62023CJ0727
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (седми състав)
29 януари 2026 година (
*1
)
„Обжалване — Публична служба — Условия за работа на другите служители — Срочно наети служители — Решение да не се извършва прекласиране — Възможност за администрацията да допълни мотивите на решението не се извършва прекласиране пред съда на Европейския съюз — Условия — Изключителни случаи — Принцип на съответствие между жалбата по административен ред и последващата жалба по съдебен ред — Жалба за отмяна“
По дело C‑727/23 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 28 ноември 2023 г.,
PB, представляван от N. de Montigny, avocate,
жалбоподател,
като другата страна в производството е
Единен съвет за преструктуриране (ЕСП), представляван от H. Ehlers и L. Forestier, в качеството на представители, подпомагани от A. Duron и D. Waelbroeck, avocats,
ответник в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (седми състав),
състоящ се от F. Schalin, председател на състава, M. Gavalec и Z. Csehi (докладчик), съдии,
генерален адвокат: R. Norkus,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си PB иска отмяна на решение на Общия съд на Европейския съюз от 20 септември 2023 г., PB/ЕСП (T‑293/22, наричано по-нататък обжалваното съдебно решение, EU:T:2023:577), с което този съд е отхвърлил неговата жалба на основание член 270 ДФЕС за отмяна на решението на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) от 16 юли 2021 г. да не го прекласира след процедурата по прекласиране за 2021 г. (наричано по-нататък „спорното решение да не се извършва прекласиране“).
Правна уредба
Правилникът
2
Член 45, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“), който се прилага по аналогия за срочно наетите служители съгласно член 16, първа алинея от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз (наричани по-нататък „УРДС“), има следния текст:
„Повишаването се извършва с решение на органа по назначаването при спазване на член 6, параграф 2. Освен ако се прилага процедурата, предвидена в член 4 и член 29, параграф 1, длъжностните лица могат да бъдат повишавани само ако заемат длъжност, която съответства на един от видовете длъжности, определени в приложение I, раздел А, за следващата по-висока степен. Повишаването се изразява в назначаване на длъжностното лице на следващата по-висока степен във функционалната група, към която то принадлежи. За повишаване се избират само длъжностни лица, които са прослужили най-малко две години в своята степен, след сравнително съпоставяне на заслугите на отговарящите на условията за повишаване длъжностни лица. При съпоставяне на заслугите органът по назначаването по-специално взема предвид докладите от атестирането на длъжностните лица, ползването при изпълнение на задълженията им на езици, различни от тези, за които в съответствие с член 28, буква е), са представили доказателства, че владеят задълбочено, и нивото на упражняваните от тях отговорности“.
3
Член 90, параграф 2 от Правилника гласи:
„Всяко лице, за което се прилага настоящият правилник, може да отнесе до органа по назначаването жалба срещу всеки акт, който нарушава неговите интереси, бил той под формата на решение на органа по назначаването или неприемането от негова страна на мярка, предвидена от настоящия правилник. Срокът за подаване на жалбата е три месеца. […]“.
УРДС
4
Според текста на член 2 от УРДС:
„По смисъла на Условията за работа „срочно нает служител“ означава:
[…]
е)
персонал, назначен на длъжност, която е включена в щатното разписание, приложено към частта от бюджета за дадена агенция по член 1а, параграф 2 от Правилника за персонала, и която бюджетните органи са класирали като срочна, с изключение на ръководителите на агенции и заместник-ръководителите на агенции, посочени в акта на Съюза за учредяване на агенцията, и длъжностни лица, командировани към агенция в интерес на службата“.
5
Член 54 от УРДС предвижда:
„Когато става въпрос за срочно наетия персонал по член 2, буква е), класирането в следващата по-горна степен се извършва единствено чрез подбор измежду членовете на персонала, които са били най-малко две години в своята степен, след сравнително съпоставяне на заслугите на тези членове и на докладите за тях. Член 45, параграф 1, последно изречение и член 45, параграф 2 от Правилника за персонала се прилагат по аналогия. Не могат да бъдат превишавани коефициентите за еквивалентност на средната кариера, определени за длъжностните лица в раздел Б от приложение I към Правилника за персонала.
В съответствие с член 110 от Правилника за персонала всяка агенция приема разпоредби от общ характер за прилагането на настоящия член“.
ОРП
6
Член 4 от решението на ЕСП от 24 април 2017 г. за установяване на общи разпоредби за прилагане на член 54 от УРДС (наричани по-нататък „ОРП“), озаглавен „Основа за процедурата по прекласиране“, има следния текст:
„1.   Процедурата по прекласиране се извършва въз основа на сравнително съпоставяне на заслугите на срочно наетите служители, които отговарят на условията. Защитената електронна система, в която се развива процедурата, съдържа информацията, необходима за това сравнително съпоставяне. За целите на съпоставянето [органът, оправомощен да сключва договори (наричан по-нататък „ООСД“)] взема предвид по-специално:
а)
докладите за срочно наетите служители от последното им прекласиране или, при липса на такова, от назначаването им, и в частност докладите за атестиране, изготвени в съответствие с общите разпоредби за прилагане на член 43 от Правилника за персонала;
б)
използването от срочно наетите служители при изпълнението на техните задължения на езици, различни от тези, за които са представили доказателства, че владеят задълбочено в съответствие с член 12, параграф 2, буква д) от УРДС; и
в)
нивото на упражняваните отговорности.
2.   При равенство на заслугите между срочно наетите служители, които отговарят на условията въз основа на трите критерия, посочени в параграф 1, ООСД може да вземе предвид други, допълнителни критерии“ [неофициален превод].
7
По силата на член 5 от ОРП процедурата по прекласиране на ЕСП се провежда на следните етапи:
–
на първо място, служба „Човешки ресурси“ публикува административна записка, в която се обявява краят на процедурата за атестиране (член 5, параграф 1 от ОРП),
–
на второ място, членовете на Бюрото се консултират с оценителите на отговарящите на условията служители (член 5, параграф 3, първа алинея от ОРП), след което пристъпват към първоначално сравнително съпоставяне на заслугите на последните (член 5, параграф 3, втора алинея от ОРП),
–
на трето място, председателят на ЕСП провежда разговори с Комитета по персонала и по искане на последния му съобщава допълнителните критерии, взети предвид в случай на равни заслуги (член 5, параграф 4 от ОРП),
–
на четвърто място, председателят на ЕСП приема списък на служители, предложени за прекласиране (член 5, параграф 5 от ОРП), който изпраща на целия персонал на ЕСП и на съвместния комитет по прекласиране (наричан по-нататък „съвместният комитет“) (член 5, параграф 6 от ОРП),
–
на пето място, служителите, които не фигурират в този списък, могат да оспорват пред съвместния комитет липсата на предложение тяхното име да бъде включено. Последният извършва сравнително съпоставяне на заслугите на отговарящите на условията служители и представя на ООСД списък на служителите, които той препоръчва за прекласиране (член 5, параграф 7 от ОРП),
–
на шесто място, ООСД провежда на свой ред сравнително съпоставяне на заслугите на отговарящите на условията служители и приема списъка на служителите, които да бъдат прекласирани (член 5, параграф 8 от ОРП). Този списък се публикува на вниманието на персонала на ЕСП (член 5, параграф 9 от ОРП).
Обстоятелствата по спора
8
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 2—10 от обжалваното съдебно решение по следния начин:
„2
На 1 ноември 2016 г. жалбоподателят е назначен от ЕСП като срочно нает служител на основание член 2, буква е) от [УРДС] и класиран в степен AD 6, стъпка 2. Тогава той е назначен като юрист в отдел 01 на секретариата на ЕСП.
3
След като успешно преминава организирана от ЕСП външна процедура за назначаване, жалбоподателят сключва нов договор за назначаване в рамките на същия отдел, с който е прекласиран в степен AD 7, считано от 1 октомври 2017 г.
4
С меморандум на председателя на ЕСП (наричан по-нататък „председателят“) от 11 май 2021 г., съобщен на персонала на ЕСП […], ЕСП започва процедурата по прекласиране на срочно наети служители за 2021 г. […]
5
Председателят не включва жалбоподателя в списъка на служителите, предложени за прекласиране, публикуван на 14 юни 2021 г.
6
На 22 юни 2021 г. жалбоподателят оспорва липсата на предложение да се включи името му за прекласиране пред [съвместния комитет]. На 9 юли 2021 г. този комитет с три гласа срещу два не препоръчва на [ООСД] неговото прекласиране.
7
На 16 юли 2021 г. председателят в качеството си на ООСД свежда до знанието на персонала списъка на прекласираните служители в процедурата за 2021 г., в който името на жалбоподателя не фигурира.
8
Между 19 юли и 19 септември 2021 г. жалбоподателят подава няколко заявления за достъп до документи, отнасящи се по-конкретно до процедурите по прекласиране 2019—2021 г. […]. На 1 октомври 2021 г. ЕСП предоставя на жалбоподателя частичен достъп до поисканите документи.
9
На 15 октомври 2021 г. жалбоподателят подава жалба по административен ред срещу решението да не бъде прекласиран на основание член 90, параграф 2 от [Правилника], приложим по аналогия за срочно наетите служители по силата на член 46 от УРДС. Тази жалба е отхвърлена с решение на ЕСП от 14 февруари 2022 г. (наричано по-нататък „решението за отхвърляне“).
10
След подаването на жалбата ЕСП не подновява договора на жалбоподателя и прекратява функциите му“ [неофициален превод].
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
9
На 19 май 2022 г. жалбоподателят подава в секретариата на Общия съд жалбата, посочена в точка 1 от настоящото решение.
10
В точка 31 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира, че в подкрепа на жалбата си жалбоподателят е изтъкнал по същество шест правни основания:
–
първото е изведено от липсата на сравнително съпоставяне на заслугите на всички отговарящи на условията служители,
–
второто е изведено от нарушение на задължението за излагане на мотиви и от грешка при изчисляването на прослуженото време в степента,
–
третото е свързано с преценката на нивата на отговорност,
–
четвъртото се отнася до нередности, опорочили процедурата по прекласиране,
–
петото е изведено от нарушение на средната целева стойност, посочена в приложение II към ОРП, и
–
шестото е изведено, при условията на евентуалност, от явна грешка в преценката на заслугите на жалбоподателя и на прослуженото от него време в степента.
11
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля всички тези основания, вследствие на което отхвърля жалбата за отмяна, подадена от жалбоподателя.
Исканията на страните в производството по обжалване
12
Жалбоподателят иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да отмени спорното решение да не се извършва прекласиране,
–
да осъди ЕСП да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя в производството по обжалване и в първоинстанционното производство.
13
ЕСП иска от Съда:
–
да отхвърли жалбата като недопустима и във всички случаи като неоснователна и
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
По жалбата
14
Жалбоподателят изтъква по същество осем основания в подкрепа на жалбата. Всъщност освен шестте основания, изброени в жалбата, в самото начало жалбоподателят повдига т.нар. „уводно“ основание с многопластов характер, което в писмената реплика е идентифицирано като представляващо неговото първо основание и отнасящо се до допустимостта на приложенията и на основанията, както и, в заключение — основание, изведено от неправилното разпределяне на съдебните разноски в обжалваното съдебно решение. Изброените в жалбата основания са изведени, второто, от липса на сравнително съпоставяне на заслугите на всички отговарящи на условията служители, третото, от липса на мотиви, четвъртото, от преценка на нивата на отговорност, петото, от процесуални нарушения, шестото, от нарушение на регламентираните в правилника средни стойности, възпроизведени в ОРП, и седмото, от явна грешка в преценката.
По допустимостта на жалбата
Доводи на страните
15
ЕСП повдига главно възражение за недопустимост на жалбата в нейната цялост, с мотива че тя е неясна и повтаряща се, поради което някои части и оплаквания от нея нямат последователна структура.
16
Жалбоподателят оспорва основателността на тези доводи.
Съображения на Съда
17
От член 256, параграф 1, втора алинея ДФЕС и член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, както и от член 168, параграф 1, буква г) от Процедурния правилник на Съда следва, че жалбата трябва да посочва точно пороците на съдебното решение или определение, чиято отмяна се иска, както и правните доводи, с които по специфичен начин се подкрепя такова искане, тъй като в противен случай жалбата или съответното основание ще бъдат недопустими (решение от 3 март 2022 г., WV/ЕСВД, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, т. 44 и цитираната съдебна практика).
18
По-специално не отговаря на тези изисквания и трябва да се обяви за недопустимо основание, доводите по което не са достатъчно ясни и точни, за да позволят на Съда да упражни контрола си за законосъобразност, по-специално защото съществените обстоятелства, на които почива основанието, не следват достатъчно последователно и разбираемо от текста на тази жалба, който е формулиран неясно и двусмислено в това отношение. Съдът е постановил също, че трябва да се отхвърли като явно недопустима жалба, която няма съгласувана структура, ограничавайки се до общи твърдения, без да съдържа точни индикации относно точките от обжалваното решение, които евентуално са опорочени от грешка при прилагане на правото (решение от 3 март 2022 г., WV/ЕСВД, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, т. 45 и цитираната съдебна практика).
19
В настоящия случай, макар че доводите, изтъкнати в подкрепа на жалбата, можеше да са по-ясни, за да се улесни разбирането ѝ, това не променя факта, че тази жалба посочва точките от обжалваното съдебно решение, които са предмет на критика, и съдържа редица правни доводи, отнасящи се именно до ясно идентифицирани елементи от това решение. Следователно доводите на ЕСП не могат да доведат до обявяване на посочената жалба за недопустима в нейната цялост.
20
При тези условия настоящата жалба следва да се обяви за допустима.
По същество
21
В първата част от третото основание за обжалване, както и в първата част от седмото основание, които следва да се разгледат заедно и в самото начало, жалбоподателят изтъква, че Общият съд, от една страна, е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че ЕСП имал право в хода на производството да допълва мотивите на спорното решение да не се извършва прекласиране, и от друга страна, е нарушил принципа на съответствие между жалбата по административен ред и жалбата по съдебен ред, като е отхвърлил като недопустимо основанието относно грешката в преценката на заслугите на жалбоподателя.
По първата част от третото основание
Доводи на страните
22
В първата част от третото си основание жалбоподателят по същество твърди, че в точки 238 и 240—245 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че ЕСП имал право в хода на производството да допълва мотивите на спорното решение да не се извършва прекласиране. В това отношение Общият съд, от една страна, трябвало да вземе предвид изключителния характер на тази възможност и от друга страна, не можел валидно да приеме, че данните, които са били съобщени на жалбоподателя на 1 октомври 2021 г. в отговор на заявленията му за достъп, представляват начало на мотиви, съответстващо на изискването в съдебната практика, на която се позовава този съд. По-нататък, в рамките на тази част жалбоподателят повдига доводи, тясно свързани с разглеждането на първата част от седмото основание, отнасяща се до последиците от непълнотата на мотивите на спорното решение да не се извършва прекласиране за допустимостта на седмото основание за обжалване, изведено, при условията на евентуалност, от явна грешка в преценката на неговите заслуги.
23
ЕСП поддържа, че първата част от третото основание е недопустима, а и във всички случаи трябва да се отхвърли по същество. В това отношение, от една страна, ЕСП изтъква, че в тази част жалбоподателят просто възпроизвежда доводите, изведени от нарушение на задължението за мотивиране, които вече е развил пред Общия съд, и по този начин приканва Съда да преразгледа този довод, което е извън компетентността на Съда. От друга страна, ЕСП счита, че от практиката на Общия съд, на която същият се позовава в точка 238 от обжалваното съдебно решение, следва, че непълнота на мотивите, изложени в досъдебната фаза, не може да обоснове отмяната на съответното решение, когато ООСД внесе допълнителни уточнения в хода на производството и когато преди подаването на жалбата заинтересованото лице вече е разполагало с елементи, които представляват начало на мотиви. От тази гледна точка нямал значение фактът, че релевантни елементи са представени едва в отговор на въпросите на Общия съд.
Съображения на Съда
24
Що се отнася до допустимостта на първата част от третото основание, важно е да се припомни, че в тази част жалбоподателят по същество упреква Общия съд, че в хода на производството е приел ЕСП да допълни мотивите на спорното решение да не се извършва прекласиране. Следователно този довод не може да представлява просто повторение на довода, изложен в жалбата пред Общия съд, тъй като тези допълнителни мотиви са изложени от ЕСП след подаването на тази жалба. Затова повдигнатото от ЕСП възражение за недопустимост на първата част от третото основание следва да се отхвърли.
25
Що се отнася до обосноваността на тази първа част от третото основание, най-напред следва да се отбележи, че по принцип мотивите трябва да бъдат съобщени на заинтересованото лице едновременно с неблагоприятния за него акт и че липсата на мотиви не може да бъде поправена от факта, че заинтересованото лице научава мотивите на решението в хода на производството пред съдилищата на Съюза. Всъщност според постоянната съдебна практика, в случай не на липса, а на непълнота на мотивите и само в последната хипотеза дадените в хода на производството обяснения могат в изключителни случаи да направят безпредметно основание, изведено от нарушение на задължението за мотивиране на съответното решение (вж. в този смисъл решения от 28 февруари 2008 г., Neirinck/Комисия, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, т. 50 и 51, и от 11 юни 2020 г., Комисия/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, т. 51 и 52
).
26
При това положение възможността за отстраняване a posteriori на непълнота на мотивите като процесуално нарушение чрез добавяне на мотиви в хода на производството не е абсолютна. Действително такава възможност е ограничена до „извънредни случаи“, в които е безспорно, че поне основните мотиви, довели до приемане на неблагоприятния административен акт, са изложени ясно и недвусмислено на адресата му.
27
В конкретния случай Общият съд констатира в точки 232 и 235 от обжалваното съдебно решение, че индивидуалният и релевантен мотив, обосноваващ спорното решение да не се извършва прекласиране, не е посочен ясно в решението за отхвърляне, тъй като ЕСП не е изразил становище по равнището на заслугите на жалбоподателя. По-точно, в точки 233 и 234 от това решение Общият съд отбелязва, че това решение не уточнява изрично какъв е бил индивидуалният резултат за жалбоподателя от сравнителното съпоставяне на заслугите на всички отговарящи на условията служители последователно, въпреки че ООСД е трябвало поне да го уведоми дали заслугите му са били по-ниски или евентуално равни на тези на служителите от същата степен като неговата, които са били прекласирани, и в случай на равенство — да уточни приложения допълнителен критерий или критерии, които са позволили да се направи разграничение.
28
Въпреки това в точки 239—245 от посоченото съдебно решение Общият съд приема по същество, че от становището на съвместния комитет, изпратено на жалбоподателя на 1 октомври 2021 г. в отговор на заявлението му за достъп, той е могъл да стигне до извода, че неизвършването на прекласиране може да се дължи именно на недостатъчност на неговите заслуги, така че предоставените от ЕСП в хода на производството данни са позволили да се допълнят мотивите на решението за отхвърляне и да се предоставят достатъчно мотиви за спорното решение да не се извършва прекласиране.
29
В това отношение следва да се припомни, на първо място, че изискването за мотивиране, от една страна, трябва по ясен и недвусмислен начин да излага съображенията на съответната институция или служба на Съюза — автор на акта, така че да даде възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол, и от друга страна, следва да се преценява в зависимост от всички обстоятелства по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други лица, засегнати пряко и лично от акта, могат да имат от получаването на разяснения. Следователно с оглед на целта на това изискване и на всички припомнени по-долу обстоятелства мотивите на дадено решение могат да бъдат счетени за липсващи или за недостатъчни (решение от 11 юни 2020 г., Комисия/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, т. 54).
30
Поради това трябва да се разграничават две различни хипотези, а именно, от една страна, липсата на мотиви на даден акт и от друга страна, непълнотата на мотивите на същия, всяка от които се подчинява на свои правила. Всъщност при липса на мотиви на оспорен акт институцията или службата, която го е приела, не може да отстрани такъв порок, като представи тези мотиви пред съдилищата на Съюза, докато при акт, опорочен от непълнота на мотивите, може порокът евентуално да бъде отстранен a posteriori, но само ако изключителни обстоятелства оправдават това (вж. в този смисъл решение от 11 юни 2020 г., Комисия/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, т. 52 и 60).
31
По-нататък, липсата на мотиви може да се констатира дори когато разглежданото решение съдържа определени елементи на мотивиране. По този начин противоречиви или неразбираеми мотиви са равнозначни на липса на мотиви. Същото важи и когато съдържащите се в това решение мотиви са непълни до такава степен, че изобщо не позволяват на неговия адресат да разбере в контекста на приемането му съображенията на институцията, която го е издала (решение от 11 юни 2020 г., Комисия/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, т. 55 и цитираната съдебна практика).
32
В настоящия случай обаче е безспорно, че нито спорното решение да не се извършва прекласиране, което е под формата на таблица, съдържаща списък на прекласираните служители и споменаваща сравнително съпоставяне на заслугите на всички отговарящи на условията служители, нито решението за отказ съдържат индивидуални мотиви, обосноваващи непрекласирането на жалбоподателя.
33
Що се отнася до становището на съвместния комитет, съобщено на жалбоподателя в отговор на неговото заявление за достъп, от точки 138, 157, 240 и 388 от обжалваното съдебно решение е видно, че това становище се ограничава до това да посочи, че този комитет е дал препоръката си жалбоподателят да не бъде прекласиран, след като е разгледал досието му и извършил сравнително съпоставяне на неговите заслуги и на тези на останалите отговарящи на условията служители от същата степен като неговата. От това следва, че мотивите на становището на съвместния комитет относно сравнителното съпоставяне на заслугите са с обща формулировка и от тази гледна точка са равностойни на тези, съдържащи се в спорното решение да не се извършва прекласиране, така че тези мотиви не позволяват да се разбере ясно и недвусмислено дали заслугите на жалбоподателя са се оказали по-ниски, или равни на тези на прекласираните служители от неговата степен.
34
Следователно при липсата на начало на мотиви на спорното решение да не се извършва прекласиране, що се отнася до конкретните причини, поради които индивидуално спрямо жалбоподателя е трябвало да се вземе такова решение, следва да се приеме, че това становище е опорочено от „липса“ на мотиви по смисъла на цитираната в точка 31 от настоящото решение съдебна практика, която съответната служба, в случая ЕСП, не може да отстрани a posteriori, като добави мотиви пред съда (вж. по аналогия решение от 11 юни 2020 г., Комисия/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, т. 60).
35
На второ място, дори да се предположи, че Общият съд правилно е преценил, че становището на съвместния комитет действително представлява начало на мотиви на спорното решение да не се извършва прекласиране, това не променя факта, че не съществува нито право на институциите и службите на Съюза да поправят пред съда на Съюза недостатъчно мотивирани решения, нито задължение на същия съд да вземе предвид допълнителните обяснения, предоставени едва в хода на производството от издателя на съответния акт, за да прецени дали е изпълнено задължението за мотивиране (решение от 11 юни 2020 г., Комисия/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, т. 58).
36
Така само в изключителни случаи като тези, характерни за обстоятелствата, свързани с организирането на конкурс с много участници, при които съответната институция или служба на Съюза не е в състояние от практическа гледна точка да изложи своевременно достатъчно мотиви за всеки кандидат, мотивите могат да бъдат допълнени с обяснения, представени от издателя на акта в хода на производството (вж. в този смисъл решения от 28 февруари 2008 г., Neirinck/Комисия, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, т. 57, и от 11 юни 2020 г., Комисия/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, т. 53 и 59).
37
В случая обаче Общият съд, както правилно изтъква жалбоподателят, изобщо не е проверил дали ЕСП е можел да се позовава на наличието на такива изключителни обстоятелства по смисъла на съдебната практика, цитирана в точка 30 от настоящото решение.
38
В това отношение следва да се добави, че ЕСП дори не твърди, а още по-малко доказва, че от практическа гледна точка не е бил в състояние своевременно да предостави достатъчно мотиви на всеки служител, който не е прекласиран. Във всеки случай, дори да се предположи, че становището на съвместния комитет, изпратено на жалбоподателя в отговор на заявлението му за достъп, представлява начало на мотиви на спорното решение да не се извършва прекласиране, изпращането на подробен отговор на жалбоподателя след жалбата му пред този комитет или, на още по-силно основание, в решението за отхвърляне, не би довело до свръхнатоварване за ЕСП, доколкото сравнителното разглеждане на жалбите се е отнасяло само до жалбоподателя и още двама служители от същата степен като неговата (вж. по аналогия решение от 28 февруари 2008 г., Neirinck/Комисия, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, т. 58).
39
Впрочем „изключителните случаи“, споменати в точка 36 от настоящото решение, обхващат хипотезите, в които съответната институция или служба на Съюза не е в състояние от практическа гледна точка да даде своевременно достатъчно мотиви на всяко заинтересовано лице. В настоящия случай обаче изобщо не е установено, че ЕСП е бил практически в невъзможност да мотивира в достатъчна степен спорното решение да не се извършва прекласиране. По този начин само твърденията на ЕСП в писмените му изявления пред първата инстанция или в отговор на въпросите на Общия съд не могат да поправят непълнотата на мотивите, от която изначално е опорочено това решение.
40
На трето място, следва да се отбележи, че Общият съд не е проверил и дали има опасност решението му да приеме по изключение допълване от страна на ЕСП на мотивите на това решение в хода на производството, да не зачита правото на защита на жалбоподателя, и по-конкретно да нарушава принципа на равни процесуални възможности.
41
Всъщност, дори когато съдът на Съюза констатира наличието на „изключителен случай“, в който той би могъл да разреши на съответната институция или служба да допълни мотивите на увреждащия акт, такова разрешение няма автоматичен характер. Предвид нарушаването на равновесието между страните, до което може да доведе късното съобщаване на мотивите на този акт, съдът на Съюза трябва да провери още дали решението да бъде разрешено представянето на допълнителни мотиви, не застрашава правото на защита. В това отношение той трябва по-специално да вземе предвид фазата на производството, в която са представени обясненията от съответната институция или служба на Съюза, и да се увери, че съответното лице действително е било в състояние да отговори на тях (вж. в този смисъл решение от 11 юни 2020 г., Комисия/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, т. 59).
42
В случая обаче, като е решил, че на ЕСП трябва да бъде разрешено да допълни мотивите на спорното решение да не се извършва прекласиране, тъй като по същество жалбоподателят е „могъл“ да изведе от подготвителен спрямо това решение документ каква „може“ да бъде причината за това да не бъде прекласиран, Общият съд не е спазил тези принципи, и в частност не се е уверил, че правото на защита на жалбоподателя не е нарушено.
43
От всичко гореизложено следва, че Общият съд неправилно е приел, че ЕСП е могъл да представи такова допълнение към мотивите в хода на производството. Следователно като е приел, че спорното решение да не се извършва прекласиране, не е опорочено от непълнота на мотивите, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
44
От това следва, че първата част от третото правно основание е обоснована.
По първата част от седмото основание
Доводи на страните
45
В първата част от седмото основание, отнасяща се до точки 365—373 от обжалваното съдебно решение, жалбоподателят упреква Общия съд по същество в нарушение на принципа на съответствие между жалбата по административен ред и жалбата по съдебен ред, поради това че е отхвърлил като недопустимо неговото основание, изведено от грешка в преценката на заслугите му от ЕСП.
46
В подкрепа на тази част жалбоподателят изтъква, от една страна, че доводите, развити в рамките на това основание в подкрепа на жалбата му в първоинстанционното производство, съответстват на тези, изложени в жалбата му по административен ред. Той припомня също така, че според практиката на Общия съд, доколкото изтъкнатите фактически обстоятелства и доводи остават едни и същи, жалбоподателят може да измени пред Общия съд заглавието на основанието, което е изтъкнал в жалбата си по административен ред, поради което посоченото основание не може да бъде обявено за недопустимо в това отношение. От друга страна, като се има предвид, че жалбоподателят е подал сам жалбата си по административен ред и е възпроизвел същите доводи в жалбата си в първоинстанционното производство, Общият съд тълкувал принципа на съответствие особено стриктно. За сметка на това Общият съд позволил на ЕСП да посочи индивидуалния мотив за това жалбоподателят да не бъде прекласиран едва на етапа на съдебното производство. В конкретния случай основанието, изведено от грешка в преценката на заслугите на жалбоподателя, било изложено от него при условията на евентуалност, в случай че спорното решение да не се извършва прекласиране, действително се основава на тази оценка. Едва в светлината на допълнителните мотиви, предоставени от ЕСП в хода на производството, обаче става ясно, че то действително се основава на посочената оценка.
47
ЕСП прави възражение за недопустимост на първата част от седмото основание, тъй като с нея жалбоподателят на практика иска от Съда да преразгледа вече изтъкнатото пред Общия съд основание. При всички случаи тази част не била обоснована.
Съображения на Съда
48
Що се отнася до допустимостта на първата част от седмото основание, в която жалбоподателят упреква Общия съд в нарушение на принципа на съответствие между жалбата по административен ред и съдебната жалба, следва да се отбележи, че не може да има позоваване на такова основание в жалбата пред първата инстанция, тъй като това съответствие е разгледано от Общия съд едва в обжалваното съдебно решение. Следователно направеното от ЕСП възражение за недопустимост на това основание трябва да се отхвърли.
49
Що се отнася до обосноваността на посочената първа част, от практиката на Съда следва, че за да може досъдебна процедура да постигне целта си, а именно да позволи уреждане на споровете по взаимно съгласие, е необходимо, от една страна, органът по назначаването да е в състояние да се запознае достатъчно точно с критиките, които заинтересованите лица формулират по отношение на увреждащото ги решение. От друга страна, администрацията не трябва да тълкува ограничително жалбите по административен ред, а напротив, трябва да ги разглежда с широта на духа. От това следва, че при съдебните жалби на длъжностни лица, въпреки че исканията, направени пред юрисдикцията на Съюза, трябва да имат същия предмет като изложените в жалбата по административен ред, и да съдържат само претенции на същото основание като посочените в жалбата по административен ред, в съдебната фаза тези претенции могат да бъдат развити чрез излагане на основания и доводи, които не се съдържат непременно в жалбата по административен ред, при условие че са тясно свързани с нея (вж. в този смисъл решение от 23 април 2002 г., Campogrande/Комисия, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, т. 33 и 34).
50
Така, понеже досъдебната процедура е неформална по характер и заинтересованите лица обикновено действат на този етап без помощта на адвокат, член 91 от Правилника няма за предмет да обвърже по строг и окончателен начин евентуалната съдебна фаза, при условие че съдебната жалба не изменя нито основанието, нито предмета на жалбата по административен ред (вж. в този смисъл решения от 7 май 1986 г., Rihoux и др./Комисия, 52/85, EU:C:1986:199, т. 12, и от 23 април 2002 г., Campogrande/Комисия, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, т. 35).
51
В случая е безспорно, че жалбоподателят сам е написал жалбата си по административен ред срещу спорното решение да не се извършва прекласиране, без в нея изрично да твърди, че ЕСП е допуснал грешка в преценката на заслугите му. Всъщност на този етап жалбоподателят е подал жалбата си по административен ред, въпреки че му е бил известен единствено списъкът на прекласираните срочно наети служители. В тази жалба по административен ред жалбоподателят, както правилно изтъква в жалбата си до Съда, се е считал тогава за по-ниско оценен от ЕСП, без да знае причините, поради които професионалният му опит е преценен като недостатъчен, сравнявайки за тази цел положението си с това на други колеги от същата степен като неговата, които са били прекласирани. Същите доводи обаче са възпроизведени по идентичен начин в рамките на шестото основание за обжалване в първоинстанционното производство. При тези обстоятелства трябва да се приеме, че основанието, изведено от грешка в преценката на заслугите на жалбоподателя, е достатъчно тясно свързано с подадената от него жалба по административен ред в рамките на досъдебната процедура.
52
Освен това следва да се отбележи, че щом като от точки 232—235 от обжалваното съдебно решение е видно, че дори след решението за отхвърляне жалбоподателят все още не е разполагал с цялата релевантна информация, позволяваща му да се запознае с индивидуалния мотив в подкрепа на спорното решение да не се извършва прекласиране, a fortiori не е сигурно, че на етапа на обжалването по административен ред той е бил в състояние да се позове на това основание (вж. по аналогия решение от 25 юни 2020 г., Schneider/EUIPO, C‑116/19 P, EU:C:2020:501, т. 36).
53
Впрочем тази първа част от седмото основание трябва да се анализира с оглед на специфично процесуално положение, в което Общият съд е позволил на администрацията да внесе допълнение в мотивите на спорното решение да не се извършва прекласиране, без да провери в достатъчна степен дали подобно разрешение не би довело до нарушаване на правото на защита на жалбоподателя. Такова нарушаване обаче може да бъде констатирано, когато изложените от администрацията допълнителни мотиви водят до изменение на самата същност на увреждащия акт, като по този начин задължават неговия адресат да адаптира съществено доводите си, за да отговори адекватно на новите доводи.
54
От всичко гореизложено следва, че отхвърляйки като недопустимо основанието на жалбоподателя, изведено от грешка в преценката на заслугите му от страна на ЕСП, Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото.
55
Следователно първата част от седмото основание е обоснована.
56
С оглед на всички тези съображения следва да бъдат уважени първата част от третото основание и първата част от седмото основание за обжалване и да се отмени обжалваното съдебно решение, без да е необходимо да се разглеждат останалите части от третото и седмото основание, както и останалите основания за обжалване.
По жалбата пред Общия съд
57
В съответствие с член 61, първа алинея, второ изречение от Статута на Съда на Европейския съюз, в случай че отмени решението на Общия съд, Съдът може да върне делото на Общия съд за постановяване на решение или сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това.
58
Тъй като фазата на производството позволява това, Съдът следва да се произнесе по исканията в жалбата за отмяна на спорното решение да не се извършва прекласиране.
59
В това отношение следва да се констатира, че като е пропуснал да посочи в това решение дали заслугите на жалбоподателя са били по-ниски или евентуално равни на тези на другите служители от същата степен като неговата, които са били прекласирани, или, в случай на равенство между жалбоподателя и други служители, да уточни допълнителния критерий или критерии, които са били приложени, за да се направи разграничение, ЕСП не е изпълнил задължението си за мотивиране. Следователно посоченото решение следва да бъде отменено на това основание.
По съдебните разноски
60
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски.
61
Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
62
След като в случая жалбоподателят е направил искане за осъждането на ЕСП да заплати съдебните разноски и същият е загубил делото, той трябва да бъде осъден да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на жалбоподателя както в настоящото производство по обжалване, така и в първоинстанционното производство.
Поради изложените съображения Съдът (седми състав) реши:
1)
Отменя решението на Общия съд на Европейския съюз от 20 септември 2023 г., PB/ЕСП (T‑293/22, EU:T:2023:577).
2)
Отменя решението на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) от 16 юли 2021 г. да не се извършва прекласиране на PB в процедурата по прекласиране за 2021 г.
3)
Осъжда ЕСП да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на PB както в настоящото производство по обжалване, така и в първоинстанционното производство.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.