62023CJ0600_RES
Asia C‑600/23
Royal Football Club Seraing
vastaan
Fédération internationale de football association (FIFA) ym.
(Cour de Cassationin (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 1.8.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – SEU 19 artiklan 1 kohta – Jäsenvaltioiden velvollisuus säätää tarvittavista muutoksenhakukeinoista tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – Mahdollisuus käyttää välimiesmenettelyä – Välimiesmenettely yksityisten välillä – Velvoittaminen välimiesmenettelyn käyttämiseen – Kansainvälisen urheiluliiton elimen päätös seuraamuksen määräämisestä – Urheilun kansainvälisen välimiesoikeuden (CAS) välitystuomio, joka on vahvistettu kolmannen valtion tuomioistuimen ratkaisulla – Välitystuomioon kohdistuva oikeussuojakeino – Kansallinen säännöstö, jonka mukaan välitystuomiolla on oikeusvoima asianosaisten välillä ja todistusvoima suhteessa kolmansiin – Kansallisten tuomioistuinten, joissa välitystuomioon vedotaan, toimivalta ja velvollisuudet – Sitä, että välitystuomio on unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvien periaatteiden ja oikeussääntöjen mukainen, koskeva tehokas valvonta
Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Tarvittavista oikeussuojakeinoista säätäminen tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – Unionin oikeutta koskevia kysymyksiä koskevien välitystuomioiden tuomioistuinvalvonta – SEUT 267 artiklasta johtuvat vaatimukset täyttävän ja unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvien periaatteiden ja oikeussääntöjen noudattamisen varmistamiseen soveltuvan tuomioistuimen suorittaman valvonnan tarpeellisuus
(SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; SEUT 45, SEUT 56, SEUT 63, SEUT 101, SEUT 102 ja SEUT 267 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
(ks. 69–89 kohta)
Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Tarvittavista oikeussuojakeinoista säätäminen tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – Urheilun kansainvälisen välimiesoikeuden välitystuomio asiassa, joka koskee urheilun harjoittamista taloudellisena toimintana – Tällaisen välitystuomion tuomioistuinvalvonta – Ulottuvuus – Kansallinen säännöstö, jonka mukaan välitystuomiolla on oikeusvoima jäsenvaltion alueella riidan asianosaisten välillä ja tällaiseen oikeusvoimaan liittyvä todistusvoima suhteessa kolmansiin – Sitä, että kyseisen jäsenvaltion tuomioistuin, jolla on toimivalta esittää ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle, ei valvo etukäteen sitä, onko välitystuomio unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvien periaatteiden ja oikeussääntöjen mukainen, ei voida hyväksyä
(SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; SEUT 267 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
(ks. 90–96, 98–125 kohta sekä tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jolle Belgian Cour de cassation esitti ennakkoratkaisupyynnön, lausuu suuressa jaostossa tuomioistuinvalvonnasta, jota jäsenvaltioiden tuomioistuimissa on voitava kohdistaa kansainvälisten urheiluliittojen käyttöön ottamien välitysmekanismien nojalla annettujen välitystuomioiden unionin oikeuden mukaisuuteen. Se täsmentää erityisesti Kansainvälisen jalkapalloliiton (jäljempänä Fifa) käyttöön ottaman riitojenratkaisujärjestelmän, jossa oikeusriidat ratkaistaan urheilun kansainvälisessä välimiesoikeudessa (Court of Arbitration for Sport, CAS), ja tehokasta oikeussuojaa koskevan periaatteen välistä suhdetta sellaisen kansallisen säännöstön yhteydessä, jossa välitystuomiolle, jonka kolmannen valtion tuomioistuin ratkaisullaan vahvistaa, annetaan oikeusvoima oikeusriidan asianosaisten välisessä suhteessa ja todistusvoima suhteessa kolmansiin. RFC Seraing on Belgiaan sijoittautunut jalkapalloseura (jäljempänä seura), joka kuuluu Belgian kansalliseen jalkapalloliittoon (Union royale belge des sociétés de football association ASBL, jäljempänä URBSFA). Seura teki kaksi sopimusta Maltalle sijoittautuneen Doyen Sports Investment Ltd:n (jäljempänä Doyen) kanssa, jonka taloudellista toimintaa on eurooppalaisten jalkapalloseurojen avustaminen talousasioissa. Doyen sai näiden sopimusten nojalla osan seuran taloudellisista oikeuksista (
1
) tiettyihin neljään pelaajaan.
Sveitsissä käydyt kurinpito- ja välimiesmenettelyt
Fifan kurinpitokomitea teki 4.9.2015 päätöksen, jossa se muun muassa totesi, että seura oli rikkonut pelaajien asemaa ja seurasiirtoja koskevia määräyksiä (
2
) tekemällä kyseiset sopimukset, ja määräsi sille kurinpitoseuraamuksia. Koska seuran tekemä sisäinen valitus hylättiin, se haki 9.3.2016 Fifan muutoksenhakukomitean päätökseen muutosta CAS:ssä ja vetosi päätöksen ja määrättyjen kurinpitoseuraamusten taustalla olevien sääntöjen lainvastaisuuteen. Tältä osin seura väitti muun muassa, että koska pelaajien asemaa ja seurasiirtoja koskevissa määräyksissä kielletään kokonaan niin sanotut ”third party investment”- ja ”third party ownership” ‑käytännöt ja määrätään kurinpitoseuraamuksista, kyseiset määräykset ovat unionin oikeuden ja erityisesti SEUT 45 taatun työntekijöiden vapaan liikkuvuuden, SEUT 56 artiklassa taatun palvelujen tarjoamisen vapauden ja SEUT 63 artiklassa taatun pääomien vapaan liikkuvuuden sekä SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen vastaisia.
CAS antoi 9.3.2017 välitystuomion, jossa se muun muassa vahvisti kyseisten unionin oikeuden oikeussääntöjen sovellettavuuden kyseessä olevaan oikeusriitaan ja totesi, ettei niitä ollut rikottu (jäljempänä CAS:n välitystuomio).
Seura valitti 15.5.2017 CAS:n välitystuomiosta Tribunal fédéraliin (liittovaltion ylin tuomioistuin, Sveitsi), joka hylkäsi valituksen 20.2.2018 antamallaan tuomiolla.
Oikeudenkäynti Belgiassa
Doyen ja seuraa johtava Belgian oikeuden mukaan perustettu voittoa tavoittelematon yhdistys nostivat 3.4.2015 Fifaa, Union des associations européennes de footballia (jäljempänä Uefa) ja URBSFA:ta vastaan kanteen tribunal de commerce francophone de Bruxellesissä (Brysselin ranskankielinen kauppatuomioistuin, Belgia). Seura osallistui menettelyyn vapaaehtoisesti 8.7.2015 ja vaati kyseistä tuomioistuinta muun muassa toteamaan, että edellä mainittujen käytäntöjen täydellinen kielto on ristiriidassa SEUT 45, SEUT 56, SEUT 63, SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan kanssa. Tribunal de commerce francophone de Bruxelles antoi 17.11.2016 tuomion, jossa se totesi, ettei sillä ole toimivaltaa käsitellä seuran eri vaatimuksia.
Seuran tästä tuomiosta cour d’appel de Bruxellesiin (Brysselin ylioikeus, Belgia) tekemä valitus hylättiin 12.12.2019. Kyseinen tuomioistuin katsoi yhtäältä, että seuran esittämät perusteet, joiden mukaan pelaajien asemaa ja seurasiirtoja koskevat määräykset olivat vastoin unionin oikeutta, oli jo esitetty CAS:ssä sen ja Fifan välisessä oikeusriidassa ja hylätty CAS:n välitystuomiossa. Cour d’appel de Bruxellesin mukaan CAS:n välitystuomiota on sovellettavan Belgian lainsäädännön (
3
) nojalla pidettävä asianosaisten välillä vaikutuksiltaan tuomioistuinratkaisua vastaavana siten, että sille on tunnustettava oikeusvoima välitystuomion julistamisesta lähtien ja lainvoima siitä lähtien, kun Tribunal fédéral hylkäsi sitä koskevan muutoksenhaun. Toiseksi cour d’appel de Bruxelles esitti lähinnä, että siitä lähtien, kun tuomioistuinratkaisu tai välitystuomio tunnustetaan oikeusvoimaiseksi oikeusriidan asianosaisten välisissä suhteissa, sille on annettava kyseisen oikeusriidan kolmansiin osapuoliin, joita vastaan siihen voidaan vedota, nähden tällaiseen oikeusvoimaan liittyvä todistusvoimavaikutus. Kyseisen tuomioistuimen mukaan CAS:n välitystuomiolla on siis nyt käsiteltävässä asiassa todistusvoima URBSFA:n osalta, joka ei ollut asianosaisena seuran ja Fifan välisessä riita-asiassa CAS:ssä.
Seura teki cour d’appel de Bruxellesin tuomiosta kassaatiovalituksen ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen ja vetosi muun muassa siihen, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, SEUT 267 artiklaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklaa on rikottu.
Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, ovatko nämä unionin oikeuden oikeussäännöt esteenä sille, että jäsenvaltion alueella välitystuomiolle yhtäältä annetaan oikeusvoima oikeudenkäynnin asianosaisten välisissä suhteissa siinä tapauksessa, että kansallinen tuomioistuin, jolla on oikeus esittää ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle, ei ole ensin tutkinut kyseisen välitystuomion yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa, ja toisaalta sille, että sillä katsotaan tämän oikeusvoiman vuoksi olevan todistusvoima oikeudenkäynnin asianosaisten ja kolmansien välisissä suhteissa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Yksityisten tehokas oikeussuoja unionissa, mukaan lukien oikeussuoja välimiesmenettelyn käyttämisen yhteydessä
Unionin tuomioistuin muistuttaa aluksi yhtäältä, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa määrätty velvollisuus merkitsee sitä, että kaikkien jäsenvaltioiden tuomioistuinjärjestelmään kuuluvien elinten, joiden tehtävänä on unionin oikeudessa tarkoitettuina ”tuomioistuimina” tulkita ja soveltaa unionin oikeutta, on täytettävä tehokkaaseen oikeussuojaan erottamattomasti kuuluvat vaatimukset. Toisaalta perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattu oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin edellyttää muun muassa, että kyseiset tuomioistuimet voivat harjoittaa tehokasta tuomioistuinvalvontaa sellaisten toimien, toimenpiteiden tai menettelyjen osalta, joilla väitetään tietyssä oikeusriidassa loukatun yksityiselle unionin oikeudessa annettuja oikeuksia tai vapauksia. Kumpikaan näistä kahdesta määräyksestä ei kuitenkaan merkitse sitä, että yksityisillä olisi oltava käytettävissään suora oikeussuojakeino, jonka tarkoituksena on ensisijaisesti tietyn toimenpiteen kyseenalaistaminen, kunhan asianomaisessa kansallisessa tuomioistuinjärjestelmässä on yksi tai useampi oikeussuojakeino, joiden avulla yksityiset voivat liitännäisesti saattaa tällaisen toimenpiteen tehokkaan tuomioistuinvalvonnan piiriin ja siten varmistaa heille unionin oikeudessa taattujen oikeuksien ja vapauksien kunnioittamisen.
Perussopimuksilla käyttöön otettu oikeusjärjestys ei lähtökohtaisesti ole esteenä sille, että yksityiset, jotka kuuluvat kyseisen oikeusjärjestyksen piiriin siksi, että ne harjoittavat taloudellista toimintaa unionin alueella, sopivat niitä tällaisen toiminnan harjoittamisen yhteydessä mahdollisesti koskevien riitojen ratkaisemisesta välimiesmenettelyssä. Yksityisillä on mahdollisuus tehdä sopimus, jossa selkein ja täsmällisin ilmaisuin saatetaan kaikki kyseessä olevaa yksityistä koskevat oikeusriidat tai osa niistä välityselimen ratkaistaviksi sen kansallisen tuomioistuimen sijaan, joka ilman kyseistä sopimusta sovellettavien säännösten nojalla olisi ollut toimivaltainen ratkaisemaan kyseiset oikeusriidat. Jos tällaisella sopimuksella käyttöön otettua tai nimettyä välitysmekanismia on tarkoitus soveltaa koko unionin alueella tai sen osalla sellaisten riitojen yhteydessä, jotka liittyvät taloudellisen toiminnan harjoittamiseen unionissa, kyseinen mekanismi on kuitenkin suunniteltava ja sitä on sovellettava siten, että varmistetaan yhtäältä sen yhteensopivuus unionin tuomioistuinrakenteen taustalla olevien periaatteiden kanssa ja toisaalta oikeusjärjestyksen perusteiden tosiasiallinen noudattaminen. Tässä tarkoituksessa välityselimen antamien välitystuomioiden on voitava olla sellaisen tuomioistuinvalvonnan kohteena, jolla voidaan taata tehokas oikeussuoja (
4
), mutta valvonta voi kuitenkin pätevästi olla rajoitettua.
Ei nimittäin ole hyväksyttävää, että yksityiset voisivat välimiesmenettelyä käyttämällä poiketa sellaisista unionin primaarioikeuden tai johdetun oikeuden periaatteista ja oikeussäännöistä, jotka ovat olennaisia perussopimuksilla luodun oikeusjärjestyksen kannalta tai joilla on perustavanlaatuinen merkitys unionille uskottujen tehtävien täyttämisessä. Näiden unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvien periaatteiden ja oikeussääntöjen noudattaminen päinvastoin velvoittaa yksityisiä, jos niiden soveltamisedellytykset täyttyvät yksittäistapauksessa. Tältä osin oikeusjärjestyksen perusteiden kunnioittaminen täydentää olennaisella tavalla keskinäisessä riippuvuussuhteessa olevien periaatteiden, sääntöjen ja oikeussuhteiden jäsenneltyä verkostoa, joka sitoo vastavuoroisesti yhtäältä unionia ja sen jäsenvaltioita sekä toisaalta jäsenvaltioita niiden keskinäisissä suhteissa. SEUT 45, SEUT 56 ja SEUT 63 artiklassa taatut vapaudet ovat osa unionin oikeusjärjestyksen perusteita. Nämä kolme artiklaa, joilla on välitön oikeusvaikutus, ovat osa SEUT 26 artiklassa tarkoitetusta alueesta, jolla ei ole sisäisiä rajoja, muodostuvien sisämarkkinoiden perustaa.
CAS:n asioissa, jotka liittyvät urheilun harjoittamiseen taloudellisena toimintana unionin alueella, antamien välitystuomioiden tuomioistuinvalvonta
Unionin tuomioistuin esittää aluksi, että välitysmekanismeille, joita Fifan kaltaiset kansainväliset urheiluliitot soveltavat sellaisten oikeusriitojen ratkaisemiseen, joissa ne itse tai niiden jäseninä olevat kansalliset liitot ovat vastakkain tällaisten kansainvälisten tai kansallisten liittojen toimivaltaan kuuluvien yksityisten kanssa, olipa kyse sitten yrityksistä tai urheilijoista, on luonteenomaista tällaisten urheiluliittojen säännöistä ja toimivaltuuksista muodostuva niille ominaisten seikkojen kokonaisuus.
Kun tällaiset oikeusriidat liittyvät urheilun harjoittamiseen taloudellisena toimintana unionin alueella, aivan erityistä merkitystä on tästä syystä sillä, että asianomaiset yksityiset voivat saattaa tehokkaan tuomioistuinvalvonnan kohteeksi kysymyksen tällaisissa oikeusriidoissa annettujen välitystuomioiden yhteensopivuudesta unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvien periaatteiden ja oikeussääntöjen kanssa. Kun otetaan huomioon Fifan kaltaisten urheiluliittojen perussäännöt ja toimivaltuudet, on katsottava, että tällaiset liitot yksipuolisesti velvoittavat nämä yksityiset tällaisen välitysmekanismin käyttämiseen. Vaikka tämänkaltaisen mekanismin soveltaminen yksityiseen voi muodollisesti edellyttää sopimuksen tekemistä tämän kanssa, tällaisen sopimuksen tekemisestä ja välimiesmenettelyn käyttämistä koskevan ehdon sisällyttämisestä siihen määrätään todellisuudessa etukäteen asianomaisen yhdistyksen antamassa säännöstössä, jota sovelletaan sen jäsenyhdistyksiin ja näihin jäsenyhdistyksiin kuuluviin henkilöihin tai jopa muihin henkilöryhmiin. Tämäntyyppisten välitysmekanismien pakollisuus liittyy läheisesti siihen, että niitä voidaan soveltaa oikeusriitoihin, joissa asianosaisina ovat yhtäältä urheiluliitto, jolla on sille ominainen erityisen laaja sääntely-, valvonta- ja sanktiointivalta, ja toisaalta yleinen ja määrittelemätön joukko oikeushenkilöitä tai luonnollisia henkilöitä, joiden ammattitoiminnan harjoittamiseen liiton toimivaltaa sovelletaan.
On totta, että tällainen välimiesmenettelyn käyttämiseen velvoittaminen voidaan lähtökohtaisesti perustella – kun otetaan huomioon kansainvälisten urheiluliittojen oikeudellinen itsemääräämisoikeus ja niille ominaiset velvollisuudet – sillä, että näin pyritään oikeutettuihin tavoitteisiin, kuten tällaisen liiton toimivaltaan kuuluvaan urheilulajiin liittyvien oikeusriitojen yhdenmukaisen käsittelyn varmistaminen tai kyseisen urheilulajin sääntöjen johdonmukaisen tulkinnan ja soveltamisen mahdollistaminen. Tällä oikeudellisella itsemääräämisoikeudella ei kuitenkaan voida perustella sitä, että tällaisilla liitoilla olevan toimivallan käyttäminen johtaa siihen, että näin rajoitetaan yksityisten mahdollisuutta vedota unionin oikeudessa heille annettuihin oikeuksiin ja vapauksiin, jotka kuuluvat unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin. Tämä vaatimus edellyttää itsessään sitä, että näiden oikeuksien ja vapauksien kunnioittamisen on voitava olla tehokkaan tuomioistuinvalvonnan kohteena, varsinkin kun asianomaiset yksityiset on velvoitettu käyttämään välimiesmenettelyä.
Siltä osin kuin on kyse vaatimuksista, jotka välityselimen antamien välitystuomioiden tuomioistuinvalvonnan on täytettävä, (
5
) unionin tuomioistuin täsmentää ensinnäkin, että kaikissa tapauksissa, joissa välitystuomio on annettu oikeusriidassa, joka koskee urheilun harjoittamista taloudellisena toimintana unionin alueella, ja joissa ei ole säädetty suorasta mahdollisuudesta riitauttaa välitystuomio jäsenvaltion tuomioistuimessa, yksityisillä, joita asia koskee, on oltava mahdollisuus saada liitännäisesti, heidän vaatimuksestaan tai viran puolesta, jäsenvaltion tuomioistuin, jolla on edellytykset tutkia tällainen välitystuomio millä tahansa tavalla, harjoittamaan tehokasta tuomioistuinvalvontaa siltä osin, onko välitystuomio unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvien periaatteiden ja oikeussääntöjen mukainen.
Toiseksi jäsenvaltioiden tuomioistuinten, joiden on harjoitettava tällaista valvontaa, on silloin, kun – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – tällaisessa välitystuomiossa tulkitaan tai sovelletaan unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvia periaatteita tai oikeussääntöjä, joilla annetaan yksityisille oikeuksia tai vapauksia, voitava valvoa sitä, miten näitä periaatteita tai säännöksiä on tulkittu, tähän tulkintaan liittyviä oikeudellisia seurauksia siltä osin kuin on kyse niiden soveltamisesta kulloinkin käsiteltävään asiaan ja välityselimen toteamille ja arvioimille tosiseikoille kyseisen tulkinnan valossa annettua oikeudellista luonnehdintaa.
Kolmanneksi nämä tuomioistuimet eivät voi tyytyä mahdollisesti vain toteamaan, että tällainen välitystuomio on kokonaan tai osittain ristiriidassa unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvien periaatteiden tai oikeussääntöjen kanssa. Niiden on päinvastoin voitava toimivaltansa puitteissa ja sovellettavien kansallisten säännösten mukaisesti myös tehdä kaikki tällaisen yhteensopimattomuuden toteamisesta johdettavat oikeudelliset päätelmät. Muussa tapauksessa tuomioistuinvalvonta ei olisi tehokasta, koska se voisi antaa tämän yhteensopimattomuuden jatkua.
Viimeiseksi on mainittava, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu oikeusriita, johon sovelletaan unionin oikeutta, on voitava määrätä välitoimista, joilla voidaan taata myöhemmän asiaratkaisun täysi tehokkuus, myös siinä tapauksessa, että tällainen tuomioistuin osoittaa unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön ja lykkää ratkaisun antamista ennakkoratkaisua odotettaessa. Lisäksi tällaisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta kansallisen oikeuden säännöksiä, jotka ovat esteenä tällaiselle toimivallalle. Tästä seuraa yhtäältä, että yksityisillä, joita asia koskee, on oltava mahdollisuus vaatia kansallisia tuomioistuimia, joiden käsiteltäväksi on pätevästi saatettu kysymys siitä, onko välitystuomio unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvien periaatteiden ja oikeussääntöjen mukainen, määräämään heidän hyväkseen välitoimia odotettaessa pääasiassa annettavaa ratkaisua. Toisaalta kansallisten tuomioistuinten, jotka ovat toimivaltaisia lausumaan tällaisesta kysymyksestä, on jätettävä soveltamatta kaikkia jäsenvaltion säännöksiä tai varsinkin urheiluliiton antamia sääntöjä, joissa kielletään asianomaisia yksityisiä vaatimasta kansallisia tuomioistuimia toteuttamaan tällaisia välitoimia tai jotka ovat muulla tavoin esteenä sille, että ne voisivat määrätä tällaisista välitoimista yksityisten hyväksi. Tästä seuraa, että jos tiettyyn oikeusriitaan sovellettavat kansalliset säännökset mahdollisesti estävät SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan täyden tehokkuuden, toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen on omasta aloitteestaan oltava soveltamatta niitä, jollei niitä voida tulkita unionin oikeuden mukaisesti. Toimivaltaisella kansallisella tuomioistuimella on siis kyseinen velvollisuus muun muassa siinä tapauksessa, että sovellettavat kansalliset säännökset estävät sitä valvomasta liitännäisenä asiana tehokkaasti sitä, onko CAS:n sellaisen oikeusriidan yhteydessä, joka koskee urheilun harjoittamista taloudellisena toimintana unionin alueella, antama välitystuomio unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvien periaatteiden ja oikeussääntöjen mukainen. Mainittu velvollisuus koskee siten myös kansallisia säännöksiä ja sääntöjä, joilla yhtäältä annetaan tällaiselle välitystuomiolle oikeusvoima asianosaisten välisissä suhteissa ja toisaalta todistusvoima asianosaisten ja kolmansien välisissä suhteissa ilman, että kyseiseen välitystuomioon olisi ensin kohdistettu valvontaa, jonka avulla jäsenvaltion tuomioistuin, jolla on toimivalta esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntö, olisi voinut tehokkaasti tutkia, onko välitystuomio unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvien periaatteiden ja oikeussääntöjen mukainen. Tältä osin juuri sillä, että välitystuomiolle annetaan tällainen oikeusvoima ja sen seurauksena tällainen todistusvoima, loukataan tällaisessa asiayhteydessä SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitettua tehokkaan oikeussuojan vaatimusta.
(
1
)	Taloudelliset oikeudet heijastavat pelaajien rahallista arvoa. Ne liittyvät ”järjestöoikeuksiin”, jotka seura saa palkkaamalla tietyn pelaajan, kuten oikeus rekisteröidä kyseinen pelaaja tai oikeus peluuttaa häntä. Niiden käyttäminen mahdollistaa sen, että seura, jonka hallussa oikeudet ovat, voi saada itselleen määrät, jotka on maksettava esimerkiksi silloin, kun kyseinen pelaaja lainataan tai siirretään, kun hänen kuvaoikeuksiaan hyödynnetään tai luovutetaan tai kun pelaaja rikkoo sopimustaan.
(
2
)	Näiden Fifan 22.3.2014 antamien ja 1.8.2014 voimaan tulleiden määräysten 18 a artiklassa, jonka otsikko on ”Kolmansien vaikutusvalta seuroihin”, ja 18 b artiklassa, jonka otsikko on ”Kolmansien omistamat pelaajien taloudelliset oikeudet”, määrätään third party influence- ja third party ownership ‑käytäntöjen kiellosta.
(
3
)	Belgian tuomioistuinkoodeksin (code judiciaire), sellaisena kuin se on muutettuna oikeudenkäyttöä koskevista eri säännöksistä 21.12.2018 annetulla lailla (loi portant dispositions diverses en matière de justice, Moniteur belge 31.12.2018, s. 1065608) 24 ja 28 § ja 1713 §:n 9 momentti.
(
4
)	Johon asianomaisilla yksityisillä on perusoikeuskirjan 47 artiklan nojalla oikeus ja jonka jäsenvaltiot ovat velvollisia varmistamaan unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.
(
5
)	Jotta toimivaltaiset kansalliset tuomioistuimet voivat taata yksityisille tehokkaan oikeussuojan, johon näillä on perusoikeuskirjan 47 artiklan nojalla oikeus ja jonka jäsenvaltiot ovat velvollisia varmistamaan unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.