62005CJ0254_BG
Страни по делото
Основания за решението
Диспозитив
Страни по делото
По дело C‑254/05
с предмет иск за установяване на неизпълнение на задължения, предявен на основание член 226 ЕО на 16 юни 2005 г.,
Комисия на Европейските общности,
за която се явява г‑н B. Stromsky, в качеството на представител, със съдебен адрес в Люксембург,
ищец,
срещу
Кралство Белгия,
за което се явява г‑н M. Wimmer, в качеството на представител,
ответник,
СЪДЪТ (четвърти състав),
състоящ се от: г‑н K. Lenaerts, председател на състав, г‑н E. Juhász, г‑жа R. Silva de Lapuerta (докладчик), г‑н G. Arestis и г‑н J. Malenovský, съдии,
генерален адвокат: г‑н J. Mazák,
секретар: г‑н R. Grass,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 8 февруари 2007 г.,
постанови настоящото
Решение
Основания за решението
1. С исковата си молба Комисията моли Съда да установи, че като изисква законно произведените или пуснати на пазара в друга държава-членка автоматични пожароизвестителни системи с датчик точков тип, които не носят маркировката „СЕ“:
– да съответстват на белгийския стандарт NBN S21‑100 относно проектирането на общи автоматични пожароизвестителни инсталации с датчик точков тип от септември 1986 г., след изменението му с допълнение № 2 към него от август 1996 г. (наричан по-нататък „стандарт NBN S21‑100“),
– да подлежат на предоставяно от BOSEC (Belgian Organisation for Security Certification) одобрение, като поражданите от това несъразмерни разходи отежняват тази пречка, и
– в рамките на тази процедура за одобрение да преминават изпитвания и проверки, които по съществото си са повторение на вече направени проверки в рамките на други процедури в друга държава-членка,
Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по член 28 ЕО.
Правна уредба
2. Член 2 от arrêté de l’exécutif de la Communauté française [Постановление на изпълнителната власт на Френската общност] от 24 декември 1990 г. относно определяне на условията и реда за получаване на удостоверение за безопасност от действащите към 1 януари 1991 г. заведения за подслон и установяване на стандартите за безопасност в областта на специфичната за тези заведения противопожарна охрана ( Moniteur belge
от 21 юни 1991 г., стр. 13999, наричано по-нататък „Постановлението от 24 декември 1990 г.“), предвижда:
„Заведение за подслон може да бъде стопанисвано само след като му е издадено удостоверение за безопасност.“
3. Съгласно член 3 от посоченото постановление това удостоверение се издава, ако са изпълнени предвидените в приложение 1 към същото постановление специални стандарти за безопасност в областта на противопожарната охрана на заведенията за подслон.
4. Съгласно точка 7.4.4. от посоченото приложение общото инсталиране на оборудване за автоматично пожароизвестяване с датчик точков тип се извършва и приема в съответствие със стандарт NBN S21‑100 и оборудването подлежи на одобрение, което удостоверява съответствието му с този стандарт.
5. Член 158 от Наредбата на област Валония от 18 декември 2003 г. относно заведенията за подслон в областта на туризма ( Moniteur belge
от 11 март 2004 г., стр. 13669) отменя Постановлението от 24 декември 1990 г. по отношение на област Валония. Разпоредбите на последното продължават да се прилагат спрямо област Брюксел.
6. Член 27 от Постановление на валонското правителство от 3 декември 1998 г. за прилагане на Наредбата от 5 юни 1997 г. относно санаториумите, домовете и дневните центрове за стари хора и за създаване на Съвет на Валония за третата възраст ( Moniteur belge
от 27 януари 1999 г., стр. 2221, наричано по-нататък „Постановлението от 3 декември 1998 г.“) предвижда:
„Установените в приложение І стандарти за противопожарна охрана и предотвратяване на паниката се прилагат за санаториумите, домовете и дневните центрове за стари хора.
[…]“.
7. Съгласно точка 0.5 от приложение I към Постановлението от 3 декември 1998 г.:
„Ако посредством писмени доказателства се установи, че съгласно еквивалентни методи за изпитване и за класификация, които са в сила в друга държава-членка на Европейската икономическа общност, даден продукт отговаря на изискванията на настоящото постановление, то се счита, че този продукт отговаря на установените в настоящото приложение технически спецификации.“
8. Точка 7.7.1. от посоченото приложение гласи:
„Общите инсталации за автоматично [пожаро]известяване се приемат съгласно белгийския стандарт NBN S21‑100 „Проектиране на инсталации за автоматично пожароизвестяване с датчик точков тип“. Проверките обаче трябва да обхванат цялата инсталация (датчици, предаватели, репетиторни табла, усилвателни устройства и т.н.)“.
9. Стандарт NBN S21‑100 описва правилата за проектиране на общи автоматични пожароизвестителни инсталации с датчик точков тип.
10. Точка 4.2. от този стандарт, озаглавена „Описание“ гласи следното:
„Инсталацията от автоматични пожароизвестителни датчици се състои основно от:
– сензори, наричани датчици, чувствителни към една от специфичните характеристики на горенето,
– мрежа от електрически проводници и кабели,
– централа за детекция, предназначена да сигнализира и да посочва смущенията и зоната, в която са установени, и
– източници на енергийно захранване.
Тези съоръжения са от вид, който съответства на спецификациите на европейските стандарти CEN или на белгийските стандарти, и монтьорът и системата следва да са сертифицирани от BOSEC. Всички съставни части на една и съща система трябва да са съвместими.
Към инсталацията може да бъдат добавени репетитори, ръчни сигнализатори или всяко друго усилвателно устройство, при условие че отговарят на настоящия стандарт.
Устройството датчик-база или конектор е снабдено с оптичен сигнал за предупреждение.“
11. Съгласно точка 4.3.1. от посочения стандарт, озаглавена „Видове датчици“:
„Всеки вид датчик трябва да съответства на спецификациите на белгийските стандарти.“
12. Точки 4.4.6. и 4.4.8.2. от стандарт NBN S21‑100, озаглавени съответно „Източници на енергийно захранване“ и „Кабелни връзки“, определят характеристиките, на които следва да отговарят резервният източник на енергийно захранване, от една страна, и кабелите на автоматичните пожароизвестителни инсталации с датчик точков тип, от друга страна.
Факти по спора и досъдебна процедура
13. След като е уведомена за трудностите, които британски икономически оператор е срещнал във връзка при предлагане на пазара в Белгия на пожароизвестителни съоръжения, с писмо от 21 януари 2003 г. Комисията изпраща на Кралство Белгия покана да представи съображенията си относно условията за внос и пускане на пазара в тази държава-членка на автоматични пожароизвестителни системи с датчик точков тип.
14. Белгийските власти представят съображенията си с писмо от 9 септември 2003 г.
15. Тъй като смята, че Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по член 28 ЕО, на 7 юли 2004 г. Комисията издава мотивирано становище, с което му отправя покана да предприеме необходимите мерки, за да се съобрази с него в срок от два месеца, считано от съобщаването му.
16. С писмо от 9 септември 2004 г. белгийските власти отговарят на това становище.
17. Тъй като не е удовлетворена от представения от белгийските власти отговор, Комисията решава да предяви настоящия иск.
По иска
Доводи на страните
18. Комисията твърди, че Постановленията от 24 декември 1990 г. и от 3 декември 1998 г. ограничават свободното движение на автоматичните пожароизвестителни системи с датчик точков тип, които са законно произведени или пуснати на пазара в друга държава-членка и не носят маркировка „СЕ“.
19. С изискването за съответствие със стандарт NBN S21‑100 белгийската уредба всъщност изключвала от част от белгийския пазар използването в заведения за подслон и домове за стари хора на въпросните системи, които не съответстват на посочения стандарт. Вследствие на това икономически оператори, които произвеждат или предлагат на пазара тези продукти, можело да се въздържат да пускат продуктите си на белгийския пазар или да се окажат принудени да ги приспособят, за да получат достъп до него.
20. Същото се отнасяло за общинските разпоредби относно противопожарната охрана, които съгласно посоченото от белгийските власти изискват пожароизвестителните датчици да съответстват на стандарт NBN S21‑100, както и за административната практика на противопожарните служби, които се позовавали на този стандарт при определяне на мерките за предотвратяване на пожар.
21. Комисията твърди също, че като последица от наложеното от белгийската правна уредба задължение за съответствие със стандарт NBN S21‑100 посочените системи подлежат на одобрение от BOSEC.
22. Подобна процедура по одобряване обаче не само представлявала сама по себе си забранена от член 28 ЕО мярка с равностоен на количествено ограничение ефект, но освен това тази пречка се отежнявала от несъразмерния характер на сроковете и на разходите, породени от тази процедура, както и от незачитането от страна на BOSEC на вече направените изпитвания и проверки в рамките на други процедури в друга държава-членка.
23. Без да оспорва обстоятелството, че спазването на стандарт NBN S21‑100 е наложено както от споменатата от Комисията уредба, така и от практиката на противопожарните служби, Кралство Белгия смята, че предвид предложенията за изменения, представени за публично обсъждане от 30 март до 30 септември 2005 г., и по-специално на това относно премахването на позоваването на BOSEC като орган по сертифициране, стандарт NBN S21‑100 е в съответствие с член 28 ЕО и вече не включва пречка за свободното движение на автоматични пожароизвестителни системи с датчик точков тип, които са законно произведени или пуснати на пазара в друга държава-членка и не носят маркировка „СЕ“.
24. В допълнение белгийските власти посочват, че този стандарт съответства на европейските стандарти и не съдържа допълнителни изисквания, налагащи да бъдат приспособени или изменени продуктите, от които са съставени автоматичните пожароизвестителни инсталации. Всъщност наложеният от този стандарт контрол се отнасял не до съставните части на тези инсталации, а само до цялостното функциониране на последните.
25. Подобен контрол във всички случаи бил обоснован от съображения за обществена сигурност, както и за закрила на живота и здравето на хората и животните.
26. В тази връзка белгийските власти твърдят, че разпоредбите на стандарт NBN S21‑100 се прилагат без разлика и че наложеният от тях контрол на пожароизвестителните инсталации и системи е необходим и съответства на преследваната цел.
Съображения на Съда
27. На първо място, по отношение на наложеното от белгийската правна уредба и от административната практика на някои белгийски публични служби изискване за съответствие със стандарт NBN S21‑100 следва да се припомни, че съгласно трайната съдебна практика всяка търговскоправна уредба на държавите-членки, която може пряко или непряко, действително или потенциално да възпрепятства търговията в рамките на Общността, следва да се счита за забранена от член 28 ЕО мярка с равностоен на количествени ограничения ефект (Решение от 11 юли 1974 г. по дело Dassonville, 8/74, Recueil, стр. 837, точка 5 и Решение от 5 февруари 2004 г. по дело Комисия/Италия, C‑270/02, Recueil, стр. I‑1559, точка 18).
28. Поради това пречките за свободното движение на стоки, които в отсъствието на хармонизация на законодателствата са последица от прилагането по отношение на стоки от други държави-членки, законно произведени и пуснати на пазара там, на правила относно условията, на които тези стоки следва да отговарят, дори ако тези правила са приложими без разлика спрямо всички продукти, представляват забранени от член 28 ЕО мерки с равностоен на количествени ограничения ефект (Решение от 24 ноември 1993 г. по дело Keck и Mithouard, C‑267/91 и C‑268/91, Recueil, стр. I‑6097, точка 15 и Решение от 16 ноември 2000 г. по дело Комисия/Белгия, C‑217/99, Recueil, стр. I‑10251, точка 16).
29. В конкретния случай обаче от самия текст на точки 4.2., 4.3.1., 4.4.6. и 4.4.8.2. от стандарт NBN S21‑100 е видно, че последният съдържа не само правила за проверка на цялостната функционалност на инсталациите на автоматични пожароизвестителни системи с датчик точков тип, но и технически изисквания, на които следва да отговарят определени съставни части на тези системи.
30. От това следва, че по отношение на пускането на пазара в държава-членка на законно произведени и пуснати на пазара в друга държава-членка продукти или съставни части и в отсъствието на хармонизиране на общностно ниво наложеното от белгийската правна уредба изискване за съответствие със стандарт NBN S21‑100 може да доведе до принуждаване на икономическите оператори от другите държави-членки да приспособят съоръженията и оборудването си към изискванията на стандартите и техническите правила на държавата-членка на вноса и да заплащат допълнителните разноски във връзка с това приспособяване (Решение по дело Комисия/Белгия, посочено по-горе, точка 17, Решение от 8 май 2003 г. по дело ATRAL, C‑14/02, Recueil, стр. I‑4431, точка 63 и Решение по дело Комисия/Италия, посочено по-горе, точка 19), или до това те да се откажат да пускат съответните продукти на пазара в Белгия (Решение от 22 септември 1988 г. по дело Комисия/Ирландия, 45/87, Recueil, стр. 4929, точка 19 и Решение по дело Комисия/Белгия, посочено по-горе, точка 18).
31. В тази връзка приведеният от Кралство Белгия довод, че няма необходимост от приспособяването към белгийския пазар на законно произведените или пуснати на пазара в други държави-членки продукти, поради това че стандарт NBN S21‑100 само възпроизвежда включени в европейските стандарти от серията EN‑54 технически изисквания, не може да се приеме, тъй като както ясно е видно от мотивираното становище и от исковата молба на Комисията, настоящият иск се отнася само до автоматичните пожароизвестителни системи с датчик точков тип, които не носят маркировка „СЕ“.
32. Следователно, въпреки че се прилага без разлика спрямо всички продукти, изискването за съответствие с национален стандарт, какъвто е стандартът NBN S21‑100, препятства търговията в рамките на Общността и представлява забранена от член 28 ЕО мярка с равностоен на количествено ограничение на вноса ефект.
33. Подобна мярка може да бъде обоснована само с някое от изброените в член 30 ЕО съображения от обществен интерес или с някое от установените в практиката на Съда императивни изисквания, при условие че и в единия, и в другия случай тази мярка е в състояние да гарантира осъществяването на преследваната цел и не надхвърля необходимото за постигането ѝ (Решение по дело ATRAL, посочено по-горе, точка 64 и Решение от 10 ноември 2005 г. по дело Комисия/Португалия, C‑432/03, Recueil, стр. I‑9665, точка 42).
34. Кралство Белгия твърди, че задължението за съответствие със стандарт NBN S21‑100 е обосновано от съображения за обществена сигурност, както и за закрила на живота и здравето на хората и животните.
35. Все пак, макар да е безспорно, че подобни съображения са сред тези, на които може да се позове държава-членка съгласно член 30 ЕО, за да обоснове подобно задължение, и че в отсъствието на правила за хармонизиране държавите-членки следва да вземат решение относно степента на закрила на живота и здравето на хората, която възнамеряват да осигурят (Решение от 27 юни 1996 г. по дело Brandsma, C‑293/94, Recueil, стр. I‑3159, точка 11 и Решение по дело Комисия/Португалия, посочено по-горе, точка 44), това не променя обстоятелството, че изключение от принципа на свободното движение на стоки може да бъде обосновано на основание посочената разпоредба само ако националните органи докажат, че посоченото изключение е необходимо за осъществяването на една или повече от посочените в тази разпоредба цели и че то е съобразено с принципа на пропорционалност (Решение от 30 ноември 1983 г. по дело Van Bennekom, 227/82, Recueil, стр. 3883, точка 40, Решение от 13 март 1997 г. по дело Morellato, C‑358/95, Recueil, стр. I‑1431, точка 14, Решение по дело ATRAL, посочено по-горе, точка 67 и Решение по дело Комисия/Италия, посочено по-горе, точка 22).
36. В тази връзка съображенията, на които може да се позове една държава-членка, следва да се придружават от подходящи доказателства или от анализ на пригодността и пропорционалността на приетата от тази държава ограничителна мярка, както и от точни доказателства в подкрепа на доводите ѝ (Решение от 13 ноември 2003 г. по дело Lindman, C‑42/02, Recueil, стр. I‑13519, точка 25, Решение от 18 март 2004 г. по дело Leichtle, C‑8/02, Recueil, стр. I‑2641, точка 45, Решение от 7 юли 2005 г. по дело Комисия/Австрия, C‑147/03, Recueil, стр. I‑5969, точка 63, Решение от 16 февруари 2006 г. по дело Rockler, C‑137/04, Recueil, стр. I‑1441, точка 25 и Решение по дело Öberg, C‑185/04, Recueil, стр. I‑1453, точка 22).
37. В конкретния случай се налага изводът, че такива доказателства липсват. Белгийските власти всъщност се ограничават до това да твърдят, че разглежданото задължение се прилага без разлика спрямо националните и вносните продукти и че то отговаря на посочените по-горе условия за необходимост и пропорционалност, както и до това да изтъкват, че целта на стандарт NBN S21‑100 е да се провери дали инсталацията е правилно проектирана и да се гарантира, че системата работи правилно.
38. На второ място, по отношение на обстоятелството, че автоматичните пожароизвестителни системи с датчик точков тип подлежат на одобрение от BOSEC, Кралство Белгия изтъква предложение за изменение на стандарт NBN S21‑100, насочено към заличаване на позоваването на тази организация.
39. В тази връзка следва да се напомни, че съгласно трайната съдебна практика наличието на неизпълнение на задължения от държава-членка трябва да се преценява с оглед на положението на последната към момента на изтичането на срока, даден в мотивираното становище, и че последващи промени не могат да се вземат предвид от Съда (виж по-специално Решение от 17 януари 2002 г. по дело Комисия/Белгия, C‑423/00, Recueil, стр. I‑593, точка 14 и Решение от 14 юли 2005 г. по дело Комисия/Германия, C‑433/03, Recueil, стр. I‑6985, точка 32).
40. В конкретния случай обаче е безспорно, че към момента на изтичане на посочения в мотивираното становище срок Кралство Белгия не е било приело предложението за изменение на стандарт NBN S21‑100 относно заличаване на позоваването на BOSEC като орган по сертифициране за автоматичните пожароизвестителни системи с датчик точков тип.
41. В допълнение, Съдът вече е приел, че изискването за предварително одобрение на даден продукт, за да се удостовери, че е годен за определена употреба, ограничава достъпа до пазара на държавата-членка на вноса и следователно трябва да се разглежда като мярка с равностоен на количествено ограничение на вноса ефект по смисъла на член 28 ЕО (Решение по дело Комисия/Португалия, посочено по-горе, точка 41).
42. Във връзка с несъразмерния характер на това изискване е необходимо да се установи, че по време на досъдебната процедура Кралство Белгия е признало, че поне за времето, за което се отнася настоящият иск, при липсата на двустранно споразумение с органа по сертифициране в държавата-членка по произхода на даден продукт BOSEC не е взимала предвид направените в другата държава-членка проверки при издаването на одобрения въз основа на стандарт NBN S21‑100. Както обаче посочва Комисията, Кралство Белгия не е представило доказателства, от които може да се заключи, че тази практика е изоставена.
43. По отношение на разходите, породени от тази процедура за одобрение, достатъчно е да се отбележи, че доколкото такава процедура не изключва налагането на изпитвания и проверки, които вече са били направени в държавата-членка по произхода на съответния продукт, свързаните с тези изпитвания и проверки разходи трябва да се разглеждат като несъразмерни.
44. При това положение, предявеният от Комисията иск следва да се счита за основателен.
45. Поради това следва да се установи, че като изисква законно произведените или пуснати на пазара в друга държава-членка автоматични пожароизвестителни системи с датчик точков тип, които не носят маркировката „СЕ“:
– да съответстват на стандарт NBN S21‑100,
– да подлежат на одобрение от BOSEC, като поражданите от това несъразмерни разходи отежняват тази пречка, и
– в рамките на тази процедура за одобрение да преминават изпитвания и проверки, които по съществото си са повторение на вече направени проверки в рамките на други процедури в друга държава-членка,
Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по член 28 ЕО.
По съдебните разноски
46. Съгласно член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждане на Кралство Белгия и последното е загубило делото, то следва да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.
Диспозитив
По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
1) Като изисква законно произведените или пуснати на пазара в друга държава-членка автоматични пожароизвестителни системи с датчик точков тип, които не носят маркировката „СЕ“:
– да съответстват на белгийския стандарт NBN S21‑100 относно проектирането на общи автоматични пожароизвестителни инсталации с датчик точков тип от септември 1986 година, след изменението му с допълнение № 2 към него от август 1996 година,
– да подлежат на предоставяно от BOSEC (Belgian Organisation for Security Certification) одобрение, като поражданите от това несъразмерни разходи отежняват тази пречка, и
– в рамките на тази процедура за одобрение да преминават изпитвания и проверки, които по съществото си са повторение на вече направени проверки в рамките на други процедури в друга държава-членка,
Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по член 28 ЕО.
2) Осъжда Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.