62005CC0289_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Soudní dvůr byl požádán, aby upřesnil výklad bodu 1.7 pravidla č. 1 přílohy nařízení Komise (ES) č. 1685/2000 ze dne 28. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 týkající se způsobilosti výdajů na činnosti spolufinancované strukturálními fondy(2) . Finský Rovaniemen hallinto–oikeus žádá Soudní dvůr, aby mu upřesnil podmínky, za kterých může být uhrazena část nepřímých nákladů na základě nákladů přičitatelných operaci spolufinancované strukturálními fondy.
II – Právní rámec
2. Základem sporu je právní úprava Společenství týkající se strukturálních fondů(3) . Strukturální fondy umožňují poskytovat určité druhy podpor směřujících k posílení hospodářské a sociální soudržnosti a zejména ke snížení rozdílů mezi úrovní rozvoje jednotlivých regionů a zaostalosti nejvíce znevýhodněných regionů(4) . Tato podpora je poskytována ve formě spolufinancování jednotlivých projektů vybraných členskými státy Společenstvím.
3. Právní rámec, v němž probíhají operace financované strukturálními fondy, tvoří v zásadě následující předpisy.
4. Nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech(5) vytyčuje tři priority strukturální politiky Společenství:
– účelem cíle 1 je podpora rozvoje a strukturálních změn regionů, jejichž rozvoj zaostává. Tento cíl se týká regionů, jejichž příjem na obyvatele je nižší než 75 % průměru Společenství. Do této skupiny spadají rovněž takzvané nejvzdálenější regiony(6), stejně jako určité oblasti Finska a Švédska s extrémně nízkou hustotou obyvatelstva;
– účelem cíle 2 je podpora hospodářské a sociální konverze regionů, které čelí strukturálním obtížím. Patří sem zejména upadající venkovské oblasti, městské oblasti v obtížích a krizí postižené oblasti závislé na rybolovu;
– účelem cíle 3 je podpora přizpůsobování a modernizace politik a systémů výchovy, vzdělávání a zaměstnanosti a jeho základním předmětem je boj proti dlouhodobé nezaměstnanosti a nezaměstnanosti mládeže a integrace ohrožených skupin na pracovním trhu.
5. Podpora je poskytována formou spolufinancování programů uskutečňovaných v rámci některého z výše uvedených cílů. Jednotlivé strukturální fondy mimoto financují inovační činnosti a iniciativy Společenství, jako je program Interreg, o který se jedná v projednávané věci(7) .
6. Konkrétní provádění operací spolufinancovaných strukturálními fondy spočívá na třech zásadách. Zaprvé se jedná o zásadu komplementarity, která znamená, že příspěvek Společenství je koncipován jako doplněk příspěvku členských států na financování těchto operací(8) . Účast Společenství v každém případě předpokládá vnitrostátní, regionální či dokonce místní vklad, který doplňuje finanční příspěvek Společenství(9) . Druhou zásadou je zásada podpůrného rámce Společenství. Výše uvedení partneři vypracují pro dotčený region víceletý plán uvádějící veškeré projekty s jejich případnými důsledky a účinky, na základě kterého může následně dojít k financování projektu(10) . Třetí zásadou je zásada partnerství. Každá strana podílející se na projektu a na financování programu, to znamená Komise a příslušné vnitrostátní, regionální nebo místní orgány určené každým členským státem, má vlastní odpovědnost a musí zavádět opatření po vzájemné dohodě a v úzké spolupráci s ostatními stranami(11) .
7. Nařízení č. 1260/1999 obsahuje podrobná pravidla, jejichž účelem je zajistit účinnost poskytování podpor. Za tímto účelem přesně vymezuje pravomoci instancí dotčených prováděním rozpočtu Společenství, a sice členských států, jejich výkonných orgánů a Komise. Z těchto ustanovení vyplývá, že nařízení zavádí decentralizovanou strukturu.
8. Členské státy ručí za řádnou správu prostředků Společenství. Jsou odpovědné v první řadě za řádné finanční provádění:
– prostřednictvím řídícího orgánu, který je odpovědný za účinnost a správnost řízení dotyčného programu(12) ;
– prostřednictvím platebního orgánu, který potvrzuje výdaje(13) a je pověřen vypracováváním a podáváním žádostí o platby a přijímáním plateb od Komise(14) ;
– použitím vnitrostátních předpisů na výdaje, na jejichž krytí mohou přispívat fondy, neexistuje-li odpovídající pravidlo Společenství(15) .
9. Navíc mají členské státy hlavní odpovědnost za finanční kontrolu pomoci(16) . Musejí odpovídat za kvalitu řídících a kontrolních systémů a použití peněžních prostředků, které jim byly poskytnuty(17) . Za tímto účelem musejí členské státy spolupracovat s Komisí, aby bylo zajištěno, že se prostředky Společenství používají v souladu se zásadami řádného finančního řízení(18) .
10. Komise vykonává svoji odpovědnost při provádění rozpočtu Společenství kontrolou správného provádění úkolů svěřených členským státům. Za tímto účelem musí:
– přijmout jediné rozhodnutí o příspěvcích všech fondů, jsou-li splněny všechny požadavky tohoto nařízení(19) ;
– dbát, aby členské státy používaly účinné řídicí a kontrolní systémy, aby mohly být prostředky Společenství řádně a účinně využívány(20) ;
– provádět kontroly a audity na místě, zejména prostřednictvím vyšetřování, a zjednat finanční nápravu pokaždé, když zjistí nesrovnalosti a nedostatky, neučinil-li tak členský stát(21) .
11. Komise může zajistit zdárné splnění svého úkolu stanovením minimálních podmínek, kterým musejí kontrolní systémy vyhovovat. Společenství může taková ustanovení přijmout, považuje-li je za nezbytná k zajištění jednotného a spravedlivého používání strukturálních fondů ve Společenství(22) . Prováděcími pravidly přijatými Komisí v tomto rámci jsou jednak veškerá ustanovení, která jí umožňují přesvědčit se, že řídící a kontrolní systémy členských států odpovídají právní úpravě(23), a jednak veškerá ustanovení, která stanoví podmínky, za jakých mohou na výdaje, vynakládané na operace spolufinancované strukturálními fondy, tyto fondy přispívat(24) .
12. V tomto ohledu jsou významná následující ustanovení:
13. Pravidlo č. 1 přílohy nařízení č. 1685/2000 stanoví:
„Pravidlo č. 1 – Skutečně vzniklé výdaje
1. Platby prováděné konečnými příjemci
1.1. Platby prováděné konečnými příjemci ve smyslu čl. 32 odst. 1 třetího pododstavce nařízení (ES) č. 1260/1999 (dále jen ‚obecné nařízení‘) se provádějí v hotovosti, s výjimkou případů uvedených v bodě 1.4.
[…]
1.4. Za podmínek stanovených v bodech 1.5, 1.6 a 1.7 je možno do plateb uvedených v bodě 1.1 zahrnout též náklady na odpisy, věcné příspěvky a režijní náklady. Účast strukturálních fondů na financování činnosti však nepřesahuje celkové způsobilé výdaje na konci činnosti, s výjimkou věcných příspěvků.
[…]
1.7. Režijní náklady jsou způsobilým výdajem za podmínky, že jejich základem jsou skutečné náklady související s uskutečňováním činnosti spolufinancované strukturálními fondy a že jsou určeny v poměru k dané činnosti za pomoci nestranné a řádně odůvodněné metody.
1.8. Ustanovení uvedená v bodech 1.4 až 1.7 jsou použitelná na různé příjemce uvedené v bodě 1.2, jestliže se jedná o režimy podpor uvedené v článku 87 Smlouvy a podpory poskytované orgány, které určily členské státy.
1.9. Členské státy mohou k určení způsobilých výdajů ve smyslu bodů 1.5, 1.6 a 1.7 uplatnit přísnější vnitrostátní předpisy.
2. Prokázání výdajů
Platby prováděné konečnými příjemci zpravidla doprovázejí kvitované faktury. Nelze-li tyto faktury přiložit, platby jsou doprovázeny účetními doklady se stejnou průkazní hodnotou.
[…]“
III – Spor v původním řízení
14. V říjnu 2002 žalobce v původním řízení, Länsstyrelsen i Norrbottens län(25), zaslala Lapin liitto(26), žalovanému v původním řízení, žádost o příspěvek na nepřímé náklady technické podpory programu Interreg III – A – Noord v celkové částce 95 880,72 SEK za rok 2001(27) .
15. Lapin liitto tuto žádost zamítlo a odkázalo na nařízení č. 1685/2000. Vysvětlilo, že uplatňované nepřímé náklady nebyly účtovány k tíži projektu řádně odůvodněnou nestrannou metodou a že nevycházely ze skutečných nákladů. Doplnilo, že uskutečněné platby nejsou doloženy stvrzenkami.
16. V září 2003 požádal Länsstyrelsen i Norrbotens län podruhé o příspěvek na nepřímé náklady ve výši 56 854 SEK za rok 2001 a ve výši 186 982 SEK za rok 2002(28) . Pro stanovení výše těchto nákladů použil nový model umožňující stanovit část nepřímých nákladů odpo vídající pracovní době každého pracovníka spolupracujícího na projektu Společenství.
17. Rozhodnutím ze dne 24. listopadu 2003 Lapinn liitto tuto žádost zamítlo z důvodu, že žalobce neprokázal spojitost mezi zbývajícími nepřímými náklady a projektem Společenství(29) .
18. Länsstyrelsen i Norrbottens län k němu poté podal stížnost.
19. Rozhodnutím ze dne 6. února 2004 Lapin liitto stížnost zamítlo z důvodu, že žalobce neuvedl s dostatečnou přesností, která část nákladů na technickou podporu s projektem souvisela.
20. Žalobce tedy podal k Hallinto–oikeus žalobu na zaplacení nepřímých nákladů. Tento soud měl za to, že potřebuje výklad bodu 1.7 pravidla č. 1 nařízení č. 1685/2000 k tomu, aby mohl ve sporu, který mu byl předložen, rozhodnout. Přerušil proto dne 15. července 2005 řízení a předložil Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
IV – Posouzení
21. Podstatou žádosti předkládajícího soudu je, aby mu byly upřesněny podmínky, za kterých může být podle práva Unie poskytnuta finanční podpora Společenství na nepřímé náklady (nebo režijní náklady).
22. Ze systému zavedeného čl. 32 odst. 1 třetího pododstavce nařízení č. 1260/1999 a z pravidla č. 1 přílohy nařízení č. 1685/2000(30) plyne, že nařízení je založeno na zásadě náhrady výdajů. To znamená, že koneční příjemci musejí své platby provést v hotovosti a že se tyto platby musejí vztahovat ke skutečně vzniklým nákladům. V určitých specifických případech mohou tvořit součást těchto plateb rovněž určité odpisy, věcné příspěvky a nepřímé náklady(31) . Náhrada nepřímých nákladů jako výdajů, na které může být poskytnut finanční příspěvek Společenství, je nicméně výjimečná, a musí být tedy vykládána restriktivně, co se týče jak jejího dosahu, tak prováděcích pravidel (způsobu započtení a důkazů, na kterých je založena).
23. Dříve, než posoudíme, za jakých okolností může být tato výjimka uplatněna, chtěl bych podotknout, že bod 1.9 pravidla č. 1 přílohy nařízení č. 1685/2000 umožňuje členským státům použít přísnější vnitrostátní pravidla při upravování toho, zda může být na nepřímé náklady použita finanční podpora Společenství(32) . Důsledkem této možnosti je, že bod 1.7 pravidla č. 1 může být uplatněn pouze tehdy, když členské státy nestanovily na základě bodu 1.9 přísnější pravidla, podle kterých se určuje, které náklady mohou být kryty podporou Společenství.
24. Jinak řečeno, nařízení č. 1260/1999, č. 438/2001 a č. 1685/2000, jak byla popsána v bodech 2 až 13 výše, stanoví minimální podmínky, které musejí být splněny k tomu, aby mohly být určité náklady financovány prostřednictvím strukturálních fondů. Jsou-li tyto podmínky splněny, mohou být příslušné výdaje proplaceny v souladu s právem Společenství, aniž by tím byly dotčeny přísnější podmínky, kterým může vnitrostátní právo spolufinancování těchto nepřímých nákladů podřídit.
25. V odpovědi na to, v jakých případech může být podle práva Unie poskytnut na nepřímé náklady (nebo režijní náklady) finanční příspěvek Společenství, je třeba odkázat na znění bodu 1.7 pravidla č. 1 a na systematiku výše uvedených nařízení. Z uvedeného ustanovení vyplývá, že, pokud jde o nepřímé náklady (nebo režijní náklady):
– jejich základem musejí být skutečné náklady;
– musejí souviset s uskutečňováním činností spolufinancovaných strukturálními fondy a
– musejí být určeny v poměru k dané činnosti za pomoci nestranné a řádně odůvodněné metody.
26. Co se týče prvního prvku, stačí odkázat na čl. 32 odst. 1 první a třetí pododstavec nařízení č. 1260/1999. Podle tohoto ustanovení:
„Průběžné platby a platby konečného zůstatku se musí vztahovat na skutečně zaplacené výdaje, které musí odpovídat platbám uskutečněným konečnými příjemci a musí být doloženy potvrzenými fakturami nebo účetními dokumenty rovnocenné důkazní hodnoty(33) .“
Jak Komise správně poznamenala, teoretické náklady proto nemohou být brány v úvahu.
27. Co se týče druhého prvku, finská vláda připomněla, že v oblasti výdajů, na které může být poskytnuta podpora Společenství, musí být dodržována zásada kauzality. To tedy podle ní znamená, že pouze dodatečné náklady skutečně vyplývající z činnosti Společenství mohou být předmětem finanční spoluúčasti Společenství. Náklady, které nemají žádnou spojitost s operací, nemohou být proplaceny.
28. Podle Komise musí být subjekt uskutečňující projekt Společenství schopen prokázat, že nepřímé náklady byly pro uskutečnění tohoto projektu nezbytné.
29. Článek 30 odst. 1 nařízení č. 1260/1999 stanoví, že na výdaje na operace lze poskytnout příspěvek z fondů jen tehdy, jestliže tyto operace tvoří součást dotyčné pomoci. Jinými slovy, výdaje musí být vynaloženy v rámci projektu financovaného Evropskou unií. Žadatel musí být schopen prokázat, že náklady mají přímou spojitost s uskutečňováním projektu a že se nejedná o výdaje vynaložené v rámci běžných činností, nezávisle na uskutečňování projektu.
30. Předmětem projednávaného případu je především třetí prvek. Jedná se zejména o to, zda je taková metoda, jakou použil žalobce v původním řízení pro výpočet nepřímých nákladů, v souladu s požadavkem uvedeným v bodě 1.7, a zejména zda byly nepřímé náklady (nebo režijní náklady) za pomoci nestranné a řádně odůvodněné metody určeny v poměru k dané činnosti.
31. Žalobce v původním řízení vysvětluje, že rozdělil režijní náklady na průměrný počet zaměstnanců celé organizace v průběhu dotčeného období tak, aby mohl stanovit průměrnou výši nepřímých nákladů na osobu za rok a za měsíc. Díky tomuto průměrnému základu pro výpočet byla část těchto nákladů odpovídající pracovní době každého spolupracovníka pracujícího na uskutečnění projektu posouzena jako náklad spojený s jeho uskutečněním. Žalobce má za to, že tato metoda je v souladu s bodem 1.7.
32. V úvodu se nelze vyhnout poznámce k jednotlivým jazykovým verzím bodu 1.7 pravidla č. 1 přílohy nařízení č. 1685/2000. Existuje významná odlišnost mezi zněním finské verze a zněním ostatních jazykových verzí. Francouzská, anglická, dánská, španělská, portugalská a italská verze užívá pojmu „prorata“, stejně jako švédská verze, která užívá pojmu „proportionellt“, doplněného výrazem „prorata“ v uvozovkách. Nizozemská verze používá výraz „verhoudingsgewijs“ a německá verze „anteilig“ (poměrný). Naproti tomu finské znění neobsahuje nejmenší odkaz na tento pojem(34) .
33. Existují-li odlišnosti mezi jazykovými verzemi textu Společenství, nemohou být použitelná ustanovení posuzována samostatně, nýbrž v případě pochybností musejí být vykládány a používány ve světle ostatních závazných jazykových verzí(35) . V každém případě nemůže mít jedna jazyková verze přednost před ostatními, pokud se tyto shodují a odpovídají určitému výkladu(36) .
34. Vzhledem k tomu, že ostatní jazykové verze bodu 1.7 pravidla č. 1 přílohy nařízení č. 1685/2000 užívají pojmu „prorata“ nebo „poměrně“, i když tak všechny nečiní pomocí úplně totožných výrazů, je třeba toto ustanovení rovněž vykládat s ohledem na tato znění.
35. Z toho vyvozuji, že procentní podíl celkových nepřímých nákladů může být použit pro účely jejich výpočtu za podmínky, že žadatel může prokázat, že výše tohoto procentního podílu je určená spravedlivě a je řádně odůvodněná a že je úměrná rozsahu projektu Společenství. Tento závěr potvrzuje druhá podmínka uvedená v článku 7 nařízení č. 438/2001, upřesněná v příloze I tohoto nařízení, podle které:
„V případě výdajových položek, které se spolufinancované akce týkají pouze částečně, je prokázána správnost rozdělení výdaje mezi spolufinancovanou akci a jiné akce. Totéž platí pro druhy výdajů, které se považují za způsobilé pouze v určitých mezích nebo v poměru k jiným nákladům“.
36. Spravedlivost účtování nepřímých nákladů k tíži projektu Společenství může být prokázána na základě dodatečných mzdových nákladů a dalších mimořádných nákladů, jako jsou náklady spojené s nemovitostmi, které mohou být důvodně spojovány s projektem. Na tomto základě může být stanoven procentní podíl nepřímých nákladů. Jak Komise správně poznamenala, pro výpočet nepřímých nákladů na základě dodatečných mzdových nákladů je třeba zohlednit následující poznatky: a) počet osob spolupracujících na projektu; b) počet hodin věnovaných na jeho uskutečnění; c) mzda vyplacená v rámci projektu; d) průměrný počet osob pracujících uvnitř organizace; e) počet hodin, které odpracovaly a f) průměrná výše mezd, které byly vyplaceny. Zakládá-li se výpočet nepřímých nákladů na vyplacených mzdách, je třeba zohlednit skutečné mzdy, a nikoliv průměrnou výši mezd.
37. Krom toho se nejedná o jedinou možnou metodu. Již výrazy použité v bodě 1.7 pravidla č. 1 – „za pomoci nestranné a řádně odůvodněné metody“(37) – označují, že pro výpočet nepřímých nákladů a jejich začlenění do projektu Společenství mohou být použity různé metody.
38. Je na vnitrostátním soudu, aby určil, zda jsou v projednávaném případě splněny podmínky uvedené v bodě 1.7 pravidla č. 1 přílohy nařízení č. 1685/2000.
V – Závěry
39. Navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžnou otázku předkládajícího soudu odpověděl následovně:
– „Bod 1.7 pravidla č. 1 přílohy nařízení Komise (ES) č. 1685/2000 ze dne 28. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 týkající se způsobilosti výdajů na činnosti spolufinancované strukturálními fondy, musí být, pokud jde o uznatelnost nákladů v rámci operací spolufinancovaných strukturálními fondy, vykládán v tom smyslu, že pro účely výpočtu nepřímých nákladů (nebo režijních nákladů) může být použit jejich celkový procentní podíl, za podmínky, že je prokázáno, že výše tohoto procentního podílu je určená spravedlivě a že je úměrná rozsahu projektu Společenství.
– Spravedlivost účtování nepřímých nákladů k tíži projektu Společenství může být prokázána na základě dodatečných mzdových nákladů a dalších mimořádných nákladů, jako jsou náklady spojené s nemovitostmi, které mohou být důvodně spojovány s projektem. Na tomto základě může být stanoven procentní podíl nepřímých nákladů.
– Je na vnitrostátním soudu, aby určil, zda jsou v projednávaném případě splněny podmínky uvedené v bodě 1.7 pravidla č. 1 přílohy nařízení č. 1685/2000“.
(1) .
(2)  –	Úř. věst. L 193, s. 39; Zvl. vyd. 14/01, s. 122.
(3)  –	Čtyřmi strukturálními fondy jsou Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR), Evropský sociální fond (ESF), Evropský zemědělský orientační a záruční fond (EZOZF), „orientační“ sekce, a Finanční nástroj pro orientaci rybolovu (FNOR).
(4)  –	Článek 158 ES.
(5)  –	Úř. věst. L 161, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 31.
(6)  –	Francouzské zámořské departementy, Azorské ostrovy, Kanárské ostrovy a Madeira.
(7)  –	Článek 9 písm. e) nařízení č. 1260/1999.
(8)  –	Dvacátý sedmý bod odůvodnění nařízení č. 1260/1999.
(9)  –	Článek 8 odst. 1 ve spojení s článkem 29 nařízení č. 1260/1999.
(10)  –	Článek 9 písm. d) nařízení č. 1260/1999.
(11)  –	Článek 8 nařízení č. 1260/1999.
(12)  –	Článek 34 odst. 1 nařízení č. 1260/1999. Řídící orgán odpovídá rovněž za zajištění reakcí na zjištění nebo požadavky na nápravná opatření řídícího, monitorovacího a kontrolního systému, za soulad operací s politikami Společenství, jakož i za sběr informací a vypracovávání zpráv nezbytných pro kontrolu programu Komisí.
(13)  –	Článek 32 odst. 3 nařízení č. 1260/1999.
(14)  –	Článek 9 písm. o) nařízení č. 1260/1999. Platební orgán musí dále zajistit, aby koneční příjemci obdrželi platbu příspěvku z fondů, na kterou mají nárok, v plné výši a co nejrychleji; článek 32 odst. 1 pátý pododstavec nařízení č. 1260/1999.
(15)  –	Článek 30 odst. 3 nařízení č. 1260/1999. Viz rovněž čtyřicátý první bod odůvodnění nařízení č. 1260/1999.
(16)  –	Článek 38 odst. 1 nařízení č. 1260/1999.
(17)  –	Článek 38 odst. 1 písm. a), c), d) a f) nařízení č. 1260/1999.
(18)  –	Článek 8 odst. 4 ve spojení s čl. 38 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1260/1999.
(19)  –	Článek 28 nařízení č. 1260/1999.
(20)  –	Členské státy musejí u každé pomoci informovat Komisi o stávajících řídicích a kontrolních systémech, a zejména o postupech pro přijímání, ověřování a potvrzování žádostí o úhradu výdajů a pro schvalování, provádění a účtování plateb příjemcům. Komise se musí poté ve spolupráci s členským státem přesvědčit, že řídicí a kontrolní systémy, o kterých byla informována, jsou v souladu s normami zavedenými nařízením č. 1260/1999 a nařízením č. 438/2001 (články 4, 5 a 6 nařízení Komise (ES) č. 438/2001 ze dne 2. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/1999, pokud jde o řídicí a kontrolní systémy pro pomoc poskytovanou ze strukturálních fondů, Úř. věst. L 63, s. 21; Zvl. vyd. 14/01, s. 132).
(21)  –	Články 38 a 39 nařízení č. 1260/1999.
(22)  –	Článek 30 odst. 3 nařízení č. 1260/1999. Viz rovněž čtyřicátý první bod odůvodnění nařízení č. 1260/1999.
(23)  –	Nařízení č. 438/2001.
(24)  –	Nařízení č. 1685/2000.
(25)  –	Krajský úřad Norrbotten.
(26)  –	Krajské zastupitelstvo Laponského kraje.
(27)  –	Tato částka byla vypočítána na základě poměru nepřímých mzdových a jiných nákladů k přímým mzdovým nákladům vyvolaným běžnou činností krajské správy.
(28)  –	Jednalo se o náklady na počítačové vybavení a o mzdové náklady, poštovné a jiné související náklady, jakož i náklady spojené s finanční správou a s nemovitostmi.
(29)  –	Lapin liitto nakonec proplatilo celkovou částku 6 558,98 SEK za rok 2001 a celkovou částku 22 203,30 SEK za rok 2002 připadající na náklady spojené s kancelářemi využívanými účastníky projektu. Ve zbývající části žádosti zamítlo.
(30)  –	Viz bod 1.1 pravidla č. 1.
(31)  –	Viz body 1.5 až 1.7 včetně pravidla č. 1.
(32)  –	Ve svém předkládacím usnesení vnitrostátní soud neupřesnil, zda finská a švédská vláda, které dne 24. a 31. října 2002 přijaly protokol obsahující společná opatření prováděná za účelem zajištění řádného nakládání s finančními prostředky, nazvaný „Memorandum of Understanding för genomförande av programmet för gemenskapsinitiativet Interreg III A Nord“, do něho zanesly ustanovení týkající se možnosti úhrady nepřímých nákladů (režijních nákladů) z finanční pomoci Společenství.
(33)  – Viz rovněž bod 2 pravidla č. 1 přílohy nařízení č. 1685/2000.
(34)  –	Finské znění zní následovně: „Yleiskustannukset ovat tukikelpoisia, jos ne perustuvat rakennerahastoista yhteisrahoitetun toimen kustannuksiin ja ne kohdennetaan toimeen perustellulla oikeudenmukaisella ja tasapuolisella tavalla“.
(35)  –	Rozsudky ze dne 5. prosince 1967, Van der Vecht (19/67, Recueil, s. 431), a ze dne 6. října 1982, CILFIT (283/81, Recueil, s. 3415, bod 18).
(36)  –	Rozsudek ze dne 17. července 1987, Ferriere Nord v. Komise (C‑219/95, Recueil, s. I‑4411, bod 15, jakož i tam uvedená judikatura).
(37)  –	Bod 1.7 pravidla č. 1 přílohy nařízení č. 1685/2000.