62020TJ0003_RES
Дело T‑3/20
Forbo Financial Services AG
срещу
Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
Решение на Общия съд (трети състав) от 16 декември 2020 година
„Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „Canoleum“ — По-ранна международна словна марка „MARMOLEUM“ — Относително основание за отказ — Късно представяне на писменото изложение на основанията за обжалването — Недопустимост на жалбата пред апелативния състав — Молба за restitutio in integrum — Внезапно заболяване на адвоката, представляващ жалбоподателя — Задължение за проява на старание — Доказателствена сила на тържествената декларация на адвоката“
Марка на Европейския съюз — Процедурни разпоредби — Restitutio in integrum — Условия — Старание, необходимо с оглед на обстоятелствата — Извънредни и съответно непредвидими събития
(член 104, параграф 1 от Регламент 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 45 и 46)
Марка на Европейския съюз — Процедурни разпоредби — Restitutio in integrum — Условия за прилагане — Стриктно тълкуване
(член 104, параграф 1 от Регламент 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 47)
Марка на Европейския съюз — Процедурни разпоредби — Доказателствена сила на доказателствата — Тържествени декларации
(член 97, параграф 1, буква e) и член 104, параграф 1 от Регламент 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 51—59)
Резюме
На 17 май 2017 г. Windmöller Flooring Products WFP GmbH подава заявка за регистрация на словния знак „Canoleum“ като марка на Европейския съюз. На 27 септември 2017 г. Forbo Financial Services AG подава възражение срещу регистрацията на заявената марка пред Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) въз основа на международната си словна марка „MARMOLEUM“. То изтъква, че съществува вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 (
1
). С решение от 12 февруари 2019 г. възражението е отхвърлено.
На 9 април 2019 г. Forbo Financial Services подава жалба до EUIPO. То обаче представя писменото изложение на основанията за обжалването едва на 26 юни 2019 г., т.е. след определения срок (
2
). Към писменото изложение то прилага молба за restitutio in integrum (
3
), в която изтъква, че адвокатът, натоварен с преписката му (наричан по-нататък „първоначалният адвокат“), не е могъл да представи писмено становище в определения срок поради тежко заболяване, което се е проявило непредвидено. В подкрепа на това твърдение Forbo Financial Services представя две тържествени декларации, едната от които от посочения адвокат, а другата — от неговата съпруга. С решение от 9 октомври 2019 г. апелативният състав отхвърля жалбата като недопустима. Той приема, че първоначалният адвокат не е доказал в достатъчна степен, че е проявил необходимото с оглед на обстоятелствата старание. Апелативният състав по-специално го упреква, че не е представил медицинско удостоверение.
Сезиран с жалба на Forbo Financial Services, Общият съд отменя решението на апелативния състав по същество с мотива, че апелативният състав изначално е отказал каквато и да е достоверност на двете разглеждани тържествени декларации и е отхвърлил съдържащите се в тях подробни обяснения.
Съображения на Общия съд
Най-напред Общият съд припомня, че тържествената декларация е допустимо доказателство (
4
). Освен това Общият съд отбелязва, че декларация, съставена в интерес на автора ѝ, има само ограничена доказателствена сила и трябва да бъде подкрепена с допълнителни доказателства, което обаче не позволява на отделите в EUIPO да приемат по принцип, че подобна декларация сама по себе си не е достоверна. Доказателствената сила, която следва да се придаде на подобна декларация, зависи от обстоятелствата в случая. На практика обаче апелативният състав изначално е отказал каквато и да е достоверност на двете разглеждани тържествени декларации и поради това не е взел предвид надлежно обстоятелствата в случая.
По-нататък, що се отнася до декларацията, съставена от първоначалния адвокат, Общият съд констатира, че апелативният състав не е съобразил факта, че той е професионалист, който трябва да упражнява функциите си при спазване на деонтологичните правила и етичните норми, и ако бъде признат за виновен в съставянето на невярна тържествена декларация, той би подлежал на наказателни санкции и би компрометирал репутацията си. Общият съд добавя, че писмена тържествена декларация от адвокат представлява сама по себе си силно доказателство за изложените в нея обстоятелства, когато е недвусмислена, лишена от противоречия и последователна, и че не съществува никакво фактическо обстоятелство, което може да постави под съмнение искреността ѝ.
Освен това апелативният състав не е взел предвид факта, че заболяването, изтъкнато от първоначалния адвокат като причина за просрочването, е от неговата интимна сфера и че той най-добре може да предостави информация относно посочения инцидент, и по-специално относно симптомите и смущенията, от които е страдал.
Що се отнася до тържествената декларация на съпругата на първоначалния адвокат, апелативният състав е трябвало да вземе предвид и факта, че лицата, които са свидетели на инцидент като настъпилия в случая, най-често принадлежат към прекия антураж на заинтересованото лице и че посочената съпруга, подобно на адвоката, би подлежала на наказателни санкции, ако състави невярна тържествена декларация.
Накрая, Общият съд подчертава, че апелативният състав е пропуснал да вземе предвид факта, че допълнителни доказателства в подкрепа на съдържанието в двете тържествени декларации, като медицинско удостоверение, не могат да се изискват разумно или не са били налице. В това отношение Общият съд посочва, че делото се отнася до изолирано и случайно събитие, което се вписва в интимната сфера на заинтересованото лице, и следователно се различава от положенията, обхванати най-общо от съдебната практика относно доказателствената сила на тържествените декларации, в които те са представени, за да удостоверят изцяло обективни и лишени от личен характер факти.
В резултат на това Общият съд отменя решението на апелативния състав.
(
1
)	Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1) с изменения.
(
2
)	Съгласно член 68, параграф 1, последно изречение от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1) в срок от четири месеца от датата на нотифициране на решението се представя писмено изложение на основанията за обжалването.
(
3
)	Съгласно член 104 от Регламент 2017/1001.
(
4
)	По смисъла на член 97, параграф 1, буква е) от Регламент 2017/1001.