62023TJ0557_RES
T‑557/23. sz. ügy
Swissgrid AG
kontra
Energiaszabályozók Európai Uniós Együttműködési Ügynöksége
A Törvényszék ítélete (kibővített harmadik tanács), 2025. október 8.
„Energia – A villamos energia belső piaca – A villamos energia kiegyenlítő szabályozására vonatkozó iránymutatás – Az (EU) 2017/2195 rendelet 1. cikkének (6) és (7) bekezdése – A kézi aktiválású frekvenciahelyreállítási tartalékból származó kiegyenlítő szabályozási energia cseréjére szolgáló európai platform – A svájci átvitelirendszer‑üzemeltető részvételének hiánya – Az ACER fellebbezési tanácsához benyújtott fellebbezés – A jogorvoslat különös feltételei és részletszabályai – Az (EU) 2019/942 rendelet 28. cikke – A fellebbezési tanács előtti eljárásbeli jogképesség hiánya miatti elfogadhatatlanság – Közvetlen érintettség hiánya – Jogellenességi kifogás”
Energia – A villamos energia kiegyenlítő szabályozása – 2017/2195 rendelet – Kézi aktiválású frekvencia‑helyreállítási tartalékból származó kiegyenlítő szabályozási energia cseréjére szolgáló európai platform – Hatály – Svájci átvitelirendszer‑üzemeltetők – Bennfoglaltság – Feltételek – A platformon való részvételüket jóváhagyó határozat Bizottság általi elfogadása – Ezen üzemeltetők lehetősége, hogy intézményi mulasztás megállapítása iránti keresettel forduljanak az uniós bírósághoz a Bizottság határozathozatalának elmulasztása esetén
(2017/2195 bizottsági rendelet, 1. cikk, (6) és (7) bekezdés)
(lásd: 29–32., 35–37. pont)
Az Európai Unió ügynökségei – Energiaszabályozók Együttműködési Ügynöksége (ACER) – Jogorvoslati eljárás – Az ACER fellebbezési tanácsa előtti jogorvoslat – Elfogadhatósági feltételek – Természetes vagy jogi személyek – Őket közvetlenül és személyükben érintő jogi aktusok – A kézi aktiválású frekvencia‑helyreállítási tartalékból származó kiegyenlítő szabályozási energia cseréje európai platformjának bevezetési keretelveit módosító ACER‑határozat – Módosítás, amely nem vonja maga után a svájci átvitelirendszer‑üzemeltetők említett platformon való részvétele további feltételének bevezetését – Továbbra is kizárólag engedélyező határozat Bizottság általi meghozatalának alárendelt részvétel – Az említett üzemeltetők jogi helyzetére hatást nem gyakorló ACER‑határozat – Elfogadhatatlanság
(EUMSZ 263. cikk, negyedik bekezdés; 2019/942 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 28. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 42–51. pont)
Az Európai Unió ügynökségei – Energiaszabályozók Együttműködési Ügynöksége (ACER) – Jogorvoslati eljárás – Az ACER fellebbezési tanácsa előtti jogorvoslat – Elfogadhatósági feltételek – Természetes vagy jogi személyek – Őket közvetlenül és személyükben érintő jogi aktusok – A kézi aktiválású frekvencia‑helyreállítási tartalékból származó kiegyenlítő szabályozási energia cseréje európai platformjának bevezetési keretelveit módosító ACER‑határozat – Módosítás, amely a platformban való részvételüket jóváhagyó bizottsági határozat hiányában nem fosztja meg a svájci átvitelirendszer‑üzemeltetőket szerződéses jogaiktól – Az említett üzemeltetők jogi helyzetére hatást nem gyakorló ACER‑határozat – Elfogadhatatlanság
(EUMSZ 263. cikk, negyedik bekezdés; 2019/942 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 28. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 64–71. pont)
Intézmények jogi aktusai – Alapszabályozás és végrehajtási szabályozás – Végrehajtási szabályozás, amely nem módosíthatja és nem is egészítheti ki az alapszabályozás alapvető elemeit – Az alapvető elemek minősítése – Az érintett terület jellemzőinek és sajátosságainak figyelembevétele – A kiegyenlítőszabályozásienergia‑piacok integrációjáról és a svájci átvitelirendszer‑üzemeltetőknek a kiegyenlítő szabályozási energia cseréjének európai platformjairól az Unióval kötött kétoldalú megállapodás hiányában történő kizárásáról szóló végrehajtási jogi aktus – Az alapszabályozás által követett célok megvalósítása – Megengedhetőség
(EUMSZ 291. cikk, (2) bekezdés; 714/2009 európai parlamenti és tanácsi rendelet és 2019/943 európai parlamenti és tanácsi rendelet; 2017/2195 bizottsági rendelet)
(lásd: 80–88., 96. pont)
Nemzetközi megállapodások – Az Unió megállapodásai – A másodlagos uniós jogi aktusokkal szembeni elsőbbség – A másodlagos jogi aktusok nemzetközi megállapodásokra tekintettel történő értelmezésére irányuló kötelezettség
(EUMSZ 216. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 105., 106. pont)
Nemzetközi megállapodások – Az Unió megállapodásai – Az EGK–Svájc szabadkereskedelmi megállapodás – A mennyiségi importkorlátozások vagy azokkal azonos hatású intézkedések bevezetését tiltó megállapodás – Uniós szabályozás, amely kizárja a svájci átvitelirendszer‑üzemeltetők részvételét a kézi aktiválású frekvencia‑helyreállítási tartalékból származó kiegyenlítő szabályozási energia cseréjére szolgáló európai platformon, kivéve ha a Bizottság az említett platformon való részvételüket jóváhagyó határozatot hoz – Megengedhetőség
(EGK–Svájc szabadkereskedelmi megállapodás, 13. cikk; 2017/2195 bizottsági rendelet, 1. cikk, (6) és (7) bekezdés)
(lásd: 109., 111–115. pont)
Nemzetközi közjog – Elvek – A nemzetközi szokásjog elvei – Valamely rendelet nemzetközi szokásjogra tekintettel való érvényességének vizsgálata – Uniós szabályozás, amely kizárja a svájci átvitelirendszer‑üzemeltetők részvételét a kézi aktiválású frekvencia‑helyreállítási tartalékból származó kiegyenlítő szabályozási energia cseréjére szolgáló európai platformon, kivéve ha a Bizottság az említett platformon való részvételüket jóváhagyó határozatot hoz – A megelőzés elvének megsértése – Feltételek – Ezen elv alkalmazási feltételei vonatkozásában felmerülő nyilvánvaló értékelési hiba – Hiány
(EUSZ 3. cikk, (5) bekezdés; 2017/2195 bizottsági rendelet, 1. cikk, (6) és (7) bekezdés)
(lásd: 118–128. pont)
Összefoglalás
Ítéletében a Törvényszék helybenhagyja az Energiaszabályozók Európai Uniós Együttműködési Ügynöksége (ACER) fellebbezési tanácsa által hozott azon határozat érvényességét, amely mint elfogadhatatlant elutasítja egy svájci villamosenergiaátvitelirendszer‑üzemeltető (a továbbiakban: TSO) által benyújtott fellebbezést. Ezáltal a Törvényszék az ilyen üzemeltetőnek a 2017/2195 rendelet szerinti, a kiegyenlítő szabályozási energia cseréjére szolgáló európai platformokon való részvételének feltételeiről, ezen üzemeltető eljárási jogképességéről az ACER olyan határozatával szemben, amelynek nem címzettje, valamint arról határoz, hogy a 2017/2195 rendelet (
1
) megfelel‑e a megelőzés nemzetközi szokásjogból eredő elvének.
2017. augusztus 2‑án az Európai Bizottság elfogadta a 2017/2195 rendeletet, amely többek között előírta a kézi aktiválású frekvencia‑helyreállítási tartalékból származó kiegyenlítő szabályozási energia cseréje európai platformjának létrehozását.
E rendelet alapján az ACER határozatot fogadott el a kézi aktiválású frekvencia‑helyreállítási tartalékból származó kiegyenlítő szabályozási energia cseréjére szolgáló európai platform (a továbbiakban: mFRR platform) létrehozásáról, amely mellékletében tartalmazza az említett mFRR platform bevezetési keretelveit (a továbbiakban: bevezetési keretelvek).
A felperes Swissgrid AG mint egyetlen svájci átvitelirendszer‑üzemeltető részt vett a kézi aktiválású tartalékkal kapcsolatos kezdeményezésben (a továbbiakban: MARI), amely a különböző TSO‑k közötti együttműködés egy formája, amelynek célja a kézi aktiválású frekvencia‑helyreállítási tartalékok határokon átnyúló kereskedelmi platformjának létrehozása volt.
2020. július 1‑jén a MARI‑tag TSO‑k, köztük a felperes, megkötötték a MARI platform együttműködési megállapodását (a továbbiakban: MARI együttműködési megállapodás), amely a valamennyi kiegyenlítő platformra vonatkozó alapmegállapodás (a továbbiakban: alapmegállapodás) hatálya alá tartozik.
Márpedig 2020. december 17‑i levelében a Bizottság Energiaügyi Főigazgatóságának igazgatója hangsúlyozta, hogy nem lát okot olyan határozat elfogadására, amely a 2017/2195 rendelet 1. cikkének (7) bekezdése alapján engedélyezi Svájc számára az európai kiegyenlítő szabályozási platformokon való részvételt.
2022. szeptember 30‑án az ACER elfogadta a 14/2022 határozatot, amellyel módosította a bevezetés keretében meghatározott feladatokat ellátó szervezetek kijelölését. Így a „tag TSO” fogalommeghatározást, amely korábban magában foglalt „minden olyan TSO[‑t], amely csatlakozott az mFRR platformhoz”, úgy módosították, hogy az immár „minden olyan TSO[‑ra vonatkozik], amelyre a 2017/2195 rendelet alkalmazandó, és amely csatlakozott az mFRR platformhoz”.
2022. november 30‑án a felperes fellebbezést nyújtott be e határozattal szemben az ACER fellebbezési tanácsához.
E tanács, mivel úgy ítélte meg, hogy a 14/2022 határozat nem minősül olyan jogi aktusnak, amely érintheti a felperes jogi helyzetét az mFRR platformon való részvételt engedélyező bizottsági határozat hiányában, a 2019/942 rendelet (
2
) 28. cikkének (1) bekezdése alapján mint elfogadhatatlant elutasította a felperes keresetét.
A felperes ilyen körülmények között fordult a Törvényszékhez a fellebbezési tanács határozatának megsemmisítése iránt.
A Törvényszék álláspontja
Először is, a Törvényszék helybenhagyja a fellebbezési tanács azon következtetését, amely szerint a felperes a 2017/2195 rendelet 1. cikkének (7) bekezdése szerinti bizottsági határozat hiányában nem volt jogosult részt venni az mFRR platformon. E rendelkezés értelmében az e cikk (6) bekezdése szerinti feltételektől függően az ACER és valamennyi TSO véleménye alapján a Bizottság határoz Svájc részvételéről a kiegyenlítő szabályozási energiával kapcsolatos szabványos termékek cseréjének európai platformján.
Így a 2017/2195 rendeletnek mind nyelvtani, mind rendszertani értelmezéséből kitűnik, hogy a Bizottság feladata, hogy az említett rendelet 1. cikkének (7) bekezdése alapján határozatot fogadjon el Svájcnak a platformokon való részvételéről, és ennek keretében megvizsgálja, hogy teljesülnek‑e az ugyanezen cikk (6) bekezdésében előírt feltételek. A felperes tehát nem róhatja fel a fellebbezési tanácsnak, hogy nem vizsgálta meg, hogy az említett feltételek teljesültek‑e, vagy hogy a Bizottságnak el kellett volna‑e fogadnia a 2017/2195 rendelet 1. cikkének (7) bekezdése értelmében vett határozatot.
E tekintetben az, hogy sem az ACER, sem a fellebbezési tanács számára nem lehetséges annak vizsgálata, hogy teljesülnek‑e a felperesnek az mFRR platformon való részvételére vonatkozó feltételek, nem képez hiányosságot a 2017/2195 rendelet 1. cikke (6) és (7) bekezdésének bírósági felülvizsgálatában. Abban az esetben, ha a Bizottság tévesen megtagadná az ezen utóbbi rendelkezés szerinti határozat elfogadását, a felperes élhetne az EUMSZ 265. cikkben előírt jogorvoslati lehetőséggel, amely a határozathozataltól vagy állásfoglalástól való tartózkodásban megnyilvánuló mulasztásra vonatkozik.
Másodszor, a Törvényszék megállapítja, hogy a fellebbezési tanács nem sértette meg a 2019/942 rendelet 28. cikkének (1) bekezdését, amikor megállapította, hogy a „tag TSO” fogalommeghatározásának a 14/2022 határozat következtében aszerint történő módosítása, hogy az „minden olyan TSO[‑ra vonatkozik], amelyre a 2017/2195 rendelet alkalmazandó, és amely csatlakozott az mFRR platformhoz”, nem módosította jelentősen a jogi helyzetét.
Ugyanis a „TSO, amelyre a 2017/2195 rendelet alkalmazandó” fordulat, amely immár a „tag TSO” meghatározásában szerepel, magában foglalhatja a felperest abban az esetben, ha az e rendelet 1. cikkének (7) bekezdése alapján eléri, hogy az mFRR platformon való részvételét jóváhagyó bizottsági határozat szülessen.
Ezenkívül a „tag TSO” fogalommeghatározásának módosítása abból a szempontjából sem gyakorolt hatást a felperes jogi helyzetére, hogy állítólagosan megfosztották a szerződéses jogainak gyakorlásától.
Kétségtelen, hogy a felperes aláírta mind az alapmegállapodást, mind pedig a MARI együttműködési megállapodást, amelyek célja az mFRR platform működésének szabályozása a 2017/2195 rendelettel és a bevezetési keretelvekkel összhangban. Ugyanakkor még a 14/2022 határozatot megelőzően sem rendelkezett feltétlen szerződéses joggal az mFRR platform használatára.
Egyrészt ugyanis ez a lehetőség nem valamennyi „tag TSO”, hanem kizárólag a „részt vevő TSO‑nak” minősülők számára biztosított, másrészt pedig azon szerződések, amelyeknek a felperes fele, az mFRR platformon való részvételét a 2017/2195 rendelet 1. cikke szerinti bizottsági határozat elfogadásától teszik függővé.
Következésképpen, mivel a 14/2022 határozatot megelőzően a felperes – függetlenül attól, hogy esetlegesen „tag TSO‑nak” minősül‑e – a Bizottság ilyen értelmű határozata hiányában nem rendelkezett szerződéses joggal arra, hogy az mFRR platformot a kiegyenlítő szabályozási energiára vonatkozó szabványos termékek cseréje céljából használja, nem állapítható meg, hogy a 14/2022 határozat megfosztotta őt e jogától, és ennélfogva közvetlen hatásokat gyakorolt volna a jogi helyzetére.
Mivel a fellebbezési tanács nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a fellebbezést mint elfogadhatatlant elutasította azzal az indokkal, hogy a 2019/942 rendelet 28. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételek nem teljesültek, a Törvényszék a felperes által a 2017/2195 rendelet 1. cikkének (6) és (7) bekezdésével szemben felhozott jogellenességi kifogás elemzésére tér át.
Először is a Törvényszék megjegyzi, hogy a 2017/2195 rendelet a 714/2009 rendeletben (
3
) és a 2019/943 rendeletben (
4
) meghatározott célkitűzésekkel összhangban a kiegyenlítő szabályozási energiapiacok integrációjára irányul, amelyet a teljes mértékben működőképes és összekapcsolt, közös szabályok tiszteletben tartásán alapuló belső energiapiac létrehozása érdekében közös európai platformok létrehozásával kell elősegíteni. Márpedig, mivel a Svájci Államszövetség nem csatlakozott az Unió belső piacához, és hogy következésképpen a svájci TSO‑kra nem ugyanazok a szabályok vonatkoznak, mint amelyek az uniós tagállamok TSO‑ira alkalmazandók, a 2017/2195 rendeletben előirányzott platformokon való részvételből való kizárásuk – különösen egy továbbra is lehetséges alternatív kétoldalú megállapodás sérelme nélkül – teljes mértékben igazolt az említett rendelet által követett célra, és különösen a belső piac létrehozására tekintettel.
Másodszor, nincs ellentmondás a 2017/2195 rendelet 1. cikkében szereplő mFRR platformon való részvételre jogosult TSO‑k körének korlátozása és a 2019/943 rendeletben meghatározott, a villamos energia és a kapcsolódó szolgáltatások piacain a határkeresztező villamosenergia‑áramlás és a határokon átnyúló ügyletek előtti akadályok felszámolására irányuló célkitűzés között. Ez utóbbi céljából, ahol egy szinkronterület uniós és harmadik országban levő TSO‑kat egyaránt magában foglal, a 2017/1485 rendelet (
5
) megállapodások megkötését írja elő, amelyekben lefektetik a biztonságos rendszerüzemeltetésre vonatkozó együttműködésük alapjait, és amelyek rendelkezéseket tartalmaznak, hogy a harmadik országok TSO‑i hogyan feleljenek meg az e rendeletben meghatározott kötelezettségeknek.
Harmadszor, a 2017/2195 rendelet 1. cikkének (6) és (7) bekezdését nem lehet úgy értelmezni, hogy az lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy megtagadja a felperes kiegyenlítő platformokon való részvételét abban az esetben, ha a Svájci Államszövetség és az Unió között megállapodás jön létre. Ugyanis az Unió által megkötött nemzetközi megállapodásoknak a másodlagos uniós joggal szembeni elsőbbsége azt követeli meg, hogy az utóbbi szövegét úgy kell értelmezni, hogy az lehetőleg összhangban legyen e megállapodásokkal.
Negyedszer a felperesnek az mFRR platformon való részvételből való kizárása nem tekinthető a kiegyenlítő szabályozási energia behozatalára vonatkozó mennyiségi korlátozásnak vagy azonos hatású intézkedésnek, amely ellentétes lenne az Európai Gazdasági Közösség és a Svájci Államszövetség közötti szabadkereskedelmi megállapodás (
6
) 13. cikkének (1) bekezdésével. Mindenesetre a felperesre nem vonatkoznak ugyanazok a közös szabályok, mint az uniós TSO‑kra, és ennélfogva nem tekinthető úgy, hogy a villamos energia belső piacának létrehozására irányuló célkitűzés szempontjából összehasonlítható helyzetben van az uniós TSO‑kkal, tehát a felperes nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy vele szemben önkényes hátrányos megkülönböztetés áll fenn.
Ötödször, az mFRR platformon való részvételből való kizárása nem tekinthető nyilvánvalóan ellentétesnek a megelőzésnek a nemzetközi szokásjogból eredő elvével, amelyet az Uniónak tiszteletben kell tartania az EUSZ 3. cikk (5) bekezdése szerinti jogi aktusok elfogadásakor.
E tekintetben igaz, hogy a Nemzetközi Bíróság bizonyos általános és jól elismert elvek alapján hangsúlyozta valamennyi állam azon kötelezettségét, hogy saját területét ne használhassa más államok jogával ellentétes cselekményekre, amiből lényegében az következik, hogy a nemzetközi jog alanyait hatásköreik gyakorlása során gondossági kötelezettség terheli.
Mindazonáltal ahhoz, hogy egy jogalany valamely nemzetközi szokásjogi elvre hivatkozhasson valamely uniós jogi aktus érvényességének az uniós bíróság általi vizsgálata céljából, az szükséges, hogy egyrészt az megkérdőjelezze az Unió említett jogi aktus elfogadására vonatkozó hatáskörét, másrészt pedig a szóban forgó jogi aktus alkalmas legyen arra, hogy a jogalanyt az uniós jog alapján megillető jogokat érintse, vagy az uniós jog szerinti kötelezettségeket keletkeztessen vele szemben.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy Svájc része a kontinentális európai szinkronterületnek, és ebből a szempontból úgy tekinthető, hogy a megelőzés elve alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze az Unió arra vonatkozó hatáskörét, hogy olyan szabályozást fogadjon el, amely hatással lehet az említett szinkronterület egészére, beleértve Svájcot is. Egyébiránt, mivel a felperes a svájci villamosenergia‑hálózat egyetlen üzemeltetője, megállapítható, hogy a 2017/2195 rendelet kötelezettségeket keletkeztet számára abban az esetben, ha az mFRR platformon való részvételének hiánya azzal a következménnyel járna, hogy meg kell tennie a nem menetrendezett fizikaiteljesítmény‑áramlással járó intézkedéseket.
Mindazonáltal, mivel a nemzetközi szokásjog valamely elve nem olyan pontossággal jut kifejezésre, mint a nemzetközi megállapodások rendelkezései, a bírósági felülvizsgálatnak szükségképpen annak eldöntésére kell szorítkoznia, hogy az Unió intézményei a szóban forgó aktus elfogadása során nem követtek‑e el nyilvánvaló mérlegelési hibát ezen elv alkalmazási feltételeivel összefüggésben. Márpedig nem állapítható meg, hogy a Bizottság nyilvánvalóan megsértette az Unió gondossági kötelezettségét, amikor az mFRR platformon való részvételt főszabály szerint az uniós TSO‑kra korlátozta.
Egyrészt ugyanis az uniós jog kifejezetten előírja az uniós TSO‑k és a harmadik országok TSO‑i közötti megállapodások megkötését, amennyiben azok ugyanazon szinkronterületen vannak jelen. Ebből következik, hogy az, hogy a felperes nem vett részt az mFRR platformon, egyáltalán nem zárja ki a felperes és az uniós TSO‑k közötti együttműködést a szinkronterület hálózatbiztonságát illetően, amit éppen ellenkezőleg támogatnak.
Másrészt a 2017/2195 rendelet 1. cikkének (6) és (7) bekezdése lehetővé teszi a felperes számára, hogy részt vegyen az mFRR platformon abban az esetben, ha a Bizottság azt állapítja meg, hogy Svájc kizárása nem menetrendezett Svájcon keresztüli fizikai teljesítmény áramláshoz vezetne, veszélyeztetve a régió rendszerbiztonságát, és feltéve, hogy a svájci TSO‑k jogai és kötelezettségei összhangban állnak az Unióban működő TSO‑kéval.
A fentiekre tekintettel a Törvényszék a megsemmisítés iránti keresetet teljes egészében elutasítja.
(
1
)	A villamos energia kiegyenlítő szabályozására vonatkozó iránymutatás létrehozásáról szóló, 2017. november 23‑i (EU) 2017/2195 bizottsági rendelet (HL 2017. L 312., 6. o.).
(
2
)	Az Energiaszabályozók Európai Uniós Együttműködési Ügynökségének létrehozásáról szóló, 2019. június 5‑i (EU) 2019/942 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2019. L 158., 22. o.).
(
3
)	A villamos energia határokon keresztül történő kereskedelme esetén alkalmazandó hálózati hozzáférési feltételekről és az 1228/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 714/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 211., 15. o.).
(
4
)	A villamos energia belső piacáról szóló, 2019. június 5‑i (EU) 2019/943 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2019. L 158., 54. o.).
(
5
)	A villamosenergia‑átviteli hálózat üzemeltetésére vonatkozó iránymutatás megalkotásáról szóló, 2017. augusztus 2‑i (EU) 2017/1485 bizottsági rendelet (HL 2017. L 220., 1. o.).
(
6
)	Az Európai Gazdasági Közösség és a Svájci Államszövetség között 1972. július 22‑én létrejött megállapodás (HL 1972. L 300., 188. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 11. kötet, 105. o.).