62014CC0157
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
N. JÄÄSKINEN
представено на 9 юли 2015 година (
1
)
Дело C‑157/14
Neptune Distribution
срещу
Ministère de l’Économie et des Finances
(Преюдициално запитване, отправено от Conseil d’État (Франция)
„Преюдициално запитване за тълкуване и преценка на валидността — Защита на потребителя — Регламент (ЕО) № 1924/2006 — Хранителни и здравни претенции за храните — Натурални минерални води — Основа за изчисляване на „еквивалентната стойност за сол“ на количеството натрий в дадена храна — Отчитане единствено на съдържанието на натриев хлорид (готварска сол) или на общото количество натрий — Директиви 2000/13/ЕО и 2009/54/ЕО — Етикетиране и реклама на храните — Предлагане на пазара на натурални минерални води — Забрана за използване на обозначението за ниско съдържание на сол — Член 6 ДЕС — Членове 11 и 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Свобода на изразяване на мнение и свобода на информация — Свобода на стопанската инициатива“
I – Въведение
1.
Настоящото дело е образувано по повод на жалба, подадена във Франция от Neptune Distribution, с която се иска отмяна, от една страна, на административното решение, задължаващо дружеството да заличи различни обозначения от етикета и от рекламата на предлаганите от него на пазара натурални минерални води — обозначения, които създават у потребителите представата, че съответните води са с ниско съдържание на сол или натрий — както и, от друга страна, на министерското решение, с което се отхвърля по административен ред жалбата, която посоченото дружество подава по административен ред срещу първото решение. Conseil d’État (Държавен съвет) (Франция), който е сезиран с жалба в рамките на този спор, отправя преюдициално запитване до Съда на две различни основания.
2.
На първо място, запитващата юрисдикция иска тълкуване на приложението към Регламент (ЕО) № 1924/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно хранителни и здравни претенции за храните (
2
), като подобно искане до момента не е разглеждано (
3
).
3.
Посоченото приложение включва разпоредби, съгласно които хранителните претенции, че дадена храна „има ниско съдържание на натрий/сол“ или „има много ниско съдържание на натрий/сол“, са разрешени единствено в случаите, когато продуктът съдържа не повече от определено количество натрий или „еквивалентната стойност за сол“ за това количество. От Съда се иска да определи дали последното понятие означава, че при изчислението на посочената еквивалентна стойност трябва да се вземе предвид само съдържанието на натриев хлорид, обичайно наричан готварска сол, или цялото съдържание на натрий (
4
) в храната, като в последния случай не се прави разграничение в зависимост от формата, в която се намира този минерал.
4.
Въпросът, на който обаче трябва предварително да се отговори във връзка с това, е дали целта на посочените разпоредби на Регламент № 1924/2006 наистина е да се прилагат, когато въпросните „храни“ са натурални минерални води, както е в спора в главното производство. Според мен не би трябвало да е така по отношение на първата от тези хранителни претенции, доколкото съществува специална правна уредба на Съюза, която се прилага с предимство спрямо търговията с такива води.
5.
На второ място, Conseil d’État иска от Съда да се произнесе относно валидността на разпоредбите на член 2, параграф 1 от Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните (
5
), на разпоредбите на член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2009/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 юни 2009 година относно експлоатацията и предлагането на пазара на натурални минерални води (
6
), както и на приложение III към тази директива, разглеждани във връзка с посоченото приложение към Регламент № 1924/2006. Уточнявам най-напред, че имам сериозни съмнения доколко е релевантно така формулираното искане.
6.
Това запитване е отправено от запитващата юрисдикция с оглед на претенцията на Neptune Distribution, че със забраната да изтъкне дадена характеристика от състава на неговите продукти, която при това била вярна, посочените разпоредби на вторичното право на Съюза нарушавали свободата на изразяване на мнение и свободата на информация, както и свободата на стопанската инициатива, гарантирани от член 11, параграф 1 и член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) във връзка с член 6, параграф 1 първа алинея ДЕС, както и от член 10 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 година (наричана по-нататък „ЕКПЧ“). Позоваването обаче на посочените основни свободи в една толкова техническа и специфична област като уредената от посочените разпоредби ми се струва лишено от основание.
II – Правна уредба
7.
Първо, трябва да се отбележи, че Регламент (ЕС) № 1169/2011 (
7
), който в частност изменя Регламент № 1924/2006 и отменя Директива 2000/13, се прилага, ако не е предвидено друго, от 13 декември 2014 г., но ratione temporis не може да урежда спора в главното производство съгласно членове 54 и 55 от него.
А – Регламент № 1924/2006
8.
Член 1, параграфи 1 и 5 от Регламент № 1924/2006 със заглавие „Предмет и обхват“ гласи, от една страна, че този акт „хармонизира разпоредбите, предвидени в първичното и вторичното законодателство или административни мерки в държавите членки, свързани с хранителни и здравни претенции, с оглед осигуряване на ефективно функциониране на вътрешния пазар, като едновременно с това осигурява висока степен на защита на потребителите“, и от друга страна, че „се прилага, без да се накърняват [някои] разпоредби на Общността“, включително тези на Директива 80/777, заменена с Директива 2009/54 (
8
).
9.
Съгласно член 2, параграф 2, точки 4 и 5 от този регламент:
„4)
„хранителна претенция“ означава претенция, която заявява, създава впечатление или внушава, че дадена храна има определени благоприятни хранителни качества, които се дължат [по-специално] на хранителните или други вещества, които […] съдържа; […] съдържа в намалени или увеличени съотношения; или […] не съдържа;
[…]
б)
хранителните или други вещества, които:
i)
съдържа;
ii)
съдържа в намалени или увеличени съотношения; или
iii)
не съдържа;
5)
„здравна претенция“ означава претенция, която заявява, създава впечатление или внушава, че съществува връзка между дадена категория храна, отделна храна или една от нейните съставки и здравето“.
10.
Член 8, параграф 1 от Регламента гласи, че „[х]ранителни претенции се разрешават единствено ако са изброени в приложението и отговарят на изискванията, предвидени в настоящия регламент“.
11.
Приложението към Регламент № 1924/2006, озаглавено „Хранителни претенции и условията, които се прилагат за тях“, определя границите, под които са разрешени следните претенции:
Б – Директива 2000/13
12.
По силата на член 2, параграфи 1 и 3 от Директива 2000/13, свързана с етикетирането, представянето и рекламата на храните:
„1.   Етикетирането и използваните методи не трябва:
a)
да са такива, че да въвеждат в заблуда купувача, в частност:
i)
относно характеристиките на храната и в частност относно [нейните] […] свойства, състав […];
ii)
чрез приписване на храната на въздействия или свойства, които тя не притежава;
iii)
чрез внушаване, че храната притежава специални характеристики, когато в действителност всички подобни храни притежават такива характеристики;
б)
ако не е уговорено друго в общностните разпоредби, които се прилагат за натуралните минерални води и за храните за специална хранителна употреба, да приписват на дадена храна свойството да предотвратява, лекува или излекува болест при хората.
[…]
3.   Забраните или ограниченията, предвидени в параграф 1 и параграф 2, важат също така за:
а)
представянето на храни […]
б)
рекламата“ (
9
).
В – Директива 2009/54
13.
Съображение 8 от Директива 2009/54 относно предлагането на пазара на натурални минерални води гласи, че „[в]ъв връзка с етикетирането [тези] води са обект на общите правила, определени в Директива [2000/13]. Следователно, настоящата директива може да се ограничи до определянето на допълнения и дерогации, които следва да бъдат направени по отношение на тези общи правила“.
14.
Член 9, параграфи 1 и 2 от Директивата предвижда:
„1.   Забранява се както върху опаковката или етикетите, така и при реклама под каквато и да е форма да се използват указания, […] които:
а)
в случай на натурална минерална вода, предполагат характеристика, която водата не притежава […];
[…]
2.   Забраняват се всички обозначения, приписващи на натурална минерална вода свойства, свързани с предотвратяване, лечение или излекуване на човешко заболяване.
Разрешават се обаче обозначенията, изброени в приложение III, ако те отговарят на съответните критерии, определени в същото приложение[,] или при липса на такива — критериите, установени в националните разпоредби, и при условие че те са съставени на базата на физико-химични анализи и ако е необходимо, на фармакологични, физиологични и клинични изследвания, извършени съгласно признати научни методи в съответствие с приложение I, раздел I, точка 2.
Държавите членки […] могат да разрешат включването на други обозначения, при условие че последните не противоречат на принципите, предвидени в първата алинея и са съвместими с тези, предвидени във втората алинея“.
15.
В приложение III към Директива 2009/54, озаглавено „Обозначения и критерии, установени в член 9, параграф 2“, обозначението „Подходяща за диета с ниско съдържание на натрий“ съответства на критерия „Съдържание на натрий по-малко от 20 mg/l“.
III – Спорът в главното производство, преюдициалните въпроси и производството пред Съда
16.
С решение от 5 февруари 2009 г. регионалната дирекция по въпросите на конкуренцията, потреблението и борбата с измамите на Оверн (Франция) дава задължителни указания на дружество Neptune Distribution, което извършва продажба и разпространение на натурални минерални газирани води Saint‑Yorre и Vichy Célestins, да прекрати използването върху етикети и при рекламирането на тези води на обозначенията:
—
„Натрият във водата St‑Yorre е основно натриев бикарбонат. St‑Yorre съдържа само 0,53 g сол (или натриев хлорид) на литър, което е по-малко отколкото в един литър мляко!!!“, и
—
„Трябва да се прави разлика между сол и натрий — във водата Vichy Célestins натрият идва основно от натриев бикарбонат. И най-вече не трябва да се смесва с готварската сол (натриев хлорид). Vichy Célestins съдържа само 0,39 g сол на литър, което е от два до три пъти по-малко отколкото в един литър мляко!“, както и
—
най-общо всяко обозначение, което създава представата, че въпросните води са с ниско или много ниско съдържание на сол или натрий.
17.
С решение от 25 август 2009 г. френският министър на икономиката, промишлеността и заетостта (ministre français de l’économie, de l’industrie et de l’emploi) отхвърля подадената по административен ред жалба от Neptune Distribution срещу тези задължителни указания.
18.
С решение от 27 май 2010 г. Tribunal administratif de Clermont-Ferrand (административен съд, Клермон-Феран) отхвърля искането на Neptune Distribution за отмяна на задължителните указания от 5 февруари 2009 г. и на последвалото решение на министъра поради превишаване на правомощия. С решение от 9 юни 2011 г. Cour administrative d’appel de Lyon (апелативен административен съд, Лион) потвърждава това съдебно решение. Neptune Distribution обжалва решението пред Conseil d’État.
19.
С оглед на приведените в жалбата правни основания, свързани с разпоредби на правото на Съюза, с решение от 26 март 2014 г., получено в секретариата на Съда на 4 април 2014 г., Conseil d’État решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Дали основата за изчисляването на „еквивалентната стойност за солта“ на количеството натрий в дадена храна по смисъла на приложението към Регламент (ЕО) № 1924/2006 представлява само количеството натрий, което в съединение с хлорни йони образува натриев хлорид или готварска сол, или включва цялото количество натрий под каквато и да било форма в храната?
2)
При втората хипотеза разпоредбите на член 2, параграф 1 от Директива 2000/13/ЕО и на член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2009/54/ЕО във връзка с приложение III към тази директива, разглеждани в светлината на установеното в приложение към Регламент (ЕО) № 1924/2006 отношение на еквивалентност между натрия и солта, като забраняват на дистрибутор на минерална вода да посочва в своите етикети и рекламни послания обозначение относно ниското съдържание на сол в неговия продукт, в който от друга страна има голямо количество натриев бикарбонат, доколкото това обозначение е от естество да въведе в заблуждение купувача относно общото съдържание на натрий във водата, нарушават ли член 6, параграф 1, първа алинея [ДЕС] във връзка с член 11, параграф 1 (свобода на изразяване на мнение и свобода на информация) и член 16 (свобода на стопанска инициатива) от [Хартата], както и член 10 от [ЕКПЧ]?“.
20.
Neptune Distribution, френското, гръцкото и италианското правителство, както и Европейският парламент, Съветът на Европейския съюз и Европейската комисия представят писмени становища. В съдебното заседание на 26 февруари 2015 г. не се явява само италианското правителство.
IV – Анализ
А – По тълкуването на приложението към Регламент № 1924/2006 (първи въпрос)
21.
Преюдициалното запитване се отнася, най-напред, до тълкуването на едно понятие, а именно „еквивалентната стойност за сол“ на количеството натрий в дадена храна, включена в приложението към Регламент № 1924/2006, във връзка с посочените по-горе хранителни претенции „ниско съдържание на натрий/сол“ и „много ниско съдържание на натрий/сол“ (
10
). За първи път на Съда се поставя въпрос дали посоченото понятие следва да се тълкува в смисъл, че този акт възприема за основа при изчисляването на „еквивалентната стойност за сол“ само количеството натрий, което в съединение с хлорни йони може да образува натриев хлорид (наричан „готварска сол“), или общото количество натрий в каквато и да било форма в съответната храна.
22.
В подкрепа на първата част на тази възможност, на която Neptune Distribution отделя приоритетно значение, запитващата юрисдикция отбелязва, че „доколкото в природата натрият най-често се среща свързан с други химически елементи“, е възможно да се приеме, че посоченото приложение налага да се вземе предвид само количеството натрий, което образува натриев хлорид (
11
). Тя отбелязва също така, че ако Съдът обаче възприеме втората част на тази възможност, поддържана от френската администрация, богата на натриев бикарбонат вода би могло да не се възприема като вода с „ниско съдържание на натрий/сол“ по смисъла на приложението към Регламент № 1924/2006, дори когато тя е с ниско или много ниско съдържание на натриев хлорид (
12
).
23.
С оглед на това считам, че първо трябва да се разреши проблемът с приложимостта на разпоредбите на Регламент № 1924/2006 и по-конкретно на тези, които се съдържат в приложението към него, по отношение на настоящия случай. Подобно на френското и гръцкото правителство считам, че Директива 2009/54 въвежда специален режим за обозначенията, които могат да бъдат използвани върху етикетите и в рекламата на натурални минерални води, от което според мен следва, че използването на хранителни или здравни претенции, предвидени в Регламент № 1924/2006, по принцип е изключено по отношение на тази особена категория храни (
13
). Обратно, Neptune Distribution и Комисията поддържат, че Регламент № 1924/2006 и Директива 2009/54 се допълват по своя характер, що се отнася до обозначенията, които могат да бъдат използвани по отношение на натуралните минерални води, но тази теза не е напълно убедителна за мен, като се има предвид формулировката и съчетанието на релевантните спрямо случая актове на правото на Съюза.
24.
Всъщност член 1, параграф 5, буква б) от Регламент № 1924/2006, чийто предмет са хранителните и здравните претенции (
14
), отнасящи се за храните по принцип, забранява изрично прилагането на Регламента, ако той накърнява разпоредбите на Директива 80/777 относно продажбата на натурални минерални води, заменена с Директива 2009/54, считано от 16 юли 2009 г. (
15
).
25.
Освен това съгласно приложението към Регламента хранителната претенция, според която дадена храна има „ниско съдържание на натрий/сол“ и чието използване се разрешава от приложението при известни условия, се ограничава само до водите, „различни от натуралните минерални води, попадащи в обхвата на [Директива 2009/54]“. За мен е ясно, че тук законодателят на Съюза е имал намерение да разграничи натуралните минерални води, като се има предвид, че те представляват специална категория храни, по отношение на която Директива 2009/54 се прилага с предимство и дори изключително в рамките на приложното поле на нейните разпоредби (
16
).
26.
Вярно е, че приложението към Регламент № 1924/2006 предвижда забрана за използването на хранителната претенция, съгласно която дадена храна е с „много ниско съдържание на натрий/сол“, която забрана се отнася както за натуралните минерални води, така и за другите води. Според мен обаче тук става дума за пояснение относно даден вид обозначения, които въобще не са уредени от Директива 2009/54. Следователно тази специална разпоредба от приложението към посочения регламент е предназначена да се прилага по отношение на натуралните минерални води, които попадат в останалата си част в приложното поле на Директива 2009/54. Тя въвежда обаче забрана с абсолютен характер за използването на посочената претенция по отношение на натурални минерални води и други води, доколкото, както се посочва в последното изречение от тази разпоредба, забраната е в сила, независимо от критерия за „еквивалентната стойност за сол“ на натрия. Следователно нейното прилагане в положение като това в главното производство не зависи от тълкуването на този критерий.
27.
За сметка на това, що се отнася до посочената по-горе хранителна претенция „ниско съдържание на натрий/сол“, приложението към Регламент № 1924/2006, което разрешава употребата ѝ, може да влезе в стълкновение по същество с приложение III към Директива 2009/54, което урежда използването на обозначението „подходяща за диета с ниско съдържание на натрий“, като това стълкновение на норми е разрешено в полза на Директивата.
28.
От това следва според мен, че единствените обозначения, които могат да позволят да се подчертае ниското съдържание на натрий в натурална минерална вода, са предвидените в Директива 2009/54 съгласно член 9, параграф 2 от тази директива, разглеждан във връзка с приложение III към нея. Всъщност понятието „еквивалентна стойност за сол“, чието тълкуване се иска с първия преюдициален въпрос, присъства само в Регламент № 1924/2006, но не и в посочената директива (
17
), нито впрочем в Директива 2000/13 (
18
).
29.
Уточнявам обаче за всеки случай, че по отношение на тълкуването на понятието„еквивалентна стойност за сол“ по смисъла на приложението към посочения регламент, споделям гледната точка, изразена от френското, гръцкото и италианското правителство, както и от Комисията (
19
), съгласно която общото количество натрий в дадена храна е единствената релевантна основа за изчисляването на „еквивалентната стойност за сол“ на натрия, който се съдържа в тази храна.
30.
Всъщност Регламент № 1924/2006 и приложението към него не правят разлика между различните източници на натрий, който се съдържа в дадена храна. В частност, те не отбелязват никаква разлика в зависимост от евентуалното свързване на натрия с бикарбонатни или хлорни йони. Точно обратното, в разглежданите хранителни претенции посоченото приложение установява пряка зависимост между максималното разрешено съдържание на натрий, независимо от формата, в която се намира, и „еквивалентната стойност за сол“ на това референтно съдържание (
20
).
31.
По същата логика законодателят на Съюза е искал да избегне всякакво объркване между понятието „натрий“ и понятието „сол“ (или натриев хлорид) по-конкретно по отношение на предлагането на пазара на натуралните минерални води, което е уредено от Директива 2009/54 (
21
), и информацията на потребителите относно храните, която впоследствие е уредена от Регламент № 1169/2011 (
22
).
32.
Тези буквални доводи са подкрепени от телеологични съображения. Всъщност, както припомнят френското правителство и Комисията, Регламент № 1924/2006 има за цел да осигури както достоверността на хранителните и здравните претенции, така и високо ниво на защита на потребителите в тази област (
23
). Според мен тези цели могат да бъдат постигнати напълно само ако в хранителните претенции, разрешени по силата на съвместното прилагане на член 8 от този регламент и на приложението към него, се вземе предвид общото съдържание на натрий в дадена храна, а не само една част, а именно под формата на натриев хлорид.
33.
Накрая, Съветът подчертава с основание, че „вземането предвид на общия прием на натрий, независимо от източника, съответства на отдавна утвърдена научна практика в международните организации в областта на храните“ (
24
). Парламентът добавя, че „по отношение на целта да се намали приемът на натрий, в документите на СЗО изрично се установява отношение на еквивалентност между готварската сол (натриев хлорид) и другите източници на натрий, включително и натриевия бикарбонат“ (
25
).
34.
Вследствие на това считам, че понятието „еквивалентна стойност за сол“ по смисъла на приложението към Регламент № 1924/2006 трябва да се тълкува като отнасящо се до общото количество натрий, под каквато и да било форма в дадена храна, а не единствено до натрия в съединение с хлорни йони (натриев хлорид, познат като „готварска сол“).
Б – По преценката на валидността на посочените разпоредби на Директива 2000/13 и Директива 2009/54 (втори въпрос)
1. По съдържанието и обхвата на поставения въпрос
35.
Вторият преюдициален въпрос е поставен при условията на евентуалност. Той е зададен само в хипотезата, при която в отговор на първия въпрос Съдът се произнесе, че за да могат да се използват предвидените в Регламент № 1924/2006 хранителни претенции „ниско съдържание на натрий/сол“ и „много ниско съдържание на натрий/сол“, за изчисляването на съдържанието на „еквивалентната стойност за сол“ на максимално допустимото количество натрий трябва да се вземе предвид цялото количество натрий, под каквато и да било форма на този минерал в храната.
36.
Целта на този въпрос е да се направи преценка по същество на валидността на няколко разпоредби на вторичното право на Съюза, за които запитващата юрисдикция се съмнява, че са съвместими, от една страна, с член 6, параграф 1, първа алинея ДЕС, придаващ задължителен характер на Хартата, и от друга страна, с член 11, параграф 1 от Хартата относно свободата на изразяване на мнение и свободата на информация и член 16 от нея относно свободата на стопанската инициатива (
26
), както и с член 10 от ЕКПЧ, също свързан със свободата на изразяване на мнение (
27
).
37.
Според запитващата юрисдикция, ако се окаже, че всички форми, в които се намира натрият в дадена храна, трябва да бъдат взети предвид при изчисляването на „еквивалентната стойност за сол“, разпоредбите на член 2, параграф 1 от Директива 2000/13 и тези на член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2009/54 във връзка с приложение III към последната, „разглеждани в светлината на установеното в приложението към Регламент № 1924/2006 отношение на еквивалентност между натрия и солта“ (
28
), биха могли да доведат до прекалено ограничаване на посочените по-горе свободи.
38.
Във връзка с това само Neptune Distribution претендира, че така посочените във втория преюдициален въпрос разпоредби на вторичното право на Съюза нарушават основните свободи, прогласени в членове 11, 16 и 52 от Хартата и в член 10 от ЕКПЧ, доколкото съгласно тълкуването на cour administrative d’appel de Lyon тези разпоредби го лишават от възможността да изтъкне качествата на своя продукт посредством информация, която действително съответства на състава му (
29
). Френското, гръцкото и италианското правителство, както и Парламентът, Съветът и Комисията считат, обратно, че съответните разпоредби на Директиви 2000/13 и 2009/54 не нарушават член 6, параграф 1, първа алинея ДЕС във връзка с член 11, параграф 1 и член 16 от Хартата и че следователно не се засяга валидността на тези разпоредби.
39.
Преди всичко си задавам въпрос за относимостта на така формулираното от запитващата юрисдикция искане за преценка на валидността. Всъщност неразумно би било да се счита, че евентуалната невалидност на тези разпоредби на Директива 2000/13 и Директива 2009/54, с която се преработва Директива 80/777, може да произтича от факта, че в разпоредбите на друг акт, а именно на Регламент № 1924/2006, съгласно тълкуването му от Съда, не се прави разлика по отношение на формата на натрия, която трябва да бъде взета предвид в конкретния случай от гледна точка на съдържанието на тази хранителна съставка в дадена храна. За мен е необичайно, че въпросът за валидността на акт от правото на Съюза се повдига, както в случая, в контекст, в който евентуалната несъвместимост с Хартата би произтичала от кумулираното действие на разпоредбите на няколко различни законодателни акта. Освен това припомням, че преценката на валидността на даден акт, която прави Съдът в рамките на преюдициално запитване, трябва по принцип да се основава на фактическото или правното положение, съществувало при приемането на този акт (
30
).
40.
Освен това, както отбелязват френското правителство и Съветът по отношение на предмета на спора в главното производство (
31
), обхватът на втория преюдициален въпрос е определен неправилно. Според мен искането за преценка на валидността от Съда следва да се сведе до разпоредбите на член 9, параграф 2, втора алинея от Директива 2009/54 и на приложение III към нея, чието съвместно прилагане единствено може да бъде релевантно в случая (
32
). След като не съществува никакво особено изискване по отношение на обозначенията, свързани със съдържанието на натрий в състава на дадена храна, в член 2, параграф 1 от Директива 2000/13, в която се определят само правила „от общ и хоризонтален характер“ (
33
), валидността на последната разпоредба не може да бъде засегната от изложените от запитващата юрисдикция съображения.
41.
Вследствие на това считам, че вторият преюдициален въпрос следва да се преформулира. Във всеки случай считам, че невалидността на актове от вторичното право на Съюза, която Neptune Distribution твърди, че се основава на несъвместимост с разпоредбите на Хартата, не би могла да бъде приета в положение като разглежданото (
34
), по-специално поради изложените по-нататък мотиви.
2. По основателността и пропорционалността на въпросните ограничения
42.
Няма никакво съмнение, че съответните разпоредби на Директива 2009/54 представляват ограничение по отношение на закрепените в членове 11 и 16 от Хартата основни права, тъй като ограничават възможността дружествата, които разпространяват на пазара натурални минерални води, да вземат свободно решения по отношение на съдържанието на претенциите, които използват в търговските си послания, свързани с тези продукти.
43.
Съгласно постоянната съдебна практика обаче свободата на стопанската инициатива, гарантирана в член 16 от Хартата, не е абсолютно право и следователно неговото упражняване може да бъде правомерно ограничавано от законодателя на Съюза (
35
). Същото е валидно и за свободата на изразяване на мнение и свободата на информация, защитени в член 11 от Хартата (
36
). От член 52, параграф 1 от Хартата следва обаче, от една страна, че „[в]сяко ограничаване на упражняването на правата и свободите, признати от настоящата Харта, трябва да бъде предвидено в закон и да зачита основното съдържание на същите права и свободи“, и от друга страна, че „[п]ри спазване на принципа на пропорционалност ограничения могат да бъдат налагани, само ако са необходими и ако действително отговарят на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора“.
44.
На първо място, считам, че в случая законовите ограничения, произтичащи от прилагането на въпросните разпоредби, не засягат самата същност на свободата на изразяване на мнение и на информация и на свободата на стопанската инициатива, признати съответно в членове 11 и 16 от Хартата. Макар че целта на тези разпоредби е да се регулира и регламентира упражняването на посочените свободи, по-конкретно по отношение на обозначенията, свързани със съдържанието на натрий, на етикетите и в рекламата за натурални минерални води, по своето естество те не целят да „[накърнят] самата същност“ на тези свободи (
37
), тъй като лицата, спрямо които се прилагат тези правила, запазват възможността си да се изразяват и да информират потребителите, както и правото да упражняват стопанската си дейност в премерено очертани рамки от правото на Съюза.
45.
На второ място, припомням, че съгласно практиката на Съда принципът на пропорционалност изисква актовете на институциите на Съюза да не надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на легитимните цели, следвани от разглежданата правна уредба, като се има предвид, че когато съществува избор между няколко подходящи мерки, трябва да се прибегне до мярката, която създава най-малко ограничения, а породените от нея неудобства не трябва да са несъразмерни с тези цели (
38
).
46.
По отношение на основните цели на разпоредбите на Директива 2009/54 отбелязвам, подобно на правителствата и институциите, изложили становищата си пред Съда, че въвежданите от тях ограничения съответстват на „[о]сновните цели […] [като] защитата на здравето на потребителите, предпазване на потребителите от въвеждане в заблуждение и гарантиране на честна търговия“ (
39
). Всъщност „високата степен“ на „закрилата на човешкото здраве“ и на „защитата на потребителите“ представляват легитимни цели от общ интерес, чието осъществяване е предвидено от Съюза, както е видно от множество разпоредби на ДФЕС и на Хартата (
40
).
47.
По отношение на закрилата на здравето на потребителите връзката между прогласената в член 35 от Хартата цел и приемането на Директива 2009/54 е очевидна от редакцията на разпоредбите на Директивата и по-специално от цитираното по-горе съображение 5 и от член 9, параграф 2 от нея.
48.
В тази връзка френското правителство и Комисията подчертават, че обозначението за ниско съдържание на сол (натриев хлорид) на етикетите и/или в рекламата на тези натурални минерални води може да бъде възприето от купувачите като хранително предимство, въпреки че такова обозначение не отчита общото съдържание на натрий, противно на научните становища, в които се препоръчва да се ограничи консумацията на натрий по медицински причини (
41
). Обратно, Neptune Distribution отправя упрек към разглежданите разпоредби от вторичното право, затова че не правят никаква разлика между, от една страна, натриевия хлорид, чиято прекомерна консумация е общоизвестно вредна за здравето, и от друга страна, натриевия бикарбонат, който се съдържа в някои минерални води. От своя страна запитващата юрисдикция счита, че „съществува сериозно съмнение в еквивалентността между консумирането на води с повишено съдържание на натриев бикарбонат и на води с повишено съдържание на натриев хлорид, по отношение на риска за здравето на лицата, страдащи от високо кръвно налягане, и по-общо на европейските потребители“, по-специално с оглед на различните становища на Европейския орган по безопасност на храните (наричан по-нататък „ЕОБХ“) (
42
).
49.
Считам, от една страна, че при настоящото състояние на научните знания не е възможно да се изрази твърда позиция относно вредния или безвредния характер, по-специално по отношение на високото артериално налягане, на обилна консумация на натрий под форма на бикарбонат или хлорид (
43
). Следователно по силата на принципа на предпазните мерки (
44
), който законодателят на Съюза е задължен да взема предвид (
45
), считам, че следва да се забрани на дистрибуторите на натурални минерални води да използват обозначение, което се основава на ниското съдържание на сол (натриев хлорид), но пропуска общия прием на натрий, който може да идва от евентуалното високо наличие на натриев бикарбонат в тези води. Също така според мен е необходимо да не се разрешава на тези дистрибутори да посочват, както желае Neptune Distribution, разликата, която може да съществува между различните форми на прием на натрий в обозначенията, свързани с техните продукти, тъй като такава претенция може да въведе в заблуждение потребителите по отношение на възможните ползи за тяхното здраве от консумацията на натрий под друга форма, различна от тази на готварската сол (
46
).
50.
От друга страна, от решение Deutsches Weintor (
47
) е видно, че дори една претенция да бъде сама по себе си вярна, забраната ѝ е легитимна в случаите, в които претенцията се окаже непълна. По това дело Съдът, сезиран с искане за преценка на валидността на разпоредбите на Регламент № 1924/2006, по-специално от гледна точка на член 16 от Хартата, е преценил за съвместими с член 6, параграф 1 първа алинея ДЕС посочените разпоредби, които забраняват без изключение на производител или на търговец на вино да използва здравна претенция като разглежданата в главното производство (
48
) поради непълния ѝ характер, дори сама по себе си тя да е вярна (
49
). Така законодателят на Съюза с основание е приел, че трябва да се избягва използването на евентуално верни, но при все това двусмислени обозначения, които лишават потребителите от възможността да регулират осведомено консумацията си по отношение на алкохолните напитки, в посоченото дело и по отношение на натрия, който се съдържа в натуралните минерални води, в настоящото дело.
51.
По отношение на информацията на потребителите относно съществените характеристики на продукти като натуралните минерали води, отбелязвам най-напред, че зачитането на тази цел от общ интерес в случая е пряко свързано със споменатата преди това цел за закрила на човешкото здраве и че следователно някои от изложените по-горе съображения могат също така да са релевантни и в тази връзка. Освен това трябва да се уточни, че свободата на изразяване на мнение и свободата на информация, гарантирани в член 11 от Хартата, включват информация с търговски характер, по-специално с рекламна цел, което важи и за член 10 от ЕКПЧ (
50
).
52.
В настоящото дело може да се отбележи, че дори изложилите становища пред Съда страни да използват по принцип като довод необходимостта от защита на потребителите посредством точна и вярна информация, те правят предложения за диаметрално противоположни отговори, като се позовават на същото това основание (
51
). По мое мнение, като се имат предвид изразените от посочените по-горе международни организации позиции (
52
), действително е необходимо търговците на натурални минерални води да предоставят информация, която е същевременно ясна и пълна по отношение на цялото количество натрий, което се съдържа в тях, така че един нормално съобразителен потребител да може да направи своя информиран избор сред всички сходни продукти, които му се предлагат (
53
), което предполага да не се създава никакво объркване в това отношение, дори когато дадената информация може да бъде вярна (
54
).
53.
И накрая, във връзка с релевантния характер на използваните от законодателя на Съюза правни основания за постигането на двете посочени по-горе цели Neptune Distribution твърди, че ограниченията на свободите на информация и на стопанската инициатива, които произтичат от посочените във втория преюдициален въпрос разпоредби, са непропорционални спрямо тези цели.
54.
Съгласно постоянната практика на Съда обаче „следва на законодателя на Съюза да се признае широко право на преценка в област като тази в случая, която предполага той да направи избор от политическо, икономическо и социално естество и в която е призван да извършва комплексни преценки“, което предполага, че „съдебният контрол за законосъобразност върху актовете му е ограничен“ и че „единствено явно неподходящият характер на приета в тази област мярка с оглед на целта, която компетентните институции възнамеряват да постигнат, може да засегне законосъобразността на такава мярка“ (
55
).
55.
По-специално, при преценката на много сложни факти от научен и технически характер при определяне на обхвата и естеството на приеманите от законодателя на Съюза мерки в такъв контекст е установено, че съдът на Съюза всъщност не може да замени със своята преценка на такива факти преценката на единствените институции, на които Договорът за ЕО е възложил тази задача (
56
). От постоянната съдебна практика е видно, че „правото на преценка, с което разполагат компетентните органи относно определянето на справедливото равновесие между свободата на словото и гореспоменатите цели, се променя в зависимост от всяка една от целите, които обосновават ограничението на това право и съобразно естеството на въпросните дейности“ и по мое мнение свободата на преценка, с която се ползва Съдът, е по-широка по отношение на упражняването на свободата на изразяване на мнение в търговията — именно с цел печалба — по-специално в послания с рекламен характер (
57
).
56.
В случая считам, че с оглед на широкото право на преценка на фактите от научен и технически характер, което трябва да бъде признато на законодателя на Съюза в тази връзка, и с оглед на необходимостта да вземе предвид посоченият по-горе принцип на предпазните мерки (
58
), той основателно е приел, че легитимно преследваните цели с разглежданите разпоредби на Директива 2009/54 не могат да бъдат постигнати с по-малко ограничителни мерки за посочените тук свободи от Neptune Distribution в рамките на търговски по своя характер послания.
57.
Освен това, подобно на френското правителство, Европейския парламент, Съвета и Комисията, считам, че ограничаването на тези свободи е всъщност умерено, тъй като дистрибуторите на натурални минерални води продължават да имат свободата да информират потребителите за състава на водите и по-специално за ниското им съдържание на натрий, като използват върху етикетите или в рекламата изрично разрешени от законодателя на Съюза обозначения, а именно включените в приложение III към Директива 2009/54, или обозначения, които евентуално са предвидени в националните законодателства на държавите членки (
59
).
58.
Въз основа на всички тези обстоятелства считам, че като е приел разпоредбите на член 9, параграф 2, втора алинея от Директива 2009/54 и на приложение III към нея, законодателят на Съюза не е превишил границите, които налага спазването на принципа на пропорционалност с оглед на член 11, член 16 и член 52, параграф 1 от Хартата.
V – Заключение
59.
С оглед на гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на поставените от Conseil d’État (Франция) преюдициални въпроси по следния начин:
1)
Разпоредбата на приложението към Регламент (ЕО) № 1924/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно хранителни и здравни претенции за храните, свързана с условията, при които се приема използването на хранителната претенция „ниско съдържание на натрий/сол“, не е предназначена да се използва за натурални минерални води. За сметка на това посоченото приложение забранява изрично използването на претенцията „много ниско съдържание на натрий/сол“ за натуралните минерални води.
2)
Разпоредбите на член 9, параграф 2, втора алинея и на приложение III към Директива 2009/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 юни 2009 година относно експлоатацията и предлагането на пазара на натурални минерални води са валидни.
(
1
)   Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)   ОВ L 404, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 18, стр. 244.
(
3
)   Въпреки че Съдът вече e тълкувал множество от разпоредбите на Регламент № 1924/2006, никога не се е налагало той да се произнася по отношение на посоченото приложение.
(
4
)   Натрий, който фигурира в списъка на „хранителните вещества“ по член 2, параграф 2 от Регламент № 1924/2006.
(
5
)   ОВ L 109, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 9.
(
6
)   ОВ L 164, стр. 45. С тази директива, в сила от 16 юли 2009 г., се преработва и отменя Директива 80/777/ЕИО на Съвета от 15 юли 1980 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно експлоатацията и продажбата на натурални минерални води (ОВ L 229, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 5, стр. 117).
(
7
)   Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година за предоставянето на информация за храните на потребителите, за изменение на регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 87/250/ЕИО на Комисията, Директива 90/496/ЕИО на Съвета, Директива 1999/10/ЕО на Комисията, Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, директиви 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО на Комисията и на Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията (ОВ L 304, стр. 18).
(
8
)   Вж. бележка под линия 6 от настоящото заключение.
(
9
)   Член 2 от Директива 2000/13 се транспонира във френското право посредством член R. 112–7 от Code de la consommation (Кодекс за потребителите). В първа алинея на неговата действаща редакция от 25 ноември 2005 г. до 13 декември 2014 г. се предвижда, че „[e]тикетирането и използваните методи не трябва да са такива, че да въвеждат в заблуда купувача или потребителя, в частност относно характеристиките на храната и в частност относно [нейните] […], свойства, състав […]“, а в четвърта алинея, че „[з]абраните или ограниченията, предвидени по-горе, важат също така за рекламата и представянето на храните“.
(
10
)   Вж. точка 11 от настоящото заключение. Тези две претенции са разрешени единствено в случаите, когато продуктът съдържа не повече от определено количество натрий (съответно „0,12 g“ и „0,04 g“ натрий „на 100 g или 100 ml“) или еквивалентната стойност за сол на това количество натрий.
(
11
)   Neptune Distribution поддържа, че друг метод на изчисляване на еквивалентната стойност за сол би бил неподходящ, тъй като в натуралните минерални води натрият е основно свързан с бикарбоната и само малка част натрий е свързан с хлор, за да образува сол.
(
12
)   Практическият резултат от последното тълкуване би се изразил в това, че дистрибуторът на натурална минерална вода, която е с ниско съдържание на натриев хлорид, но с високо съдържание на натриев бикарбонат, не би могъл да използва обозначение, свързано с ниско съдържание на сол (или натриев хлорид) на продукта си, доколкото това обозначение, дори ако предположим, че е вярно, по своето естество би предизвикало объркване в съзнанието на купувачите относно общото съдържание на натрий в тази вода.
(
13
)   Френското правителство подчертава, че в спора в главното производство както първоинстанционният, така и въззивният съд са приели, че решението, с което се забраняват спорните обозначения, неправилно е изведено от Регламент № 1924/2006, но че то е можело да бъде оправдано на основание Директива 80/777, впоследствие Директива 2009/54. То отбелязва, че запитващата юрисдикция не поставя под въпрос този анализ, но тя задава при все това първия си въпрос, защото преценява, че приложимите според нея разпоредби към настоящия случай, а именно член 2, параграф 1 от Директива 2000/13, член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2009/54 и приложение III към нея, трябва да бъдат разглеждани във връзка с понятието „еквивалентна стойност за сол“, което е посочено в приложението към Регламент № 1924/2006 (вж. точка 37 от настоящото заключение).
(
14
)   Съгласно определението в член 2, параграф 2, четвърта и пета алинеи от посочения регламент. Относно разликите между тези две категории претенции и съчетаването на относимите спрямо тях разпоредби вж. по-специално решение Ehrmann (C‑609/12, EU:C:2014:252, т. 25 и сл.).
(
15
)   Гръцкото правителство подчертава, че не би могло по-никакъв начин да се твърди, че понятието „хранителна претенция“ по смисъла на Регламент № 1924/2006 е различно от понятието „етикетиране“, регламентирано в Директива 2009/54, тъй като в крайна сметка става дума за защита на едни и същи правни интереси, а именно както за защита на здравето и на потребителите, така и за защита на свободното движение на стоки и на здравословната конкуренция.
(
16
)   Подходът към натуралните минерални води е специфичен както в Директива 2000/13 (вж. член 2, параграф 1, буква б), така и в Регламент № 1169/2011, който заменя тази директива (вж. позоваванията в полза на разпоредбите на правото на Съюза, които са характерни за натуралните минерални води, в членове 7 и 29 на Регламента и в приложение V към него).
(
17
)   Посредством прилагането на посочените разпоредби на Директива 2009/54 заедно, обозначението „подходяща за диета с ниско съдържание на натрий“ може да бъде използвано за натуралните минерални води, чието „[с]ъдържание на натрий [е] по-малко от 20 mg/l“ — критерий, който не се основава на евентуална еквивалентна стойност за сол. Отбелязвам, че това обозначение, чието съдържание е напълно ясно за средния потребител, се позовава не само на относителна стойност на приема на натрий, но и на абсолютна стойност на този прием спрямо посочената диета.
(
18
)   Това се обяснява и с химическата предпоставка, съгласно която натуралните минерални води не съдържат сол (натриев хлорид) като такава. Както подчертават френското правителство и Съветът, те могат да съдържат минерални елементи, като натрий, бикарбонат и хлорид само поотделно, а не съединенията, които същите могат да образуват, като натриев бикарбонат или натриев хлорид, тъй като йоните на всеки един от посочените елементи в тези течности са в разтворено състояние.
(
19
)   Парламентът и Съветът изразяват позиция единствено по отношение на отговора на втория преюдициален въпрос. Някои от съображенията в становищата им обаче внасят полезна яснота и по отношение на първия преюдициален въпрос.
(
20
)   Вж. бележка под линия 10 от настоящото заключение.
(
21
)   Припомням, че посочената директива се позовава единствено на „натрия“, който се съдържа в тези води (вж. приложение III).
(
22
)   Съгласно съображение 37 от Регламент № 1169/2011 с цел да се гарантира, че „крайният потребител лесно ще разбира предоставената на етикета информация“, е „уместно на етикета да се използва терминът „сол“, вместо съответстващия термин за хранителното вещество „натрий“. Освен това в точка 11 от приложение I към него се уточнява на основание на „обявяването на хранителната стойност“, наложено от този регламент, че „съдържанието на [еквивалентната стойност за] сол [трябва да бъде] изчислено с помощта на формулата: сол = натрий × 2,5“, а документът на Комисията, озаглавен „Въпроси и отговори относно прилагането на Регламент (ЕС) № 1169/2011“, от 31 януари 2013 г., добавя, че „общото количество натрий в храната“ трябва да бъде взето предвид в тази връзка (вж. точка 3.25).
(
23
)   Вж. освен точка 6 от изложението на мотивите в предложението (COM(2003) 424 окончателен), завършило с приемането му, и съображения 1, 2, 9 и 10 и член 1, параграф 1 от посочения регламент.
(
24
)   Съветът отбелязва по-конкретно насоките на Codex Alimentarius — съвместен орган на Организацията по прехрана и земеделие (ФАО) към ООН и Световната здравна организация (СЗО) — някои от които са „относно етикетирането на хранителната стойност“ (CAC/GL 2‑1985, преразгледани през 2013 г.), а други — „относно използването на хранителни и здравни претенции“ (CAC/GL 23‑1997, преразгледани през 2004 г.). Отбелязвам, че съображение 7 от Регламент № 1924/2006 изрично се позовава на последните.
(
25
)   Парламентът се позовава по-конкретно на документ на СЗО, озаглавен „Réduire les apports en sel au niveau des populations, Rapport du forum et de la réunion technique OMS 5‑7 octobre 2006 г., Paris, France“ („Ограничаване на приема на сол сред населението. Доклад от форума и техническата среща, СЗО, 5—7 октомври 2006 г., Париж, Франция“) (достъпен на следния интернет адрес: http://apps.who.int/iris/handle/10665/43712), в който се уточнява, че „[п]о смисъла […] на настоящия доклад, […] терминът „сол“ се прилага, независимо от приема на натрий или на натриев хлорид. Терминът „намаляване на хранителния прием на сол“ означава намаляването на общия прием на натрий, каквито и да са хранителните му източници на произход“ (точка 3, курсивът е съгласно оригинала).
(
26
)   Във връзка със съдържанието на тази свобода вж. „Разяснения относно Хартата на основните права“ (ОВ C 303, 2007 г., стр. 17), които съгласно член 6, параграф 1, трета алинея ДЕС и член 52, параграф 7 от Хартата трябва да бъдат взети предвид при тълкуването на разпоредбите ѝ.
(
27
)   От член 52, параграф 3 от Хартата е видно, че доколкото тя съдържа права, съответстващи на права, гарантирани от ЕКПЧ, техният смисъл и обхват са същите като дадените им в посочената конвенция, без този принцип обаче да пречи правото на Съюза да предоставя по-широка защита. Уточнявам, че тази разпоредба е релевантна спрямо член 11 от Хартата, чието съдържание съответства на това на член 10 от ЕКПЧ, но не и спрямо член 16 от Хартата, който няма еквивалент в ЕКПЧ.
(
28
)   Запитващата юрисдикция обяснява посоченото „отношение на еквивалентност“, като отбелязва, че за да се определят праговете, под които е разрешено използването на претенциите за „ниско или много ниско съдържание на натрий/сол“, в приложението към Регламент № 1924/2006 има позоваване на съдържанието на натрий в храната или на неговата „еквивалентна стойност за сол“ без разграничение помежду им.
(
29
)   След като дадена натурална минерална вода може да съдържа не натриев хлорид (сол), а само хлорни йони или натриеви йони, присъстващи независимо едни от други (вж. бележка под линия 18 от настоящото заключение), според мен въпросните обозначения в спора по главното производство са неверни.
(
30
)   Вж. решение SAM Schiffahrt и Stapf (C‑248/95 и C‑249/95, EU:C:1997:377, т. 46).
(
31
)   Това правителство основателно подчертава, че съмненията на запитващата юрисдикция се отнасят само до валидността на забраната да се обозначава ниско съдържание на сол или натриев хлорид в натурална минерална вода с високо съдържание на натриев бикарбонат, а не до валидността на общата забрана за етикет, който може да въведе в заблуждение потребителя или да припише на храна непритежавани от нея ефекти или свойства.
(
32
)   Считам, че член 9, параграф 1 и параграф 2, първа алинея са посочени неправилно от запитващата юрисдикция, тъй като само параграф 2, втора алинея се позовава на приложение III към Директива 2009/54, което единствено съдържа разрешените обозначения и критериите за прилагането им, които на практика са предмет на втория преюдициален въпрос.
(
33
)   Вж. съображения 4 и 5 от Директива 2000/13. Съгласно съображение 8 от Директива 2009/54 в нея се определят „допълнения и дерогации“, които следва да бъдат направени по отношение на предвидените в Директива 2000/13 „общи правила“.
(
34
)   За сравнение, в решение Digital Rights Ireland и др. (C‑293/12 и C‑594/12, EU:C:2014:238) проблемите с намеса в правата, накарали Съда да обяви за невалидна поради липса на пропорционалност разглежданата в делото директива, са от напълно различен характер.
(
35
)   Вж. по-специално заключението на генералния адвокат Mazák по дело Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:189, т. 66 и сл.), както и решение Sky Österreich (C‑283/11, EU:C:2013:28, т. 45 и цитираната съдебна практика).
(
36
)   Вж. решения Schmidberger (C‑112/00, EU:C:2003:333, т. 79) и Damgaard (C–421/07, EU:C:2009:222, т. 26). В посочените по-горе разяснения, свързани с член 11 от Хартата, се уточнява, че законовите ограничения на гарантираното от нея право на свобода на изразяване на мнение трябва да зачитат принципите, прогласени в член 10, параграф 2 от ЕКПЧ.
(
37
)   Вж. по-специално решения Karlsson и др. (C‑292/97, EU:C:2000:202, т. 45 и сл.), Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:526, т. 54 и 57) и Digital Rights Ireland и др. (C‑293/12 и C‑594/12, EU:C:2014:238, т. 39 и 40).
(
38
)   Вж. по-специално решение Schaible (C‑101/12, EU:C:2013:661, т. 29 и цитираната съдебна практика).
(
39
)   Вж. съображение 5 от Директива 2009/54.
(
40
)   В продължение на членове 9 ДФЕС и 12 ДФЕС (разпоредби с общо приложение) и на член 114, параграф 3 ДФЕС (свързан със сближаването на законодателствата на държавите членки), член 168, параграф 1 ДФЕС и член 169, параграф 1 ДФЕС потвърждават, че „[п]ри разработването и изпълнението на всички политики и дейности на Съюза се осигурява високо равнище на закрила на човешкото здраве“, както и „високо равнище на защита на потребителите“, разпоредби, чието съдържание е издигнато в ранг на „принципи“ съответно в членове 35 и 38 от Хартата (вж. посочените по-горе „Разяснения относно Хартата“).
(
41
)   Френското правителство подчертава, че резултатите от международната научноизследователска дейност, събрани от различните здравни органи, по-специално от СЗО, водят до установяването на пряка връзка между прекомерната консумация на натрий и рисковете от високо кръвно налягане, както и свързаните с този риск сърдечно-съдови и бъбречни заболявания.
(
42
)   Съгласно акта за преюдициално запитване, от материалите от преписката по националното дело и по-специално от становище от 21 април 2005 г. на ЕОБХ става ясно, че високото кръвно налягане е основната установена нежелана последица, която е свързана с повишеното приемане на натрий. Въпреки че натрият е основната причина за това състояние, хлорните йони също имат отношение към повишеното кръвно налягане, свързано със значително консумиране на сол. Няколко изследвания показват, че при лица, които страдат от високо кръвно налягане и които спазват диета с повишено приемане на натриев бикарбонат, не се наблюдават същите нежелани последици, като при диета с повишено приемане на натриев хлорид. Макар че в становище, публикувано през юни 2011 г., Европейският орган по безопасност на храните е отказал да включи в списъка на разрешените здравни претенции, предвиден в параграф 3 от член 13 от Регламент № 1924/2006, претенция, според която натриевият бикарбонат не оказва нежелани последици върху кръвното налягане, по съображения, че извършеното изследване в подкрепа на тази претенция не предоставя достатъчно гаранции от методологичен характер, за да се достигне до окончателно заключение, запитващата юрисдикция счита, че само по себе си това обстоятелство също не е достатъчно, за да се твърди, че натриевият бикарбонат трябва да се счита за фактор, който може да предизвика или да засили високо кръвно налягане по същия начин и в същата степен като натриевия хлорид.
(
43
)   Съдържанието на представената от Neptune Distribution статия (Dr Helwig, J. J. À l’instar du chlorure de sodium, le bicarbonate de sodium doit il être considéré comme pouvant induire ou aggraver l’hypertension artérielle? — Médecine et nutrition, 1/2008, vol. 44, р. 29—37) според мен няма решаващ характер в тази връзка, тъй като не се установява нито че публикацията е направена от призната научна организация, нито че отразява постигнат настоящ медицински консенсус. Впрочем самият автор на статията посочва, че статията „няма претенции да разреши въпрос[а], [поставен в заглавието], а по-скоро да направи възможно най-обективна равносметка на събраните експериментални данни в тази област […] през последните две десетилетия“.
(
44
)   Съгласно този принцип, така както е тълкуван в практиката на Съда, „когато има несигурност относно наличието или обхвата на рискове за здравето на човека, могат да бъдат взети защитни мерки, без да е необходимо да се изчаква, докато действителното съществуване и сериозността на тези рискове бъдат напълно доказани“ и е достатъчно „вероятността от действително увреждане на общественото здраве да продължава да съществува, в случай че рискът настъпи“ (решение Acino/Комисия, C‑269/13 P, EU:C:2014:255, т. 57 и 58 и цитираната съдебна практика), по-специално с оглед на „най-достоверните налични научни данни и на най-новите резултати от международните научни изследвания“ (решение Afton Chemical, C‑343/09, EU:C:2010:419, т. 60).
(
45
)   Вж. по-специално решение Alliance for Natural Health и др. (C‑154/04 и C–155/04, EU:C:2005:449, т. 68 и цитираната съдебна практика).
(
46
)   Френското правителство отбелязва основателно, че обозначение, което подчертава ниското съдържание на сол (натриев хлорид) на натурална минерална вода, която обаче е с високо съдържание на натриев бикарбонат, може да прикрие сериозния прием на натрий с такава вода и следователно да насърчи прекомерната ѝ консумация, като по този начин се стигне до превишаване на нормата на дневен прием на натрий, препоръчвана от СЗО.
(
47
)   C‑544/10, ЕС:C:2012:526.
(
48
)   Съдът се е произнесъл, че понятието „здравни претенции“ по смисъла на посочения регламент, които обикновено са забранени за алкохолни напитки, обхваща обозначение като „лесно за усвояване“, съчетано с посочване на намаленото съдържание на киселини, които са вещества, считани за неблагоприятни от голям брой потребители (пак там, точка 41).
(
49
)   Съдът е посочил, че спорната претенция, дори сама по себе си да може да се приеме за фактически вярна, при все това се оказва непълна и следователно двусмислена, дори подвеждаща, когато тя изтъква лесната усвояемост на въпросното вино, но премълчава факта, че независимо от доброто протичане на храносмилането присъщите на консумацията на алкохолни напитки опасности изобщо не са изключени, нито дори ограничени (пак там, точка 50 и сл.). Също така в решение Teekanne (C‑195/14, EU:C:2015:361, т. 36—41) Съдът подчертава, че етикетирането на храна, общо разглеждано, може да бъде от такова естество, което да заблуди средния потребител, независимо от обстоятелството, че съдържащият се в него списък на съставките е точен.
(
50
)   Вж. по-специално решения Германия/Парламент и Съвет (C‑380/03, EU:C:2006:772, т. 155) и Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, т. 27 и цитираната съдебна практика), както и решение ЕСПЧ, Hachette Filipacchi Presse Automobile и Dupuy c/у Франция, № 13353/05 (§ 30 и цитирана съдебна практика, 5 март 2009 г.).
(
51
)   Така Neptune Distribution поддържа, че разпространението на вярна сама по себе си информация (вж. изразените от мен резерви в бележка под линия 29 от настоящото заключение), свързана със състава на дадена натурална минерална вода с високо съдържание на натриев бикарбонат, но с ниско съдържание на натриев хлорид, ще допринесе за защитата на потребителите, като им помогне да изберат съставните елементи на хранителния си режим, докато френското правителство поддържа, че предвидените от Директиви 2000/13 и 2009/54 ограничения по отношение на обозначения като тези по главното производство са подходящи и необходими, за да се даде възможност на потребителите да направят информиран избор, съответстващ по най-добър начин на хранителните им потребности.
(
52
)   По-конкретно становището на СЗО и на ЕОБХ, споменати в бележки под линия 25 и 42 от настоящото заключение.
(
53
)   Макар Регламент № 1169/2011 да не е приложим в случая по делото (вж. точка 7 от настоящото заключение), според мен е полезно да се подчертае, че загрижеността да се информират по най-добър начин потребителите, за да им се даде възможност да „изберат“ хранителните си продукти „информирано“, се появява многократно в този регламент, в частност по отношение на хранителни елементи като натрия (вж. по-специално съображения 3, 4, 10, 34, 36 и 37, както и член 3, параграфи 1 и 4). Вж. също бялата книга на Комисията, озаглавена „Стратегия за Европа по отношение на храненето, наднорменото тегло и здравословните проблеми, свързани със затлъстяването“, COM(2007) 279 окончателен, стр. 5 и сл.
(
54
)   Вж. точка 50 от настоящото заключение и по аналогия решение на ЕСПЧ, Markt intern Verlag GmbH и Klaus Beermann c/у Германия (20 ноември 1989 г., № 10572/83, серия A № 165_§ 35).
(
55
)   Вж. по-специално решения Alliance for Natural Health и др. (C‑154/04 и C‑155/04, EU:C:2005:449, т. 52), Германия/Парламент и Съвет (C‑380/03, EU:C:2006:772, т. 145 и цитираната съдебна практика) и Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, т. 125 и цитираната съдебна практика), курсивът е мой.
(
56
)   Вж. решения Nickel Institute (C 14/10, EU:C:2011:503, т. 60) и Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, т. 60 и цитираната съдебна практика).
(
57
)   Вж. по-специално решения Германия/Парламент и Съвет (C‑380/03, EU:C:2006:772, т. 155) и Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, т. 27), както и заключението ми по дело Novo Nordisk (C‑249/09, EU:C:2010:616, т. 46 и сл.). Също така ЕСПЧ упражнява правото си на контрол, като претегля значимостта на правата и оставя свобода на преценка, чийто обхват се променя в зависимост от начина и обстоятелствата на упражняване на свободата на изразяване на мнение, като дадената свобода е очевидно по-голяма в търговската област (вж. по-специално ЕСПЧ, Ahmed и др. с/у Обединено кралство, № 22954/93, ЕСПЧ 1998 г. VI, § 61, както и Remuszko с/у Полша, № 1562/10, § 64 и цитираната съдебна практика, 16 юли 2013 г.).
(
58
)   Вж. точка 49 по-горе.
(
59
)   В това отношение Съветът и Комисията подчертават, че предвидените в посоченото приложение III обозначения позволяват потребителят да се информира относно общата степен на минерализация на дадена натурална минерална вода (вж. например обозначението „с висока минерализация“), както и относно характерните особености на водата (вж. например обозначенията „съдържа бикарбонат“, „съдържа хлорид“ и „съдържа натрий“) или способността на водата да отговори на специфична диета (посредством обозначението „подходяща за диета с ниско съдържание на натрий“, което е най-подходящото според мен, като е достатъчно съответната натурална минерална вода да има съдържание на натрий по-малко от 20 mg/l, каквото е изискването на тази разпоредба). Те основателно допълват, че фактът, че нито една държава членка не се е възползвала от възможността, предвидена в член 9, параграф 2, трета алинея от Директива 2009/54, а именно да разреши включването на други, освен изброените в приложение III обозначения, е конкретен признак, че критикуваната уредба сама по-себе си може да осигури полезна за потребителя информация посредством търговците на натурални минерални води. Освен това Парламентът изтъква основателно, че посочената възможност представлява елемент на гъвкавост, който потвърждава, че правният режим, въведен от законодателя на Съюза, спазва принципа на пропорционалност.