62023CC0448
DEAN SPIELMANN
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. március 11. (
1
)
C‑448/23. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Lengyel Köztársaság
„Tagállami kötelezettségszegés – A tagállamok kötelezettségei – A hatékony bírói jogvédelem biztosításához szükséges jogorvoslati lehetőségek megteremtése – Törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság – A lengyel alkotmánybíróság bíráinak kinevezésére irányuló eljárás – Az uniós jog autonómiájának, elsőbbségének, tényleges érvényesülésének és egységes alkalmazásának elve – Az Európai Unió Bírósága ítéletei kötelező hatályának elve – A lengyel alkotmánybíróság ítéletei”
I. Bevezetés
1.
Pierre Pescatore híres kifejezése szerint az elsőbbség az uniós jog „létkövetelménye”. (
2
) Az ezen észrevételt követő időszakban szórványos jelleggel súrlódások jelentek meg az uniós jog és a belső jogrendek között az elsőbbség elvének alkalmazása körül. Ezek a feszültségek főként abban nyilvánultak meg, hogy a nemzeti alkotmánybíróságok megpróbálták újradefiniálni az elsőbbség elvét, amikor úgy vélték, hogy annak a Bíróság általi értelmezése a nemzeti szuverenitás elemeiről való lemondáshoz vezetett. (
3
)
2.
Az elsőbbség nemzeti alkotmányos identitás védelme érdekében történő, a jelen ügyben felmerülőhöz hasonló terjedelmű vitatása kapcsán Pierre Pescatore észrevétele minden eddiginél időszerűbbnek tűnik.
3.
Az a kötelezettségszegési eljárás ugyanis, amelyet az Európai Bizottság a jelen ügyben azért indított az EUMSZ 258. cikk alapján a Lengyel Köztársasággal szemben, mert az szerinte megszegte az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése alapján őt terhelő kötelezettségeket, három kifogáson alapul: először is, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság, Lengyelország) 2021. július 14‑i és október 7‑i két ítélete azzal jár, hogy e tagállam nem biztosít hatékony bírói jogvédelmet az uniós jog által szabályozott területeken; másodszor, az említett ítéletek az uniós jog elsőbbsége, autonómiája, tényleges érvényesülése és egységes alkalmazása elvének súlyos megsértését, valamint a Bíróság ítéletei kötelező jellegének megsértését eredményezik, harmadszor pedig, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) nem felel meg az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében előírt, a függetlenségre, a pártatlanságra és a törvény általi előzetes létrehozásra vonatkozó követelményeknek.
4.
A Lengyel Köztársaságnak felrótt kötelezettségszegések tehát a Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (a Lengyel Köztársaság alkotmánya, a továbbiakban: alkotmány), sőt e tagállam alkotmányos identitása nevében a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) által az uniós jog elsőbbségének elvével szemben indított közvetlen és frontális támadásnak minősülnek. Ez az ügy az uniós szerződések természetével és az uniós jogrend autonómiájával kapcsolatos viták középpontjában áll. Az uniós jog elsőbbségének elve és a tagállamok EUSZ 4. cikk (2) bekezdésében rögzített nemzeti identitása közötti összetett kölcsönhatás vizsgálatát igényli.
5.
A jelen ügy egy másik aspektusát is érdemes már most megemlíteni: ez az első alkalom, hogy a Bizottság az EUMSZ 258. cikk alapján olyan kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet nyújt be, amely nem csupán a nemzeti alkotmánybíróság által elfogadott álláspont ellen irányul, hanem egy olyan ítélkezési gyakorlat ellen is, amely a nemzeti alkotmánnyal való állítólagos összeegyeztethetetlenségre hivatkozva vitatja a Bíróság tekintélyét.
II. Jogi háttér
A. Az uniós jog
6.
Az EUSZ 4. cikk (2) bekezdése értelmében:
„Az Unió tiszteletben tartja a tagállamoknak a Szerződések előtti egyenlőségét, valamint nemzeti identitását, amely elválaszthatatlan része azok alapvető politikai és alkotmányos berendezkedésének, ideértve a regionális és helyi önkormányzatokat is. Tiszteletben tartja az alapvető állami funkciókat, köztük az állam területi integritásának biztosítását, a közrend fenntartását és a nemzeti biztonság védelmét. Így különösen a nemzeti biztonság az egyes tagállamok kizárólagos feladata marad.”
7.
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az Európai Unió Bírósága a Bíróságból, a Törvényszékből és különös hatáskörű törvényszékekből áll. Az Európai Unió Bírósága biztosítja a jog tiszteletben tartását a Szerződések értelmezése és alkalmazása során.
A tagállamok megteremtik azokat a jogorvoslati lehetőségeket, amelyek az uniós jog által szabályozott területeken a hatékony jogvédelem biztosításához szükségesek.”
8.
Az EUMSZ 279. cikk előírja:
„Az Európai Unió Bírósága az elé terjesztett ügyekben bármely szükséges ideiglenes intézkedést elrendelhet.”
B. A lengyel jog
9.
Az alkotmány 2. cikke az alábbiakat mondja ki:
„A Lengyel Köztársaság demokratikus jogállam, amelyben érvényesülnek a társadalmi igazságosság elvei.”
10.
Az alkotmány 4. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] Lengyel Köztársaságban a legfőbb hatalom a nemzeté”.
11.
Az alkotmány 7. cikke kimondja, hogy „[a]z állami szervek a jogszabályok alapján és azok korlátain belül járnak el”.
12.
Az alkotmány 8. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a] Lengyel Köztársaságban az alkotmány a legfelsőbb jogi norma”.
13.
Az alkotmány 90. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] Lengyel Köztársaság szerződés alapján bizonyos kérdésekben átruházhatja az állami szervek hatásköreit valamely nemzetközi szervezetre vagy szervre”.
14.
Az alkotmány 91. cikkének szövege a következő:
„(1)   A megerősített nemzetközi szerződés a Lengyel Köztársaság Jogi Közlönyében történt kihirdetést követően az ország jogrendjének részét képezi, és közvetlenül alkalmazandó, kivéve ha az alkalmazását törvény elfogadásától teszik függővé.
(2)   A korábban elfogadott törvény alapján megerősített nemzetközi szerződésnek elsőbbsége van a törvényhez képest, ha a törvény és a nemzetközi szerződés rendelkezéseit nem lehet összeegyeztetni. […]”
15.
Az alkotmány 188. cikke értelmében „[a] Trybunał Konstytucyjny [alkotmánybíróság] a következőkről határoz:
1)
a törvények és nemzetközi szerződések alkotmánynak való megfelelése,
2)
a törvények olyan megerősített nemzetközi szerződéseknek való megfelelése, amelyek megerősítéséhez törvény előzetes engedélye szükséges,
3)
az állami központi hatóságok által kibocsátott jogi aktusok alkotmánynak, megerősített nemzetközi szerződéseknek és törvényeknek való megfelelése,
4)
a politikai pártok célkitűzései vagy tevékenysége alkotmánynak való megfelelése,
5)
a 79. cikk (1) bekezdésében előírt alkotmányjogi panasz.”
16.
Az alkotmány 190. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) határozatai általánosan kötelező hatályúak és véglegesek.
(2)   A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) 188. cikkben említett ügyekben hozott ítéleteit haladéktalanul közzé kell tenni abban a hivatalos lapban, ahol a normatív jogi aktust közzétették. Ha a jogi aktust nem tették közzé, az ítéletet a Dziennik Urzędowy Rzeczypospolitej Polskiej»Monitor Polskiban« (a Lengyel Köztársaság hivatalos lapja) teszik közzé.
(3)   A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) határozata közzétételének napján lép hatályba […]
[…]
(5)   A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) szavazattöbbséggel határoz.”
17.
Az alkotmány 193. cikke előírja, hogy „[b]ármely bíróság jogkérdést intézhet a Trybunał Konstytucyjnyhez (alkotmánybíróság) valamely normatív aktusnak az alkotmánnyal, a ratifikált szerződésekkel vagy a törvénnyel való összeegyeztethetőségére vonatkozóan, ha az előtte folyamatban lévő ügy megoldása az adott kérdésre adandó választól függ”.
18.
Az alkotmány 194. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy „[a] Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) tizenöt bíróból áll, akiket a Szejm kilencéves időtartamra egyenként választ meg a kiemelkedő jogi ismeretekkel rendelkező személyek közül. A tagok nem újraválaszthatók.” Egyébiránt az alkotmány 194. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy „[a] Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) elnökét és elnökhelyettesét a köztársasági elnök nevezi ki a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) bíráinak teljes ülése által javasolt jelöltek közül”.
III. A jogvita háttere és a pert megelőző eljárás
19.
A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) 2021. július 14‑én és október 7‑én két ítéletet hozott, amelyek a Bíróságnak többek között az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő, a hatékony bírói jogvédelem biztosítására vonatkozó kötelezettséggel kapcsolatos ítélkezési gyakorlatának az alkotmánnyal való összeegyeztethetetlenségére vonatkoztak (a továbbiakban: vitatott ítéletek).
20.
Konkrétabban, 2021. július 14‑én a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) öt bíróból álló tanácsban meghozta ítéletét a P 7/20. sz. ügyben. (
4
) Ebben az ítéletben e bíróság megvizsgálta a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) fegyelmi tanácsa által feltett azon jogi kérdést, hogy összeegyeztethetők‑e az alkotmánnyal azok az ideiglenes intézkedések, amelyeket a Lengyel Köztársasággal szemben a 2020. április 8‑i Bizottság kontra Lengyelország végzés (
5
) rendelt el, amely felfüggesztette a bírákat érintő fegyelmi ügyekben a fegyelmi tanács hatáskörét megállapító jogszabályi rendelkezések alkalmazását.
21.
A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) többek között elismerte, hogy a Bíróság által az EUMSZ 279. cikk alapján, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében előírt lojális együttműködés elvének megfelelően elrendelt ideiglenes intézkedéseket közvetlenül alkalmazhatják a tagállami szervek, különösen a bíróságok, de csak akkor, ha ezek az intézkedések a hatáskör‑átruházás elvének hatálya alá tartoznak, és tiszteletben tartják a tagállam alkotmányos identitását, valamint a szubszidiaritás és az arányosság elvét.
22.
Márpedig e bíróság úgy ítélte meg, hogy a Bizottság kontra Lengyelország végzésben előírt, a lengyel bíróságok szervezetére és működésére, valamint az azok előtti eljárásra vonatkozó ideiglenes intézkedések sértik az EUSZ 4. cikk (1) bekezdésében foglalt hatáskör‑átruházás elvét, valamint az EUSZ 4. cikk (2) bekezdésében biztosított lengyel alkotmányos identitást, és összeegyeztethetetlenek a demokratikus jogállamiságnak az alkotmány 2. cikkében rögzített alkotmányos elvével. Így a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) – amellett, hogy megerősítette az alkotmánynak mint Lengyelország legfelsőbb jogforrásának elsőbbségét – arra a következtetésre jutott, hogy amennyiben a Bíróság a lengyel bíróságok szervezetére és hatáskörére, valamint az e bíróságok előtti eljárásra vonatkozó ideiglenes intézkedések elrendelésével ultra vires kötelezettségeket írt elő e tagállammal szemben, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének az EUMSZ 279. cikkel összefüggésben értelmezett második albekezdése ellentétes az alkotmány 2. és 7. cikkével, 8. cikkének (1) bekezdésével és 90. cikkének az alkotmány 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésével.
23.
Egyébiránt, ami a 2021. július 14‑i ítéletének joghatásait illeti, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) szerint „a Bíróság által létrehozott normákra”, amelyeket ultra vires fogadtak el, és amelyek ellentétesek az alkotmánnyal, nem vonatkozik az uniós jog elsőbbségének és közvetlen hatályának elve, míg az említett ítélet ex tunc hatállyal bír, és címzettje az uniós jogot a Lengyel Köztársaság területén alkalmazó valamennyi jogalany.
24.
2021. október 7‑én a teljes ülésben eljáró Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) meghozta ítéletét a K 3/21. sz. ügyben, (
6
) amelynek indokolását 2022. november 16‑án tették közzé, és amelynek rendelkező része a következőket mondja ki:
„(1)
Az [EUSZ] 4. cikkének (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett 1. cikkének első és második bekezdése, amennyiben az egyenrangú és szuverén államok által alkotott Európai Unió »Európa népei közötti egyre szorosabb egység[et]« hoz létre, amelynek az európai uniós jogon alapuló integrációja és annak az Európai Unió Bírósága általi értelmezése »új szakaszba« lép, amelyben:
a)
az Európai Unió szervei a Lengyel Köztársaság által a Szerződésekben rájuk ruházott hatáskörök keretein kívül járnak el;
b)
az alkotmány nem a Lengyel Köztársaság azon legfelsőbb normája, amelynek érvényessége és alkalmazása elsőbbséget élvez;
c)
a Lengyel Köztársaság nem működhet szuverén és demokratikus államként,
ellentétes az [alkotmány] 2. cikkével, 8. cikkével és 90. cikkének (1) bekezdésével.
(2)
Az [EUSZ] 19. cikk (1) bekezdés[e] […] és az [EUSZ] 2. cikk, amennyiben az az uniós jog által szabályozott területeken a hatékony bírói jogvédelem biztosítása érdekében hatáskörrel ruházza fel a nemzeti bíróságokat (rendes bíróságok, közigazgatási bíróságok, katonai bíróságok és legfelsőbb bíróság) arra, hogy:
a)
határozathozataluk során eltekintsenek az alkotmány rendelkezéseitől, ellentétes az alkotmány 2. cikkével, 7. cikkével, 8. cikkének (1) bekezdésével, 90. cikkének (1) bekezdésével és 178. cikkének (1) bekezdésével;
b)
határozataikat olyan rendelkezésekre alapozzák, amelyek – mivel azokat a Szejm hatályon kívül helyezte és/vagy a Trybunał Konstytucyjny [alkotmánybíróság] az alkotmánnyal ellentétesnek ítélte – már nincsenek hatályban,
ellentétes az alkotmány 2. cikkével, 7. cikkével, 8. cikkének (1) bekezdésével, 90. cikkének (1) bekezdésével, 178. cikkének (1) bekezdésével és 190. cikkének (1) bekezdésével.
(3)
Az [EUSZ] 19. cikk (1) bekezdésének első és második albekezdése, valamint 2. cikke, amennyiben az uniós jog által szabályozott területeken a hatékony bírói jogvédelem biztosítása és a bírói függetlenség biztosítása érdekében hatáskörrel ruházzák fel a nemzeti bíróságokat (rendes bíróságok, közigazgatási bíróságok, katonai bíróságok és legfelsőbb bíróság) arra, hogy:
a)
felülvizsgálják a bírák kinevezésére irányuló eljárás jogszerűségét, ideértve azon aktus jogszerűségét is, amellyel a Lengyel Köztársaság elnöke kinevez egy bírót,
ellentétes az alkotmány 2. cikkével, 8. cikkének (1) bekezdésével, 90. cikkének (1) bekezdésével és 144. cikke (3) bekezdésének 17. pontjával összefüggésben értelmezett 179. cikkével;
b)
felülvizsgálják azon határozat jogszerűségét, amellyel a Krajowa Rada Sądownictwa (nemzeti igazságszolgáltatási tanács, Lengyelország; a továbbiakban: KRS) a köztársasági elnök elé terjeszt egy bíró kinevezésére irányuló javaslatot,
ellentétes az alkotmány 2. cikkével, 8. cikkének (1) bekezdésével, 90. cikkének (1) bekezdésével és 186. cikkének (1) bekezdésével;
c)
döntsenek a bíró kinevezésére irányuló eljárás hibás jellegéről, és következésképpen megtagadják a bírói jogállás elismerését az alkotmány 179. cikke alapján a bírói tisztségre kinevezett személy esetében,
ellentétes az alkotmány 2. cikkével, 8. cikkének (1) bekezdésével, 90. cikkének (1) bekezdésével és 144. cikke (3) bekezdésének 17. pontjával összefüggésben értelmezett 179. cikkével.”
25.
A Bizottság 2021. december 22‑én az EUMSZ 258. cikknek megfelelően felszólító levelet küldött a Lengyel Köztársaság részére. Azt kifogásolta e tagállammal szemben, hogy nem teljesítette az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből, valamint az uniós jog autonómiájának, elsőbbségének, tényleges érvényesülésének és egységes alkalmazásának általános elvéből eredő kötelezettségeit, és figyelmen kívül hagyta a Bíróság ítéleteinek kötelező hatályát.
26.
Ezenkívül a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) nem felel meg az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének és az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkének együttesen értelmezett rendelkezései értelmében vett, törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság követelményének. Konkrétabban, a Bizottság először is úgy ítélte meg, hogy 2015 decemberében három bírót neveztek ki a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) bíráinak kinevezésére vonatkozó nemzeti alkotmányos rendelkezések egyértelmű és nyilvánvaló megsértésével, akik közül az egyik, nevezetesen M. M. bíró továbbra is hivatalban maradt. Másodszor, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy J. P. bírónak a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) elnöki tisztségére 2016 decemberében történő kinevezését több súlyos szabálytalanság terhelte.
27.
2022. február 18‑án a Lengyel Köztársaság válaszolt a felszólító levélre, és vitatta a Bizottság érveit.
28.
2022. július 15‑én a Bizottság indokolással ellátott véleményt küldött a Lengyel Köztársaságnak, amelyben arra hivatkozott, hogy e tagállam nem teljesítette az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből, az autonómia, az elsőbbség, a tényleges érvényesülés és az uniós jog egységes alkalmazásának általános elvéből, valamint a Bíróság ítéletei kötelező hatályából eredő kötelezettségeit.
29.
2022. szeptember 14‑én a Lengyel Köztársaság válaszolt az indokolással ellátott véleményre, azt állítva, hogy a kötelezettségszegéssel kapcsolatos állítás nem megalapozott.
IV. A Bíróság előtti eljárás
30.
2023. február 15‑i keresetlevelével a Bizottság a Bíróság elé terjesztette a jelen keresetet. A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
állapítsa meg, hogy a Lengyel Köztársaság – az alkotmányának a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság, Lengyelország) által a vitatott ítéletekben adott értelmezésére tekintettel – nem teljesítette az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségeit;
–
állapítsa meg, hogy a Lengyel Köztársaság – az alkotmányának a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság, Lengyelország) által a vitatott ítéletekben adott értelmezésére tekintettel – nem teljesítette az uniós jog autonómiájának, elsőbbségének, tényleges érvényesülésének és egységes alkalmazásának általános elveiből, valamint a Bíróság ítéleteinek kötelező hatályából eredő kötelezettségeit;
–
állapítsa meg, hogy a Lengyel Köztársaság – mivel a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság, Lengyelország) három bírájának 2015 decemberében lefolytatott kinevezési eljárásában, valamint az elnökének 2016 decemberében lefolytatott kinevezési eljárásában elkövetett szabálytalanságok következtében nem felel meg a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság követelményeinek – nem teljesítette az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségeit;
–
a Lengyel Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
31.
A Lengyel Köztársaság a 2023. október 6‑i ellenkérelmében azt kéri, hogy a Bíróság a keresetet mint megalapozatlant teljes egészében utasítsa el, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
32.
2024. január 31‑i viszonválaszában a Lengyel Köztársaság visszavonta az ellenkérelmében előterjesztett észrevételeket, és teljes mértékben elfogadta a Bizottság által a keresetlevélben felhozott kifogásokat.
33.
A Bíróság elnöke 2023. október 23‑i és november 7‑i határozatával megengedte a Belga Királyság és a Holland Királyság számára, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozzon.
V. Jogi értékelés
A. Előzetes észrevételek
34.
Amint azt a fenti 4. pontban megállapítottam, a jelen ügy sajátossága abban áll, hogy a Bizottság azt kifogásolja a Lengyel Köztársasággal szemben, hogy kategorikusan elutasította az uniós jog elsőbbségét, és megkérdőjelezte magát az európai integráció alapját. Másként fogalmazva, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) jogrendszerének alkotmányos identitása alapján igényt tartana arra, hogy közvetlenül ellenőrizhesse a Bíróság ítéleteinek az alkotmánnyal való összeegyeztethetőségét, nyíltan megkérdőjelezve mind az uniós jog elsőbbségének elvét, mind magát a Bíróság hatáskörét. Az ilyen eljárás nem korlátozódik az uniós jogrend és a nemzeti jogrend közötti néhány marginális súrlódásra: az elsőbbség elvének lényegét érinti, amely akár az uniós jogrendben fennálló jogszabályi hierarchiát is megkérdőjelezi.
35.
A jelen ügy egyértelműen két olyan elv közötti kölcsönhatásra világít rá, amelyek a nemzeti bíróság szempontjából egymással ellentétesnek tűnhetnek. Az egyik az uniós jog elsőbbsége, amely mint „centripetális” elv, a szupranacionális integráció alapját képezi. A másik a tagállamok nemzeti identitásának tiszteletben tartása, amely az EUSZ 4. cikk (2) bekezdésében szereplő „centrifugális” fogalom, és amely arra utal, „ami az államot önmagává és nem mássá teszi, aminek következtében lehetővé válik, hogy felismerjék és megkülönböztessék a többitől”. (
7
)
36.
Ezenkívül ez az ügy jogi szempontból szélesebb dinamikába illeszkedik: az uniós jog elsőbbségének relativizálása, sőt vitatása érdekében már több tagállami alkotmánybíróság vagy legfelsőbb bíróság alkalmazta az ultra vires elméletet, vagy saját jogrendjének alkotmányos identitására hivatkozott. (
8
) Ez a nemzeti alkotmányok őrei és az uniós jogrend közötti „szkanderozásnak” (
9
) tekinthető.
37.
Nem titkolhatom el, hogy e jelenség bizonyos mértékig aggasztó számomra: az egyrészt az uniós jog egységessége és tényleges érvényesülése megőrzésének szükségessége, másrészt a különböző alkotmányos identitások egyediségének védelmére irányuló szándék közötti feszültséggel szembesülő jogi Európát szemlélteti. Ez a feszültség olyan mély és rendkívül aggasztó fejleményeket tükröz, amelyek túlmutatnak az uniós jog alkalmazásának puszta technikai keretén.
38.
Ebben az összefüggésben lényegesnek tartom kiemelni a Lengyel Köztársasággal szemben kifogásolt kötelezettségszegések vizsgálata során, hogy a nemzeti identitás, az alkotmányos identitás és az uniós jog elsőbbségének fogalmai közötti kényes kapcsolat nem joghézagban áll, hanem az uniós jogrendbe illeszkedik. Következésképpen az ezen értelmezés terjedelmére vonatkozó bármely kérdésnek figyelembe kell vennie azokat a szövegbeli és kontextuális elemeket, amelyek az EUSZ 4. cikk (2) bekezdésének azon normatív környezet fényében történő értelmezése mellett szólnak, amelybe e rendelkezés illeszkedik. Ez tagadhatatlanul a jelen ügy központi elemét képezi, amelyet a második kifogás elemzése során alaposabban megvizsgálok. (
10
)
B. A kereset megalapozottságának vizsgálata
39.
Emlékeztetni kell arra, hogy a Lengyel Köztársaság teljes egészében elismeri a Szerződések rendelkezéseiből eredő kötelezettségek azon megszegését, amelyet a Bizottság vele szemben kifogásol. Mindazonáltal emlékeztetni kívánok arra, hogy bár a jelen keresetben kifogásolt kötelezettségszegések alapjául szolgáló tények elismertnek tekinthetők, a Bíróságnak akkor is meg kell állapítania, hogy e kötelezettségszegések fennállnak‑e, vagy sem, még ha az érintett állam azokat nem is vitatja. (
11
)
1.
Az első kifogásról
a)
A felek érvei
40.
A Belga Királyság és a Holland Királyság által támogatott Bizottság azt kifogásolja a Lengyel Köztársasággal szemben, hogy nem teljesítette az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében a tagállamok számára előírt azon kötelezettséget, hogy az uniós jog által szabályozott területeken hatékony bírói jogvédelmet biztosítsanak.
41.
Közelebbről, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) a 2021. október 7‑i ítéletében bírálja az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Bíróság általi értelmezését, az alkotmánnyal összeegyeztethetetlennek ítélve azt. Többek között azt vitatja, hogy a nemzeti bíróságok hatáskörrel rendelkeznek a bírák kinevezésére irányuló eljárások jogszerűségének felülvizsgálatára, a KRS határozatainak értékelésére és bizonyos kinevezések szabálytalannak nyilvánítására, ami szerinte ellentétes az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése értelmében vett „törvény által létrehozott bíróság” követelményével, amely kifejezetten a bírák kinevezési eljárása jogszerűségének értékelésén alapul.
42.
A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) a 2021. július 14‑i ítéletében megállapította, hogy a Bíróság által a Bizottság kontra Lengyelország végzésében az EUMSZ 279. cikk alapján elrendelt azon ideiglenes intézkedéseket, amelyek arra irányulnak, hogy függesszék fel azon nemzeti rendelkezések alkalmazását, amelyek hatáskört biztosítanak a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) fegyelmi tanácsának a bírákra vonatkozó fegyelmi ügyek elbírálására, ultra vires fogadták el, mivel azok nem tartják tiszteletben sem a tagállam alkotmányos identitását, sem pedig a szubszidiaritás és az arányosság elvét.
43.
A Bizottság emlékeztet arra, hogy az alkotmány 190. cikke (1) bekezdésének megfelelően a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) ítéletei erga omnes hatályúak, ezáltal kiterjesztve hatásukat az összes nemzeti bíróságra.
44.
Amint azt már jeleztem, (
12
) a Lengyel Köztársaság már nem vitatja a kifogásolt kötelezettségszegést, és osztja a Bizottság álláspontját.
b)
Elemzés
1) A Bíróság vonatkozó ítélkezési gyakorlata
45.
Kiindulásként emlékeztetek arra, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése kapcsán a Bíróság elismerte, hogy mivel e rendelkezés azt írja elő valamennyi tagállam számára, hogy meg kell teremteniük azokat a jogorvoslati lehetőségeket, amelyek az uniós jog által szabályozott területeken a többek között a Charta 47. cikke értelmében vett hatékony bírói jogvédelem biztosításához szükségesek, ezen utóbbi rendelkezést megfelelő módon figyelembe kell venni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének értelmezéséhez. (
13
)
46.
Egyébiránt az EUSZ 2. cikkben kimondott jogállamiság értéket pontosabban megfogalmazó EUSZ 19. cikk értelmében a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladata biztosítani az uniós jog teljes körű alkalmazását valamennyi tagállamban, valamint annak bírói védelmét, ami a jogalanyokat e jog alapján megilleti. A megszilárdult ítélkezési gyakorlat értelmében e védelem biztosításához az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése értelmében minden tagállamnak biztosítania kell, hogy jogorvoslati rendszerében, az uniós jog által szabályozott területeken az uniós jog szerinti fogalommeghatározás értelmében vett „bíróságnak” minősülő fórumok, amelyek ilyen minőségükben az uniós jog alkalmazására vagy értelmezésére vonatkozó kérdésekben döntést hozhatnak, teljesítik a hatékony bírói jogvédelem követelményeit, köztük különösen a függetlenség követelményét. (
14
)
47.
Végül, bár a tagállamok igazságszolgáltatási szervezete ez utóbbiak hatáskörébe tartozik, e hatáskör gyakorlása során a tagállamok kötelesek tiszteletben tartani az uniós jogból eredő kötelezettségeiket. (
15
)
2) A jelen ügyre való alkalmazás
48.
A vitatott ítéletekben a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) az alkotmányt oly módon értelmezte, amely alapvetően eltér a Bíróság ítélkezési gyakorlatától, különösen az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének érvényesülési körét illetően. Ez az ütközés három szempontból nyilvánul meg.
49.
Először is, a 2021. október 7‑i ítéletben a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) elutasítja a Bíróság által a 2021. március 2‑i A. B. és társai (A legfelsőbb bíróság bíráinak kinevezése – Jogorvoslat) ítéletben elfogadott értelmezést. (
16
) Ebben az ítéletben a Bíróság többek között lényegében elismerte, hogy a KRS határozatainak felülvizsgálatára hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság hiányában az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy az arra kötelezi a Naczelny Sąd Administracyjnyt (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Lengyelország), hogy mellőzze azon nemzeti szabályozás alkalmazását, amely az említett rendelkezést megsértve megfosztja őt az e határozatok elbírálására vonatkozó eddigi hatáskörétől. (
17
)
50.
Márpedig a 2021. október 7‑i ítélet rendelkező része 2. pontjának az ítélet indokolásának 6.2., 6.4., 6.5. és 8.3. szakaszával összefüggésben értelmezett b) pontjából kitűnik, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésén – ahogyan azt a Bíróság értelmezte – alapuló bírósági hatáskör ellentétes az alkotmány 2. és 7. cikkével, 8. cikkének (1) bekezdésével, 90. cikkének (1) bekezdésével, 178. cikkének (1) bekezdésével és 190. cikkének (1) bekezdésével. Hasonlóképpen, ugyanezen ítélet rendelkező része 3. pontjának b) alpontja kizárja a nemzeti bíróságok azon hatáskörét, hogy értékeljék a KRS azon határozatainak jogszerűségét, amelyek javaslatot tesznek a bírói tisztségre pályázó személyek kinevezésére, holott e hatáskör a Bíróság ítélkezési gyakorlatából ered. Végül a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) a 6.2., 6.4., 6.5. és 8.5. szakaszban megismétli, hogy elutasítja az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének az A. B. és társai ítéletben elfogadott értelmezéséből eredő joghatásait.
51.
Másodszor, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) elutasítja a bírák kinevezésére irányuló eljárások szabályszerűségének a Bíróság ítélkezési gyakorlatában az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése alapján megállapított felülvizsgálatát. Közelebbről, a 2021. október 7‑i ítélet rendelkező része 3. pontjának a) és c) alpontjában, valamint az indokolás 6.4. és 8.4. szakaszában az alkotmánnyal ellentétesnek nyilvánítja a Bíróság EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatából eredő hatáskört, amely lehetővé teszi a nemzeti bíróságok számára a bírói kinevezések jogszerűségének felülvizsgálatát.
52.
A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) így vitatja a Bíróság által kialakított azon értelmezést, amely a 2021. október 6‑i W.Ż. (A legfelsőbb bíróság rendkívüli felülvizsgálati és közjogi tanácsa – Kinevezés) ítéletben (
18
) szerepel. Ezen értelmezés szerint a valamely bírónak a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) rendkívüli tanácsába történő kinevezésére irányuló eljárás szabályszerűségének vizsgálata szerves részét képezi a „törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság” uniós jog által előírt követelményének. A nemzeti bíróságok tehát az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése alapján megalapozottan vizsgálhatják meg a vitatott határozatot meghozó bíró kinevezésére irányuló eljárás jogszerűségét, és nyilváníthatják azt semmisnek, amennyiben ez a következmény a szóban forgó eljárási helyzetre tekintettel elengedhetetlen az uniós jog elsőbbségének biztosításához. (
19
) Márpedig a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) szerint az ilyen vizsgálat de facto kizárná az érintett bírákat, „akiknek az ítéletek meghozatalára való képessége egyszerre jelenti alapvető jogukat és kötelességüket”. (
20
)
53.
Harmadszor, a 2021. július 14‑i ítéletben a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) vitatja a Bíróság hatáskörét, különösen az ideiglenes intézkedések EUMSZ 279. cikk alapján történő elrendelését illetően. Úgy véli, hogy a Bíróság ultra vires járt el, amikor e rendelkezés alapján ideiglenes intézkedéseket rendelt el a lengyel bíróságok függetlenségének megőrzése érdekében.
54.
Márpedig ezen ideiglenes intézkedések, mint például a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) fegyelmi tanácsa fegyelmi ügyek elbírálására vonatkozó hatáskörének felfüggesztése, az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének teljes érvényesülését hivatottak biztosítani. A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) azáltal, hogy megkérdőjelezi a Bíróságnak az EUMSZ 279. cikkből eredő, a törvény által létrehozott független bíróság előtti hatékony bírói jogvédelemhez való jog védelmét célzó ideiglenes intézkedések elrendelésére vonatkozó hatáskörét, sérti a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot. Az említett bíróság ezen álláspontja, amely tiltja a Bíróság által elrendelt ideiglenes intézkedések kötelező hatályának elismerését, ily módon az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből – ahogyan azt a Bíróság értelmezte – eredő kötelezettségek nyilvánvaló megsértésének minősül.
55.
A fentiek összességéből az következik, hogy először is azáltal, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének bizonyított megsértése esetén elutasította a nemzeti bíróság azon kötelezettségét, hogy mellőzze a nemzeti jogrend módosításainak alkalmazását, függetlenül attól, hogy azok jogalkotási vagy alkotmányos eredetűek‑e, másodszor azáltal, hogy elutasította a KRS bírák kinevezésére vonatkozó határozatainak bírósági felülvizsgálatát, amint azt a Bíróság az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése alapján kialakította, harmadszor pedig a Bíróság ideiglenes intézkedések elrendelésére vonatkozó hatáskörének vitatásával a Lengyel Köztársaság nem teljesítette az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése szerinti azon kötelezettségét, hogy az uniós jog által szabályozott területeken hatékony bírói jogvédelmet biztosítson.
56.
Így tehát azt javaslom, hogy a Bíróság tekintse megalapozottnak a Bizottság által felhozott első kifogást.
2.
A második kifogásról
a)
A felek érvei
57.
A Bizottság azt állítja, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) a vitatott ítéletekben az alkotmányt olyan módon értelmezte, amely ellentétes az uniós jogrend alapelveivel, nevezetesen az uniós jog elsőbbségével, autonómiájával, tényleges érvényesülésével és egységes alkalmazásával, valamint a Bíróság ítéleteinek kötelező hatályával. Közelebbről, a 2021. október 7‑i ítélet indokolásából kitűnik, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének a Bíróság által adott értelmezése, amely lehetővé teszi a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróságok számára a KRS határozatainak hatékony bírósági felülvizsgálatát, és a jogvitáknak a jogalkotó által hatályon kívül helyezett vagy nem alkotmányosnak nyilvánított rendelkezések alapján történő eldöntését, továbbá valamely bíró kinevezése szabályszerűségének értékelését a felek hatékony bírói jogvédelemhez való jogának biztosítása érdekében, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) ultra viresnek tekintette, és úgy ítélte meg, hogy az jogellenesen sérti a lengyel alkotmányos identitást.
58.
A 2021. október 7‑i ítélet a Bíróság ítéletei kötelező hatályának elvét megsértve azt is megállapítja, hogy az EUSZ 2. cikkel összefüggésben értelmezett EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének a Bíróság által kialakított értelmezése a lengyel jogrendben nem vált ki joghatásokat. Egyébiránt a Bizottság elutasítja a Lengyel Köztársaságnak az „alkotmányos identitásra” való hivatkozását, emlékeztetve arra, hogy bár az Unió tiszteletben tartja a tagállamok nemzeti identitását, az nem igazolhatja az Unió alapvető értékeinek, például a jogállamiságnak és az igazságszolgáltatás függetlenségének a megsértését.
59.
Ami a 2021. július 14‑i ítéletet illeti, a Bizottság előadja, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) azon megállapítása, hogy nemcsak a Bíróság által a Bizottság kontra Lengyelország végzésében elrendelt ideiglenes intézkedések, hanem a lengyel igazságszolgáltatási rendszerre vonatkozóan az EUMSZ 279. cikk alapján meghozandó bármely jövőbeli ideiglenes intézkedés sem alkotmányos, azzal a következménnyel jár, hogy ezen intézkedéseket megfosztja minden kötelező joghatásuktól Lengyelországban, és így sérti az uniós jog elsőbbségének és tényleges érvényesülésének elvét, valamint a Bíróság ítéletei kötelező jellegének elvét.
60.
A Lengyel Köztársaság osztja a Bizottság álláspontját, és hozzáteszi, hogy az uniós jog tényleges érvényesülése nem térhet el tagállamonként, és hogy a Szerződések célkitűzéseinek megvalósítása nem lehetséges az uniós jog egységes alkalmazása nélkül.
b)
Elemzés
1) A Bíróság vonatkozó ítélkezési gyakorlata
61.
Az alábbiakban emlékeztetni kívánok azokra az elvekre, amelyek az uniós jog elsőbbségének elvére és az EUSZ 4. cikk (2) bekezdése értelmében vett „nemzeti identitás” fogalmára vonatkozó ítélkezési gyakorlatból következnek.
62.
Az Internationale Handelsgesellschaft ügyben hozott ítélettől (
21
) – amelyben a Bíróság megerősítette, hogy az uniós jog (akkor közösségi jog) elsőbbséget élvez a nemzeti joggal szemben, ideértve a nemzeti alkotmányos rendelkezéseket is – az újabb ítéletekig, így az Euro Box Promotion és társai ítéletig és az RS (Alkotmánybírósági ítéletek hatása) ítéletig (
22
) a Bíróság ítélkezési gyakorlata egyértelmű választ ad a jelen ügy által felvetett azon kérdésekre, amelyek az uniós jog elsőbbsége elvének megkérdőjelezésével kapcsolatosak, amennyiben az a nemzeti alkotmánybíróság szerint valamely tagállam alkotmányos identitásába ütközne. Az ugyanis, hogy valamely tagállam nem érvényesítheti nemzeti – sőt alkotmányos – identitását a közvetlen hatállyal rendelkező uniós joggal szemben, az uniós jogrend szerves részét képező általános elvek összességéből ered, amelyek az elsőbbség elve köré épülnek. Ezek az elvek, amelyek többek között az uniós jog önálló jellegéből erednek, magukban foglalják egyebek mellett a tagállamok egyenlőségét, (
23
) a lojalitás elvét és a lojális együttműködés elvét.
63.
Ily módon a Bíróság már az 1964. július 15‑iCosta kontra E.N.E.L. ítéletben (6/64, EU:C:1964:66, 1159 és 1160. o.) elismerte, hogy a közösségi jog elsőbbségének elvéből az következik, hogy a Szerződésből eredő és ezáltal önálló jogforrásból származó joggal szemben – annak eredeti, sajátos természetéből adódóan – bírói úton nem érvényesíthető semmiféle nemzeti szabály anélkül, hogy e jog el ne veszítené uniós jellegét, és anélkül, hogy ez magának az Uniónak a jogi alapjait meg ne kérdőjelezné. Egyébiránt a Bíróság ebben az ítéletben hangsúlyozta, hogy a közösségi jog végrehajtásának kötelezettsége nem változhat egyik tagállamról a másikra az utólagos nemzeti jogalkotástól függően anélkül, hogy az ne veszélyeztetné az EGK‑Szerződés céljainak megvalósulását, és nem eredményezhet az e Szerződés által tiltott, állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetést. (
24
)
64.
A Bíróság hangsúlyozta, hogy mivel kizárólagos hatáskörébe tartozik az uniós jog végérvényes értelmezése, e hatáskör gyakorlása során végső soron a Bíróság feladata, hogy e jog releváns rendelkezéseire tekintettel pontosítsa az uniós jog elsőbbsége elvének hatályát, így ez a hatály nem függhet sem a nemzeti jog rendelkezéseinek értelmezésétől, sem pedig az uniós jog rendelkezéseinek valamely nemzeti bíróság általi olyan értelmezésétől, amely nem felel meg a Bíróság általi értelmezésnek. (
25
)
65.
Következésképpen kizárólag a Bíróság rendelkezik hatáskörrel arra, hogy véglegesen elbírálja az uniós jog és valamely tagállam alkotmányos identitása közötti összeütközést.
66.
Egyébiránt a Bíróság kifejezetten kimondta, hogy az elsőbbség elve értelmében nem sértheti az uniós jog egységességét és tényleges érvényesülését az, hogy a tagállam – akár alkotmányos jellegű – nemzeti jogi rendelkezésekre hivatkozik. Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az uniós jog elsőbbségének elvéhez kapcsolódó hatások a tagállamok valamennyi szervére vonatkoznak, anélkül hogy többek között a belső rendelkezések – ideértve az alkotmányos jellegűeket is – akadályozhatnák azt. (
26
) Ezenkívül a Bíróság több alkalommal is emlékeztetett arra, hogy a közvetlen hatállyal bíró uniós jog bármely rendelkezésének teljes egészében történő alkalmazására irányuló kötelezettséget elengedhetetlennek kell tekinteni az uniós jog valamennyi tagállamban történő teljes körű alkalmazásának garantálása érdekében, ami kizárja annak lehetőségét, hogy a tagállamok az uniós jogrenddel szemben bármilyen egyoldalú intézkedésre hivatkozzanak. (
27
) Az uniós jog elsőbbsége elvének tiszteletben tartására irányuló, fent említett kötelezettség emellett az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében rögzített lojális együttműködés elvének kifejeződése, amely megköveteli, hogy hagyjanak figyelmen kívül bármely, akár utólag keletkezett nemzeti rendelkezést, amely ellentétes az az uniós jog közvetlen hatállyal bíró szabályával. (
28
)
67.
A Bíróság azt is kimondta, hogy az EUSZ 4. cikk (2) bekezdésének nem célja, és nem is hatása, hogy lehetővé tegye valamely tagállam alkotmánybíróságának – többek között az EUSZ 4. cikk (2) és (3) bekezdéséből, valamint az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségeinek megsértésével – valamely uniós jogi norma alkalmazásának figyelmen kívül hagyását azon az alapon, hogy ez a norma sérti az érintett tagállamnak a nemzeti alkotmánybíróság által meghatározott nemzeti identitását. (
29
)
68.
Közelebbről, nem lehet megalapozottan állítani, hogy azok a követelmények, amelyek az uniós tagság és az Unióban való részvétel feltételeiként olyan értékek és elvek tiszteletben tartásából erednek, mint az EUSZ 2. cikkben és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében foglalt jogállamiság, hatékony bírói jogvédelem és az igazságszolgáltatás függetlensége, alkalmasak lennének arra, hogy befolyásolják valamely tagállamnak az EUSZ 4. cikk (2) bekezdése értelmében vett nemzeti identitását. Ennélfogva ez utóbbi rendelkezés, amelyet az EUSZ 2. cikkben és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében foglalt rendelkezésekkel azonos rangú rendelkezések figyelembevételével kell értelmezni, nem mentesítheti a tagállamokat az e rendelkezésekből eredő követelmények tiszteletben tartása alól. (
30
)
69.
Ily módon, noha az Unió – ahogyan ez az EUSZ 4. cikk (2) bekezdéséből kitűnik – tiszteletben tartja a tagállamok alapvető politikai és alkotmányos berendezkedésének elválaszthatatlan részét képező nemzeti identitását, és így a tagállamok a jogállamisági elvek érvényesítésére irányuló kötelezettségük terén bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek, ebből egyáltalán nem következik, hogy ez az eredménykötelem tagállamonként eltérő lehet. A tagállamok ugyanis amellett, hogy az Unió által tiszteletben tartott, az alapvető politikai és alkotmányos berendezkedésük elválaszthatatlan részét képező, önálló nemzeti identitással rendelkeznek, a „jogállamiság” fogalmát is magukévá teszik, amelyben a saját alkotmányos hagyományaikból eredő közös értékként osztoznak, és amelynek folyamatos tiszteletben tartására vállaltak kötelezettséget. (
31
)
2) A jelen ügyre való alkalmazás
70.
Először is, mindenekelőtt a 2021. október 7‑i ítéletből kitűnik, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) megállapította, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése, valamint az EUSZ 2. cikk, ahogy azokat a Bíróság – többek között az A. B. és társai ítéletben, valamint a W. Ż. ítéletben – értelmezte, összeegyeztethetetlenek az alkotmánnyal.
71.
2021. október 7‑i ítéletének több pontjában a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) lényegében ultra vires jellegűnek és a lengyel alkotmányos identitást sértőnek minősíti a Bíróság fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatát, amely szerint az illetékes nemzeti bíróságok a hatékony bírói jogvédelem biztosítása érdekében felülvizsgálhatják a KRS határozatait, és szükség esetén mellőzhetik az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének értelmezésével ellentétes nemzeti rendelkezések alkalmazását, vagy akár megvizsgálhatják a bíró kinevezésére irányuló eljárás szabályszerűségét. (
32
)
72.
A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) e tekintetben különösen két érvre hivatkozik. Egyrészt úgy véli, hogy a bírák kinevezésére irányuló eljárás szabályszerűségének vizsgálatára vonatkozóan a nemzeti bíróságok számára elismert hatáskör korlátozza a Lengyel Köztársaság elnökének azon alkotmányos előjogát, hogy a KRS javaslatára kinevezze a bírót. Másrészt úgy véli, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése értelmében vett, a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság követelményének a lengyel bíróságok általi alkalmazása megkérdőjelezi a Lengyel Köztársaság elnöke által kibocsátott kinevezési aktusok jogszerűségét, és ily módon sérti az alkotmány 179. cikkének és 144. cikke (3) bekezdése 17. pontjának együttesen értelmezett rendelkezéseit, amelyek megtiltják a bírák kinevezését követően a bírák felmentését vagy vizsgálatát.
73.
Amint az a 2021. október 7‑i ítélet rendelkező részének 2. és 3. pontjából kitűnik, az EUSZ 2. cikk és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének alkotmányellenesnek nyilvánítása az uniós jog elsőbbsége elvének nyílt megkérdőjelezését jelenti. Ezek a rendelkezések a Szerződések alapvető normáit rögzítik, amelyek a jogállamiság szerves részét képezik, és amelyek valamennyi tagállamban közösek.
74.
Továbbá az alkotmánynak a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) által elfogadott értelmezése nemcsak az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését sérti – amint azt az első kifogás kapcsán megállapítottam –, hanem ennél is tovább megy: e rendelkezést, amelyet a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) „a Bíróság ítélkezési gyakorlatában rekonstruált szabályoknak” minősít, meg kívánja fosztani a lengyel területen gyakorolt minden joghatásától. Ez egyértelműen kitűnik a 2021. október 7‑i ítélet indokolásának 10. szakaszából, amelyben a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) arra kötelezi a lengyel hatóságokat, különösen a bíróságokat, hogy tartózkodjanak a Bíróság által értelmezett ezen normák alkalmazásától. A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) az ítéletei erga omnes kötelező és végleges, az alkotmány 190. cikkének (1) bekezdésében biztosított jellegére támaszkodva úgy határoz, hogy valamennyi állami szerv – ideértve a jogalkotót, a rendes és közigazgatási bíróságokat, valamint a Sąd Najwyższyt (legfelsőbb bíróság) is – köteles végrehajtani a 2021. október 7‑i ítéletet.
75.
Következésképpen az említett ítélet, amely példa nélküli szembehelyezkedést jelent, valamennyi lengyel állami szerv – ideértve az uniós jogot esetlegesen alkalmazó bíróságokat is – számára megtiltja, hogy eleget tegyenek az uniós jog elsőbbségéből, autonómiájából és tényleges érvényesüléséből eredő azon kötelezettségeknek, amelyek az EUSZ 2. cikkel összefüggésben értelmezett EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdése teljes érvényesülésének biztosítására irányulnak. Ennélfogva a 2021. október 7‑i ítélet sérti a Bíróság ítéleteinek kötelező hatályát is, amely az uniós jogrend alapvető alkotóeleme.
76.
Végül, a 2021. október 7‑i ítélet rendelkező részének 1. pontját véleményem szerint nem lehet másként értelmezni, mint az EUSZ 1. cikk első és második bekezdése és az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése – amelyek az EU‑Szerződés legalapvetőbb rendelkezései közé tartoznak – érvényességének közvetlen megkérdőjelezéseként. A Trybunał Konstytucyjny (Alkotmánybíróság) szerint e megkérdőjelezést az indokolta, hogy az Unió új szakaszba lépett, amelyben az Unió szervei ultra vires járnak el, továbbá hogy Lengyelországban már nem az alkotmány a legfelsőbb norma, és hogy ennek következtében e tagállam már nem képes szuverén és demokratikus államként működni. Amint arra a Bizottság rámutatott, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) különös aggodalomra okot adó állításáról van szó, amely megkérdőjelezi a Lengyel Köztársaság azon kötelezettségvállalását, hogy elfogadja az Unióhoz való csatlakozásából eredő jogi következményeket.
77.
Másodszor, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) 2021. július 14‑i ítéletében vitatja a Bíróság által az EUMSZ 279. cikk alapján elrendelt ideiglenes intézkedések kötelező hatályát. Közelebbről, e bíróság úgy véli, hogy az ilyen intézkedések, amennyiben a lengyel bíróságok szervezetére, hatáskörére és működésére, valamint a rájuk alkalmazandó belső eljárásokra vonatkoznak, sértik a hatáskör‑átruházás elvét és a lengyel alkotmányos identitást. (
33
) Azt is állítja, hogy ezek az intézkedések, köztük a Bizottság kontra Lengyelország végzés, túllépik az uniós jog korlátait, és sértik a lengyel alkotmányos rendet.
78.
A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) álláspontját az alkotmánynak mint a belső jogrend legfelsőbb normájának az elsőbbségére alapítja, és ezáltal úgy véli, hogy a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) fegyelmi tanácsának hatáskörét felfüggesztő Bizottság kontra Lengyelország végzés nem érvényesülhet. Véleménye szerint annak elismerése, hogy a Bíróság által a bírói függetlenség megőrzése érdekében elrendelt ideiglenes intézkedések kötik a nemzeti hatóságokat, elferdítené mind a demokratikus jogállamiságnak az alkotmány 2. cikkében rögzített lengyel alkotmányos elvét, mind pedig az uniós szerződésekben előírt hatáskör‑átruházás elvéből eredő hatáskörmegosztást.
79.
Ezenkívül a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) azt rója fel a Bíróságnak, hogy állítólagosan általa „létrehozott” normákat írt elő, amelyeket a lengyel alkotmánybíróság az alkotmánnyal összeegyeztethetetlennek ítél. Ebből azt a következtetést vonja le, hogy az ultra vires meghozottnak tekintett ezen normákat illetően az uniós jog elsőbbségének elve és közvetlen hatálya immár nem alkalmazható. A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) az ítéletei végleges, egyetemesen kötelező és ex tunc hatályú jellegére hivatkozva valamennyi lengyel állami szervet arra kötelez, hogy tartózkodjanak az ideiglenes intézkedések, tágabb értelemben pedig minden olyan uniós norma alkalmazásától, amely véleménye szerint túllépi a Szerződések által biztosított hatáskört.
80.
Ehhez hozzá kell tenni, hogy 2021. július 14‑i ítéletében a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) nemcsak a Bíróság által a Bizottság kontra Lengyelország végzésben elrendelt ideiglenes intézkedések erejét és kötelező jellegét kérdőjelezi meg, hanem a lengyel igazságszolgáltatási rendszerre vonatkozóan az EUMSZ 279. cikk alapján elrendelendő bármely jövőbeli ideiglenes intézkedését is. Ezáltal e bíróság vitatja a Szerződések azon rendelkezéseit, amelyekre a Bíróság ezen intézkedéseket alapítja, nevezetesen az EUSZ 4. cikk (3) bekezdését és az EUMSZ 279. cikket.
81.
E tekintetben emlékeztetni kívánok arra, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) által hivatkozott belső rendelkezések alkotmányos jellege semmi esetre sem igazolhatja a Bíróság határozatai elsőbbsége, közvetlen hatálya és kötelező jellege elvének lerontását. Ennélfogva az EUSZ 2. cikkből, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből, valamint az EUMSZ 279. cikkből eredő követelmények megkerülése érdekében ezen alkotmányos normákra, valamint arra az érvre való hivatkozás, amely szerint a tagállamok igazságszolgáltatási szervezete a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartozik, továbbra is összeegyeztethetetlen az uniós jogrend egységességével, autonómiájával és tényleges érvényesülésével.
82.
Ez utóbbi észrevétel, amely a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) által az uniós jog elsőbbsége elve alkalmazásának meghiúsítása érdekében az alkotmányos rendelkezésekre való hivatkozásra vonatkozik, harmadszor arra indít, hogy elmélyítsem a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) által a vitatott ítéletekben kifejtett érvelés elemzését, amely többek között a Lengyel Köztársaság EUSZ 4. cikk (2) bekezdése értelmében vett alkotmányos identitásának szükségszerű tiszteletben tartására támaszkodik.
83.
Megjegyzem, hogy a vitatott ítéletekben a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) az EUSZ 4. cikk (2) bekezdésére utalva a Lengyel Köztársaság „alkotmányos identitására” hivatkozik annak megállapítása érdekében, hogy az elsődleges uniós jog bizonyos rendelkezései összeegyeztethetetlenek ezzel az elvvel. Másként fogalmazva, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) az „alkotmányos identitásra” hivatkozik, miközben a Szerződésnek a „nemzeti” identitásra vonatkozó rendelkezésére támaszkodik. Ami az e két fogalom közötti kapcsolatot illeti, úgy vélem, hogy bár kétségtelenül mutatnak átfedési pontokat, a nemzeti identitás fogalma tágabb terjedelmű, mivel nem korlátozódik kizárólag az alkotmányos szövegekben formálisan megjelenő elemekre. Ezzel szemben az alkotmányos identitás fogalmát szűkebb hatály jellemzi, mivel az a tagállam alkotmányában kimondott elvekre és értékekre korlátozódik.
84.
Úgy vélem, hogy ez az alkotmányos identitással kapcsolatos kérdés vizsgálatra érdemes, anélkül azonban, hogy túllépnék a jelen ügy keretein és általános elméletet alakítanék ki, annál is inkább, mivel ezt a kérdést esetről esetre, a Bíróság alapos és kizárólagos ellenőrzése mellett kell vizsgálni.
85.
E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a nemzeti identitásra vonatkozó, az EUSZ 4. cikk (2) bekezdésében előírt kikötés rendszertani értelmezéséből és alkalmazásából egyáltalán nem következik, hogy a Bíróság azt olyan tényezőnek tekintené, amely korlátozhatja az elsőbbség érinthetetlen elvét. Az ítélkezési gyakorlatban az egyik olyan terület, ahol a „nemzeti identitásra” jelentős mértékben hivatkoznak, többek között a belső piac alapvető szabadságait korlátozó nemzeti intézkedések vizsgálatát érinti. Ezekben az ügyekben a nemzeti identitás tiszteletben tartására mind az eltérés önálló alapjaként, mind pedig a fennálló igazolások – mint például a közrend – értelmezésére vonatkozó szabályként hivatkoztak. (
34
)
86.
A jelen indítványban az ítélkezési gyakorlat néhány példáján alapuló rövid összefoglaló ismertetésére szorítkozom.
87.
Első funkciójában az EUSZ 4. cikk (2) bekezdését olyan eszközként alkalmazzák, amely lehetővé teszi valamely alapvető szabadság alkalmazásától való eltérést igazoló, közérdeken alapuló kényszerítő indok azonosítását. Például ebben az összefüggésben a Bíróság megvizsgálta, hogy valamely hivatalos nyelv megőrzését célzó nemzeti szabályozás igazolhatja‑e az eltérést. (
35
) Alkalmazásának egy második példája a személyek szabad mozgáshoz való jogának olyan nemzeti szabályokon alapuló korlátozására vonatkozik, amelyek korlátozzák a nemesi címekre való hivatkozás lehetőségét a névviselésben. (
36
) Egy harmadik példa arra a kérdésre vonatkozik, hogy a német alaptörvény (Grundgesetz) 1. cikkében foglalt emberi méltóság elve igazolhatja‑e a szolgáltatásnyújtás szabadságának korlátozását. (
37
)
88.
Második funkciójában az EUSZ 4. cikk (2) bekezdését egyes másodlagos jogi rendelkezések értelmezésének paramétereként használják, a tagállamok alapvető struktúráihoz vagy alapvető funkcióihoz kapcsolódó összefüggésben. (
38
)
89.
Mindazonáltal, és ebben rejlik az elemzés lényeges eleme, az EUSZ 4. cikk (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlat – ellentétben a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) által felvetettekkel – nem teszi lehetővé, hogy a nemzeti identitást olyan elemnek tekintsék, amely alkalmas arra, hogy meghiúsítsa az elsőbbség elvének teljes körű alkalmazását. Amint az a fenti elemzésből következik, az uniós jog elsőbbsége és a tagállamok nemzeti identitása közötti ellentét valójában pszeudo‑konfliktusnak tűnik, mivel e két fogalom az uniós jogrendben eltérő funkciókat tölt be.
90.
Másodszor, szükségesnek tartom kiemelni, hogy az EUSZ 4. cikk (2) bekezdése nem tekinthető ellentétesnek az EUSZ 2. cikkel és az abban foglalt alapvető értékekkel. (
39
) Amint azt a Bíróság hangsúlyozta, „[bár] a tagállamok az alapvető politikai és alkotmányos struktúráikban rejlő, az Unió által tiszteletben tartott eltérő nemzeti identitással rendelkeznek, a »jogállamiság« fogalmához ragaszkodnak, amelyet saját alkotmányos hagyományaik közös értékeként osztanak, és amelynek következetes tiszteletben tartására kötelezettséget vállaltak”. (
40
) Ebből következik, hogy egy tagállam alkotmányos identitása nem élvezhet elsőbbséget az Unió és tagállamai demokratikus alapjaival, illetve az EUSZ 2. cikkében foglalt közös értékekkel szemben. (
41
) A jogállamiság változó geometriájú megközelítése nem fogadható el az uniós jog alkalmazása során. Amint azt a Bíróság hangsúlyozta, amennyiben egy tagállami alkotmánybíróság arra az álláspontra jut, hogy a másodlagos uniós jognak a Bíróság által értelmezett valamely rendelkezése sérti az e tagállam nemzeti identitásának tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettséget, az említett alkotmánybíróság köteles felfüggeszteni az eljárást, és e rendelkezés érvényességének az EUSZ 4. cikk (2) bekezdése fényében való vizsgálata érdekében az EUMSZ 267. cikk alapján előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordulni a Bírósághoz. (
42
)
91.
Végeredményben, még ha ismétlem is magam, a jelen ügyben felvetett központi kérdés az elsőbbség elvének a Bíróság általi alkalmazására vonatkozik, függetlenül attól, hogy azt az alkotmánybíróság hallgatólagosan vagy közvetlenül teszi‑e fel, amikor vitatja a Bíróság hatáskörét az uniós jog és valamely tagállam alkotmányos identitása közötti összeütközés esetén a végső döntés meghozatalára. E kérdés megválaszolásához egy alapvető megállapításra kell támaszkodni: az uniós tagság feltétele „egy olyan jogi struktúrához [való csatlakozás], amely azon az alapvető előfeltevésen alapul, mely szerint minden tagállam osztozik az összes többi tagállammal az Unió alapjául szolgáló, az EUSZ 2. cikkben foglalt közös értékekben, és elismeri, hogy azok osztják ezen értékeket vele”. (
43
)
92.
Kétségtelen, hogy valamely állam akarata ellenére nem kötelezhető az Unióhoz való csatlakozásra. (
44
) Ha azonban szuverén döntést hozott a csatlakozásról, akkor be kell tartania a „játékszabályokat”, az EUSZ 49. cikkel összhangban, amely előírja a tagállamok számára, hogy a csatlakozás után tartsák tiszteletben az Unió értékeit – azokat az értékeket, amelyeket szabadon és tudatosan elfogadtak. (
45
) Másként fogalmazva, amint arra a Bíróság a legteljesebb összetételében, teljes ülésben eljárva emlékeztett, „az EUSZ 2. cikkben foglalt értékek tagállam általi tiszteletben tartása a Szerződések e tagállamra való alkalmazásából eredő valamennyi jog gyakorlásának feltételét képezi […]. Ezen értékek tiszteletben tartása ugyanis nem redukálható olyan kötelezettséggé, amelyet a tagjelölt országnak az Unióhoz való csatlakozása érdekében kell teljesítenie, és amely alól a csatlakozását követően mentesülhet.” (
46
)
93.
Ebből a szempontból az EUSZ 4. cikk (2) bekezdése nem akadály, hanem az uniós jogrend és a nemzeti jogrendek közötti termékeny párbeszédre szólít fel. Ahelyett, hogy merev egységességet írna elő, lehetővé teszi egy olyan európai projekt létrehozását, amely nem merev és monolitikus piramis, hanem finom és dinamikus hálózat, ahol a nemzeti sajátosságok elismerése erősíti az egység kohézióját. (
47
) Ugyanakkor az uniós jog egységesítő erejének biztosítása érdekében alapvető fontosságú, hogy végső soron a Bíróság mondja ki az „utolsó szót”.
94.
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) azon megállapítása, hogy az EUSZ 2. cikk, az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése és az EUMSZ 279. cikk összeegyeztethetetlen az alkotmánnyal, nyilvánvalóan sérti az uniós jogrend alapelveit, sőt, mondhatnám, homlokegyenest szembemegy azokkal. Ezek az álláspontok nemcsak a Bíróság ítéleteinek tekintélyét sértik, hanem a Szerződések által a tagállamokra rótt valamennyi értéket és kötelezettséget is. Ennélfogva a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) által elfogadott értelmezés súlyosan sérti az uniós jog elsőbbségét, autonómiáját, egységességét és tényleges érvényesülését.
95.
Így tehát azt javaslom, hogy a Bíróság tekintse megalapozottnak a Bizottság által felhozott második kifogást.
3.
A harmadik kifogásról
a)
A felek érvei
96.
Harmadik kifogásával a Bizottság azt rója fel a Lengyel Köztársaságnak, hogy nem tartja tiszteletben az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében és a Charta 47. cikkében foglalt követelményeket. E követelmények a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) függetlenségére, pártatlanságára és jogszerűségére vonatkoznak.
97.
Közelebbről, a Bizottság úgy véli, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) már nem felel meg e garanciáknak a bírák 2015. decemberi kinevezése és elnökének 2016. decemberi megválasztása során történt szabálytalanságok miatt. 2015 decemberében a Szejm nyolcadik parlamenti ciklusa megválasztott három személyt (M. M., H. C. és L. M.) olyan bírák helyettesítésére, akiknek a megbízatása lejárt, miközben a hetedik parlamenti ciklus során már három másik bírót (R. H., A. J. és K. Ś) megválasztottak ugyanezen tisztségek betöltésére 2015 októberében. A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) 2015. december 3‑i és 9‑i ítéletében megállapította, hogy a három bírónak a nyolcadik parlamenti ciklusban történő megválasztása ellentétes az alkotmánnyal. Márpedig a jogellenesen megválasztott három bíró esküt tett, és engedélyt kapott az ítélkezésre, míg a jogszerűen megválasztott bírák nem tudtak hivatalba lépni.
98.
Ezenfelül a Bizottság hangsúlyozza, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) elnöki tisztségére pályázók kiválasztására irányuló eljárás, amely J. P. 2016 decemberében történő kinevezéséhez vezetett, súlyos szabálytalanságokat hordozott.
99.
A Lengyel Köztársaság, miközben osztja a Bizottság álláspontját, pontosítja, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) összetételének szabálytalansága a fő indoka az ítéletei érvényessége megkérdőjelezésének.
b)
Elemzés
1) A Bíróság vonatkozó ítélkezési gyakorlata
100.
Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően bármely olyan bíróságot, amely az uniós joggal kapcsolatos kérdésekről dönthet, a függetlenség és a pártatlanság megfelelő garanciáinak kell öveznie, és azt törvényben kell létrehozni. (
48
) E követelmények az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésében és a Charta 47. cikke második bekezdésének első mondatában rögzített hatékony bírói jogvédelem elvéből következnek, amelynek értelmében mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és észszerű időn belül tárgyalja.
101.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a függetlenségi és pártatlansági garanciák olyan szabályok meglétét igénylik – különösen, ami a fórum összetételét és a tagjai kinevezését illeti –, amelyek a jogalanyok számára biztosítják minden, az említett fórum külső tényezők általi befolyásolhatatlanságára, valamint az ütköző érdekek vonatkozásában való semlegességére vonatkozó jogos kétség kizárását. (
49
)
102.
Ezenkívül a „törvény által megelőzően létrehozott […] bíróságra” vonatkozó követelmény célja annak elkerülése, hogy az igazságszolgáltatási rendszer szervezését a végrehajtó hatalom mérlegelési jogkörére bízzák, és hogy ezt a területet a törvényhozó hatalom által a hatáskörének gyakorlására vonatkozó szabályoknak megfelelően elfogadott törvény szabályozza. Ez a kifejezés többek között a jogállamiság elvét tükrözi, és nem csupán a bíróság fennállásának jogi alapjára vonatkozik, hanem az egyes ügyekben az eljáró tanács összetételére, valamint a belső jog bármely más rendelkezésére, amelynek megsértése szabálytalanná teszi egy vagy több bíró részvételét az ügy vizsgálatában, ami magában foglalja különösen az érintett bíróság tagjainak függetlenségére és pártatlanságára vonatkozó rendelkezéseket. (
50
)
103.
Ami e követelmény megsértését illeti, a Bíróság megállapította – e tekintetben az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatát alapul véve –, hogy a bíráknak az érintett igazságszolgáltatási rendszer keretében történő kinevezése során elkövetett szabálytalanság a törvény által létrehozott bíróság követelményének megsértését vonja maga után, különösen akkor, ha e szabálytalanság olyan természetű és súlyú, hogy azzal a valós veszéllyel jár, hogy más hatalmi ágak – különösen a végrehajtó hatalom – jogosulatlanul gyakoroljanak valamely mérlegelési jogkört, veszélyeztetve a kinevezési eljárás eredményének feddhetetlenségét, ezáltal kétséget ébresztve a jogalanyokban az érintett bíró vagy bírák függetlenségét és pártatlanságát illetően. Ez az az eset, amikor a bírósági rendszer kialakításának és működésének szerves részét képező alapvető szabályok alkalmazásáról van szó. (
51
) A Bíróság ily módon pontosította, hogy az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy csak a bírák kinevezésére és hivatalba lépésére vonatkozó eljárás alapvető szabályainak megsértése minősülhet az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt európai egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény, a továbbiakban: EJEE) 6. cikke (1) bekezdése megsértésének. (
52
)
2) A jelen ügyre való alkalmazás
i) A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) bíráinak az alkotmány állítólagos megsértésével történő kinevezéséről
104.
Mindjárt az elején ki kell emelni, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése értelmében vett „bíróságnak” minősül, mivel az uniós jog alkalmazásával és értelmezésével kapcsolatos kérdésekről határozhat. (
53
) E következtetést megerősítik többek között a vitatott ítéletek, amelyekre a jelen kereset első és második kifogása vonatkozik. (
54
)
105.
A jelen ügyben a Lengyel Köztársaság Szejmje (nyolcadik parlamenti ciklus) 2015. december 2‑án három személyt (M. M., H. C. és L. M.) nevezett ki a Trybunał Konstytucyjnybe (alkotmánybíróság) a 2015. november 6‑án megüresedett álláshelyek betöltésére. Márpedig az előző Szejm (hetedik parlamenti ciklus) 2015. október 8‑án már elfogadott határozatokat három másik bíró (R. H., A. J. és K. Ś) ugyanezen tisztségbe történő megválasztásáról.
106.
A 2015. december 3‑i K 34/15. sz. ítéletében (
55
) a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) többek között megerősítette, hogy a Szejm hetedik parlamenti ciklusa jogosult volt három bírót kijelölni azon bírák helyett, akiknek a megbízatása 2015. november 6‑án járt le. Ezenkívül a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) megállapította a Lengyel Köztársaság elnökének azon kötelezettségét, hogy eskesse fel a Szejm hetedik parlamenti ciklusában megválasztott három személyt (R. H., A. J. és K. Ś) azon bírák helyére, akiknek a megbízatása 2015. november 6‑án lejárt. Egyébiránt 2015. december 9-én a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) a K 35/15. sz. ítéletében (
56
) érvénytelennek nyilvánította a 2015. november 19-i ustawa o zmianie ustawy z dnia 25 czerwca 2015 r. o Trybunale Konstytucyjnym (az alkotmánybíróságról szóló 2015. június 25-i törvény módosításáról szóló törvény) által módosított, 2015. június 25-i ustawa o Trybunale Konstytucyjnym (az alkotmánybíróságról szóló törvény) (
57
) 137a. cikkét, amelynek értelmében a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) azon bírái esetében, akiknek a megbízatása 2015‑ben járt le, a pályázat benyújtásának határideje e rendelkezés hatálybalépésétől számított hét nap volt. Az alkotmányellenesség a Trybunał Konstytucyjnyn (alkotmánybíróságon) belüli bírói álláshelyek választáson alapuló betöltésére vonatkozott azon bírák helyett, akiknek a megbízatása 2015. november 6‑án lejárt.
107.
A kinevezés szabálytalanságának 2015. decemberi megállapítása ellenére az érintett három bíró esküt tett a Lengyel Köztársaság elnöke előtt, és 2016. december 20‑án J. P. bíró, az A. R. elnök nyugdíjba vonulását követően „az elnöki tisztséget betöltő bíró” engedélyezte, hogy ítélkezési tevékenységet lássanak el. A 2015 októberében megválasztott három bíró soha nem tudott hivatalba lépni, mivel nem tettek esküt.
108.
Amint arra a Bizottság rámutatott, a fent említett három bírónak a Trybunał Konstytucyjnybe (alkotmánybíróság) történő kinevezése és hivatalba lépése a lengyel állam szervezetének és működésének szerves részét képező, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) bíráinak kinevezésére vonatkozó alkotmányos elv nyilvánvaló megsértésének minősül. A Bizottság azt is jelzi – anélkül, hogy ezt a Lengyel Köztársaság vitatná –, hogy a Bizottság 2022. július 15‑i indokolással ellátott véleményére adandó válasz határidejének (2022. szeptember 15.) lejártától a mai napig a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) 2015. december 3‑i és 9‑i két ítélete közül egyiket sem hajtották végre, M. M. bíró pedig továbbra is a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) tagja.
109.
Azt is hasznosnak tartom megjegyezni, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága a 2021. augusztus 7‑i Xero Flor w Polsce sp. z o.o. kontra Lengyelország ítéletében (
58
) megerősítette, hogy ez a helyzet sérti a bírák Trybunał Konstytucyjnybe (alkotmánybíróság) történő kinevezésének egyik alapelvét, ami sérti az EJEE 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „törvény által létrehozott bírósághoz” való jogot. Ebből következik, hogy ez súlyosan veszélyezteti az alkotmánybíróság függetlenségét és pártatlanságát, noha az EUSZ 19. cikk és a Charta 47. cikke ilyen garanciákat ír elő a nemzeti bíróságok számára.
ii) A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) elnökének kinevezésére irányuló eljárást érintő állítólagos szabálytalanságokról
110.
Úgy vélem továbbá, hogy a súlyos szabálytalanságok a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) elnökének kinevezésére irányuló eljárást is érintették.
111.
Különösen, a lengyel jogalkotó a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) korábbi elnöke hivatali idejének lejártához (2016. december 19.) közelítve átfogóan felülvizsgálta a jelöltek kiválasztására irányuló eljárást. Új, „elnöki tisztséget betöltő bíró” álláshelyet hoztak létre, amely az alkotmányban nem szerepel; az alkotmány 194. cikkének (2) bekezdése csak az elnököt és az elnökhelyettest ismeri. 2016. december 20‑án, vagyis a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) korábbi elnökének távozását követő napon a Lengyel Köztársaság elnöke J. P.‑t nevezte ki erre az újonnan létrehozott álláshelyre. Ugyanezen a napon J. P. engedélyezte, hogy a három szabálytalanul kinevezett bíró részt vegyen az ítélkezésben, és összehívta a teljes ülést. A jelen lévő tizennégy bíró közül nyolc megtagadta a szavazásban való részvételt, és annak a tizenötödik bíró részvételét lehetővé tévő elhalasztását kérte. Ezt a kérelmet elutasították, és J. P.‑t a jelen lévő tizennégy tag közül pusztán öt (köztük azon három bíró, akiknek a kinevezése már vitatott volt) szavazatával megválasztották a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) elnökévé. (
59
)2016. december 21‑én a Lengyel Köztársaság elnöke a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) elnökévé nevezte ki őt.
112.
Az események e sorozata véleményem szerint bizonyítja a jogalkotó és a végrehajtó hatalomnak a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) összetételére és működésére gyakorolt közvetlen és konkrét befolyását, ami a politikai beavatkozás magas kockázatát idézi elő. A kinevezési eljárás integritása, a jogalanyoknak az e bíróság függetlenségébe vetett bizalma, valamint az EUSZ 19. cikkben és a Charta 47. cikkében előírt garanciák tiszteletben tartása alapvetően sérült.
113.
Egyébiránt, amint arra a Bizottság rámutat, megalapozottan lehetett volna a Trybunał Konstytucyjnytől (alkotmánybíróság) óvatos hozzáállást várni az e szabálytalanságokból eredő kétségek eloszlatása érdekében. Ehelyett M. M. olyan ügyekben járt el, amelyek közvetlenül érintették saját kinevezésének jogszerűségét, megsértve ezzel a pártatlanság követelményét. (
60
)
114.
Végeredményben és a fentiekre tekintettel nem kétséges, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) nem minősíthető független és pártatlan „törvény által létrehozott bíróságnak”, amint azt az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikke által megerősített második albekezdése megköveteli. E hiányosság ugyanis aláássa a jogalanyok arra vonatkozó jogos bizalmát, hogy a nemzeti bíróságok képesek az uniós jogot az európai normáknak megfelelően alkalmazni, és ezáltal veszélyezteti az uniós jogrend integritását és tényleges érvényesülését.
115.
Következésképpen és a nem vitatott tények alapján úgy vélem, hogy a három bíró 2015. decemberi, valamint J. P. bírónak a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) elnöki tisztségére történő kinevezésére irányuló eljárást több olyan szabálytalanság terhelte, amelyek „nyilvánvalónak és súlyosnak” minősíthetők.
116.
A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy a Lengyel Köztársaság nem teljesítette az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségét, vagyis nem gondoskodott arról, hogy a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) megfeleljen a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság követelményének.
117.
A fenti indokok alapján azt javaslom, hogy a Bíróság tekintse megalapozottnak a Bizottság által felhozott harmadik kifogást.
VI. A költségekről
118.
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
119.
Az általam javasolt döntés szerint a Lengyel Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségeinek, valamint a Bizottság költségeinek viselésére.
VII. Végkövetkeztetés
120.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság:
1)
állapítsa meg, hogy a Lengyel Köztársaság – a Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiejnek (a Lengyel Köztársaság alkotmányának) a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság, Lengyelország) által a 2021. július 14‑én hozott ítéletében és a 2021. október 7‑én hozott ítéletében adott értelmezésére tekintettel – nem teljesítette az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségeit;
2)
állapítsa meg, hogy a Lengyel Köztársaság – a Lengyel Köztársaság alkotmányának a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság, Lengyelország) által a 2021. július 14‑én hozott ítéletében és a 2021. október 7‑én hozott ítéletében adott értelmezésére tekintettel – nem teljesítette az uniós jog autonómiájának, elsőbbségének, tényleges érvényesülésének és egységes alkalmazásának általános elveiből, valamint a Bíróság ítéletei kötelező hatályából eredő kötelezettségeit;
3)
állapítsa meg, hogy a Lengyel Köztársaság a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság, Lengyelország) három bírájának 2015 decemberében lefolytatott kinevezési eljárásában, valamint az elnökének 2016 decemberében lefolytatott kinevezési eljárásában elkövetett szabálytalanságok következtében nem felel meg a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság követelményeinek, ennélfogva nem teljesítette az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségeit;
4)
a Lengyel Köztársaságot kötelezze a saját költségein felül az Európai Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	Pescatore, P., L’ordre juridique des Communautés européennes: étude des sources du droit communautaire, Presses universitaires de Liège, Liège, 1973 (2. kiadás), 227. o.
(
3
)	Lásd többek között a Corte costituzionale (alkotmánybíróság, Olaszország) 2017. január 26‑i 24/2017. sz. végzését (IT:COST:2017:24).
(
4
)	Dz. U. 2021, 1309. pont (a továbbiakban: 2021. július 14‑i ítélet).
(
5
)	C‑791/19 R, a továbbiakban: Bizottság kontra Lengyelország végzés, EU:C:2020:277.
(
6
)	Dz. U. 2021, 1852. pont (a továbbiakban: 2021. október 7‑i ítélet).
(
7
)	Levade, A., „Identités constitutionnelles et hiérarchies”, Annuaire international de justice constitutionnelle, Economica, Presses Universitaires d’Aix‑Marseille, 2011, 455. o.
(
8
)	Lásd: az Ústavní soud (alkotmánybíróság, Cseh Köztársaság) Slovenské důchody XVII (Szlovák nyugdíjak, XVII., Holubec ügy) ítélete (a Pl. ÚS 2012. január 31‑i 5/12. száma), amelynek meghozatala a 2011. június 22‑iLandtová ítéletet (C‑399/09, EU:C:2011:415) követően történt. Lásd még: a Højesteret (legfelsőbb bíróság, Dánia) Dansk Industri (DI) acting for Ajos A/S kontra The estate left by A ítélete (az UfR 2016. december 6‑i 2017.824 H száma), amelynek meghozatala a 2016. április 19‑iDI ítéletet (C‑441/14, EU:C:2016:278) követően történt. Lásd még a Bundesverfassungsgerichtet (szövetségi alkotmánybíróság, Németország) illetően: 2020. május 5‑i 2 BvR 859/15 és társai (PSPP) ítélet, Europäische Grundrechte Zeitschrift, 2020, 246. o.; 2016. június 21‑i 2 BvR 2728/13 és társai (OMT II) ítélet, Europäische Grundrechte Zeitschrift, 2016, 440. o. Ami a Conseil constitutionnelt (alkotmánytanács, Franciaország) illeti, az alkotmánybíróság felhatalmazást kap annak vizsgálatára, hogy az olyan átültető törvény, amely átveszi valamely irányelv pontos szövegét, nem mond‑e ellent sem a francia alkotmány kifejezett rendelkezéseinek, sem pedig „Franciaország alkotmányos identitásához szorosan hozzátartozó szabályoknak és elveknek, kivéve ha azt az alkotmány megengedi” (2004. június 10‑i 2004‑496. sz. határozat (DC), JORF, 2004. június 22., 11182. o., 3. szöveg; 2006. július 27‑i 2006‑540. sz. határozat (DC), JORF, 2006. augusztus 3., 11541. o., 2. szöveg).
(
9
)	Lásd többek között Nagy Cs. I., „The Rebellion of Constitutional Courts and the Normative Character of European Union Law”, International and Comparative Law Quarterly, 73. kötet, 1. szám, 2024, 65–101. o. A szerző az európai alkotmánybíróságoknak az uniós jog feltétel nélküli elsőbbsége elleni fellépésével kapcsolatban kritikus újragondolást és értékelést javasol. A cikk a feltörekvő ultra vires kifogásról is beszámol, azonosítja annak eredetét és fejlődését, majd részletes elemzést és reformpályákat javasol. Bemutatja, hogy a valódi tét nem annyira az uniós jog elsőbbségében, mint inkább a Bíróságra ruházott „interpretative primacy” elemben rejlik. A szerző azt állítja, hogy a „szembehelyezkedést” az a felfogás váltotta ki, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata elveszíti normatív jellegét, és egyre inkább politikai jellegűvé válik. Anélkül, hogy megkérdőjelezné magát az elsőbbség elvét, a szerző ugyanakkor kifogásolja annak olyan „kiterjesztő” értelmezését, amely túlmutat azon, amit a tagállamok alkotmányosan „fontolgattak” volna (lásd különösen: 97–101. o.).
(
10
)	Lásd különösen a jelen indítvány 82–93. pontját.
(
11
)	Lásd: 2017. szeptember 14‑iBizottság kontra Görögország ítélet (C‑320/15, EU:C:2017:678, 21. pont); 2018. március 15‑iBizottság kontra Cseh Köztársaság ítélet (C‑575/16, EU:C:2018:186, 105. pont).
(
12
)	Lásd a jelen indítvány 32. és 39. pontját.
(
13
)	Lásd: 2021. április 20‑iRepubblika ítélet (C‑896/19, a továbbiakban: Repubblika ítélet, EU:C:2021:311, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
14
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. december 21‑iEuro Box Promotion és társai ítélet (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 és C‑840/19, a továbbiakban: Euro Box Promotion és társai ítélet, EU:C:2021:1034, 220. és 221. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
15
)	Lásd: Repubblika ítélet (48. pont); 2022. március 29‑iGetin Noble Bank ítélet (C‑132/20, EU:C:2022:235, 88. pont).
(
16
)	C‑824/18, a továbbiakban: A. B. és társai ítélet, EU:C:2021:153.
(
17
)	A. B. és társai ítélet (149. és 150. pont).
(
18
)	C‑487/19, a továbbiakban: W. Ż. ítélet, EU:C:2021:798.
(
19
)	W. Ż. ítélet (161. pont).
(
20
)	Lásd: 2021. október 7‑i ítélet, 6.4. pont.
(
21
)	1970. december 17‑i ítélet (11/70, EU:C:1970:114).
(
22
)	2022. február 22‑i ítélet (C‑430/21, a továbbiakban: RS ítélet, EU:C:2022:99).
(
23
)	Az uniós jog elsőbbségének elve és az egyenlőség elve közötti kapcsolatról lásd: Kokott, J. és Hummel, D., „Der Vorrang des Unionsrechts als Ausdruck des Gleichheitsprinzips? – Zu einem neuartigen Begründungsansatz der Einschränkung einer Ultra-vires-Kontrolle durch die Gerichte der Mitgliedstaaten”, Europäische Grundrechte-Zeitschrift, 2024, 1–7. o.
(
24
)	A Bíróság azt is megállapította, hogy az uniós jogrend ezen alapvető jellemzőit és e jogrend tiszteletben tartásának fontosságát megerősítette az is, hogy az EGK‑Szerződést módosító szerződéseket, különösen pedig a Lisszaboni Szerződést fenntartás nélkül ratifikálták, amint az többek között a 2007. december 13‑án aláírt Lisszaboni Szerződést elfogadó kormányközi konferencia záróokmányához csatolt, az uniós jog elsőbbségéről szóló 17. nyilatkozatból is kitűnik. Ugyanez vonatkozik a Bíróságnak a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követő ítélkezési gyakorlatára (lásd: Euro Box Promotion és társai ítélet, 248. és 250. pont).
(
25
)	Lásd: RS ítélet (52. pont); 2023. június 5‑iBizottság kontra Lengyelország (A bírák függetlensége és magánélete) ítélet (C‑204/21, EU:C:2023:442, 79. pont).
(
26
)	2023. június 5‑iBizottság kontra Lengyelország (A bírák függetlensége és magánélete) ítélet (C‑204/21, EU:C:2023:442, 77. pont).
(
27
)	Euro Box Promotion és társai ítélet (249. pont).
(
28
)	Euro Box Promotion és társai ítélet (252. pont).
(
29
)	Lásd: RS ítélet (70. pont).
(
30
)	Lásd: 2023. június 5‑iBizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑204/21, EU:C:2023:442, 72. pont).
(
31
)	Lásd: 2023. június 5‑iBizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑204/21, EU:C:2023:442, 73. pont).
(
32
)	Közelebbről, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) szerint „nincs jogalapja annak, hogy a Bíróság olyan normát hozzon létre, amely szerint a nemzeti bíróság figyelmen kívül hagyhatja ezeket a jogszabályi módosításokat, és a korábban hatályos (hatályon kívül helyezett) rendelkezések alapján határozhat. A Bíróság e megközelítése ugyanis arra ösztönzi a nemzeti bíróságokat, illetve lehetővé teszi számukra, hogy a parlament által az alkotmány szabályai szerint elfogadottól eltérő törvényt alkalmazzanak. Ez a norma tehát összeegyeztethetetlen a megjelölt felülvizsgálati kritériumokkal, és különösen az alkotmány 8. cikkének (1) bekezdésével” (a 2021. október 7‑i ítélet 8.3. szakasza). A Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) azt is megállapította, hogy „az Európai Unió Bírósága által az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből és az EUSZ 2. cikkből levezetett norma, mivel az uniós jog által szabályozott területeken a hatékony bírói jogvédelem és a bírói függetlenség biztosítása érdekében hatáskört biztosít a nemzeti bíróságok számára a bírák kinevezési eljárása hiányosságainak megállapítására, következésképpen pedig az alkotmány 179. cikke alapján e tisztségbe kinevezett személy bíróként való elismerésének megtagadására, ellentétes az alkotmány 2. cikkével, 8. cikkének (1) bekezdésével, 90. cikkének (1) bekezdésével és az alkotmány 144. cikke (3) bekezdésének 17. pontjával együttesen értelmezett 179. cikkével” (a 2021. október 7‑i ítélet 8.4. szakasza).
(
33
)	Lásd a 2021. július 14‑i ítélet 6.8. és 6.10. szakaszát.
(
34
)	Lásd: Guastaferro, B., „Beyond the Exceptionalism of Constitutional Conflicts: The Ordinary Functions of the Identity Clause, Yearbook of European Law, 31. kötet, 1. szám, 2012, 290. o. Lásd még: Bay Larsen, L., „Libres réflexions sur l’équilibre entre égalité des citoyens et diversité constitutionnelle dans la jurisprudence de la Cour relative au principe de primauté”, EUnited in Diversity- The Rule of Law and Constitutional Diversity, a 2023. augusztus 31. és szeptember 1‑je között Hágában (Hollandia) tartott nemzetközi konferencia okmányai, az Európai Unió Bírósága, 2024, 109–120. o., különösen 115. és azt követő pontok.
(
35
)	Lásd: 1996. július 2‑iBizottság kontra Luxemburg ítélet (C‑473/93, EU:C:1996:263, 35. pont); 2011. május 12‑iRunevič‑Vardyn és Wardyn ítélet (C‑391/09, EU:C:2011:291, 86. pont); 2013. április 16‑iLas ítélet (C‑202/11, EU:C:2013:239, 26. pont); 2022. szeptember 7‑iCilevičs és társai ítélet (C‑391/20, EU:C:2022:638, 68. pont) (lásd, különösen az utóbbi ítélet kapcsán: Lenaerts, K. és Adam, S., „Le dialogue préjudiciel entre la Cour de justice et les juridictions suprêmes et constitutionnelles des États membres”, in: Mortier, R. mások [szerk.], La Cour de cassation en dialogue / Het Hof van Cassatie in dialoog, Larcier‑Intersentia, Brüsszel, 2024, 649. o.).
(
36
)	Lásd: 2016. június 2‑iBogendorff von Wolffersdorff ítélet (C‑438/14, EU:C:2016:401, 64. pont); lásd még az EUSZ 4. cikk (2) bekezdésének az elsődleges uniós jogba való beillesztését megelőzően: 2010. december 22‑iSayn‑Wittgenstein ítélet (C‑208/09, EU:C:2010:806, 83. pont) a családnevek szabályozásáról.
(
37
)	Lásd: 2004. október 14‑iOmega ítélet (C‑36/02, EU:C:2004:614, 32. pont).
(
38
)	Szemléltetésképpen, egy munkaidő‑szervezésre vonatkozó ügyben a Bíróság kimondta, hogy az érintett szabályozást úgy kell alkalmazni, hogy az ne akadályozza a fegyveres erőket feladataik ellátásában (2021. július 15‑iMinistrstvo za obrambo ítélet, C‑742/19, EU:C:2021:597, 43–46. pont). Lásd továbbá: 2014. június 12‑iDigibet és Albers ítélet (C‑156/13, EU:C:2014:1756, 34. pont); 2016. december 21‑iRemondis ítélet (C‑51/15, EU:C:2016:985, 40–47. pont) az EUSZ 4. cikk (2) bekezdésében előírt, tagállamokon belüli hatáskör‑megosztásnak a Bíróság által a közbeszerzések és a szerencsejátékok szabályozása területén történő alkalmazásáról.
(
39
)	Lásd továbbá: Zinonos, P., „Le principe de respect desidentités nationale comme garantie systémique des noyaux constitutionnels national”, Identité(s) transnationale(s) de l’Union européenne, Bruylant, Brüsszel, 2023, 533. o.; Faraguna, P., „On the Identity Clause and Its Abuses: »Back to the Treaty«”, European Public Law, 27. kötet, 3. szám, 2021, 429. o.
(
40
)	Lásd: 2022. február 16‑iMagyarország kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑156/21, EU:C:2022:97, 234. pont).
(
41
)	Lásd: von Bogdandy, A. és Schill, S. W., „Overcoming Absolute Primacy: Respect for National Identity Under the Lisbon Treaty”, Common Market Law Review, 48. kötet, 5. szám, 2011, 1430. o.
(
42
)	Lásd: RS ítélet (71. pont).
(
43
)	Lásd: 2022. február 16‑iMagyarország kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑156/21, EU:C:2022:97, 125. pont); Lengyelország kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑157/21, EU:C:2022:98, 143. pont).
(
44
)	Lásd: 2018. december 10‑iWightman és társai ítélet (C‑621/18, EU:C:2018:999, 65. pont).
(
45
)	Az EUSZ 49. cikkről és az általa az uniós értékeknek a tagállamok általi tiszteletben tartása tekintetében bevezetett, a csökkentés tilalmára vonatkozó kötelezettségről lásd többek között: Fartunova‑Michel, M., „Le renvoi préjudiciel et l’article 19 TUE”, Revue des affaires européennes, 1. sz., 2023, 47. és azt követő oldalak.
(
46
)	Lásd: 2022. február 16‑iMagyarország kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑156/21, EU:C:2022:97, 126. pont); Lengyelország kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑157/21, EU:C:2022:98, 144. pont).
(
47
)	Pierre Pescatore már 1963‑ban bemutatta a Bíróság e tekintetben betöltött összetett szerepét, amely az uniós jog értelmezésével kapcsolatos „legfelső bíróként” betöltött funkcióját a tagállamok jogos érdekeit szem előtt tartó hatóság szerepével kapcsolja össze. Ily módon hangsúlyozta, hogy „[a] Bíróságnak az ilyen típusú perekben egyszerre kell ellátnia és összehangolnia két funkciót: egyrészt védelmezi a központi intézmények összességének és előjogainak érdekeit; ebben a viszonylatban európaiként olyan bátor és erős Bíróságra van szükségünk, amely képes a közösségi tekintélyt érvényesíteni a továbbra is szuverén tagállamokkal szemben, akik mint ilyenek, túl könnyen veszik vissza bal kezükkel, amit az európai szerződések aláírása révén jobb kezükkel adtak. Ugyanakkor ugyanezen a tagállamoknak a Bíróságban meg kell találniuk jogos érdekeik biztosítékát, amely garantálja megmaradt szuverenitásukat a központi hatóság által elkövetett, esetlegesen invazív támadásokkal szemben; ebben a viszonylatban valamely tagállam polgáraként mindannyian olyan Bíróságra vágyunk, amelyet áthat ez a föderalista szellem, és amely képes összeegyeztetni az egység iránti igényt a helyi közösségek törvényes előjogainak szigorú tiszteletben tartásával.” (Pescatore, P., „La Cour en tant que juridiction fédérale et constitutionnelle”, Dix ans de jurisprudence de la Cour de Justice des Communautés européennes, Rapport général au Congrès européen, Cologne, 1963. április 24–26., Carl Heymanns Verlag, Köln, 1963., 520–553. o.: újraközölve Pescatore, P., Études de droit communautaire européen 1962–2007: avec une liste bibliographique complémentaire, Collection droit de l’Union européenne – Grands écrits, Bruylant, Brüsszel, 2008, 87–88. o.).
(
48
)	Lásd ebben az értelemben: A. B. és társai ítélet (112. pont); 2021. július 15‑iBizottság kontra Lengyelország (A bírákra vonatkozó fegyelmi felelősségi rendszer) ítélet (C‑791/19, EU:C:2004:596, 55. és azt követő pontok, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
49
)	Lásd: W. Ż. ítélet (128. pont); Repubblika ítélet (53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
50
)	2020. március 26‑iSimpson kontra Tanács és HG kontra Bizottság (felülvizsgálat) ítélet (C‑542/18 RX‑II és C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, 73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
51
)	Lásd: W. Ż. ítélet (130. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat, továbbá 152. és 153. pont).
(
52
)	Lásd ebben az értelemben: 2024. július 29‑iBreian ítélet (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 83. pont), amely az EJEB nagytanácsának 2020. december 1‑jei Guðmundur Andri Ástráðsson kontra Izland ítéletére (CE:ECHR:2020:1201JUD002637418, 246. és 247. §) hivatkozik.
(
53
)	Lásd ebben az értelemben: 2018. február 27‑iAssociação Sindical dos Juízes Portugueses ítélet (C‑64/16, EU:C:2018:117, 38–40. pont).
(
54
)	A Bizottság e bíróság más határozataira is hivatkozik, valamint a 2017. március 7‑iRPO ítéletre (C‑390/15, EU:C:2017:174), amelyet a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) előzetes döntéshozatal iránti kérelme alapján hozott.
(
55
)	Dz. U. 2015, 2129. pont.
(
56
)	Dz. U. 2015, 2147. pont.
(
57
)	Dz. U. 2015, 1064. pont.
(
58
)	CE:ECHR:2021:0507JUD000490718.
(
59
)	Pontosabban a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) bíráinak teljes ülése 2016. december 20‑án a jelen lévő tizennégy bíró közül hat szavazattal két jelöltet választott ki: J. P.‑t öt szavazattal és M. M.‑et, vagyis a Trybunał Konstytucyjnybe (alkotmánybíróság) 2015. december 2‑án az alkotmány 194. cikke (1) bekezdésének megsértésével kinevezett bírót egy szavazattal.
(
60
)	Közelebbről, amint azt a Bizottság megjegyezte, a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) M. M. bírót is magában foglaló összetételekben döntött olyan ügyekben, amelyek közvetlenül a Trybunał Konstytucyjny (alkotmánybíróság) három bírája (köztük M. M.) 2015. december 2‑án történt kinevezésének jogszerűségét érintették, holott a Szejm hetedik parlamenti ciklusában már megválasztottak más bírákat (lásd például a 2017. október 24‑i K 1/17 ítéletet, Dz. U. 2017. 2001. fejezet, 145–159. pont, amelyben a Trybunał Konstytucyjny [alkotmánybíróság] megvizsgálta egy olyan rendelkezés alkotmányosságát, amely lehetővé tette, hogy a Trybunał Konstytucyjny [alkotmánybíróság] 2015. december 2‑án már betöltött álláshelyekre szabálytalanul kinevezett bíráinak ügyeket osszanak ki. Elutasították a Rzecznik Praw Obywatelskich [nemzeti ombudsman, Lengyelország] arra irányuló kérelmét, hogy ebben az ügyben zárják ki M. M.‑et és H. C.‑t a jogállásukra közvetlenül vonatkozó rendelkezés alkotmányosságát vizsgáló ítélkező testület tagjai közül). Lásd még e tekintetben: EJEB, 2021. május 7., Xero Flor sp. z o.o. kontra Lengyelország (CE:ECHR:2021:0507JUD000490718, 273. §).