Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
TAMARA ĆAPETA
19 päivänä maaliskuuta 2026 (1)
Yhdistetyt asiat C‑7/25 [Ramodi] ja C‑8/25 [Karkik] (i)
K (C‑7/25) ja
P (C‑8/25)
vastaan
Minister van Asiel en Migratie
(Ennakkoratkaisupyynnöt – Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Haagin alioikeus, Roermondin istuntopaikka, Alankomaat))
Ennakkoratkaisupyyntö – Turvapaikkapolitiikka – Direktiivi 2011/95/EU – Kaikkien kansainvälistä suojelua koskevaan hakemukseen liittyvien olennaisten seikkojen arvioiminen – Velvollisuus esittää hakemukseen liittyvien seikkojen tueksi aitoja asiakirjoja tai muita objektiivisesti todennettavissa olevia todisteita – Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevat menettelyt – Direktiivi 2013/32/EU – 46 artiklan 3 kohta – Tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen ex nunc -tutkiminen kaikilta osin, kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen mukaan luettuna – Palauttamiskiellon periaate – Muutoksenhakua käsittelevän alioikeuden tietoon saatettuun asiakirja-aineistoon liittyvät seikat
I       Johdanto
1.        Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Haagin alioikeus, Roermondin istuntopaikka, Alankomaat), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, esitti unionin tuomioistuimelle kaksi ennakkoratkaisukysymystä.
2.        Molemmat kysymykset liittyvät kahteen erilliseen menettelyyn. Näissä menettelyissä turvapaikanhakijat ovat saattaneet tuomioistuimen käsiteltäväksi toimivaltaisen hallintoelimen tekemät päätökset, joilla hylättiin heidän kansainvälistä suojelua koskevat hakemuksensa perusteettomina.
3.        Toisella kysymyksellään, johon unionin tuomioistuimen pyynnöstä keskityn tässä ratkaisuehdotuksessa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko se tällaisessa laillisuusvalvontaa koskevassa menettelyssä unionin oikeuden nojalla velvollinen tarvittaessa viran puolesta suorittamaan sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc -tutkimisen kaikilta osin kyseiselle tuomioistuimelle tietoon saatettuihin asiakirjoihin sisältyvien seikkojen perusteella, sellaisina kuin niitä on täydennetty tai täsmennetty kontradiktorisessa menettelyssä, vaikka kansallisessa lainsäädännössä sen tutkinta rajattaisiin koskemaan ainoastaan tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka esitetään nimenomaisesti laillisuusvalvonnan kohteena olevassa asiakirjassa.
4.        Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää tulkitsemaan turvapaikkamenettelyjä koskevan direktiivin(2) 46 artiklaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 4, 18 ja 47 artiklan kanssa.
II     Pääasioiden tosiseikat, ennakkoratkaisukysymykset ja menettely unionin tuomioistuimessa
5.        Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esitti unionin tuomioistuimelle kaksi erillistä ennakkoratkaisupyyntöä. Vaikka kummankin pyynnön taustalla ovat tosiseikoiltaan erilaiset tilanteet, niissä esitetään samat ennakkoratkaisukysymykset. Esitän näin ollen ensin kummankin asian tosiseikat ennen kuin selitän niissä esille tulevia oikeudellisia kysymyksiä.
Asia C‑7/25
6.        Pääasian kantajana oleva K on Irakin kansalainen, joka väittää, että hänen asuinpaikassaan vaikuttavan aseellisen ryhmän vaikutusvaltainen ja tunnettu jäsen hyökkäsi hänen ja hänen aviomiehensä kimppuun sen jälkeen, kun hän ja hänen tyttärensä olivat toistuvasti torjuneet miehen esittämät kosinnat. Kantaja teki tapauksesta ilmoituksen alkuperämaansa tuomioistuimeen, joka ei kantajan mukaan kuitenkaan ryhtynyt mihinkään toimiin sen johdosta. Hän ja hänen aviopuolisonsa lähtivät vuonna 2022 Irakista, jossa heidän tyttärensä elää edelleen salaisessa paikassa.
7.        Sekä kantaja että hänen aviopuolisonsa hakivat 1.2.2022 kansainvälistä suojelua Alankomaiden kuningaskunnassa, mutta hänen aviopuolisonsa kuoleman jälkeen menettely päätettiin tämän osalta. Kansainvälistä suojelua koskevassa hakemuksessaan kantaja esitti pakenemistaan koskevien perusteluiden tueksi lausumansa, alkuperäisen passinsa, kopion Irakissa tuomioistuimelle antamastaan ilmoituksesta ja kopion lääkehistoriastaan edeltävän kolmen kuukauden ajalta. Kantaja myös väitti, että koska hän on nyt leski, häntä on pidettävä naimattomana naisena, jos hän palaisi Irakiin, minkä vuoksi hän kuuluu sen erityisen suojelupolitiikan piiriin, jota Minister van Asiel en Migratie (turvapaikka- ja maahanmuuttoasioista vastaava ministeri, Alankomaat), joka on vastaajana pääasian oikeudenkäynnissä (jäljempänä vastaaja), soveltaa Irakista kotoisin oleviin, naimattomuutensa vuoksi suojelua tarvitseviin naisiin.(3)
8.        Vastaaja hylkäsi kantajan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana sillä perusteella, että hänen lausumansa, jotka koskevat kantajan ongelmia hänen tyttärensä kättä väitetysti pyytäneen miehen kanssa, eivät olleet uskottavia. Tältä osin vastaaja totesi ensinnäkin, ettei kantaja ollut esittänyt lausumiensa tueksi objektiivisia asiakirjoja, jotka tukevat kaikilta osin hänen tarvettaan turvapaikkaan, ja toiseksi, ettei kantaja täyttänyt vuoden 2000 ulkomaalaislain (Vreemdelingenwet 2000) 31 §:n 6 momentin c ja d kohdan edellytyksiä, jotka vastaavat määrittelydirektiivin(4) 4 artiklan 5 kohdan c ja d alakohdan edellytyksiä.
9.        Vastaaja katsoi, että vaikka kantajan henkilöllisyys, kansalaisuus ja alkuperämaa olivat kaikki uskottavia, nämä perusteet yksinään eivät riittäneet kansainvälisen suojelun myöntämiseen kantajalle.
10.      Vastaaja hylkäsi kantajan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana 15.7.2024 tekemällään päätöksellä. Kyseiseen päätökseen sisältyi palauttamispäätös, jossa Irak nimetään maaksi, johon kantaja on palautettava, ja asetetaan neljän viikon määräaika vapaaehtoiselle Alankomaista poistumiselle.
11.      Kantaja haki 19.7.2024 kyseiseen päätökseen muutosta ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, jossa hän väitti muun muassa, että tapa, jolla vastaaja arvioi hänen turvapaikan hakemiselle esittämiensä perustelujen uskottavuutta, oli määrittelydirektiivin 4 artiklan 5 kohdan vastainen.
12.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin käsitteli muutoksenhakua – yhdessä asiassa C‑8/25 esitetyn ennakkoratkaisupyynnön taustalla olevassa menettelyssä tehdyn muutoksenhaun kanssa – 18.12.2024 pidetyssä istunnossa ja ilmoitti 7.1.2025 kantajalle, että se piti tarpeellisena esittää asiassa ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle.
Asia C‑8/25
13.      Pääasian kantajana oleva P on Irakin kansalainen, joka väitetysti oli ollut sukupuoliyhteydessä toisen miehen kanssa. Koska tapauksesta oli ilmoitettu Irakin viranomaisille, kantaja pelkää, että hänelle voidaan määrätä vankeusrangaistus hänen seksuaalisen suuntautumisensa vuoksi. Kantaja perustelee tällä kansainvälistä suojelua koskevaa hakemustaan, jonka hän jätti Alankomaissa 6.7.2023.
14.      Vaikka vastaaja piti kantajan henkilöllisyyttä, kansalaisuutta ja alkuperämaata uskottavina siitä huolimatta, ettei kantaja pystynyt esittämään asiakirjoja henkilötietojensa tueksi, se ei pitänyt näitä tietoja riittävinä perusteina kansainvälisen suojelun myöntämiselle kantajalle.
15.      Vastaaja hylkäsi kantajan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana 5.7.2024 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, ettei kantaja pystynyt esittämään asiakirjatodisteita, jotka vahvistaisivat, että Irakin viranomaiset pidättivät hänet hänen seksuaalisen suuntautumisensa takia. Vastaaja katsoi tältä osin, ettei kantaja täyttänyt vuoden 2000 ulkomaalaislain 31 §:n 6 momentin c kohdan edellytyksiä, jotka vastaavat määrittelydirektiivin 4 artiklan 5 kohdan c alakohdan edellytyksiä. P:n hakemuksen hylkäämisestä tehtyyn päätökseen sisältyi palauttamispäätös, jossa Irak nimetään maaksi, johon kantaja on palautettava, ja asetetaan neljän viikon määräaika vapaaehtoiselle Alankomaista poistumiselle.
16.      Ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen päätöksestä 10.7.2024 tekemässään muutoksenhaussa kantaja väitti muun muassa, että tapa, jolla hänen turvapaikan hakemiselle esittämiensä perustelujen uskottavuutta arvioitiin, oli määrittelydirektiivin 4 artiklan 5 kohdan vastainen.
17.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin käsitteli muutoksenhakua – yhdessä asiassa C‑7/25 esitetyn ennakkoratkaisupyynnön taustalla olevassa menettelyssä tehdyn muutoksenhaun kanssa – 18.12.2024 pidetyssä istunnossa ja ilmoitti 7.1.2025 kantajalle, että se piti tarpeellisena esittää asiassa ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle.
18.      Yhdistetyssä istunnossa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sai käsittääkseni tietoonsa lisäseikkoja, joita ei tuotu esille kummassakaan muutoksenhaussa ja joita se piti merkityksellisinä kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelyn kannalta.
Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa esille tulevat yhteiset kysymykset
19.      Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimelle tuli esille kaksi molemmille asioille yhteistä oikeudellista kysymystä.
20.      Ensimmäinen kysymys koskee tapaa, jolla vastaaja tutki ja arvioi sekä K:n että P:n (jäljempänä yhdessä kantajat) kansainvälisen suojelun tarvetta, ja sitä, oliko tämä arviointi unionin oikeuden ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukainen.
21.      Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö, tarkemmin sanoen vuoden 2000 ulkomaalaislain 31 §:n 6 momentti, on ristiriidassa juuri sen säännöksen kanssa, joka sillä väitetysti pannaan täytäntöön, nimittäin määrittelydirektiivin 4 artiklan 5 kohta. Tilannetta on vaikeuttanut entisestään kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten arviointia koskeva uusi politiikka, joka tuli voimaan 1.7.2024. Sen mukaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen arviointiin kuuluu i) turvapaikan hakemisen perusteluiden selvittäminen, ii) sen määrittäminen, onko kyseisten perusteluiden tueksi kaikilta osin esitetty aitoja ja/tai objektiivisesti todennettavissa olevia asiakirjoja ja/tai objektiivisia julkisia lähteitä, ja iii) ellei niitä ole esitetty, sen selvittäminen, täyttääkö hakija kaikki vuoden 2000 ulkomaalaislain 31 §:n 6 momentissa säädetyt edellytykset, jotka vastaavat määrittelydirektiivin 4 artiklan 5 kohdan c ja d alakohdassa säädettyjä edellytyksiä.
22.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tällainen määrittelydirektiivin 4 artiklan 5 kohdan soveltaminen antaa vastaajalle mahdollisuuden hylätä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus perusteettomana, kun hakija i) ei pysty esittämään turvapaikan hakemisen perusteluiden tueksi kaikilta osin aitoja, objektiivisesti todennettavissa olevia asiakirjoja tai luotettavia julkisia lähteitä ja kun hakija ii) ei ole jättänyt hakemusta mahdollisimman pian eikä vastaaja pidä tätä viivästystä oikeutettuna.
23.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkin toteaa, että määrittelydirektiivin 4 artiklan 5 kohdan sanamuodosta, kun sitä tarkastellaan muiden sen 4 artiklan kohtien, menettelydirektiivin 10 artiklan 3 kohdan b alakohdan ja perusoikeuskirjan 4 ja 18 artiklan valossa, ilmenee, että pääasioiden oikeudenkäynnissä käsiteltävissä kahdessa asiassa kyseessä olevien kaltaisissa tilanteissa vastaajan olisi tehtävä yhteistyötä hakijan kanssa tosiseikkojen selvittämisessä.
24.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin onkin epävarma siitä, edellytetäänkö asiaa koskevassa unionin lainsäädännössä, että kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perustana olevia tosiseikkoja ja olosuhteita arvioidessaan päätöksentekoviranomaisen on tehtävä yhteistyötä hakijan kanssa ja otettava huomioon kaikki hakemuksen perusteeksi esitetyt todisteet ja seikat.
25.      Toinen kysymys koskee sitä, sisältyykö kansallisen tuomioistuimen velvollisuuteen tarjota tehokas oikeussuojakeino myös velvollisuus varmistaa, tarvittaessa viran puolesta ja yhteistyössä hakijan kanssa, että vastaaja on kerännyt, tutkinut ja ottanut kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen arvioinnissaan huomioon kaikki sen tietoon saatettuihin asiakirjoihin sisältyvät asian kannalta merkitykselliset seikat, sellaisina kuin niitä on täydennetty tai täsmennetty kontradiktorisessa menettelyssä, ja myös tutkia, tarvittaessa omasta aloitteestaan, kansainvälisen suojelun tarve määrittelydirektiivin mukaisesti.
26.      Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selitti, Alankomaissa hallintopäätöksen tuomioistuinvalvonta rajoittuu yleisen hallinto-oikeuslain (Algemene wet bestuursrecht) 8:69 §:n perusteella muutoksenhaun perusteissa esille tuotuihin seikkoihin.
27.      Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selitti, se on tästä syystä estynyt tutkimasta kaikilta osin ex nunc vastaajan päätöksen lainmukaisuutta ja myös sitä, onko palauttamiskiellon periaatetta noudatettu, koska se ei voi ottaa huomioon mitään sellaisia seikkoja, joihin turvapaikanhakija ei vedonnut nimenomaisesti turvapaikan epäämisestä annetusta päätöksestä tekemässään muutoksenhaussa.
28.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen näkemyksen mukaan kansallista oikeudellista käytäntöä, jossa päätökseen, jolla hylättiin kansainvälistä suojelua koskeva hakemus, kohdistuva oikeusviranomaisen laillisuusvalvonta rajoittuu kyseisen päätöksen perusteltavuuden tutkimiseen, jossa otetaan huomioon ainoastaan tosiseikat ja lausumat, joihin hakija on nimenomaisesti vedonnut muutoksenhakumenettelyssä, on vaikea sovittaa yhteen unionin tuomioistuimen unionin oikeudesta esittämän tulkinnan ja erityisesti palauttamiskiellon periaatteen ehdottoman luonteen samoin kuin perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden kanssa, jota konkretisoitiin palauttamisdirektiivin(5) 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa ja menettelydirektiivin 46 artiklan 1 ja 3 kohdassa.
29.      Tarkasteltuaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä(6) ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuli siihen tulokseen, ettei unionin tuomioistuin ole vielä käsitellyt näitä kysymyksiä. Se etenkin katsoo, ettei unionin tuomioistuin ole todennut nimenomaisesti, päteekö velvollisuus varmistaa, tarvittaessa viran puolesta, että palauttamiskiellon periaatetta on noudatettu, myös tapauksissa, joissa kansallisessa alioikeudessa on saatettu vireille kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana hylkäämistä koskeva laillisuusvalvonta.
30.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, että kansallinen tuomioistuin voi varmistaa palauttamiskiellon periaatteen noudattamisen täysin vain, jos sen on suoritettava, tarvittaessa viran puolesta, sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc -tutkiminen kaikilta osin, mukaan lukien kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen määrittelydirektiivin mukaisesti. Vaikka tämän kansainvälisen suojelun tarpeen tutkimisen kuluessa kävisi selväksi, ettei hakija ole oikeutettu määrittelydirektiivin 12 ja 17 artiklassa annettavaan kansainväliseen suojeluun, tämä viran puolesta suoritettu tutkinta voi siitä huolimatta johtaa sen toteamiseen, että hakijan palauttaminen hänen alkuperämaahansa olisi palauttamiskiellon periaatteen vastaista ja että palauttamispäätöstä ei joko voida tehdä tai, jos tällainen palauttamispäätös on jo tehty, sen täytäntöönpano on keskeytettävä ja hakijan maasta poistamista on lykättävä. Sitä vastoin, jos kansallinen tuomioistuin ei ole velvollinen varmistamaan, tarvittaessa viran puolesta, onko palauttamiskiellon periaatetta noudatettu, etenkin jos kyseisen periaatteen loukkaaminen on ilmeistä sen tietoon saatettuihin asiakirjoihin sisältyvien seikkojen perusteella, sellaisina kuin niitä on täydennetty tai täsmennetty kontradiktorisessa menettelyssä, oikeussuoja ei olisi tehokasta eikä täydellistä.
31.      Tässä tilanteessa rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond päätti lykätä asioiden käsittelyä ja esittää molemmissa asioissa unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko kansallinen käytäntö, jossa [määrittelydirektiivin] 4 artiklan 5 kohtaa sovelletaan siten, että kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteluiksi esitettyjä seikkoja ei pidetä uskottavina, jos hakija ei pysty kaikilta osin perustelemaan kyseisiä väitteitä aidoilla ja/tai objektiivisesti todennettavissa olevilla asiakirjoilla ja/tai objektiivisilla lähteillä ja jos hän ei täytä kaikkia kyseisessä 5 kohdassa asetettuja edellytyksiä, yhteensopiva unionin oikeuden kanssa, vai onko [määrittelydirektiivin] 4 artiklan 5 kohdan, luettuna yhdessä [määrittelydirektiivin] 4 artiklan 1–4 kohdan, [menettelydirektiivin] 10 artiklan 3 kohdan b alakohdan ja perusoikeuskirjan 4 ja 18 artiklan kanssa, tulkittava siten, että kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perustana olevia tosiseikkoja ja olosuhteita arvioidessaan päätöksentekoviranomaisen on tehtävä yhteistyötä hakijan kanssa ja otettava huomioon kaikki hakemuksen perusteeksi esitetyt todisteet ja seikat suojelun tarvetta selvittäessään ja arvioidessaan ja, jos hakija pystyy perustelemaan lausumansa riittävästi todisteilla tai jos hakija täyttää edellä mainitut edellytykset, hänen lausumiaan ei ole tarpeen perustella muilla tavoin ja niitä pidetään uskottavina?
2)      Onko [menettelydirektiivin] 46 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 4, 18 ja 47 artiklan kanssa, tulkittava siten, että kansallinen alioikeus, jossa on saatettu vireille kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana hylkäämistä koskeva laillisuusvalvonta, on velvollinen tarvittaessa viran puolesta suorittamaan sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc -tutkimisen kaikilta osin, mukaan lukien kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen [määrittelydirektiivin] mukaisesti, kyseiselle tuomioistuimelle tietoon saatettuihin asiakirjoihin sisältyvien seikkojen perusteella, sellaisina kuin niitä on täydennetty tai täsmennetty kontradiktorisessa menettelyssä?”
32.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyysi unionin tuomioistuinta yhdistämään asiat C‑7/25 ja C‑8/25 unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 54 artiklan mukaisesti. Vastauksena tähän pyyntöön unionin tuomioistuimen presidentti päätti 26.2.2025 yhdistää asiat.
33.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myös pyysi, että asiat käsitellään nopeutetussa menettelyssä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Kuultuaan esittelevää tuomaria ja julkisasiamiestä unionin tuomioistuimen presidentti hylkäsi pyynnön 27.3.2025.
34.      Kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle esittivät molempien pääasioiden asianosaiset, Alankomaiden hallitus ja Euroopan komissio.
35.      Unionin tuomioistuin päätti työjärjestyksensä 76 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ettei istuntoa asianosaisten kuulemiseksi pidetä.
III  Asian tarkastelu
36.      Unionin tuomioistuimen pyynnöstä keskityn tässä ratkaisuehdotuksessa yksinomaan toiseen ennakkoratkaisukysymykseen.
37.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tällä kysymyksellään lähinnä, onko se menettelyssä, jossa siinä on saatettu vireille kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana hylkäämistä koskeva laillisuusvalvonta, unionin oikeuden – ensisijaisesti menettelydirektiivin 46 artiklan 3 kohdan, luettuna perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa – nojalla velvollinen ottamaan huomioon oikeudelliset seikat ja tosiseikat, joista kyseinen tuomioistuin on tullut tietoiseksi sen tietoon saatettuihin asiakirjoihin sisältyvien seikkojen perusteella, sellaisina kuin niitä on täydennetty tai täsmennetty kontradiktorisessa menettelyssä, vaikka kaikki nämä seikat eivät sisältyneet laillisuusvalvonnan perusteena olevaan alkuperäiseen muutoksenhaun perusteeseen. Se myös kysyy, onko tuomioistuimen tällaisissa olosuhteissa tutkittava, tarvittaessa viran puolesta, kansainvälisen suojelun tarve määrittelydirektiivin mukaisesti ja palauttamiskiellon periaatteen mahdollinen loukkaaminen.
38.      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo olevansa estynyt tekemästä tällaista ex nunc -tutkimista kaikilta osin yleisen hallinto-oikeuslain 8:69 §:n ja asiaa koskevan kansallisen oikeuskäytännön perusteella. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen selityksen mukaan kyseisessä säännöksessä säädetään, että hallintopäätöksen lainmukaisuutta on tutkittava muutoksenhaun perusteiden valossa. Sen sanamuoto on seuraava: ”1. Hallintotuomioistuimen on annettava ratkaisunsa muutoksenhakukirjelmän, esitettyjen asiakirjojen, alustavan tutkinnan ja istunnossa esitetyn perusteella. 2. Hallintotuomioistuin täydentää oikeudelliset perusteet viran puolesta. 3. Hallintotuomioistuin voi täydentää tosiseikkoja viran puolesta.”(7) Kyseisen säännöstön perusteluissa rajoitetaan hallintotuomioistuimen toimivaltaa entisestään.(8)
39.      Ennakkoratkaisukysymyksen esittämisen vaikuttimena on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsitys, jonka mukaan kansallinen lainsäädäntö, jolla rajoitetaan hallintotuomioistuimen toimivaltaa tällä tavalla, ei ole unionin oikeuden mukainen.
40.      Ennakkoratkaisukysymys voidaan jakaa kahteen osaan, joita tarkastelen erikseen. Aluksi (A jaksossa) esitän, että tutkiessaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana hylkäämistä koskevan päätöksen lainmukaisuutta kansallisen tuomioistuimen on unionin oikeuden nojalla otettava huomioon kaikki sen tietoon saatettuihin asiakirjoihin sisältyvät seikat, sellaisina kuin niitä on täydennetty tai täsmennetty kontradiktorisessa menettelyssä, vaikka jotkin näistä seikoista eivät sisältyisi hakijan esittämiin muutoksenhaun perusteisiin. Tämän jälkeen selitän B jaksossa, että kansallisen tuomioistuimen on myös tutkittava, tarvittaessa viran puolesta, hakijan tarvetta kansainväliseen suojeluun tutkiessaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana hylkäämistä koskevan päätöksen lainmukaisuutta.
A       Tuomioistuinvalvonnan ulottuvuus
41.      Mitä seikkoja kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon tutkiessaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana hylkäämistä koskevasta päätöksestä tehtyä muutoksenhakua? Voiko se tutkia ainoastaan muutoksenhaussa esille tuodut seikat, vai onko sen otettava huomioon myös sen tietoon saatetuista asiakirjoista ilmenevät muut seikat?
42.      Näihin kysymyksiin vastaaminen edellyttää menettelydirektiivin 46 artiklan tulkitsemista tehokasta oikeussuojaa koskevan periaatteen, sellaisena kuin se vahvistetaan perusoikeuskirjan 47 artiklassa, valossa.(9)
43.      Menettelydirektiivin 46 artiklan 1 ja 3 kohdan asiaa kannalta merkityksellisten osien sanamuoto on seuraava:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakijoilla on oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa muutoksen hakemiseksi:
a)      päätökseen, joka koskee heidän tekemäänsä kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta, mukaan lukien:
i)      päätös hakemuksen katsomisesta perusteettomaksi pakolaisaseman ja/tai toissijaisen suojeluaseman suhteen;
– –
3.      Edellä olevan 1 kohdan noudattamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että tehokkaat oikeussuojakeinot sisältävät sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc -tutkimisen kaikilta osin, mukaan lukien tarvittaessa kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen [määrittelydirektiivin] mukaisesti, ainakin muutoksenhakumenettelyissä ensimmäisessä oikeusasteessa.”(10)
44.      Menettelydirektiivin 46 artiklan sanamuoto osoittaa mielestäni selvästi ensinnäkin, että hakijalla, jonka turvapaikkahakemus hylättiin perusteettomana, on oikeus siihen, että tuomioistuin tutkii tällaisen päätöksen lainmukaisuuden. Toiseksi kyseisen säännöksen 3 kohdassa edellytetään, että laillisuusvalvontaa harjoittava tuomioistuin – ainakin ensimmäisessä oikeusasteessa, jossa tuomioistuimilla on yleisesti toimivalta arvioida tosiseikkoja – tutkii koko asiakirja-aineiston, toisin sanoen kaikki sen saataville asetetut lausumat ja todisteet, pikemminkin kuin ainoastaan ne seikat, jotka hakija on tuonut nimenomaisesti esille muutoksenhaussaan. Ilmaisua ”mukaan lukien – – kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen” ei voida tulkita millään muulla tavalla kuin siten, että siinä annetaan kansalliselle tuomioistuimelle toimivalta tutkia tarvittaessa uudelleen päätöksen perusteltavuus riippumatta siitä, onko sitä vaadittu muutoksenhaussa, sellaisena kuin hakija on sen tehnyt. Viittaus ”sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen – – tutkimiseen kaikilta osin” osoittaa, että tuomioistuimen on otettava huomioon kaikki asian merkitykselliset tosiseikat ja oikeudelliset näkökohdat eikä ainoastaan niitä, jotka saatettiin sen tietoon muutoksenhakukirjelmässä. Ilmaisu ”ex nunc -tutkimisen” tarkoittaa, että tuomioistuin voi ottaa huomioon uusia oikeudellisia perusteita ja tosiseikkoja, joita ei otettu huomioon päätökseen johtaneessa hallintomenettelyssä.
45.      Tämä tulkinta on unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukainen. Tuomiossa Alheto unionin tuomioistuin selitti, että ilmaisu ”ex nunc” korostaa tuomioistuimen velvollisuutta suorittaa arviointi, jossa otetaan tarvittaessa huomioon sellaiset uudet seikat, jotka ovat tulleet ilmi vasta sen päätöksen tekemisen jälkeen, johon on haettu muutosta. Tällaisen arvioinnin avulla kyetään näet käsittelemään perusteellisesti kansainvälistä suojelua koskeva hakemus ilman, että sitä koskevaa aineistoa olisi tarpeen toimittaa takaisin määrittävälle viranomaiselle. Kansallisella tuomioistuimella näin oleva valta ottaa huomioon sellaisia uusia seikkoja, joista mainittu viranomainen ei ole lausunut, on menettelydirektiivin mukainen. Unionin tuomioistuin on lisäksi katsonut, että adverbi ”kaikilta osin” vahvistaa osaltaan sen, että tuomioistuimen on tutkittava sekä seikat, jotka määrittävä viranomainen on ottanut tai olisi voinut ottaa huomioon, että seikat, jotka ovat ilmenneet vasta mainitun viranomaisen päätöksen tekemisen jälkeen.(11)
46.      Tarve arvioida tosiseikkoja, jotka eivät sisälly varsinaiseen muutoksenhakuun, voi syntyä menettelyn kuluessa. Esimerkiksi käsiteltäessä muutoksenhakua saattaa olla, että tulee ilmi uusi todiste tai että tuomioistuimen tietoon tulee todiste, joka määrittävän viranomaisen olisi pitänyt ottaa huomioon mutta jota se ei ottanut huomioon päättäessään, myönnetäänkö hakijalle kansainvälistä suojelua. Tällaisissa tapauksissa muutoksenhakua käsittelevän kansallisen tuomioistuimen on voitava käyttää harkintavaltaansa määrittää, voidaanko todistetta pitää merkityksellisenä sen turvapaikkahakemuksesta tehtyä päätöstä koskevan valvonnan kannalta.
47.      Tällaisella menettelydirektiivin 46 artiklan 3 kohdan tulkinnalla varmistetaan, että siinä tapauksessa, että asia palautetaan määrittävälle viranomaiselle, uusi päätös voidaan tehdä lyhyen ajan kuluessa, jotta vältetään vaara siitä, että asiassa ilmenee seikkoja, jotka edellyttävät uuden ajantasaisen arvioinnin suorittamista.(12)
48.      Tällainen tulkinta on lisäksi linjassa sen kanssa, että silloin, kun kolmannen maan kansalainen täyttää määrittelydirektiivin II ja III luvussa tai II ja V luvussa säädetyt edellytykset kansainvälisen suojelun myöntämiselle, jäsenvaltioiden on – jollei direktiivissä säädetyistä poissulkemisperusteista muuta johdu – myönnettävä haettu kansainvälinen suojelu, ilman että niillä olisi tältä osin harkintavaltaa.(13)
49.      Kantajat ja komissio tukevat tällaista menettelydirektiivin 46 artiklan 3 kohdan tulkintaa, kun taas Alankomaiden hallitus kiistää sen.
50.      Unionin tuomioistuimen tuomion Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky 93 kohdan, jonka mukaan ”kyseisen kolmannen maan määrittäminen turvalliseksi alkuperämaaksi on siis yksi sellainen asian aineistoon kuuluvista seikoista, joka on ilmoitettu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle ja joka sen on tutkittava tähän päätökseen kohdistetun muutoksenhaun vuoksi”,(14) perusteella Alankomaiden hallitus katsoi, että kansallisen tuomioistuimen on tutkittava ainoastaan todisteet, jotka hakija on saattanut sen tietoon muutoksenhaussaan.
51.      Kyseisen tuomion 93 kohdassa unionin tuomioistuin ymmärtääkseni pelkästään selvensi, että Moldovan tasavallan määrittäminen turvalliseksi alkuperämaaksi on yksi sellainen asian aineistoon kuuluvista seikoista, joka on ilmoitettu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle sen tutkiessa toimivaltaisen viranomaisen päätöksen lainmukaisuutta. Sen 94 kohdassa unionin tuomioistuin selvensi, että tällainen seikka on oikeudellinen seikka, jota ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkasteltava menettelydirektiivin 46 artiklan 3 kohdassa asetetun kaikilta osin ja ex nunc suoritettavaa tutkintaa koskevan velvollisuuden nojalla, vaikka pääasian muutoksenhakija ei ollut nimenomaisesti vedonnut tähän seikkaan muutoksenhaussaan. Ymmärrän nämä tuomion kohdat näin ollen siten, että unionin tuomioistuin pelkästään totesi niissä, että kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon mikä tahansa hakijan sille ilmoittama seikka, vaikka se tapahtuu menettelyn kuluessa eikä muutoksenhaussa.
52.      Alankomaiden hallitus väittää lisäksi, että kansallisen tuomioistuimen velvollisuus tutkia tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, tarvittaessa viran puolesta, voidaan hyväksyä säilöönottoa koskevissa tapauksissa,(15) koska tällaisissa tapauksissa unionin oikeudessa edellytetään nimenomaisesti hallintoviranomaisen määräämään säilöönoton lainmukaisuuden tutkimista.(16) Näin ei kuitenkaan ole turvapaikkahakemuksia koskevan menettelyn tapauksessa, koska menettelydirektiivissä ei säädetä pakollisesta laillisuusvalvonnasta. Hakija voi siten päättää joko hyväksyä hakemuksensa hylkäämisestä tehdyn päätöksen tai valittaa kyseisestä päätöksestä mutta jättää sen ulkopuolelle tietyt oikeudelliset perusteet, joita hän ei pidä riittävinä perusteina päätöksen riitauttamiseen ja jotka eivät siten todennäköisesti johda sen kumoamiseen.
53.      Tässä suhteessa Alankomaiden hallitus on nähdäkseni oikeassa todetessaan, ettei menettelydirektiivissä säädetä turvapaikkapäätösten pakollisesta laillisuusvalvonnasta. Näin ollen, jos hakija ei valita kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa perusteettomana hylkäämistä koskevasta päätöksestä, kansallisen tuomioistuimen ei edellytetä tutkivan määrittävän viranomaisen tekemän päätöksen lainmukaisuutta.
54.      Jos hakija valittaa kyseisestä päätöksestä, kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin toimittava tarvittaessa viran puolesta ja tarkasteltava kaikkia sille ilmoitettuja seikkoja – riippumatta siitä, onko niitä täydennetty tai täsmennetty kontradiktorisessa menettelyssä –, vaikka näihin seikkoihin ei vedota nimenomaisesti muutoksenhaussa. Tämä ei tarkoita, että kyseisen tuomioistuimen on aktiivisesti ja viran puolesta etsittävä asiaan mahdollisesti liittyviä lisäseikkoja. Se tarkoittaa kuitenkin sitä, ettei tuomioistuin voi jättää tällaisia seikkoja huomiotta, jos ne tulevat sen tietoon menettelyn kuluessa. Lisäksi puolustautumisoikeus edellyttää, että molemmille asianosaisille annetaan tilaisuus esittää näkemyksensä minkä tahansa uuden seikan merkityksellisyydestä.
B       Kansainvälisen suojelun tarvetta koskeva, tarvittaessa viran puolesta tehtävä kansallisen tuomioistuimen suorittama tutkinta
55.      Käsittelen seuraavaksi toisen kysymyksen toista osaa, jolla pyritään selventämään, onko kansallinen alioikeus, jossa on saatettu vireille kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana hylkäämistä koskeva laillisuusvalvonta, velvollinen tarvittaessa viran puolesta tutkimaan hakijan kansainvälisen suojelun tarvetta määrittelydirektiivin mukaisesti.
56.      Toisen kysymyksen perusteluja selittäessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myös kysyi, onko tuomioistuimen hylkäävän päätöksen lainmukaisuutta arvioidessaan välttämätöntä tutkia viran puolesta palauttamiskiellon periaatetta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei selittänyt, miksi se esitti tämän kysymyksen sen kysymyksen yhteydessä, joka koskee kansainvälisen suojelun tarpeen arvioimista viran puolesta. Koska pääasian oikeudenkäynnissä sekä asiassa C‑7/25 että asiassa C‑8/25 kyseessä oleviin hylkääviin päätöksiin sisältyivät myös palauttamispäätökset, tämä voi selittää ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tarpeen selventää, onko sen unionin oikeuden nojalla arvioitava viran puolesta palauttamiskiellon periaatteen mahdollista loukkaamista, kun se arvioi kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten perusteettomana hylkäämisestä tehtyjen päätösten lainmukaisuutta.
57.      Kansainvälisen suojelun tarvetta on arvioitava ottaen huomioon määrittelydirektiivin II ja III tai II ja V luvussa säädetyt edellytykset, joihin kuuluu muun muassa velvollisuus tutkia, onko olemassa vakava riski siitä, että kansainvälistä suojelua hakevaa henkilöä uhkaa alkuperämaassaan kuolemanrangaistus, kidutus tai muu epäinhimillinen tai halventava kohtelu, mikä on kielletty perusoikeuskirjan 4 artiklassa.(17)
58.      Jos näin on, jäsenvaltioiden on kunnioitettava palauttamiskiellon periaatetta, joka taataan perusoikeutena perusoikeuskirjan 18 artiklassa, luettuna yhdessä Geneven yleissopimuksen(18) 33 artiklan kanssa, ja perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdassa.(19) On kuitenkin syytä muistaa, että riskit, jotka oikeuttavat sen, ettei henkilöä voida palauttaa hänen alkuperämaahansa, eivät yksin riitä turvapaikan myöntämiseen kyseiselle henkilölle.
59.      Oikeuttaakseen väitteen, jonka mukaan kansallisen tuomioistuimen on arvioitava viran puolesta palauttamiskiellon periaatteen mahdollista loukkaamista, pääasioiden kantajat ja komissio vetosivat kirjallisissa huomautuksissaan tuomioon Ararat. Kyseinen tuomio koski sellaisen päätöksen lainmukaisuutta, jolla hylättiin oleskelulupahakemus, jonka hylkäämisen seurauksena – aiemmin kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn kuluessa tehty – palauttamispäätös pantiin täytäntöön.
60.      Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin katsoi ensinnäkin, että perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattu ja palauttamisdirektiivin 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa konkretisoitu oikeussuoja ”ei olisi tehokas eikä kattava, ellei kansallinen tuomioistuin olisi velvollinen toteamaan viran puolesta, että palauttamiskiellon periaatetta ei noudateta, kun sen tietoon saatetut asiakirja-aineistoon kuuluvat seikat, sellaisina kuin niitä kyseisessä viranomaisessa pidettävän kontradiktorisen menettelyn yhteydessä täydennetään tai selvennetään, osoittavat, että palauttamispäätös perustuu tämän periaatteen vastaista kohtelua koskevien niiden riskien vanhentuneeseen arviointiin, joille asianomainen kolmannen maan kansalainen altistuu, jos hänen on palattava kyseessä olevaan kolmanteen maahan”.(20) Se totesi lisäksi, että ”kansallisen tuomioistuimen toimivallan rajoittaminen voisi johtaa siihen, että tällainen päätös pannaan täytäntöön, vaikka kyseiset seikat viittaavat siihen, että asianomainen henkilö on vaarassa joutua kolmannessa maassa sellaisen kohtelun kohteeksi, joka on perusoikeuskirjan 4 artiklassa ehdottomasti kielletty”.(21)
61.      Saman tuomion 51 kohdassa unionin tuomioistuin lisäksi täsmensi, että kansallisen tuomioistuimen velvollisuus varmistaa tarvittaessa viran puolesta se, että palauttamiskiellon periaatetta noudatetaan, on voimassa yhtä lailla kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä, joka on pantu vireille kansallisen lainsäädännön mukaista oleskelulupaa koskevalla hakemuksella.
62.      Tuomion Ararat kyseisen kohdan perusteella pääasioiden kantajat ja komissio väittivät, että palauttamiskiellon periaatetta on noudatettava aina ja palauttamismenettelyn jokaisessa vaiheessa samoin kuin menettelyn, jossa tutkitaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisen lainmukaisuutta, kaikissa vaiheissa. Niiden mukaan palauttamiskiellon periaatteen ehdoton luonne edellyttää, että kansallinen tuomioistuin varmistaa sen noudattamisen, eikä sen tarvitse tässä yhteydessä tutkia pelkästään tosiseikkoja ja lausumia, joita hakija on esittänyt nimenomaisesti muutoksenhaussaan.
63.      Alankomaiden hallitus ei yhdy täysin niiden näkemykseen. Sen sijaan se väittää, että on oltava vakavia ja toteen näytettyjä perusteita katsoa, että kansainvälistä suojelua hakevalla henkilöllä on todellinen riski altistua perusoikeuskirjan 4 artiklassa ja 19 artiklan 2 kohdassa kielletylle kohtelulle alkuperämaassaan. Tällaisen riskin todennäköisyyden on oltava ilmeinen tuomioistuimelle ilmoitettujen tietojen, sellaisina kuin niitä on täydennetty tai täsmennetty kontradiktorisessa menettelyssä, perusteella. Tällainen valvonta on näin ollen pakollinen vain, jos on selviä tekijöitä, jotka viittaavat siihen, että kyseinen henkilö voisi altistua asianomaisessa kolmannessa maassa kohtelulle, joka kielletään ehdottomasti perusoikeuskirjan 4 artiklassa.
64.      Tuomiossa Ararat ei mielestäni ole mitään viitteitä siitä, että asianmukainen kynnys, jonka ylittyminen johtaa palauttamiskiellon periaatteen arvioimiseen viran puolesta, on se, että tuomioistuimelle ilmoitetut seikat viittaavat ”selvästi” perusoikeuskirjan 4 artiklassa suojattujen oikeuksien mahdolliseen loukkaamiseen, jos henkilö palautetaan alkuperämaahan. Kun otetaan huomioon kyseisen periaatteen ehdoton luonne,(22) katson pikemminkin, että käsitellessään palauttamispäätöksistä tai kansainvälisen suojelun epäämistä koskevista päätöksistä tehtyjä muutoksenhakuja kansallisten tuomioistuinten on arvioitava, loukataanko palauttamiskiellon periaatetta mahdollisesti, heti, kun menettelyssä esille tuodut seikat herättävät kysymyksiä sen mahdollisesta loukkaamisesta.
65.      Huomautan lisäksi, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tulkitessaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklaa myös katsonut, että kansallisten tuomioistuinten on arvioitava riskiä altistua kidutukselle tai epäinhimilliselle tai halventavalle rangaistukselle tai kohtelulle ”ottaen huomioon kaikki [niille] toimitettu aineisto tai tarvittaessa proprio motu saatu aineisto etenkin, jos hakija [tai väliintulijana oleva kolmas osapuoli] esittää perusteltuja perusteita, jotka herättävät epäilyjä niiden tietojen paikkansapitävyydestä, joihin vastapuolena oleva hallitus on tukeutunut”.(23)
66.      Palauttamiskiellon periaatteen tutkimisen lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin väittää, että sen on voitava tutkia tarvittaessa viran puolesta myös hakijan kansainvälisen suojelun tarve.
67.      Koska kansallisen tuomioistuimen on arvioitava hakijan tilannetta tyhjentävästi ja ajantasaisesti muutoksenhakumenettelyn kuluessa, näistä samoista syistä kyseisen tuomioistuimen on myös tutkittava tarvittaessa viran puolesta paitsi palauttamiseen liittyviä riskejä myös hakijan kansainvälisen suojelun tarvetta niiden seikkojen perusteella, jotka sisältyvät sen tietoon saatettuihin asiakirjoihin tai jotka tuodaan esille kontradiktorisessa menettelyssä.
68.      Huolimatta siitä, mikä on jo selvää menettelydirektiivin 46 artiklan 3 kohdan sanamuodon perusteella, tällainen toimivalta on mielestäni oltava kansallisella tuomioistuimella, joka käsittelee kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisestä perusteettomana annetusta päätöksestä tehtyä muutoksenhakua, jotta se voi tutkia kaikkia hakijan kannalta merkityksellisiä seikkoja.
69.      Tällaista menettelydirektiivin 46 artiklan 3 kohdan tulkintaa edellyttää perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettu tehokasta oikeussuojaa koskeva periaate. Kansainvälisen suojelun tarpeen täysimääräinen tutkiminen antaa sen tekevälle tuomioistuimelle mahdollisuuden ottaa huomioon seikkoja, jotka olisivat, jos määrittävä viranomainen olisi tarkastellut niitä, johtaneet kansainvälisen suojelun myöntämiseen hakijalle.
70.      Edellä esitetyistä syistä ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toiseen kysymykseen, että sovellettavaa unionin oikeutta on tulkittava siten, että kansallinen alioikeus, jossa on saatettu vireille kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana hylkäämistä koskeva laillisuusvalvonta, on velvollinen tarvittaessa viran puolesta suorittamaan sekä kyseisen päätöksen perustana olevien tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc -tutkimisen kaikilta osin kyseiselle tuomioistuimelle tietoon saatettuihin asiakirjoihin sisältyvien seikkojen perusteella, sellaisina kuin niitä on täydennetty tai täsmennetty kontradiktorisessa menettelyssä, riippumatta siitä, sisältyivätkö kaikki nämä seikat muutoksenhaun, jolla laillisuusvalvonta pantiin vireille, perusteisiin. Tällaisessa viran puolesta tehtävässä tutkinnassa on arvioitava sekä kansainvälisen suojelun tarvetta määrittelydirektiivin mukaisesti että palauttamiskiellon periaatteen noudattamista.
71.      Mitkä ovat tällaisen tulkinnan seuraukset ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle?
72.      Tuomiossa Alheto unionin tuomioistuin selvensi, että jäsenvaltioiden on menettelydirektiivin 46 artiklan 3 kohdan nojalla mukautettava kansallista oikeuttaan siten, että siinä tarkoitettujen muutoksenhakujen käsittely käsittää kaikkien niiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen tutkinnan tuomioistuimessa, joiden avulla se kykenee arvioimaan käsiteltävänään olevan tapauksen ajantasaisesti.(24)
73.      Tästä seuraa, että jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sen kansallinen lainsäädäntö estää sitä ottamasta huomioon tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka on saatettu sen tietoon oikeudenkäynnin kuluessa mutta jotka eivät sisältyneet muutoksenhakukirjelmään, tai estää sitä arvioimasta viran puolesta hakijan kansainvälisen suojelun tarvetta tai sitä, onko palauttamiskiellon periaatteen soveltamiselle perusteita, sen on tulkittava kyseistä kansallista lainsäädäntöä ja etenkin yleisen hallinto-oikeuslain 8:69 §:ää unionin oikeuden mukaisella tavalla. Jos tällainen tulkinta ei ole mahdollinen,(25) ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta kyseisiä kansallisia säännöksiä.(26)
IV     Ratkaisuehdotus
74.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa rechtbank Den Haagin, zittingsplaats Roermond, esittämään toiseen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 46 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 4, 18 ja 47 artiklan kanssa,
on tulkittava siten, että
kansallinen alioikeus, jossa on saatettu vireille kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomana hylkäämistä koskeva laillisuusvalvonta, on velvollinen tarvittaessa viran puolesta suorittamaan sekä kyseisen päätöksen perustana olevien tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc -tutkimisen kaikilta osin kyseiselle tuomioistuimelle tietoon saatettuihin asiakirjoihin sisältyvien seikkojen perusteella, sellaisina kuin niitä on täydennetty tai täsmennetty kontradiktorisessa menettelyssä, riippumatta siitä, sisältyivätkö kaikki nämä seikat muutoksenhaun, jolla laillisuusvalvonta pantiin vireille, perusteisiin. Tällaisessa viran puolesta tehtävässä tutkinnassa on arvioitava sekä kansainvälisen suojelun tarvetta sovellettavan unionin oikeuden mukaisesti että palauttamiskiellon periaatteen noudattamista.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60; jäljempänä menettelydirektiivi).
3      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tämä politiikka pohjautuu oikeus- ja turvallisuusasioista vastaavan valtiosihteerin ulkomaalaisia koskevan vuoden 2000 yleiskirjeen muuttamisesta 13.6.2024 tekemän päätöksen (besluit van de Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid van 13 juni 2024, nummer WBV 2024/12, houdende wijziging van de Vreemdelingencirculaire 2000) 16.3.2.1 kohtaan. Kyseinen päätös tuli voimaan 1.7.2024. Vastaaja antoi myös uskottavuuden (turvapaikka) arvioimista koskevan työohjeen WI 2024/6 (Werkinstructie WI 2024/6 Geloofwaardigheidsbeoordeling (asiel)), jossa annetaan ohjeita tämän politiikan toteuttamisesta.
4      Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9; jäljempänä määrittelydirektiivi).
5      Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/115/EY (EUVL 2008, L 348, s. 98; jäljempänä palauttamisdirektiivi).
6      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa 25.7.2018 annettuun tuomioon Alheto (C‑585/16, EU:C:2018:584, 105, 106, 109–116 ja 118 kohta; jäljempänä tuomio Alheto); 4.10.2018 annettuun tuomioon Fathi (C‑56/17, EU:C:2018:803, 60 kohta); 4.10.2024 annettuun tuomioon Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky (C‑406/22, EU:C:2024:841, 87–91, 93, 94, 97 ja 98 kohta; jäljempänä tuomio Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky) ja 17.10.2024 annettuun tuomioon Ararat (C‑156/23, EU:C:2024:892, 45, 46 ja 49–51 kohta).
7      [Kääntäjän huomautus: alaviite merkityksetön suomenkielisessä versiossa].
8      Ks. yleisen hallinto-oikeuslain perustelut: Tweede Kamer (Alankomaiden parlamentin alahuone), vergaderjaar 1991–1992, 22 495, nro 3, joissa todetaan seuraavaa: ”Tuomioistuimen ratkaistavana olevan riita-asian laajuudesta on huomautettava, että se määräytyy lähtökohtaisesti muutoksenhaun laajuuden perusteella – –. Kun otetaan huomioon hallinnollisen menettelyn ensisijainen tehtävä eli oikeussuojan tarjoaminen, tuomioistuimella ei ole mitään syytä käsitellä asiaa vaatimuksia laajemmin. Asianosaisten, joita päätös koskee, oikeusvarmuuden kannalta olisi lisäksi erittäin haitallista, jos tuomioistuin voisi ylittää käsiteltävänään olevan riita-asian rajat. Edellä esitetyn perusteella on ennen kaikkea katsottava, että tuomioistuimen on jätettävä huomiotta päätöksen osat, joita ei ole riitautettu. On kuitenkin todettava, ettei tuomioistuin voi tukeutua pelkästään muutoksenhakukirjelmässä esitettyihin perusteisiin. Siitä, ettei muutoksenhakukirjelmässä esitetä tiettyjä väitteitä, ei nimittäin voida päätellä, että muutoksenhakija on tietoisesti jättänyt tietyt sääntöjenvastaisuudet mainitsematta ja aikoo siten hyväksyä ne. – – Siviiliprosessilain (Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering) 48 §:n mukaisesti 2 momentissa säädetään, että tuomioistuin täydentää oikeudelliset perusteet viran puolesta. Kyseisen pykälän 3 momentissa täsmennetään, että tuomioistuin voi täydentää tosiseikkoja viran puolesta. Viimeksi mainittu momentti on merkityksellinen lähinnä siksi, että toisin kuin siviiliprosessissa tuomioistuin ei lähtökohtaisesti voi hyväksyä tosiseikkoja sellaisina kuin asianosaiset ovat ne esittäneet. Tuomioistuin voi esittää lisäkysymyksiä. Mahdollisuus täydentää tosiseikkoja ei kuitenkaan ulotu niin pitkälle, että tuomioistuin voisi tehdä ratkaisunsa sellaisten tosiseikkojen perusteella, joista asianosaiset eivät ole voineet esittää kantaansa menettelyn aikana. Tämä mahdollisuus ei siis vaikuta 1 momentissa esitettyyn sääntöön. Jos annettavan ratkaisun kannalta olennaisia tosiseikkoja tulee esiin vasta päätösneuvotteluvaiheessa, tuomioistuimen on avattava käsittely uudelleen ja annettava asianosaisille mahdollisuus lausua niistä jälkikäteen.” [Kääntäjän huomautus: lisähuomautus merkityksetön suomenkielisessä versiossa].
9      Ks. tuomio 5.2.2026, Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite (C‑718/24, EU:C:2026:68, 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
10      Lisäksi menettelydirektiivin johdanto-osan 50 perustelukappaleessa todetaan, että oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin kuvastaa unionin oikeuden perusperiaatteita, joiden mukaisesti kansainvälistä suojelua koskevista hakemuksista tehtyjen päätösten osalta on muun muassa olemassa tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa.
11      Tuomio Alheto_111–113 kohta. Unionin tuomioistuin toisti tämän tulkinnan 29.7.2019 antamassaan tuomiossa Torubarov (C‑556/17, EU:C:2019:626, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio Torubarov).
12      Tuomio Alheto, 147 kohta.
13      Tuomio Torubarov, 50 kohta.
14      Kursivointi tässä.
15      Alankomaiden hallitus viittaa 8.11.2022 annettuun tuomioon Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Säilöönoton tutkiminen viran puolesta)  (C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, 72, 77, 82, 83, 87 ja 88 kohta).
16      Ks. palauttamisdirektiivin 15 artiklan 2 kohta ja kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/33/EU (EUVL 2013, L 180, s. 96) 9 artiklan 3 kohta.
17      Kuten unionin tuomioistuin vahvisti 29.1.2026 antamassaan tuomiossa Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (C‑431/24, EU:C:2026:53, 31 ja 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
18      Pakolaisten oikeusasemaa koskeva yleissopimus, joka allekirjoitettiin Genevessä 28.7.1951 ja joka tuli voimaan 22.4.1954 (Yhdistyneiden kansakuntien sopimussarja, nide 189, s. 137), sellaisena kuin se on täydennettynä pakolaisten oikeusasemaa koskevalla pöytäkirjalla (Yhdistyneiden kansakuntien sopimussarja, nide 606, s. 267), joka tehtiin New Yorkissa 31.1.1967 ja joka tuli voimaan 4.10.1967 (jäljempänä yhdessä Geneven yleissopimus).
19      Kuten unionin tuomioistuin vahvisti 6.7.2023 antamassaan tuomiossa Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (Törkeän rikoksen tehnyt pakolainen) (C‑663/21, EU:C:2023:540, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20      Tuomio Ararat, 50 kohta.
21      Ibid.
22      Ks. tuomio Ararat, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
23      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 11.1.2007, Salah Sheekh v. Alankomaat (CE:ECHR:2007:0111JUD000194804, 136 kohta).
24      Tuomio Alheto, 110 kohta.
25      Asiaa koskevasta Alankomaiden lainsäädännöstä esittämäni tulkinta ja tulkintaohje eivät vaikuta estävän tällaista unionin oikeuden mukaista tulkintaa. Tästä päättäminen on kuitenkin kansallisen tuomioistuimen asia. Voi olla syytä mainita unionin tuomioistuimen katsoneen, ettei vakiintuneen kansallisen oikeuskäytännön pitäisi estää kansallisia tuomioistuimia tulkitsemasta kansallista säännöstä unionin oikeuden mukaisesti. Ks. tältä osin tuomio 17.4.2018, Egenberger (C‑414/16, EU:C:2018:257, 72 ja 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26      Tuomio Torubarov, 73 kohta.