61995CC0001_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1 Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbachin ja Finanzgericht Bremenin esittämät ennakkoratkaisukysymykset koskevat Saksan valtion virkamieslainsäädännön yhteensopivuutta miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen kanssa, josta on määrätty EY:n perustamissopimuksen 119 artiklassa ja säädetty direktiiveissä 75/117/ETY(1) (jäljempänä direktiivi 75/117/ETY) ja 76/207/ETY(2) (jäljempänä direktiivi 76/207/ETY). Yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään erityisesti lausumaan sellaisten lakien ja asetusten lainmukaisuudesta, joiden mukaan hallinnossa otetaan huomioon - ylennystä ja tiettyyn virkaan oikeuttavasta valtiollisesta kokeesta vapauttamista varten - osa-aikaiset työskentelyjaksot eri tavalla kuin kokopäiväiset työskentelyjaksot.
II Riitojen perustana olevat tosiseikat
A Asia C-1/95
2 Asiassa C-1/95 esitettyjen kysymysten perustana olevat tosiseikat voidaan tiivistää seuraavasti. Hellen Gerster (jäljempänä kantaja) tuli Freistaat Bayernin (jäljempänä vastaaja) verohallinnon palvelukseen 1.8.1966. Hänet nimitettiin 1.5.1968 koeajalla olevaksi virkamieheksi ja 27.6.1977 vakituiseksi virkamieheksi, ja hänelle myönnettiin 7.9.1984-6.9.1987 palkatonta virkavapaata, minkä jälkeen hän työskenteli verohallinnon paikallistoimistossa osa-aikaisesti - puolipäiväisenä - virkamiehenä.
3 Kantaja jätti 2.12.1993 hakemuksen Finanzamt Nürnberg Westissä avoinna olevaan virkaan. Hän pyysi hakemuksessaan, että hänen työskentelyjaksonsa syyskuusta 1987 lähtien osa-aikaisena virkamiehenä otettaisiin hakemusta arvioitaessa kokonaisuudessaan huomioon palvelusaikaa laskettaessa.
4 Oberfinanzdirektion Nürnberg hylkäsi 5.1.1994 tekemällään päätöksellä Gersterin hakemuksen. Se totesi, että avoinna olevaan virkaan oli nimitettävä "ylennyskelpoisista virkamiehistä tehdyssä luettelossa" kantajan edellä oleva henkilö.
5 Oberfinanzdirektion Nürnberg hylkäsi 25.4.1994 tekemällään päätöksellä perusteettomana kantajan tätä päätöstä vastaan tekemän valituksen.
6 Päätöksen tultua voimaan 20.5.1994 Gerster nosti kansallisessa tuomioistuimessa kanteen, jossa hän väitti muun muassa, että päätöksellä loukataan yhteisön oikeudessa vahvistettuja miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteita. Kantaja väitti, että kansallista virkamieslainsäädäntöä soveltaessaan ylennyskelpoisten virkamiesten luettelon laatimiseksi hallinto ei ollut ottanut huomioon osa-aikaisia työskentelyjaksoja samalla tavoin kuin kokopäiväisiä työskentelyjaksoja.
7 Kansallinen tuomioistuin katsoi, että perustamissopimuksen 119 artiklaa voidaan soveltaa valtion virkamiehiin, ja se kysyy, kuuluuko Baijerin virkaurista annetun asetuksen (jäljempänä Laufbahnverordnung) 13 §:n 2 momentin toinen virke - jossa säädetään, että palvelusaikaa laskettaessa sellaisesta työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa - perustamissopimuksessa määrätyn palkan käsitteen piiriin.(3) Kansallisen tuomioistuimen mukaan palvelusaika ei ole ainoa seikka, jonka hallinto ottaa huomioon ylennyksestä päättäessään ja siis myöntäessään työntekijälle tähän liittyvän oikeuden palkankorotukseen. Sen mukaan esillä olevassa asiassa ei ole kyse samanlaisesta tilanteesta kuin asiassa Nimz, jossa yhteisöjen tuomioistuin antoi aikoinaan ratkaisun. Tästä syystä näyttää siltä, ettei tuolloin annetusta tuomiosta ole apua nyt esillä olevassa oikeudenkäynnissä.(4)
8 Kansallinen tuomioistuin katsoo asiaa myös toisesta näkökulmasta, jonka mukaan kansallista lainsäädäntöä on arvioitava niiden yhteisön oikeussääntöjen rikkomista silmällä pitäen, jotka koskevat tasa-arvoista kohtelua mahdollisuuksissa uralla etenemiseen. Palvelusajan laskeminen ei nimittäin vaikuta ainoastaan hakemusten arviointiin ja ylennyskelpoisten virkamiesten keskinäisestä järjestyksestä päättämiseen, vaan se voi tietyissä tapauksissa olla virkamiehen ylenemisen edellytyksenä.
9 Kansallinen tuomioistuin päätti, että sen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisun kannalta oli tarpeen esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kolme ennakkoratkaisukysymystä:
"1) Voidaanko ETY:n perustamissopimuksen 119 artiklaa soveltaa virkamiehiin?
2) Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko kyseessä ETY:n perustamissopimuksen 119 artiklan ja neuvoston direktiivin 75/117/ETY vastainen naisten välillinen syrjintä, kun virkaurista annetun asetuksen 13 §:n 2 momentin toisessa virkkeessä säädetään, että laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa sellaisesta työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa?
3) Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko kyseessä neuvoston direktiivin 76/207/ETY vastainen naisten välillinen syrjintä uralla etenemisessä (ylenemisessä), kun virkaurista annetun asetuksen 13 §:n 2 momentin toisessa virkkeessä säädetään, että laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa sellaisesta työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa?"
10 Kantaja, vastaajana oleva hallintoviranomainen, Irlannin hallitus, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja komissio ovat esittäneet huomautuksensa perussäännön 20 artiklan nojalla "en application de l'article 20 du statut" oikeudenkäynnissä ja osallistuneet myös suulliseen käsittelyyn. Kreikan hallitus on osallistunut ainoastaan suulliseen käsittelyyn.
11 Huomautettakoon vielä lopuksi, että riidanalaiseen lainsäädäntöön tehtiin vuonna 1995 merkittäviä muutoksia. Virkaurista annetun asetuksen nykyisessä versiossa säädetään, että 17.10.1995 lukien virkamiehen palvelusaikaa laskettaessa ylennystä varten osa-aikaisia ja kokopäiväisiä työntekijöitä kohdellaan samalla tavalla.(5) Tämä muutos tuli voimaan mainitusta päivästä lukien. Asetuksessa ei säädetä mitään tätä edeltävistä tilanteista.
B Asia C-100/95
12 Asian C-100/95 perustana olevat tosiseikat voidaan tiivistää seuraavasti.
Vuonna 1953 syntynyt Brigitte Kording toimii Oberfinanzdirektion Bremenin virkamiehenä. Hänet otettiin valtion palvelukseen vuonna 1972, minkä jälkeen hän toimi aluksi kokopäiväisenä virkamiehenä 14.11.1980 saakka, työskenteli tämän jälkeen 31.10.1993 saakka 20 tuntia viikossa, sitten 1.11.1993-18.3.1994 puolipäiväisesti ja 19.3.1994 jälkeen 26 tuntia viikossa.
13 Kording pyysi 21.10.1992 päiväämällään kirjeellä Senator für Finanzenin veroasiantuntijan viran täytöstä vastaavalta valintalautakunnalta ennakkopäätöstä siitä, täyttävätkö hänen verohallinnossa osa-aikaisesti suorittamansa tehtävät Steuerberatungsgesetzin (veroasiantuntijan tehtävistä annettu laki) 38 §:n 1 momentin 4 kohdan a alakohdassa säädetyt palvelusajan pituutta koskevat edellytykset - 15 vuoden työkokemus veroasioista liittovaltion tai osavaltioiden verohallinnossa - veroasiantuntijan virkaan oikeuttavasta kokeesta(6) vapauttamiseksi.
14 Valintalautakunta antoi 11.2.1993 Kordingille ennakkopäätöksen, jossa todettiin, että asettaessaan veroasiantuntijan virkaan oikeuttavasta kokeesta vapauttamisen edellytykseksi tietyn mittaisen palveluskauden lainsäätäjä oli tarkoittanut kokopäivätyötä. Tästä syystä osa-aikaisen työskentelyn osalta palvelusjaksot on laskettava ottaen huomioon tosiasiallisesti suoritettu työaika säännölliseen työaikaan verrattuna.(7)
15 Kording saattoi asian 9.3.1993 kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi ja vaati sitä kumoamaan ennakkopäätöksen ja antamaan uuden päätöksen, jonka mukaan veroasiantuntijan virkaan oikeuttavasta kokeesta vapauttamisen edellytykset täyttyivät. Kantajan mukaan sillä, että hän oli työskennellyt osa-aikaisesti, ei ollut merkitystä laskettaessa laissa edellytettyä palvelusaikaa kyseisestä kokeesta vapauttamiseksi. Annetulla päätöksellä syrjitään Kordingin mukaan osa-aikaisia työntekijöitä, mikä on sekä Saksan perustuslain että kyseistä alaa koskevan yhteisön periaatteiden vastaista. Koska suurin osa osa-aikaisista työntekijöistä on naisia, kyseisillä määräyksillä rajoitetaan heidän mahdollisuuksiaan päästä veroasiantuntijan virkaan.(8)
16 Kansallinen tuomioistuin epäili Saksan lainsäädännön yhteensopivuutta direktiivin 76/207/ETY kanssa, ja se päätti lykätä asian käsittelyä esittääkseen yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko 9.2.1976 annetun direktiivin 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40) 3 artiklan 1 kohdan tai muutoin yhteisön oikeuden vastaisena naisten välillisenä syrjintänä pidettävä sitä, että kansallisen lainsäädännön (Steuerberatungsgesetzin 38 §:n 1 momentin 4 kohdan a alakohdan toinen alakohta yhdessä 36 §:n 3 momentin kanssa) mukaan, silloin kun osa-aikatyön työaika on vähintään puolet säännöllisestä työajasta, veroasiantuntijan virkaan oikeuttavasta kokeesta vapauttamiseksi edellytettyä, vähintään 15 vuoden työkokemusta verohallinnon ylemmistä tehtävistä Sachbearbeiterin virassa pidennetään vastaavasti, kun Bremenin verohallinnon 119:stä osa-aikaisesti työskentelevästä virkamiehestä 110 on naisia (92,4 %)?"
17 Komissio ja vastaajana oleva hallinto ovat esittäneet kirjalliset huomautuksensa ja osallistuneet istuntoon. Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin hallitukset ovat sitä vastoin ainoastaan osallistuneet asian suulliseen käsittelyyn.
III Riidan tutkiminen
18 Esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin liittyy, kuten voidaan huomata, samanlaisia kysymyksiä. Onkin selvitettävä, onko kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan kokopäiväisiä ja osa-aikaisia työntekijöitä kohdellaan eri tavalla palvelusaikaa laskettaessa - ja joka tästä syystä koskee enemmän naisia kuin miehiä - yhteisön oikeudessa vahvistetun miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastaista.(9)
Toisaalta ennakkoratkaisukysymyksiin liittyy olennaisella tavalla uudenlainen kysymys, koska, toisin kuin edellä mainitussa asiassa Nimz, jossa osa-aikaisia työntekijöitä kohdeltiin epäedullisemmin laissa säädettyjen laskentaperusteiden vuoksi, esillä oleviin asioihin sovellettavan Saksan lainsäädännön mukaan Gersterin tapauksessa osa-aikaisesti tehty työ oikeuttaa suurempaan kuin pelkästään suhteellisesti määrättyyn osuuteen, kun taas Kordingin tapauksessa työssäoloaika lasketaan tarkan suhteellisena osuutena säännöllisestä työajasta.(10)
A Asia C-1/95
Ensimmäinen kysymys
19 Ensimmäisessä kysymyksessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta, sovelletaanko perustamissopimuksen 119 artiklaa virkamiehiin.
20 Tähän kysymykseen vastaaminen edellyttää vain joitakin huomioita. Kyseessä oleva perustamissopimuksen määräys on pakottava. Siinä asetetaan mies- ja naispuolisten työntekijöiden tasa-arvoisen kohtelun periaate, joka "on yksi yhteisön perustavista oikeusperiaatteista".(11) Tästä syystä sitä on sovellettava kaikkiin työntekijöihin riippumatta siitä, työskentelevätkö he yksityisellä vaiko julkisella sektorilla. Myös johdonmukaisuussyyt ja yhteisöjen tuomioistuimen vakiintunut oikeuskäytäntö ovat samalla kannalla.
21 Ensimmäisestä näkökulmasta katsottuna olisi kyseisen määräyksen tavoitteen vastaista, jos julkishallinnon palvelussuhteet suljettaisiin sen soveltamisalan ulkopuolelle. Työntekijöitä kohdeltaisiin eri tavalla pelkästään sillä perusteella, onko heillä yksityinen vaiko julkinen työnantaja. Tällainen tulkinta ei ole yhteensopiva perustamissopimuksessa määrättyjen yleisten - nimenomaan periaatteellisten - tavoitteiden kanssa.
22 Toisesta näkökulmasta katsottuna yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä on nimenomaisesti vahvistettu, että ensin mainittu johtopäätös on perusteltu ja että virkasuhteisiin sovelletaan kaikkia niitä oikeusnormeja, joihin perustamissopimuksen 119 artiklan periaate on omaksuttu. Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin todennut seuraavaa:
"Direktiiviä 76/207/ETY, samoin kuin direktiiviä 75/117/ETY, sovelletaan julkishallinnon palvelussuhteisiin. Nämä direktiivit, kuten ETY:n perustamissopimuksen 119 artikla, ovat soveltamisalaltaan yleisiä, mikä on ominaista niissä määritellylle periaatteelle, eikä uusia rajoituksia voida asettaa sulkemalla näiden sääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle tiettyjä työntekijöiden ryhmiä, koska näiden sääntöjen tarkoituksena on taata miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu kaikkialla työelämässä".(12)
23 Asiaa koskeva oikeuskäytäntö on yksiselitteinen, ja sen perusteella voidaan todeta - kuten ennakkoratkaisupyynnön tehnyt tuomioistuin ja kaikki oikeudenkäyntiin osallistuneet osapuoletkin -, että yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyyn ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että perustamissopimuksen 119 artiklaa sovelletaan myös julkisoikeudellisiin palvelusuhteisiin.
Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys
24 Toisessa kysymyksessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta, onko virkaurista annetun asetuksen 13 §:n 2 momentin toinen virke perustamissopimuksen 119 artiklan ja direktiivin 75/117/ETY vastainen, koska sillä syrjitään välillisesti naisia palkkauksen osalta. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee lisäksi kolmannessa kysymyksessään, onko tätä kansallista säännöstä - siltä osin kuin kansallinen lainsäädäntö koskee erityisesti mahdollisuuksia työhön laajasti tulkittuna, ylenemismahdollisuudet mukaan lukien - arvioitava direktiivin 76/207/ETY säännösten valossa.
25 Ennen ennakkoratkaisukysymysten aineellista tutkimista on selostettava Saksan hallinnossa käytetty ylennysmenettely, sellaisena kuin siitä on säädetty Baijerin osavaltion valtiovarainministeriön antamissa ohjeissa.
26 Ylempään palkkaluokkaan ylentäminen perustuu virkaurista annetun asetuksen mukaan ansioihin ja palvelusaikaan.
Esimiehen arvion perusteella virkamiehen viimeisimmästä ylennyksestä alkaa kulua "vähimmäiskoeajaksi" kutsuttu määräaika, jonka jälkeen virkamies voidaan ylentää seuraavaan palkkaluokkaan. Esillä olevan asian osalta on huomattava, että erinomaiset arvosanat saanut virkamies voidaan siis ylentää ylempään palkkaluokkaan vähintään kolmen ja puolen vuoden palvelusajan jälkeen. Jos virkamiehen arvosanat ovat selvästi keskimääräisiä paremmat, vastaava palvelusaika on viisi vuotta.
Virkamies saavuttaa tämän palvelusajan jälkeen "teoreettisen ylennyskelpoisuuden", ja hänet voidaan ylentää, mikäli tätä varten on tarjolla avoin virka. Vähimmäiskoeajan päätyttyä alkaa kulua odotusaika, jonka aikana virkamies odottaa ylennysmahdollisuutensa toteutumista.
27 Käytännössä hallinnossa laaditaan "luettelo ylennyskelpoisista virkamiehistä". Asianosaiset ovat luettelossa ylennyskelpoisuutensa alkamisajankohdan mukaisessa järjestyksessä. Viran vapautuessa sitä tarjotaan luettelossa ensimmäisenä olevalle virkamiehelle, joka voi ottaa viran vastaan tai kieltäytyä siitä. Jos hän ottaa viran vastaan, hänen nimensä poistetaan luettelosta ja hänen tilalleen tulee luettelossa välittömästi seuraavana oleva virkamies. Jos virkamies ei ota virkaa vastaan, sitä tarjotaan luettelossa seuraavana oleville virkamiehille heidän keskinäisen järjestyksensä mukaan, kunnes joku heistä ottaa viran vastaan.
28 Esillä olevassa asiassa ongelmana on se, että Saksan lainsäädännön mukaan ylennyskelpoisuuden alkamisajankohtaa määritettäessä joidenkin osa-aikaisten työntekijöiden palveluskausia ei oteta huomioon kokonaisuudessaan. Laskettaessa palvelusaikoja sellaisesta työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa. Näiden työntekijöiden osalta "vähimmäiskoeaika" on pidempi kuin sellaisten työntekijöiden osalta, joiden ansiot on arvioitu samoiksi mutta jotka ovat työskennelleet hallinnossa kokopäiväisesti. Mitä alemmalla sijalla virkamies on luettelossa, sitä kauemman hänen on odotettava ylennystään, ja tällä on luonnollisestikin taloudellisia vaikutuksia.
29 Onko edellä kuvattua järjestelmää sitten arvioitava esillä olevassa asiassa palkkausta vaiko mahdollisuuksia työhön koskevan direktiivin säännösten valossa?
30 Mielestäni paras ratkaisu on arvioida esillä olevaa asiaa niiden yhteisön säännösten valossa, jotka koskevat tasa-arvoisia mahdollisuuksia työhön. On nimittäin todettava, että kansallisilla säännöksillä on vain välillisiä vaikutuksia palkkauksen osalta. Kun virkamies on otettu ylennyskelpoisista virkamiehistä tehtyyn luetteloon, hänen siirtymisensä ylempään palkkaluokkaan ei ole oikeus vaan ainoastaan mahdollisuus. Tosiasiallinen ylennys riippuu lisäksi seuraavista seikoista: ensinnäkin korkeamman viran on oltava avoinna, ja toiseksi henkilön on oltava edelleen samalla sijalla ylennyskelpoisten henkilöiden luettelossa mahdollisten ansioiden uudelleenarvioinnin perusteella tehtyjen muutosten jälkeen.(13) Olen siis samaa mieltä kuin vastaaja Irlannin hallituksen ja komission kanssa siitä, että esillä olevassa asiassa ei ole kyseessä sellainen palvelusajan ja palkkatason välinen "lähes automaattinen" yhteys kuin asiassa Nimz käsiteltävänä olleessa kansallisessa lainsäädännössä (BAT), jonka riidanalaisten säännösten yhteisöjen tuomioistuin katsoi kuuluvan perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan. Esillä olevan virkaurista annetun asetuksen säännösten pääasiallisena tarkoituksena on säännellä palvelusajan perusteella virkamiehen pääsyä ylempiin virkatehtäviin. Asetus vaikuttaa näin vain välillisesti siihen palkkatasoon, johon asianosaisella on oikeus ylennysmenettelyn päättyessä. Kuten komissio on perustellusti todennut, yhteisöjen tuomioistuin rajoitti selvästi asiassa Defrenne III antamassaan tuomiossa käsitettä tasa-arvoisesta kohtelusta palkkauksessa toteamalla, että "kyseistä [periaatetta] ei voida tulkita laajasti niin, että se koskisi muita kuin siinä nimenomaisesti tarkoitettuja palvelussuhteen ehtoja."(14)
31 Tarkastelen tämän jälkeen kansallisen lainsäädännön tavoitteita. Sen tarkoituksena on säännellä palvelusajan vaikutusta ylemmän palkkatason virkoihin pääsemiseen. Direktiivin 76/207/ETY säännösten avulla voidaan näin ollen tarkastella, syrjitäänkö virkaurista annetulla asetuksella naispuolisia työntekijöitä verrattuna miespuolisiin työntekijöihin. Direktiiviin sisältyy tämän osalta selviä säännöksiä. Direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään, että sen tarkoituksena on "toteuttaa jäsenvaltioissa miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu mahdollisuuksissa työhön [ja] uralla etenemiseen" (kursivointi tässä). Direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tasa-arvoisen kohtelun periaatteella "tarkoitetaan - -, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä välittömästi tai välillisesti". Direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että "tasa-arvoisen kohtelun periaatteen noudattamisella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei esiinny niissä ehdoissa, valintaperusteet mukaan lukien, jotka koskevat mahdollisuuksia työhön tai tehtävään - - millään ammattihierarkian tasolla" (kursivointi tässä).
Esillä olevan asian kannalta on merkityksellistä selvittää, millä tavalla osa-aikaisen työntekijän palvelusaika lasketaan ylennystä varten. Onkin tutkittava nimenomaan säännöksiä, jotka koskevat mahdollisuuksia työhön (erityisesti valintaperusteita ammattihierarkian kaikilla tasoilla). Tästä syystä kansallisen lainsäädännön yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa on mielestäni arvioitava juuri edellä mainitsemieni säännösten perusteella.
32 Tarkastelen siis kansallisen lainsäädännön yhteensopivuutta tasa-arvoista kohtelua koskevien yhteisön oikeusperiaatteiden kanssa yhteisöjen tuomioistuimen vakiintunutta oikeuskäytäntöä seuraten.
Syrjinnän olemassaolo on selvitettävä kahden kriteerin avulla. Ensinnäkin on arvioitava, onko kohtelu tosiasiassa eriarvoista, ja todettava tämän lisäksi, onko kyseessä suora vai välillinen syrjintä, ja toiseksi, voidaanko tämä syrjintä perustella objektiivisilla, täysin sukupuolesta riippumattomilla syillä.(15)
Yhteisöjen tuomioistuin ei ole rajannut niitä intressejä, jotka kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon arvioidessaan, onko eriarvoinen kohtelu perusteltua, mutta se on asettanut rajat seikoille, joita voidaan pitää objektiivisina perusteluina: valittujen keinojen on vastattava yrityksen todellisia tarpeita, niiden on sovelluttava yrityksen asettaman tavoitteen saavuttamiseen ja oltava tämän vuoksi tarpeellisia.(16)
33 Kuten edellä on todettu, kyseessä oleva lainsäädäntö vaikuttaa osa-aikaisiin työntekijöihin, ja sen perusteella osa-aikaisia työntekijöitä kohdellaan epäedullisemmalla tavalla kokopäiväisiin työntekijöihin verrattuna. Osa-aikaisten työntekijöiden palvelusaika kertyy hitaammin kuin kokopäiväisten työntekijöiden. Tästä aiheutuvat seuraukset ylennyksen osalta on selvitetty edellä.
34 Esillä olevan lainsäädännön erityispiirteiden vuoksi kyseessä ei ole mielestäni välitön syrjintä. Baijerin virkaurista annettu asetus on sukupuolineutraali, ja se koskee osa-aikaisia työntekijöitä sellaisenaan, erottelematta heitä sukupuolen mukaan.
35 Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kuvaamista tosiseikoista käy kuitenkin selvästi ilmi, että kyseessä voi olla naisiin kohdistuva epäedullinen välillinen syrjintä.
36 Voidaan siis todeta, että osa-aikaisten työntekijöiden ryhmää todellakin kohdellaan objektiivisesti katsottuna epäedullisemmin ja että osa-aikaisia työntekijöitä koskevat tilastot osoittavat kiistattomasti, että heistä suurin osa on naisia. Gersterin mukaan siinä yksikössä, jossa hän työskentelee, osa-aikaisista työntekijöistä 87 prosenttia on naisia. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on lisäksi sitä mieltä, että tämä prosenttiluku pätee myös yleisemmin Baijerin julkishallintoon.(17)
37 Koska on olemassa tällaisia tosiseikkoja, sellainen lainsäädäntö, jossa ilman objektiivisia perusteita säännellään epäedullisemmin osa-aikaisten työntekijöiden ryhmän oikeudellista asemaa, on sellaisenaan syrjivä sukupuolen perusteella. Jos tämän lainsäädännön vuoksi kyseisten naispuolisten työntekijöiden uralla eteneminen hidastuu perusteettomasti, lainsäädännöllä voidaan aiheuttaa direktiiviin 76/207/ETY uralla etenemismahdollisuuksia koskevien periaatteiden vastaista välillistä syrjintää.
38 Tämä kysymys on siis selvittävä. En katso voivani olla samaa mieltä Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin hallitusten kanssa, joiden mukaan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Helmig ym. antamassa tuomiossa vahvistamia periaatteita olisi sovellettava myös esillä olevaan asiaan sen toteamiseksi, ettei kyseessä ole eriarvoinen kohtelu.(18) Tuossa asiassa yhteisöjen tuomioistuin nimittäin totesi, että kyseessä ei ollut osa-aikaisten työntekijöiden eriarvoinen kohtelu, koska palkkausperusteet olivat objektiiviset ja yksiselitteiset: sekä osa-aikaiset että kokopäiväiset työntekijät saivat saman korvauksen samasta määrästä ylityötunteja, jotka oli tehty työehtosopimuksessa määrätyn säännöllisen työajan lisäksi. Asiassa Helmig ym. osa-aikaisilta työntekijöiltä oli evätty oikeus saada työehtosopimuksessa ylityötunneista sovittua korotettua korvausta niistä tunneista, jotka he olivat tehneet henkilökohtaisessa työsopimuksessaan sovittujen työaikojen lisäksi. Yhteisöjen tuomioistuin ei katsonut, että kyseisissä säännöksissä eri työntekijöiden ryhmiä olisi kohdeltu eriarvoisesti, koska palkan suorittamisesta oli säädetty samojen objektiivisten edellytysten perusteella sekä osa-aikaisten että kokopäiväisten työntekijöiden osalta.(19) Asiassa noudatettiin siis direktiivin 75/117/ETY 1 artiklaa, jonka mukaan "samapalkkaisuuden periaatteella tarkoitetaan sukupuoleen perustuvan syrjinnän poistamista kaikista samasta tai samanarvoisesta työstä maksettavaan korvaukseen vaikuttavista tekijöistä ja ehdoista".
39 Esillä oleva asia on kuitenkin aivan erilainen. On totta, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus toteaa, että kyseessä olevassa Saksan lainsäädännössä osa-aikainen työ otetaan laskennassa huomioon suurempana kuin suhteellisena osuutena säännöllisestä työajasta. Tämä ei kuitenkaan millään tavalla estä sitä, että kansallinen lainsäädäntö saattaa vaikuttaa osa-aikaisiin työntekijöihin edellä mainitsemallani tavalla; jos heidän uralla etenemisensä on hitaampaa, direktiivin 76/207/ETY nimenomaisena tavoitteena olevaa tasa-arvoisen kohtelun periaatetta mahdollisuuksissa työhön on loukattu.
40 Tästä näkökulmasta katsottuna haluan korostaa asian Helmig ym. ja esillä olevan asian välisiä eroja viittaamalla yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossaan ilmaisemiin edellytyksiin, joiden perusteella se katsoi, ettei kyseessä ollut eriarvoinen kohtelu. Esillä olevassa asiassa osa-aikaisilta työntekijöiltä edellytetty pidempi palvelusaika ei perustu objektiivisesti todettavissa oleviin tekijöihin, niin kuin asiassa Helmig ym., vaan ainoastaan virkamiesten ylennykseen sovellettaviin säännöksiin sisältyvään olettamaan. Säännöksissä oletetaan, että osa-aikaisen työntekijän on työskenneltävä pidemmän aikaa kuin kokopäiväisen virkamiehen voidakseen saavuttaa ylemmässä palkkaluokassa toimimiseksi edellytetyn välttämättömän pätevyyden ja soveltuvuuden.
Tämän lisäksi on mainittava mielestäni vielä merkittävämpi ero. Olen nimittäin sitä mieltä, että mahdollisuus työhön poikkeaa työstä maksettavasta palkasta, jonka osalta voidaan hyvin tehdä ero kokopäivätyön ja osa-aikatyön välillä. Mahdollisuus työhön kuuluu direktiivin 76/207/ETY soveltamisalaan, joka perustuu selvästi yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteeseen; tilanteessa, jossa miehiä ja naisia kohdellaan eri tavalla, tämän periaatteen noudattaminen on taattua vasta silloin, kun naiset ovat aineellisesti samassa asemassa kuin miehet. Tällöin tasa-arvon kannalta merkityksellisiä ovat uralla etenemisen lähtökohdat, joilla korvataan ne haitat, joita aiheutuu vain naisille, poistamalla ne tosiasialliset esteet, jotka haittaavat miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien toteuttamista työelämässä.(20)
41 Jos ylenemismahdollisuudet riippuvat siitä, että työaika lasketaan suhteellisena osuutena säännöllisestä työajasta, naiset ovat yhä eriarvoisessa asemassa mahdollisuuksissa työhön ja uralla etenemiseen, koska tällainen kohtelu vaikuttaa epäedullisesti osa-aikaisiin työntekijöihin. Tällainen laskutapa lisää naisten epäedullista asemaa työmarkkinoilla. Tällaista "eriarvoista tilannetta", josta oli kyse myös yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kalanke antamassa tuomiossa, ei voida korjata ryhtymällä toimenpiteisiin, joiden tavoitteena on taata eri sukupuolta oleville työntekijöille yhtäläiset "saavutukset".(21) Työajan ja palkkauksen välinen yhteys vaikuttaa siis sukupuolten väliseen tasa-arvoon, kun sitä arvioidaan työmahdollisuuksien kannalta, mihin yhteisöjen tuomioistuinta on esillä olevassa asiassa pyydetty vastaamaan. Toisin sanoen samoja tehtäviä suorittavien työntekijöiden palkkaus voi olla erilainen työajan perusteella, ilman että tällä edes välillisesti loukataan tasa-arvoisen kohtelun periaatetta. Esillä olevassa asiassa on kuitenkin selvitettävä, miten miehet ja naiset voivat saavuttaa saman aineellisen tasa-arvon mahdollisuuksissa työhön. Tämä kysymys on ratkaistava ennen kuin selvitetään, miten ja kuinka paljon miespuolisille ja naispuolisille työntekijöille maksetaan palkkaa sen jälkeen kun heidät on jo otettu töihin. Eikä tämä kysymys liity mitenkään sen edellytyksen perusteltavuuteen, jonka mukaan palkka määräytyy suhteellisesti, jolloin osa-aikainen ja kokopäivätyö erotellaan toisistaan.
42 Edellä on jo todettu, millä tavalla tämän laskutavan soveltaminen voi välillisesti syrjiä naisia ylennysmenettelyssä, koska suurempi osa osa-aikaisista työntekijöistä on naisia. On vielä selvitettävä, voiko syrjivä vaikutus olla kohtuullinen ja perusteltu.
43 Kansallisen tuomioistuimen asiana on ratkaista tämä kysymys kokonaisuudessaan. Sen tehtävänä on samoin ratkaista, voidaanko ja missä määrin työnantajan, joka on esillä olevassa asiassa Baijerin hallinto, esittämiä perusteita pitää objektiivisesti perusteltuina.(22) Tämä ei kuitenkaan estä yhteisöjen tuomioistuinta arvioimasta kyseisen kansallisen lainsäädännön perustelemiseksi esitettyä edellytystä. Yhteisöjen tuomioistuin ei ole koskaan aikaisemminkaan jättänyt tekemättä tällaista arviota. Se on asian tosiseikkoja tutkimatta lausunut oman arvionsa syrjivien toimien perustelemiseksi esitetyistä syistä ja arvioinut, ovatko ne esillä olevaan asiaan liittyvien olosuhteiden kannalta objektiivisesti perusteltuja.(23) Kyse ei siis ole siitä, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen asiamies on todennut istunnossa, että "sorruttaisiin kiusaukseen" arvioida kansallisen lainsäätäjän asettaman edellytyksen objektiivisuutta.(24) Yhteisöjen tuomioistuin ei voi suorittaa kansalliselle tuomioistuimelle kuuluvia tehtäviä, vaan sen on annettava kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset hyödylliset tiedot, joiden avulla ennakkoratkaisupyynnön taustalla oleva riita voidaan ratkaista täysin yhteisön oikeuden mukaisesti.
44 Kuten on jo todettu, järjestelmä perustuu siihen olettamaan, että ammattipätevyys kasvaa tehtyjen työtuntien perusteella. Kuten olen esittänyt edellä, lainsäädäntöä on muutettu vuonna 1995 tarkoituksena asettaa osa-aikaiset ja kokopäiväiset työntekijät samaan asemaan. Kyseisessä lainsäädännössä säädetään, että ylennyspäätöksessä on erityisesti otettava huomioon myös palvelusaika pätevyyskriteerin lisäksi, joka on huomioitava suoraan perustuslain perusteella. On totta, että ylennystä varten edellytetyn "vähimmäiskoeajan" pituus riippuu virkamiehen kykyjä koskevasta arvioinnista. Kyseisessä lainsäädännössä säädetään kuitenkin myös, että hallinnon on otettava ylennystä koskevaa päätöstä tehdessään huomioon myös työtuntien määrä. Työtuntien määrä on ammatillisen pätevyyden lisäksi välttämätön arviointiperuste, se vaikuttaa toimivaltaisen viranomaisen päätökseen virkamiehen ylentämisestä ja vaikuttaa näin ollen virkamiehen urallaan etenemiseen.
45 Miten tällainen järjestelmä sitten voidaan perustella? Vastaaja toteaa, että järjestelmä perustuu loogisesti siihen, että hallinnon on määritettävä yleisesti sellainen palvelusaikaa koskeva edellytys, jonka avulla työntekijöiden työkokemusta voidaan arvioida ennen kuin heidän voidaan todeta olevan ylennyskelpoisia ylemmässä palkkaluokassa olevaan virkaan. Kun otetaan huomioon julkisen sektorin laajuus, tämä on vastaajan mielestä välttämätön keino virkamiesten uralla etenemisen hoitamiseksi. Tällaisen edellytyksen - joka on sama kaikilla hallinnonaloilla - loogisena seurauksena on, että koska osa-aikaisilla työntekijöillä on määrällisesti vähemmän työkokemusta, heidän on osoitettava kelpoisuutensa pidemmän ajanjakson kuluessa. Kyseessä on itse asiassa väite, jonka vastaajana oleva hallinto ja Saksan hallitus ovat esittäneet jo asiassa Nimz: mitä useampia työtunteja työntekijä on tehnyt, sitä enemmän hänellä on työkokemusta.(25) Näin voitaisiin selittää nopeammin saavutettava oikeus parempaan palkkaan ja esillä olevassa asiassa parempiin ylenemismahdollisuuksiin.
46 En katso voivani olla samaa mieltä näiden väitteiden kanssa. Kyseisen lainsäädännön taustalla oleva edellytys osoittautuu asiaa tarkemmin tarkasteltaessa vieraaksi virkamiehen ylennyskelpoisuuden objektiiviselle arvioinnille. Tätä toteamusta on vielä täsmennettävä. Osa-aikaisten ja kokopäiväisten työntekijöiden välisen erottelun perusteella - esillä olevan asian kannalta ja siten kuin Saksan viranomaiset ovat sitä soveltaneet - ei todellisuudessa voida vahvistaa, tai ainakaan riittävällä tavalla arvioida, osa-aikaisten työntekijöiden todellista kelpoisuutta harjoittaa nykyisiä tehtäviään tai heille mahdollisen ylennyksen jälkeen kuuluvia tehtäviä.
47 Tällaista harkintaan perustuvaa krtieeriä, jonka perusteella osa-aikaiset ja kokopäiväiset työntekijät asetetaan erilaiseen asemaan, ei kuitenkaan voida arvioida asiayhteydestä erillään. Sitä on tarkasteltava sen kansallisen lainsäädännön kannalta, jota ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on sovellettava.
Esillä olevassa tapauksessa tarkasteltu laskentatapa sisältyy lainsäädäntöön, jota on vaikea pitää kohtuullisesti ja objektiivisesti perusteltuna. Sellaisia osa-aikaisia työntekijöitä, joiden työaika on yli kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, pidetään kokopäiväisinä työntekijöinä. Sellaisten työntekijöiden, joiden työaika on hieman tätä lyhyempi - sanokaamme vaikkapa kolme neljäsosaa säännöllisestä työajasta - katsotaan sitä vastoin kuuluvan osa-aikaisten työntekijöiden ryhmään. Mielestäni tämä järjestelmä ei ole sisäisesti johdonmukainen. Siinä hyväksytään kahdesta mahdollisuudesta vain toinen. Se, että työkokemuksen hankkiminen ja palvelusajan pituus liittyvät välttämättä ja kiistatta toisiinsa myös mahdollisen ylennyksen osalta, joko hyväksytään tai sitä ei hyväksytä. Jos tällainen välttämätön yhteys hyväksytään, on sen loogisena seurauksena, että tehtyjen työtuntien määrä on laskettava tarkkaan suhteellisena osuutena säännöllisestä työajasta, pyöristämättä tai korjaamatta sitä millään tavalla sellaisten arviointien perusteella, joiden taustaolettamien perusteltavuus on kyseenalaista. Jos taas tätä yhteyttä ei hyväksytä, osa-aikaisen työskentelyn ja kokopäiväisen työskentelyn olisi siis katsottava vastaavan toisiaan, ja virkamiehen mahdollisen ylennyksen olisi siis välttämättä perustuttava erityyppisiin valintamekanismeihin (esimerkiksi soveltuvuustestit tai kausittainen valvonta), joiden tarkoituksena on määrittää objektiivisesti kyseisen työntekijän tosiasiallinen ja potentiaalinen suorituskyky työssään.
48 Saksan lainsäädännössä on hiljattain päätetty, kumpi näistä vaihtoehdoista on valittava. Virkaurista annettuun asetukseen vuonna 1995 tehtyjen muutosten avulla osa-aikainen työskentely rinnastetaan kokopäiväiseen työskentelyyn virkamiesten arvioinnin osalta ylennysmenettelyssä. Tämän lainsäädännöllisen muutoksen tavoitteena on selvästikin toteuttaa miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu työelämässä. Vastaaja on todennut pääasian oikeudenkäynnissä, että vuonna 1995 tehdyn muutoksen "tarkoituksena on edistää ja parantaa työelämän ja perhe-elämän yhteensopivuutta".(26) Lisään tähän vielä puolestani, että naisten suojelua perhe-elämässä ja samanaikaisesti uralla etenemisessä pidetään yhteisön jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä laajalti miesten ja naisten välisen tasa-arvon luonnollisena seurauksena. Rohkenen jopa väittää, että kyseessä on yhteinen valtiosääntöoikeudellinen perintö, joka on perustamissopimuksessa vahvistettu yhtenä niistä oikeuksista, joita jokainen yksilö nauttii niin Euroopan yhteisössä kuin kansallisestikin.
Saksan uuden lainsäädännön mukaan ansioituneet työntekijät etenevät urallaan suoritetusta työajasta riippumatta ja siinä syrjäytetään este, jolla rajoitettiin - välttämättä vaikkakin välillisesti - sen työssä käyvien naisten oikeuden täyttä ja asianmukaista tunnustamista, joka koskee yhdenvertaisia mahdollisuuksia, verrattuna vastakkaiseen sukupuoleen. Tällainen muutos olikin mielestäni tarpeellinen, jotta kansallinen lainsäädäntö olisi yhteensopiva yhteisön oikeudessa tunnustetun periaatteen kanssa, joka koskee naisten ja miesten tasa-arvoista kohtelua mahdollisuuksissa työhön ja uralla etenemiseen. Sellaisten naisten osalta, jotka osallistuvat työelämään mutta jotka eivät kuitenkaan ole luopuneet velvollisuuksistaan perhettään kohtaan, tämän suojan voidaan esillä olevassa tapauksessa katsoa olevan vain välillinen. Lainsäädännössä edellytystä, jonka mukaan ansioita arvioidaan tehdyistä työtunneista riippumatta, sovelletaan erotuksetta niin miehiin kuin naisiinkin. Sillä, että kokopäivätyölle ei enää anneta etusijaa osa-aikatyöhön nähden, on kuitenkin käytännön vaikutuksia naisten tekemän työn kannalta, koska, kuten tilastoista käy ilmi, naiset olisivat muussa tapauksessa epäedullisemmassa asemassa, ilman että sitä voitaisiin objektiivisesti perustella.
49 Edellä tehtyjen toteamusten perusteella pitäisi olla selvää, ettei vastaajana oleva hallinto ole tyytynyt objektiivisesti perustelemaan riidanalaista kansallista lainsäädäntöä. Kuten olen jo todennut, kansallisen tuomioistuimen asiana on selvittää kussakin yksittäistapauksessa, onko perusteltua olettaa, että kokopäiväiset työntekijät saavuttavat ylemmän palkkatason edellyttämän asiantuntemuksen ja työkokemuksen osa-aikaisia työntekijöitä nopeammin.(27) Ei ole olemassa mitään syytä, jos arvostelu olisi sama, miksi osa-aikainen työntekijä ei voisi olla pätevämpi ja saada aikaan parempaa tulosta kuin kokopäiväinen työntekijä. Onkin niin, että tällainen olettama, jonka mukaan ammatillinen pätevyys kasvaa työhön käytettyjen työtuntien perusteella, sisältyy lainsäädäntöön, joka koski syrjintää osa-aikaisten ja kokopäiväisten työntekijöiden välillä, on poistettu uudessa virkaurista annetussa asetuksessa. Ei ole mitenkään sattumaa, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa Nimz antamassaan tuomiossa, että "vaikka työssäoloaika liittyy läheisesti siihen työkokemukseen, jonka ansiosta työntekijä suoriutuu pääsääntöisesti paremmin tehtävistään, se, voidaanko tällaisen edellytyksen perusteeksi esittää objektiivisia syitä, riippuu kaikista kuhunkin asiaan liittyvistä seikoista ja muun muassa harjoitetun tehtävän luonteen ja sen työkokemuksen välisestä suhteesta, joka voidaan saavuttaa sen jälkeen kun näitä tehtäviä on suoritettu tietyn tuntimäärän ajan".(28)
50 Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön sisältyvä varauma huomioon ottaen on todettava, että esillä olevaan asiaan sisältyy eräs seikka, joka ansaitsee tulla mainituksi. Gerster on suorittanut osa-aikaisena työntekijänä viimeisten kymmenen työssäolovuotensa aikana virkatehtäviä siinä ylemmässä palkkaluokassa, johon hän toivoi tulevansa ylennetyksi.(29) Hallinto oli pannut merkille myönteisesti hänen asiantuntemuksensa kyseisten tehtävien suorittamisessa. Tämä tukee välillisesti mutta selvästi sitä, että säännöllä, jonka mukaan Gersteriltä edellytetään pidempää koeaikaa sen osoittamiseksi, että hän soveltuu hoitamaan ylemmän palkkaluokan tehtäviä, voidaan syrjiä osa-aikaisia työntekijöitä. Näin ollaan palattu jälleen perusteettomaan syrjivään vaikutukseen, joka vaikuttaa viime kädessä naispuolisiin työntekijöihin.
B Asia C-100/95
51 Tähän asiaan, joka on saatettu ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi, liittyy selvästi samankaltaisia seikkoja kuin edellä tarkasteltuun asiaan. Molemmissa tapauksissa on kysymyksessä osa-aikaisten ja kokopäiväisten työntekijöiden eriarvoinen kohtelu. Myös se tosiasiallinen tilanne, johon laissa säädetyt uralla etenemistä koskevat edellytykset vaikuttavat, on vastaavanlainen. Edellä esitetyt toteamukset voidaan siis ulottaa koskemaan myös esillä olevaa asiaa, kuten jäljempänä selostetaan.
52 Kansallisessa lainsäädännössä, sellaisena kuin valintalautakunta on sitä tulkinnut ja sellaisena kuin sitä on myöhemmin muutettu, säädetään, että osa-aikaisten työntekijöiden on harjoitettava tehtäviään suhteessa kauemman aikaa kuin kokopäiväisten työntekijöiden, jotta heidät voidaan vapauttaa veroasiantuntijan virkaan oikeuttavasta kokeesta. Kahta eri työntekijäryhmää kohdellaan siis eriarvoisesti.
53 Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on täsmentänyt, tällainen tulkinta vaikuttaa naispuolisiin työntekijöihin enemmän kuin ensiksi käsitellyssä tapauksessa. Bremenin verohallinnossa työskentelevistä johtavista virkamiehistä, jotka hoitavat tehtäviään osa-aikaisesti, 92,4 prosenttia on naisia.
Tämän asian osalta onkin siis selvitettävä, samoin kuin ensiksi käsitellyn asian osalta, voidaanko erilainen kohtelu, joka asettaa tämän työntekijöiden ryhmän välillisesti huonompaan asemaan, perustella objektiivisilla syillä.
54 Valintalautakunnan tulkinnan mukaan riidanalainen lainsäädäntö on perusteltu, koska osa-aikainen työntekijä saavuttaa tarvittavan työkokemuksen veroasiantuntijan virkaan oikeuttavasta kokeesta vapauttamista varten pidemmän ajan kuluttua kuin kokopäiväinen työntekijä. Tämä edellytys ei eroa olennaisesti asiasta C-1/95. Kyseinen edellytys ei ole objektiivinen, johdonmukainen eikä yhteensopiva tasa-arvoista kohtelua mahdollisuuksissa työhön koskevan periaatteen kanssa. Mahdollisuutta työhön on helpotettu esillä olevassa tapauksessa kokeesta vapauttamisen avulla. Tämän edun pitäisi - mitä ei kuitenkaan esillä olevassa asiassa tapahdu - kuitenkin vaikuttaa siten, ettei sille työntekijöiden ryhmälle, jossa naisten lukumäärä ylittää huomattavasti miesten lukumäärän, aseteta perusteettomia rajoituksia muihin työntekijöihin verrattuna.
55 Esillä olevan riita-asian taustalla on niitä tyypillisiä vaikeuksia, jotka kohdistuvat naisiin silloin kun palvelusaika lasketaan tiukan suhteellisesti. Tarkastelen seuraavassa nimenomaan Kordingin tapausta. Hänen kokopäiväisesti työskentelevät kollegansa voidaan vapauttaa kokeesta 15 vuoden työskentelyn jälkeen, kun taas Kording voi toimia veroasiantuntijana ilman että hän osallistuu valtiolliseen kokeeseen, vasta sellaisessa iässä (yli 50 vuotta), jolloin ei ole vain vaikea päästä uuteen ammattiin vaan jolloin osa työntekijöistä pikemminkin siirtyy pois työelämästä kuin siirtyy uuteen ammattiin.
56 Johtopäätöksenä voidaan todeta, että eriarvoinen kohtelu johtuu sellaisesta arviointiperusteesta, joka on epäoikeudenmukainen siksi, että se ei ole objektiivinen. Olisi sitä vastoin ollut objektiivista selvittää (jälleen soveltuvien valintamekanismien ja sisäisten kokeiden avulla), soveltuuko myös osa-aikainen työntekijä toimimaan veroasiantuntijana. Kyseisen lainsäädännön ainoa ilmeinen perustelu liittyy siihen olettamaan, jonka mukaan kokopäiväinen työntekijä on saavuttanut suhteessa paremman asiantuntemuksen ja pätevyyden kuin osa-aikainen työntekijä. Vaikka tällainen olettama voi osoittautua joissakin tapauksissa perustelluksi, sitä on esillä olevassa tapauksessa sovellettu järjestelmällisesti virkamiehiä kokeesta vapautettaessa.(30) Kyseistä säännöstä seuraa käytännössä, että naisia syrjitään mahdollisuuksissa työhön. Valtaosassa niistä tapauksista, joissa työntekijöitä ei voida vapauttaa kokeesta siksi, että he ovat työskennelleet osa-aikaisesti, vaikka heidän aikaisemmin hankkimansa työkokemus ja heillä tosiasiassa oleva asiantuntemus voisivat yksittäistapauksissa täysin perustella vapauttamisen kokeesta, on kyse naisista.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
Asia C-1/95
1) Perustamissopimuksen 119 artiklaa sovelletaan virkamiehiin.
2)
Sellainen lainsäädäntö kuin Baijerin virkaurista annetun asetuksen 13 §:n 2 momentin toinen virke, jossa säädetään, että virkamiehen palvelusaikaa laskettaessa sellainen palvelusjakso, jossa työaika on vähemmän kuin kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain osittain, ei kuulu miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10 päivänä helmikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/117/ETY soveltamisalaan.
3) Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY 2 artiklan 1 kohtaa ja 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että niiden vastaista on sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa laskettaessa osa-aikaisten virkamiesten palvelusaikaa sellaista palvelusjaksoa, jossa työaika on vähemmän kuin kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, ei oteta huomioon tai se otetaan huomioon vain osittain, jos huomattavasti vähäisempi määrä miehiä kuin naisia työskentelee osa-aikaisesti, jollei kyseistä lainsäädäntöä voida perustella objektiivisilla, täysin sukupuolesta riippumattomilla syillä ottaen huomioon erityisesti harjoitetun toiminnan luonteen ja hankitun työkokemuksen välinen yhteys.
Asia C-100/95
Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY 2 artiklan 1 kohtaa ja 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun huomattavasti vähäisempi määrä miehiä kuin naisia työskentelee osa-aikaisesti, sellainen kansallinen lainsäädäntö on näiden säännösten vastainen, jossa säädetään, että veroasiantuntijan virkaan oikeuttavasta kokeesta vapauttamiseksi kokopäiväisiltä työntekijöiltä edellytettyä 15 vuoden työkokemusta pidennetään vastaavassa suhteessa osa-aikaisten työntekijöiden osalta, ellei kyseisen lainsäädännön tueksi voida esittää objektiivisia syitä, joiden perusteella tässä lainsäädännössä harjoitetun toiminnan luonteen ja toiminnalla saavutetun ammattikokemuksen välistä yhteyttä voidaan pitää perusteltuna sellaisen pätevyyden kannalta, jota on pidetty kokeesta vapauttamisen välttämättömänä ja riittävänä edellytyksenä.
(1) - Miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10 päivänä helmikuuta 1975 annettu neuvoston direktiivi 75/117/ETY (EYVL L 45, s. 19).
(2) - Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annettu neuvoston direktiivi 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40).
(3) - Kyseisessä asetuksessa säädetään seuraavaa: "Sellaisia työskentelyjaksoja, joissa työaika on vähemmän kuin puolet säännöllisestä työajasta, ei oteta huomioon laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa. Sellaisista työskentelyjaksoista, joissa työaika on vähintään puolet säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon kaksi kolmasosaa laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa. Sellaiset työskentelyjaksot, joissa työaika ylittää kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan kokonaisuudessaan huomioon laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa" (kursivointi tässä).
(4) - Asia C-184/89, Nimz, tuomio 7.2.1991 (Kok. 1991, s. I-297). Ratkaisussaan yhteisöjen tuomioistuin totesi, että on perustamissopimuksen 119 artiklan vastaista, että kansallisten viranomaisten tekemässä virkaehtosopimuksessa määrätään, että palvelusaikaa laskettaessa ylempään palkkaluokkaan siirtämistä varten, sellaiset työskentelyjaksot, joissa työaika on vähintään kolme neljäsosaa säännöllisestä työajasta, otetaan kokonaisuudessaan huomioon, mutta sellaisista työskentelyjaksoista, joissa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain puolet. Bundesangestelltentarifvertragin (nk. BAT, valtion virkamiesten palkkojen luokittelua koskeva työehtosopimus) riidanalaisissa säännöksissä vahvistettiin sellaisten virkamiesten automaattinen (tai lähes automaattinen) pääsy ylempään palkkaluokkaan, jotka olivat työskennelleet vähintään kuuden vuoden ajan.
(5) - Laufbahnverordnungin 13 §:n 2 momentti, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna (GVBl. 1996, s. 99-). Tässä säännöksessä todetaan lisäksi, että määritettäessä sitä, miten säännöllistä työaikaa lyhyemmät työskentelyjaksot otetaan huomioon, on otettava huomioon kaikki kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvät seikat.
(6) - Kansallisen lainsäädännön mukaan veroasiantuntijan virkaan oikeuttavasta kokeesta voidaan vapauttaa "sellaiset verohallinnon entiset virkamiehet tai muut toimenhaltijat, joilla on vähintään 15 vuoden työkokemus veroasioista liittovaltion tai osavaltioiden verohallinnossa Sachbearbeiterin (verovirkailija) virassa tai muussa vähintään tätä vastaavassa virassa".
(7) - Verohallinnon mukaan tätä tulkintaa tukee kyseiseen Saksan lainsäädäntöön vuonna 1994 - eli siis esillä olevan asian tosiseikkojen tapahtumahetken jälkeen - tehty muutos. Veroasiantuntijan tehtävistä annetun lain 36 §:n 4 momentissa, sellaisena kuin tämä laki on muutettuna, säädetään, että palvelusaikaa laskettaessa sellaista osa-aikatyötä, jonka työaika on alle puolet säännöllisestä työajasta, ei oteta huomioon, kun taas sellaiset työskentelykaudet, joiden työaika on vähintään puolet säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon tosiasiallisesti suoritetun työskentelyn perusteella.
(8) - Kording toteaa väitteensä tueksi, että vuonna 1972 tehdyssä lainsäädännöllisessä muutoksessa määräaika oli nostettu viidestä vuodesta viiteentoista sen välttämiseksi, että julkishallinnon palveluksessa olevat virkamiehet siirtyvät huomattavassa määrin yksityisten työnantajien palvelukseen. Kaikki osa-aikaisen työntekijän tosiasiallista soveltuvuutta koskeva arviointi valtion järjestämästä kokeesta vapauttamista varten on siis näiden säännösten vastaista.
(9) - Esillä olevissa asioissa yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään arvioimaan kansallisten säännösten (eikä yksityisten työnantajien toiminnan tai työehtosopimusten) yhteensopivuutta perustamissopimuksen 119 artiklan kanssa. Tilanne on vastaava kuin asiassa 171/88, Rinner-Kühn, tuomio 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2743).
(10) - Asiassa Nimz osa-aikaisia työntekijöitä kohdeltiin huonommin hallinnon soveltamien laskentaperusteiden vuoksi. Ylempään palkkaluokkaan siirtymistä varten sellaisesta palvelusjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otettiin huomioon vain puolet. Sitä vastoin sillä, että esillä olevassa asiassa ei oteta huomioon palvelusaikaa laskettaessa sellaisia palveluskausia, joissa työaika on alle puolet säännöllisestä työajasta, ei ole merkitystä ennakkoratkaisukysymyksissä. Tällainen erityislaatuinen tilanne on kyseessä ainoastaan poikkeustapauksissa (kuten esimerkiksi silloin, kun virkamies harjoittaa poliittista toimintaa).
(11) - Asia 43/75, Defrenne, tuomio 8.4.1976 (Kok. 1976, s. 455).
(12) - Asia 248/83, komissio v. Saksa, tuomio 21.5.1985 (Kok. 1985, s. 1459, 16 kohta). Ks. säännöksen pakottavasta luonteesta ja sen soveltuvuudesta sekä viranomaisiin että kaikkiin sopimuksiin asia C-33/89, Kowalska, tuomio 27.6.1990 (Kok. 1990, s. I-2591, 12 kohta); ks. siitä, että sillä, toimiiko työntekijä julkisella vaiko yksityisellä sektorilla, ei ole merkitystä asian kannalta myös em. asia Defrenne (tuomiolauselman 1 kohta) ja em. asia Nimz (tuomion 11 kohta).
(13) - Kuten vastaajana oleva hallinto toteaa, virkamies voidaan sijoittaa ylennyskelpoisista virkamiehistä tehdyssä luettelossa ylemmälle tai alemmalle sijalle uuden arvioinnin perusteella (joka tehdään joka kolmas vuosi). Uuden arvioinnin jälkeen tehdään uusi laskelma, jonka seurauksena virkamiehen sijoitusta luettelossa voidaan muuttaa.
(14) - Asia 149/77, tuomio 15.6.1978 (Kok. 1978, s. 1365, 20 kohta, ks. myös 21-23 kohta).
(15) - Asia 170/84, Bilka, tuomio 13.5.1986 (Kok. 1986, s. 1607, 29 kohta) ja asia 96/80, Jenkins, tuomio 31.3.1981 (Kok. 1981, s. 911, 13 kohta).
(16) - Em. asia Bilka, tuomion 36 kohta.
(17) - Ks. vastaajan huomautukset, s. 4 ja ennakkoratkaisupyyntö, s. 15.
(18) - Asiat C-399/92, C-409/92, C-425/92, C-34/93, C-50/93 ja C-78/93, tuomio 15.12.1994 (Kok. 1994, s. I-5727).
(19) - Ks. em. asia Helmig ym., tuomion 27-29 kohta.
(20) - Ks. asia C-450/93, Kalanke, tuomio 17.10.1995 (Kok. 1995, s. I-3051, I-3053), julkisasiamies Tesauron ratkaisuehdotus 6.4.1995.
(21) - Em. asiassa Kalanke annettu tuomio. Mainitut kohdat on lainattu julkisasiamies Tesauron tässä asiassa esittämästä ratkaisuehdotuksesta (13 ja 19 kohta).
(22) - Ks. edellä alaviitteessä 15 mainitut asiat Jenkins (tuomion 13 kohta) ja Bilka (tuomion 36 kohta).
(23) - Edellä alaviitteessä 9 mainittu asia Rinner-Kühn ja alaviitteessä 4 mainittu asia Nimz. Ks. julkisasiamies Darmonin asiassa Nimz esittämä ratkaisuehdotus (Kok. 1991, s. I-308, 10 ja 11 kohta) ja asia C-328/91, Thomas ym., tuomio 30.3.1993 (Kok. 1993, s. I-1247). Ks. viimeksi asia C-457/93, Lewark, tuomio 6.2.1996 (Kok. 1996, s. I-243, 32 kohta).
(24) - Luxemburgissa 13.6.1996 suullista käsittelyä varten laadittu kertomus.
(25) - Mainittu edellä alaviitteessä 4, tuomion 13 kohta.
(26) - Ks. ennakkoratkaisupyyntö, s. 10, lopussa.
(27) - Muistutan tämän osalta, että julkisasiamies Darmon totesi asiassa Nimz esittämässään ratkaisuehdotuksessa sellaisen olettaman soveltuvuudesta pääsyssä ylempiin palkkaluokkiin, jonka mukaan palvelusaika ja työkokemus liittyvät läheisesti toisiinsa (mistä on kyse myös esillä olevassa asiassa) seuraavaa: "tällaisessakin tapauksessa - - olisi mielestäni otettava huomioon kyseisen työn luonne, sillä työkokemus ei ole yhtä määräävä edellytys huoltomiehen tehtävään kuin hallintopäällikön virkaan, eikä tämän osalta voida hyväksyä yleistä ja abstraktia sääntöä" (Kok. 1991, s. I-308, 15 kohta). Julkisasiamies täsmensi tällä tavoin asiaan Nimz ja asiaan Danfoss (asia 109/88, tuomio 17.10.1989, Kok. 1989, s. 3199, 24 kohta) liittyvien tosiseikkojen yhtäläisyyttä. Vaikka olettama päteekin teoriassa, on se, liittyvätkö työssäoloaika ja paremmat tulokset tosiasiallisesti toisiinsa, varmistettava tapauskohtaisesti kansallisen tuomioistuimen ratkaistavaksi saatettuun asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella.
(28) - Em. asia C-184/89, tuomion 14 kohta. Yhteisöjen tuomioistuin piti edellä alaviitteessä 9 mainitussa asiassa Rinner-Kühn annetussa tuomiossa vastaavalla tavalla riittämättömänä edellytystä, joka ei perustunut objektiivisiin syihin. Saksan hallitus oli väittänyt tässä asiassa, että se, että lainsäädännössä myönnettiin oikeus saada palkkaa työnantajalta sairauden ajalta ainoastaan niille työntekijöille, joiden työsopimuksissa oli sovittu tietyn viikottaisen tai kuukausittaisen tuntimäärän ylittävästä työajasta, oli perusteltua siksi, että muut kuin tähän ryhmään kuuluvat työntekijät eivät olleet "samalla tavoin sitoutuneita yritykseen nähden eivätkä vastaavalla tavalla taloudellisesti riippuvaisia siitä kuin muut työntekijät". Yhteisöjen tuomioistuin totesi tämän osalta, että "tällaisia pelkkiä tiettyihin ryhmiin kuuluvia työntekijöitä koskevia yleisiä toteamuksia ei voida perustella objektiivisin tekijöin, jotka eivät mitenkään liity sukupuoleen perustuvaan syrjintään" (tuomion 13 ja 14 kohta).
(29) - Ks. kantajan huomautukset (joita vastaaja ei ole kiistänyt), joiden mukaan 1.1.1984 lukien, jolloin Gerster oli viimeksi ylennetty, hän oli hoitanut palkkaluokan A 9 + Z virkaan kuuluvia tehtäviä, joka oli siis sama palkkaluokka kuin mihin hän oli pyytänyt tulla ylennetyksi. Ks. myös vastaajan huomautukset, s. 2.
(30) - Yksinkertaisena esimerkkinä voidaan ajatella sellaista kokopäiväistä työntekijää, jonka tehtävät liittyvät ainoastaan yhteen verohallinnon aloista, ja toisaalta sellaista osa-aikaista työntekijää, joka on työskennellyt vuoron perään saman hallinnon eri yksiköissä. On selvää, että jälkimmäisellä työntekijällä on laajempi työkokemus (vaikka onkin myönnettävä, ettei se ole yhtä syvällistä) kuin edellisellä työntekijällä.