62021TJ0377_RES
Дело T‑377/21
Eurecna SpA
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (девети състав) от 12 юли 2023 г.
„Достъп до документи — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Окончателен доклад от разследването на OLAF във връзка с изпълнението на договор за услуги, финансиран от ЕФР — Отказ за предоставяне на достъп — Изключение, свързано със защитата на процеса на вземане на решения — Изключение, свързано със защитата на целите на дейностите по инспекция, разследване и одит — Обща презумпция — Задължение за мотивиране“
Институции на Европейския съюз — Право на публичен достъп до документи — Регламент № 1049/2001 — Изключения от правото на достъп до документи — Задължение на институцията да извърши конкретна и индивидуална проверка на документите — Липса — Възможност за позоваване на общи презумпции, приложими за определени категории документи — Задължение за мотивиране — Обхват — Мотиви, които се свеждат до посочване на съответното изключение
(член 4, параграф 2 от Регламент № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 26—28, 40, 60, 61 и 84)
Институции на Европейския съюз — Право на публичен достъп до документи — Регламент № 1049/2001 — Изключения от правото на достъп до документи — Защита на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит — Прилагане към документите от разследване на Европейската служба за борба с измамите (OLAF) — Обща презумпция за засягане на свързаните с такова разследване интереси от оповестяването на посочените документи — Прилагане след приключването на тези дейности — Условия
(член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 32—36, 43, 50—53 и 57)
Институции на Европейския съюз — Право на публичен достъп до документи — Регламент № 1049/2001 — Изключения от правото на достъп до документи — Защита на процеса на вземане на решения — Защита на документите, изготвени в рамките на вече приключила процедура — Обхват — Отказ за предоставяне на достъп — Задължение за мотивиране — Обхват
(член 4, параграф 3, втора алинея от Регламент № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 64—66, 68 и 69)
Резюме
Жалбоподателят Eurecna SpA е дружество, което извършва дейност в областта на предоставянето на услуги, свързани с информационните технологии. През 2014 г. Сдружението на отвъдморските страни и територии на Европейския съюз (OCTA) подписва с жалбоподателя договор за услуги, финансиран от Европейския фонд за развитие (ЕФР), който има за цел да засили устойчивото развитие и икономическата диверсификация, както и да подобри конкурентоспособността на отвъдморските страни и територии.
През 2020 г., сезирана от Европейската комисия с искане за проверка на евентуални нередности при изпълнението на посочения договор, Европейската служба за борба с измамите (OLAF) започва разследване.
С писмо от 4 декември 2020 г. OLAF уведомява жалбоподателя, че окончателният доклад от разследването е предаден на прокуратурата във Венеция (Италия) и на генерална дирекция „Международно сътрудничество и развитие“ на Комисията. Този доклад е придружен от препоръки относно последващи мерки, включващи по-специално започването на предварително разследване за измама и събиране на платените суми, които са приети за недопустими поради липса на фактуриране на възнаграждения и разходи, които не са обосновани от страна на жалбоподателя. През 2021 г. жалбоподателят иска достъп до окончателния доклад на OLAF и до приложенията към него. Малко след подаването на това искане жалбоподателят получава от Комисията писмо за предварително уведомяване, с което тя го информира за започването на производство по възстановяване на суми. С решението си от 26 април 2021 г. OLAF отказва достъп до заявените документи, като се позовава на прилагането на общата презумпция за поверителност, която се прилага по отношение на свързаните с разследванията ѝ документи (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
След като е сезиран с жалба за отмяна на това решение, Общият съд анализира връзката между принципите, произтичащи от съдебната практика относно задължението за мотивиране, и принципите относно общата презумпция за поверителност, която се прилага по отношение на свързаните с разследванията на OLAF документи, на основание на изключението, свързано със защитата на целите на дейностите по инспекция (
1
). Повлиян от съдебната практика, съгласно която защитата на такива разследвания обхваща и последващите ги действия, стига те да се провеждат в разумен срок, Общият съд отбелязва, че мотивите на решение за отказ на достъп трябва да съдържат данни, доказващи мотивите на OLAF относно прилагането във времето на тази обща презумпция за поверителност (
2
). Като констатира в случая непълнотата на мотивите на обжалваното решение по този въпрос, Общият съд го отменя.
Съображения на Общия съд
На първо място, Общият съд констатира, че мотивите на обжалваното решение позволяват на жалбоподателя да разбере, че за да откаже оповестяването на заявените документи, OLAF се е позовала на общата презумпция за поверителност. Всъщност от обжалваното решение е видно, че според OLAF заявените документи попадат в обхвата на изключението, свързано със защитата на целите на дейности по инспектиране поради обща презумпция за недостъпност на документите, свързани с нейните разследвания.
На второ място, Общият съд отбелязва, че при липсата на необходимата информация жалбоподателят обаче не е бил в състояние да разбере причините, поради които към датата на приемане на обжалваното решение OLAF е считала, че за заявените документи се прилага тази обща презумпция за поверителност.
Всъщност, макар в обжалваното решение да се посочва, че тези документи са част от преписката по разследването на OLAF, в това решение тя само констатира, че посоченото разследване е приключило и че окончателният ѝ доклад е изпратен на Комисията и на прокуратурата във Венеция, заедно с препоръки за евентуални последващи действия. В мотивите на обжалваното решение обаче не се споменава фактът, че преди приемането му и след изпращането на доклада на OLAF Комисията е изпратила на жалбоподателя писмо за предварително уведомяване, за да събере по-голямата част от изплатените суми, сметнати за недопустими. Според Общия съд обаче такова започване от Комисията на производството за възстановяване може да се счита за последващо действие по отношение на една от препоръките в доклада на OLAF и пори това за решение, отбелязващо приключването на разследването. Предвид неспоменаването в обжалваното решение на информация по този въпрос може да се предположи, че OLAF е счела, че писмото за предварително уведомяване на Комисията не е имало нито за цел, нито за резултат приключването на разследването и че към датата на приемане на обжалваното решение органите — адресати на окончателния ѝ доклад, още не са били решили в разумен срок да предприемат последващи действия във връзка с този доклад.
В този контекст Общият съд отбелязва, че в мотивите на обжалваното решение OLAF е трябвало да вземе отношение по въпроса дали срокът, изтекъл между датата на изпращане на доклада ѝ на органите — негови адресати и датата на приемане на обжалваното решение, трябва да се счита за разумен. Във връзка с това той припомня, че макар документите по тъкмо приключило разследване на OLAF да се ползват с общата презумпция за поверителност, когато компетентните органи все още не са решили какви последващи действия да предприемат по съответния доклад от разследването, това е така, при условие че към датата на приемане на решението за отказ за оповестяване на посочените документи срокът, изтекъл от изпращането на доклада на OLAF на компетентните органи, не може да се счита за неразумен (
3
). В случая, дори да може да се предположи, че OLAF е приела, че срокът, който е изтекъл, не е неразумен, причините за подобно тълкуване не произтичат от обжалваното решение.
На трето и последно място, Общият съд констатира, че предвид непълнотата на мотивите, съдържащи се в обжалваното решение, то не позволява на Общия съд да прецени обосноваността на второто основание на жалбоподателя, че OLAF не е доказала наличието на презумпция за поверителност на заявените документи въз основа на изключението, свързано със защитата на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит, нито следователно да упражни контрола си за законосъобразност.
В това отношение Общият съд припомня, че не съществува нито право на институциите на Съюза да поправят пред съда на Съюза недостатъчно мотивирани решения, нито задължение на същия съд да вземе предвид допълнителните обяснения, представени едва в хода на производството от издателя на съответния акт, за да се прецени дали е изпълнено задължението за мотивиране. Подобно правно положение би могло да осуети разпределянето на правомощията между администрацията и съда на Съюза, да отслаби контрола за законосъобразност и да накърни упражняването на правото на обжалване (
4
).
Дори допълнителните обяснения, предоставени от Комисията в хода на производството, да могат обаче да се разглеждат не като допълнителни мотиви на обжалваното решение, а като уточнения, необходими за пълното разбиране на анализа, залегнал в мотивите на OLAF, Общият съд констатира, че в рамките на съдебното производство, Комисията нито е изразила позиция по въпроса дали писмото за предварително уведомяване представлява последващо действие, предполагащо прекратяване на разследването, нито, ако това е така, е изложила причините, поради които предоставянето на доклада на OLAF на прокуратурата във Венеция е довело до удължаване на общата презумпция за поверителност. Накрая, Комисията не изразява и становище по въпроса дали към датата на приемане на обжалваното решение е изтекъл разумен срок от изпращането на заявените документи на Комисията и на прокуратурата във Венеция.
(
1
)	Съгласно член 4, параграф 2, трето тире от Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).
(
2
)	Вж. в този смисъл решения от 19 декември 2019 г., ЕЦБ/Espírito Santo Financial (Португалия) (C‑442/18 P, EU:C:2019:1117, т. 55), и от 21 октомври 2020 г., ЕЦБ/Estate of Espírito Santo Financial Group (C‑396/19 P, непубликувано, EU:C:2020:845, т. 62).
(
3
)	Вж. решение от 1 септември 2021 г., Homoki/Комисия (T‑517/19, непубликувано, EU:T:2021:529, т. 63 и цитираната съдебна практика).
(
4
)	Вж. решение от 11 юни 2020 г., Комисия/Di Bernardo (C‑114/19 P, EU:C:2020:457, т. 58).