62023TJ0350_EXT
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (втори състав)
19 март 2025 година (
*1
)
„Извъндоговорна отговорност — Държавни помощи — Встъпване на Комисията като amicus curiae пред национален съд — Незаконосъобразност на поведението, в която се упреква институцията на Съюза — Възражение за незаконосъобразност — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти — Член 29, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2015/1589 — Принципи на разделение на властите, на независимост на националните съдилища и право на ефективни правни средства за защита, на безпристрастност и неутралност“
По дело T‑350/23,
Rems Kargins, с местожителство в Рига (Латвия), представляван от O. Behrends, адвокат,
ищец,
срещу
Европейска комисия, представлявана от L. Flynn и B. Stromsky, в качеството на представители,
ответник,
подпомагана от
Съвет на Европейския съюз, представляван от A.‑L. Meyer и A. Jensen,
встъпила страна,
ОБЩИЯТ СЪД (втори състав),
състоящ се от: A. Marcoulli, председател, V. Tomljenović (докладчик) и W. Valasidis, съдии,
секретар: P. Cullen, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
предвид изложеното в съдебното заседание от 6 ноември 2024 г.,
постанови настоящото
Решение (
1
)
1
С иска си на основание член 268 ДФЕС и член 340, втора алинея ДФЕС ищецът, г‑н Rems Kargins, иска обезщетение за вредите, които според него е претърпял поради твърдяното незаконосъобразно поведение на Европейската комисия, свързано с встъпването на последната в качеството ѝ на amicus curiae в рамките на производство между него и трето дружество пред Augstākā tiesa (Върховен съд, Латвия).
[…]
Искания на страните
17
Ищецът по същество иска от Общия съд:
–
да установи, че Комисията е отговорна за вредата, която му е причинила в резултат на намесата в национално съдебно производство,
–
да осъди Комисията да му заплати обезщетение за посочената вреда, възлизащо най-малко на 15028841,93 евро, заедно с годишна лихва от 12 %, считано от 23 юни 2016 г. до пълното изплащане,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
18
Комисията иска от Общия съд:
–
да отхвърли иска като неоснователен,
–
да осъди ищеца да заплати съдебните разноски.
19
Съветът на Европейския съюз по същество иска искът да бъде отхвърлен.
От правна страна
[…]
23
В настоящия случай ищецът твърди, че Комисията е действала незаконосъобразно, като е представила становището си като amicus curiae пред Augstākā tiesa (Върховен съд).
[…]
По възражението за незаконосъобразност
26
Ищецът иска от Общия съд да постанови инцидентно неприложимостта на член 29, параграф 2 от Регламент 2015/1589, тъй като той е лишен от правно основание, нарушава няколко разпоредби от правото на Съюза, а именно член 267 ДФЕС, член 108, параграф 2, втора алинея ДФЕС, член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), и не предоставя достатъчно процесуални гаранции.
27
Комисията и Съветът оспорват доводите на ищеца.
28
Съгласно член 29 от Регламент 2015/1589:
„1.   За прилагането на член 107, параграф 1 и на член 108 от ДФЕС съдилищата на държавите членки могат да се обръщат към Комисията с искане да им бъде предадена информацията, с която тя разполага, или за нейното становище по въпроси, свързани с прилагане на правилата за държавна помощ.
2.   Когато последователното прилагане на член 107, параграф 1 или на член 108 от ДФЕС изисква това, Комисията, действайки по собствена инициатива, може да внесе писмено коментарите си в съдилищата на държавите членки, които отговарят за прилагането на правилата за държавна помощ. […]“.
29
На първо място, що се отнася до правното основание на механизма, предвиден в член 29, параграф 2 от Регламент 2015/1589, следва да се припомни, че посоченият регламент е приет на основание член 109 ДФЕС. Последната разпоредба предвижда, че Съветът може да приема подходящи регламенти за прилагането на членове 107 и 108 ДФЕС. Следователно тя предоставя на Съвета широки правомощия, тъй като се позовава на „подходящи регламенти“, доколкото те са свързани с прилагането на членове 107 и 108 ДФЕС.
30
В това отношение, от една страна, следва да се припомни, че Комисията има централна и изключителна роля при разглеждането на съвместимостта на мерките за помощ с вътрешния пазар. От друга страна, ролята на националните съдилища е да защитават правата на правните субекти съгласно член 108, параграф 3 ДФЕС в очакване на окончателно решение на Комисията, а когато такова окончателно решение е прието, те трябва да изведат последиците от задължителния характер на това решение по силата на принципа на предимство на правото на Съюза.
31
По този начин както Комисията, която изпълнява централна роля, така и националните съдилища, що се отнася до защитата на правата на правните субекти на основание член 108 ДФЕС и до последиците от решенията съгласно посочения член, са призвани, всеки от тях в своята роля, да прилагат членове 107 и 108 ДФЕС.
32
При тези обстоятелства следва да се отбележи, че при упражняването на предоставените с член 109 ДФЕС широки правомощия Съветът е можел да приеме за целесъобразно за прилагането на членове 107 и 108 ДФЕС да предостави на Комисията правомощия за целите по-специално на хармонизираното прилагане в рамките на Съюза и на сътрудничеството между Комисията и националните съдилища.
33
Всъщност в съображение 37 от Регламент 2015/1589 се посочва, че с цел постигане на последователност в прилагане на правилата за държавните помощи трябва да се изградят механизми за сътрудничество между съдилищата на държавите членки и Комисията, които да позволяват на националните съдилища да се обръщат към Комисията за информация или за нейното мнение по въпроси, свързани с прилагането на правилата за държавна помощ, а на Комисията — да изразява писмено или устно коментари в тези съдилища, като действа в съответствие със задължението си да защитава обществения интерес.
34
Освен това в съображение 38 от Регламент 2015/1589 най-напред се уточнява, че коментарите на Комисията следва да не засягат член 267 ДФЕС и да не са правно обвързващи за националните съдилища. По-нататък се уточнява, че коментарите следва да се подават в рамките на националните процесуални правила, включително онези, които защитават правата на страните. Освен това се посочва, че в коментарите на Комисията се зачита независимостта на националните съдилища. Накрая, що се отнася по-специално до коментарите, представени от Комисията по нейна инициатива, се уточнява, че те се ограничават до случаите, които са от значение за последователното прилагане на член 107, параграф 1 ДФЕС или на член 108 ДФЕС.
35
Ето защо се налага изводът, че механизмът за сътрудничество между Комисията и националните съдилища, предвиден в член 29, параграф 2 от Регламент 2015/1589, може да се счита за подходящ за прилагането на членове 107 и 108 ДФЕС по смисъла на член 109 ДФЕС.
36
При тези обстоятелства следва да се отхвърли доводът на ищеца, свързан с липсата на основание в първичното право на Съюза във връзка с предвидения в член 29, параграф 2 от Регламент 2015/1589 механизъм.
37
На второ място, що се отнася до съвместимостта му с член 267 ДФЕС, следва да се отбележи, че от член 29 от Регламент 2015/1589 не следва, че встъпването на Комисията, независимо дали по искане на националните съдилища или по собствена инициатива, засяга или предопределя възможността или, в зависимост от обстоятелствата, задължението на националните съдилища да отправят преюдициално запитване до Съда съгласно член 267 ДФЕС.
38
Всъщност, както се посочва в съображение 38 от Регламент 2015/1589, коментарите на Комисията като amicus curiae следва да се разбират като незасягащи член 267 ДФЕС. Поради това предвиденият в член 29 от посочения регламент механизъм се вписва в духа на лоялното сътрудничество, предвидено в член 4 ДЕС. Става въпрос за възможност националните съдилища да поискат от Комисията да даде становища, а за последната — да представи коментарите си, които не са обвързващи за посочените съдилища. Става въпрос за подкрепа, която е на разположение на националните съдилища, когато приемат, че това е целесъобразно за прилагането на членове 107 и 108 ДФЕС.
39
В това отношение Съдът е постановил, че ако националната юрисдикция има съмнения или затруднения при прилагането на членове 107 и 108 ДФЕС, тя винаги може да се обърне към Комисията, която да ѝ съдейства в съответствие с принципа на лоялно сътрудничество (вж. в този смисъл решение от 13 февруари 2014 г., Mediaset, C‑69/13, EU:C:2014:71, т. 30).
40
Също така, що се отнася до възможността за Комисията, като действа по собствена инициатива, да внася писмени коментари в съдилищата на държавите членки, Съдът приема по отношение на член 15, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 и 102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167), който предвижда по отношение на прилагането на членове 101 и 102 ДФЕС механизъм, идентичен с предвидения в член 29, параграф 2 от Регламент 2015/1589, че такъв механизъм за сътрудничество се вписва в рамките на общия принцип на лоялно сътрудничество, посочен в член 4 ДЕС, който придобива особено значение, когато засяга съдебните органи на държавите членки, натоварени да следят за прилагането и за спазването на правото на Съюза в националната правна уредба (вж. в този смисъл решение от 11 юни 2009 г., X, C‑429/07, EU:C:2009:359, т. 21).
41
За сметка на това, правото или задължението на националните съдилища да отправят преюдициално запитване на основание член 267 ДФЕС се основава на принципите на еднакво прилагане и предимство на правото на Съюза. В този смисъл споменатата разпоредба предоставя на националните съдилища възможност и при необходимост им налага задължение да отправят преюдициално запитване, когато националният съд установи, служебно или по искане на страните, че съществото на спора повдига въпрос, попадащ в приложното поле на първа алинея от този член. Следователно националните съдилища разполагат с възможно най-широко право да сезират Съда, ако счетат, че висящото пред тях дело повдига въпроси във връзка с тълкуването или преценката на валидността на разпоредбите на правото на Съюза, по които въпроси те трябва да вземат решение (вж. решение от 21 юли 2011 г., Kelly, C‑104/10, EU:C:2011:506, т. 61 и цитираната съдебна практика).
42
Поради това механизмът, предвиден в член 267 ДФЕС, и механизмът, предвиден в член 29 от Регламент 2015/1589, представляват допълващи се механизми, които не се изключват взаимно, доколкото е напълно възможно, след като е получил коментарите на Комисията на основание член 29 от Регламент 2015/1589 по въпрос, свързан с прилагането на членове 107 и 108 ДФЕС, даден национален съд впоследствие да постави на Съда преюдициално запитване по същия въпрос на основание член 267 ДФЕС.
43
Всъщност по делото, по което е постановено решение от 5 март 2019 г., Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172), Съдът се е произнесъл в рамките на преюдициално запитване на основание член 267 ДФЕС, докато в спора в главното производство пред съответната национална юрисдикция Комисията е представила коментарите си като amicus curiae (решение от 5 март 2019 г., Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, т. 37).
44
Освен това следва да се припомни, че коментарите на Комисията като amicus curiae не са обвързващи за националните съдилища.
45
В това отношение Съдът е постановил, че възможността националните съдилища да поискат разяснения от Комисията относно прилагането на членове 107 и 108 ДФЕС не засяга възможността или задължението на националните съдилища да ѝ поставят преюдициален въпрос относно тълкуването на посочените разпоредби по силата на член 267 ДФЕС (вж. в този смисъл решение от 11 юли 1996 г., SFEI и др., C‑39/94, EU:C:1996:285, т. 50 и 51).
46
От това следва, че противно на поддържаното от ищеца, предвиденият в член 29 от Регламент 2015/1589 механизъм не противоречи на член 267 ДФЕС.
47
На трето място, що се отнася до доводите на ищеца, че предвиденият в член 29 от Регламент 2015/1589 механизъм е несъвместим с член 108, параграф 2, втора алинея ДФЕС, тъй като засяга компетентността на Съда да разгледа евентуално неизпълнение на задължения от страна на съответната държава членка, следва да се отбележат посочените по-долу съображения.
48
Съгласно член 108, параграф 2 ДФЕС Комисията може да отнесе въпроса пряко до Съда в рамките на производство за установяване на неизпълнение на задължения, когато дадена държава членка не се съобразява с решение на Комисията, с което се установява, че определена държавна помощ е несъвместима с вътрешния пазар съгласно член 107 ДФЕС и тя трябва да бъде отменена или изменена.
49
За сметка на това, от член 108 ДФЕС не следва, че възможността Комисията да отнесе въпроса пряко до Съда е възпрепятствана, поради обстоятелството че тя е встъпила като amicus curiae в рамките на национално производство на основание член 29 от Регламент 2015/1589. Освен това от последно посочената разпоредба не следва, че възможността за встъпване като amicus curiae е обусловена от възможността Комисията да сезира или да не сезира Съда на основание член 108, параграф 2, втора алинея ДФЕС. От това следва, че предвиденият в член 29 от Регламент 2015/1589 механизъм по никакъв начин не засяга механизма за контрол на държавните помощи от страна на Комисията, предвиден в член 108, параграф 2 ДФЕС. Така обстоятелството, че в рамките на национален спор Комисията встъпва на извънсъдебно основание, като представя коментарите си, които не са обвързващи за националните съдилища, не засяга производството, което Комисията може да образува на основание член 108, параграф 2 ДФЕС, в случай че прецени, че дадена държавна мярка противоречи на член 107 ДФЕС и трябва да бъде отменена или изменена.
50
Следователно става въпрос за отделни, допълващи се механизми, които не се изключват взаимно.
51
От това следва, че предвиденият в член 29 от Регламент 2015/1589 механизъм не противоречи на член 108 ДФЕС.
52
Доводът на ищеца, който не е подкрепен с доказателства, че самият член 108 ДФЕС е незаконосъобразен, дори да се приеме за допустим, е напълно неоснователен. Всъщност забраната на държавните помощи, прогласена в член 107 ДФЕС, е в самата основа на функционирането на вътрешния пазар, като конкуренцията на този пазар не трябва да се нарушава от държавни мерки. Също така функцията за наблюдение, предоставена на Комисията с член 108 ДФЕС, представлява основен елемент от системата за контрол на държавните помощи, установена с Договорите.
53
На четвърто място, що се отнася до процесуалните гаранции, които уреждат прилагането на член 29, параграф 2 от Регламент 2015/1589, от съображение 38 от този регламент следва, че коментарите на Комисията се подават в съответствие с националните процесуални правила, включително с тези, които защитават правата на страните, като се зачита независимостта на националните съдилища.
54
Следователно в рамките на въпросното национално производство са приложими процесуалните гаранции, предвидени в националното право, като се приема, че това право е в съответствие с член 19 ДЕС и член 47 от Хартата. Ето защо следва да се отхвърли доводът на ищеца, че предвиденият в член 29 от Регламент 2015/1589 механизъм не предвижда достатъчно процесуални гаранции.
[…]
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (втори състав)
реши:
1)
Отхвърля иска.
2)
Г‑н Rems Kargins понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.
3)
Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски.
Marcoulli
Tomljenović
Valasidis
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 19 март 2025 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.
(
1
)	Възпроизвеждат се само точките от настоящото съдебно решение, които Общият съд счита за уместно да публикува.