62022CC0661
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY
přednesené dne 5. října 2023 (
1
)
Věc C‑661/22
ABC Projektai UAB, dříve Bruc Bond UAB
proti
Lietuvos bankas
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud, Litva)]
„Řízení o předběžné otázce – Činnost platební instituce spočívající v držení peněžních prostředků klienta bez konkrétního platebního příkazu po dobu delší, než je zákonem stanovená lhůta k provedení platební transakce – Kvalifikace plnění – Směrnice (EU) 2015/2366 – Platební služby na vnitřním trhu – Směrnice 2009/110/ES – Vydávání elektronických peněz“
1.
Judikatura Soudního dvora týkající se směrnic o platebních službách (
2
) se postupně vyvíjí (
3
), ale pokud se nemýlím, byl dosud vydán jediný rozsudek (
4
), který vykládá směrnici 2009/110/ES (
5
) o elektronických penězích.
2.
Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce umožňuje Soudnímu dvoru upřesnit pojem „elektronické peníze“. Konkrétně bude třeba určit, zda dochází k vydávání elektronických peněz (tj. činnosti, na kterou se vztahuje směrnice 2009/110), přijímá-li poskytovatel platebních služeb bez zvláštního platebního příkazu peněžní prostředky a uchovává-li je po delší dobu, než stanoví zákon.
I. Právní rámec
A.
Unijní právo
1. Směrnice 2015/2366
3.
Článek 4 („Definice“) stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí
[…]
3.
‚platební službou‘ jedna nebo více podnikatelských činností uvedených v příloze I;
4.
‚platební institucí‘ právnická osoba, jíž bylo v souladu s článkem 11 uděleno povolení poskytovat a provádět platební služby v celé Unii;
5.
‚platební transakcí‘ úkon uložení, převodu nebo výběru peněžních prostředků, ať už z podnětu plátce nebo jeho jménem, nebo z podnětu příjemce, bez ohledu na jakékoli související povinnosti mezi plátcem a příjemcem;
[…]
13.
‚platebním příkazem‘ jakýkoli pokyn vydaný plátcem nebo příjemcem jejich poskytovateli platebních služeb, jímž žádá o provedení platební transakce;
[…]“
4.
Článek 18 („Činnosti“) stanoví:
„1.   Kromě poskytování platebních služeb jsou platební instituce oprávněny vykonávat tyto činnosti:
a)
poskytování provozních a úzce souvisejících doplňkových služeb, jako jsou zajištění provedení platebních transakcí, směnárenské služby, úschova a dále zpracování a uchovávání dat;
b)
provozování platebních systémů, aniž je dotčen článek 35;
c)
podnikatelské činnosti jiné než poskytování platebních služeb s ohledem na použitelné unijní a vnitrostátní právo.
2.   Zabývají-li se platební instituce poskytováním jedné nebo více platebních služeb, mohou mít pouze platební účty používané výhradně pro platební transakce.
3.   Jakékoli peněžní prostředky, které platební instituce obdržely od uživatelů platebních služeb za účelem poskytnutí platebních služeb, nesmí představovat vklad ani jiné splatné prostředky ve smyslu článku 9 směrnice 2013/36/EU ani elektronické peníze ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice 2009/110/ES.
[…]
5.   Platební instituce nesmí vykonávat činnost přijímání vkladů nebo jiných splatných prostředků ve smyslu článku 9 směrnice 2013/36/EU.
[…]“
5.
Článek 78 („Přijetí platebního příkazu“) odst. 1 stanoví:
„Členské státy zajistí, aby okamžikem přijetí byl okamžik, kdy poskytovatel platebních služeb plátce obdrží platební příkaz.
Peněžní prostředky nesmějí být z účtu plátce odepsány dříve, než je platební příkaz přijat […]“
6.
Článek 83 („Platební transakce na platební účet“) odst. 1 stanoví:
„Členské státy po poskytovateli platebních služeb plátce požadují, aby zajistil, že od okamžiku přijetí podle článku 78 je částka platební transakce připsána na účet poskytovatele platebních služeb příjemce nejpozději do konce následujícího pracovního dne. U platebních transakcí iniciovaných na papíře může být tato lhůta prodloužena o další pracovní den.“
2. Směrnice 2009/110
7.
Článek 2 („Definice“) stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
‚institucí elektronických peněz‘ právnická osoba, jíž bylo podle hlavy II uděleno povolení vydávat elektronické peníze;
2)
‚elektronickými penězi‘ elektronicky, a to i magneticky, uchovávaná peněžní hodnota vyjádřená pohledávkou za vydavatelem, vydaná proti přijetí peněžních prostředků za účelem provádění platebních transakcí vymezených v čl. 4 bodě 5 směrnice 2007/64/ES a přijímaná jinou fyzickou či právnickou osobou, než je vydavatel elektronických peněz;
[…]“
8.
Článek 10 („Zákaz vydávání elektronických peněz“) stanoví:
„Aniž je dotčen článek 18, zakáží členské státy vydávat elektronické peníze fyzickým nebo právnickým osobám, které nejsou vydavateli elektronických peněz“.
9.
Článek 11 („Vydávání a zpětná výměna“) stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby vydavatelé elektronických peněz vydávali elektronické peníze proti přijetí peněžních prostředků ve jmenovité hodnotě odpovídající výši přijatých peněžních prostředků.
2.   Členské státy zajistí, aby vydavatelé elektronických peněz na žádost držitele elektronických peněz provedli kdykoli zpětnou výměnu peněžní hodnoty držených elektronických peněz ve výši odpovídající jejich jmenovité hodnotě.
3.   Smlouva mezi vydavatelem elektronických peněz a držitelem elektronických peněz jasně a zřetelně stanoví podmínky pro zpětnou výměnu, včetně jakýchkoli s tím spojených poplatků, a držitel elektronických peněz je o těchto podmínkách informován před tím, než je vázán jakoukoli smlouvou nebo nabídkou.
[…]“
B.
Vnitrostátní právo
1. Zákon o platbách (
6
)
10.
Podle čl. 2 odst. 11 a 40 se „příjemcem“ rozumí jakákoli fyzická nebo právnická osoba, jiný subjekt nebo jeho organizační složka, která je v platebním příkazu uvedena jako příjemce peněžních prostředků, jež jsou předmětem platební transakce; „plátcem“ se rozumí fyzická nebo právnická osoba, jiný subjekt nebo jeho organizační složka, která je majitelem platebního účtu a schvaluje platební příkaz z tohoto účtu, nebo pokud platební účet neexistuje, dává platební příkaz.
11.
Podle článku 5 jsou platebními službami platební transakce, včetně převodu peněžních prostředků, na platebním účtu vedeném u poskytovatele platebních služeb uživatele nebo u jiného poskytovatele platebních služeb; inkasa, včetně jednorázového inkasa; platební transakce prostřednictvím platební karty nebo podobného prostředku a úhrady, včetně trvalých příkazů (bod 3) a příkazů k úhradě (bod 6).
12.
Na základě čl. 6 odst. 3 spadají platební instituce pod poskytovatele platebních služeb.
13.
Podle čl. 38 odst. 1 poskytovatel platebních služeb plátce vrátí plátci částku neautorizované platební transakce neprodleně poté, co se o ní dozvěděl nebo o ní byl informován, nejpozději do konce následujícího pracovního dne, a případně uvede platební účet, z něhož byla částka odepsána, do stavu, v jakém by byl, kdyby neautorizovaná platební transakce nebyla provedena, ledaže má poskytovatel platebních služeb plátce důvodné podezření na podvod a tyto důvody písemně sdělí orgánu dohledu. Poskytovatel platebních služeb plátce musí rovněž zajistit, aby plátce neutrpěl ztráty v důsledku úroků, které mu poskytovatel platebních služeb dluží, nebo úroků, které dluží tento plátce poskytovateli platebních služeb.
14.
Z článku 42 odst. 2 vyplývá, že uživatel platebních služeb, který dává podnět k provedení platebního příkazu, a jeho poskytovatel platebních služeb se mohou dohodnout, že provedení platebního příkazu se iniciuje v určitý den, na konci určitého období nebo v den, kdy plátce poskytl poskytovateli platebních služeb peněžní prostředky. Má se každopádně za to, že takto ujednaný den je dnem přijetí platebního příkazu. Není-li ujednaný den pro poskytovatele platebních služeb dnem pracovním, má se za to, že přijatý platební příkaz byl přijat následující pracovní den.
15.
Článek 46 odst. 1 stanoví, že poskytovatel platebních služeb plátce zajistí, aby byla po přijetí platebního příkazu částka platební transakce provedené v Litvě v eurech a určené do jiného členského státu připsána na účet poskytovatele platebních služeb příjemce nejpozději do konce následujícího pracovního dne, s výjimkou případu uvedeného v odstavci 3 uvedeného článku. Výše uvedená lhůta může být prodloužena o jeden pracovní den, pokud je platební transakce iniciována na papíře.
16.
Ustanovení čl. 46 odst. 3 stanoví, že pokud jsou v rámci Litvy prováděny úhrady v eurech, poskytovatel platebních služeb plátce zajistí, aby po přijetí platebního příkazu, je-li tento přijat v pracovní den do 12 hodin, byla částka platební transakce připsána na účet poskytovatele platebních služeb příjemce téhož dne. Pokud byl platební příkaz přijat po 12. hodině, musí poskytovatel platebních služeb plátce zajistit, aby byla částka platební transakce připsána na účet poskytovatele platebních služeb příjemce nejpozději následující pracovní den. V případě stanoveném v čl. 42 odst. 2 uvedeného zákona poskytovatel platebních služeb plátce zajistí, aby byla částka platební transakce připsána na účet poskytovatele platebních služeb příjemce v den provedení platebního příkazu, a pokud tento den není pro poskytovatele platebních služeb pracovním dnem, následující pracovní den.
2. Zákon o platebních institucích (
7
)
17.
Článek 4 odst. 3 stanoví, že platební instituce poskytující jednu či více platebních služeb může mít pouze platební účty určené výhradně k poskytování platebních služeb. Jakékoli peněžní prostředky, které platební instituce obdržely od uživatelů platebních služeb za účelem poskytnutí platebních služeb, nepředstavují vklad, jiné splatné prostředky, ani elektronické peníze.
18.
Článek 4 odst. 5 stanoví, že platební instituce nesmí přijímat vklady ani jiné splatné peněžní prostředky od neprofesionálních účastníků trhu, ani vydávat elektronické peníze.
3. Zákon o elektronických penězích (
8
)
19.
Podle čl. 2 odst. 1 se „elektronickými penězi“ rozumí peněžní hodnota představující pohledávku vůči vydavateli, která je uvedena do oběhu, jakmile fyzické nebo právnické osoby předají vydavateli peněžní prostředky, a která má tyto vlastnosti: je pro platební účely uchovávána v elektronické podobě, včetně magnetické, a je přijímána osobami odlišnými od vydavatele elektronických peněz.
20.
Článek 5 zakazuje vydávání elektronických peněz všem fyzickým a právnickým osobám, jež nejsou vydavateli elektronických peněz.
21.
Článek 6 odst. 1 stanoví, že vydavatelé elektronických peněz vydávají elektronické peníze v nominální hodnotě po přijetí peněžních prostředků od fyzických nebo právnických osob.
II. Skutkový stav, spor a předběžná otázka
22.
Společnost Bruc Bond UAB (později ABC Projektai UAB) (
9
) byla institucí, které Lietuvos bankas (litevská centrální banka) povolila poskytování platebních služeb (
10
).
23.
Dne 16. dubna 2020 litevská centrální banka společnosti ABC Projektai toto povolení odňala, a to na základě deseti důvodů, z nichž pouze jeden se týká tohoto předběžného rozhodnutí, a sice že vydávala elektronické peníze, aniž měla postavení instituce elektronických peněz.
24.
Podle litevské centrální banky společnost ABC Projektai zadržovala peněžní prostředky klientů déle, než bylo nutné k provedení platebních transakcí, případně z technických důvodů (
11
). Od 20. února 2017 byly na účty šesti zákazníků společnosti ABC Projektai připsány peněžní prostředky ve prospěch zákazníků (příchozí platby) bez konkrétního účelu platby a po dobu několika dnů (nebo někdy i několika měsíců) (
12
) nedošlo k převodu peněžních prostředků (odchozí platby), s výjimkou provizí společnosti ABC Projektai.
25.
Dle litevské centrální banky bylo takové jednání vydáváním elektronických peněz, ačkoli společnost ABC Projektai tvrdí, že zákazníky upozornila na nutnost zasílání platebních příkazů a na to, že pokud je neobdrží, finanční prostředky jim vrátí, což jak tvrdí, také udělala.
26.
Společnost ABC Projektai podala proti rozhodnutí litevské centrální banky žalobu k Vilniaus apygardos administracinis teismas (Krajský správní soud ve Vilniusu, Litva), který ji dne 8. června 2021 zamítl.
27.
Společnost ABC Projektai podala proti rozsudku vydanému v prvním stupni kasační opravný prostředek k Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud, Litva). V zásadě je toho názoru, že pokud není platební služba poskytována institucí elektronických peněz a účelem poskytnuté služby není vydání nebo zpětná výměna ve výši odpovídající jmenovité hodnotě elektronické služby, nejde o činnost spojenou s vydáváním elektronických peněz.
28.
Litevská centrální banka s kasačním opravným prostředkem nesouhlasí a trvá na tom, že společnost ABC Projektai vydávala elektronické peníze, aniž k tomu byla oprávněna. Tvrdí, že to vyplývá ze stanoviska, které přijala samotná dozorčí rada litevské centrální banky, pokud jde o peněžní prostředky na platebních účtech (
13
). Toto stanovisko bylo údajně přijato po konzultaci s Evropskou komisí.
29.
Za těchto okolností položil Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud) Soudnímu dvoru tuto předběžnou otázku:
„Za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, kdy platební instituce přijme peněžní prostředky bez konkrétního příkazu k jejich převedení téhož nebo následujícího pracovního dne a peněžní prostředky zůstanou na účtu platební instituce pro platební transakce po dobu delší, než je zákonem stanovená lhůta k provedení platebních služeb, představuje jednání platební instituce:
a)
součást platební služby nebo platební transakce provedené platební institucí ve smyslu čl. 4 bodů 3 a 5 směrnice 2015/2366, nebo
b)
vydání elektronických peněz, jak jsou definovány v čl. 2 bodě 2 směrnice 2009/110?“
III. Řízení před Soudním dvorem
30.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla zapsána do rejstříku Soudního dvora dne 20. října 2022.
31.
Písemná vyjádření byla předložena společností ABC Projektai, německou, českou, polskou a litevskou vládou, jakož i Evropskou komisí.
32.
Ústní jednání nebylo shledáno nezbytným.
IV. Posouzení
A.
Úvodní úvahy: příslušné pojmy
1. Elektronické peníze
33.
Digitální vývoj vede k zásadní změně poskytování finančních služeb, přičemž v čele tohoto trendu stojí odvětví maloobchodních plateb (
14
). Právní předpisy EU, zejména směrnice 2015/2366, se sotva dokážou vyrovnat s těmito rychlými technologickými změnami (
15
); Komise proto navrhla zrušení této směrnice a její nahrazení jinou směrnicí (
16
).
34.
Jednou z novinek v oblasti poskytování platebních služeb byl vznik elektronických peněz, vydávaných institucemi elektronických peněz, které jsou nyní široce používány (
17
). Jejich režim upravovala směrnice 2000/46/ES (
18
), než byla zrušena současnou směrnicí 2009/110.
35.
Směrnice 2009/110 pojem elektronických peněz nově upravila, aby byl jasnější a technologicky neutrální (
19
). Podle definice v čl. 2 bodu 2 směrnice tento pojem znamená elektronicky, a to i magneticky, uchovávanou peněžní hodnotu (
20
)
–
vyjádřenou pohledávkou za vydavatelem,
–
vydanou proti přijetí peněžních prostředků za účelem provádění platebních transakcí a
–
přijímanou jinou fyzickou či právnickou osobou, než je vydavatel elektronických peněz (
21
).
36.
Produkty elektronických peněz mohou být v závislosti na technologii použité k uchování peněžní hodnoty založeny na hardwaru nebo softwaru. Existují také systémy, které hardwarové a softwarové prvky kombinují.
37.
U produktů založených na hardwaru je kupní síla uchována v osobním fyzickém zařízení, jako je čipová karta, s hardwarovými bezpečnostními prvky. Peněžní hodnota se obvykle přenáší prostřednictvím čteček zařízení, které nevyžadují síťové připojení ke vzdálenému serveru v reálném čase.
38.
Produkty založené na softwaru využívají specializovaný software, který běží na běžných osobních zařízeních, jako jsou počítače nebo tablety. Aby bylo možné převádět peněžní hodnotu, musí osobní zařízení obvykle navázat online spojení se vzdáleným serverem, který řídí využití kupní síly.
39.
Právní úprava vztahující se na elektronické peníze a právní úprava vztahující se na platební služby je obsažena ve dvou odlišných, ale vzájemně propojených (
22
) směrnicích, přičemž tato dualita se aktuálně přehodnocuje (
23
).
2. Platební služby, platební transakce a platební účty
40.
Článek 4 směrnice 2015/2366 obsahuje definice pojmů, jež jsou v dalším textu směrnice používány. Pokud jde o tento spor:
–
dle bodu 3 tohoto článku se „platební službou“ rozumí jakákoli činnost z podnikatelských činností uvedených v příloze I. Z nich nejméně tři zahrnují úkony na platebním účtu (
24
).
–
dle bodu 5 se „platební transakcí“ rozumí úkon uložení, převodu nebo výběru peněžních prostředků, ať už z podnětu plátce nebo jeho jménem, nebo z podnětu příjemce bez ohledu na jakékoli související povinnosti mezi plátcem a příjemcem;
–
dle bodu 12 se „platebním účtem“ rozumí účet vedený na jméno jednoho nebo více uživatelů platebních služeb, který je využíván k provádění platebních transakcí (
25
).
B.
Analýza předběžné otázky
41.
Předmětný případ je jasně vysvětlen předkládajícím soudem. Jde v něm o činnost platební instituce, která:
–
přijímá peněžní prostředky, aniž je dán konkrétní platební příkaz k jejich převodu téhož nebo následujícího pracovního dne, a
–
ponechává tyto peněžní prostředky na účtu instituce po dobu delší, než je lhůta stanovená litevským právem k provedení platebních služeb.
42.
Na základě těchto skutečností si předkládající soud přeje vědět, zda takto popsané jednání musí spadat do působnosti směrnice 2015/2366, nebo zda musí být spíše kvalifikováno jako vydávání elektronických peněz (
26
) ve smyslu směrnice 2009/110 (
27
).
43.
Směrnice 2015/2366 stanoví pravidla pro provádění platebních transakcí v případě, že peněžními prostředky jsou elektronické peníze. Tato směrnice však neupravuje vydávání elektronických peněz, jež upravuje směrnice 2009/110. Poskytovatelé platebních služeb nejsou sami o sobě oprávněni vydávat elektronické peníze, k této činnosti je třeba zvláštního povolení.
44.
Článek 18 směrnice 2015/2366 stanoví:
–
„Zabývají-li se platební instituce poskytováním jedné nebo více platebních služeb (
28
), mohou mít pouze platební účty (
29
) používané výhradně pro platební transakce“ (odstavec 2).
–
„Jakékoli peněžní prostředky, které platební instituce obdržely od uživatelů platebních služeb za účelem poskytnutí platebních služeb, nesmí představovat vklad ani jiné splatné prostředky […] ani elektronické peníze […]“ (odstavec 3).
45.
V následujících úvahách obhajuji názor, že držba peněžních prostředků přijatých od uživatele ze strany platební instituce je v zásadě transakcí, která předpokládá vedení platebního účtu. Podle mého názoru má tuto povahu i tehdy, když jsou tyto peněžní prostředky drženy po dobu delší, než je zákonem stanovená lhůta k provedení platebních příkazů (
30
).
46.
Činnost popsaná předkládajícím soudem tedy na první pohled představuje platební službu ve smyslu čl. 4 bodu 3 a přílohy I směrnice 2015/2366.
47.
Existuje však (teoretická) možnost, že by tato činnost znamenala vydávání elektronických peněz, na které se vztahuje směrnice 2009/110?
48.
Pro odstranění této pochybnosti je třeba posoudit dopad skutečnosti, že pro poskytovatele platebních služeb je stanovena lhůta k provedení platebních příkazů přijatých od uživatele, a dále to, zda činnost popsanou v předkládacím rozhodnutí lze považovat za činnost spadající do působnosti směrnice 2009/110.
1. Lhůta pro provádění platebních příkazů
49.
Článek 83 odst. 1 směrnice (EU) 2015/2366 stanoví poskytovateli platebních služeb plátce krátkou lhůtu k připsání částky platební transakce na účet příjemce (přesněji řečeno na účet poskytovatele platebních služeb příjemce) (
31
).
50.
Tato lhůta začíná běžet od okamžiku přijetí platebního příkazu. Podle čl. 78 odst. 2 se však poskytovatel platebních služeb a plátce mohou dohodnout na jiném datu jakožto „okamžiku přijetí pro účely článku 83“ směrnice 2015/2366 (
32
).
51.
Jak upozorňuje česká vláda (
33
), ustanovení čl. 78 odst. 2 směrnice 2015/2366 by postrádalo smysl, kdyby se lhůta dle čl. 83 odst. 1, kterou poskytovatel platebních služeb musí dodržet, počítala nikoliv od přijetí platebního příkazu plátce, ale od přijetí peněžních prostředků.
52.
Lhůta pro provedení podle článku 83 směrnice 2015/2366 začíná běžet od přijetí platebního příkazu, nikoli od okamžiku, kdy majitel platebního účtu převede na tento účet finanční prostředky. Jinými slovy, lhůta od okamžiku přijetí peněžních prostředků neběží, nepodal-li plátce u těchto prostředků platební příkaz.
53.
Spojení mezi lhůtou pro provedení platební transakce a přijetím platebního příkazu zajišťuje, aby poskytovatel platebních služeb jednal v souladu s úkonem z podnětu plátce (čl. 4 bod 5 směrnice 2015/2366) nebo pokynem vydaným plátcem (čl. 4 bod 13 směrnice 2015/2366).
54.
Díky tomuto spojení majitel může (jak se často stává) převést peněžní prostředky na svůj platební účet, aniž je takový převod ještě doprovázen platebním příkazem. Majitel účtu je oprávněn držet na účtu peněžní prostředky, u nichž provede platební příkazy v budoucnu. Nejsou-li na platebním účtu plátce žádné peněžní prostředky, poskytovatel platebních služeb logicky nemůže provést přijatý platební příkaz.
55.
Směrnice 2015/2366 obdobně zmiňuje případy platebních služeb, které pro své řádné provedení vyžadují „trvalou“ dostupnost peněžních prostředků na platebním účtu. Do jisté míry trvalou dostupnost finančních prostředků na platebním účtu předpokládá např. provádění inkas (
34
): pro uživatele by bylo velmi neefektivní provádět v drobném předstihu pro každou platbu inkasa převod finančních prostředků, navíc s rizikem, že se inkasovaná částka může změnit.
56.
Trvalá dostupnost peněžních prostředků na platebním účtu se předpokládá i v případech, jako je čl. 78 odst. 2 směrnice 2015/2366, který se zabývá prováděním platebních příkazů zpětně a v dohodnuté lhůtě.
57.
Zdá se, že litevská vláda a předkládající soud naopak zastávají názor, že jakmile se objeví peněžní prostředky na platebním účtu poskytovatele platebních služeb a majitel nezadá pokyn k provedení platebních příkazů, dochází k vydávání elektronických peněz, přičemž v takovém případě by měl poskytovatel platebních služeb přistoupit ke zpětné výměně těchto peněžních prostředků a ne je ponechat (zadržovat) na platebním účtu. Toho se týkala výtka litevské centrální banky adresovaná společnosti ABC Projektai.
58.
Domnívám se, že takový argument, pokud jde o převod peněžních prostředků na elektronické peníze, nemá ve směrnici 2015/2263 oporu.
59.
Podle mého názoru takový poskytovatel platebních služeb tuto směrnici poruší (
35
) (směrnice se na něj však nadále vztahuje), přijme-li platební příkazy a neprovede je v souladu s články 78 a 83 směrnice. Porušením smluvních ustanovení vztahujících se na vedení platebního účtu by poskytovateli platebních služeb mohla vzniknout rovněž odpovědnost podle článku 89 směrnice 2015/2366, což by však nevedlo k přeměně peněžních prostředků na elektronické peníze. Pouhá skutečnost, že peněžní prostředky jsou převedeny na platební účet a jsou na něm drženy pro účely provedení budoucích platebních příkazů, k takové přeměně nevede.
60.
Směrnice 2015/2366, s výjimkou zvláštních případů, zavádí úplnou harmonizaci (čl. 107 odst. 1). V důsledku toho se vnitrostátní pravidla, která jsou s ní v rozporu, nepoužijí – tedy ani v případě, kdy by členský stát stanovil poskytovateli platebních služeb předepsanou lhůtu k provedení platebního příkazu poté, co jsou peněžní prostředky přijaty na účtu plátce.
61.
Článek 10 směrnice 2015/2366 ukládá poskytovateli platebních služeb povinnost chránit držené peněžní prostředky uživatele platebních služeb: je třeba zajistit, aby peněžní prostředky a) nebyly směšovány s peněžními prostředky jakékoli fyzické nebo právnické osoby jiné, než jsou uživatelé platebních služeb, jejichž jménem jsou peněžní prostředky drženy, či aby b) byly tyto prostředky kryty pojištěním nebo jinou srovnatelnou zárukou poskytnutou pojišťovnou nebo úvěrovou institucí, která nepatří do stejné skupiny jako samotný poskytovatel platebních služeb.
62.
Z toho vyplývá, že uživateli nehrozí žádné riziko, pokud převede peněžní prostředky na platební účet nebo je na tomto účtu po určitou dobu drží a následně k těmto prostředkům podá platební příkazy. Poskytovatel platebních služeb musí takto přijatý platební příkaz provést urychleně ve shodě s článkem 83 směrnice 2015/2366.
63.
K platebním transakcím lze použít pouze peněžní prostředky, které poskytovatelé platebních služeb obdrží od uživatelů s platebním účtem (čl. 18 odst. 2 směrnice 2015/2366). Musí být proto vždy k dispozici a pod kontrolou majitele účtu, přičemž jsou-li ponechány na účtu pro budoucí platební transakce, majiteli účtu z nich nenáleží úroky. Tyto prostředky, jak jsem již zdůraznil, když jsem se zabýval článkem 18 odst. 3 směrnice 2015/2366, nepředstavují vklady či jiné splatné prostředky ve smyslu článku 9 směrnice 2013/36, ani elektronické peníze.
2. Rozhodující faktory pro vydávání elektronických peněz
64.
Z definice obsažené ve směrnici 2009/110 a z dalších ustanovení směrnice lze dovodit, že vydávání elektronických peněz zahrnuje následující prvky (
36
):
–
Uživatel dává instituci elektronických peněz k dispozici peněžní prostředky a instituce elektronických peněz vytváří doplňkové aktivum v hodnotě, která není nižší než tato peněžní hodnota. Východiskem pro emisi elektronických peněz je předplacení.
–
Uživatel a instituce elektronických peněz uzavřou smlouvu, na jejímž základě instituce elektronických peněz vydává elektronické peníze pro účely provádění platebních transakcí. Účelem elektronických peněz je právě to, aby sloužily jako nástroj k platbě, kterou uživatel provádí ve prospěch osoby, která elektronické peníze přijímá.
–
Elektronické peníze jsou uchovány elektronicky nebo magneticky.
–
Peněžní hodnota představuje právo (pohledávku) uživatele vůči vydavateli. Ten je povinen ji na žádost jejího majitele (
37
) zpětně vyměnit (
38
).
–
Elektronické peníze přijímá jako platební prostředek jiná fyzická nebo právnická osoba než vydavatel.
65.
Podle mého názoru, který se v podstatě shoduje s názorem společnosti ABC Projektai a německé, české a polské vlády, jakož i s názorem Komise, za okolností popsaných předkládajícím soudem zde chybí několik podstatných prvků pro konstatování, že činnost společnosti ABC Projektai představovala vydávání elektronických peněz.
66.
Zaprvé, jak jsem právě vysvětlil, vydávání elektronických peněz vyžaduje konkrétní dohodu, která je obsažena ve smlouvě. Uživatel se musí prostřednictvím těchto ustanovení s institucí elektronických peněz dohodnout, že ji svěří příslušné peněžní prostředky za účelem provádění platebních transakcí. Instituce elektronických peněz vydává elektronické peníze právě proto, že uživatel vyjadřuje vůli používat tento způsob a předává instituci elektronických peněz peněžní prostředky pro následné platby.
67.
S výhradou konečného posouzení předkládajícím soudem z usnesení nevyplývá, že by taková smlouva existovala nebo že by uživatel projevil vůli, aby společnost ABC Projektai proti peněžní hodnotě poskytnutých prostředků vydávala elektronické peníze. Převedení peněžních prostředků na platební účet a jejich ponechání na něm bez následného okamžitého příkazu k platební transakci v hodnotě těchto prostředků neznamená (konkludentní) projev vůle uživatele směřující k vydání elektronických peněz.
68.
Subjektivní složka, tj. účel (
39
) sledovaný uživatelem, by samozřejmě sama o sobě nebyla rozhodující, pokud by nebyla obsažena ve smlouvě s institucí elektronických peněz; tato smlouva je strukturálním (a v tomto rozsahu objektivním) prvkem vydávání elektronických peněz.
69.
V takové smlouvě musí být zřejmá vůle obou stran, tj. uživatel a instituce elektronických peněz se výslovně dohodnou na tom, že instituce elektronických peněz vydává elektronické peníze proti peněžní hodnotě prostředků přijatých od uživatele. V opačném případě by se jednalo o převod peněžních prostředků na platební účet s cílem, aby poskytovatel platebních služeb nebo samotná instituce elektronických peněz (
40
) prováděla platební služby ve prospěch příjemce služeb.
70.
Zadruhé za okolností popsaných předkládajícím soudem není splněna ani podmínka předplacení, která je dalším charakteristickým znakem elektronických peněz. Při předplacení má instituce elektronických peněz kontrolu nad prostředky, které jí uživatel svěřil, aby po jejich přeměně na elektronické peníze mohl provádět další platby.
71.
Při vydávání elektronických peněz má kontrolu nad peněžními prostředky instituce elektronických peněz (
41
), a nikoli uživatel, který používá peněžní hodnotu jako platební nástroj. Instituce elektronických peněz kontroluje po celou dobu platnosti smlouvy peněžní prostředky přijaté od uživatele (
42
) ve formě elektronicky uchovávané peněžní hodnoty. Elektronické peníze jsou doplňkovým aktivem, které instituce elektronických peněz na základě těchto prostředků vytváří.
72.
Naproti tomu u platebních služeb poskytovaných na základě platebního účtu je to uživatel, nikoli poskytovatel platebních služeb, kdo má peněžní prostředky převedené na tento účet stále pod kontrolou.
73.
V tomto případě, s výhradou posouzení předkládajícího soudu, se nezdá, že by kontrolu nad prostředky na platebních účtech měla společnost ABC Projektai: kontrolu nad prostředky měli majitelé předmětných účtů, kteří mohli této společnosti kdykoli zaslat ke zpracování platební příkazy.
74.
Zatřetí, jelikož elektronické peníze představují doplňkové aktivum kontrolované institucí elektronických peněz, musí mít tato instituce zvláštní účetnictví, které umožňuje uplatnit zvláštní metodu výpočtu kapitálu stanovenou v čl. 5 odst. 3 směrnice 2009/110.
75.
Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda společnost ABC Projektai disponovala tímto zvláštním účetnictvím pro elektronické peníze a pro výpočet požadavků na kapitál, což z informací poskytnutých Soudnímu dvoru nelze dovodit.
76.
Začtvrté, jak jsem právě zdůraznil, v případě platebních účtů má kontrolu nad finančními prostředky majitel účtu, který může prostředky libovolně vybírat. V případě elektronických peněz také existuje možnost, že plátce požádá instituci elektronických peněz o „zpětnou výměnu“ prostředků, které nebyly použity k platbám třetím osobám. Přepočet elektronických peněz na nominální hodnotu a následné připsání prostředků na příkaz majitele elektronických peněz však bude záviset na podmínkách upravených ve smlouvě mezi uživatelem a institucí elektronických peněz, která může v souvislosti se zpětnou výměnou například stanovit povinnost zákazníka k úhradě poplatků (
43
).
77.
To je v souladu s ustanovením čl. 11 odst. 3 a 4 směrnice 2009/110, jež stanoví, že:
–
Smlouva mezi vydavatelem elektronických peněz a držitelem elektronických peněz jasně a zřetelně stanoví podmínky pro zpětnou výměnu, včetně jakýchkoli s tím spojených poplatků, a držitel elektronických peněz je o těchto podmínkách informován před tím, než je vázán jakoukoli smlouvou nebo nabídkou.
–
Zpětná výměna může podléhat poplatku pouze tehdy, když je tak stanoveno ve smlouvě v souladu s odstavcem 3, a pouze v některém z těchto případů: a) je-li zpětná výměna požadována před ukončením smlouvy; b) je-li ve smlouvě uveden den ukončení smlouvy a držitel elektronických peněz vypoví smlouvu před tímto datem, nebo c) je-li zpětná výměna požadována více než jeden rok po dni ukončení smlouvy. Každý takovýto poplatek musí být přiměřený a úměrný skutečným nákladům vynaloženým vydavatelem elektronických peněz.
78.
Je opět na předkládajícím soudu, aby určil, zda mezi uživatelem a institucí elektronických peněz existovala smlouva, která by stanovila takové jasné a zřetelné podmínky pro zpětnou výměnu jakožto podmínku pro vydávání elektronických peněz.
79.
Zapáté, elektronické peníze jsou uchovávány elektronicky nebo magneticky a mohou je využívat pouze uživatelé, kteří je dobrovolně přijali (
44
) a mají k dispozici nástroje k jejich použití. Naproti tomu platební příkazy prováděné z platebního účtu musí přijmout poskytovatelé platebních služeb všech hospodářských subjektů.
80.
Z informací obsažených ve spisu nevyplývá, že by společnost ABC Projektai disponovala elektronicky nebo magneticky uchovávanými penězi, které by bylo možné použít v okruhu zákazníků, kteří by je dobrovolně přijímali. Naopak vše nasvědčuje tomu, že tyto prostředky byly uloženy na platebních účtech a mohly být použity výhradně k provedení platebních příkazů ze strany uživatelů.
81.
Stručně řečeno, s výhradou ověření předkládajícím soudem spadá předmětná činnost do působnosti směrnice 2015/2366 a nelze ji kvalifikovat jako vydávání elektronických peněz ve smyslu směrnice 2009/110.
V. Závěry
82.
S ohledem na výše uvedené navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud, Litva) následovně:
„Článek 2 bod 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/110/ES ze dne 16. září 2009 o přístupu k činnosti institucí elektronických peněz, o jejím výkonu a o obezřetnostním dohledu nad touto činností, o změně směrnic 2005/60/ES a 2006/48/ES a o zrušení směrnice 2000/46/ES a čl. 4 body 3 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2366 ze dne 25. listopadu 2015 o platebních službách na vnitřním trhu, o změně směrnice 2002/65/ES, 2009/110/ES, 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 a o zrušení směrnice 2007/64/ES
musí být vykládány v tom smyslu, že
činnost platební instituce spočívající v přijímání peněžních prostředků uživatelů, aniž dojde k uzavření smlouvy o vydávání elektronických peněz proti těmto prostředkům, se neřídí směrnicí 2009/110, ale směrnicí 2015/2366.
To platí i tehdy, když v případě neexistence takové smlouvy platební instituce přijme peněžní prostředky uživatelů bez konkrétního příkazu k jejich převedení téhož nebo následujícího pracovního dne a peněžní prostředky zůstanou na účtu platební instituce pro platební transakce po dobu delší, než je zákonem stanovená lhůta k provedení platebních služeb.“
(
1
) – Původní jazyk: španělština.
(
2
) – V současné době platí směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2366 ze dne 25. listopadu 2015 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 2002/65/ES, 2009/110/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 a zrušuje směrnice 2007/64/ES (Úř. věst. 2015, L 337, s. 35).
(
3
) – Mimo jiné rozsudky ze dne 9. dubna 2014, T-Mobile Austria (C‑616/11, EU:C:2014:242); ze dne 4. října 2018, ING-DiBa Direktbank Austria (C‑191/17, EU:C:2018:809); ze dne 11. dubna 2019, Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320); ze dne 11. listopadu 2020, DenizBank (C‑287/19, EU:C:2020:897), ze dne 2. září 2021, CRCAM (C‑337/20, EU:C:2021:671), a ze dne 23. března 2023, Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215).
(
4
) – Rozsudek ze dne 16. ledna 2019, Paysera LT (C‑389/17, EU:C:2019:25; dále jen „rozsudek Paysera LT“).
(
5
) – Směrnice ze dne 16. září 2009 o přístupu k činnosti institucí elektronických peněz, o jejím výkonu a o obezřetnostním dohledu nad touto činností, o změně směrnic 2005/60/ES a 2006/48/ES a o zrušení směrnice 2000/46/ES (Úř. věst. 2009, L 267, s. 7).
(
6
) – Lietuvos Respublikos mokėjimų įstatymas (zákon Litevské republiky o platbách), ve znění rozhodném z hlediska sporu, tj. ve znění účinném od 20. října 2019. Tento zákon provádí směrnici 2015/2366 do litevského právního řádu.
(
7
) – Lietuvos Respublikos mokėjimo įstaigų įstatymas (zákon Litevské republiky o platebních institucích), ve znění rozhodném z hlediska sporu, tj. ve znění účinném od 1. srpna 2018.
(
8
) – Lietuvos Respublikos elektroninių pinigų ir elektroninių pinigų įstaigų įstatymas (zákon Litevské republiky o elektronických penězích a institucích elektronických peněz), ve znění rozhodném z hlediska sporu, tj. ve znění účinném od 1. srpna 2018. Tento zákon provádí směrnici 2009/110 do litevského právního řádu.
(
9
) – V dalším textu budu pro označení této instituce používat nový název.
(
10
) – Licence ze dne 13. října 2016 jí umožňovala nabízet tyto platební služby: provádění platebních transakcí, včetně převodu peněžních prostředků, na platebním účtu vedeném u poskytovatele platebních služeb uživatele nebo u jiného poskytovatele platebních služeb; provádění inkas, včetně jednorázových inkas; provádění platebních transakcí prostřednictvím platební karty nebo podobného prostředku; a provádění úhrad, včetně trvalých příkazů a příkazů k úhradě.
(
11
) – V soudním sporu účastníci řízení nepopírají, že společnost ABC Projektai držela finanční prostředky déle, než bylo nutné, přestože bylo prokázáno, že v některých případech nemohla platební příkazy provést, protože zákazníci neuvedli účel platby. Rovněž bylo zjištěno, že vrátila všechny finanční prostředky, které jí byly převedeny bez platebního příkazu.
(
12
) – Podnikatelský plán společnosti ABC Projektai stanoví, že subjekt neovládá finanční prostředky déle, než je nutné k provedení transakcí, že finanční prostředky jsou na účtu uchovávány nejvýše 48 hodin a že jsou vráceny plátci, není-li v této lhůtě vydán platební příkaz. Podle litevské centrální banky společnost ABC Projektai tato ustanovení nedodržela.
(
13
) – Jedná se o Lietuvos Banko Priežiūros tarnybos pozicija dėl mokėjimo sąskaitose laikomų lėššų (Stanovisko dozorčí rady litevské centrální banky k prostředkům na platebních účtech), přijaté Lietuvos banko Priežiūros tarnybos direktoriaus 2016 m. vasario 29 d. sprendimas Nr. 241-53 (Rozhodnutí předsedy dozorčí rady litevské centrální banky č. 241-53 ze dne 29. února 2016). Podle předkládacího rozhodnutí toto stanovisko uvádí, že poskytovatel platebních služeb „je oprávněn přijímat peněžní prostředky na platební účet, který je v rámci něj zřízen, pouze pokud jsou doprovázeny platebním příkazem, který musí být proveden ve lhůtě stanovené zákonem o platbách […], a musí přijmout dostatečná opatření, aby zajistil, že peněžní prostředky přijaté od třetích osob na platební účet klienta nebudou drženy déle, než je nezbytné k provedení platby. Nejsou-li tyto požadavky splněny, nakládá se s peněžními prostředky na platebním účtu [poskytovatele platebních služeb] jako s vklady, jinými splatnými peněžními prostředky nebo elektronickými penězi“.
(
14
) – Viz ECB, Study on the payment attitudes of consumers in the euro area (SPACE 2022), Frankfurt nad Mohanem, 2023, https://www.ecb.europa.eu/stats/ecb_surveys/space/html/ecb.spacereport202212~783ffdf46e.en.html, jakož i COM(2020) 592 final ze dne 27. září 2020, sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o strategii EU pro malé platby.
(
15
) – Na to upozornila Komise v dokumentu A Study on the application and impact of the Directive (EU) 2015/2366 on Payment Services (PSD2), FISMA/2021/OP/0002, https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/f6f80336-a3aa-11ed-b508-01aa75ed71a1/language-en.
(
16
) – Dokument COM(2023) 366 final ze dne 28. června 2023, návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o platebních službách a službách elektronických peněz na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 98/26/ES a zrušují směrnice (EU) 2015/2366 a 2009/110/ES.
(
17
) – V současné době poskytuje služby elektronických peněz řada společností. Patří mezi ně mj. Paypal, Apple Pay, Google Pay či Amazon Pay.
(
18
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 18. září 2000 o přístupu k činnosti institucí elektronických peněz, o jejím výkonu a o obezřetnostním dohledu nad touto činností (Úř. věst. 2000, L 275, s. 39).
(
19
) – Bod 7 odůvodnění směrnice 2009/110 stanoví: „Je třeba zavést jasnou definici elektronických peněz, která bude technicky neutrální. Tato definice by měla zahrnovat všechny situace, kdy poskytovatel platebních služeb poskytuje výměnou za peněžní prostředky předplacenou uchovávanou hodnotu, která může být použita k platebním účelům, protože ji třetí osoba přijímá jako platbu“.
(
20
) – Bod 8 odůvodnění směrnice 2009/110 stanoví: „Definice elektronických peněz by měla zahrnovat elektronické peníze, ať už jsou drženy na platebním zařízení, které má držitel elektronických peněz k dispozici, nebo jsou na dálku uchovávány na serveru a spravovány držitelem elektronických peněz prostřednictvím zvláštního účtu pro elektronické peníze. Tato definice by měla být dostatečně obecná, aby nebránila technické inovaci, a měla by zahrnovat nejen veškeré produkty elektronických peněz, které jsou dnes k dispozici na trhu, ale také produkty, které by mohly být vyvinuty v budoucnosti“.
(
21
) – Elektronické peníze jsou obecně definovány jako elektronický nosič peněžní hodnoty na technickém zařízení, který lze použít k provádění plateb jiným subjektům, než je vydavatel. Zařízení funguje jako předplacený nástroj držitele, který nemusí nutně v transakcích zahrnovat bankovní účty. Viz ECB, Electronic money, na adrese https://www.ecb.europa.eu/stats/money_credit_banking/electronic_money/html/index.es.html.
(
22
) – O těchto vzájemných vztazích viz Riefa C., „Directive 2009/110 on the taking up, pursuit and prudential supervision of the business of electronic money institutions and Directive 2015/2366/EU on the control of electronic payments in the EU“ v Lodder, R., a Murray, A. (eds.): EU Regulation of E-Commerce. A Commentary, Elgar Commentaries series, Edward Elgar, Londýn, 2017, s. 157–160.
(
23
) – V návrhu nové směrnice, jenž je obsažen v dokumentu COM(2023) 366 final, citovaném výše v poznámce pod čarou č. 16, se Komise rozhodla obě směrnice sloučit.
(
24
) – Jedná se o služby umožňující vklad hotovosti na platební účet a všechny transakce nezbytné pro vedení platebního účtu; služby umožňující výběr hotovosti z platebního účtu a všechny transakce nezbytné pro vedení platebního účtu; provádění platebních transakcí, včetně převodu peněžních prostředků, na platebním účtu vedeném u poskytovatele platebních služeb uživatele nebo u jiného poskytovatele platebních služeb: a) provádění inkas, včetně jednorázových inkas; b) provádění platebních transakcí prostřednictvím platební karty nebo podobného prostředku; c) provádění úhrad, včetně trvalých příkazů.
(
25
) – Směrnice 2015/2366 nespecifikuje, jak je přesně třeba chápat pojem „vedení platebního účtu“.
(
26
) – Jak je zmíněno v bodě 24 rozsudku Paysera LT, směrnice 2009/110 pojem „vydávání elektronických peněz“ nedefinuje.
(
27
) – Pochybnosti předkládajícího soudu jsou pochopitelné, neboť rozdíl mezi platebními službami a vydáváním elektronických peněz není všem poskytovatelům platebních služeb zřejmý. To bylo zdůrazněno v dokumentu Opinion of the European Banking Authority on its technical advice on the review of Directive (EU) 2015/2036 on payment services in the internal market (PSD2), EBA/Op/2022/06, 23. června 2022, s. 25.
(
28
) – K pojmům platebních služeb a uživatele platebních služeb viz rozsudek ze dne 11. dubna 2019, Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320, body 37–48 a 54).
(
29
) – Viz směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/92/EU ze dne 23. července 2014 o porovnatelnosti poplatků souvisejících s platebními účty, změně platebního účtu a přístupu k platebním účtům se základními prvky (Úř. věst. 2014, L 257, s. 214). Rozsudek ze dne 4. října 2018, ING-DiBa Direktbank Austria (C‑191/17, EU:C:2018:809) stanoví, že „možnost provádět z účtu platební transakce ve prospěch třetí strany nebo být příjemcem takových transakcí od třetí strany je základním znakem pojmu ‚platební účet‘ “ (bod 31) a že „účet, z něhož takové platební transakce nemohou být prováděny přímo, avšak k jejichž uskutečnění je nezbytné využít zprostředkovacího účtu, tedy nelze považovat za ‚platební účet‘ ve smyslu směrnice o platebních účtech, a v důsledku toho ve smyslu směrnice o platebních službách“ (bod 32).
(
30
) – Tento názor zastávala Komise v odpovědi ze dne 12. března 2012 na otázku ID 2018/4221 (Ability of a payment account operated by a payment institution to hold a credit balance in readiness for future payment transactions), která je k dispozici v EBA, Single Rulebook Q&A, Question ID 2018,4221, https://www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/-/qna/view/publicId/2018,4221. Podle Komise „[…] A payment institution may hold clients’ funds on payment accounts for the purpose of providing payment services, including the execution of not yet specified future payment transactions, in accordance with the framework contract for setting up the referred payment account […]“
(
31
) –
(
32
) – Podle čl. 78 odst. 1 směrnice 2015/2366 členské státy zajistí, aby okamžikem přijetí byl okamžik, kdy poskytovatel platebních služeb plátce obdrží platební příkaz, a aby peněžní prostředky nebyly z účtu plátce odepsány dříve, než je platební příkaz přijat. Odstavec 2 téhož článku stanoví: „Pokud se uživatel platebních služeb iniciující platební příkaz a poskytovatel platebních služeb dohodnou, že provedení platebního příkazu má být zahájeno v určitý den nebo na konci určitého období nebo v den, kdy dá plátce poskytovateli platebních služeb k dispozici peněžní prostředky, považuje se takto dohodnutý den za okamžik přijetí pro účely článku 83.“
(
33
) – Bod 8 jejího písemného vyjádření.
(
34
) – „Inkaso“ je „platební služba pro odepsání částky transakce z účtu plátce, při níž podnět k platební transakci dává příjemce na základě souhlasu, který plátce udělil příjemci, poskytovateli platebních služeb příjemce nebo svému vlastnímu poskytovateli platebních služeb“ (čl. 4 bod 23 směrnice 2015/2366).
(
35
) – A vystavuje se tak riziku odpovědnosti, kterou se zabývá článek 89 směrnice 2015/2366.
(
36
) – Podrobný rozbor viz Storrer, P., Droit de la monnaie électronique, RB Édition, Paříž, 2014, s. 41 a násl.
(
37
) – Článek 11 odst. 2 směrnice 2009/110 ukládá vydavatelům elektronických peněz, aby na žádost držitele elektronických peněz provedli kdykoli zpětnou výměnu peněžní hodnoty držených elektronických peněz ve výši odpovídající jejich jmenovité hodnotě. Jak Komise upozorňuje, smlouva uzavřená mezi vydavatelem a uživatelem může stanovit určité podmínky pro zpětnou výměnu, včetně úhrady poplatků, je-li zpětná výměna požadována v určité lhůtě.
(
38
) – V bodě 27 rozsudku Paysera LT zastává Soudní dvůr názor, že „zpětná výměna“ spočívá v konverzi elektronických peněz ve výši odpovídající jejich jmenovité hodnotě a následném vyplacení prostředků na příkaz držitele elektronických peněz. Nevyžaduje se, „[…] aby tyto prostředky byly vloženy na účet majitele elektronických peněz nebo na účet třetí osoby“.
(
39
) – Relevance účelu vydávání elektronických peněz vyplývá a sensu contrario z čl. 18 odst. 3 směrnice 2015/2366. Účelem převodu peněžních prostředků ve vztahu k činnostem spojeným s vydáváním elektronických peněz se zabývá rovněž rozsudek Paysera LT, body 29, 32 a 33.
(
40
) – Kromě poskytování služeb vydávání elektronických peněz a správy tohoto druhu aktiv mohou instituce elektronických peněz poskytovat uživatelům také platební služby prostřednictvím platebních účtů.
(
41
) – Kontrola instituce elektronických peněz nad částkami určenými k vydávání elektronických peněz je důvodem, proč jsou požadavky na kapitál pro instituce elektronických peněz vyšší (článek 5 směrnice 2009/110) než pro instituce působící jako poskytovatelé platebních služeb. K tomu viz rozsudek Paysera LT, body 18–22.
(
42
) – Uživatel má logicky právo provádět platby elektronickými penězi.
(
43
) – V tomto smyslu viz dopis Komise litevské centrální bance ze dne 26. října 2015 (příloha I vyjádření Komise).
(
44
) – Není možné např. platit prostřednictvím služby PayPal hospodářskému subjektu, který tento typ elektronických peněz ve svých transakcích nepřijímá.