62022TJ0448_RES
Дело T‑448/22
PW
срещу
Европейска служба за външна дейност
Решение на Общия съд (четвърти състав) от 2 октомври 2024 година
„Публична служба — Договорно нает служител — Отказ за възстановяване на пътните разноски за календарната година за децата на издръжка — Член 8, параграф 1 от приложение VII към Правилника — Жалба за отмяна — Нарушаващ интересите акт — Решение, с което се определя окончателно позицията на администрацията — Допустимост — Принцип на добра администрация — Задължение за полагане на грижа“
Жалби на длъжностните лица — Нарушаващ интересите акт — Понятие — Отговор на администрацията, който поради липса на релевантна информация не може да се счита за определящ окончателната позиция на институцията — Изключване
(членове 90 и 91 от Правилника за длъжностните лица)
(вж. т. 31, 33, 34, 41 и 42)
Длъжностни лица — Възстановяване на разноски — Пътни разноски за календарната година — Условия и ред — Право на преценка на законодателя на Съюза — Приемане на общи разпоредби за прилагане, в които се предвижда плащане през определен месец въз основа на семейните обстоятелства на бенефициера — Определяне от администрацията на разумен срок, който позволява на бенефициера да предостави тази информация — Допустимост
(член 8, параграф 1 от приложение VII към Правилника за длъжностните лица)
(вж. т. 57—62, 65 и 66)
Актове на институциите — Вътрешни правила — Понятие — Правило, публикувано на вътрешния сайт на институция — Включване — Правно действие
(вж. т. 64, 68 и 72)
Жалби на длъжностните лица — Основания — Основание, изведено от нарушение на задължението за полагане на грижа — Оспорване на прилагането от страна на администрацията на срок по отношение на жалбоподателя — Липса на обяснение на грешките, за които се твърди, че са допуснати в рамките на претеглянето на интересите — Общо позоваване на последиците от пандемията от COVID‑19 — Отхвърляне
(член 8 от приложение VII към Правилника за длъжностните лица)
(вж. т. 78—80)
Съдебно производство — Съдебни разноски — Необосновано или злонамерено причинени разходи — Поведение на институция, благоприятстващо пораждането на спор
(член 135, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд)
(вж. т. 85)
Резюме
В това решение Общият съд отхвърля жалбата, подадена от PW, договорно нает служител на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД), срещу мълчаливия отказ на ЕСВД по искането му за заплащане на пътните разноски за цялата 2020 г. за децата му на издръжка.
По този повод Общият съд допълва съществуващата съдебна практика по отношение на понятието „нарушаващ интересите акт“. Той внася и уточнения относно естеството на пътните разноски за календарната година и тълкуването на член 8 от приложение VII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“), който урежда заплащането на тези разноски, както и относно правната стойност на правилата, налични на вътрешния сайт на институция.
През февруари 2020 г. жалбоподателят се присъединява към делегацията на Европейския съюз във Вашингтон, окръг Колумбия (Съединени щати). Съпругата на жалбоподателя е служител на Европейския парламент в Брюксел (Белгия). Поради по-високата си степен именно тя е получавала семейните надбавки и съответно пътните разноски за календарната година.
През юни жалбоподателят се свързва с ЕСВД, като претендира плащането на пътните разноски за календарната година за четирите си деца на негова издръжка, а впоследствие и прави няколко постъпки в съответствие с указанията на ЕСВД и на служба „Управление и плащане по индивидуални права“ (PMO), за да му бъдат изплатени тези разноски.
Тъй като жалбоподателят не е спазил определения краен срок за промяна на бенефициера на плащането на пътните разноски за текущата година, а именно 2 май, през юли 2020 г. Парламентът е извършил в полза на съпругата на жалбоподателя плащане на пътните разноски за календарната година, изчислени въз основа на разстоянието между Брюксел и Мадрид (Испания).
Жалбоподателят иска отстраняване на нередовностите относно плащането на тези разноски. С електронно писмо от 18 януари 2021 г. ЕСВД уведомява жалбоподателя, че със заплатата му за февруари ще бъде направено плащане на „2/12“ във връзка с децата му на издръжка.
Тъй като не получава очакваното плащане със заплатите си за февруари и март, жалбоподателят повтаря неколкократно искането си. С електронно писмо от 29 март 2021 г. PMO го уведомява, че след подробен анализ на досието му изглежда, че той вече е получил пътни разноски за календарната година със заплатите си за август 2020 г., декември 2020 г. и февруари 2021 г.
С електронно писмо от 30 март 2021 г. жалбоподателят оспорва посочения от PMO размер, тъй като счита, че има право да получи пълния размер на пътните разноски за календарната 2020 година за децата си на издръжка. ЕСВД не отговаря на това електронно писмо.
Жалбоподателят подава жалба по административен ред срещу мълчаливия отказ да се коригира изчислението на възстановяването на въпросните разноски, която е обявена от ЕСВД за недопустима поради несвоевременното ѝ подаване, като посочената служба приема, че актът, нарушаващ интересите на жалбоподателя, е електронното писмо от 18 януари 2021 г.
В този контекст жалбоподателят сезира Общия съд с искане за отмяна на мълчаливия отказ.
Съображения на Общия съд
На първо място, Общият съд припомня, че увреждащи актове са само мерките на компетентния орган, произвеждащи задължително правно действие, които могат да засегнат пряко и непосредствено интересите на жалбоподателя, като изменят съществено правното му положение, и те определят окончателно становището на институцията. Квалифицирането на акт като увреждащ акт не зависи от неговата форма, нито от това как е наречен, а се определя от същността му.
В това отношение Общият съд констатира, че информацията, предоставена от ЕСВД в електронното писмо от 18 януари 2021 г., не е достатъчна, за да позволи на жалбоподателя да разбере, че му е отказано плащане на общата сума. При това положение не може да се счита, че разглежданото електронно писмо определя окончателното становище на ЕСВД относно заплащането на пътните разноски за календарната година за децата на издръжка на жалбоподателя. Следователно въпросното електронно писмо не може да бъде началният момент, от който тече тримесечният срок, предвиден в член 90, параграф 2 от Правилника.
От това следва, че жалбоподателят е имал основание да сезира администрацията на 30 март 2021 г. с искане да вземе решение, което се отнася до него. Съгласно член 90, параграф 2 от Правилника непроизнасянето по това искане в срок от четири месеца, считано от датата на подаване на искането, представлява мълчалив отказ и жалбоподателят правилно е подал жалба по административен ред за отмяната му на 28 октомври 2021 г., като е спазил тримесечния срок, предвиден в член 90, параграф 2 от Правилника.
На второ място, що се отнася до член 8 от приложение VII към Правилника, Общият съд отбелязва, че тази разпоредба има за цел да позволи на длъжностното лице и на лицата на негова издръжка да отидат поне веднъж годишно до мястото на произход на длъжностното лице, за да запазят семейните, социалните и културните си връзки там. При все това именно в рамките на дискреционните си правомощия законодателят е решил, че на членовете на публичната служба на Съюза ще се възстановяват пътните разноски за календарната година, направени по повод на годишния им отпуск, макар да няма норма от по-висок ранг от правото на Съюза или от международен порядък, която да задължава законодателя да признае подобни права на длъжностните лица и на членовете на техните семейства. При това положение той разполага с широко право на преценка при определянето на условията и реда за подобно възстановяване.
Така, за да управлява плащането на пътни разноски за календарната година за децата на издръжка в срока, предвиден в общите разпоредби за прилагане на член 8 от приложение VII към Правилника (наричани по-нататък „ОРП“), приети от Комисията и приложими за ЕСВД, PMO е установила срока 2 май с оглед на подаването на искането, предвидено в посочения член, което определя кое от местата на произход на родителите ще бъде взето предвид като основа за плащането. Всъщност определянето на такъв срок е както разумно, така и необходимо, за да се гарантира обработването на многобройните преписки от страна на администрацията и плащането на пътните разноски за календарната година в срока, предвиден в ОРП.
В това отношение правилото, установено на страницата от вътрешния сайт, което съдържа срока 2 май, отразява мълчаливото решение на ЕСВД да приведе в съответствие режима, приложим за двете категории персонал, а именно персонала на служба в Съюза и този на служба извън Съюза. Така то представлява вътрешна насока, която има за цел да гарантира на съответните длъжностни лица еднакво третиране, що се отнася до заплащането на пътните разноски за календарната година. Всъщност решението на дадена институция, което е съобщено на целия персонал и уточнява приложимата процедура в рамките на упражняването на правото ѝ на преценка, представлява вътрешно указание, което като такова трябва да се счита за правило за поведение, което администрацията сама си налага и от което тя не може да се отклони, без да уточни причините за това, тъй като в противен случай би нарушила принципа на равно третиране.
Освен това с оглед на фиксирания характер на плащането и на срока, определен в ОРП за извършването му, PMO не е превишила правото си на преценка, когато е установила, че предвиденото в член 8, параграф 1 от Правилника искане не може да има обратно действие. Всъщност спазването на този срок не обуславя плащането на единия или другия родител на пътните разноски за календарната година, което право е предвидено в Правилника, а има за цел единствено да позволи на администрацията да разполага своевременно с информацията относно географското разстояние, въз основа на което се изчислява размерът на плащането.
Освен това жалбоподателят няма основание да твърди, че не е знаел за предвидения в член 8, параграф 1 от приложение VII към Правилника срок за подаване на общо искане от страна на съпрузите. Този срок е достъпен за персонала на ЕСВД на страницата от вътрешния сайт на тази институция, което е достатъчно, за да се докаже, че длъжностните лица и служителите, които имат достъп до тази страница, са били запознати с въпросния срок.
Следователно с оглед на факта, че общото искане на жалбоподателя и съпругата му е подадено несвоевременно, ЕСВД не е нарушила член 8, параграф 1 от приложение VII към Правилника, като е отказала да извърши пълно плащане на пътните разноски за календарната година за децата на издръжка на жалбоподателя въз основа на разстоянието между Мадрид и Вашингтон, окръг Колумбия.