamas kuponas tam tikrai pinigų sumai arba procentinė nuolaida vėliau įsigyjant kitų produktų (nereceptinių vaistų arba nevaistinių sveikatos ar grožio produktų).
71.
Dėl šio klausimo pateiktinos šios pastabos.
72.
Pirma, jeigu situacija patenka į Direktyvos 2001/83 taikymo sritį, taikomas šios direktyvos 88 straipsnio 1 dalies a punktas, pagal kurį draudžiama vaistų, kuriuos galima įsigyti tik su receptu, reklama.
73.
Antra, nagrinėjama reklama susijusi tik su vaisto, kurį galima gauti tik su receptu, įsigijimu. Būtent dėl šio įsigijimo taikomos tiek tiesioginės, tiek būsimos nuolaidos. Taigi pagal Direktyvos 2001/83 88 straipsnio 1 dalies a punktą abiejų rūšių nuolaidos būtų draudžiamos.
74.
Trečia, pažymėtina, kad pačiam prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl Direktyvos 2001/83 88 straipsnio 1 dalies a punkto taikymo nagrinėjamu atveju (
50
). Mano nuomone, jeigu būtų nuspręsta, kad situacija patenka į direktyvos taikymo sritį, tokių abejonių neturėtų kilti. Jos veikiau įrodo, kad, kaip išsamiai išdėstyta analizuojant pirmąjį klausimą, tokie atvejai, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, nepatenka į Direktyvos 2001/83 taikymo sritį.
75.
Taigi į antrąjį ir trečiąjį klausimus siūlau atsakyti taip, kad Direktyvos 2001/83 88 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiamos vaistinės vykdomos nuolaidų akcijos, kai klientams, perkantiems receptinius vaistus, siūloma iš karto gauti nuolaidą grynaisiais pinigais arba kuponą tam tikrai pinigų sumai arba procentinę nuolaidą vėliau įsigyjant kitų produktų (nereceptinių vaistų arba nevaistinių sveikatos ar grožio produktų).
V. Išvada
76.
Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) pateiktą klausimą:
2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus, 86 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip, kad vaistinės vykdomos nuolaidų akcijos, kai klientams, perkantiems receptinius vaistus, siūloma iš karto pasinaudoti nuolaida grynaisiais pinigais arba gauti kuponą tam tikrai pinigų sumai arba procentinę nuolaidą vėliau įsigyjant kitų produktų (nereceptinių vaistų arba nevaistinių sveikatos ar grožio produktų), nėra „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus (OL L 311, 2001, p. 67; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 69), iš dalies pakeista 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/27/EB (OL L 136, 2004, p. 34; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 34 t., p. 262) (toliau – Direktyva 2001/83).
(
3
)	2016 m. spalio 19 d. sprendimas (C‑148/15, toliau – Sprendimas Deutsche ParkinsonVereinigung, EU:C:2016:776).
(
4
)	Žr. visų pirma prašymo priimti prejudicinį sprendimą 4, 6, 7, 9, 10, 17 ir 64 punktus.
(
5
)	2021 m. liepos 15 d. sprendimas (C‑190/20, toliau – Sprendimas DocMorris, EU:C:2021:609). Žr. visų pirma prašymo priimti prejudicinį sprendimą 53, 54, 62 ir 64 punktus.
(
6
)	2022 m. gruodžio 22 d. sprendimas (C‑530/20, toliau – Sprendimas EUROAPTIEKA, EU:C:2022:1014). Žr. visų pirma prašymo priimti prejudicinį sprendimą 54 ir 59 punktus.
(
7
)	Arzneimittelgesetz (Vokietijos vaistų įstatymas) 78 straipsnio redakcija, galiojusi tuo metu, kai klostėsi tos bylos aplinkybės.
(
8
)	T. y. apsaugoti žmonių sveikatą ir gyvybę.
(
9
)	Žr. Sprendimą Deutsche Parkinson Vereinigung (46 punktas ir sprendimo rezoliucinė dalis).
(
10
)	Žr. Sprendimą Deutsche Parkinson Vereinigung (37 punktas).
(
11
)	Žr. Sprendimą Deutsche Parkinson Vereinigung (38 punktas).
(
12
)	Žr. Sprendimą Deutsche Parkinson Vereinigung (40 punktas).
(
13
)	Žr. Sprendimą Deutsche Parkinson Vereinigung (43 punktas).
(
14
)	2020 m. spalio 1 d. sprendimas (C‑649/18, EU:C:2020:764, 50 ir 59 punktai). Taip pat žr. Sprendimą EUROAPTIEKA (49 punktas).
(
15
)	2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (toliau – Elektroninės komercijos direktyva) (OL L 178, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 13 sk., 25 t., p. 399).
(
16
)	21 ir paskesni punktai. Taip pat žr. Sprendimą EUROAPTIEKA (50 punktas).
(
17
)	2020 m. spalio 1 d. sprendimas (C‑649/18, EU:C:2020:764).
(
18
)	Žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimą Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654; 39 punktas). Situacijos, kai valstybės narės gali priimti tokias nuostatas, visų pirma numatyti Direktyvos 2001/83 88 straipsnio 3 dalyje, 89 straipsnio 1 dalies b punkte ir 2 dalyje, 91 straipsnyje ir 96 straipsnio 2 dalyje. Reklamos (anglų k. advertising) ir pirkimo skatinimo (anglų k. promotion) skirtumai aptarti Grzybczyk K, leidinyje Ogiegło, L. (red.), Prawo farmaceutyczne. Komentarz, 2nd ed., Warszawa, 2015, 52 straipsnis.
(
19
)	Ši apibrėžtis tiesiogiai išplaukia Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalies teksto, o ne, kaip Teisingumo Teismas, atrodo, leidžia suprasti Sprendime EUROAPTIEKA (47 punktas) „iš Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalies pažodinio, sisteminio ir teleologinio aiškinimo“. Dėl reklamos sąvokos taip pat žr. Czyżewska, K., Dziurowicz, J., Łoś, K., Łukawska, N. ir Piekarczyk, K., leidinyje Czyżewska, K., Dziurowicz, J., Łoś, K., Łukawska, N. ir Piekarczyk, K. (red.), Reklama produktów leczniczych. Komentarz do art. 52–64 ustawy – Prawo farmaceutyczne, Varšuva, 2020, 52 punktas.
(
20
)	Žr. 2011 m. gegužės 5 d. Sprendimą MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, 29 punktas) ir mano išvadą byloje EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2021:993, 45 punktas). Taip pat žr. Streinz, R. ir Klaus, B., „C.V. Arzneimittelrecht“, 130 punktas, leidinyje Dauses, M. A. ir Ludwigs, M., Handbuch des EU‑Wirtschaftsrechts, Vol. I, EL 53 (2021), C.H. Beck, Munich, 2024.
(
21
)	Dėl gamintojų ir importuotojų bendrųjų pareigų žr. Direktyvos 2001/83 IV dalį.
(
22
)	Direktyvos 2001/83 1 straipsnio 17 punkte sąvoka „didmeninis vaistų platinimas“ apibrėžta kaip visos veiklos rūšys, apimančios vaistų gavimą, laikymą, tiekimą ar eksportavimą, išskyrus jų tiekimą visuomenei. Tokia veikla vykdoma su gamintojais arba jų produkcijos saugotojais, importuotojais, kitais didmeniniais platintojais arba su vaistininkais bei asmenimis, turinčiais leidimą ar teisę tose valstybėse narėse tiekti šiuos vaistus visuomenei.
(
23
)	Pagal šią nuostatą, nepažeidžiant Direktyvos 2001/83 88 straipsnio, bet kokia visuomenei skirta vaistų reklama pateikia tokią būtiną informaciją: vaistų pavadinimą, taip pat bendrąjį pavadinimą, jei vaistuose yra tik viena veiklioji medžiaga; būtiną informaciją apie teisingą vaistų vartojimą; taip pat aiškų ir įskaitomą raginimą atidžiai perskaityti instrukciją, kuri pateikiama informaciniame lapelyje arba yra išspausdinta ant išorinės pakuotės dalies.
(
24
)	Žr. 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimą Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, 20 ir paskesni punktai). Taip pat žr. mano (papildomą) išvadą byloje EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, 30 punktas).
(
25
)	Žr. 2011 m. gegužės 5 d. Sprendimą MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, 31 punktas).
(
26
)	Žr. 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimą Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, 22 punktas).
(
27
)	Žr. Sprendimą EUROAPTIEKA (55 punktas).
(
28
)	Šiuo požiūriu žr. Sprendimą DocMorris (21 punktas).
(
29
)	Kitose bylose esu nurodęs, kad sąvokų „coordination“, „approximation“ ir „harmonisation“ reikšmė visoje SESV yra vienoda. Žr. mano išvadas sujungtose bylose Trijber ir Harmsen (C‑340/14 ir C‑341/14, EU:C:2015:505, 52 punktas) ir sujungtose bylose X ir Visser (C‑360/15 ir C‑31/16, EU:C:2017:397, 108 punktas). Šiuo klausimu taip pat žr. Ignatowicz Z., leidinyje Olszewski, W. L. (red.), Prawo farmaceutyczne. Komentarz, Varšuva, 2016, 52 straipsnis.
(
30
)	Šioje išvadoje Sąjungos politines institucijas suprantu kaip Europos Parlamentą, Europos Sąjungos Tarybą ir Komisiją.
(
31
)	Žr. Direktyvos 2001/83 2 konstatuojamąją dalį.
(
32
)	Žr. Direktyvos 2001/83 3 konstatuojamąją dalį.
(
33
)	Išskyrus medžiagas ar medžiagų junginius – maistą, gyvūnų pašarus ar tualetinius preparatus.
(
34
)	Žr. Direktyvos 2001/83 4 konstatuojamąją dalį.
(
35
)	Žr. Direktyvos 2001/83 5 konstatuojamąją dalį. Taip pat žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimą Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654, 19 punktas).
(
36
)	Žr. SESV 114 straipsnio 1 dalį.
(
37
)	Ir pasikonsultavęs su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu.
(
38
)	Žr. 2000 m. spalio 5 d. Sprendimą Vokietija / Parlamentas ir Taryba (C‑376/98, EU:C:2000:544, 83 ir paskesni punktai); 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Vokietija / Parlamentas ir Taryba (C‑380/03, EU:C:2006:772, 24 punktas); 2010 m. birželio 8 d. Sprendimą Vodafone ir kt. (C‑58/08, EU:C:2010:321, 32 punktas) ir 2015 m. rugsėjo 3 d. Sprendimą Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Komisija (C‑398/13 P, EU:C:2015:535, 26 punktas).
(
39
)	Vadovaudamasi šia nuostata, Komisija savo pasiūlymuose dėl sveikatos, saugos, aplinkos apsaugos ir vartotojų apsaugos dėmesį kreipia į aukšto lygio apsaugą ir ypač atsižvelgia į visas mokslo faktais pagrįstas naujoves. Pagal atitinkamą kompetenciją šio tikslo taip pat siekia Europos Parlamentas ir Taryba.
(
40
)	Žr. Sprendimą EUROAPTIEKA (39 punktas).
(
41
)	Šios dalies pavadinimas – „Reklama“.
(
42
)	Šios antraštinės dalies pavadinimas – „Informacija ir reklama“.
(
43
)	43 konstatuojamoji dalis suformuluota taip: „Visos valstybės narės priėmė papildomas konkrečias priemones, susijusias su vaistų reklama. Šios priemonės turi kai kurių neatitikimų. Greičiausiai šie neatitikimai turės įtakos vidaus rinkos veikimui, nes vienoje valstybėje narėje skleidžiama reklama tikriausiai turės poveikį kitose narėse.“
(
44
)	Šiuo požiūriu žr. mano (papildomą) išvadą byloje EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, 40 punktas).
(
45
)	Žr. mano išvadą byloje EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2021:993, 71 punktas) ir mano (papildomą) išvadą byloje EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, 29 punktas).
(
46
)	Direktyvos 2001/83 1 straipsnio 16 punkte sąvoka „piktnaudžiavimas vaistais“ apibrėžta kaip nuolatinis ar su pertrūkiais per daug dažnas savanoriškas vaistų vartojimas, lemiantis fizinį arba psichologinį žalingą poveikį.
(
47
)	Tai, kad šios išvados buvo padarytos nagrinėjant bylą dėl konkretaus vaisto reklamos, kuri nebuvo skirta visuomenei, man leidžia manyti, kad jos a fortiori taikytinos šiai bylai.
(
48
)	Žr. 2011 m. gegužės 5 d. Sprendimą MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
49
)	Nebent nacionalinis teismas, išnagrinėjęs faktines aplinkybes, padarytų išvadą, kad nagrinėjama komercinė veikla daugiausia vykdoma internetu, o fizinė reklama yra tik pagalbinis elementas. Tokiu atveju nacionalinis teismas turėtų tinkamai atsižvelgti į 2020 m. spalio 1 d. Sprendimą A (Reklama ir vaistų pardavimas internetu) (C‑649/18, EU:C:2020:764) ir svarstyti galimybę taikyti Direktyvą 2000/31.
(
50
)	Žr. prašymo priimti prejudicinį sprendimą 66 ir paskesnius punktus.