61999CC0255_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Itävallan tasavallan Oberster Gerichtshof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön, joka koskee jälleen Itävallan Unterhaltsvorschussgesetzin säännösten yhdenmukaisuutta yhteisön oikeuden kanssa tällä kertaa siltä osin kuin siinä edellytetään asumista Itävallan valtion alueella.
II Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
2. Pääasian kantaja Anna Humer, joka on alaikäinen ja syntynyt 10.9.1987, on kahden Itävallan kansalaisen avioliitosta syntynyt tytär. Anna on myös Itävallan kansalainen. Vanhempien avioero tuli voimaan 9.3.1989. Eron jälkeen lapsen huolto uskottiin äidille.
3. Molemmat vanhemmat jäivät aluksi asumaan Itävaltaan. Vuonna 1992 äiti muutti tyttärensä kanssa Ranskaan, jossa heidän vakinainen asuinpaikkansa on siitä alkaen ollut. Isä asuu edelleenkin Itävallassa.
4. Isä sitoutui 2.11.1993 tuomioistuimen vahvistaman sovinnon yhteydessä maksamaan tyttärelleen elatusapua 4 800 Itävallan shillinkiä (ATS) kuukaudessa. Isä työskenteli tuolloin myyntitehtävissä, ja hän oli ansiotyössä ainakin 31.1.1998 saakka. Tämän jälkeen hän oli työttömänä.
5. Äiti toimi Itävallassa vielä asuessaan uskonnonopettajana. Oikeudenkäynnin aikana pääasian kantajan edustaja on yhteisöjen tuomioistuimen esittämän kysymyksen johdosta kertonut, että äidillä oli katolisen kirkon hänelle opetustehtäviä varten myöntämä ja Itävallassa voimassa olevan konkordaatin nojalla tunnustettu pätevyystodistus, jonka nojalla äiti työskenteli opettajana. Ranskaan muuton jälkeen pääasian kantajan äidin ongelmana on ollut se, ettei hänen pätevyystodistustaan ole tunnustettu Ranskassa. Voidakseen silti työskennellä opettajana äiti on opettanut saksaa yksityiskouluissa, ja samanaikaisesti hän on opiskellut Nantesin yliopistossa, jossa hän on saanut vuonna 1994 todistuksen, jonka nojalla hän voi opettaa saksaa vieraana kielenä. Hän jatkoi opintojaan saadakseen Ranskassa sellaisen ammatillisen aseman, joka olisi verrattavissa hänellä Itävallassa olleeseen ammatilliseen asemaan. Samanaikaisesti hän työskenteli Ranskassa opettajana yksityiskouluissa.
6. Pääasian kantaja vaati 24.7.1998 Itävallan valtiolta elatusapuennakkona 4 800 ATS:ä kuukaudessa 1.7.1998 alkaen kolmen vuoden ajaksi. Pääasian kantaja esitti, että isä oli jättänyt elatusapuja maksamatta useilta kuukausilta siitä huolimatta, että saatavaa oli yritetty useita kertoja saada perityksi ulosottoteitse, eikä hän myöskään ollut maksanut erääntyviä elatusapuja.
7. Elatusapuennakon myöntämistä koskenut vaatimus hylättiin alimmassa oikeusasteessa sillä perusteella, että lapsen ja äidin, jolle huolto on uskottu, vakinainen asuinpaikka oli Ranskassa. Valitustuomioistuin muutti tätä päätöstä siten, että hakijalle myönnettiin UVG:n 3 §:n nojalla 4 800 ATS:n suuruinen kuukausittainen elatusapuennakko, jota kuitenkin maksetaan enintään UVG:n 6 §:n 1 momentissa mainittuun määrään asti. Tämä tuomioistuin katsoi, että EY:n perustamissopimuksen 6 artiklan 1 kohta ja 43 artikla menevät esillä olevassa asiassa kyseessä olevan syrjivän sääntelyn soveltamisen edelle. Asiassa ei tältä osin ollut tarpeen pyytää ennakkoratkaisua Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta. Valitustuomioistuin päätti kuitenkin, että asiasta saadaan valittaa Revision-valituksella, joten asia saatettiin ennakkoratkaisupyynnön esittäneen kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Oberster Gerichtshofin asiasta päättävä jaosto pitää sen sijaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle esitettävää ennakkoratkaisupyyntöä tarpeellisena.
8. Pääasian kantajat, Saksan, Itävallan ja Ruotsin hallitus sekä komissio ovat osallistuneet ennakkoratkaisupyynnön kirjalliseen käsittelyyn. Tanskan hallitus on lisäksi ollut läsnä asian suullisessa käsittelyssä.
III Ennakkoratkaisupyyntö
9. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin viittaa ennakkoratkaisupyynnön perusteluiden osalta nimenomaisesti asiassa Offermanns esitettyyn ennakkoratkaisupyyntöön. Kansallinen tuomioistuin huomauttaa lisäksi, että asetuksen N:o 1408/71 2 artiklan 1 kohdan ja sen otsikon mukaan asetuksen henkilöllinen soveltamisala ulottuu palkattujen työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien perheenjäseniin. Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Laumann 16.3.1978 antamaan tuomioon viitaten, jossa oli kyse orvoneläkkeen myöntämisestä äidille, joka asuu lastensa kanssa eri jäsenvaltiossa kuin kuollut asui, kansallinen tuomioistuin toteaa, että asetusta N:o 1408/71 voidaan soveltaa myös silloin, kun työntekijä ei itse, vaan hänen jälkeensä jääneet henkilöt asuvat toisessa jäsenvaltiossa. Tätä periaatetta voidaan käyttää myös silloin, kun kysymys on vielä elävän työntekijän lapselle asetuksen N:o 1408/71 73 artiklan mukaisesti myönnettävän perhe-etuuden maksamisesta, koska asetuksen 73 artiklan ja orpoja koskevan 78 artiklan välillä ei ole tältä osin merkittävää eroa.
10. Kansallinen tuomioistuin myöntää yhteisön oikeudessa sen usein esitetyn perustelun osalta, joka koskee pyrkimystä välttää sellaisia sääntelyjä, jotka voisivat estää siirtotyöläistä käyttämästä oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, että edellytys jonka mukaan lapsen vakinaisen asuinpaikan on oltava Itävallassa, ei näytä siten olevan omiaan estämään elatusapuvelallisina olevia itävaltalaisia työntekijöitä muuttamasta ulkomaille perheensä luokse tai muuttamasta ulkomaille perheen kanssa, koska oikeus elatusapuennakkoon saadaan ainoastaan silloin, kun elatusapuvelallinen ja elatusapuun oikeutettu lapsi eivät asu samassa taloudessa.
11. Tällainen sääntely voi kuitenkin estää lapsista huolehtivaa vanhempaa ottamasta vastaan hänelle tarjottua työpaikkaa toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa: "Siinä tapauksessa, että elatusapuennakko evätään, koko elatusapurasitus siirtyy lapsesta huolehtivalle vanhemmalle, jos elatusapuvelvollinen, joka ei toimi lapsen huoltajana, ei halua maksaa elatusmaksuja. Jos työskentely ulkomailla edellyttää muuttamista ulkomaille, lapsesta huolehtivan vanhemman on pakko hyväksyä se, että hän menettää oikeuden saada perheestä aiheutuvista kustannuksista maksettavia sellaisia korvauksia, jotka hän voisi saada Itävallan oikeusjärjestyksen mukaan elatusapuennakkoina."
12. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen kansallisen tuomioistuimen näkemyksen mukaan epäselväksi jää lisäksi erityisesti se, voidaanko riidanalaista sääntelyä pitää asiallisesti perusteltuna.
13. Kansallinen tuomioistuin esittää Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1. a) Onko Österreichische Bundesgesetz über die Gewährung von Vorschüssen auf den Unterhalt von Kindern -nimisen Itävallan liittovaltion lain (lasten elatukseen myönnettävistä elatusapuennakoista annettu laki; vuoden 1985 Unterhaltsvorschussgesetz, UVG, BGBl. 451, sellaisena kuin se on voimassa) perusteella työssäkäyvien tai työttömien henkilöiden, jotka saavat Itävallan lainsäädännön perusteella työttömyysetuuksia, alaikäisille lapsille myönnettävät elatusapuennakot katsottava sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83 ja muutettuna 30.10.1989 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3427/89, 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetuiksi perhe-etuuksiksi, ja sovelletaanko asetuksen 3 artiklassa vahvistettua yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sen vuoksi tällaisessa tapauksessa?
b) Perustetaanko asetuksen N:o 1408/71 73 ja 74 artiklan säännöksillä Itävallassa asuvan ja siellä työskentelevän tai työttömän isän, joka saa Itävallan lainsäädännön perusteella työttömyysetuuksia, avioliitosta syntyneelle lapselle, joka asuu toisessa jäsenvaltiossa äitinsä kanssa, oikeus saada elatusapuennakkoa edellä 1 a kohdassa mainitun lain perusteella?
2. Jos toiseen 1 kohdassa olevista kysymyksistä vastataan kieltävästi:
a) Ovatko edellä 1 a kohdassa mainitun lain mukaiset elatusapuennakot työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja sosiaalisia etuja?
b) Onko elatusapuennakon myöntämiseksi vaadittava edellytys, jonka mukaan lapsen vakinaisen asuinpaikan on oltava Itävallassa, katsottava perustamissopimuksen 48 artiklan valossa työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 3 artiklan 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetuksi kielletyksi rajoittavaksi säännökseksi?
c) Perustetaanko asetuksen N:o 1612/68 säännöksillä työntekijän lapselle oma oikeus saada elatusapuennakkoa?"
IV Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Asiaa koskeva yhteisön lainsäädäntö
14. Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella N:o 118/97 (EYVL L 28, 30.1.1997, s. 1) ja muutettuna 8.2.1999 annetulla neuvoston asetuksella N:o 307/1999 (EYVL L 38, s. 1), seuraavat säännökset ovat merkityksellisiä nyt käsiteltävänä olevan asian kannalta. Asetuksessa N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 118/97 säädetään seuraavaa:
"1 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa:
a)-e) - -
f) i) perheenjäsenellä tarkoitetaan henkilöä, joka määritellään tai tunnustetaan perheenjäseneksi tai osoitetaan talouteen kuuluvaksi jäseneksi lainsäädännössä, jonka perusteella etuudet annetaan, tai tapauksissa, joita tarkoitetaan 22 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 31 artiklassa, sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jonka alueella tällainen henkilö asuu; - -
ii) - -
g)-t) - -
u) i) perhe-etuuksilla tarkoitetaan kaikkia luontois- tai rahaetuuksia, jotka on tarkoitettu korvaamaan perhekustannuksia 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetun lainsäädännön mukaisesti, lukuun ottamatta liitteessä II mainittuja erityisiä syntymä- tai adoptioavustuksia;
ii) - -
v) - - .
2 artikla
Henkilöllinen soveltamisala
1. Tätä asetusta sovelletaan palkattuihin työntekijöihin tai itsenäisiin ammatinharjoittajiin, jotka ovat tai ovat olleet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alaisia ja jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia tai jotka ovat valtiottomia henkilöitä tai pakolaisia, jotka asuvat jäsenvaltion alueella, sekä heidän perheenjäseniinsä ja jälkeenjääneisiinsä.
2. - -
3. - -
3 artikla
Yhdenvertainen kohtelu
1. Jollei tämän asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu, jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion kansalaiset.
2. - -
3. - -
4 artikla
Asiallinen soveltamisala
Tätä asetusta sovelletaan kaikkeen lainsäädäntöön, joka koskee seuraavia sosiaaliturvan aloja:
a)-g) - -
h) perhe-etuuksia.
2-4 - - ."
15. Asetuksen N:o 1408/71 73 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Palkatut työntekijät tai itsenäiset ammatinharjoittajat, joiden perheenjäsenet asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa
Palkatulla työntekijällä tai itsenäisellä ammatinharjoittajalla, johon sovelletaan jäsenvaltion lainsäädäntöä, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin, joista säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä, niin kuin he asuisivat tässä valtiossa, jollei liitteen VI säännöksistä muuta johdu."
16. Asetuksen N:o 1408/71 74 artiklassa säädetään:
"Työttömät, joiden perheenjäsenet asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa
Työttömällä, joka oli aiemmin palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja ja joka saa työttömyysetuuksia jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin joista säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä, niin kuin he asuisivat tässä valtiossa, jollei liitteen VI säännöksistä muuta johdu."
17. Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 sekä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 574/72 muuttamisesta niiden soveltamisalan laajentamiseksi koskemaan opiskelijoita 8 päivänä helmikuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 307/1999 säädetään esillä olevan asian kannalta merkityksellisin osin seuraavaa:
"1 artikla
Muutetaan asetusta N:o 1408/71 seuraavasti:
1. Muutetaan 1 artikla seuraavasti:
a) Lisätään c alakohdan jälkeen kohta seuraavasti:
c a) ´opiskelijalla´ tarkoitetaan henkilöä, joka ei ole tässä asetuksessa tarkoitettu palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja tai heidän perheenjäsenensä taikka jälkeenjääneensä ja joka harjoittaa jäsenvaltion viranomaisten virallisesti tunnustamaan pätevyyteen johtavia opintoja tai saa tällaista ammatillista koulutusta sekä on vakuutettu yleisen sosiaaliturvajärjestelmän tai opiskelijoihin sovellettavan erityisen sosiaaliturvajärjestelmän puitteissa_.
b) Korvataan f alakohdan i ja ii alakohdassa sanat palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja sanoilla palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja tai opiskelija.
2. Korvataan 2 artikla seuraavasti:
2 artikla
Asetuksen soveltamisalaan kuuluvat henkilöt
1. Tätä asetusta sovelletaan palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja opiskelijoihin, jotka kuuluvat tai ovat kuuluneet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön piiriin ja jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia tai jotka ovat valtiottomia henkilöitä tai pakolaisia, jotka asuvat jäsenvaltion alueella, sekä heidän perheenjäseniinsä.
2. - -
3.-6. - - "
18. Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2) säädetään seuraavaa:
"I OSA
TYÖ JA TYÖNTEKIJÄN PERHE
I OSASTO
Työn saanti
1 artikla - -
2 artikla - -
3 artikla
1. Tämän asetuksen mukaan ei jäsenvaltion lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä taikka hallinnollista käytäntöä saa soveltaa, jos:
- niissä asetetaan sellaisia rajoituksia tai ehtoja työn hakemiselle tai työpaikan tarjoamiselle tai ulkomaalaisen oikeudelle ottaa vastaan työtä ja työskennellä, jotka eivät koske oman maan kansalaisia; tai
- niiden yksinomaisena tai pääasiallisena tarkoituksena tai vaikutuksena on, huolimatta siitä, että niitä sovelletaan kansalaisuudesta riippumatta, estää muiden jäsenvaltioiden kansalaisia saamasta tarjottua työtä.
- -
2. - -
4-6 artikla
II OSASTO
Työskentely ja yhdenvertainen kohtelu
7 artikla
1. Jäsenvaltion kansalaista ei työntekijänä saa kansalaisuutensa vuoksi saattaa toisen jäsenvaltion alueella kotimaisiin työntekijöihin verrattuna eri asemaan työ- ja palvelussuhteen ehtojen suhteen; tämä koskee erityisesti palkkausta, irtisanomista ja työttömyyden sattuessa paluuta saman alan työhön tai uudelleen työllistämistä.
2. Hänen on saatava samat sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut kuin kotimaisten työntekijöiden.
3. - -
4. - - ."
B Itävallan lainsäädäntö
19. Österreichische Bundesgesetz über die Gewährung von Vorschüssen auf den Unterhalt von Kindernin (vuoden 1985 Unterhaltsvorschussgesetz - UVG) (Itävallan liittovaltion laki lasten elatukseen myönnettävistä ennakoista, BGBl. 1985, s. 451) 2 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
"Alaikäisillä lapsilla, joiden vakinainen asuinpaikka on Itävallassa ja jotka ovat joko Itävallan kansalaisia tai valtiottomia henkilöitä, on oikeus elatusapuennakkoon. Jos henkilön, joka elää lapsen kanssa samassa taloudessa, on kotimaisen julkisoikeudellisen yhteisön virkaoikeudellisesta suhteesta johtuvien velvollisuuksien täyttämiseksi oleskeltava ulkomailla, tämän liittovaltion lain soveltamisen osalta on oletettava, että lapsen vakinainen asuinpaikka on sen holhous- tai huoltoasioiden tuomioistuimen alueella, jonka alainen hän on."
20. UVG:n 3 § kuuluu seuraavasti:
"Ennakkoa suoritetaan
1. kun laillinen oikeus elatusapuun perustuu Itävallassa täytäntöönpanokelpoiseen asiakirjaan ja
2. kun elatusvelvollisuuden täytäntöönpano - - tai sikäli kuin elatusvelvollinen ei ilmeisesti saa palkkaa tai muita säännönmukaisia tuloja, kun - - täytäntöönpano ei ole kuuden viimeisen kuukauden aikana ennen ennakkohakemuksen toimittamista kattanut täysin yhtä tai useampaa elatusavun perimiskelpoisista määristä; tällöin suoritetut elatusapuerät lisätään maksettavana olevaan elatusvelkaan."
V Ensimmäinen kysymys
Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
21. Pääasian kantaja väittää, että elatusapuennakkoina suoritettavat maksut ovat asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettuja perhe-etuuksia.
22. Oikeus saada elatusapuennakkoa on pääasian kantajan mukaan luotu Itävallassa, jotta elatusapuun oikeutetuilla olisi käytettävissään vastaavat rahavarat silloin, kun elatusapuvelallinen ei maksa elatusapua tai yksittäisissä tapauksissa myös silloin, kun elatusapuvelallinen on maksukyvytön. Elatusapuun oikeutettu saa Itävallan tasavallalta summan, joka, väärinkäytöstapauksia lukuun ottamatta, jää elatusapuun oikeutetulle lopullisesti. Ainoastaan noin kolmasosa Itävallan tasavallan maksamista elatusapuennakoista saadaan perittyä takaisin elatusapuvelallisilta.
23. Pääasian kantajan mukaan elatusapuennakon myöntämisedellytyksenä ei ole varattomuus tai sosiaaliavun välttämätön tarve vaan ainoastaan oikeus elatusapuun. Kysymys ei ole olemukseltaan sosiaaliapulainsäädännön alaan kuuluvasta sääntelystä vaan todellisista valtion maksamista etuuksista elatusapuvelallisen perheenjäsenille, olkoonpa elatusapuvelallinen sitten itsenäinen ammatinharjoittaja tai palkattu työntekijä tai väliaikaisesti työtön.
24. Valtion varoista maksetut etuudet ovat luonteeltaan elatusapuun oikeutetulle pysyvästi jääviä valtion maksamia maksuja. Pääasian kantajan mukaan kyse on näin ollen asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitetuista perhe-etuuksista.
25. Saksan hallitus väittää, että Itävallan UVG:n mukaisia elatusapuennakoita ei voida pitää asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettuina "perhe-etuuksina".
26. Jotta etuuden voidaan katsoa olevan asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettu perhe-etuus, Itävallan Unterhaltsvorschussgesetzin mukainen elatusapuennakko on myönnettävä ilman tapauskohtaista arviointia perhekustannusten korvaamiseksi. Näin ei kuitenkaan ole tässä tapauksessa. Elatusapuennakko myönnetään ainoastaan tapauskohtaisesti. Se ei myöskään korvaa perhekustannuksia asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan h alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Perhekustannuksia voidaan itse asiassa korvata vain silloin, kun rahaetuus jää lopullisesti perheelle, eli silloin, kun rahaetuus myönnetään perheelle esimerkiksi lasten elatusta varten sellaisena valtion tukena, jota ei tarvitse maksaa takaisin. Tällaisessa tapauksessa elatusapurasitus siirtyy lopullisesti suoritetun rahaetuuden suuruisena valtiolle. Valtion myöntämien elatusapuennakoiden osalta elatusapurasitus ei kuitenkaan siirry lopullisesti valtiolle. Tällainen etuus ei nimittäin johda siihen, että elatusvelvollisen maksuvelvollisuus lakkaisi.
27. Ensimmäisen kysymyksen osalta myös Itävallan hallitus katsoo, että UVG:n mukaiset elatusapuennakot eivät ole asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettuja perhe-etuuksia, joten kyseisen asetuksen 3 artiklaa ei voida soveltaa.
28. Itävallan hallitus huomauttaa, että elatusapuennakot perustuvat alaikäisen lapsen aineellisoikeudelliseen oikeuteen, joka tällä on elatusavun laiminlyöneeseen vanhempaansa nähden. UVG:llä pyritään turvaamaan lapselle elatusapu kokonaisuudessaan myös siinä tapauksessa, että elatusvelvollinen laiminlyö elatusavun maksamisen. Kysymys ei tällöin ole missään tapauksessa sosiaalietuuksista. Kyseinen oikeus perustuu lapsen aineellisoikeudelliseen oikeuteen, joka tällä on elatusvelvolliseen vanhempaansa nähden ja joka siirtyy Itävallan liittovaltiolle, mikäli liittovaltio maksaa etuudet. Se, että elatusta koskevat lapsen saatavat siirtyvät lain mukaan Itävallan liittovaltiolle, ei mitenkään muuta kyseisen oikeuden sisältöä, vaan se on edelleenkin aineellisoikeudellinen oikeus elatusavun laiminlyöneeseen vanhempaan nähden, jonka Itävallan liittovaltio ainoastaan rahoittaa etukäteen tietyissä, laissa säädetyissä kriisitilanteissa. Itävallan hallituksen mukaan myös senaikaisen lainsäätäjän perusteluista käy ilmi, että lainsäätäjän tarkoituksena ei ollut perhekustannusten korvaaminen sinällään, vaan pyrkimys keventää elatusavun saamista koskevan oikeuden täytäntöönpanomenettelyä.
29. Ruotsin hallitus on sitä mieltä, että Itävallan lainsäädännön mukainen elatusapuennakko ei ole asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettu perhe-etuus.
30. Käsiteltävänä olevassa asiassa tulee esille kysymys siitä, täyttyvätkö tässä tapauksessa 4 artiklan 1 kohdan h alakohdan, jossa käsitettä "perhe-etuudet" käytetään, mukaiset soveltamisedellytykset. Toisin kuin muista 4 artiklan 1 kohdan säännöksistä, tästä käsitteestä ei käy selvästi ilmi se, minkälaisia tilanteita ja mitä vakuutustapahtumia kyseinen säännös kattaa.
31. Tarkasteltaessa kysymystä siitä, onko jokin etuus perhe-etuus, on Ruotsin hallituksen mukaan näin ollen otettava huomioon se, minkälaiset perhetilanteet ja vakuutustapahtumat ovat ratkaisevia kyseisen etuuden myöntämisen kannalta. Ei ole ilman muuta selvää, että tällainen perhetilanne on kysymyksessä silloin, kun aviopuolisot ovat eronneet tai asuvat erillään. Myöskään pyrkimys tukea työntekijöiden vapaata liikkuvuutta ei ole yhtä tärkeä tilanteessa, jossa perhe on hajonnut kuin sellaisessa tilanteessa, jossa perheenjäsenet asuvat yhdessä, vaikka he asuisivatkin eri jäsenvaltioissa. Eronneet aviopuolisot saattavat myös solmia uuden avioliiton ja löytää työpaikan. Tällaisissa tapauksissa samaa suojelemisen tarvetta ei enää ole sillä aviopuolisolla, jolla aikaisemmin mahdollisesti oli oikeus sellaisiin perhe-etuuksiin, jotka myönnetään aviopareille, joista vain toinen aviopuoliso on ansiotyössä.
32. Ruotsin hallitus huomauttaa, että Itävallan oikeuden mukainen elatusapuennakko myönnetään ainoastaan sellaisissa tapauksissa, joissa vanhemmat ja lapset eivät asu yhdessä perheenä. Elatusapuennakko on tosiasiallisesti tarkoitettu juuri tällaisiin tilanteisiin. Tällöin olisi kuitenkin kysymys tilanteesta, joka olisi täysin päinvastainen perhe-etuuksien käsitteen kattamiin tilanteisiin verrattuna.
33. Itävallan lainsäädännön mukaista elatusapuennakkoa voitaisiin lisäksi pitää asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettuna perhe-etuutena vain silloin, kun se täyttää kyseisen asetuksen 1 artiklan u alakohdan i alakohdassa esitetyt edellytykset.
34. Itävallan hallituksen esittämästä kuvauksesta seuraa, että elatusapuennakko ei ole luontoisetuus. Ratkaisevaa on näin ollen se, voidaanko sitä pitää "rahaetuutena, jolla korvataan perhekustannuksia".
35. Elatusapuennakolle tunnusomainen ominaisuus on se, että se on julkisista varoista maksettava ennakko elatusvelvollisen elatusapumaksusta lapselle. Lapsella on joka tapauksessa oltava oikeus vastaavaan summaan elatusvelvolliseen vanhempaansa nähden, vaikkei tämä maksaisikaan elatusapua. Elatusapuennakko ei näin ollen ole lapselle julkisista varoista maksettava tuki. Myös elatusapuennakon myöntämisedellytykset puhuvat sen puolesta, että elatusapuennakko ei ole perhe-etuus.
36. Asetuksen N:o 1408/71 soveltamisen osalta komissio katsoo, että UVG:n mukaisia elatusapuennakoita ei voida pitää asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettuina perhe-etuuksina. Komissio päättelee, että asetuksen N:o 1408/71 73 ja 74 artiklaa ei voida soveltaa.
37. Kysymykseen siitä, kuuluvatko UVG:n mukaiset etuudet asetuksen asialliseen soveltamisalaan, komissio toteaa, että kyseiset etuudet myönnetään kaikille alaikäisille - UVG:n 2 §:ssä esitettyjä edellytyksiä lukuun ottamatta, joiden mukaan henkilöiden on oltava Itävallan kansalaisia tai valtiottomia henkilöitä - jotka täyttävät UVG:n 3 §:ssä ja 4 §:ssä mainitut ehdot. Elatusapuennakon tarpeen laajuudesta ja perheen tulojen suuruudesta riippumatta oikeus elatusapuennakkoon on periaatteessa jokaisella lapsella. Kysymys ei siten ole asetuksen piiristä poissuljetusta sosiaaliavun luonteisesta etuudesta. Näin ollen UVG:n mukaiset etuudet kuuluvat periaatteessa asetuksen N:o 1408/71 asialliseen soveltamisalaan.
38. Siltä osin kuin on kyse siitä, ovatko etuudet myös asetuksessa tarkoitettuja "perhe-etuuksia", komissio viittaa ensiksi yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kromhout 4.7.1985 antamaan tuomioon. Komission mukaan tuomiosta seuraa, että perhe-etuuksien tarkoituksena on auttaa perheitä siten, että yhteiskunta osallistuu perhekustannuksiin. Mikäli tämän päätöksen perustana oleva näkemys, joka tukeutuu eri etuuksien erilaisiin tavoitteisiin, siirretään esillä olevaan asiaan, on todettava, että UVG:n mukaisilla elatusapuennakoilla on toinen päämäärä kuin - perhe-etuuksille tyypillinen - perhekustannusten korvaaminen.
39. Asetuksen N:o 1408/71 henkilöllisen soveltamisalan osalta komissio viittaa siihen, että UVG:n mukaisen elatusapuennakon erityispiirre on se, että edunsaajana ei ole alaikäisen lapsen isä eikä äiti vaan lapsi itse. Näin ollen on tutkittava, voidaanko lasta pitää asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan f alakohdan i alakohdassa tarkoitettuna perheenjäsenenä ja kuuluuko tällainen lapsi kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdan henkilölliseen soveltamisalaan, kun lapsen isä tai äiti on palkattu työntekijä, itsenäinen ammatinharjoittaja tai opiskelija. Ennakkoratkaisupyynnössä kuvatun tilanteen perusteella elatusapuennakkoa koskeva hakemus tuli voimaan 1.7.1998, joten ratkaisevaa on vanhempien harjoittama ammattitoiminta tästä ajankohdasta alkaen.
40. Komissio lähtee huomautuksissaan siitä, että pääasian kantajan äiti oli kyseisenä ajankohtana opiskelija, eikä siis tarkastele tämän asemaa työntekijänä. Opiskelijoiden osalta asetusta N:o 1408/71 on sovellettu vasta 1.5.1999 alkaen, jolloin asetus N:o 307/1999 annettiin. Vuoden 1998 heinäkuun ja vuoden 1999 huhtikuun välisenä ajanjaksona lapsi saattaisi kuulua asetuksen soveltamisalaan myös isänsä aseman perusteella. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan isä täyttää kyseisenä ajankohtana Itävallan lainsäädännön mukaiset työttömyysetuuteen oikeuttavat edellytykset. Itävallan lainsäädännön mukaisia työttömyysetuuksia on pidettävä vakuutusetuuksina, jotka kuuluvat työtekijöitä varten luotuun sosiaaliturvajärjestelmään. Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1408/71 henkilöllinen soveltamisala ulottuu asian kannalta merkityksellisenä ajankohtana koskemaan lasta nimenomaan isän oikeudellisen aseman perusteella.
Asian arviointi
a) Asetuksen N:o 1408/71 asiallinen soveltamisala
41. Ennakkoratkaisupyynnön ensimmäinen kysymys koskee asian Offermanns tavoin asetuksen N:o 1408/71 asiallista soveltamisalaa. Asiassa Offermanns, 28.9.2000 annetun ratkaisuehdotuksen 22-48 kohdassa otettiin seikkaperäisesti kantaa elatusapuennakkojen luokitteluun asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetuiksi perhe-etuuksiksi.
42. Nyt esillä olevassa asiassa ei ole ilmennyt mitään sellaista, mikä antaisi aihetta muuttaa asiassa Offermanns tehtyjä arviointeja. Näin ollen viittaan asiassa Offermanns annetussa ratkaisuehdotuksessa esitettyihin huomautuksiin sellaisinaan. Tässä yhteydessä esitän kuitenkin vielä lyhyen yhteenvedon niistä olennaisista näkökohdista, jotka koskevat elatusapuennakon luokittelemista perhe-etuudeksi.
43. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalan ulkopuolelle jäävien ja sen soveltamisalaan kuuluvien etuuksien välinen ero tehdään kunkin etuuden tunnusomaisten ominaisuuksien, erityisesti sen tarkoituksen ja myöntämisedellytysten, perusteella, eikä suinkaan sillä perusteella, katsotaanko etuus kansallisessa lainsäädännössä sosiaaliturvaetuudeksi vai ei. Etuutta voidaan pitää ilman henkilökohtaisten tarpeiden yksilöllistä ja harkinnanvaraista huomioon ottamista sosiaaliturvaetuutena, jos sen myöntäminen etuudensaajille perustuu tiettyyn laissa määriteltyyn asemaan ja jos etuus liittyy johonkin asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti mainittuun vakuutustapahtumaan.
44. UVG:n mukaisten elatusapuennakkojen myöntäminen perustuu laissa määriteltyyn asemaan ilman harkinnanvaraista päätöstä ja henkilökohtaisten tarpeiden huomioon ottamista. Oikeus elatusapuennakkoon on olemassa, mikäli UVG:n 3 §:ssä säädetty edellytys elatusavun saamiseen täyttyy.
45. Etuudet liittyvät niiden tarkoituksen ja myöntämisedellytysten osalta asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettuun "perhe-etuuksia" koskevaan "vahinkotapahtumaan".
46. Lapsen huolto sisältyy "perhekustannuksiin" sekä käsitteellisellä tasolla että taloudelliselta kannalta tarkasteltuna. Lapsen huoltoon liittyviä taloudellisia velvollisuuksia voidaan pitää alkuperäisinä perhekustannuksina. Asiakirja, joka vahvistaa oikeuden elatusapuun, ei yksin riitä elatuksen varmistamiseen. Valtion varoista rahoitettava elatusapuennakko onkin näin ollen tarkoitettu korvaamaan perhekustannuksia silloin, kun elatusvelvollinen laiminlyö elatusavun maksamisen.
47. Valtion varoista suoraan elatusapuun oikeutetulle lapselle ja välillisesti lasta huoltavalle vanhemmalle elatusapuennakkoina maksettava tuki toteutuu useammalla tasolla. Ensinnäkin on otettava huomioon vahvistetun elatusta koskevan oikeuden täytäntöönpanoon liittyvät prosessioikeudelliset näkökohdat tai mahdollisesti jopa vasta elatusvelvollisuuden vahvistamiseen liittyvät toimenpiteet. Prosessioikeudellisen näkökannan merkitystä ei pidä aliarvioida. On jopa mahdollista, että tämäntyyppistä valtion varoista maksettavaa tukea voitaisiin pitää luontoisetuutena.
48. Lisäksi on todettava, että elatusapuennakoihin liittyy merkittäviä taloudellisia näkökohtia. Elatusapuennakoiden ansiosta taloudelliset resurssit ovat oikea-aikaisesti käytettävissä silloin, kun niitä tarvitaan. Valtio vastaa lisäksi elatusvelvollisten maksukyvyttömyyteen liittyvistä riskeistä. Kun otetaan huomioon se, että vain noin kolmasosa valtion maksamista elatusapumaksuista saadaan perittyä takaisin, olisi kovin vähättelevää pitää elatusapuennakoita koskevia säännöksiä vain prosessioikeudellisina tukitoimina tai viitata siihen, että elatusapuennakoilla rahoitetaan väliaikaisesti maksamatta jääneitä elatusmaksuja. Lapsen huollosta yksin vastaavan vanhemman taloudellinen taakka kasvaa huomattavasti, mikäli toinen elatusvelvollisista vanhemmista laiminlyö elatusavun maksamisen. Elatusapuennakot keventävät ja korvaavat näitä kustannuksia oikeaan aikaan oikeassa paikassa. Kun valtio vastaa elatusvelvollisen maksukyvyttömyydestä aiheutuvista riskeistä, voidaan jopa katsoa, että valtio osallistuu suoranaisesti perhekustannusten korvaamiseen niissä tapauksissa, joissa elatusapuennakoita ei saada perittyä takaisin elatusvelvolliselta.
49. Perhe-etuuksien sisällön ja tarkoituksen osalta yhteisöjen tuomioistuin toteaa perhe-etuuksia koskevassa lainsäädännössä mainittavan, että perhe-etuuksien tarkoituksena on "auttaa perhekustannusten rasittamaa työntekijää siten, että yhteiskunta osallistuu näihin kustannuksiin".
50. Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että lapsen elatukseen tarkoitetuttujen summien maksaminen kuuluu alkuperäisiin perhekustannuksiin. Sitä vastoin erääntyneiden elatusapumaksujen periminen ei välttämättä ole tyypillinen perhekustannus, vaan pikemminkin sellaiselle perhetilanteelle ominainen kustannus, jossa vanhemmat asuvat eri talouksissa. Elatusapuennakoiden suorittamista koskevien säännösten kautta valtio, ja siten koko yhteiskunta, osallistuu perhekustannuksiin ensinnäkin elatusavun perimismenetelmiin ja lisäksi elatuksen varmistamiseen liittyvin toimenpitein. Molemmissa tapauksissa käytetään valtion varoja, mistä syystä voidaankin perustellusti todeta, että tällaisissa tapauksissa yhteiskunta osallistuu näiden erityislaatuisten perhetilanteiden aiheuttamiin kustannuksiin. Elatusapuennakoiden tarkoitus on näin ollen perhekustannusten korvaaminen.
51. Tätä tarkastelutapaa tukee myös se, että elatusapuennakot rahoitetaan Familienlastenausgleichsfondsista (perhekustannusten korvausrahasto). Tämän perustelun kumoamiseksi on viitattu asiassa Hughes annettuun tuomioon ja siinä esiintyneeseen ilmaisuun: "Luokiteltaessa etuutta sosiaaliturvaetuudeksi sen rahoitustavalla ei ole merkitystä - - ". Yhteisöjen tuomioistuin esitti kuitenkin tämän lausuman vastatakseen väitteeseen, jonka mukaan kyseisessä asiassa tarkasteltavana ollut etuus ei ollut sosiaaliturvaetuus, koska sen saaminen ei edellyttänyt sosiaaliturvamaksujen suorittamista. Asiassa Hughes annettua tuomiota ei näin ollen voida pitää esteenä sellaiselle päätelmälle, että etuuden rahoittamisen Familienlastenausgleichsfondista voidaan perustellusti katsoa olevan merkki siitä, että elatusapuennakot ovat perhe-etuuksia.
52. Se, että oikeus elatusapuennakkoon on elatusapuun oikeutetulla lapsella eikä tämän vanhemmalla, ei ole esteenä etuuden luokittelemiselle perhe-etuudeksi. Elatusapuennakot maksetaan sille taloudelle, jossa lapsi asuu, jolloin niiden voidaan katsoa olevan välillisesti lasta huoltavalle vanhemmalle suoritettavia etuuksia. Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi yhdistetyissä asioissa Hoever ja Zachow antamassaan tuomiossa katsonut, että omien ja johdettujen oikeuksien välistä erottelua ei periaatteessa sovelleta perhe-etuuksiin.
53. Lapsen alkuperäisen oikeuden saada elatusta luonnehtiminen yksityisoikeuden soveltamisalaan kuuluvaksi ei myöskään ole esteenä etuuden luokittelulle perhe-etuudeksi. Lapsen alkuperäinen oikeus saada elatusta vanhemmiltaan kuuluu perheoikeuden alaan, vaikka siihen sovelletaankin yksityisoikeutta. Tämän oikeuden yksioikoinen luokittelu yksityisoikeuden soveltamisalaan kuuluvaksi perustuisi liian pitkälti muotoseikkoihin, eikä vastaisi kyseisen oikeuden perheoikeudellista merkitystä ja siten elatusapumaksujen luonnehdintaa perinteisinä, joskin perheen sisäisinä, perhekustannuksia korvaavina maksuina. Näin ollen vaikka oikeus elatukseen kuuluukin yksityisoikeuden soveltamisalaan, elatukseen oikeutetulla lapsella on UVG:n säännösten perusteella itsenäinen oikeus valtioon nähden, mikäli elatusvelvollinen vanhempi laiminlyö vahvistetun elatusavun maksamisen. Elatusapuennakon myöntämisen seurauksena lapsen alkuperäinen oikeus elatuksen laiminlyöneeseen elatusvelvolliseen nähden siirtyy oikeudellisista syistä valtiolle, joka tämän oikeuden nojalla voi ryhtyä toimenpiteisiin elatuksen laiminlyönyttä elatusvelvollista vastaan. Näyttää siis järjestelmän rakenteen mukaiselta luokitella perheoikeuden soveltamisalaan kuuluvan oikeuden korvaaminen valtion toimella perhe-etuudeksi. Lisäksi on myös vaikea ymmärtää, miksi valtion tulisi korvata puhtaasti yksityisoikeuden soveltamisalaan kuuluva oikeus. Yhteys perheoikeuden alaan - ja siten perhe-etuuteen - on näin ollen selvä.
b) Asetuksen N:o 1408/71 henkilöllinen soveltamisala
54. Asetuksen N:o 1408/71 2 artiklassa määritellään tämän asetuksen henkilöllinen soveltamisala. Edellä mainitun 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että asetusta N:o 1408/71 sovelletaan palkattuihin työntekijöihin tai itsenäisiin ammatinharjoittajiin, jotka ovat tai ovat olleet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alaisia ja jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia tai jotka ovat valtiottomia henkilöitä tai pakolaisia, jotka asuvat jäsenvaltion alueella, sekä heidän perheenjäseniinsä ja jälkeenjääneisiinsä.
55. Asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan f alakohdan i alakohdassa "perheenjäsenellä" tarkoitetaan henkilöä, joka määritellään tai tunnustetaan perheenjäseneksi tai osoitetaan talouteen kuuluvaksi jäseneksi lainsäädännössä, jonka perusteella etuudet annetaan.
56. Asiassa Kermaschek antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin erotti asetuksen N:o 1408/71 2 artiklan soveltamisalaan kuuluvat henkilöt kahteen ryhmään, joista toiseen kuuluvat palkatut työntekijät ja toiseen heidän perheenjäsenensä ja jälkeenjääneensä. "Ensimmäiseen ryhmään kuuluvilla on oikeus vaatia tiettyjä etuuksia omina oikeuksinaan, kun taas toiseen ryhmään kuuluvilla on vain johdettuja oikeuksia, jotka he ovat saaneet palkatun työntekijän eli ensimmäiseen ryhmään kuuluvien henkilöiden perheenjäseninä tai jälkeenjääneinä."
57. Tämän erottelun noudattaminen johtaisi siihen, että oikeuttaan elatusapuennakon saamiseen oman oikeutensa perusteella vaativa lapsi voi tuskin kuulua asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan.
58. Yhteisöjen tuomioistuin rajoitti kuitenkin asiassa Kermaschek antamassaan tuomiossa määritellyn ja vakiintuneessa oikeuskäytännössä toteutetun erottelun koskemaan asiassa Cabanis-Issarte nimenomaisesti vain asiassa Kermaschek kyseessä olleen kaltaisia tilanteita. Omien ja johdettujen oikeuksien välisestä erottelusta voi seurata yhteisön oikeusjärjestyksen yhden perustavanlaatuisen vaatimuksen eli yhteisön oikeussääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen vaarantuminen, kun oikeussääntöjen soveltaminen yksityisiin oikeussubjekteihin riippuisi näin siitä, luokitellaanko kyseiset etuudet kansallisessa lainsäädännössä - ottaen huomioon sosiaaliturvaa koskevien kansallisten järjestelmien erityispiirteet - henkilön omaksi vai johdannaiseksi oikeudeksi.
59. Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi, kuten edellä on esitetty, yhdistetyissä asioissa Hoever ja Zachow katsonut perhe-etuuksien osalta, että omien ja johdettujen oikeuksien välistä erottelua ei periaatteessa sovelleta perhe-etuuksiin.
60. Sen selvittämiseksi kuuluvatko elatusapuun oikeutetut lapset asetuksen N:o 1408/71 henkilölliseen soveltamisalaan, on näin ollen määriteltävä se, onko heidän asemansa johdettavissa vanhempien asemasta.
61. Esillä olevassa asiassa pääasian kantajan elatusvelvollinen isä oli oikeudenkäynnin asiakirja-aineiston mukaan tosiseikkojen tapahtuma-aikoihin työtön. Voidaan siis ilmeisesti katsoa, että hän sai työttömyysetuuksia. Tästä voidaan päätellä, että hänellä oli vakuutus ainakin työttömyyteen liittyvän vakuutustapahtuman varalta, joten hän kuuluu asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan. Näin ollen tyttären oikeudellinen asema asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettuna perheenjäsenenä välittyy isän kautta.
62. Tällaisen näkemyksen kanssa ei ole ristiriidassa se, että (itävaltalainen) isä asuu Itävallassa ja että tiedossa ei ole, onko hän koskaan käyttänyt yhteisön oikeudessa vahvistettua oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Tytär on kuitenkin muuttanut yhdessä äitinsä kanssa toiseen jäsenvaltioon ja asuu näin ollen nyt muussa yhteisön valtiossa kuin isänsä. Näin toteutuu yhteisön oikeuden kannalta merkityksellinen tosiseikka.
63. Oman maan kansalaisten syrjintä on tähän asti nimittäin hyväksytty yhteisön oikeudessa. Se, muuttaako unionin kansalaisuus tätä tilannetta periaatteessa jollakin tavalla, ei vielä ole ollut yhteisöjen tuomioistuimen päätöksen kohteena. Kuitenkin siltä osin kuin asiassa on ollut kysymys yhteisön oikeuden kannalta merkityksellisestä tosiseikasta, on myös aiemmin ollut selvää, että oman maan kansalaiset voivat vedota yhteisön oikeuteen, joten mikään ei estä pääasian kantajaa vetoamasta yhteisön oikeuteen.
64. Siltä osin kuin tyttären oikeudellinen asema yhteisön oikeudessa tarkoitettuna perheenjäsenenä ainoastaan välittyy isän kautta ja tyttärellä on oikeus saada elatusapuennakkoa oman oikeutensa perusteella, asiassa ei ole myöskään epäselvyyttä siitä, että elatusapuennakkoa ei makseta isälle vaan yksinomaan tyttärelle.
65. Pääasian kantajan oikeudellinen asema on mahdollisesti johdettavissa myös äidiltä. Siltä osin kuin esillä olevan asian asianosaiset ovat ennakkoratkaisupyynnössä esitettyjen tosiseikkojen perusteella katsoneet, että äiti oleskeli Ranskassa opiskelijana, miltei kaikki asianosaiset ovat ilmaisseet epäilynsä äidin asetuksen N:o 1408/71 mukaisesta oikeudellisesta asemasta. Asetusta N:o 1408/71 sovelletaan 95 d artiklan mukaan vasta 1.1.1999 alkaen opiskelijoihin ja heidän perheenjäseniinsä. Tämän ajankohdan jälkeen äiti kuuluu kuitenkin epäilemättä asetuksen soveltamisalaan, mikä mahdollisesti ei kuitenkaan enää vaikuta asiaan, kun otetaan huomioon, että hakemus jätettiin 24.7.1998.
66. Asemalla, joka pääasian kantajan äidillä oli työntekijänä Itävallassa, saattaa tietyissä olosuhteissa olla vaikutusta, mikäli aikaisemman ammatillisen toiminnan ja kyseisten opintojen välillä voidaan havaita jatkuvuuteen perustuva yhteys. Monet seikat puhuvat sen puolesta, että kyseissä tapauksessa on kyse tällaisesta jatkuvuudesta. Tyttären oikeudellinen asema perheenjäsenenä saattoi näin ollen välittyä tämän äidin kautta asetuksen N:o 1408/71 henkilölliseen soveltamisalaan kuuluvana henkilönä.
67. Oikeudenkäynnin aikana on kuitenkin käynyt ilmi - mikä kansallisen tuomioistuimen on vielä viime kädessä todettava -, että pääasian kantajan äiti oli ansiotyössä jo heti Ranskaan muutettuaan, joten hänen asemastaan työntekijänä ei ole epäselvyyttä. Myös tässä tapauksessa pääasian kantajan oikeudellinen asema asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettuna perheenjäsenenä välittyisi tämän äidin kautta.
c) Asetuksen N:o 1408/71 73 ja 74 artiklan soveltaminen
68. Lähdettäessä olettamuksesta, jonka mukaan elatusapuennakot ovat asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettuja perhe-etuuksia, nousee esille kysymys siitä, mitä vaikutuksia tällaisella näkemyksellä on pääasian kantajan oikeuksiin. Asetuksen N:o 1408/71 3 artiklassa säädetään tasavertaisen kohtelun periaatteesta kyseisen asetuksen soveltamisen yhteydessä. Asetuksen N:o 1408/71 1 kohdan mukaan jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion kansalaiset. Asetuksessa edellytetään näin ollen tasavertaisen kohtelun periaatteen noudattamista asuinvaltiossa. Esillä olevassa asiassa ei kuitenkaan ole pääasian kantajan osalta kyse sosiaaliturvaetuuksien saamisesta pääasian kantajan asuinvaltiossa eli Ranskassa vaan lähtövaltion myöntämästä etuudesta. Näin ollen käytännössä on kyse etuuden maksamisesta ulkomaille.
69. Asetuksen N:o 1408/71 10 artiklassa säädetään asumista koskevasta edellytyksestä luopumisesta työkyvyttömyys-, vanhuus tai jälkeenjääneiden rahaetuuksien, työtapaturma- tai ammattitautieläkkeiden ja kuolemantapauksen johdosta annettavien avustusten osalta. Perhe-etuudet eivät sisälly tähän luetteloon, joten asianmukaisen valtion alueella asumista koskevaa edellytystä elatusapuennakon saamiseen ei voida asetuksen N:o 1408/71 10 artiklan mukaan jättää ottamatta huomioon.
70. Tässä yhteydessä on kuitenkin sovellettava III osaston 7 luvun "perhe-etuudet" erityissäännöksiä. Näihin säännöksiin sisältyy määräyksiä, jotka ovat ristiriidassa sellaisen edellytyksen kanssa, jonka mukaan etuuksiin oikeutettujen perheenjäsenten on asuttava asianmukaisen valtion alueella. Sekä 73 artiklassa, joka koskee palkattuja työntekijöitä ja itsenäisiä ammatinharjoittajia, joiden perheenjäsenet asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa, sekä 74 artiklassa, joka koskee työttömiä, joiden perheenjäsenet asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa, säädetään, että perheenjäsenten osalta oikeus perhe-etuuksiin on, "niin kuin he asuisivat tässä valtiossa".
71. Asetuksen 73 ja 74 artiklan mukaan asuinpaikan oletetaan näin ollen olevan asianomaisen valtion alueella. Tämä olettamus menee jäsenvaltion lainsäädännön edelle. Lainsäädäntöteknisesti jäsenvaltion ja yhteisön oikeuden yhteensovittaminen voitaisiin ymmärtää siten, että jäsenvaltion lainsäädännön mukaan edellytystä asianomaisen valtion alueella asumisesta ei sellaisenaan voida jättää ottamatta huomioon, vaan kyseinen vaatimus voidaan katsoa täytetyksi asetuksen N:o 1408/71 73 ja 74 artiklassa esitetyllä olettamuksella. Pääasian kantajan asumista ulkomailla ei kuitenkaan voida pitää esteenä tämän oikeudelle saada kyseisiä etuuksia. Siitä riippumatta, onko pääasian kantajan elatusvelvollinen isä ansiotyössä vai työtön, tällä on perheenjäsenenä oikeus vedota asetuksen N:o 1408/71 73 tai 74 artiklaan.
VI Toinen kysymys
72. Mikäli ensimmäiseen kysymykseen annettavan vastauksen osalta noudatetaan edellä esitettyä lähestymistapaa, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata. Siltä varalta, ettei yhteisöjen tuomioistuin noudattaisi ehdotettua ratkaisua, otan seuraavassa kantaa ennakkoratkaisupyynnön esittäneen kansallisen tuomioistuimen toiseen kysymykseen.
Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
73. Pääasian kantajan väitteen mukaan sillä, että häneltä evätään oikeus elatusapuennakkoon yksinomaan sillä perusteella, että hän asuu Ranskassa, syrjitään ulkomaille muuttaneita Itävallan kansalaisia sellaisiin Itävallan kansalaisiin nähden, jotka asuvat edelleen Itävallassa. Välillisesti näin syrjitään myös lapsen äitiä.
74. Saksan hallitus väittää, ettei asetusta N:o 1612/68 voida soveltaa elatusapuennakon myöntämiseen. Asetuksen N:o 1612/68 soveltaminen edellyttää ensinnäkin sitä, että työntekijä on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Esillä olevassa asiassa näin ei ole tapahtunut, koska elatusvelvollinen isä asuu kotimaassaan Itävallassa. Asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdan mukainen sosiaalinen etu voi koskea etuuksia vain siinä maassa, jossa siirtotyöläinen työskentelee. Asetuksessa N:o 1612/68 ei periaatteessa säädetä sosiaalisten etujen maksamisesta ulkomaille, jolloin kyseiset edut ulotettaisiin koskemaan siirtotyöläisen ulkomailla asuvia perheenjäseniä.
75. Saksan hallitus huomauttaa lisäksi, ettei asetusta N:o 1612/68 voida soveltaa asiallisestikaan. Siirtotyöläisen perheenjäsenellä on oikeus vaatia kansallisessa lainsäädännössä säädettyjä etuuksia omina oikeuksinaan, mutta tällöin on oltava kysymys oikeudesta, jonka perheenjäsen on yhteisön oikeuden mukaan saanut siirtotyöläiseltä, ja jonka toteuttaminen tarkoittaa samalla siirtotyöläiselle myönnettävää etuutta. Asiassa Bernini 26.2.1992 annetusta tuomiosta käy nimittäin ilmi, että perheenjäsenet nauttivat periaatteessa vain välillisesti yhdenvertaista kohtelua. Itävallan lainsäädännön mukaisen elatusapuennakon osalta tällaiset edellytykset eivät kuitenkaan täyty.
76. Asetuksen N:o 1612/68 soveltamisen osalta Itävallan hallitus väittää seuraavaa: Tähän asetukseen perustuva oikeus edellyttää asemaa työntekijänä. Ennakkoratkaisupyynnössä esitettyihin tosiseikkoihin tukeutuen Itävallan hallitus lähtee siitä, että pääasian kantajan äiti ei ole työntekijä, jolloin asetusta N:o 1612/68 ei voida soveltaa. Myöskään siinä tapauksessa, että asetusta voitaisiin soveltaa, UVG:n mukaisia etuuksia ei voida pitää kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina "sosiaalisina etuina". Elatusapuennakoiden myöntäminen ei perustu objektiiviseen asemaan työntekijänä tai siihen, että työntekijän asuinpaikka on Itävallassa. Lapselle on turvattava elatusapu kokonaisuudessaan myös siinä tapauksessa, että elatusvelvollinen laiminlyö elatusavun maksamisen. Tällä ei ole kuitenkaan mitään yhteyttä asemaan työntekijänä. Kysymys ei näin ollen ole säännöksessä tarkoitetusta "sosiaalisesta edusta".
77. Myös Ruotsin hallitus on sitä mieltä, että asetuksen N:o 1612/68 sosiaalisia etuja koskevia säännöksiä ei voida soveltaa Itävallan lainsäädännön mukaiseen elatusapuennakkoon. Käsitettä "sosiaaliset edut" tulkittaessa on otettava huomioon pyrkimys tukea työntekijöiden vapaata liikkuvuutta yhteisön alueella. Ruotsin hallituksen mukaan tästä seuraa, että etuuden ja työntekijän tai ainakin henkilön aikaisemman tai tulevan ansiotyön välillä on oltava yhteys. Elatusapuennakko on yksinomaan lapselle eikä työntekijälle myönnettävä etuus. Näin ollen asetuksessa N:o 1612/68 edellytetty luonnollinen yhteys etuuden ja siirtotyöläisen välillä puuttuu, samoin kuin yhtymäkohta asetuksen perustana olevaan tavoitteeseen eli työntekijöiden vapaan liikkuvuuden tukemiseen.
78. Komissio esittää, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään
1. ovatko elatusapuennakot asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja sosiaalisia etuja,
2. onko elatusapuennakon myöntämiseen vaadittava edellytys, jonka mukaan lapsen asuinpaikan on oltava Itävallassa, katsottava kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi kielletyksi rajoittavaksi säännökseksi, ja
3. perustetaanko asetuksen N:o 1612/68 säännöksillä työntekijän lapselle oma oikeus saada elatusapuennakkoa.
79. Alustavassa huomautuksessaan komissio viittaa siihen, ettei esillä olevassa asiassa kyseessä oleva tilanne vastaa asetuksessa N:o 1612/68 tarkoitettua tilannetta. Komissio katsoo näin ollen, ettei toiseen ennakkoratkaisukysymykseen tule vastata. Komissio esittää seuraavat huomautukset ainoastaan siltä varalta, että yhteisöjen tuomioistuin haluaa sittenkin ottaa kantaa kysymykseen. Kysymykseen siitä, onko asiassa kyse asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta sosiaalisesta edusta, on vastattava myönteisesti; sosiaalisten etujen käsitettä on komission mukaan tulkittava hyvin väljästi. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sosiaalisten etujen käsite kattaa joukon etuuksia, joihin edunsaajilla on tyypillisesti välitön oikeus ainoastaan työpaikan tai asuinpaikan vaihtamisen seurauksena, ilman että - kuten esimerkiksi asetuksen N:o 1408/71 mukaisten etuuksien osalta - oikeuden saaminen perustuisi asumis-, työskentely- tai vakuutusajanjaksoja koskevien edellytysten täyttymiseen. Näin ollen on kiistatonta, että elatusapuennakkoa on pidettävä asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna sosiaalisena etuna. Myös siinä tapauksessa, että elatusapuennakoilla olisi jokin muu päämäärä kuin perhekustannusten korvaaminen, niillä varmistettaisiin alaikäisten lasten oikeus täysimääräiseen ja oikea-aikaiseen elatusapuun. Sillä, että valtio tulee elatuksen laiminlyöneen elatusvelvollisen sijaan maksamalla elatusapuennakkoja, valtio siirtää itselleen vastuun siitä, että elatusvelvollisen laiminlyömää elatusapua ei mahdollisesti saada perittyä tältä takaisin. Näin valtio tavallaan auttaa perimään saatavia elatusvelvollisuutensa laiminlyöneeltä vanhemmalta.
80. Komissio huomauttaa, että elatusapuun oikeutettu lapsi ei myöskään kuulu asetuksen N:o 1612/68 henkilölliseen soveltamisalaan. Tällaista henkilöllistä yhtymäkohtaa ei voida rakentaa äidinkään kautta, joka ei täytä asetuksessa N:o 1612/68 tarkoitettuja työntekijän käsitettä koskevia kriteereitä. Tässä yhteydessä komissio pitää lähtökohtanaan kansallisen tuomioistuimen esittämiä tosiseikkoja koskevia toteamuksia.
81. Istunnossa komissio on myöntänyt, että tosiseikkoja täydentävien tietojen perusteella on epäilemättä lähdettävä siitä, että pääasian kantajan äiti täyttää asetuksessa N:o 1612/68 tarkoitetut työntekijän asemaa koskevat edellytykset. EY 39 artiklan osalta komissio toteaa, että lasta huoltavan vanhemman oikeus vapaaseen liikkuvuuteen saattaa heikentyä. Lasta huoltavaa vanhempaa estetään näin ottamasta vastaan hänelle tarjottua työpaikkaa toisessa jäsenvaltiossa, mikäli hänen mukanaan toiseen jäsenvaltioon siirtyvä lapsi menettäisi oikeutensa elatusapuennakkoon tässä jäsenvaltiossa asuessaan.
82. Komission mukaan edellä esitetystä seuraa oleellinen kysymys asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen sosiaalisten etujen maksamisesta ulkomaille. Yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut yhteisön oikeutta siten, että puhtaasti taloudellisia tavoitteita ei voida pitää sellaisina syinä, joiden vuoksi syrjivä sääntely voisi olla perusteltua. Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin hyväksynyt asiassa Lenoir periaatteen, jonka mukaan sosiaalisiin perusteisiin läheisesti liittyvien etuuksien myöntämisen edellytykseksi voidaan perustellusti asettaa asuminen siinä jäsenvaltiossa, jossa toimivaltainen laitos sijaitsee. On mahdollista, että elatusapuennakot kuuluvat näihin etuuksiin.
83. Lopputuloksena komissio esittää näkemyksenään, ettei asetuksen N:o 1612/68 säännöksillä voida perustaa työntekijän lapselle itsenäistä oikeutta saada elatusapua, koska alaikäinen lapsi ei kuulu tämän asetuksen henkilölliseen soveltamisalaan.
Asian arviointi
84. Asetuksen N:o 1612/68 soveltamisen osalta on itse asiassa todettava, että esillä olevan asian tosiseikat eivät vastaa asetuksen perustana olevaa tyypillistä tilannetta. Erityisesti työn saantiin ja välillisesti työsuhteeseen liittyvät määräykset tasavertaisesta kohtelusta eivät auta pääasian kantajaa. Vaikka liittymäkohtana pidettäisiin alaikäistä lasta huoltavan äidin käyttämää oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen, elatusapuennakko ei ole tällainen työntekijän työsuhteen ehto.
85. Asiaa sen enempää tutkimatta voidaan ilmeisesti katsoa, että elatusapuennakko on sellaisenaan asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalinen etu, koska yhteisöjen tuomioistuin lähtee vakiintuneessa oikeuskäytännössään käsitteen väljästä tulkinnasta. Oikeuskäytännön mukaan sosiaalisten etujen käsitteellä tarkoitetaan "kaikkia - työsuhteeseen liittyviä tai siitä riippumattomia - etuuksia, jotka yleisesti myönnetään kotimaisille työntekijöille sen perusteella, että he ovat työntekijöitä, tai pelkästään kyseisessä jäsenvaltiossa asumisen perusteella ja joiden myöntäminen myös sellaisille työntekijöille, jotka ovat toisten jäsenvaltioiden kansalaisia, on omiaan helpottamaan heidän liikkuvuuttaan yhteisössä".
86. Mutta vaikka elatusapuennakko luokiteltaisiinkin asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi sosiaaliseksi eduksi, pääasian kantaja ei saa - äitinsä mahdollisen oikeudellisen aseman kautta - oikeutta kyseiseen etuuteen, koska 7 artiklassa edellytetään tasavertaisen kohtelun periaatteen noudattamista työskentelyvaltiossa. Tämä on seurausta kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 kohdan ja siihen liittyen 1 kohdan tältä osin yksiselitteisestä sanamuodosta. Työntekijän on saatava toisen jäsenvaltion alueella samat sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut kuin kotimaisten työntekijöiden, millä viitataan oletettavasti 7 artiklan 1 kohtaan. Pääasian kantaja ei kuitenkaan nimenomaisesti vaadi tasavertaista kohtelua Ranskassa vaan lähtövaltionsa maksamaa etuutta. Kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen sosiaalisten etujen maksamista ulkomaille ei ole vielä yleisesti hyväksytty yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Sellaisten asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen etuuksien maksaminen ulkomaille, jotka liittyvät suoraan tai välillisesti työsuhteeseen, on hyväksytty yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vain tiukin rajoituksin ainoastaan silloin, kun asuinpaikkaa koskeva edellytys johtaa toisessa jäsenvaltiossa asuvan työntekijän perusteettomaan välittömään syrjintään. Esillä olevassa asiassa tilanne ei ole tällainen. Tämän perusteella on pääteltävä, että kyse ei ole sellaisesta tapauksesta, joka voitaisiin luokitella asetuksen N:o 1612/68 soveltamisalaan kuuluvaksi.
VII Vetoaminen perustamissopimuksen määräyksiin
87. Näyttää kuitenkin ilmeiseltä, että elatusapuennakon saamisen edellytyksenä oleva vaatimus Itävallassa asumisesta saattaa rajoittaa pääasian kantajaa huoltavan äidin oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen. Sillä kuten komissio on perustellusti esittänyt, vanhempaa voidaan estää ottamasta vastaan hänelle tarjottua työpaikkaa toisessa jäsenvaltiossa, jos vanhemman mukana muuttava lapsi menettää kyseisessä jäsenvaltiossa asuessaan oikeutensa elatusapuennakkoon.
88. Näin ollen esille nousee kysymys siitä, voidaanko asiassa vedota suoraan EY:n perustamissopimuksen 39 artiklaan tai 17 ja 18 artiklassa vahvistettuun unionin kansalaisuuteen.
Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
89. Tällaisen näkökannan osalta komissio on esittänyt seikkaperäisesti, että pääasian kantajan oikeus saada elatusapuennakkoa saattaisi mahdollisesti olla johdettavissa EY 12, 17, 18, 39 ja 43 artiklasta. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin ei ole tuonut tätä näkökantaa esiin ratkaisupyynnössään, mutta välipäätöksen perusteluihin pääasian kantajan vastaavanlaiset perustelut sisältyvät. Koska on mahdollista, että mainittuihin säännöksiin vetoaminen saattaisi edesauttaa objektiivisesti pääasian ratkaisemista, komissio esittää näkemyksensä asiasta.
90. Pääasian kantaja kuuluu unionin kansalaisuutta koskevien perustamissopimuksen määräysten henkilölliseen soveltamisalaan, koska hän on laillisesti jossakin toisessa jäsenvaltiossa (Ranska) asuva jäsenvaltion kansalainen (Itävalta).
91. Komission mukaan asiassa Martínez Sala annetun tuomion 61-63 kohdasta ilmenee, että perustamissopimuksen 8 artiklan 2 kohdassa (josta on muutettuna tullut EY 17 artiklan 2 kohta) unionin kansalaisuuteen liitetään sopimuksessa määrätyt oikeudet ja velvollisuudet, eli myös perustamissopimuksen 6 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 12 artikla) määrätty oikeus olla joutumatta kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kohteeksi perustamissopimuksen asiallisella soveltamisalalla. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan Euroopan unionin kansalainen, joka asuu pääasian kantajan tavoin laillisesti vastaanottavan jäsenvaltion alueella, voi näin ollen vedota perustamissopimuksen 12 artiklaan kaikissa niissä tilanteissa, jotka kuuluvat yhteisön oikeuden asialliseen soveltamisalaan.
92. Komissio huomauttaa, että pääasian kantaja ei tosin vetoa kyseisiin määräyksiin vastaanottavan jäsenvaltion vaan sen jäsenvaltion osalta, josta hän on lähtöisin. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ja erityisesti asiassa Knoors 7.2.1979 annetusta tuomiosta käy kuitenkin ilmi, että perustamissopimuksen 43 artiklassa olevaa viittausta jäsenvaltion kansalaiseen, joka haluaa sijoittautua toisen jäsenvaltion alueelle, ei voida tulkita siten, että perustamissopimusta ei sovellettaisi yhteisön kansalaiseen, joka sen perusteella on siihen valtioon nähden, josta hän on lähtöisin, vastaavassa tilanteessa kuin kaikki muutkin henkilöt, joihin sovelletaan perustamissopimuksessa taattuja oikeuksia ja vapauksia.
93. Komission mukaan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän periaatteen myös asiassa Scholz 23.2.1994 antamassaan tuomiossa. Tuomiossa todetaan, että työntekijöille kuuluvaa oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen käyttänyt ja toisessa jäsenvaltiossa ammattitoimintaa harjoittanut yhteisön kansalainen kuuluu kyseisten säännösten soveltamisalaan asuinpaikasta ja kansalaisuudesta riippumatta. Pääasian kantaja ei tosin ole työntekijä, mutta EY 12, 17, 18 ja 43 artiklassa ei tukeuduta asemaan työntekijänä vaan unionin tai jäsenvaltion kansalaisuuteen.
94. Komissio viittaa asiassa Vougioukas 22.11.1995 annettuun tuomioon, jonka mukaan ja perustamissopimuksen 12 artiklan mukaisen mahdollisen syrjinnän välttämiseksi on johdonmukaista kohdella sellaisia oman valtion kansalaisia, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ja oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen käyttäneitä muiden jäsenvaltion kansalaisia samalla tavalla kuin maan omia kansalaisia, jotka eivät ole käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Esillä olevan asian osalta tämä tarkoittaa sitä, että pääasian kantajaan kohdistettua edellytystä, jonka mukaan hänen vakinaisen asuinpaikkansa on oltava Itävallassa, on pidettävä yhteisön oikeudessa tarkoitettuna syrjivänä edellytyksenä ja sijoittautumisvapauden rikkomisena, joka voi estää Itävallan kansalaisia käyttämästä sijoittautumisvapauttaan.
95. Komissio toteaa, että perustelut saattaisivat mahdollisesti olla objektiivisempia, mikäli asiassa lähdettäisiin siitä, että kansallisen tuomioistuimen päätöksen kohteena olevan elatusapuennakon katsottaisiin olevan sosiaalisiin perusteisiin läheisesti liittyvä etu, joka näin ollen voidaan asettaa riippumaan siitä, että etuuteen oikeutetun henkilön vakinainen asuinpaikka on Itävallassa. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on kuitenkin huomauttanut tältä osin, että kysymys siitä, onko vakinaista asuinpaikkaa koskeva edellytys asiallisesti perusteltu, jää edelleen epäselväksi.
96. Tanskan hallitus otti suullisessa käsittelyssä kantaa yhteisöjen tuomioistuimen esittämään ja komission perusteluiden herättämään kysymykseen unionin kansalaisuuden vaikutuksista. Yhteenvetona todettakoon, että Tanskan hallitus on tältä osin pääasiallisesti sitä mieltä, että unionin kansalaisuutta koskeviin säännöksiin ei sisälly laajempia oikeuksia kuin jo EY:n perustamissopimuksen ja johdetun oikeuden perusteella saadut oikeudet.
97. Esillä olevan asian muista asianosaisista kukaan ei ole myöskään esittänyt näkemyksenään, että unionin kansalaisuudesta sinällään voitaisiin johtaa sellainen oikeudellinen asema, jonka perusteella edellytys asumisesta asianomaisen valtion alueella ei enää kuuluisi elatusapuennakon myöntämisedellytyksiin.
Asian arviointi
98. Perustamissopimuksen 39 artiklaa voidaan soveltaa suoraan siihen oikeudelliseen asemaan, jonka pääasian kantaja mahdollisesti saa äidiltään. Koska alaikäisille lapsille myönnettävässä riidanalaisessa elatusapuennakossa on välttämättä kysymys rahavaroista, jotka maksetaan säännöllisesti sille lasta huoltavalle vanhemmalle lasten laillisena edustajana, jonka kanssa alaikäinen lapsi tai alaikäiset lapset asuvat samassa taloudessa, ja joka tapauksessa sille taloudelle, jossa lapset asuvat, tukitoimen mahdollinen menettäminen voi olla tärkeä tekijä lasta huoltavan vanhemman päätöksentekoprosessissa.
99. Perustamissopimuksen 39 artiklan toisen kohdan, jossa säädetään erityisestä syrjintäkiellosta, ensisijaisena tavoitteena on kuitenkin tasavertainen kohtelu työskentelyvaltiossa. Esillä olevassa asiassa ei ole kyse tällaisista ongelmista. Tarkasti ottaen kysymys ei ole myöskään oman maan kansalaisten syrjinnästä, sillä määritelmän mukaan tällainen syrjintä edellyttää, että toisen jäsenvaltion kansalainen saa vastaavassa tilanteessa yhteisön oikeuden perusteella oikeuden etuuteen. Esillä olevassa asiassa ei voida lähteä tällaisestäkään tilanteesta.
100. Esille nousee näin ollen kysymys siitä, voiko unionin kansalaisuudesta olla pääasian kantajan osalta seurauksena se, että Itävalta luopuu Itävallassa asumista koskevasta vaatimuksestaan. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä ei vielä ole juurikaan käsitelty kysymyksiä siitä, saavatko kansalaiset unionikansalaisuuden seurauksena sellaisia oikeuksia, joista ei ole säädetty muualla EY:n perustamissopimuksessa tai johdetussa oikeudessa.
101. Koska edellä on jo ehdotettu sellaista ratkaisua, jossa tulkitaan tai sovelletaan johdettua yhteisön oikeutta asetuksen N:o 1408/71 muodossa siten, ettei asuinpaikkaa koskevaa edellytystä voida soveltaa tai että tällaisen edellytyksen oletetaan täyttyvän, tässä yhteydessä ei ole tarpeen käsitellä kysymystä unionikansalaisuuden vaikutuksista, varsinkaan kun esitetyn ratkaisuehdotuksen mukaan kyseinen kysymys olisi luonteeltaan puhtaasti hypoteettinen.
VIII Ratkaisuehdotus
102. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Österreichische Bundesgesetz über die Gewährung von Vorschüssen auf den Unterhalt von Kindernin (vuoden 1985 Unterhaltsvorschussgesetz, UVG) (Itävallan liittovaltion laki lasten elatukseen myönnettävistä ennakoista, BGBl. 1985, s. 451, sellaisena kuin se on voimassa) perusteella työssäkäyvien tai työttömien henkilöiden, jotka saavat Itävallan lainsäädännön perusteella työttömyysetuuksia, alaikäisille lapsille myönnettävät elatusapuennakot on katsottava sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella N:o 118/97 ja 8.2.1999 annetulla neuvoston asetuksella N:o 307/1999, 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetuiksi perhe-etuuksiksi. Asetuksen N:o 1408/71 73 ja 74 artiklan säännöksillä perustetaan Itävallassa asuvan ja siellä työskentelevän tai työttömän isän, joka saa Itävallan lainsäädännön perusteella työttömyysetuuksia, avioliitosta syntyneelle lapselle, joka asuu toisessa jäsenvaltiossa äitinsä kanssa, oikeus saada elatusapuennakkoa edellä mainitun Unterhaltsvorschussgesetzin perusteella.