62023CJ0549
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
16. dubna 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Platební služby na vnitřním trhu – Nařízení (EU) 2015/751 – Článek 2 bod 10 – Mezibankovní poplatky za karetní platební transakce – Článek 2 bod 11 – Čistá náhrada – Článek 4 – Mezní hodnoty pro výši těchto poplatků – Článek 5 – Zákaz obcházení mezních hodnot – Protiplnění, jež partner v rámci společného označování obdrží od třístranného schématu platebních karet – Použití těchto mezních hodnot na tato protiplnění – Odečet hodnoty plnění poskytnutých partnerem v rámci společného označování“
Ve věci C‑549/23,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím College van Beroep voor het bedrijfsleven (Odvolací soud pro správní spory v hospodářské oblasti, Nizozemsko) ze dne 29. srpna 2023, došlým Soudnímu dvoru téhož dne, v řízení
American Express Europe SA,
American Express Carte France SA,
Visa Europe Ltd,
MasterCard Europe SA,
Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV
proti
Autoriteit Consument en Markt,
za účasti:
International Card Services BV,
a
Autoriteit Consument en Markt
proti
American Express Europe SA
American Express Carte France SA,
Visa Europe Ltd,
MasterCard Europe SA,
Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV,
za účasti:
International Card Services BV,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení: K. Jürimäe, předsedkyně senátu, K. Lenaerts, předseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce druhého senátu, F. Schalin, M. Gavalec a Z. Csehi (zpravodaj), soudci,
generální advokát: J. Richard de la Tour,
za soudní kancelář: A. Lamote, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 12. prosince 2024,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za American Express Europe SA a American Express Carte France SA: J. K. de Pree, advocaat, a A. Komninos, dikigoros,
–
za Visa Europe Ltd: M. H. J. M. Immerzeel, W. Knibbeler a E. S. Lambooij, advocaten,
–
za Mastercard Europe SA: D. P. Kuipers, J. van Roosmalen a P. M. Waszink, advocaten,
–
za Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV: R. P. Raas, S. Ramsanjhal a J. R. van Angeren, advocaten,
–
za Autoriteit Consument en Markt: J. Mulder a A. D. Röell, advocaten,
–
za International Card Services BV: J. P. Postma, Q. J. Tjeenk Willink a J. C. M. van der Beek, advocaten,
–
za Evropskou komisi: C. Auvret, N. Cambien, I. V. Rogalski a H. Tserepa-Lacombe, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 6. března 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 2 bodu 10 druhé věty a bodu 11, jakož i výkladu článků 4 a 5 nařízení (EU) 2015/751 Evropského parlamentu a Rady ze dne 29. dubna 2015 o mezibankovních poplatcích za karetní platební transakce (Úř. věst. 2015, L 123, s. 1).
2
Tato žádost byla podána v rámci sporů mezi American Express Europe SA, American Express Carte France SA (dále společně jen „Amex“), Visa Europe Ltd, Mastercard Europe SA a Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (dále jen „KLM“), leteckou společností působící jako partner Amex v rámci společného označování, a Autoriteit Consument en Markt (Úřad pro spotřebitele a trhy, Nizozemsko) (dále jen „ACM“) na straně jedné, jakož i mezi ACM a těmito jednotlivými společnostmi na straně druhé ohledně příkazu pod donucovací pokutou, který ACM uložil Amex za porušení ustanovení článků 4 a 5 nařízení 2015/751, jakož i rozhodnutí o vymáhání vyplývající z nedodržení tohoto příkazu.
Právní rámec
3
V bodech 10, 28, 29, 31 a 32 odůvodnění nařízení 2015/751 se uvádí:
„(10)
Mezibankovní poplatky si obvykle mezi sebou v rámci určitého schématu platebních karet hradí poskytovatelé platebních služeb, kteří karty akceptují, a poskytovatelé platebních služeb, kteří karty vydávají. Mezibankovní poplatky tvoří hlavní součást poplatků, které obchodníkům za jednotlivé karetní platební transakce účtují akceptující poskytovatelé platebních služeb. Obchodníci tyto náklady spojené s kartami poté stejně jako všechny své ostatní náklady zahrnují do cen svého zboží a služeb. Hospodářská soutěž mezi schématy platebních karet, jejímž cílem je přesvědčit poskytovatele platebních služeb k vydávání vlastních karet, mezibankovní poplatky na trhu zvyšuje, namísto toho, aby je snižovala, což je v rozporu s nastolováním cenové disciplíny, kterou se hospodářská soutěž v tržní ekonomice zpravidla projevuje. Spolu s jednotným uplatňováním pravidel hospodářské soutěže na mezibankovní poplatky by regulace těchto poplatků zlepšila fungování vnitřního trhu a přispěla ke snížení transakčních nákladů pro spotřebitele.
[…]
(28)
Karetní platební transakce zpravidla probíhají na bázi dvou hlavních obchodních modelů, takzvaných třístranných schémat platebních karet (držitel karty – akceptující a vydávající schéma – obchodník) a čtyřstranných schémat platebních karet (držitel karty – vydávající banka – akceptující banka – obchodník). Řada čtyřstranných schémat platebních karet používá explicitní mezibankovní poplatek, který je většinou mnohostranný. V zájmu zohlednění existence implicitních mezibankovních poplatků a vytvoření rovných podmínek by měla být ta třístranná schémata platebních karet, která využívají poskytovatelů platebních služeb jakožto vydavatelů či akceptantů, pokládána za schémata čtyřstranná a měla by podléhat týmž pravidlům a současně by se měl na všechny poskytovatele vztahovat požadavek transparentnosti a další opatření související s pravidly obchodní činnosti. Nicméně s ohledem na zvláštnosti těchto třístranných schémat je vhodné, aby členské státy měly po přechodné období možnost rozhodnout se neuplatnit pravidla pro maximální mezní hodnotu mezibankovních poplatků, pokud tato schémata mají velmi omezený podíl na trhu dotčeného členského státu.
(29)
Služba vydávání je založena na smluvním vztahu mezi vydavatelem platebního prostředku a plátcem, bez ohledu na to, zda vydavatel drží peněžní prostředky jménem plátce. Vydavatel zpřístupňuje platební karty plátci, autorizuje transakce na terminálech a jejich ekvivalentech a může akceptantovi zaručovat platbu v případě transakcí, které jsou v souladu s pravidly příslušného schématu. Samotná distribuce platebních karet nebo technických služeb, jako je pouhé zpracování a uchovávání údajů, tedy není považována za vydávání.
[…]
(31)
Je důležité zajistit, aby ustanovení o mezibankovních poplatcích, jež mají hradit nebo obdržet poskytovatelé platebních služeb, nebyla obcházena tím, že vydavatelům budou poplatky plynout alternativní cestou. Aby se tomu zabránilo, mělo by být čisté saldo [měla by být „čistá náhrada“] poplatků, jež vydavatel uhradí do nebo obdrží od určitého schématu platebních karet, akceptanta nebo jakéhokoli jiného prostředníka, včetně případných poplatků za autorizaci, pokládáno [pokládána] za mezibankovní poplatek. Pro účely kontroly, zda nejsou příslušná ustanovení obcházena, by měla být při výpočtu mezibankovního poplatku zohledněna celková výše plateb či pobídek, jež vydavatel obdrží od určitého schématu platebních karet v souvislosti s regulovanými transakcemi, a od této částky by měly být odečteny poplatky, jež tento vydavatel tomuto schématu uhradí. Takto zohledňované platby, pobídky a poplatky mohou být přímé (to jest odvozené od objemu či specifické pro určité transakce), nebo nepřímé (například marketingové pobídky, bonusy či rabaty [slevy] za dosažení určitých transakčních objemů). Pro účely kontroly, zda ustanovení tohoto nařízení nejsou obcházena, by měl být zohledněn zejména zisk vydavatelů plynoucí ze zvláštních programů prováděných společně vydavateli a schématy platebních karet a příjmy ze zpracování, udělování licencí a dalších poplatků, jež zajišťují příjmy schémat platebních karet. […]
(32)
Spotřebitelům zpravidla nejsou známy poplatky, jež obchodníci hradí za platební prostředek, který používají. Současně mohou různé pobídkové praktiky, které používají vydavatelé (např. cestovní poukazy, bonusy, rabaty [slevy], právo požadovat vrácení peněžních prostředků, pojištění zdarma a jiné), motivovat zákazníky k tomu, aby používali platební prostředky, a tím vytvářet vydavatelům vysoké poplatky. K zamezení těchto praktik by se měla opatření k omezení mezibankovních poplatků použít pouze na takové platební karty, z nichž se stal masově rozšířený produkt a jež obchodníci zpravidla jen s obtížemi odmítají vzhledem k jejich rozšířenému vydávání a používání (to jest spotřebitelské debetní a kreditní karty). V zájmu účinnějšího fungování trhu v neregulovaných částech odvětví a za účelem omezení převodů podnikatelské činnosti z regulovaných částí odvětví do částí neregulovaných je nutno přijmout několik opatření, k nimž patří mimo jiné oddělení schémat od infrastruktury, motivace plátců ze strany příjemců a selektivní přijímání platebních prostředků ze strany příjemce platby.“
4
Kapitola I tohoto nařízení, nadepsaná „Obecná ustanovení“, obsahuje článek 1 tohoto nařízení, nadepsaný „Oblast působnosti“, který v odstavcích 3 a 5 stanoví:
„3.   Kapitola II se nepoužije na:
[…]
c)
transakce uskutečňované platebními kartami, jež vydala třístranná schémata platebních karet.
[…]
5.   Jestliže třístranné schéma platebních karet uděluje jiným poskytovatelům platebních služeb licence na vydávání nebo akceptaci karetních platebních prostředků, či obojího, nebo vydává karetní platební prostředky s partnerem v rámci společného označování (‚co-branding‘) nebo prostřednictvím zástupce, je považováno za čtyřstranné schéma platebních karet. Takové třístranné schéma platebních karet však ve vztahu k vnitrostátním platebním transakcím může být do 9. prosince 2018 osvobozeno od povinností podle kapitoly II, pokud karetní platební transakce provedené v určitém členském státě v rámci takového třístranného schématu platebních karet nepřesahují na ročním základě 3 % hodnoty veškerých karetních platebních transakcí, které byly v tomto členském státě uskutečněny.“
5
Článek 2 uvedeného nařízení, nadepsaný „Definice“, zní takto:
„Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
[…]
2)
‚vydavatelem‘ poskytovatel platebních služeb, který se smluvně zavazuje poskytovat plátci platební prostředek za účelem iniciování a zpracování jeho karetních platebních transakcí;
[…]
10)
‚mezibankovním poplatkem‘ poplatek uplatňovaný na každou přímou nebo nepřímou (to jest prostřednictvím třetí osoby) transakci mezi vydavatelem a akceptantem. Čistá náhrada nebo jiné sjednané protiplnění je [jiná sjednaná protiplnění jsou] považována za součást mezibankovního poplatku;
11)
‚čistou náhradou‘ celková čistá částka plateb, slev či pobídek, jež vydavatel obdrží od určitého schématu platebních karet, akceptanta nebo jakéhokoli jiného prostředníka v souvislosti s karetními platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi;
12)
‚transakčním poplatkem účtovaným obchodníkovi‘ poplatek, jejž hradí příjemce akceptantovi v souvislosti s karetními platebními transakcemi;
13)
‚příjemcem‘ fyzická nebo právnická osoba, která je zamýšleným příjemcem peněžních prostředků, jež jsou předmětem platební transakce;
[…]
17)
‚čtyřstranným schématem platebních karet‘ schéma platebních karet, v němž jsou za účasti tohoto schématu, vydavatele (na straně plátce) a akceptanta (na straně příjemce) prováděny karetní platební transakce z platebního účtu plátce na platební účet příjemce;
18)
‚třístranným schématem platebních karet‘ schéma platebních karet, v němž samotné schéma poskytuje služby akceptace a vydávání, přičemž karetní platební transakce jsou prováděny z platebního účtu plátce na platební účet příjemce v rámci daného schématu. Jestliže třístranné schéma platebních karet uděluje jiným poskytovatelům platebních služeb licence na vydávání karetních platebních prostředků nebo akceptaci karetních platebních transakcí, nebo obojí, nebo vydává karetní platební prostředky s partnerem v rámci společného označování (‚co-branding‘) nebo prostřednictvím zástupce, je považováno za čtyřstranné schéma platebních karet;
[…]
24)
‚poskytovatelem platebních služeb‘ fyzická či právnická osoba, jež získala povolení poskytovat platební služby uvedené v příloze směrnice 2007/64/ES [Evropského parlamentu a Rady ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu a o změně směrnic 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje směrnice 97/5/ES (Úř. věst. 2007, L 319, s. 1)] nebo je uznána za vydavatele elektronických peněz podle čl. 1 odst. 1 směrnice 2009/110/ES [Evropského parlamentu a Rady ze dne 16. září 2009 o přístupu k činnosti institucí elektronických peněz, o jejím výkonu a o obezřetnostním dohledu nad touto činností, o změně směrnic 2005/60/ES a 2006/48/ES a o zrušení směrnice 2000/46/ES (Úř. věst. 2009, L 267, s. 7)]. Poskytovatel platebních služeb může být vydavatelem, akceptantem či obojím;
[…]
30)
‚platební značkou‘ jakýkoli fyzický nebo digitální název, pojem, označení, symbol nebo jejich kombinace, jejichž pomocí lze označit, v rámci jakého schématu platebních karet jsou karetní platební transakce uskutečňovány;
[…]
32)
‚společným označováním‘ (‚co-branding‘) umístění přinejmenším jedné značky platebního schématu a přinejmenším jedné značky, která není značkou platebního schématu, na tentýž karetní platební prostředek;
[…]“
6
Kapitola II téhož nařízení, nadepsaná „Mezibankovní poplatky“, obsahuje články 3 až 5 tohoto nařízení. Článek 4 nařízení 2015/751, nadepsaný „Mezibankovní poplatky za transakce uskutečňované spotřebitelskými kreditními kartami“, stanoví:
„Za transakce uskutečňované kreditními kartami nesmějí poskytovatelé platebních služeb nabízet ani požadovat mezibankovní poplatky účtované za jednotlivou transakci vyšší než 0,3 % hodnoty transakce. V případě vnitrostátních transakcí uskutečňovaných kreditními kartami mohou členské státy pro mezibankovní poplatky účtované za jednotlivou transakci stanovit nižší mezní hodnotu.“
7
Článek 5 téhož nařízení, nadepsaný „Zákaz obcházení mezních hodnot“, stanoví:
„Pro účely uplatňování mezních hodnot podle článků 3 a 4 se za součást mezibankovního poplatku považuje jakékoli sjednané protiplnění, včetně čisté náhrady, jehož cíl nebo účinek je rovnocenný mezibankovnímu poplatku a které vydavatel obdrží od schématu platebních karet, akceptanta nebo jiného zprostředkovatele za platební transakce či související činnosti.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
8
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že Amex provozuje třístranné schéma platebních karet ve smyslu čl. 2 bodu 18 nařízení 2015/751.
9
V roce 2010 uzavřela Amex s KLM na období od 1. června 2011 do 1. června 2019 partnerství v rámci společného označování, na jehož základě Amex vydává společně označené kreditní karty.
10
Jedna ze složek partnerství se týká přístupu k věrnostnímu programu KLM (dále jen „program Flying Blue“), který umožňuje zákazníkům této společnosti získávat věrnostní body (dále jen „míle“), pokud cestují na letech společnosti KLM nebo nakupují u partnerů KLM. Zákazníci si mohou vyměnit své míle za lety nebo jiné služby KLM. KLM a Amex se dohodly na „bodovém programu“, jehož prostřednictvím držitelé karty Amex získávají míle přímo v rámci programu Flying Blue. Za tímto účelem Amex nakupuje míle od KLM a přiděluje je držitelům jejích kreditních karet v závislosti na užívání těchto karet. Amex a KLM navíc spolupracují při vydávání společně označených „podnikových karet“.
11
Za celou tuto spolupráci Amex platila KLM kromě „bonusu za uzavření smlouvy“ čtyři další druhy protiplnění, a sice zaprvé roční poplatek za užívání obchodních značek KLM a za přístup k programu Flying Blue, zadruhé procentní podíly z protiplnění, jež Amex získává od držitelů kreditních karet za jejich užívání, zatřetí procentní podíl z částky transakcí uskutečněných prostřednictvím těchto karet a začtvrté protiplnění za nákup mílí.
12
Kromě toho z předkládacího rozhodnutí rovněž vyplývá, že KLM jakožto příjemce karetních platebních transakcí provedených společně označenými kartami platila Amex transakční poplatky.
13
V roce 2018 uzavřely Amex a KLM nové dohody o partnerství. Na základě těchto dohod Amex zaplatila KLM v roce 2018 „bonus za uzavření smlouvy“ a musí jí platit částky odpovídající ročnímu poplatku za užívání obchodních značek KLM a za přístup k programu Flying Blue, jakož i protiplnění za nákup mílí.
14
Před uzavřením těchto nových dohod zahájil ACM v květnu 2017 šetření týkající se partnerství mezi Amex a KLM. Na základě tohoto šetření uložil ACM rozhodnutím ze dne 6. března 2019 Amex příkaz pod donucovací pokutou za porušení ustanovení článku 4 ve spojení s článkem 5 nařízení 2015/751 vzhledem k tomu, že platila KLM mezibankovní poplatky vyšší než 0,3 % hodnoty transakce (dále jen „rozhodnutí ze dne 6. března 2019“). ACM stanovil tuto částku tak, že za čtyři roky partnerství a za každý rok sečetl všechna protiplnění, které Amex platila KLM, a následně takto získanou částku vydělil objemem plateb provedených společně označenými kreditními kartami. Podle ACM takto vypočtený procentní podíl značně přesahoval nejvyšší povolený procentní podíl 0,3 %. Příkaz pod donucovací pokutou měl zajistit, aby Amex platila KLM poplatek nepřesahující 0,3 % hodnoty transakce na ročním základě a za jednotlivou transakci.
15
Amex a KLM podaly proti tomuto rozhodnutí správní žalobu k rechtbank Rotterdam (soud v Rotterdamu, Nizozemsko) a současně se domáhaly předběžných opatření.
16
Usnesením ze dne 24. července 2019 soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních rechtbank Rotterdam (soud v Rotterdamu) pozastavil platnost dotčeného příkazu z důvodu, že při výpočtu výše mezibankovních poplatků nebyla zohledněna hodnota mílí zakoupených Amex od KLM, která měla být odečtena od protiplnění zaplacených této posledně uvedené společnosti.
17
Rozhodnutím ze dne 22. ledna 2020 (dále jen „sporné rozhodnutí“) ACM prohlásil námitky Amex a KLM proti příkazu pod donucovací pokutou uloženému rozhodnutím ze dne 6. března 2019 za neopodstatněné. ACM konstatoval, že jakékoli protiplnění zaplacené třístranným schématem platebních karet partnerovi v rámci společného označování spadá pod pojem „čistá náhrada“ uvedený v čl. 2 bodě 11 nařízení 2015/751 vzhledem k tomu, že toto protiplnění má souvislost s karetními platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi. Pokud by zaplacené protiplnění mělo být kvalifikováno jako čistá náhrada, bylo by součástí mezibankovního poplatku. V tomto ohledu ACM zastává názor, že Amex nemůže odečíst protihodnotu mil, které zakoupila od KLM, od protiplnění, které jí zaplatila. ACM navíc dospěl k závěru, že dotčená protiplnění také spadají pod článek 5 tohoto nařízení, protože jejich cíl nebo účinek je rovnocenný výslovnému mezibankovnímu poplatku.
18
Kromě toho ACM rozhodnutím ze dne 21. prosince 2020 požadoval od Amex částku 10 milionů eur jako penále z důvodu, že Amex nesplnila příkaz uložený rozhodnutím ze dne 6. března 2019. ACM sice přijal metodu použitou Amex v reakci na tento příkaz, avšak měl za to, že Amex nesprávně (vzestupně) vypočítala hodnotu mílí. Amex totiž ve výpočtu nezohlednila skutečnost, že ne všichni držitelé karet své míle využívají. Kromě toho ne všechny podnikové karty vydané Amex jsou platebními kartami pro komerční klientelu ve smyslu čl. 2 bodu 6 nařízení 2015/751, takže rovněž spadají do působnosti článků 4 a 5 tohoto nařízení. V důsledku toho ACM dospěl k závěru, že Amex platila KLM vyšší protiplnění, než jsou protiplnění, jež byla povolena příkazem pod donucovací pokutou.
19
Amex a KLM napadly sporné rozhodnutí a rozhodnutí o vymáhání ze dne 21. prosince 2020 u rechtbank Rotterdam (soud v Rotterdamu).
20
Rechtbank Rotterdam (soud v Rotterdamu) z rozsudku ze dne 7. února 2018, American Express (C‑304/16, EU:C:2018:66), vyvodil, že třístranné schéma platebních karet, které uzavře dohodu o společném označování, musí být kvalifikováno jako čtyřstranné schéma platebních karet, i když partner v rámci společného označování nejedná jako vydavatel. Třístranné schéma platebních karet provozované Amex, v jehož rámci byla uzavřena dohoda o společném označování s KLM, se tudíž rovná čtyřstrannému schématu platebních karet ve smyslu čl. 1 odst. 5 nařízení 2015/751. Články 4 a 5 tohoto nařízení, jejichž použitelnost je v zásadě vyloučena pro třístranná schémata platebních karet v souladu s čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení, se tudíž v projednávané věci použijí.
21
Článek 4 nařízení 2015/751 se však nemůže použít samostatně na partnerství uzavřené s třístranným schématem platebních karet s partnerem v rámci společného označování, který nejedná jako vydavatel, ale pouze ve spojení s článkem 5 tohoto nařízení. Kromě toho poplatek placený partnerovi v rámci společného označování na rozdíl od poplatku placeného vydavateli nepředstavuje automaticky mezibankovní poplatek. Podle Rechtbank Rotterdam (soud v Rotterdamu) kritérium, které ACM použil k posouzení, zda má protiplnění cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku, podle něhož musí být toto protiplnění placeno na základě partnerství v rámci společného označování a jeho cílem musí být přesvědčit partnery v rámci společného označování, aby spolupracovali s třístranným schématem platebních karet s cílem podpořit vydávání a používání platebních karet, nepostačuje k posouzení, zda je protiplnění rovnocenné mezibankovnímu poplatku. Tento soud měl totiž za to, že skutečnost, že takové protiplnění může podnítit vydávání a používání platebních karet, neumožňuje stanovit mezní hodnoty mezibankovního poplatku, jelikož rovnocenný cíl nebo účinek tohoto protiplnění musí být posuzován s ohledem na cíle nařízení 2015/751. Měl proto za to, že ACM měl posoudit dopad plateb partnerovi v rámci společného označování na vnitřní trh a transakční náklady pro spotřebitele.
22
Za těchto podmínek rechtbank Rotterdam (soud v Rotterdamu) rozhodl, že ACM dostatečně neprokázal, že protiplnění, jež Amex platila KLM, měla cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku, a že tedy nebylo prokázáno, že Amex porušila články 4 a 5 nařízení 2015/751. Z tohoto důvodu tento soud sporné rozhodnutí zrušil.
23
Amex, ACM a KLM podali proti rozsudku rechtbank Rotterdam (soud v Rotterdamu) odvolání ke College van Beroep voor het bedrijfsleven (Odvolací soud pro správní spory v hospodářské oblasti, Nizozemsko), který je předkládajícím soudem.
24
Posledně uvedený soud má pochybnosti o tom, zda a jakým způsobem se články 4 a 5 nařízení 2015/751 použijí na takové platby provedené třístranným schématem platebních karet ve prospěch partnera v rámci společného označování, jako jsou platby, které jsou předmětem řízení před tímto soudem. Kromě toho v případě, že by se tyto články 4 a 5 použily, si předkládající soud klade otázku, zda pro určení, zda v projednávané věci provedené platby překračují mezní hodnoty uvedené v článku 4 tohoto nařízení, je třeba od jejich výše odečíst transakční poplatky účtované společnosti KLM nebo hodnotu mílí zakoupených Amex.
25
Za těchto podmínek se College van Beroep voor het bedrijfsleven (Odvolací soud pro správní spory v hospodářské oblasti) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být čl. 2 bod 11 [nařízení 2015/751] vykládán pro účely použití hmotněprávních ustanovení tohoto nařízení v tom smyslu, že celková čistá částka plateb, slev či pobídek, jež partner v rámci společného označování obdrží od třístranného schématu platebních karet v souvislosti s karetními platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi, musí být považována za čistou náhradu, i když tento partner v rámci společného označování není sám vydavatelem?
2)
Musí být článek 4 nařízení [2015/751] ve spojení s čl. 2 bodem 10 druhou větou [tohoto nařízení] vykládán v tom smyslu, že čistá náhrada spadá přímo do působnosti [tohoto] článku 4?
3)
Musí být článek 5 nařízení [2015/751] vykládán v tom smyslu, že se vztahuje i na protiplnění, včetně čisté náhrady, jež partner v rámci společného označování obdrží od schématu platebních karet, pokud tento partner není vydavatelem?
4)
a)
Musí být článek 5 nařízení [2015/751] vykládán v tom smyslu, že protiplnění, včetně čisté náhrady, které partner v rámci společného označování obdrží za platební transakce nebo související činnosti, má cíl rovnocenný mezibankovnímu poplatku, pokud má toto protiplnění rozšířit činnosti schématu platebních karet?
b)
Musí být článek 5 [tohoto] nařízení vykládán v tom smyslu, že protiplnění, včetně čisté náhrady, jež partner v rámci společného označování obdrží za platební transakce nebo související činnosti, má účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku, pokud toto protiplnění vede k rozšíření činností schématu platebních karet?
c)
V případě záporné odpovědi na [čtvrtou otázku písm. a) a čtvrtou otázku písm. b)], na základě jakých kritérií nebo faktorů musí být posouzeno, zda protiplnění, včetně čisté náhrady, jež partner v rámci společného označování obdrží za platební transakce nebo související činnosti, má cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku?
5)
Musí být článek 5 nařízení [2015/751] vykládán v tom smyslu, že protiplnění musí být pro účely použití článku 4 [tohoto] nařízení považováno za součást mezibankovního poplatku již tehdy, když má cíl rovnocenný mezibankovnímu poplatku?
6)
Musí být čl. 2 bod 11 nařízení [2015/751] vykládán v tom smyslu, že je možné transakční poplatek účtovaný obchodníkovi, který partner v rámci společného označování platí do třístranného schématu platebních karet, odečíst od plateb, slev či pobídek, jež tento partner obdrží od schématu platebních karet v souvislosti s karetními platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi?
7)
a)
Musí být čl. 2 bod 11 nařízení [2015/751] vykládán v tom smyslu, že od celkové částky, kterou partner v rámci společného označování obdrží od schématu platebních karet, je možné odečíst nejen finanční poplatky tohoto partnera, nýbrž také jeho náklady nebo hospodářskou hodnotu jeho plnění?
b)
V případě kladné odpovědi na [sedmou otázku písm. a)]: Podle jakých měřítek musí být tato hodnota určena?“
K předběžným otázkám
K první otázce
26
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 2 bod 11 nařízení 2015/751 musí být vykládán v tom smyslu, že celková čistá částka plateb, slev či pobídek, jež partner v rámci společného označování obdrží od třístranného schématu platebních karet, může být považována za „čistou náhradu“ ve smyslu tohoto ustanovení, i když tento partner v rámci společného označování není sám „vydavatelem“ ve smyslu čl. 2 bodu 2 tohoto nařízení.
27
„Čistá náhrada“ je definována v čl. 2 bodu 11 uvedeného nařízení jako „celková čistá částka plateb, slev či pobídek, jež vydavatel obdrží od určitého schématu platebních karet, akceptanta nebo jakéhokoli jiného prostředníka v souvislosti s karetními platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi“.
28
Článek 2 bod 2 téhož nařízení definuje pojem „vydavatel“ jako „poskytovatel platebních služeb, který se smluvně zavazuje poskytovat plátci platební prostředek za účelem iniciování a zpracování jeho karetních platebních transakcí“.
29
Článek 2 bod 10 nařízení 2015/751 stanoví, že čistá náhrada je považována za součást mezibankovního poplatku. Tento poplatek podléhá mezním hodnotám stanoveným v článku 4 nařízení 2015/751.
30
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že podle čl. 1 odst. 3 písm. c) nařízení 2015/751 se jeho kapitola II, do níž patří články 4 a 5, které stanoví pravidla pro mezní hodnotu mezibankovních poplatků za karetní transakce spotřebitelů, neuplatní na „transakce uskutečňované platebními kartami, jež vydala třístranná schémata platebních karet“. Článek 1 odst. 5 tohoto nařízení však stejně jako čl. 2 bod 18 uvedeného nařízení, který definuje, co se rozumí „třístranným schématem platebních karet“, stanoví, že zejména pokud takové schéma vydává karetní platební prostředky s partnerem v rámci společného označování, je považováno za čtyřstranné schéma platebních karet. Ačkoli tedy třístranné schéma platebních karet v zásadě nepodléhá povinnostem vyplývajícím z článků 4 a 5 téhož nařízení, je tomu jinak, pokud vydalo karetní platební prostředky s partnerem v rámci společného označování, což vede k tomu, že je v tomto případě kvalifikováno jako čtyřstranné schéma platebních karet (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. února 2018, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, body 50 až 52).
31
Z toho důvodu, pokud třístranné schéma platebních karet uzavře dohodu o společném označování ve smyslu čl. 2 bodu 32 nařízení 2015/751, musí být toto schéma považováno za čtyřstranné schéma platebních karet v souladu s čl. 1 odst. 5 tohoto nařízení, takže se na něj vztahují povinnosti vyplývající z článků 3 až 5 a 7 uvedeného nařízení (rozsudek ze dne 7. února 2018, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, bod 72).
32
Dále je třeba připomenout, že „společné označování“ je definováno v čl. 2 bodě 32 nařízení 2015/751 jako „umístění přinejmenším jedné značky platebního schématu a přinejmenším jedné značky, která není značkou platebního schématu, na tentýž karetní platební prostředek“.
33
Z této definice ani ze znění čl. 1 odst. 5 ani z čl. 2 bodu 18 nařízení 2015/751 nelze vyvodit, že partner v rámci společného označování, který uzavřel dohodu s třístranným schématem platebních karet, nutně vystupuje v tomto schématu jako vydavatel ve smyslu čl. 2 bodu 2 tohoto nařízení. Kdyby unijní normotvůrce chtěl omezit působnost tohoto čl. 1 odst. 5 tímto způsobem, výslovně by to stanovil (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. února 2018, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, body 59 a 60).
34
Článek 1 odst. 5 nařízení 2015/751 proto musí být vykládán v tom smyslu, že v rámci dohody, kterou uzavřel partner v rámci společného označování s třístranným schématem platebních karet, není nezbytné, aby tento partner v rámci společného označování jednal jako „vydavatel“ ve smyslu čl. 2 bodu 2 tohoto nařízení k tomu, aby uvedené schéma bylo považováno za schéma vydávající karetní platební prostředky s partnerem v rámci společného označování, a tedy aby bylo považováno za čtyřstranné schéma platebních karet ve smyslu prvního z těchto ustanovení.
35
V projednávané věci si předkládající soud konkrétně klade otázku, zda protiplnění, jež partner v rámci společného označování obdrží od třístranného schématu platebních karet v souvislosti s platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi, musí být považována za čistou náhradu ve smyslu čl. 2 bodu 11 nařízení 2015/751, i když je nesporné, že tento partner v rámci společného označování není sám vydavatelem ve smyslu čl. 2 bodu 2 tohoto nařízení.
36
Je pravda, že definice pojmu „čistá náhrada“, připomenutá v bodě 27 tohoto rozsudku, se výslovně vztahuje na platby, jež vydavatel obdrží od určitého schématu platebních karet.
37
Je však třeba mít za to, že uvedená definice, vykládaná v kontextu téhož nařízení a ve světle cílů, které sleduje, musí být chápána tak, že zahrnuje čistou částku plateb, slev či pobídek, jež partner v rámci společného označování, který není sám vydavatelem, obdrží od určitého schématu platebních karet.
38
Tento výklad není zpochybněn okolností, na kterou poukazuje předkládající soud, že platby Amex společnosti KLM nejsou přímo spojeny s platební transakcí, ale představují protiplnění za spolupráci KLM.
39
Soudní dvůr již rozhodl, že nelze vyloučit, že určitý druh protiplnění nebo zvýhodnění může být identifikován jako implicitní mezibankovní poplatek ve smyslu bodu 28 odůvodnění nařízení 2015/751, aniž by byl partner v rámci společného označování, s kterým třístranné schéma platebních karet uzavřelo dohodu, nutně zapojen do činnosti vydávání tohoto schématu. Bylo by tudíž obtížné dosáhnout cílů nařízení 2015/751, konkrétně cíle čl. 1 odst. 5 tohoto nařízení spočívajícího v zajištění rovných podmínek na trhu, kdyby situace, v nichž partner v rámci společného označování nejedná jako vydavatel ve smyslu čl. 2 bodu 2 tohoto nařízení, měly být z toho důvodu vyňaty z pravidel stanovených v článcích 3 až 5 a 7 uvedeného nařízení (rozsudek ze dne 7. února 2018, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, bod 71).
40
Jak uvedl generální advokát v bodě 29 svého stanoviska, pojem „čistá náhrada“ ve smyslu čl. 2 bodu 11 nařízení 2015/751 musí být tedy vykládán s ohledem na skutečnost, že třístranná schémata platebních karet a čtyřstranná schémata platebních karet jsou částečně postavena na roveň, jak se uvádí v čl. 1 odst. 5 tohoto nařízení.
41
Jak totiž vyplývá z úvah uvedených v bodě 31 tohoto rozsudku, unijní normotvůrce rozhodl o míře, v níž je třeba postavit na roveň třístranná schémata platebních karet a čtyřstranná schémata platebních karet, a to právě za účelem uplatnění pravidel týkajících se mezibankovních poplatků stanovených v článcích 3 až 5 nařízení 2015/751 a obsažených v kapitole II tohoto nařízení, aby mohlo být dosaženo cílů uvedeného nařízení. Tyto cíle jsou v souladu s bodem 10 odůvodnění téhož nařízení zaměřeny zejména na zlepšení fungování vnitřního trhu a snížení transakčních nákladů pro spotřebitele (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. února 2018, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, body 67 a 84).
42
Konkrétně z bodu 28 odůvodnění nařízení 2015/751 vyplývá, že toto postavení na roveň, které znamená, že třístranná a čtyřstranná schémata platebních podléhají stejným pravidlům, má zohlednit skutečnost, že mnoho schémat platebních karet, včetně třístranných schémat platebních karet, která zahrnují partnery v rámci společného označování, jež jsou postavena na roveň čtyřstranným schématům platebních karet, používají implicitní mezibankovní poplatky, a přispět tak ke stanovení rovných podmínek hospodářské soutěže mezi těmito schématy platebních karet (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. února 2018, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, bod 68).
43
Uvedené postavení daných schémat na roveň a dosažení těchto cílů vyžadují výklad pojmu „čistá náhrada“ definovaného v čl. 2 bodě 11 tohoto nařízení v širokém smyslu uvedeném v bodě 37 tohoto rozsudku.
44
Takový výklad je rovněž podpořen článkem 5 nařízení 2015/751, který stanoví pravidlo zakazující obcházení mezních hodnot uvedených v článcích 3 a 4 tohoto nařízení. Tento článek 5 v této souvislosti stanoví, že za součást mezibankovního poplatku se považuje jakékoli sjednané protiplnění, včetně čisté náhrady, jehož cíl nebo účinek je rovnocenný mezibankovnímu poplatku a které vydavatel obdrží od schématu platebních karet, akceptanta nebo jiného zprostředkovatele za platební transakce či související činnosti.
45
V tomto ohledu bod 31 odůvodnění uvedeného nařízení upřesňuje, že toto pravidlo se široce vztahuje na finance plynoucí vydavatelům. To znamená, že „čistá náhrada“ poplatků účtovaných nebo přijatých těmito vydavateli ve prospěch nebo od určitého schématu platebních karet, akceptanta nebo jiného zprostředkovatele by měla být považována za součást mezibankovního poplatku. V tomto bodě 31 odůvodnění je uvedeno, že pro výpočet tohoto poplatku a pro zajištění, že nejsou příslušná ustanovení obcházena, by měla být při výpočtu mezibankovního poplatku zohledněna celková výše plateb či pobídek, jež vydavatel obdrží od určitého schématu platebních karet v souvislosti s regulovanými transakcemi, a od této částky by měly být odečteny poplatky, jež tento vydavatel tomuto schématu uhradí. Cílem takového pravidla je tedy zohlednit skutečnost, že platby, pobídky a poplatky mohou být přímé, to jest odvozené od objemu či specifické pro určité transakce, nebo nepřímé, pokud představují marketingové pobídky, bonusy či slevy za dosažení určitých transakčních objemů.
46
Za účelem zajištění toho, aby se na různé typy schémat platebních karet, včetně třístranných schémat platebních karet, která jsou postavena na roveň čtyřstranným schématům platebních karet, pokud tato prvně uvedená schémata zahrnují partnery v rámci společného označování, vztahovala stejná pravidla, je třeba mít s ohledem na výše uvedené za to, že finanční toky, které tito partneři v rámci společného označování obdrží v rámci takového třístranného schématu platebních karet, musí být zohledněny při určování „čisté náhrady“, a to i v situaci, kdy uvedení partneři nejednají jako vydavatel ve smyslu čl. 2 bodu 2 nařízení 2015/751.
47
Z toho vyplývá, že protiplnění, které partner v rámci společného označování obdrží od třístranného schématu platebních karet v rámci karetních platebních transakcí nebo souvisejících činností, musí být považováno za protiplnění spadající pod pojem „čistá náhrada“ ve smyslu čl. 2 bodu 11 tohoto nařízení, pokud má toto protiplnění cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku.
48
S ohledem na vše výše uvedené je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 2 bod 11 nařízení 2015/751 musí být vykládán v tom smyslu, že celková čistá částka plateb, slev či pobídek, jež partner v rámci společného označování obdrží od třístranného schématu platebních karet, může být považována za protiplnění spadající pod pojem „čistá náhrada“ ve smyslu tohoto ustanovení, i když tento partner není sám „vydavatelem“ ve smyslu čl. 2 bodu 2 tohoto nařízení, pokud protiplnění, jež jsou součástí této částky, mají cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku.
K druhé otázce
49
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda články 4 a 5 nařízení 2015/751 ve spojení s čl. 2 body 10 a 11 tohoto nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že „čistá náhrada“ ve smyslu tohoto posledně uvedeného ustanovení spadá přímo do působnosti tohoto článku 4, nebo alternativně do působnosti zákazu obcházení mezních hodnot stanoveného v článku 5 uvedeného nařízení.
50
Je třeba připomenout, že podle článku 4 nařízení 2015/751 nesmějí být mezibankovní poplatky požadované nebo nabízené poskytovateli platebních služeb za transakce uskutečňované kreditními kartami účtované za jednotlivou transakci vyšší než 0,3 % hodnoty transakce. Článek 5 tohoto nařízení, nadepsaný „Zákaz obcházení mezních hodnot“, stanoví, že pro účely uplatňování těchto mezních hodnot se za součást mezibankovního poplatku považuje jakékoli sjednané protiplnění, včetně čisté náhrady, jehož cíl nebo účinek je rovnocenný mezibankovnímu poplatku a které vydavatel obdrží od schématu platebních karet, akceptanta nebo jiného zprostředkovatele za platební transakce či související činnosti.
51
Z toho vyplývá, že obě tato ustanovení mají zcela odlišné oblasti působnosti. Článek 4 nařízení 2015/751 se totiž týká specificky „mezibankovního poplatku“ ve smyslu čl. 2 bodu 10 tohoto nařízení. Jedná se o poplatek placený přímo nebo nepřímo za každou transakci mezi vydavatelem a akceptantem, kteří jsou stranami karetní platební transakce, a tento článek 4 stanoví, že tento poplatek nesmí být vyšší než 0,3 % hodnoty takové transakce.
52
Kromě toho článek 5 uvedeného nařízení stanoví pravidlo, jehož cílem je zakázat obcházení těchto mezních hodnot tím, že do mezibankovního poplatku zahrnuje jakékoli jiné sjednané protiplnění, včetně čisté náhrady, jehož cíl nebo účinek je rovnocenný takovému poplatku.
53
Jak bylo konstatováno v bodech 44 až 47 tohoto rozsudku, cílem tohoto pravidla je zajistit, aby se na různé typy schémat platebních karet, včetně třístranných schémat platebních karet postavených na roveň čtyřstranným schématům platebních karet, pokud tato prvně uvedená schémata zahrnují partnery v rámci společného označování, vztahovala stejná pravidla. Tento cíl vyžaduje, aby se v širokém smyslu zohlednily přímé platby, pobídky a poplatky, tj. založené na objemu nebo transakcích, nebo nepřímé platby, pobídky a poplatky, které se v těchto systémech vyskytují a mohou ovlivnit výši mezibankovního poplatku. Aby se zohlednily zvláštnosti různých typů schémat platebních karet, musí být protiplnění sjednaná v rámci těchto schémat, včetně čisté náhrady, zohledněna pro účely použití mezních hodnot uvedených v článku 4 nařízení 2015/751, pokud mají cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku.
54
I když je pravda, že čl. 2 bod 10 tohoto nařízení uvádí, že čistá náhrada nebo jiná sjednaná protiplnění jsou považována za součást mezibankovního poplatku, z jasného znění článku 5 uvedeného nařízení a z cíle pravidla proti obcházení mezních hodnot, které je v něm stanoveno, vyplývá, že toto zohlednění je pro účely použití tohoto pravidla odůvodněné. Z toho tedy vyplývá, že tato náhrada nebo tato jiná protiplnění spadají do působnosti tohoto článku 5, pokud mají cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku.
55
Tento výklad je kromě toho potvrzen historií vzniku nařízení 2015/751. Zmínka o „sjednaném protiplnění, včetně čisté náhrady, jehož cíl nebo účinek je rovnocenný mezibankovnímu poplatku“, která byla původně obsažena v článku 4 návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o mezibankovních poplatcích za karetní platební transakce (COM/2013/0550 final), totiž byla přesunuta do článku 5 nařízení 2015/751. Toto přesunutí je, jak připouští ACM v písemném vyjádření, přímým důsledkem doplnění ustanovení o postavení některých třístranných schémat platebních karet na roveň čtyřstranným schématům platebních karet, které je obsaženo v konečném znění čl. 1 odst. 5 uvedeného nařízení.
56
Z výše uvedeného vyplývá, že na druhou otázku je třeba odpovědět tak, že články 4 a 5 nařízení 2015/751 ve spojení s čl. 2 body 10 a 11 tohoto nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že čistá náhrada spadá do působnosti zákazu obcházení mezních hodnot stanoveného v článku 5 tohoto nařízení.
Ke třetí až páté otázce
57
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda se článek 5 nařízení 2015/751 uplatní na protiplnění, včetně čisté náhrady, jež partner v rámci společného označování obdrží od schématu platebních karet, pokud tento partner není vydavatelem karet. V případě kladné odpovědi se předkládající soud v rámci čtvrté otázky v podstatě táže, za jakých podmínek mají tato protiplnění „cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku“ ve smyslu tohoto ustanovení. V této souvislosti si zejména klade otázku, zda účelem uvedených protiplnění musí být motivace k tomu, aby držitelé karet toto schéma používali. Konečně se v rámci páté otázky táže, zda je třeba zkoumat účinek uvedených protiplnění, pokud bylo prokázáno, že tato protiplnění mají předmět rovnocenný mezibankovnímu poplatku.
58
Předkládající soud se tedy táže, jak má být vykládána podmínka stanovená v článku 5 nařízení 2015/751, která k tomu, aby mohla spadat do působnosti tohoto ustanovení, vyžaduje, aby sjednaná protiplnění, včetně čisté náhrady, měla „cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku“, zejména pokud se jedná o protiplnění, jež obdrží partner v rámci společného označování, který není vydavatelem v rámci třístranného schématu platebních karet postaveného na roveň čtyřstrannému schématu platebních karet.
59
Za těchto podmínek je třeba mít za to, že podstatou těchto otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda článek 5 nařízení 2015/751 musí být vykládán v tom smyslu, že podmínka, podle níž má sjednané protiplnění, včetně čisté náhrady, „cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku“, vyžaduje určení, zda protiplnění sjednané mezi partnerem v rámci společného označování, který není vydavatelem, a třístranným schématem platebních karet v souvislosti s platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi má cíl nebo alternativně pobídkový účinek rovnocenný takovému mezibankovnímu poplatku.
60
Zaprvé je třeba uvést, jak vyplývá z odpovědí na první a druhou předběžnou otázku, že článek 5 nařízení 2015/751 se použije na protiplnění, včetně čisté náhrady, které partner v rámci společného označování obdrží od schématu platebních karet, pokud tento partner není vydavatelem karet. Takové použití přispívá k postavení třístranných schémat platebních karet, pokud zahrnují partnera v rámci společného označování, na roveň čtyřstranným schématům platebních karet. Toto postavení daných schémat na roveň přispívá k cíli tohoto nařízení, kterým je vytvoření rovných podmínek hospodářské soutěže mezi těmito schématy tím, že se na ně použijí stejná pravidla. Jak vyplývá z bodu 42 tohoto rozsudku, cílem tohoto ustanovení je zohlednit existenci implicitních mezibankovních poplatků v rámci třístranných schémat platebních karet postavených na roveň čtyřstranným schématům platebních karet, pokud tato prvně uvedená schémata zahrnují partnery v rámci společného označování.
61
Za tímto účelem se článek 5 nařízení 2015/751 použije na protiplnění sjednaná v rámci třístranných schémat platebních karet, která nejsou explicitně mezibankovními poplatky, ale mají cíl nebo účinek rovnocenný těmto poplatkům.
62
Kromě toho z bodu 31 odůvodnění uvedeného nařízení, připomenutého v bodě 45 tohoto rozsudku, vyplývá, že cílem pravidla stanoveného v tomto článku 5 je zohlednit skutečnost, že v rámci schémat platebních karet mohou být platby, pobídky a poplatky přímé, to jest odvozené od objemu či specifické pro určité transakce, nebo nepřímé, pokud představují marketingové pobídky, bonusy či slevy za dosažení určitých transakčních objemů.
63
Podmínku, podle které musí mít protiplnění „cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku“, aby se na něj vztahoval článek 5 tohoto nařízení, je tedy třeba vykládat ve světle definice pojmu „mezibankovní poplatek“, definované v čl. 2 bodě 10 nařízení 2015/751, jakož i ve spojení s tímto bodem 31 odůvodnění.
64
V tomto ohledu je třeba zaprvé připomenout, že „mezibankovní poplatek“ ve smyslu čl. 2 bodu 10 nařízení 2015/751 označuje poplatek, který je placen za každou transakci uskutečněnou mezi vydavatelem a akceptantem, kteří jsou stranami karetní platební transakce. Jak vyplývá z bodu 10 odůvodnění tohoto nařízení, akceptující poskytovatelé platebních služeb obvykle obchodníkům účtují mezibankovní poplatky za každou karetní platební transakci a tyto poplatky se promítají do nákladů na transakce pro spotřebitele.
65
Z toho vyplývá, že obdobně protiplnění, které je jednak třístranným schématem platebních karet placeno partnerovi v rámci společného označování za objem nebo transakce spojené s používáním této karty a jednak má dopad na náklady na službu používání uvedené karty pro spotřebitele, může představovat protiplnění, které má „účel rovnocenný mezibankovnímu poplatku“ ve smyslu článku 5 nařízení 2015/751.
66
Zadruhé, pokud jde o podmínku, podle které má sjednané protiplnění „účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku“ ve smyslu tohoto ustanovení, ze znění tohoto ustanovení, jakož i z cíle sledovaného tímto ustanovením vyplývá, že cílem této podmínky je pokrýt jakékoli jiné protiplnění sjednané v rámci schématu platebních karet, zejména protiplnění mezi třístranným schématem platebních karet a partnerem v rámci společného označování, které není přímo založeno na objemu nebo transakcích spojených s používáním karty, ale má na toto používání vliv.
67
Z upřesnění uvedených v bodech 31 a 32 odůvodnění nařízení 2015/751, jakož i z definice pojmu „čistá náhrada“ ve smyslu čl. 2 bodu 11 tohoto nařízení vyplývá, že uvedená podmínka se vztahuje na platby v souvislosti s karetními platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi, jejichž cílem je financovat pobídkové praktiky k používání této karty, jako jsou marketingové pobídky, bonusy či slevy, a které mají vliv na náklady spotřebitelů na používání uvedené karty.
68
Zadruhé je třeba upřesnit, že z použití výrazu „nebo“ v jasném a jednoznačném znění tohoto článku 5 vyplývá, že kritérium, které je v něm uvedeno, má alternativní povahu. Jak totiž uvedl generální advokát v bodě 55 svého stanoviska, k tomu, aby bylo možné mít za to, že se na ně toto ustanovení vztahuje, stačí, aby pro účely uplatnění mezních hodnot uvedených v článcích 3 a 4 uvedeného nařízení měla přijatá protiplnění buď cíl, nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku.
69
Je však na předkládajícím soudu, aby s ohledem na výše uvedené a s ohledem na charakteristiky protiplnění sjednaného mezi třístranným schématem platebních karet a partnerem v rámci společného označování dotčeným ve věci v původním řízení určil, zda má toto protiplnění cíl nebo alternativně účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku, takže se na toto protiplnění vztahuje článek 5 nařízení 2015/751.
70
Z toho vyplývá, že na třetí až pátou otázku je třeba odpovědět tak, že článek 5 nařízení 2015/751 musí být vykládán v tom smyslu, že podmínka, podle níž má sjednané protiplnění, včetně čisté náhrady, „cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku“, vyžaduje určení, zda protiplnění sjednané mezi partnerem v rámci společného označování, který není vydavatelem, a třístranným schématem platebních karet v souvislosti s platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi má cíl nebo alternativně pobídkový účinek rovnocenný takovému mezibankovnímu poplatku, což znamená zohlednění cíle nebo účinku tohoto protiplnění na motivaci spotřebitele k používání uvedených karet.
K šesté otázce
71
Podstatou šesté otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 2 bod 11 nařízení 2015/751 musí být vykládán v tom smyslu, že „transakční poplatek účtovaný obchodníkovi“, který partner v rámci společného označování platí třístrannému schématu platebních karet, může být odečten od plateb, slev či pobídek, jež tento partner obdrží od tohoto schématu platebních karet v souvislosti s karetními platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi.
72
V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 2 bod 11 nařízení 2015/751 definuje pojem „čistá náhrada“ jako „celkov[ou] čist[ou] částk[u] plateb, slev či pobídek, jež vydavatel obdrží od určitého schématu platebních karet, akceptanta nebo jakéhokoli jiného prostředníka v souvislosti s karetními platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi“.
73
Navíc je třeba poznamenat, že čl. 2 bod 12 tohoto nařízení definuje „transakční poplatek účtovaný obchodníkovi“ jako „poplatek, jejž hradí příjemce akceptantovi v souvislosti s karetními platebními transakcemi“. V tomto ohledu se podle čl. 2 bodu 13 uvedeného nařízení „příjemcem“ rozumí „fyzická nebo právnická osoba, která je zamýšleným příjemcem peněžních prostředků, jež jsou předmětem platební transakce“.
74
Z jasného znění čl. 2 bodu 12 nařízení 2015/751 vyplývá, že transakční poplatek účtovaný obchodníkovi je součástí vztahu mezi obchodníkem, a sice příjemcem ve smyslu čl. 2 bodu 13 tohoto nařízení, a akceptantem. Jelikož tento poplatek není součástí právního vztahu mezi partnerem v rámci společného označování a akceptantem, a sice třístranného schématu platebních karet, nespadá však pod pojem „čistá náhrada“ ve smyslu čl. 2 bodu 11 uvedeného nařízení.
75
V třístranném schématu platebních karet vykonává tentýž subjekt, a sice schéma platebních karet, funkce akceptanta a vydavatele, a partner v rámci společného označování může být rovněž obchodníkem využívajícím služby tohoto schématu, tj. příjemcem ve smyslu uvedeného nařízení. V takové konfiguraci může partner v rámci společného označování využívat služby uvedeného schématu a přijímat platební transakce s platebními prostředky vydanými týmž schématem a platit tomuto schématu transakční poplatek. Takový transakční poplatek účtovaný partnerovi v rámci společného označování však není posledně uvedeným placen z důvodu jeho postavení partnera v rámci společného označení, ale je jím placen jako příjemcem. Tento transakční poplatek totiž nesouvisí s partnerstvím uzavřeným se schématem platebních karet a v každém případě by musel musí být zaplacen i jinému schématu platebních karet. Tento poplatek tedy není součástí právního vztahu mezi partnerem v rámci společného označování a akceptantem.
76
Proto nelze transakční poplatek účtovaný obchodníkovi odečíst od celkové částky plateb, slev či pobídek, jež partner v rámci společného označování obdržel od třístranného schématu platebních karet za účelem výpočtu této čisté náhrady, i když je to právě tento partner, jenž působí jako obchodník.
77
Z výše uvedeného vyplývá, že čl. 2 bod 11 nařízení 2015/751 je třeba vykládat v tom smyslu, že „transakční poplatek účtovaný obchodníkovi“, který partner v rámci společného označování platí třístrannému schématu platebních karet, nelze odečíst od plateb, slev či pobídek, jež tento partner obdrží od tohoto schématu platebních karet v souvislosti s karetními platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi.
K sedmé otázce
78
Podstatou sedmé otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 2 bod 11 nařízení 2015/751 musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely výpočtu čisté náhrady umožňuje odečíst od celkové částky, již obdrží partner v rámci společného označování od třístranného schématu platebních karet, nejen peněžní protiplnění placená tímto partnerem, ale také nepeněžní plnění, jež uvedený partner poskytuje tomuto schématu platebních karet, a případně na základě jakých kritérií musí být tato hodnota určena.
79
Jak vyplývá z odpovědi na první otázku, čistá náhrada v případě třístranného schématu platebních karet, které vydává karetní platební prostředky s partnerem v rámci společného označování, odpovídá celkové čisté částce plateb, slev či pobídek, jež partner v rámci společného označování obdrží od schématu platebních karet.
80
Za účelem určení, zda a případně v jakém rozsahu může být od protiplnění, která třístranné schéma platebních karet platí partnerovi v rámci společného označování, odečtena nepeněžní náhrada, je třeba zaprvé připomenout, že čl. 2 bod 11 nařízení 2015/751 odkazuje na „platby, slevy či pobídky“. Pojem „pobídka“ má přitom široký dosah, který jde nad rámec pouhých peněžních pobídek. Použití tohoto výrazu v množném čísle po uvedení plateb a slev mimoto potvrzuje, že takto uvedená náhrada není omezena pouze na peněžní náhradu.
81
Tento široký výklad čl. 2 bodu 11 nařízení 2015/751 je potvrzen bodem 31 odůvodnění tohoto nařízení. Jak bylo konstatováno v bodě 45 tohoto rozsudku, platby, pobídky a poplatky mohou být jak přímé (to jest odvozené od objemu či specifické pro určité transakce), tak nepřímé (například marketingové pobídky, bonusy či slevy za dosažení určitých transakčních objemů), takže pojem „pobídka“ nelze chápat tak, že zahrnuje výlučně peněžní protiplnění.
82
Kromě toho tento bod 31 odůvodnění upřesňuje, že pro účely kontroly, zda ustanovení uvedeného nařízení nejsou obcházena, je třeba zohlednit zejména zisk vydavatelů plynoucí ze zvláštních programů prováděných společně vydavateli a schématy platebních karet a příjmy ze zpracování, udělování licencí a dalších poplatků, jež zajišťují příjmy schémat platebních karet.
83
Zadruhé výklad čl. 2 bodu 11 nařízení 2015/751 v tom smyslu, že od protiplnění zaplacených partnerovi v rámci společného označování mohou být odečteny pouze peněžní příspěvky, by ohrozil cíle sledované nařízením 2015/751, jakož i pravidlo stanovené v článku 5 uvedeného nařízení, jehož cílem je zakázat obcházení mezních hodnot uvedených v článcích 3 a 4 téhož nařízení.
84
Pokud jde o hodnotu nepeněžních protiplnění, musí být určena v závislosti na jejich hospodářské hodnotě. Pokud by totiž byla hodnota nepeněžních protiplnění smluvně určena třístranným schématem platebních karet a partnerem v rámci společného označování, mohla by být tato hodnota nadsazena, aby kompenzovala protiplnění placená tímto schématem partnerovi v rámci společného označování. To by ovšem ohrozilo cíl nařízení 2015/751, který spočívá v zajištění rovných podmínek na trhu a snížení nákladů spotřebitelů na platební transakce uskutečňované platebními kartami. Je tedy na předkládajícím soudu, aby zohlednil hospodářskou hodnotu nepeněžní pobídky tím, že tuto hodnotu určí na základě všech okolností věci, která mu byla předložena, a zejména její skutečnou hospodářskou hodnotu v případě, že služba může být zakoupena jinými osobami a její cena byla zveřejněna.
85
S ohledem na výše uvedené je třeba na sedmou otázku odpovědět tak, že čl. 2 bod 11 nařízení 2015/751 musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely výpočtu čisté náhrady umožňuje odečíst od celkové částky, již obdrží partner v rámci společného označování od třístranného schématu platebních karet, nejen peněžní protiplnění placená tímto partnerem, ale také nepeněžní plnění, jež uvedený partner poskytuje tomuto schématu platebních karet a jež musí být ohodnocena s přihlédnutím k jejich skutečné hospodářské hodnotě.
K nákladům řízení
86
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 2 bod 11 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/751 ze dne 29. dubna 2015 o mezibankovních poplatcích za platební transakce kartou je třeba vykládat v tom smyslu, že celková čistá částka plateb, slev či pobídek, jež partner v rámci společného označování obdrží od třístranného schématu platebních karet, může být považována za protiplnění spadající pod pojem „čistá náhrada“ ve smyslu tohoto ustanovení, i když tento partner není sám „vydavatelem“ ve smyslu čl. 2 bodu 2 tohoto nařízení, pokud protiplnění, jež jsou součástí této částky, mají cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku.
2)
Články 4 a 5 nařízení 2015/751 ve spojení s čl. 2 body 10 a 11 tohoto nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že čistá náhrada spadá do působnosti zákazu obcházení mezních hodnot stanoveného v článku 5 tohoto nařízení.
3)
Článek 5 nařízení 2015/751 je třeba vykládat v tom smyslu, že podmínka, podle níž má sjednané protiplnění, včetně čisté náhrady, „cíl nebo účinek rovnocenný mezibankovnímu poplatku“, vyžaduje určení, zda protiplnění sjednané mezi partnerem v rámci společného označování, který není vydavatelem, a třístranným schématem platebních karet v souvislosti s platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi má cíl nebo alternativně pobídkový účinek rovnocenný takovému mezibankovnímu poplatku, což znamená zohlednění cíle nebo účinku tohoto protiplnění na motivaci spotřebitele k používání uvedených karet.
4)
Článek 2 bod 11 nařízení 2015/751 je třeba vykládat v tom smyslu, že „transakční poplatek účtovaný obchodníkovi“, který partner v rámci společného označování platí třístrannému schématu platebních karet, nelze odečíst od plateb, slev či pobídek, jež tento partner obdrží od tohoto schématu platebních karet v souvislosti s karetními platebními transakcemi nebo souvisejícími činnostmi.
5)
Článek 2 bod 11 nařízení 2015/751 je třeba vykládat v tom smyslu, že pro účely výpočtu čisté náhrady umožňuje odečíst od celkové částky, již obdrží partner v rámci společného označování od třístranného schématu platebních karet, nejen peněžní protiplnění placená tímto partnerem, ale také nepeněžní plnění, jež uvedený partner poskytuje tomuto schématu platebních karet a jež musí být ohodnocena s přihlédnutím k jejich skutečné hospodářské hodnotě.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: nizozemština.