62011CC0526
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н P. MENGOZZI
представено на 30 януари 2013 година (
1
)
Дело C‑526/11
IVD GmbH & Co. KG
срещу
Ärztekammer Westfalen-Lippe
(Преюдициално запитване, отправено от Oberlandesgericht Düsseldorf — Vergabesenat (Германия)
„Обществени поръчки — Директива 2004/18/ЕО — Член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) — Понятие „публичноправна организация“ и понятие за финансиране и контрол от държавата — Професионално сдружение, което по силата на закона има право да събира вноски от членовете си, но разполага с широка свобода на преценка относно техния размер“
I – Въведение
1.
В настоящото преюдициално запитване Oberlandesgericht Düsseldorf — Vergabesenat (отделение, компетентно в областта на обществените поръчки на Върховния областен съд на Дюселдорф) (Германия) поставя на Съда въпрос относно тълкуването на член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18/ЕО (
2
) във връзка с понятието за публичноправна организация. По същество въпросът е дали Ärztekammer Westfalen-Lippe (професионално сдружение на лекарите в провинция Вестфалия-Липе, наричано по-нататък „Сдружението на лекарите“) е публичноправна организация и следователно възлагащ орган по смисъла на тази директива.
II – Правна уредба
А– Право на Съюза
2.
По смисъла на член 1, параграф 9, втора и трета алинея от Директива 2004/18:
„Публичноправна организация“ е всяка организация:
а)
създадена със специфичната цел да задоволява нужди от обществен интерес, без да има промишлен или търговски характер;
б)
която има правосубектност и е
в)
финансирана в по-голямата част от държавата, регионалните или местните органи или други публичноправни организации; или е обект на управленски контрол от последните; или има административен, управителен или надзорен орган, повече от половината членове на който са назначени от държавата, регионалните или местните органи или от други публичноправни организации.
Неизчерпателни списъци на публичноправните организации и категориите публичноправни организации, които удовлетворяват критериите по букви а), б) и в) от втора алинея, са включени в приложение III. […]“.
3.
По отношение на Федерална република Германия цитираното приложение посочва професионалните сдружения, и по-специално тези на лекарите, сред органите, създадени от държавата, провинциите или местните органи на власт (част III, категория 1.1, второ тире).
Б– Германското право
4.
Член 6, параграф 1, точки 1—5 от Закона за здравните професии на провинция Северен Рейн–Вестфалия (Heilberufsgesetz des Landes Nordrhein-Westfalen, наричан по-нататък „HeilBerG NRW“) урежда по общ начин задачите на посочените професии, включително и тези на Сдружението на лекарите.
5.
Според тази разпоредба тези професии имат по-конкретно за задача да подпомагат обществените служби за здравеопазване и ветеринарно дело, да изготвят становища по искане на надзорния орган, да осигуряват спешна лекарска и зъболекарска помощ в извънработно време, да оповестяват информация за нея и да определят реда и условията за организирането ѝ, да осигуряват и повишават професионалната квалификация на своите членове чрез продължаващо обучение, както и да осигуряват и повишават качеството в областта на здравеопазването и ветеринарното дело.
6.
Освен това от представените пред Съда документи следва, че HeilBerG NRW предоставя на Сдружението на лекарите, с оглед изпълнение на възложените му задачи, правото да събира членски внос (член 6, параграф 4, първо изречение) и предвижда, че размерът на вноските трябва да се определи в правилник, приет от общото събрание на сдружението (член 23, параграф 1) и одобрен от надзорния орган (член 23, параграф 2), като одобрението има за цел единствено да осигури балансиран бюджет на сдружението.
III – Спорът по главното производство и преюдициалния въпрос
7.
Сдружението на лекарите е открило процедура за възлагане на обществена поръчка за отпечатване, разпространение, събиране на обяви и продажба на абонаменти за своя бюлетин, обявлението за която е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз от 5 ноември 2010 г. След отхвърлянето на други две оферти подборът бил проведен между IVD GmbH & Co. KG (наричано по-нататък „IVD“) и WWF Druck + Medien GmbH, чиято оферта накрая била приета.
8.
IVD оспорва възлагането чрез административна жалба, а впоследствие и чрез жалба пред Vergabekammer (отделение на Bundeskartellamt, компетентно в областта на обществените поръчки), изтъквайки, че спечелилият не е представил някои от изискваните от възложителя доказателства за годност да изпълни поръчката. Жалбата му е била отхвърлена от този орган, който приема, че е неоснователна.
9.
Запитващата юрисдикция, т.е. Oberlandesgericht Düsseldorf — Vergabesenat, след сезирането й със спора, решава служебно да повдигне въпроса за качеството на възлагащ орган на Сдружението на лекарите, от който въпрос зависи допустимостта на жалбата на IVD.
10.
Запитващата юрисдикция счита, че задачите, възложени на сдружението по силата на член 6, параграф 1, точки 1—5 от HeilBerG NRW, са „от обществен интерес, без да имат промишлен или търговски характер“. Тя изтъква също, че сдружението е юридическо лице. Поради това счита, че условията, посочени в член 1, параграф 9, втора алинея, букви а) и б) от Директива 2004/18, са спазени.
11.
За сметка на това тя си поставя въпроса дали правото на Сдружението на лекарите да събира членски внос не представлява непряко държавно финансиране, изпълняващо условието по член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18.
12.
Запитващата юрисдикция отбелязва, че HeilBerG NRW не определя размера на вноските, които Сдружението на лекарите може да събира, нито регламентира обхвата и условията за изпълнение на възложените му задачи по начин, който да ограничава в тесни рамки свободата на сдружението само да определя техния размер. Напротив, тъй като разполага с широка свобода на преценка при изпълнение на задачите си, сдружението би следвало да разполага с широка свобода на преценка при определянето на нуждите си от финансиране и следователно при установяване на размера на членския внос. Запитващата юрисдикция отбелязва също така, че макар и да съществува система за одобрение от надзорен орган, тя има за цел единствено да осигури балансиран бюджет на сдружението.
13.
Имайки предвид тези специфични положения, както и Решение от 13 декември 2007 г. по дело Bayerischer Rundfunk и др. (
3
) и Решение от 11 юни 2009 г. по дело Hans & Christophorus Oymanns (
4
), запитващата юрисдикция си поставя въпроса дали характеристиките, изведени от Съда в тези решения, са абсолютно необходими, за да е налице непряко държавно финансиране.
14.
При това положение Oberlandesgericht Düsseldorf — Vergabesenat, решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Налице ли е „финансирана в по-голямата част от държавата“, респективно подлежаща „на управленски контрол“ от държавата, публичноправна организация […] по смисъла на член 1, точка 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18/ЕО […]:
—
когато по силата на закона организацията има право да събира вноски от членовете си, но той не определя нито размера на вноските, нито обхвата на подлежащите на финансиране с тези вноски престации,
—
но Правилникът за таксите [на тази организация] трябва да бъде одобрен от държавата?“.
IV – Производството пред Съда
15.
Становища са представили IVD, Сдружението на лекарите, чешкото правителство и Европейската комисия.
16.
Сдружението на лекарите и Комисията са изслушани в съдебно заседание на 8 ноември 2012 г.
V – Правен анализ
А– Обхват на преюдициалното запитване
17.
Най-напред следва да се напомни, че приложение III към Директива 2004/18 посочва германските професионални сдружения на лекарите сред възлагащите органи, за които се счита, че отговарят на условията по същество на Директивата (
5
).
18.
Този списък включва следователно и Сдружението на лекарите, което е страна по главното дело.
19.
Въпреки че преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18, в действителност то непряко поставя под въпрос валидността на включването на сдружението в приложение III към тази директива.
20.
Както Съдът вече е имал възможност да уточни в Решение по дело Hans & Christophorus Oymanns, посочено по-горе, вписването на дадена организация в приложение III към Директива 2004/18 представлява само обикновена или оборима презумпция, че организацията е възложител по смисъла на тази директива, но съдията на Съюза следва да се увери във вътрешната непротиворечивост на разглеждания акт на Съюза, като провери дали вписването представлява правилно прилагане на материалноправните критерии, определени в член 1, параграф 9, втора алинея от Директива 2004/18 (
6
) (
7
).
21.
Всъщност Съдът вече е имал възможност да изтъкне, че Директива 2004/18 съдържа едновременно материалноправни норми, като член 1, параграф 9, втора алинея, който определя условията, на които дадена организация трябва да отговаря, за да се разглежда като възлагащ орган по смисъла на посочената директива, както и мерки за прилагане на тези материалноправни норми като включването в приложение III към същата директива на неизчерпателен списък на публичноправните организации, за които се счита, че отговарят на тези условия (
8
).
22.
Следователно отговорът на преюдициалния въпрос ще даде възможност да се прецени също дали германските професионални сдружения на лекарите, доколкото включват Сдружението на лекарите, което е страна по делото в главното производство, са били основателно вписани в приложение III към Директива 2004/18.
23.
При това положение е необходимо да се напомни, на първо място, че трите критерия, посочени в член 1, параграф 9 от Директива 2004/18, са кумулативни (
9
). Една организация представлява публичноправна организация, за която е приложима процедурата по възлагане на обществени поръчки, когато е създадена със специфичната цел да задоволява нужди от обществен интерес, без да има промишлен или търговски характер (буква а), притежава правосубектност (буква б) и когато e финансирана в по-голямата част от държавата, регионалните или местните органи или други публичноправни организации или е обект на управленски контрол от последните, или има административен, управителен или надзорен орган, повече от половината членове на който са назначени от държавата, регионалните или местните органи или от други публичноправни организации (буква в).
24.
Както е видно от акта за преюдициално запитване, в спора по главното производство условията по член 1, параграф 9, втора алинея, букви а) и б) от Директива 2004/18 са изпълнени (
10
).
25.
На второ място, следва да се вземат предвид трите алтернативни критерия, установени в член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18.
26.
В това отношение запитващата юрисдикция изглежда е приела, че нито последният от тези критерии, по същество свързан с назначаването от публичната власт на по-голямата част от членовете на един от органите на организацията, нито вторият, отнасящ се до управленския контрол над тази организация от публичната власт, са удовлетворени в настоящия случай.
27.
Следва да се отбележи все пак, че що се отнася до критерия за публичен контрол над управлението на организацията, запитващата юрисдикция не излага никакъв мотив във връзка с евентуалните си съмнения за приложимостта му в настоящия случай, въпреки че този критерий е посочен в текста на преюдициалното запитване, отправено до Съда.
28.
Поради тази непълнота може да се предположи, че запитващата юрисдикция се стреми да изключи прилагането на посочения критерий към главното дело. Впрочем, както Сдружението на лекарите и Комисията отбелязват в писмените си становища, предвид информацията, предоставена от запитващата юрисдикция, хипотезата на контрол над управлението на организацията изглежда следва да се изключи. Действително, доколкото съществуването на такъв контрол има за цел да позволи упражняването на влияние върху решенията на подчинения орган в областта на обществените поръчки, Съдът вече е приел, че критерият за управленски контрол не е изпълнен в хипотезата на обикновен контрол a posteriori (
11
). По всичко изглежда обаче, че именно това е естеството на контрола за законност с право на достъп до информация, който надзорният орган упражнява над Сдружението на лекарите съгласно член 28, параграф 1 от HeilBerG NRW (
12
).
29.
По тези съображения считам, че не е необходимо да се спирам допълнително върху изпълнението на критерия за публичен контрол над управлението на сдружение, което е страна по главното дело.
30.
За сметка на това е важно да се провери дали критерият за финансиране в по-голямата част от публичната власт е спазен в настоящия случай.
Б– По критерия за финансиране в по-голямата част от публичната власт
31.
Следва да се напомни, че запитващата юрисдикция си поставя въпроса дали критерият за финансиране в по-голямата част от публичната власт, предвиден в член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18, е спазен, щом като професионално сдружение като сдружението по главното дело е финансирано (в по-голямата си част) (
13
) посредством членски внос, когато правото да събира такъв е установено в закон, който обаче не определя размера на вноските, нито уточнява обхвата на подлежащите на финансиране с тях престации.
32.
Сдружението на лекарите и Чешката република предлагат в становищата си да се отговори отрицателно на този въпрос, докато Комисията е на обратното мнение.
33.
Както по-подробно излага в заседанието пред Съда, Комисията се основава на тезата, че обикновена „близост“ с държавните власти би следвало да е достатъчна за спазване на критерия за финансиране в по-голямата част от публичните власти.
34.
Вярно е и напълно съм съгласен, че що се отнася до тълкуването на този израз, следва да се има предвид целта на директивите в областта на възлагането на обществени поръчки, и по-специално целта при възлагане на обществена поръчка да се изключи както опасността възлагащите органи да предпочетат национални оференти или кандидати, така и възможността структура, финансирана или контролирана от държавата, регионалните или местните органи или други публичноправни организации, да бъде ръководена от съображения, които не са икономически (
14
).
35.
В този смисъл понятието за възлагащ орган, включващо и понятието за публичноправна организация, следва да се тълкува функционално, с оглед на целта да се премахнат пречките пред свободното движение на услуги и стоки и да се създадат условия за лоялна и възможно най-широка конкуренция в държавите членки (
15
).
36.
Позицията на Комисията, основана на целите на Директива 2004/18, би могла следователно да доведе до гъвкаво или разширително тълкуване на връзката между публичната власт и организацията, чието финансиране, а оттам и качеството на възлагащ орган, са поставени под въпрос.
37.
Все пак следва да не се забравя, че според съдебната практика всеки един от трите алтернативни критерия, посочени в член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18, се проявява като една от трите разновидности на „тясна зависимост“ от друг възлагащ орган, а именно държавата, регионалните или местните органи или други публичноправни организации (
16
).
38.
Твърде широко тълкуване на първия от трите изброени в тази разпоредба критерии не само би създало опасност от изопачаване на необходимостта да се докаже съществуването на тясна зависимост на въпросната организация от публичната власт, но и би лишило от полезно действие другите два критерия, предвидени в този член.
39.
Поради това не приемам прекалено широкото тълкуване на критерия за финансиране в по-голямата част от публичната власт, защитавано от Комисията, което има за цел да приравни „тясната зависимост“ към обикновена „близост“ между разглежданата организация и публичната власт.
40.
Отхвърлянето на прекалено широкото тълкуване, поддържано от Комисията, ми се струва оправдано, особено поради това че в настоящия случай, както и по делата Bayerischer Rundfunk и др. и Hans & Christophorus Oymanns, се повдига щекотливият въпрос за непрякото финансиране от публичната власт и границите на прилагането на правилата на Съюза в областта на възлагане на обществени поръчки.
41.
Всъщност, след като констатира, че член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18 не съдържа никакво уточнение относно начина, по който трябва да се осъществява въпросното финансиране, в посочените две решения Съдът приема, че тази разпоредба не изисква дейността на засегнатите организации да се финансира пряко от държавата или от друга публичноправна организация, като в това отношение е достатъчно и непряко финансиране (
17
).
42.
И ако във всяко от посочените решения Съдът е приел, че въпросните организации действително са били непряко финансирани от публичните власти, то точните и специфични обстоятелства, обуславящи тази констатация, се оспорват остро по настоящото дело от Сдружението на лекарите и Чешката република, от една страна, и от Комисията, от друга.
43.
Тези обстоятелства заслужават особено внимание.
44.
В Решение по делото Bayerischer Rundfunk и др., посочено по-горе, Съдът си е поставил въпроса дали обществените радио- и телевизионни оператори в Германия представляват възлагащи органи, след като дейността им се финансира в по-голямата си част от телевизионните такси, плащани от частните лица, притежатели на приемници.
45.
В този случай Съдът е приел, че телевизионната такса е установена с държавен договор за радио- и телевизионното разпръскване, тоест с държавен акт, а не в резултат на договорно споразумение между посочените оператори и потребителите (
18
). Размерът на таксата е бил определен с официално решение на парламентите и правителствата на провинциите, прието въз основа на доклад, изготвен от независима комисия от експерти, натоварена да провери оценката на декларираните от тези оператори финансови потребности. Парламентите и правителствата са можели да се отклонят от препоръките на комисията само в изрично изброени случаи (
19
).
46.
Въпреки това Съдът констатира, че дори в хипотезата, при която парламентите и правителствата на провинциите би трябвало да възприемат препоръките без изменение, този механизъм за определяне на таксата остава установен от държавата, която е делегирала на комисията от експерти публичноправни правомощия (
20
).
47.
Що се отнася до реда за събиране на таксата, Съдът подчертава, че съгласно държавния договор то се извършва от публичноправно сдружение, действащо за сметка на обществените радио- и телевизионни оператори и имащо за задача да събира и фактурира таксите въз основа на акт за установяване на вземане (
21
). Освен това при забавено плащане поканата за изпълнение е предмет на производство за изпълнение по административен ред, като засегнатият радио- и телевизионен оператор може да поиска принудително изпълнение, от което следва, че въпросните оператори се ползват с публичноправни прерогативи (
22
).
48.
Според Съда, въпреки че държавата е предоставила на тези оператори правото сами да събират таксата, поради факта че финансирането е било предвидено в акт на държавата, че е гарантирано от нея и че е обезпечено с процедура за налагане и изпълнение, която попада в прерогативите на публичната власт, условието за „финансиране от държавата“ е спазено с оглед на прилагане на правилата на Съюза в областта на възлагането на обществени поръчки (
23
).
49.
Във второто от посочените по-горе решения, а именно Решение по дело Hans & Christophorus Oymanns, което впрочем също се отнася до Федерална република Германия, националната юрисдикция е попитала по същество дали, предвид начина на финансиране, обществените здравноосигурителни каси могат да бъдат разглеждани като финансирани в по-голямата част от държавата по смисъла на член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18.
50.
Съдът е основал положителния си отговор на четири съображения.
51.
Първо, той е изтъкнал, че финансирането на обществените здравноосигурителни каси е било осигурено в по-голямата си част от задължителни вноски на осигурените, събирани без да е предоставена конкретна насрещна престация, като задължението за плащане е било установено в закон поради самия факт на осигуряването, което също е било наложено от закона (
24
).
52.
Второ, въпреки че за разлика от делото Bayerischer Rundfunk и др., посочено по-горе, в този случай размерът на вноските е бил определян от самите каси, Съдът е подкрепил виждането на националната юрисдикция, че свободата на преценка на касите е изключително ограничена в това отношение, доколкото те са имали за задача да осигурят предоставянето на услугите, предвидени от законодателството в областта на социалното осигуряване. По този начин, тъй като престациите и свързаните с тях разходи са наложени от закона и посочените здравноосигурителни каси не упражняват функциите си със стопанска цел, размерът на вноските трябва да бъде определен по такъв начин, че постъпленията от тях да не са нито по-ниски, нито по-високи от разходите (
25
).
53.
Трето, Съдът е отбелязал, че определянето на размера на вноските от обществените здравноосигурителни каси е изисквало във всички случаи разрешение от надзорния орган на всяка една от тях, така че този размер е бил в определена степен правно наложен, като останалите приходи (преки плащания от федералните власти) безспорно представляват пряко финансиране от държавата (
26
).
54.
Накрая, четвърто, що се отнася до събирането на вноските и на закъснелите плащания, Съдът изтъква, че първото се извършва без никаква възможност за намеса от осигуреното лице, а второто се извършва също по принудителен начин въз основа на публичноправни разпоредби (
27
).
55.
Съдът е приел в резултат на това, че обществените здравноосигурителни каси са били, макар и като цяло непряко, финансирани в по-голямата част от публичните власти.
56.
Какви изводи могат да се направят от тези две решения?
57.
На първо място, съвсем ясно е, че за да стигне до заключението за съществуване на непряко финансиране в по-голямата част от публичните органи, Съдът използва метода за наличие на „съвкупност от белези“.
58.
Според мен тези белези могат да бъдат изредени по следния начин. Най-напред, става въпрос за приход, чието основание е публичноправно и е задължително, след това, за властнически характер на начина, по който този приход се събира от задължените субекти и се уреждат условията за начисляването му, а така също, когато е необходимо, и за обхвата и интензитета на контрола, осъществяван от надзорните публични власти над тези организации, и най-сетне, за публичноправни прерогативи, предоставени на въпросните организации, за принудително събиране на тези плащания.
59.
На второ място, все пак остават неуточнени въпросите за необходимостта от наличието на всички белези по даден конкретен случай, както и за относителната тежест, която Съдът отдава на всеки от тях.
60.
Отговорът на тези въпроси може според мен да се открие отчасти в необходимостта да се установи наличието на „тясна зависимост“ на въпросната организация от публичните власти.
61.
Струва ми се обаче, че предвид белезите, изведени в точка 58 от настоящото заключение, такава тясна зависимост липсва по отношение на сдружението, страна по главното дело.
62.
Най-напред, вярно е, че именно HeilBerG NRW, т.е. закон на една от германските провинции, предоставя на Сдружението на лекарите правото да събира вноски с цел да осигури финансиране изпълнението на задачите, изброени в член 6, параграф 1. Основанието за налагането на задължението за плащане на тези вноски е установено в публичноправен акт, в случая на федерално равнище, както приемат всички заинтересовани страни, представили становища пред Съда. По-нататък, плащането се извършва без наличието на специфична насрещна престация.
63.
Въпреки това, както основателно отбелязва Чешката република, важно е да се изтъкне, че за разлика от делата Bayerischer Rundfunk и др. и Hans & Christophorus Oymanns, посочени по-горе, тук вноските се събират не от трети лица (потребители или здравноосигурени), а от самите членове на въпросната организация.
64.
В това отношение компетентността на Сдружението на лекарите не се различава от компетентността, предоставена на всички сдружения на така наречените „регламентирани“ професии с цел да се осигури финансиране на дейностите им, сред които спадат установяването на деонтологични и етични правила за съответната професия и осигуряването на високо ниво на специализирани знания и на професионално обучение на членовете и следене за поддържане на добри отношения между тях. Впрочем именно такъв е типът задачи, които са посочени в член 6 от HeilBerG NRW и чието изпълнение следва да се финансира от членския внос, събиран от Сдружението на лекарите.
65.
По-нататък, разсъждавайки по аналогичен начин, не мога да приема аргумента на Комисията, че е налице прехвърляне на прерогативи на публичната власт в полза на Сдружението на лекарите във връзка с определянето на размера на вноските. Действително, по правило правомощията на публичната власт се упражняват по отношение на физически или юридически лица, които нямат никаква възможност да влияят върху размера на изискуемото плащане, както е в случаите със задължените за таксите и за здравните вноски лица, във връзка с които са постановени посочените по-горе Решение по дело Bayerischer Rundfunk и др. и Решение по дело Hans & Christophorus Oymanns.
66.
Впрочем няма съмнение, че в главното дело размерът на вноските се определя с решение на общо събрание на Сдружението на лекарите, в рамките на което съвкупността от членовете избира представители, които участват в него с право на глас и поради това всеки един от членовете може, макар и непряко, да окаже влияние. Ако се възприеме аргументацията на Комисията, ще се наложи да признаем, че членовете на Сдружението на лекарите, които са част от общото му събрание, разполагат с публичноправни правомощия, които следва да упражняват, парадоксално, по отношение на самите себе си (
28
).
67.
След това, с горното, разбира се, е свързана и свободата на преценка, с която Сдружението на лекарите разполага при начисляването на вноските и която, за разлика от поддържаното от Комисията становище, е важен елемент за установяване наличието на „тясна зависимост“ на тази организация от публичните власти.
68.
Действително, както и Комисията приема, доколкото задачите на Сдружението на лекарите са уредени по доста широк и неопределен начин, автономията, с която организацията разполага при изчисляването на размера на вноската, ѝ дава възможност да преценява също така със значителна свобода обхвата и условията за изпълнение на задачите, които ще бъде в състояние да финансира (
29
). Освен това организацията би могла да предпочете да отдаде по-голямо значение или да работи по едни или други задачи в зависимост от размера на вноските, които е решила да определи.
69.
Съгласно HeilBerG NRW, както и съгласно съображенията на Сдружението на лекарите, изложени в заседанието пред Съда, надзорният орган няма никакво право да променя размера на вноската, определен от общото събрание на сдружението. В действителност единственото правомощие, с което този орган разполага, се състои в контрола за законност върху бюджетния баланс на приходите и разходите на сдружението.
70.
Това положение следователно се различава коренно от фактите по дело Hans & Christophorus Oymanns, посочено по-горе, където, напомням, Съдът е установил наличието на „изключително ограничена“ свобода на преценка на обществените здравноосигурителни каси при определяне на размера на техните вноски. Според мен тази преценка трябва да бъде разгледана в светлината на точка 17 от същото решение, съгласно която касите трябва да начисляват вноските по такъв начин, че прибавени към другите източници на средства, да покриват предвидените от закона разходи и да гарантират наличието на средства за осъществяване на дейност и на предписаните от закона резерви.
71.
От разясненията, дадени от запитващата юрисдикция, обаче следва, че Сдружението на лекарите разполага със значителна свобода на преценка относно размера на разходите си, които се обуславят от избраните от сдружението условия за изпълнение на неговите задачи, самите те уредени от HeilBerG NRW по доста широк и неопределен начин.
72.
Освен това в Решение по дело Hans & Christophorus Oymanns, посочено по-горе, за да установи наличието на тясна зависимост на обществените здравноосигурителни каси от публичните власти, Съдът е изтъкнал също така, че те са били пряко финансирани от държавата, докато в делото по главното производство такова финансиране изобщо не е предвидено в полза на Сдружението на лекарите.
73.
Нещо повече, изглежда, че в сравнение с широката свобода на преценка на Сдружението на лекарите членовете на общото му събрание, т.е. представителите на самите платци, се ръководят основно от икономически съображения при определянето на условията за изпълнение на задачите на сдружението и следователно на размера на вноските, които членовете на сдружението са готови да платят (
30
).
74.
Струва ми се, че при тези условия, когато реши да излезе на пазара, организацията няма да бъде принудена да понася по-голямо финансово бреме от това, което ѝ налагат чисто икономическите съображения, поради което тясна зависимост от държавата не изглежда възможна, щом като самите платци на вноските определят размера, който трябва да плащат.
75.
Накрая, що се отнася до правомощията на Сдружението на лекарите да създава вътрешни правила, да определя имуществени санкции спрямо членовете, които нарушават установените в закона или вътрешния правилник задължения, както и да пристъпва към принудително събиране на тези санкции (
31
), отново следва да се подчертае, че те не са много по-различни от правомощията, предоставени на професионалните сдружения спрямо техните членове с оглед на необходимостта да им се позволи сами да определят правила, свързани с професията, чиито пазители на „реда“ са.
76.
При тези условия предлагам на преюдициалното запитване да се отговори в смисъл, че оправомощаването с държавен акт на дадена организация, каквато е Сдружението на лекарите, да събира вноски от членовете си, без този акт да определя техния размер, нито обхвата на подлежащите на финансиране с тях престации, не е достатъчно, за да създаде тясна зависимост от публичните власти по смисъла на член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18.
77.
Следователно може да се счита, че обикновената презумпция за спазване на материалните условия, предвидени от тази разпоредба на Директива 2004/18, която произтича от включването на Сдружението на лекарите, разглеждано в делото по главното производство, в приложение III към Директивата, може да бъде оборена.
VI – Заключение
78.
С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да даде следния отговор на поставения от Oberlandesgericht Düsseldorf — Vergabesenat, преюдициален въпрос:
„Член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги следва да се тълкува в смисъл, че оправомощаването с държавен акт на дадена организация, каквато е страната по главното дело Ärztekammer Westfalen-Lippe, да събира вноски от членовете си, без този акт да определя техния размер, нито обхвата на подлежащите на финансиране с тях престации, не е достатъчно, за да създаде тясна зависимост от публичните власти, необходима за спазване на предвидения в тази разпоредба критерий за финансиране в по-голямата част от държавата, регионалните или местните органи или други публичноправни организации“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги (ОВ L 134, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116 и поправка в ОВ L 182, 2008 г., стр. 282).
(
3
)	C-337/06, Сборник, стр. I-11173.
(
4
)	C-300/07, Сборник, стр. I-4779.
(
5
)	Нещо повече, необходимо е да се отбележи в това отношение, че Федерална република Германия разкрива особеност в сравнение с останалите държави членки, що се отнася до вписването в категорията „органи“ на професионалните сдружения, включително и тези на лекарите.
(
6
)	Вж. в този смисъл Решение по дело Hans & Christophorus Oymanns, посочено по-горе (точки 41—47). Освен това в точка 29 от заключението си по това дело генералният адвокат Mazák вече е посочил, че държавите членки не могат да променят едностранно приложение III към Директива 2004/18. От член 79 на посочената директива следва, че единствено Комисията има право да променя „списъците на организациите и категориите публичноправни организации, посочени в приложение III, когато на основата на нотификациите от държавите членки това се окаже необходимо“.
(
7
)	Тази проверка на съда на Съюза се извършва и с оглед разграничаването на компетентностите на националните юрисдикции и на Съда, що се отнася до контрола за валидност на акт на Съюза. Всъщност, макар по принцип да е възможно на първите да се наложи да осъществят такъв контрол, Съдът е единствената компетентна юрисдикция за установяване на невалидността на акт на Съюза (в този смисъл вж. по-специално Решение от 21 февруари 1991 г. по дело Zuckerfabrik Süderdithmarschen и Zuckerfabrik Soest, C-143/88 и C-92/89, Recueil, стр. I-415, точка 17, Решение от 18 юли 2007 г. по дело Lucchini, C-119/05, Recueil, стр. I-6199, точка 53, както и Решение от 21 декември 2011 г. по дело Air Transport Association of America и др., C-366/10, Сборник, стр. I-13755, точки 47 и 48).
(
8
)	Решение по дело Hans & Christophorus Oymanns, посочено по-горе (точка 45).
(
9
)	Решение от 15 януари 1998 г. по дело Mannesmann Anlagenbau Austria и др. (C-44/96, Recueil, стр. I-73, точка 21), Решение от 10 ноември 1998 г. по дело BFI Holding (C-360/96, Recueil, стр. I-6821, точка 29), Решение от 10 май 2001 г. по дело Agorà и Excelsior (C-223/99 и C-260/99, Recueil, стр. I-3605, точка 26), Решение по дело Bayerischer Rundfunk и др., посочено по-горе (точка 48), както и Решение от 10 април 2008 г. по дело Ing. Aigner (C-393/06, Сборник, стр. I-2339, точка 36).
(
10
)	В точки 7—9 от становището си Чешката република е изразила съмнения относно спазването на условието по член 1, параграф 9, втора алинея, буква в) от Директива 2004/18, твърдейки по-специално че дейностите на Сдружението на лекарите са само в определен сектор и нямат общи последици. Въпреки това посочената фактическа преценка принадлежи на запитващата юрисдикция, която, както вече беше отбелязано, (с основание) счита, че с оглед на задачите на Сдружението на лекарите, свързани с общественото здравеопазване, условието по точка а) е изпълнено.
(
11
)	Вж. Решение от 27 февруари 2003 г. по дело Adolf Truley (C-373/00, Recueil, стр. I-1931, точка 70).
(
12
)	Комисията напомня в това отношение, че член 28, параграф 1 от HeilBerG NRW трябва да се чете заедно с член 20, параграф 1 от закона за административното деление на провинция Северен Рейн-Вестфалия, съгласно който контролът над тези организации е насочен към съответствието на техните задачи с действащото законодателство, както и с член 121 от общинския кодекс на тази провинция, съгласно който надзорните органи могат по всяко време да получават информация за дейността на тези организации.
(
13
)	Обстоятелството, че финансирането на Съюза на лекарите „в по-голямата част“ се извършва чрез тези вноски, е потвърдено от представителя на сдружението по време на заседанието пред Съда. Съобразно практиката на Съда (вж. в този смисъл Решение по дело Bayerischer Rundfunk и др., посочено по-горе, точка 33 и цитираната съдебна практика) това условие е спазено, ако повече от половината от приходите постъпват от въпросния източник.
(
14
)	Решение по дело Bayerischer Rundfunk и др., посочено по-горе (точка 36 и цитираната съдебна практика).
(
15
)	Пак там (точки 37—39).
(
16
)	В този смисъл вж. по-специално Решение по дело Mannesmann Anlagenbau Austria и др., посочено по-горе (точка 20), Решение от 3 октомври 2000 г. по дело University of Cambridge (C-380/98, Recueil, стр. I-8035, точка 20) и Решение по дело Bayerischer Rundfunk и др., посочено по-горе (точка 53).
(
17
)	Посочените по-горе Решение по дело Bayerischer Rundfunk и др. (точки 34 и 49), както и Решение по дело Hans & Christophorus Oymanns (точка 51).
(
18
)	Решение по дело Bayerischer Rundfunk и др., посочено по-горе (точка 41).
(
19
)	Пак там (точка 42).
(
20
)	Пак там (точка 43).
(
21
)	Пак там (точка 44).
(
22
)	Пак там (точка 44).
(
23
)	Пак там (точки 47 и 48).
(
24
)	Решение по дело Hans & Christophorus Oymanns, посочено по-горе (точки 52 и 53).
(
25
)	Пак там (точка 54).
(
26
)	Пак там (точка 55).
(
27
)	Пак там (точка 56).
(
28
)	За разлика от случаите, по които са постановени посочените по-горе Решение по дело Bayerischer Rundfunk и др. и Решение по дело Hans & Christophorus Oymanns, в настоящия случай актовете за начисляване на вноската, издавани от Сдружението на лекарите, които според Комисията са приравнени на заповеди за принудително плащане, са насочени към самите членове на посоченото сдружение, които са определили размера на въпросните вноски, а не спрямо трети лица, които не оказват никакво влияние върху определянето на този размер.
(
29
)	В становището си Сдружението на лекарите с помощта на примери е уточнило свободата на действие, с която разполага при изпълнение на задачите си. Така, що се отнася до задачата да информира членовете си и обществеността относно дейността си и относно въпроси, свързани с някоя от обхванатите от него професии, Сдружението на лекарите е създало в сътрудничество с касите на лекарите във Вестфалия-Липе „център за съвети към пациенти“, който разполага с трима лекари и трима административни служители. Списъкът, посочен в член 6, параграф 1 на HeilBerG NRW, не предвижда изрично създаването и поддържането на център за съвети към пациентите. Сдружението на лекарите следователно има широка свобода на преценка относно условията на изпълнение на своите задачи.
(
30
)	Освен това аргументът на Комисията, че поради изключителните териториални права, с които се ползва Сдружението на лекарите, то би следвало да бъде квалифицирано като възлагащ орган, с цел да се насърчи отварянето на пазара, ми се струва неуместен. Освен че не става въпрос за критерий по прилагането на Директива 2004/18, участието на членовете на Сдружението на лекарите при определянето на задачите на последния и на размера на членския внос налага тези членове, а следователно и самото сдружение, да приемат решения въз основа на най-вече икономически съображения, когато реши да излезе на пазара.
(
31
)	Член 58 от HeilBerG NRW.