62022CC0354
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
föredraget den 6 juli 2023 (
1
)
Mål C‑354/22
Weingut A
mot
Land Rheinland-Pfalz
(begäran om förhandsavgörande från Bundesverwaltungsgericht (Federala högsta förvaltningsdomstolen, Tyskland))
”Begäran om förhandsavgörande – Jordbruk – Gemensam organisation av marknaden – Vin – Beskrivning och presentation av vin – Ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar – Delegerad förordning (EU) 2019/33 – Artikel 54.1 – Märkning – Uppgifter om företaget – Begreppet företag – Geografisk anknytning – Vinframställning som uteslutande sker i företaget – Medverkan i vinframställningen av personer som inte är knutna till förtaget – Pressningsanläggning som hyrts för pressning på en annan plats än den där det förtag som namnger vinet har sin huvudanläggning”
1.
I unionsrätten finns detaljerade bestämmelser om ursprungsbeteckningar, geografiska beteckningar och traditionella uttryck inom vinsektorn, samt märkning och presentation av vin.
2.
Vinprodukter som har en ursprungsbeteckning eller en skyddad geografisk beteckning får ha en märkning och en presentation som innehåller vissa uttryck som visar vilket vinföretag de kommer från. Detta föreskrivs i artikel 54.1 andra stycket i delegerad förordning (EU) 2019/33, (
2
) i vilken dessa uttryck anges i bilaga VI för vissa medlemsstater.
3.
I det mål som har föranlett denna begäran om förhandsavgörande vill en tysk vinodlare använda uttrycket ”Weingut” (vinföretag) i presentationen av sina viner, trots att de druvor som vinerna framställs av kommer från, odlas, skördas och pressas på en gård som ägs av någon annan, som ligger 70 kilometer från vinodlarens företag och som han arrenderar.
4.
Efter det att myndigheterna vägrat att godkänna uttrycket Weingut i presentationen av dessa viner, har det uppkommit en tvist där i huvudsak följande ska avgöras:
–
Huruvida begreppet ”företag” avser en bestämd fysisk plats som bara omfattar de vinodlingar och de byggnader och anläggningar som används för vinframställningen som ligger på vinproducentens mark.
–
Huruvida vinframställningen uteslutande kan anses ha skett i företaget när druvorna pressas vid en pressningsanläggning som producenten har hyrt och som inte ligger på hans egen gårds mark. Om så är fallet uppkommer frågan i vilken mån producenten måste kontrollera vinframställningen.
I. Tillämpliga bestämmelser
A.
Unionsrätt
1. Förordning (EU) nr 1308/2013 (
3
)
5.
Artikel 3 (”Definitioner”) har följande lydelse:
” …
3.   De definitioner som anges i … förordning (EU) nr 1307/2013[ (
4
)] ska gälla i denna förordning …”
6.
Artikel 122 (”Delegerade befogenheter”) har följande lydelse:
”1.   För att beakta de särdrag som kännetecknar vinsektorn, ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 227 med avseende på regler och restriktioner när det gäller följande:
…
c) Frivilliga uppgifter rörande följande:
…
iii)
Uttryck som avser ett företag och användningsvillkoren för dessa.
…”
2. Förordning nr 1307/2013
7.
I artikel 4 (”Definitioner och därtill hörande bestämmelser”) föreskrivs följande:
”1.   I denna förordning gäller följande definitioner:
…
b)
jordbruksföretag: samtliga enheter som används för jordbruksverksamhet och drivs av en jordbrukare och som är belägna i en och samma medlemsstat,
…”
3. Delegerad förordning 2019/33
8.
I skäl 48 anges följande:
”Uppgifter om det företag som sköter de vinodlingar varifrån vinprodukterna kommer och där all vinframställning sker kan innebära mervärde för producenterna och vara ett tecken på högre kvalitet för konsumenterna. Det bör därför vara möjligt för producenter att ange företagets namn på etiketter för vinprodukter med skyddad ursprungsbeteckning eller skyddad geografisk beteckning.
9.
Artikel 1 (”Syfte”) har följande lydelse:
”I denna förordning fastställs regler som kompletterar förordning (EU) nr 1308/2013 … vad gäller följande:
…
f) Märkning och presentation.”
10.
I kapitel IV (”Märkning och presentation”) i avsnitt 2 (”Frivilliga uppgifter”) föreskrivs följande i artikel 54 (”Uppgifter om företaget”):
”1.   De uttryck som avser ett visst företag i bilaga VI, förutom angivelsen av namnet på tappningsföretaget, producenten eller försäljaren, får endast användas för vinprodukter med skyddad ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning.
Dessa uttryck ska endast användas om vinprodukten uteslutande framställts av druvor som skördats på vingårdar som hör till detta företag och vinframställningen uteslutande sker i detta företag.
…”
11.
Artikel 55 (”Hänvisning till namn på en geografisk enhet som är mindre eller större än det underliggande området för den skyddade ursprungsbeteckningen eller den geografiska beteckningen”) har följande lydelse:
”1.   Enligt artikel 120.1 g i förordning (EU) nr 1308/2013 och utan att det påverkar artiklarna 45 och 46 får endast en vinprodukt med skyddad ursprungsbeteckning, skyddad geografisk beteckning eller en geografisk beteckning från ett tredjeland ha en etikett med hänvisning till namnet på en geografisk enhet som är mindre eller större än området för ursprungsbeteckningen eller den geografiska beteckningen.
2.   Där det hänvisas till namn på geografiska enheter som är mindre än det underliggande området för ursprungsbeteckningen eller den geografiska beteckningen, ska området för den geografiska enheten i fråga definieras väl av den sökande i produktspecifikationen och i det sammanfattande dokumentet. Medlemsstaterna får anta bestämmelser om användningen av dessa geografiska enheter.
…”
12.
Bilaga VI (”Uttryck som avses i artikel 54.1”) innehåller följande uttryck för Tyskland: ”Burg, Domäne, Kloster, Schloss, Stift, Weinbau, Weingärtner, Weingut, Winzer.”
B.
Tysk rätt. Weinverordnung (vinförordningen) (
5
)
13.
I 38 § stycke 1 föreskrivs att uppgift om företaget endast får anges för vinerna Federweißer, Landwein (lantvin), Qualitätswein (kvalitetsvin), Prädikatswein (vin med särskild benämning), Sekt (mousserande vin), Qualitätsperlwein (mousserande kvalitetsvin) eller Qualitätslikörwein (kvalitetslikörvin) i enlighet med artikel 54.1 i delegerad förordning 2019/33, jämförd med bilaga VI till den förordningen. I styckena 3 och 5 nämns uppgiften ”Gutsabfüllung”.
II. Faktiska omständigheter, det nationella målet och tolkningsfrågorna
14.
Ägaren (nedan kallad vinodlare A) till ett vinföretag i Zell i den tyska vinregionen Mosel framställer inte enbart vin av druvor från sina egna vinodlingar, utan även av druvor från arrenderade vinarealer.
15.
En av dessa arrenderade vinarealer, som är på 2,15 hektar, ligger 70 kilometer från Zell, på en vingård som ägs av vinodlare B.
16.
De två vinodlarna har ingått ett avtal som innebär att B odlar sitt vin enligt A:s anvisningar. Dessutom hyr A varje år, med ensamrätt, en pressningsanläggning under 24 timmar efter skörden på den arrenderade vinarealen.
17.
Pressningen genomförs av vinodlare B i enlighet med vinodlare A:s oenologiska riktlinjer och musten tappas upp i tankar och transporteras därefter till vinodlare A:s huvudanläggning av dennes anställda.
18.
Vinodlare A vill använda uppgifterna ”Weingut” och ”Gutsabfüllung” för vinet som pressas vid den pressningsanläggning som denne hyr av vinodlare B.
19.
Land Rheinland-Pfalz (delstaten Rheinland-Pfalz, Tyskland) anser att vinodlare A inte får använda dessa två uppgifter under de förhållandena.
20.
Vinodlare A väckte talan vid Verwaltungsgericht Trier (Förvaltningsdomstolen i Trier, Tyskland), vilken i dom av den 16 maj 2019 biföll talan och slog fast att vinodlare A hade rätt att använda uppgifterna ”Weingut” och ”Gutsabfüllung”. Enligt Verwaltungsgericht Trier (Förvaltningsdomstolen i Trier) var huvudsaken att vinframställningen sker under vinodlare A:s faktiska ledning och uteslutande på dennes ansvar.
21.
Land Rheinland-Pfalz överklagade domen till Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (Förvaltningsöverdomstolen i Rheinland-Pfalz, Tyskland), vilken i dom av den 12 augusti 2020 ändrade domen i första instans och ogillade vinodlare A:s talan.
22.
Domstolen i andra instans byggde i huvudsak sin dom på följande argument:
–
Enligt artikel 54.1, jämförd med bilaga VI, i delegerad förordning 2019/33 krävs det att vinframställningen sker i ett företag för att beteckningen ”Weingut” ska få användas. Med företag avses inte en organisationsenhet, utan en sammanhållen verksamhet med ett fast driftsställe som varaktigt används av ägaren för att framställa vin och där personal som står under ägarens ledning arbetar. En uppdelning av vinframställningen i olika etapper, exempelvis pressning, strider mot tanken att ”allt ska vara i samma händer”.
–
Avtalet om hyra av pressningsanläggningen garanterar inte att alla skeden i vinframställningen sker under en och samma persons ledning och ansvar. Tvärtom innebär avtalet att pressningen kan ske i närvaro av såväl producenten som en person som är anställd av pressningsanläggningens ägare, vilket inte säkerställer att vinodlare A utövar varaktig ledning över och har varaktigt ansvar för den.
23.
Vinodlare A har överklagat domen till Bundesverwaltungsgericht (Högsta förvaltningsdomstolen, Tyskland) som har hänskjutit följande frågor till EU-domstolen för ett förhandsavgörande:
”1)
Kan vinframställningen uteslutande anses ha skett i det namngivande vinföretaget, i den mening som avses i artikel 54.1 andra stycket i delegerad förordning (EU) 2019/33, om pressningen äger rum i en pressningsanläggning som hyrts från ett annat vinföretag för 24 timmar, vilken under denna tid uteslutande står till det namngivande vinföretagets förfogande?
2)
Om så är fallet, krävs det att pressningen genomförs eller i vart fall övervakas på plats av anställda i det namngivande vinföretaget, eller kan pressningen även genomföras av anställda i det vinföretag som hyr ut pressningsanläggningen enligt det namngivande vinföretagets anvisningar?
3)
Om pressningen även kan genomföras av anställda i det vinföretag som hyr ut pressningsanläggningen, har dessa då rätt att på grundval av självständiga beslut ingripa i pressningen för det fall att det skulle uppkomma oväntade problem?
4)
Utgör den omständigheten hinder mot att hänföra vinframställningen till det namngivande vinföretaget, att det vinföretag som hyr ut pressningsanläggningen och genomför pressningen har ett egenintresse vad gäller sättet på vilket pressningen genomförs, eftersom det i ett avtal om förvaltning av vinarealerna som också ingåtts med detta företag har kommits överens om ett avkastnings- och kvalitetsberoende tillägg till den arealbaserade förvaltningsersättningen per hektoliter ’kabinett’/’spätlese’/’auslese’?”
III. Förfarandet vid EU-domstolen
24.
Begäran om förhandsavgörande inkom till domstolens kansli den 1 juni 2022.
25.
Vinodlare A och Europeiska kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden. Ovannämnda parter, samt Land Rheinland-Pfalz, deltog i förhandlingen den 3 maj 2023.
IV. Bedömning
A.
Den första tolkningsfrågan
26.
Den hänskjutande domstolen vill i korthet få klarlagt huruvida vinframställningen uteslutande kan anses ha skett i det namngivande vinföretaget, om pressningen äger rum i en pressningsanläggning som hyrts från ett annat vinföretag för 24 timmar. (
6
)
27.
Den hänskjutande domstolen konstaterar följande:
–
Lagstiftningens utveckling visar att formuleringen i artikel 57.1 b i förordning (EG) nr 607/2009 (
7
) innebär en begränsning, eftersom vinframställningen sedan dess ”uteslutande” ska ske i vinföretaget.
–
Syftet och ändamålet med bestämmelserna tycks vara att skydda identifieringen av de vinföretag som själva sköter vinodlingarna och som kontrollerar vinframställningen från början till slut, vilket väcker förväntningar hos konsumenterna om att vinet håller en högre kvalitet.
–
Det är emellertid inte helt säkert att det förhåller sig så. Om den omständigheten att vinarealer som ligger en bra bit från vinföretagets huvudanläggning arrenderas inte har någon betydelse för uppgifterna, gäller detta logiskt sett även när en pressningsanläggning hyrs för att kunna utföra pressningen på plats och inte behöva transportera druvorna. Det är i själva verket vanligt att anläggningstillgångar används gemensamt vid vinproduktion och detta är rationellt ur ett företagsekonomiskt perspektiv.
28.
Delegerad förordning 2019/33 antogs av kommissionen med stöd av en befogenhet som den ges i artikel 122 i förordning nr 1308/2013. (
8
) Bland de aspekter som delegerade akter kan behandla finns ”uttryck som avser ett företag och användningsvillkoren för dessa” (artikel 122.1 c led iii i förordning nr 1308/2013).
29.
På grundval av detta föreskrivs i artikel 54 i delegerad förordning 2019/33 villkoren för att få använda ”uppgifter om företaget”. Där hänvisas till bilaga VI när det gäller uttryck som avser ett visst företag som får användas (
9
) vid märkning eller presentation av produkten.
30.
Av artikel 54 i den delegerade förordningen följer att dessa uttryck
–
inte ska avse namnet på tappningsföretaget,
–
endast får användas för vinprodukter med skyddad ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning,
–
endast får ”användas om vinprodukten uteslutande framställts av druvor som skördats på vingårdar som hör till detta företag och vinframställningen uteslutande sker i detta företag”.
31.
Det är det sistnämnda kravet som väcker (välgrundade) tvivel hos den hänskjutande domstolen och som har tolkats på olika (likaledes välgrundade) sätt av domstolen i första instans och av appellationsdomstolen. De andra två villkoren är inte omtvistade och ingen har tagit upp dem i förevarande mål.
32.
När jag besvarar denna tolkningsfråga ska jag behandla begreppet vinföretag och kravet att vinframställningen uteslutande ska ske i det.
1. Vinföretag
33.
Vid första anblicken tycks artikel 54.1 andra stycket i delegerad förordning 2019/33 knyta uttrycket ”företag” till den fysiska areal där den vinodlare som vill använda uttrycket (här ”Weingut”) har sina vinodlingar och framställer vinet.
34.
Enligt den bestämmelsen krävs det att druvorna har skördats på vingårdar som hör till vinföretaget och att vinframställningen uteslutande sker i detta företag. (
10
) Skäl 48 i delegerad förordning 2019/33 bekräftar detta, genom att det där hänvisas till ”det företag
som sköter de vinodlingar varifrån vinprodukterna kommer och där all vinframställning sker”. (
11
)
35.
Enligt denna första tolkning av bestämmelsen likställs ”företaget” med den gård där vinodlingarna finns, liksom de byggnader och anläggningar där druvorna (som skördats där) används i vinframställningen. Detta är appellationsdomstolens ståndpunkt.
36.
Med ”företag” kan emellertid även avses samtliga materiella och mänskliga resurser som har organiserats för att användas i produktionen. Denna innebörd har närmare anknytning till ordet ”affärsrörelse” än till dess geografiska grund. Att ett vin förknippas med ett visst vinföretag innebär inte nödvändigtvis att det kommer från vinodlingar på det företagets mark.
37.
Skillnaderna i den semantiska betydelsen av ordet ”företag” leder olika resultat:
–
Om ordet företag syftar på gården i geografisk mening, uppfyller varken vinodlingar eller pressningsanläggningar som är belägna utanför den villkoren i artikel 54 i delegerad förordning 2019/33.
–
Om ordet däremot syftar på en affärsrörelse, har det inte någon avgörande betydelse var vinodlingarna eller pressningsanläggningarna är belägna (under förutsättning att de krav på kontroll som jag ska återkomma till nedan är uppfyllda).
38.
Den språkliga innebörden är inte given, eftersom ordet ”företag” används i delegerad förordning 2019/33 utan att definieras. Det definieras inte heller direkt i förordning nr 1308/2013, men den hänvisar däremot, i artikel 3.3, till de definitioner som bland annat finns i förordning (EU) nr 1307/2013. (
12
)
39.
Enligt artikel 4.1 b i förordning nr 1307/2013 avses med jordbruksföretag ”… samtliga enheter som används för jordbruksverksamhet och drivs av en jordbrukare och som är belägna i en och samma medlemsstat”.
40.
Denna kedja av hänvisningar är viktig, för om definitionen av begreppet ”jordbruksföretag” i förordning nr 1307/2013 även gäller för förordning nr 1308/2013, så gäller den även för delegerad förordning 2019/33 som har sin grund i den. Det rör sig om samma begrepp och det ska därför tolkas på samma sätt. (
13
)
41.
Det är inte fel att betrakta reglerna om vinodling ur ett jordbruksstödsperspektiv. Eftersom vinprodukter är jordbruksprodukter omfattas de av tillämpningsområdet för förordning nr 1308/2013, enligt artikel 1 i den förordningen, jämförd med del XII i bilaga I.
42.
Sammanfattningsvis tyder allt på att ordet företag, även när det gäller delegerad förordning 2019/33, inte nödvändigtvis avser en enda jordbruksareal.
2. EU-domstolens praxis beträffande begreppet företag
43.
Den hänskjutande domstolen har, med rätta, gjort gällande att eftersom begreppet företag inte definieras i delegerad förordning 2019/33, är det rimligt att se till den rättspraxis där detta begrepp har tolkats inom området jordbruksproduktion.
44.
Bundesverwaltungsgericht (Högsta förvaltningsdomstolen) visar sig ha djupgående kännedom om EU-domstolens praxis. Den anger i sitt beslut att EU-domstolen ”har slagit fast under vilka omständigheter en arrenderad produktionsenhet ska hänföras till ett företag och förvaltas av jordbrukaren”. (
14
)
45.
Den tillägger, med hänvisning till berörda domar, att EU-domstolen har slagit fast följande:
–
Det avgörande är bland annat om jordbrukaren har viss självständighet att fatta egna beslut för att han ska kunna utöva sin jordbruksverksamhet. (
15
)
–
Jordbrukaren måste inte ha obegränsad förfoganderätt, men måste emellertid ha ett visst manöverutrymme för hur denne utövar verksamheten. (
16
)
–
Ett parallellt utövande av annan verksamhet får inte utgöra större hinder mot verksamhetsutövarens avgörande verksamhet genom sin intensitet, slag, varaktighet eller tidpunkt. (
17
) Endast i sådana fall kan det presumeras att verksamhetsutövaren självständigt driver eller förvaltar den arrenderade anläggningen. (
18
)
46.
Domstolen har uttalat sig om när jordbruksarealer kan knytas till ett företag och slagit fast kriterier rörande dess förvaltning, med avseende på bestämmelser där ordet ”företag” användes på ett liknande sätt som i förordning nr 1307/2013 (till vilken det hänvisas i nr 1308/2013 och, genom härledning från den, i delegerad förordning 2019/33).
47.
I denna rättspraxis ägnas särskild uppmärksamhet åt begreppet ”enheter” (eller ”produktionsenheter”), som delar av ett ”företag”, i anslutning till dess ledning eller förvaltning.
48.
I domen Landkreis Bad Dürkheim fann EU-domstolen att för att en jordbruksareal ska få användas som en del av de produktionsenheter som drivs av en jordbrukare, saknar det betydelse vilket slags rättsförhållande som denna användning bygger på. (
19
) Den betonade att ”en areal utgör en del av jordbrukarens jordbruksföretag när han bedriver jordbruksverksamhet på arealen” och att ”jordbrukaren måste ha viss självständighet att fatta egna beslut beträffande den berörda arealen för att han ska kunna utöva sin jordbruksverksamhet”. (
20
)
49.
Att produktionsenheterna inte knyts till ett geografiskt område framgår tydligare i domen Agrargenossenschaft Alkersleben. I det målet överförde en producent vars företag var beläget i en tysk delstat huvuddelen av sin produktion till en annan delstat. EU-domstolen fann att det saknade betydelse att han hade flyttat sina produktionsenheter och att en producent är fri att välja var han ska bedriva produktionen. Däremot måste han driva ett antal produktionsenheter inom en medlemsstats geografiska territorium (även om han inte äger dem). (
21
)
50.
I domen Avio Lucos tolkade domstolen begreppet företag, här med avseende på förordning nr 1307/2013, och betonade än en gång kopplingen mellan produktionsenheterna och jordbrukarens drift av (men inte nödvändigtvis äganderätt till) dem. (
22
)
51.
De riktlinjer som följer av dessa domar innebär att begreppet ”företag” inte bara ska anses avse mark som producenten äger, utan även arrenderad mark (som således är belägen på andra jordbruksarealer än producentens egna).
3. Tillämpning av dessa kriterier i förevarande mål
a) Beträffande ”druvor som skördats på vingårdar som hör till företaget”
52.
Mot bakgrund av dessa riktlinjer finns det inget som hindrar att den produkt som man har för avsikt att presentera med uttrycket ”Weingut” har framställts av druvor som skördats på vingårdar som producenten arrenderar och som i fysisk mening inte tillhör det företag som ger vinet dess namn. (
23
) Den funktionella (och inte enbart rumsliga) innebörden av ordet ”företag” möjliggör detta.
53.
Samtliga parter som medverkade i förhandlingen var överens om detta, även Land Rheinland-Pfalz. Land Rheinland-Pfalz ståndpunkt är av särskilt stor betydelse, eftersom den medger att det vinföretag som anges vid presentationen av vinet omfattar andras (avlägsna) vinodlingar som företagets ägare inte är ägare till.
54.
Som jag tidigare har nämnt (
24
) tycks den hänskjutande domstolen dra samma slutsats: en arrendering av vinodlingar som ligger en bra bit från vinodlarens huvudanläggning borde i princip inte ha någon betydelse för användningen av de uttryck som hänvisar till vinföretaget. (
25
)
55.
Till skillnad från vad som var fallet i artikel 5 i förordning (EEG) nr 997/81, (
26
) får enligt artikel 54.1 första stycket i delegerad förordning 2019/33 de här omtvistade uttrycken bara användas för vinprodukter med skyddad ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning”. (
27
)
56.
Detta förklarar varför det i förevarande mål inte är något problem att de arrenderade vinodlingarna ligger omkring 70 kilometer från Zell, där producenten har sin huvudanläggning, eftersom de ligger i samma region som omfattas av en skyddad geografisk beteckning. (
28
)
57.
Regelverket föreskriver dessutom specifikt en möjlighet att knyta kvalitet till mindre geografiska enheter för vinframställning. Enligt artikel 120.1 g i förordning nr 1308/2013, vilken kompletteras av artikel 55 i delegerad förordning 2019/33, får märkning och presentation av viner som frivillig uppgift innehålla ”namnet på en geografisk enhet som är mindre eller större än det underliggande området för ursprungsbeteckningen eller den geografiska beteckningen”.
58.
Användningen av uttrycket geografisk enhet för att beteckna dessa mindre områden, och den motsvarande avsaknad av det för att beteckna det jordbruksföretag som ska namnge vinet, visar att det sistnämnda inte nödvändigtvis behöver utmärkas av att det har mark som ligger inom ett och samma område som tillhör producenten. Tvärtom kan det företag som namnger vinet innehålla annans mark, som upplåtits eller arrenderats ut till producenten, som bedriver sin jordbruksverksamhet där.
59.
Det kan göras en invändning mot ovanstående resonemang, vilket den hänskjutande domstolen har påpekat: (
29
) Om användandet (i märkningen eller vid presentationen av vinet) av de uttryck som hänvisar till vinföretaget syftar till att ”bättre informera konsumenten om den plats där vinprodukten tillverkades”, (
30
) vilseleds då inte konsumenterna om begreppet företag tolkas på det ovan beskrivna sättet?
60.
Denna invändning har en viss tyngd, men den är inte oöverstiglig. Konsumenten förlitar sig på att ett vin som presenteras med det uttryck som namnger företaget håller en högre kvalitet och sambandet mellan vinet och företaget får därför inte försvinna. För att ett sådant samband ska föreligga är det emellertid inte nödvändigt att vinet kommer från mark som producenten äger; det räcker att framställningen av vinet sker under hans ledning, ansvar och kontroll, i hans egenskap av ägare till företaget i den funktionella mening som betonats ovan.
b) Beträffande pressningen, som en del av vinframställningen
61.
I artikel 54.1 andra stycket i delegerad förordning 2019/33 görs skillnad mellan å ena sidan skörden av druvor och å andra sidan vinframställningen. Vinframställningen omfattar olika faser och en av dem är pressningen.
62.
Det måste således klargöras huruvida den innebörd av begreppet vinföretag som hittills har använts (
31
) kan godtas om vinframställningen, på grund av det som föreskrivs i den bestämmelsen, uteslutande måste ske i det företag som namnger vinet. (
32
)
63.
Jag anser att bedömningen rörande den flexibla och funktionella tolkningen av begreppet ”företag” (som innebär att det inte är knutet till den geografiska grunden utan till producentens ledning, skötsel och ansvar för de enheter som används för produktionen), kan tillämpas, inte bara på odling och skörd av druvor utan även på pressning, som en del av vinframställningen.
64.
I det hänseendet sker vinframställningen uteslutande i det företag som namnger vinet, även om en del av den processen sker vid en anläggning som inte ligger på producentens mark, om pressningsanläggningen utgör en del av det (namngivande) företaget i det ovan beskrivna funktionella hänseendet.
65.
När det väl har slagits fast att odlingen och skörden av druvorna, vilka är av stor betydelse för slutresultatet, inte kräver någon geografisk anknytning till den mark som vinodlaren äger (eftersom denne kan arrendera annan mark som ingår i hans företag), kan det resonemanget i än högre grad tillämpas på pressningen av druvorna. (
33
)
66.
Även här var de som deltog i förhandlingen eniga i sin bedömning, även delstaten. Var vinpressningsanläggningen är fysiskt belägen saknar betydelse. Den vinodlare som äger företaget som namnger vinet måste dock utöva en adekvat kontroll över pressningen och det är om detta som de övriga tolkningsfrågorna handlar.
67.
Denna lösning strider inte mot EU-domstolens praxis rörande bedrivande av vinframställning, av vilken det inte går att dra några entydiga slutsatser, eftersom den har inriktats på särdragen i varje enskilt fall. Detta har den hänskjutande domstolen med rätta påpekat:
–
Av domen av den 18 oktober 1988, Erzeugergemeinschaft Goldenes Rheinhessen (
34
) kan inga slutsatser dras som kan tillämpas i förevarande mål, eftersom det målet handlade om tappning på flaskor och inte om vinframställning. De bestämmelser som tolkades där skiljer sig dessutom från de som är tillämpliga i förevarande mål.
–
Inte heller medför slutsatserna i domen av den 29 juni 1994, Baux någon ökad klarhet. (
35
) Även om domstolen där slog fast att de bestämmelser som var tillämpliga inte krävde att vinodlarna ägde anläggningarna för vinframställning, rörde det konstaterandet avgränsningen mot ett kooperativt företags egendom, vilket i sin tur fungerade som ”företag”. Det kooperativa företaget odlade druvorna på sina vingårdar och framställde vinet vid sina egna anläggningar.
68.
Av de situationer som behandlades i de två domarna har domen Baux (
36
) en viss likhet med situationen i förevarande mål, eftersom det handlade om användningen av uttrycket ”château” för att ange namnet på ett vinföretag. EU-domstolen fann (
37
) att den bestämmelse som var tillämplig i målet
–
dels garanterade ”… för de konsumenter som [köpte] vin med vissa välrenommerade beteckningar, exempelvis ”château”, att de viktigaste faserna i framställningen av det vinet, från skörden till vinframställningen, [utfördes] under faktisk ledning av en enda vinodlare som [var] ansvarig för produktens kvalitet och uteslutande på dennes ansvar”, (
38
)
–
dels innebar att ”samtliga druvor måste ha skördats på vingårdar som tillhörde det företaget och att tillförlitliga förfaranden måste införas för att säkerställa att vin framställs separat från de druvor som skördats på mark som tillhörde det ursprungliga slottet (’château’)”. (
39
)
69.
Domen Baux är något ambivalent på grund av särdragen i det målet. Även om den följer grundtanken att producenten ska utöva den faktiska ledningen och ansvara för vinets kvalitet, är den något tvetydig när det gäller den geografiska anknytningen till de druvor som odlats på slottets (”chateau”) mark.
70.
Domstolen klargör att bestämmelserna inte ”kräver att vinframställningen sker vid anläggningar som ligger på ägor där det finns ett slott (’château’) (eller att vinodlarna [var] ägare till anläggningarna för vinframställning) …”. Därefter tycks den emellertid förespråka att det ska finnas en geografisk anknytning mellan vinframställningen och den konkreta mark där vinodlingarna är belägna.
71.
Mot bakgrund av dessa omständigheter anser jag att pressningen av druvorna kan anses ha utförts i det företag som namnger vinet när den sker i en hyrd vinpressningsanläggning, som uteslutande ställts till förfogande för företagets ägare.
72.
Mot bakgrund av hur dyra pressningsanläggningar kan vara (
40
) gör detta det lättare för mindre producenter att få tillträde till marknaden på likvärdiga villkor. (
41
) Om endast vinodlare som har alla sina produktionenheter på egen mark skulle få använda kvalitetsuttryck som hänvisar till ett företag, skulle det bara vara stora företag som hade möjlighet att använda dessa uttryck, vilket skulle minska konkurrensen och vara till men för mindre producenter. (
42
)
73.
Såsom den hänskjutande domstolen har påpekat har denna lösning valts i en annan medlemsstat (Österrike), (
43
) vilken tillåter att omvandling, framställning, pressning eller filtrering av vinet sker mot ersättning genom avtal. Österrike tycks inte kräva att det ska finnas en strikt koppling mellan det fasta driftsstället och det företag som namnger vinet. (
44
)
74.
Det jakande svaret på den första frågan innebär att de följande frågorna ska bedömas.
B.
Den andra och den tredje tolkningsfrågan
75.
Dessa två frågor, vilka kan behandlas tillsammans, bygger på att den första frågan besvaras jakande. Mot bakgrund av detta tar den hänskjutande domstolen upp de anställdas (egna eller andras) medverkan i pressningen av druvorna vid den anläggning som hyrts.
76.
Den frågar närmare bestämt följande:
–
”Krävs det att pressningen genomförs eller i vart fall övervakas på plats av anställda i det namngivande vinföretaget, eller kan pressningen även genomföras av anställda i det vinföretag som hyr ut pressningsanläggningen enligt det namngivande vinföretagets anvisningar?”
–
”Om pressningen även kan genomföras av anställda i det vinföretag som hyr ut pressningsanläggningen, har dessa då rätt att på grundval av självständiga beslut ingripa i pressningen för det fall att det skulle uppkomma oväntade problem?”
77.
Vid förhandlingen handlade parternas och kommissionens yttranden just om frågor som rörde de anställda som medverkar i pressningen. Land Rheinland-Pfalz uttryckte farhågor beträffande mekanismerna för att kontrollera producentens ledning, övervakning och ansvar, när denne har hyrt tekniska anläggningar och anlitat externa tjänsteleverantörer.
78.
Av ovan redovisade rättspraxis följer att producenten under alla förhållanden ska säkerställa att den vinframställning som sker vid hyrda anläggningar, men som ingår i hans vinföretag (i den ovan beskrivna funktionella meningen), sker med samma teknik eller metoder som de som används i det företag som han äger.
79.
En vinodlare som genomför pressningen av druvorna vid en hyrd pressningsanläggning måste således göra det under ”… faktisk ledning, sträng och ständig kontroll och uteslutande på dennes ansvar” (
45
) i denna fas (och i andra faser) av vinframställningen.
80.
Om detta villkor är uppfyllt finns det inget som hindrar att pressningen utförs av de anställda som vanligtvis sköter pressningsanläggningen (
46
) och inte av de anställda vid det namngivande företaget. För att processen ska kunna tillskrivas ägaren till det sistnämnda företaget, måste den vinodlare som hyr pressningsanläggningen (personligen eller med hjälp av personal som är anställd hos honom eller som är knuten till honom genom ett avtal om tillhandahållande av tjänster) kontrollera att pressningen sker enligt hans anvisningar.
81.
Jag anser inte att det räcker att lämna allmänna anvisningar till den som hyr ut pressningsanläggningen, eftersom det inte kan uteslutas att det i samband med pressningen inträffar oförutsedda händelser som kräver att beslut fattas omedelbart. Dessa beslut kan bara fattas av producenten eller hans personal och de kan inte delegeras till utomstående, eftersom det bara är han och hans personal som känner till de särskilda egenskaperna hos hans vinframställningsmetod.
82.
Jag anser att EU-domstolen bör nöja sig med att ange detta kriterium. Det ankommer på förvaltningsmyndigheterna (eventuellt kontrollorganen för ursprungsbeteckningen eller den skyddade geografiska beteckningen) att omvandla dem till precisare regler.
83.
Ytterst ankommer det på den hänskjutande domstolen att avgöra om producentens grad av medverkan i pressningen vid pressningsanläggningen som han hyr uppfyller dessa villkor. Det avtal som ingås om hyra av anläggningen är en viktig omständighet (dock inte den enda) för att avgöra vilket handlingsutrymme var och en av dem har.
C.
Den fjärde tolkningsfrågan
84.
Den hänskjutande domstolen vill veta vilken betydelse det kan ha att den som hyr ut pressningsanläggningen där pressningen sker har ett eget ekonomiskt intresse i hur pressningen sker. Det intresset skulle kunna bero på att det i avtalet har föreskrivits ett avkastnings- och kvalitetsberoende tillägg till ersättningen.
85.
Det ankommer på den domstol som i varje enskilt fall ska avgöra en tvist rörande detta område, att avgöra huruvida ett avtalsvillkor ger upphov till en ekonomisk risk som kan innebära att det inte uteslutande är ägaren till det namngivande vinföretaget som har ansvaret.
86.
Jag anser emellertid att den ersättning och de incitament som har avtalats inte behöver göra det svårare för producenten att fatta beslut och utöva kontroll över pressningen. I egenskap av ansvarig för vinframställningen har han också ett intresse av att pressningen medför en högre avkastning samtidigt som produktens kvalitet bibehålls, utan att den teknik och de metoder som avgör hans viners oenologiska egenskaper åsidosätts.
V. Förslag till avgörande
87.
Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår jag att domstolen besvarar frågorna från Bundesverwaltungsgericht (Högsta förvaltningsdomstolen, Tyskland) på följande sätt:
Artikel 54.1 andra stycket i kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/33 av den 17 oktober 2018 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 vad gäller ansökningar om skydd av ursprungsbeteckningar, geografiska beteckningar och traditionella uttryck inom vinsektorn, invändningsförfarandet, begränsningar i fråga om användning, ändringar av produktspecifikationer, avregistrering av skydd samt märkning och presentation
ska tolkas så,
1)
att vinframställningen uteslutande kan anses ha skett i det namngivande vinföretaget när pressningen av druvorna har genomförts vid en pressningsanläggning som tillhör någon annan och som hyrts ut för 24 timmar och under denna tid uteslutande står till det namngivande vinföretagets förfogande, under förutsättning att det sker under ägaren till det sistnämnda företagets faktiska ledning, att han utövar sträng och ständig kontroll över pressningen och att den sker på hans ansvar, och
2)
att det under förutsättning att det namngivande vinföretagets ägare utövar faktisk ledning och sträng och ständig kontroll över pressningen och att den sker på hans ansvar, inte finns något som hindrar att anställda i det jordbruksföretag som hyr ut pressningsanläggningen medverkar i pressningen av druvorna eller att hyresavtalet innehåller villkor om ett avkastnings- och kvalitetsberoende tillägg till ersättningen per hektoliter vin.
(
1
)	Originalspråk: spanska.
(
2
)	Kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/33 av den 17 oktober 2018 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 vad gäller ansökningar om skydd av ursprungsbeteckningar, geografiska beteckningar och traditionella uttryck inom vinsektorn, invändningsförfarandet, begränsningar i fråga om användning, ändringar av produktspecifikationer, avregistrering av skydd samt märkning och presentation (EUT L 9, 2019, s. 2).
(
3
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 av den 17 december 2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 922/72, (EEG) nr 234/79, (EG) nr 1037/2001 och (EG) nr 1234/2007 (EUT L 347, 2013, s. 671), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/2117 av den 2 december 2021 om ändring av förordningarna (EU) nr 1308/2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter, (EU) nr 1151/2012 om kvalitetsordningar för jordbruksprodukter och livsmedel, (EU) nr 251/2014 om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteckningar för, aromatiserade vinprodukter och (EU) nr 228/2013 om särskilda åtgärder inom jordbruket till förmån för unionens yttersta randområden (EUT L 435, 2021, s. 262)
(
4
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1307/2013 av den 17 december 2013 om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 637/2008 och rådets förordning (EG) 73/2009 (EUT L 347, 2013, s. 608).
(
5
)	Weinverordnung in der Fassung der Bekanntmachung vom 21. April 2009 (BGBl. I S. 827), die zuletzt durch Artikel 1 der Verordnung vom 21. Oktober 2022 (BGBl. I S. 1873) geändert worden ist.
(
6
)	Det är oomtvistat att pressningsanläggningen uteslutande står till det namngivande vinföretagets förfogande under den tiden.
(
7
)	Kommissionens förordning (EG) nr 607/2009 av den 14 juli 2009 om vissa tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 479/2008 när det gäller skyddade ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar, traditionella uttryck, märkning och presentation av vissa vinprodukter (EUT L 193, 2009, s. 60).
(
8
)	I redogörelsen för reglerna för saluföring av vissa produkter i förordning nr 1308/2013 finns ett avsnitt som rör märkning och presentation inom vinsektorn (avsnitt 3 (”Märkning och presentation inom vinsektorn”) i kapitel I (”Regler för saluföring”) i avdelning II (”Regler för saluföring och producentorganisationer”)).
(
9
)	För Tyskland gäller det bland annat uttrycket ”Weingut”. Det gäller även uttrycken Burg, Domäne, Kloster, Schloss, Stift, Weinbau, Weingärtner och Winzer. Där finns inte uttrycket ”Gutsabfüllung”, vilket föreskrivs i tysk rätt enligt 38 § i vinförordningen. Följaktligen kommer jag bara att hänvisa till uttrycket ”Weingut”, vilket är det som förekommer i unionsrätten.
(
10
)	Andra språkversioner ger samma intryck. Exempelvis den tyska, ”die Weinbereitung vollständig in diesem Betrieb erfolgt”; den engelska, ”the winemaking is entirely carried out on that holding”; den franska, ”la vinification est entièrement effectuée dans cette exploitation” eller den italienska, ”vinificazione è interamente effettuata nell’azienda”.
(
11
)	Min kursivering.
(
12
)	Vilken gällde vid tidpunkten för tvisten. Den har ersatts av en hänvisning till de definitioner som finns i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/2115 av den 2 december 2021 om fastställande av regler om stöd för de strategiska planer som medlemsstaterna ska upprätta inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken (strategiska GJP-planer) och som finansieras av Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) samt om upphävande av förordningarna (EU) nr 1305/2013 och (EU) nr 1307/2013 (EUT L 435, 2021, s. 1).
(
13
)	Se dom av den 26 oktober 2006, Kibler (C‑275/05, EU:C:2006:682, punkt 22): ”Det följer nämligen av begreppet företag i artikel 12.1 d i [rådets förordning (EEG) nr 857/84 av den 31 mars 1984 om allmänna tillämpningsföreskrifter för den avgift som avses i artikel 5c i förordning (EEG) nr 804/68 inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 90, 1984, s. 13) … att ett företag i den mening som avses i förordningen utgörs av samtliga produktionsenheter som drivs av den enskilda producenten. Eftersom samma begrepp avses i artiklarna 7.1 i förordning nr 857/84 och 7 första stycket punkterna 2–4 i [kommissionens förordning (EEG) nr 1546/88 av den 3 juni 1988 om tillämpningsföreskrifter för den tilläggsavgift som avses i artikel 5c i förordning (EEG) nr 804/68 (EGT L 139, 1988, s. 12)), skall dessa bestämmelser tolkas på samma sätt. Med tanke på att dessa bestämmelser dessutom har samma ändamål och att den senare bestämmelsen innehåller tillämpningsbestämmelser för den förra, skall dessa båda bestämmelser med hänsyn till rättssäkerheten ges samma tolkning.”
(
14
)	Beslutet att begära förhandsavgörande, punkt 18.
(
15
)	Dom av den 14 oktober 2010, Landkreis Bad Dürkheim (C‑61/09, EU:C:2010:606, punkt 62), och dom av den 2 juli 2015, Wree (C‑422/13, EU:C:2015:438, punkt 44).
(
16
)	Dom av den 2 juli 2015, Demmer (C‑684/13, EU:C:2015:439, punkterna 61 och 62). Jag anser att den domen är mindre användbar i förevarande mål. Det som tvisten rörde där var de begränsningar som en jordbrukare hade ålagts för att säkerställa flygsäkerheten.
(
17
)	Ibidem, punkterna 69 och 70.
(
18
)	Dom av den 15 januari 1991, Ballman (C‑341/89, EU:C:1991:11, punkt 15).
(
19
)	Dom av den 14 oktober 2010 (C‑61/09, EU:C:2010:606, punkterna 52, 54, 55, 58 och 62). Att den grund på vilken producenten driver företaget saknar betydelse följer av fast rättspraxis (dom av den 8 maj 2003, Agrargenossenschaft Alkersleben, C‑268/01, EU:C:2003:263, punkt 30, och dom av den 24 juni 2010, Pontini m.fl., C‑375/08, EU:C:2010:365, punkt 62).
(
20
)	Det hänvisades senare till denna rättspraxis i dom av den 2 juli 2015, Wree (C‑422/13, EU:C:2015:438, punkt 44).
(
21
)	Dom av den 8 maj 2003, Agrargenossenschaft Alkersleben (C‑268/01, EU:C:2003:263, punkterna 30–33). Det normativa sammanhanget var rådets förordning (EEG) nr 3950/92 av den 28 december 1992 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 405, 1992, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 47, s. 159).
(
22
)	Dom av den 7 april 2022, Avio Lucos (C‑176/20, EU:C:2022:274, punkt 36). Dessa produktionsenheter som drivs av jordbrukaren kan till exempel innefatta andras djur som används för bete, förutsatt att jordbrukaren har tillräcklig förfoganderätt över dessa djur inom sin jordbruksverksamhet.
(
23
)	Naturligtvis under förutsättning att de arrenderade vingårdarna ligger inom området för den skyddade ursprungsbeteckningen eller det skyddade geografiska området.
(
24
)	Se punkt 27 ovan.
(
25
)	Beslutet att begära förhandsavgörande, punkt 31.
(
26
)	Kommissionens förordning (EEG) nr 997/81 av den 26 mars 1981 om närmare bestämmelser för beskrivning och presentation av vin och druvmust (EGT L 106, 1981, s. 1).
(
27
)	Det är logiskt att det förhåller sig så, eftersom det är viktigt för ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar att produktens kvalitet, egenskaper eller rykte beror på eller kan tillskrivas ett visst geografiskt ursprung (artikel 93.1 a och b i förordning nr 1308/2013).
(
28
)	Landwein der Mosel (https://ec.europa.eu/info/food-farming-fisheries/food-safety-and-quality/certification/quality-labels/geographical-indications-register/details/EUGI00000004687).
(
29
)	Beslutet att begära förhandsavgörande, punkt 24.
(
30
)	Skäl 49 i delegerad förordning 2019/33.
(
31
)	Såsom den hänskjutande domstolen har påpekat ska de kriterier som angetts när det gäller jordbruksproduktion i allmänhet tolkas restriktivt när de tillämpas på bestämmelserna om vinprodukter, mot bakgrund av det nära sambandet mellan den permanenta produktionsanläggningen och det vinföretag som namnger vinet.
(
32
)	Detta krav infördes genom artikel 57 i förordning nr 607/2009. Fram till dess krävdes det att ”vinframställningen [skedde] på denna egendom” (artikel 4.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 1608/76 av den 4 juni 1976 om regler för beskrivning och presentation av vin och druvmust (EGT L 183, 1976, s. 1)).
(
33
)	I förevarande mål har vinodlare A uppgett att själva pressningen bara tog tre timmar (punkt 1 i det avsnitt som rör den första tolkningsfrågan i hans skriftliga yttrande).
(
34
)	Mål 311/87 (EU:C:1988:483)
(
35
)	Mål C‑403/92 (EU:C:1994:269).
(
36
)	Där var artikel 5.1 i förordning nr 997/81 tillämplig.
(
37
)	Dom av den 29 juni 1994, Baux (C‑403/92, EU:C:1994:269, punkt 13). Även där skulle vinet ”uteslutande framställas av druvor som skördats på vingården i fråga och … vinframställningen [skulle] ske på samma vingård”.
(
38
)	Ibidem, punkterna 14 och 15. Min kursivering.
(
39
)	Ibidem, punkt 19 och, med samma innebörd, punkt 24.
(
40
)	Vid förhandlingen gavs exempel på kostnader för pressningsanläggningar och det betonades att det är ekonomiskt rationellt (vilket även den hänskjutande domstolen nämnt) att flera vinodlare går samman för att använda dem. Kommissionen anförde även oenologiska skäl, eftersom transporter av skördade druvor till en avlägsen pressningsanläggning kan försämra deras kvalitet.
(
41
)	Dessa småföretags ekonomiska bärkraft är något som unionslagstiftaren har uppmärksammat. Enligt skäl 13 i förordning 2021/2117 ”kännetecknas vinsektorn i unionen också av ett mycket stort antal små familjejordbruk, vilket leder till ett brett utbud av viner”. I samma skäl anges att projektens ekonomiska bärkraft behöver garanteras.
(
42
)	I artikel 40.1 FEUF föreskrivs att ”[f]ör att uppnå de mål som anges i artikel 39 [den gemensamma jordbrukspolitiken] upprättas en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna”. Enligt punkt 2 i samma artikel ska ”[d]en gemensamma organisationen … utesluta varje form av diskriminering mellan producenter … inom unionen”.
(
43
)	22 § stycke 2 i Bundesgesetz über den Verkehr mit Wein und Obstwein (den federala lagen om handel med vin och fruktvin), i den lydelse som offentliggjordes den 17 november 2009 (BGBl. I Austria n.o 111/2009), och som ändrades genom lag av den 29 maj 2019 (BGBl. I Austria n.o 48/2019), jämförd med 2 § stycke 1 och 2 § stycke 2 punkt 1 i Verordnung des Bundesministers für Land - und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft über die Bezeichnung von Weinen (förordning från den federala ministern för jord- och skogsbruk, miljö och vattenförvaltning om vinförteckningar), i den lydelse som offentliggjordes den 1 april 2011 2011 (BGBl. II Österreich nr 111/2011), vilken slutligen ändrades genom ändringsdekret av den 23 juli 2018 (BGBl. II Österreich nr 184/2018).
(
44
)	Punkt 32 i beslutet att begära förhandsavgörande.
(
45
)	Dom av den 29 juni 1994, Baux (C‑403/92, EU:C:1994:269, punkt 15).
(
46
)	Såsom kommissionen påpekade vid förhandlingen är det de som bäst känner till hur anläggningen fungerar.