62024CJ0257
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kymmenes jaosto)
10 päivänä heinäkuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaaliturva – Siirtotyöläiset – Asetus (EY) N:o 883/2004 – 3 artikla – Asiallinen soveltamisala – Työntekijöiden vapaa liikkuvuus – SEUT 45 artikla – Asetus (EU) N:o 492/2011 – 7 artikla – Yhdenvertainen kohtelu – Sosiaaliset edut – Rajatyöntekijän alaikäinen vammainen lapsi – Sopeutumistuki koulunkäyntiavustajan palveluina vammaisille lapsille – Asuinpaikkaa koskeva edellytys – Oikeasuhteisuus
Asiassa C‑257/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Nordrhein-Westfalenin osavaltion sosiaaliturva-asioiden ylioikeus, Saksa) on esittänyt 8.4.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 12.4.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
PE, edustajinaan hänen vanhempansa,
vastaan
Städteregion Aachen,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. Gratsias sekä tuomarit E. Regan (esittelevä tuomari) ja J. Passer,
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller ja R. Kanitz,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään B.‑R. Killmann ja F. van Schaik,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (EUVL 2004, L 166, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 988/2009 (EUVL 2009, L 284, s. 43) (jäljempänä asetus N:o 883/2004), 3 artiklan, työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 (EUVL 2011, L 141, s. 1) 7 artiklan 2 kohdan sekä SEUT 20 artiklan ja SEUT 21 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä alaikäinen lapsi PE, jota hänen vanhempansa edustavat, ja toisaalta Städteregion Aachen (Aachenin seudun erityinen kuntayhtymä, Saksa) ja jossa on kyse siitä, että PE:lle on kieltäydytty myöntämästä vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina annettavaa sopeutumistukea.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 883/2004
3
Asetuksen N:o 883/2004 I osastoon, jonka otsikko on ”Yleiset säännökset”, sisältyvässä 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Asiallinen soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä asetusta sovelletaan kaikkeen seuraavia sosiaaliturvan aloja koskevaan lainsäädäntöön:
a)
sairausetuudet;
– –
3.   Tätä asetusta sovelletaan myös maksuihin perustumattomiin erityisiin rahaetuuksiin, joista säädetään 70 artiklassa.
– –
5.   Tätä asetusta ei sovelleta
a)
lääkinnälliseen ja sosiaalihuoltoon – –
– –”
4
Asetuksen N:o 883/2004 III osaston, jonka otsikko on ”Eri etuusryhmiä koskevat erityissäännökset”, 9 luvussa, jonka otsikko on ”Erityiset maksuihin perustumattomat rahaetuudet”, olevan 70 artiklan, jonka otsikko on ”Yleisiä säännöksiä”, 2 kohdan c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä luvussa ’erityisillä maksuihin perustumattomilla rahaetuuksilla’ tarkoitetaan etuuksia,
– –
c)
jotka on mainittu liitteessä X.”
5
Mainitun asetuksen liitteessä X säädetään väliotsikon ”Saksa” jälkeen seuraavaa:
”a)
Perustoimeentulotuki vanhuksille ja henkilöille, joiden ansiokyky on alentunut, sosiaalilain XII osan 4 luku.
b)
Työnhakijoiden perusturvaan liittyvät toimeentuloetuudet, paitsi jos kyseisten etuuksien osalta edellytykset väliaikaisen lisäosan myöntämiseksi työttömyysetuuden jälkeen täyttyvät (sosiaalilain II osan 24 pykälän 1 momentti).”
Asetus N:o 492/2011
6
Asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltion kansalaista ei työntekijänä saa kansalaisuutensa vuoksi saattaa toisen jäsenvaltion alueella kotimaisiin työntekijöihin verrattuna eri asemaan työ‑ ja palvelussuhteen ehtojen suhteen; tämä koskee erityisesti palkkausta, irtisanomista ja työttömyyden sattuessa paluuta saman alan työhön tai uudelleen työllistämistä.
2.   Hänen on saatava samat sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut kuin kotimaisten työntekijöiden.”
Saksan oikeus
7
Sosiaalilain yhdeksännessä osassa (Sozialgesetzbuch Neuntes Buch), jonka otsikko on ”Vammaisten kuntoutus ja osallistuminen”, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä SGB IX), säädetään edellytyksistä, joiden täyttyessä vammaisille lapsille voidaan myöntää sopeutumistukea koulunkäyntiavustajan palveluina.
8
SGB IX:n 101 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Saksan kansalaiset, jotka asuvat vakinaisesti ulkomailla, eivät saa sopeutumistukietuuksia. Tästä voidaan poiketa yksittäistapauksissa vain silloin, kun se on poikkeuksellisen hätätilanteen vuoksi välttämätöntä ja lisäksi osoitetaan, että paluu Saksaan on mahdotonta seuraavista syistä:
1.   sellaisen lapsen hoito ja kasvatus, jonka on oikeudellisista syistä jäätävä ulkomaille
2.   pitkäaikainen laitoshoito tai hoidon tarpeen vakavuus tai
3.   viranomaisten toiminta”.
9
SGB IX:n 104 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Sopeutumistuen sisältö määräytyy yksittäistapauksen erityispiirteiden perusteella, erityisesti tarpeen luonteen, henkilökohtaisten olosuhteiden, sosiaalisen ympäristön sekä omien vahvuuksien ja voimavarojen mukaan – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
10
Pääasian valittaja, joka on Saksassa vuonna 2009 syntynyt Saksan ja Irlannin kansalainen, asuu vanhempiensa kanssa Belgiassa Saksan rajan läheisyydessä. Hänen äitinsä, joka on Saksan kansalainen, työskentelee kokoaikaisena palkattuna lääkärinä Aachenissa (Saksa). Hänen isänsä, joka on Irlannin kansalainen, oli Euroopan unionin virkamies, joka työskenteli Maastrichtissa (Alankomaat).
11
Pääasian valittajalla on henkinen vamma, joka edellyttää erityistä hoitoa. Käytyään koulua erityisoppilaitoksessa Eupenissa (Belgia) hän on lukuvuodesta 2017–2018 lähtien käynyt koulua osallistavissa kouluissa Aachenissa. Aachenin seudun erityinen kuntayhtymä myönsi hänelle hänen hakemuksestaan SGB IX:n säännösten mukaisesti sopeutumistukea vammaisten lasten koulunkäyntiavustajan palveluina lukuvuodesta 2017–2018 lukuvuoteen 2020–2021 vastaamalla koulunkäyntiavustajan kustannuksista aluksi 15 tunnilta ja myöhemmin 35 tunnilta viikossa.
12
Aachenin seudun erityinen kuntayhtymä hylkäsi 9.6.2021 tekemällään päätöksellä hakemuksen sopeutumistuen myöntämisestä lukuvuodeksi 2021–2022, koska pääasian valittajan vakinainen asuinpaikka on Belgiassa eikä hän siten täytä SGB IX:n 101 §:n 1 momentista johtuvaa edellytystä, jonka mukaan vakinaisen asuinpaikan on oltava Saksan alueella. Kyseinen viranomainen hylkäsi 20.8.2021 tekemällään päätöksellä samoilla perusteilla pääasian valittajan tekemän oikaisuvaatimuksen alkuperäisestä hylkäyspäätöksestä.
13
Sozialgericht Aachen (sosiaaliturva-asioiden alioikeus, Aachen, Saksa) hylkäsi 25.1.2022 antamallaan tuomiolla niin ikään tällä perusteella pääasian valittajan, jota hänen vanhempansa edustivat, näistä päätöksistä nostaman kanteen. Kyseinen tuomioistuin katsoi lisäksi, että SGB IX:ssä säädettyä oikeutta sopeutumistukeen vammaisten lasten koulunkäyntiavustajan palveluina ei myöskään voida perustaa unionin oikeuteen, koska se ei kuulu asetuksen N:o 883/2004 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin sairausetuuksiin ja koska kyseisen asetuksen 3 artiklan 5 kohdan a alakohdassa säädetään nimenomaisesti, että asetusta ei sovelleta ”lääkinnälliseen ja sosiaalihuoltoon”.
14
Pääasian valittaja, jota hänen vanhempansa edustavat, teki Landessozialgericht Nordrhein-Westfaleniin (Nordrhein-Westfalenin osavaltion sosiaaliturva-asioiden ylioikeus, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, valituksen, jossa hän vaati kyseisen tuomion muuttamista ja Aachenin seudun erityisen kuntayhtymän velvoittamista siihen, että se muuttamalla 9.6.2021 tehtyä päätöstä, sellaisena kuin se on vahvistettu 20.8.2021 tehdyllä päätöksellä, korvaa hänelle koulunkäyntiavustajan käyttämisestä aiheutuneet kustannukset eli 12782,32 euroa 1.8.2021 ja 30.11.2021 väliseltä ajalta Belgian saksankielisen yhteisön vastattua vapaaehtoisesti koulunkäyntiavustajan kustannuksista 1.12.2021 ja 30.6.2022 väliseltä ajalta.
15
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että sen käsiteltäväksi saatettu valitus olisi kansallisen oikeuden perusteella hylättävä. Se pohtii kuitenkin, onko kansallinen oikeus tältä osin yhteensopiva unionin oikeuden kanssa.
16
Kyseinen tuomioistuin pohtii ensinnäkin, kuuluuko nyt käsiteltävä asia asetuksen N:o 883/2004 soveltamisalaan. Pääasiassa kyseessä oleva sopeutumistuki, joka on vammaisille lapsille koulutukseen osallistumista varten koulunkäyntiavustajan palveluina annettava etuus, ei näytä olevan kyseisen asetuksen asialliseen soveltamisalaan kuuluva sosiaaliturvaetuus, koska sille ei ole asetettu objektiivisia edellytyksiä, kuten vammaisuuden astetta, ja koska se myönnetään asianomaisen henkilön henkilökohtaisten tarpeiden perusteella toimivaltaisen kansallisen viranomaisen näistä tarpeista tekemän yksilöllisen arvioinnin perusteella.
17
Lisäksi on kyseenalaista, voidaanko SGB IX:ssä säädettyä vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina annettavaa sopeutumistukea pitää asetuksen N:o 883/2004 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna sairausetuutena, koska sairauden käsite sen tavanomaisessa merkityksessä merkitsee terveydentilan tilapäistä muuttumista, kun taas tämän sopeutumistuen tarkoituksena on mahdollistaa tuen saajille heidän kykyjään ja saavutuksiaan vastaava koulutus ja edistää heidän osallistumistaan yhteiskuntaan.
18
SGB IX:ssä säädetty vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävä sopeutumistuki vaikuttaa siis kuuluvan pikemminkin sosiaalihuollon käsitteeseen, joka on asetuksen N:o 883/2004 3 artiklan 5 kohdan a alakohdan nojalla nimenomaisesti jätetty kyseisen asetuksen asiallisen soveltamisalan ulkopuolelle. Tämä sopeutumistuki ei nimittäin liity mihinkään kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista vakuutustapahtumista. Lisäksi työskentely‑, maksu‑ tai vakuutuskausilla ei ole mitään merkitystä sopeutumistuen saamisessa, koska tämä etuus annetaan tapauskohtaisesti ja toissijaisesti. Mainittu sopeutumistuki ei myöskään ole saman asetuksen 70 artiklassa tarkoitettu erityinen maksuihin perustumaton rahaetuus, koska sitä ei mainita asetuksen liitteessä X.
19
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että on tarpeen selventää kysymystä siitä, onko se, että unionin kansalaiselta evätään SGB IX:ssä säädetty vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävä sopeutumistuki, yhteensopivaa asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohdan kanssa, jonka mukaan jokaisella jäsenvaltion kansalaisella on työntekijänä muiden jäsenvaltioiden alueella oikeus samoihin sosiaalisiin etuihin kuin kotimaisilla työntekijöillä. Koska pääasian valittajan äiti on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, hänellä on oikeus vedota tähän säännökseen sitä jäsenvaltiota vastaan, jonka kansalainen hän on. Unionin tuomioistuin ei kuitenkaan ole vielä lausunut siitä, onko rajatyöntekijän vammaiselle lapselle koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävä sopeutumistuki kyseisessä säännöksessä tarkoitettu sosiaalinen etu. Sosiaalisen edun käsitteelle annettava laaja tulkinta voisi puoltaa tällaisen sopeutumistuen sisällyttämistä käsitteeseen. SGB IX:ssä säädetyn vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävän sopeutumistuen edellytyksenä oleva asuinpaikkaa koskeva vaatimus saattaisi siten merkitä välillistä syrjintää, koska se voi luonnostaan vaikuttaa enemmän rajatyöntekijöihin kuin kotimaisiin työntekijöihin.
20
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa tällaisen rajoituksen oikeuttamisesta, että sosiaaliturvajärjestelmän taloudellisen tasapainon vaarantuminen voi olla sellainen yleisen edun mukainen hyväksyttävä syy, jolla voidaan perustella ulkomailla asuvien henkilöiden jättäminen etuuksia koskevan oikeuden ulkopuolelle. Tältä osin se, että SGB IX:ssä säädetään poikkeuksista tähän poissulkemiseen sellaisten erityisten vaikeuksien vuoksi, jotka liittyvät pääasiallisesti etuuksien todennäköiseen tarjoamiseen asuinjäsenvaltiossa, mahdollistaa kaiken perusteettoman syrjinnän poistamisen. Lisäksi voitaisiin väittää, että SEUT 18 artiklassa yleisesti vahvistettu syrjintäkiellon periaate on konkretisoitu asetuksen N:o 883/2004 3 artiklan 5 kohdan a alakohdassa sosiaalihuollon etuuksien osalta, mikä oikeuttaa sen, ettei kyseessä olevaa sopeutumistukea voida myöntää henkilöille, jotka eivät asu kyseisen valtion alueella. Mainittu soveltamisalan ulkopuolelle jättäminen vahvistaa siten kansainväliseen oikeuteen perustuvan alueperiaatteen, jonka mukaan verovaroista rahoitettavia avustusetuuksia on myönnettävä ainoastaan kotimaassa asuville henkilöille.
21
Ei kuitenkaan ole varmaa, että ulkomailla asuvien henkilöiden jättäminen SGB IX:ssä säädetyn vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina annettavan sopeutumistuen ulkopuolelle olisi tosiasiallisesti tarpeen verovarojen asianmukaisen käytön kannalta. Erityisesti on epäselvää, missä määrin Saksan liittotasavalta tosiasiallisesti säästäisi menoja tämän 1.1.2004 tapahtuneen sääntelyn tiukentamisen seurauksena toteutetun poissulkemisen ansiosta. Lisäksi Saksan ulkopuolella asuvat Saksan kansalaiset joutuisivat mainitun poissulkemisen vuoksi mahdollisesti palaamaan Saksaan, mikä lisäisi kyseiselle jäsenvaltiolle aiheutuvia kustannuksia. Koska kansallinen lainsäätäjä on tällä tiukentamisella pyrkinyt vähentämään sopeutumistuen väärinkäyttöä, tämä tavoite vaikuttaa myös kyseenalaiselta erityisesti suhteellisuusperiaatteen kannalta. Väärinkäytön vaaraa ei nimittäin ole Saksan alueella annettujen luontoisetuuksien osalta. Ei ole myöskään olemassa seikkoja, jotka osoittaisivat, että pääasian valittaja olisi syyllistynyt oikeuden väärinkäyttöön luomalla keinotekoisesti edellytykset asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen sosiaalisten etujen saamiselle. Lopuksi komissio toteaa, että siltä osin kuin ulkomailla asuvien henkilöiden poissulkemisen tarkoituksena on vapauttaa toimivaltaiset kansalliset viranomaiset etuuksien myöntämistä ulkomailla asuville Saksan kansalaisille koskevien edellytysten vaivalloisesta tutkimisesta, poissulkemisen tarpeellisuus on edelleen kyseenalainen, koska nämä etuudet annetaan Saksan alueella.
22
Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, merkitseekö ulkomailla asuvien henkilöiden jättäminen vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina annettavan sopeutumistuen ulkopuolelle objektiivisesti oikeutettua rajoitusta unionin kansalaisille SEUT 20 artiklan ja SEUT 21 artiklan 1 kohdan perusteella kuuluvaan oikeuteen. Pääasian valittajaa nimittäin kohdellaan epäedullisesti pelkästään sen vuoksi, että hän on päättänyt käyttää liikkumisvapauttaan asettumalla vakituisesti asumaan Belgiaan.
23
Tässä tilanteessa Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 883/2004] 3 artiklaa tulkittava siten, että [SGB IX:n] mukainen sopeutumistuki, joka myönnetään koulunkäyntiavustajan palveluina, on kyseisen asetuksen 3 artiklassa tarkoitettu etuus ja kuuluu näin ollen tämän asetuksen asialliseen soveltamisalaan?
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:
2)
Onko [asetuksen N:o 492/2011] 7 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansallisen oikeuden säännökselle, jonka mukaan SGB IX:n mukaisen sopeutumistuen, joka myönnetään koulunkäyntiavustajan palveluina, saamisen edellytyksenä on asuinpaikka kyseisen valtion alueella?
3)
Onko kyse [SEUT] 20 artiklassa ja [SEUT] 21 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta unionin kansalaisen oikeuksien perusteettomasta rajoittamisesta silloin, kun SGB IX:n mukainen koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävä sopeutumistuki evätään unionin kansalaisilta, joiden kotipaikka tai asuinpaikka on toisessa (raja)jäsenvaltiossa, ja kyseinen luontoisetuus tarjotaan oleskeluvaltiossa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
24
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 883/2004 3 artiklaa tulkittava siten, että SGB IX:ssä säädetyn vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävän sopeutumistuen kaltainen etuus kuuluu kyseisen asetuksen asialliseen soveltamisalaan.
25
Tähän kysymykseen vastaamiseksi on ensiksi selvitettävä, onko tällainen sopeutumistuki mainitun asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sosiaaliturvaetuus.
26
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 883/2004 soveltamisalaan kuuluvien etuuksien ja sen soveltamisalan ulkopuolelle jäävien etuuksien välinen ero perustuu ennen kaikkea kunkin etuuden tunnusomaisiin osatekijöihin ja erityisesti etuuden tavoitteisiin ja myöntämisedellytyksiin eikä siihen, pidetäänkö etuutta kansallisessa lainsäädännössä sosiaaliturvaetuutena (tuomio 11.4.2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Etuutta voidaan siten pitää asetuksen N:o 883/2004 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna sosiaaliturvaetuutena, jos yhtäältä sen myöntäminen etuudensaajille perustuu tiettyyn laissa määriteltyyn asemaan kaikesta yksilöllisestä tarveharkinnasta riippumatta ja jos toisaalta etuus liittyy johonkin asetuksen N:o 883/2004 3 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti mainittuun vakuutustapahtumaan. Nämä kaksi edellytystä ovat kumulatiivisia (tuomio 11.4.2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Edellisessä kohdassa mainitun ensimmäisen edellytyksen osalta on huomautettava, että se täyttyy, jos etuus myönnetään sellaisten objektiivisten kriteerien perusteella, jotka täyttyessään synnyttävät oikeuden etuuteen siten, ettei toimivaltainen kansallinen viranomainen voi ottaa huomioon muita henkilökohtaisia olosuhteita (tuomio 11.4.2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että SGB IX:ssä säädetyn vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävän sopeutumistuen edellytyksenä ei ole objektiivisten edellytysten, kuten muun muassa työkyvyttömyyden tai vammaisuuden tietyn asteen tai tason, täyttyminen, vaan toimivaltainen kansallinen viranomainen myöntää sen SGB IX:n 104 §:n 1 momentin mukaisesti asianomaisen henkilön henkilökohtaisten tarpeiden perusteella ja hänen tilanteestaan tekemänsä yksilöllisen ja harkinnanvaraisen arvioinnin perusteella.
30
Näin ollen on todettava, että SGB IX:ssä säädetty vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävä sopeutumistuki ei täytä ensimmäistä tämän tuomion 27 kohdassa mainituista kahdesta kumulatiivisesta edellytyksestä, joten kyseinen tuki ei ole asetuksen N:o 883/2004 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sosiaaliturvaetuus.
31
On kuitenkin muistutettava, että kyseisen asetuksen 3 artiklan 3 kohdalla laajennetaan asetuksen soveltamisala koskemaan sen 70 artiklassa tarkoitettuja erityisiä maksuihin perustumattomia rahaetuuksia. Näin ollen on toiseksi tarkistettava, onko SGB IX:ssä säädetty vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävä sopeutumistuki tällainen etuus.
32
Tältä osin on riittävää todeta, että jo asetuksen N:o 883/2004 70 artiklan 2 kohdan c alakohdan sanamuodosta ilmenee, että erityisillä maksuihin perustumattomilla rahaetuuksilla tarkoitetaan yksinomaan kyseisen asetuksen liitteessä X mainittuja etuuksia. SGB IX:ssä säädettyä sopeutumistukea vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina ei kuitenkaan mainita kyseisessä liitteessä. Se ei siis ole tällainen etuus (ks. vastaavasti tuomio 12.3.2020, Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle, C‑769/18, EU:C:2020:203, 35 kohta).
33
Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että asetuksen N:o 883/2004 3 artiklaa on tulkittava siten, että SGB IX:ssä säädetyn vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävän sopeutumistuen kaltainen etuus ei kuulu kyseisen asetuksen asialliseen soveltamisalaan, koska tämän etuuden myöntäminen ei edellytä objektiivisten edellytysten täyttymistä vaan se perustuu toimivaltaisen kansallisen viranomaisen yksilölliseen arvioon asianomaisen henkilön tarpeista.
Toinen kysymys
34
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan sopeutumistuen myöntäminen koulunkäyntiavustajan palveluina rajatyöntekijän, joka on unionin kansalainen, vammaiselle lapselle edellyttää, että kyseinen lapsi asuu kyseisen valtion alueella.
35
Tähän kysymykseen vastaamiseksi on ensinnäkin muistutettava, että kaikki unionin kansalaiset, jotka käyttävät oikeuttaan työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen ja tekevät työtä muussa jäsenvaltiossa kuin asuinjäsenvaltiossaan, kuuluvat asuinpaikastaan ja kansalaisuudestaan riippumatta SEUT 45 artiklan, jota asetuksella N:o 492/2011 on tarkoitus konkretisoida, soveltamisalaan (tuomio 2.4.2020, PF ym., C‑830/18, EU:C:2020:275, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36
Näin ollen tätä asetusta sovelletaan erotuksetta sekä vastaanottavassa jäsenvaltiossa asuviin siirtotyöläisiin että rajatyöntekijöihin, jotka työskentelevät viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa mutta asuvat toisessa jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti tuomio 15.6.2023, Thermalhotel Fontana, C‑411/22, EU:C:2023:490, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että pääasian valittajan äiti on Saksan kansalainen, joka työskentelee Saksassa mutta asuu Belgiassa.
38
Tällaisella rajatyöntekijällä, joka on käyttänyt liikkumisvapauttaan, on siis oikeus vedota sitä jäsenvaltiota vastaan, jonka kansalainen hän on, asetukseen N:o 492/2011 ja erityisesti sen 7 artiklan 2 kohtaan, jossa vahvistetaan työntekijöiden yhdenvertaisen kohtelun periaate kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen sosiaalisten etujen saamisessa. Tällaisen rajatyöntekijän perheenjäsenet hyötyvät välillisesti tästä yhdenvertaisesta kohtelusta (ks. vastaavasti tuomio 2.4.2020, PF ym., C‑830/18, EU:C:2020:275, 25 ja 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Toiseksi asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta sosiaalisten etujen käsitteestä on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sillä tarkoitetaan kaikkia työsopimukseen liittyviä tai siihen liittymättömiä etuja, jotka tunnustetaan yleensä kotimaisille työntekijöille pelkästään sillä perusteella, että he asuvat kyseisen valtion alueella, ja joiden ulottaminen työntekijöihin, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, on omiaan helpottamaan heidän liikkuvuuttaan. Tässä säännöksessä olevaa viittausta sosiaalisiin etuihin ei voida tulkita suppeasti (ks. vastaavasti tuomio 11.4.2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Sosiaalisia etuja ovat siis sellaiset sosiaalietuudet, jotka myönnetään siirtotyöläisen huollettavana olevalle lapselle, jonka elatukseen hänen on osallistuttava (ks. vastaavasti mm. tuomio 20.6.1985, Deak, 94/84, EU:C:1985:264, 24 kohta; tuomio 18.6.1987, Lebon, 316/85, EU:C:1987:302, 13 kohta ja tuomio 20.6.2013, Giersch ym., C‑20/12, EU:C:2013:411, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Tästä seuraa, että SGB IX:ssä säädetyn kaltainen vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina annettava sopeutumistuki on asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalinen etu.
42
Kolmanneksi on korostettava, että tämä säännös on erityinen ilmaisu sosiaalisten etujen myöntämisen erityisalalla SEUT 45 artiklassa vahvistetusta yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta, ja sitä on tulkittava samalla tavalla kuin viimeksi mainittua määräystä (tuomio 2.4.2020, PF ym., C‑830/18, EU:C:2020:275, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43
Tällä yhdenvertaisen kohtelun periaatteella ei kielletä ainoastaan kansalaisuuteen perustuvaa ilmeistä syrjintää vaan myös kaikki sellaiset peitellyn syrjinnän muodot, joissa tosiasiallisesti päädytään samaan lopputulokseen muita erotteluperusteita soveltamalla (tuomio 2.4.2020, PF ym., C‑830/18, EU:C:2020:275, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44
Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen asuinpaikkaa koskeva edellytys, joka asianomaisen jäsenvaltion säännöstössä asetetaan vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina annettavan sopeutumistuen myöntämiselle, on jo luonteensa puolesta omiaan asettamaan toisessa jäsenvaltiossa asuvat rajatyöntekijät epäedulliseen asemaan, joten se merkitsee asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvaa välillistä syrjintää (ks. vastaavasti tuomio 2.4.2020, PF ym., C‑830/18, EU:C:2020:275, 31 ja 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45
Tästä syystä pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen säännöstö, jolla tietyt työntekijät asetetaan huonompaan asemaan pelkästään sillä perusteella, että he ovat asettuneet vakituisesti asumaan toiseen jäsenvaltioon, on SEUT 45 artiklassa tarkoitetun työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitus, koska se voi estää jäsenvaltion kansalaista lähtemästä tai saada hänet luopumaan lähtemästä kotimaastaan käyttääkseen oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, vaikka kyseistä säännöstöä sovellettaisiinkin erotuksetta (ks. vastaavasti tuomio 2.4.2020, PF ym., C‑830/18, EU:C:2020:275, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tällainen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitus voidaan hyväksyä vain, jos se on objektiivisesti perusteltu. Jotta syrjintä olisi perusteltua, sen on oltava omiaan takaamaan hyväksyttävän tavoitteen toteuttaminen eikä se saa ylittää sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi (ks. vastaavasti mm. tuomio 13.12.2012, Caves Krier Frères, C‑379/11, EU:C:2012:798, 48 kohta ja tuomio 2.4.2020, PF ym., C‑830/18, EU:C:2020:275, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47
Nyt käsiteltävässä asiassa Saksan hallitus väittää, että pääasiassa kyseessä oleva asuinpaikkaa koskeva edellytys on oikeutettu, koska sen tavoitteena on taata yhtäältä todellinen yhteys vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävän sopeutumistuen hakijan ja tämän tuen myöntävän jäsenvaltion välillä ja toisaalta kansallisen sosiaaliturvajärjestelmän taloudellinen tasapaino.
48
Tältä osin on muistutettava, että tavoitteet, joihin pyritään kansallisella säännöstöllä, jonka tarkoitus on varmistaa, että sosiaalietuuden hakijan ja toimivaltaisen jäsenvaltion välillä on tosiasiallinen yhteys, ja säilyttää kansallisen sosiaaliturvajärjestelmän taloudellinen tasapaino, ovat tosin lähtökohtaisesti hyväksyttäviä päämääriä, joilla voidaan oikeuttaa työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitukset (ks. vastaavasti mm. tuomio 25.7.2018, A (Vammaiselle tarkoitettu apu), C‑679/16, EU:C:2018:601, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella asuinpaikkaa koskevalla edellytyksellä ylitetään kuitenkin se, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että koska rajatyöntekijät osallistuvat vastaanottavan valtion sosiaalipolitiikan rahoitukseen niillä veroilla ja sosiaalimaksuilla, joita he maksavat tässä valtiossa siellä tekemänsä palkkatyön perusteella, heidän on voitava saada muun muassa sosiaalisia etuja samoilla edellytyksillä kuin kotimaisten työntekijöiden (ks. vastaavasti mm. tuomio 16.5.2024, Hocinx, C‑27/23, EU:C:2024:404, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50
Tältä osin vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävän sopeutumistuen hakijan ja toimivaltaisen jäsenvaltion välillä on tosiasiallinen ja riittävä yhteys, joka mahdollistaa sen, että toimivaltainen jäsenvaltio voi varmistua siitä, että kyseisen etuuden maksamiseen liittyvä taloudellinen rasite ei tule kohtuuttomaksi (ks. analogisesti tuomio 25.7.2018, A (Vammaiselle tarkoitettu apu), C‑679/16, EU:C:2018:601, 71 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51
Lisäksi siltä osin kuin Saksan hallitus korostaa tarvetta ottaa huomioon vammaisen henkilön sosiaalinen ympäristö, jotta varmistetaan, että tämä sopeutumistuki vastaa täsmälleen hänen yksilöllisiä erityistarpeitaan, ja jotta näin ollen voidaan valvoa sen tehokkuutta ja vaikutuksia, on riittävää todeta, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kyseinen tuki on Saksan alueella vammaisen lapsen koulunkäynnin yhteydessä annettava luontoisetuus, joten Saksan viranomaiset voivat täysin suorittaa kaikki tarvittavat tarkastukset tällaista yksilöllistämistä varten, vaikka lapsi ja hänen vanhempansa vakituisesti asuvat toisessa jäsenvaltiossa. Joka tapauksessa kyseinen hallitus ei myöskään selitä, miltä osin Saksan alueella asuminen olisi tarpeen tällaisen luontoisetuuden yksilöllistämiseksi.
52
Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan sopeutumistuen myöntäminen koulunkäyntiavustajan palveluina rajatyöntekijän, joka on unionin kansalainen, vammaiselle lapselle edellyttää, että lapsi asuu kyseisen valtion alueella, sillä tällaisella edellytyksellä ylitetään se, mikä on tarpeen kyseisellä säännöstöllä tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi.
Kolmas kysymys
53
Kun otetaan huomioon toiseen kysymykseen annettu vastaus, kolmanteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
54
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 988/2009, 3 artiklaa
on tulkittava siten, että
sosiaalilain yhdeksännessä osassa (Sozialgesetzbuch Neuntes Buch) säädetyn vammaisille lapsille koulunkäyntiavustajan palveluina myönnettävän sopeutumistuen kaltainen etuus ei kuulu asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 988/2009, asialliseen soveltamisalaan, koska tämän etuuden myöntäminen ei edellytä objektiivisten edellytysten täyttymistä vaan se perustuu toimivaltaisen kansallisen viranomaisen yksilölliseen arvioon asianomaisen henkilön tarpeista.
2)
Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohtaa
on tulkittava siten, että
se on esteenä jäsenvaltion kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan sopeutumistuen myöntäminen koulunkäyntiavustajan palveluina rajatyöntekijän, joka on unionin kansalainen, vammaiselle lapselle edellyttää, että lapsi asuu kyseisen valtion alueella, sillä tällaisella edellytyksellä ylitetään se, mikä on tarpeen kyseisellä säännöstöllä tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.