62025TJ0195
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (pátého senátu)
11. března 2026 (
*1
)
„Veřejná služba – Úředníci – Oznámení o volném pracovním místě – Místo ředitele – Zamítnutí přihlášky uchazeče – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Přípustnost – Nedostatek pravomoci autora aktu – Kritéria způsobilosti – Pojem ‚funkce na úrovni středního managementu‘ – Nesprávné právní posouzení“
Ve věci T‑195/25,
Friedrich Erlbacher, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zástupce: L. Levi, advokátka,
žalobce,
proti
Evropské komisi, zástupci: J.-F. Brakeland a S. Chantre, jako zmocněnci,
žalované,
TRIBUNÁL (pátý senát),
během porad ve složení: J. Svenningsen, předseda, J. Martín y Pérez de Nanclares (zpravodaj) a M. Stancu, soudci,
za soudní kancelář: L. Ramette, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení, zejména k:
–
námitce nepřípustnosti vznesené Komisí samostatným podáním došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 2. června 2025,
–
vyjádření žalobce k námitce nepřípustnosti došlému soudní kanceláři Tribunálu dne 20. června 2025,
–
rozhodnutí ze dne 4. července 2025, že o námitce nepřípustnosti bude rozhodováno spolu s věcí samou,
–
organizačním procesním opatřením ze dne 7. července 2025 a odpovědi Komise došlé soudní kanceláři Tribunálu dne 18. července 2025,
po jednání konaném dne 17. prosince 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žalobou podanou na základě článku 270 SFEU se žalobce Friedrich Erlbacher domáhá zrušení rozhodnutí obsaženého v e-mailu generálního ředitelství (GŘ) Evropské komise pro lidské zdroje a bezpečnost ze dne 11. června 2024, kterým byla zamítnuta jeho přihláška na místo ředitele (AD 14/AD 15) GŘ Komise pro zemědělství a rozvoj venkova (dále jen „dotčené místo“).
Skutečnosti předcházející sporu
2
Žalobce je ode dne 1. ledna 1996 úředníkem Komise.
3
Od 1. ledna 1996 do 31. října 1998 byl žalobce zařazen ke GŘ pro hospodářskou soutěž a poté byl do dne 30. září 2004 ve služebním zájmu dočasně přidělen k Soudnímu dvoru Evropské unie. Ode dne 1. října 2004 je zařazen do právní služby Komise (dále jen „právní služba“). Dne 1. března 2014 byl jmenován „právním poradcem“ v této službě. Od té doby byl povýšen do platové třídy AD 14. Konečně dne 1. listopadu 2021 byl jmenován zástupcem hlavního právního poradce, který řídí tým „Institutions“ právní služby.
4
Dne 14. května 2024 bylo zveřejněno oznámení o volném pracovním místě ředitele (platová třída AD 14/AD 15) pro ředitelství G „International“ GŘ pro zemědělství a rozvoj venkova (oznámení COM/2024/1108) (dále jen „oznámení o volném pracovním místě“) podle čl. 29 odst. 1 písm. a) bodů i) a iii) služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“).
5
V části nadepsané „Politika přijímání zaměstnanců“ v něm bylo výběrové řízení popsáno následovně:
„[…] Uchazeči pozvaní k pohovoru s poradním výborem pro jmenování musí před tímto pohovorem absolvovat den v hodnotícím centru řízeném externími poradci, pokud již nebyli hodnoceni v rámci hodnotícího centra zřízeného na žádost GŘ [pro lidské zdroje a bezpečnost] pro druh pracovního místa na téže úrovni, o které se ucházejí nyní, v průběhu dvou let předcházejících datu pohovoru s [poradním výborem pro jmenování] […]“
6
Oznámení o volném pracovním místě obsahovalo mimoto hypertextový odkaz na intranetovou stránku Komise, nadepsanou „Management: podmínky způsobilosti“. Pokud jde o funkce odpovídající takovému typu pracovního místa, jako je pracovní místo ředitele, uvádí se, že způsobilí jsou zejména stálí úředníci v „platové třídě AD 14, kteří zastávají (nebo zastávali) funkci na úrovni středního managementu po dobu nejméně [dvou] let“ (dále jen „sporná podmínka“).
7
Dne 27. května 2024 podal žalobce přihlášku na dotčené místo.
8
E-mailem ze dne 11. června 2024 informoval zaměstnanec oddělení „HR.02 – Executive Staff“ GŘ Komise pro lidské zdroje a bezpečnost žalobce o tom, že k jeho přihlášce nelze přihlížet z toho důvodu, že nesplňuje všechny podmínky způsobilosti, a to zejména spornou podmínku.
9
E-mailem ze dne 13. června 2024 byl žalobce pozván k pohovoru s výborem pro předběžný výběr GŘ pro zemědělství a rozvoj venkova pro výběrové řízení COM/2024/1108, který byl stanoven na den 25. června 2024.
10
E-mailem ze dne 14. června 2024 informoval zaměstnanec oddělení „R.5 – People & Organisation“ GŘ pro zemědělství a rozvoj venkova žalobce, že jelikož jeho přihláška není ze strany GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost považována za způsobilou, pozvánka zmíněná v bodě 9 výše už není platná.
11
Dne 22. srpna 2024 podal žalobce proti e-mailu ze dne 11. června 2024 na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu stížnost.
12
Dne 30. října 2024 se Komise na svém 2505. zasedání na návrh člena Komise pověřeného rozpočtem a správou po dohodě s předsedkyní Komise a po projednání se členem Komise pověřeným zemědělstvím a rozvojem venkova rozhodla na dotčené místo jmenovat třetí osobu (dále jen „rozhodnutí o jmenování“).
13
Rozhodnutí o jmenování bylo téhož dne předmětem tiskové zprávy.
14
Dne 11. prosince 2024 bylo žalobci oznámeno rozhodnutí, kterým se jeho stížnost zamítá (dále jen „rozhodnutí o zamítnutí stížnosti“), přijaté orgánem oprávněným ke jmenování (dále jen „OOJ“).
Návrhová žádání účastníků řízení
15
Žalobce v podstatě navrhuje, aby Tribunál:
–
zrušil e-mail ze dne 11. června 2024;
–
v případě potřeby zrušil rozhodnutí o zamítnutí stížnosti;
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení, a to i v případě, že by žalobu prohlásil za nepřípustnou.
16
Komise navrhuje, aby Tribunál:
–
prohlásil žalobu za nepřípustnou a každopádně za neopodstatněnou;
–
uložil žalobci náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
K přípustnosti žaloby
17
Komise zpochybňuje přípustnost žaloby, jelikož e-mail ze dne 11. června 2024 není aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení.
18
Zaprvé je žaloba podle Komise nepřípustná, protože e-mail ze dne 11. června 2024 pochází od zaměstnance GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost, a nikoli od OOJ pověřeného řízením za účelem obsazení dotčeného místa podle čl. 29 odst. 1 písm. a) bodů i) a iii) služebního řádu, tedy sboru členů Komise.
19
Zadruhé podle Komise e-mail z 11. června 2024 není aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení, nýbrž mezitímním aktem tvořícím součást postupu přijímání zaměstnanců. Z oznámení o volném pracovním místě a z intranetové stránky Komise, na kterou toto oznámení odkazuje, totiž plyne, že dotčené výběrové řízení je řízením rozčleněným do několika fází mezi zveřejněním oznámení o volném pracovním místě a rozhodnutím o jmenování sborem členů Komise. Aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení ze strany OOJ je podle ní rozhodnutí o jmenování.
20
Zatřetí Komise uvádí, že e-mail ze dne 11. června 2024 neměl za následek konečné vyloučení žalobce z řízení ani nezavazoval OOJ. Jak plyne ze zápisu z 2505. zasedání sboru členů Komise ze dne 28. listopadu 2024 (dále jen „zápis ze zasedání sboru členů Komise“), OOJ byl totiž předložen úplný seznam osob, které podaly přihlášku na dotčené místo. OOJ tedy konečné rozhodnutí přijal se znalostí úplného seznamu přihlášek.
21
Žalobce argumenty Komise zpochybňuje.
22
Na základě článků 90 a 91 služebního řádu je přípustnost žaloby na neplatnost v oblasti veřejné služby podmíněna existencí aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení.
23
Podle judikatury Soudního dvora do právního postavení nepříznivě zasahují ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu pouze akty nebo opatření s právně závaznými účinky, jimiž mohou být přímo a bezprostředně dotčeny zájmy žalobce tím, že podstatným způsobem mění jeho právní postavení (viz rozsudek ze dne 15. prosince 2022, Picard v. Komise, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, bod 95 a citovaná judikatura).
24
Za účelem určení, zda určitý akt takové účinky má, je třeba vycházet z podstaty tohoto aktu a posoudit uvedené účinky podle takových objektivních kritérií, jako je obsah uvedeného aktu, případně s přihlédnutím k souvislostem přijetí tohoto aktu, jakož i k pravomocem orgánu, jenž je jeho autorem (viz rozsudek ze dne 15. prosince 2022, Picard v. Komise, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, bod 96 a citovaná judikatura).
25
Způsobilost aktu vyvolat bezprostřední účinky na právní postavení fyzické nebo právnické osoby tak nemůže být posuzována pouze s ohledem na skutečnost, že tento akt má formu e-mailu, jelikož by to vedlo k upřednostnění formy aktu, který je předmětem žaloby, před samotným obsahem uvedeného aktu (viz rozsudek ze dne 15. prosince 2022, Picard v. Komise, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, bod 97 a citovaná judikatura).
26
Kromě toho jedná-li se o akty nebo rozhodnutí, jež jsou přijímány postupem zahrnujícím několik fází, zejména po skončení interního řízení, jsou za napadnutelné akty v zásadě považována jen ta opatření, která vyjadřují konečné stanovisko orgánu na konci tohoto řízení, a nikoli mezitímní opatření, jejichž cílem je příprava konečného rozhodnutí (rozsudek ze dne 2. února 2022, LU v. EIB, T‑536/20, nezveřejněný, EU:T:2022:40, bod 38; v tomto smyslu viz též usnesení ze dne 16. listopadu 2018, OT v. Komise, T‑552/16, nezveřejněné, EU:T:2018:807, bod 43 a citovaná judikatura).
27
Konečně podle článků 90 a 91 služebního řádu mohou být úředníky a dalšími zaměstnanci orgánů Evropské unie k přezkumu ze strany Tribunálu předloženy pouze akty pocházející od OOJ a od orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv (viz usnesení ze dne 16. listopadu 2018, OT v. Komise, T‑552/16, nezveřejněné, EU:T:2018:807, bod 46 a citovaná judikatura).
28
V projednávané věci Komise ve své námitce nepřípustnosti v podstatě tvrdí, že aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení je pouze rozhodnutí o jmenování, jelikož pochází od OOJ, tedy od sboru členů Komise, kterému byl předložen úplný seznam osob, které podaly přihlášky na dotčené místo. Žalobce se naproti tomu domnívá, že před přijetím tohoto rozhodnutí, které mu ostatně nebylo oznámeno, přihlížel OOJ jen k přihláškám navrženým poradním výborem pro jmenování (dále jen „PVJ“), avšak nikoli k jeho přihlášce, která byla před fází předběžného výběru uchazečů zamítnuta jako nezpůsobilá, takže e-mail ze dne 11. června 2024 je konečným zamítnutím jeho přihlášky, a tedy aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení.
29
V tomto ohledu je třeba uvést, že způsoby organizace řízení vedoucího k přijetí vyšších úředníků jsou stanoveny v synoptickém dokumentu o politice týkající se vyšších úředníků [SEC(2004) 1352/2] ze dne 26. října 2004, který byl schválen Komisí (dále jen „synoptický dokument“). Ve svém bodě 5.2 popisuje uvedený dokument toto řízení jako řízení zahrnující několik fází, které byly v projednávané věci uvedeny do chodu oznámením o volném pracovním místě.
30
V rámci tohoto řízení připravuje návrh oznámení o volném pracovním místě po dohodě se zpravodajem řízení generální ředitelství pověřené přijímáním zaměstnanců, poté se toto oznámení o volném pracovním místě po schválení ze strany OOJ zveřejní (první fáze). Následně výbor pro předběžný výběr sestaví seznam uchazečů, kteří jsou s ohledem na zveřejněná kritéria nejlépe kvalifikováni na dotčené místo (druhá fáze). Na základě zprávy tohoto výboru určí PVJ nejvhodnější uchazeče k absolvování pohovoru, poté přijme předběžné stanovisko (třetí fáze). Poté, co PVJ absolvoval pohovory s vybranými uchazeči, přijme stanovisko a sestaví seznam úspěšných uchazečů doplněný o hodnocení kvalifikace každého uchazeče (čtvrtá fáze). Uchazeči uvedení na seznamu úspěšných uchazečů sestaveném PVJ musí absolvovat pohovory s jedním nebo více členy sboru členů Komise, která přistoupí ke jmenování uchazeče, který byl na dotčené místo vybrán (pátá a poslední fáze).
31
Z toho plyne, že sbor členů Komise je OOJ příslušným pro jmenování vyšších úředníků a že rozhodnutí o jmenování se přijímá na závěr výběrového řízení, které zahrnuje několik fází, v jejichž průběhu se vyhotovují přípravné akty. V souladu s judikaturou citovanou v bodech 26 a 27 výše by tedy aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení žalobce bylo v zásadě pouze rozhodnutí o jmenování.
32
Judikatura však již připustila, že rozhodnutí přijaté na závěr jedné z fází výběrového řízení může být aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení dotčené osoby, pokud má za následek, že zbavuje možnosti účastnit se pozdější fáze uvedeného řízení, a tedy jakékoli možnosti být v rámci oznámení o volném pracovním místě jmenován (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 22. dubna 2015, ED v. ENISA, F‑105/14, EU:F:2015:33, body 31 a 32).
33
V projednávané věci přitom výbor pro předběžný výběr po zhodnocení podmínek způsobilosti provedeném ze strany GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost původně stanovený pohovor s žalobcem zrušil. Jak bylo připomenuto v bodě 10 výše, pozvánka na tento pohovor neměla být totiž nadále považována za platnou, jelikož GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost mělo za to, že žalobce nesplňuje zejména spornou podmínku.
34
Je tak třeba konstatovat, že po odeslání e-mailu ze dne 11. června 2024 byl žalobce vyloučen z ostatních fází výběrového řízení, takže tento e-mail do jeho právního postavení nepříznivě zasáhl.
35
Na jednání Komise nicméně tvrdila, že i když GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost provedlo prvotní rozbor podmínek způsobilosti, jediným OOJ příslušným k přijetí konečného rozhodnutí byl sbor členů Komise.
36
Podle Komise orgány, které do výběrového řízení vstupují po GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost, měly možnost rozebrat podmínky způsobilosti a mohly dospět k rozboru odlišnému od rozboru uvedeného GŘ. Jinak řečeno, výbor pro předběžný výběr, PVJ nebo i sbor členů Komise měly možnost považovat přihlášku žalobce za způsobilou, takže e-mail ze dne 11. června 2024 aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení není.
37
V konkrétních okolnostech projednávané věci má však Tribunál za to, že jen zmínka o této možnosti nemůže být dostatečným argumentem pro to, aby byla e-mailu ze dne 11. června 2024 povaha aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení upřena. Vzhledem k následkům, které ve vztahu k situaci žalobce skutečně nastaly, a k informacím, které obdržel, musí Komise předložit důkazy prokazující, že tyto různé orgány, které se mají výběrového řízení a přinejmenším předběžného výběru účastnit, jeho přihlášku skutečně obdržely a podmínky její způsobilosti rozebraly. Nebudou-li takové důkazy předloženy, je třeba dospět k závěru, že konečný postoj k dodržení podmínek způsobilosti ze strany žalobce podle všeho zaujalo GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost.
38
Zaprvé, pokud jde o výbor pro předběžný výběr, formulace použitá v e-mailu ze dne 14. června 2024 zmíněném v bodě 10 výše přitom vylučuje, že by tento výbor provedl rozbor způsobilosti přihlášky žalobce, nebo dokonce naznačuje, že uvedený výbor měl za to, že je vázán posouzením provedeným GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost.
39
Zadruhé, pokud jde o PVJ, Tribunál si vyžádal předložení dokumentů s referenčním číslem PERS (2024) 65/2 a PERS (2024) 65/3, aby ověřil, zda PVJ a poté sbor členů Komise měly k dispozici úplný seznam přihlášek na dotčené místo, jak tvrdila Komise, což je nezbytná podmínka pro posouzení jejich způsobilosti. V odpovědi Komise předložila tři dokumenty, a to:
–
přípis generálního ředitele GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost, předaný členovi Komise pověřenému rozpočtem a správou ze dne 11. června 2024 (dále jen „přípis ze dne 11. června 2024“);
–
předběžné stanovisko PVJ ze dne 22. srpna 2024;
–
stanovisko PVJ ze dne 3. října 2024.
40
Z přípisu ze dne 11. června 2024 plyne, že ze sedmi předložených přihlášek nebyla způsobilá a členu Komise pověřenému rozpočtem a správou nebyla předána pouze přihláška žalobce, což bylo Komisí na jednání potvrzeno. Člen Komise, který vypracoval návrh předložený sboru členů Komise (viz bod 12 výše), tak přihlášku žalobce neobdržel.
41
Pokud jde o předběžné stanovisko PVJ ze dne 22. srpna 2024, to do seznamu způsobilých přihlášek zahrnulo nejen přihlášku žalobce, nýbrž i přihlášku osoby, která ji před fází předběžného výběru přesto stáhla. Počet způsobilých přihlášek tak dosahoval osmi namísto šesti. Když byla Komise na tento číselný rozdíl dotázána, uznala, že tento nesoulad může vyvolat otázky, avšak neposkytla další vysvětlení.
42
Komise tedy netvrdila, že tento rozdíl lze vysvětlit tím, že PVJ rozebral podmínky způsobilosti u všech přihlášek a dospěl k závěru odlišnému od závěru GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost.
43
Každopádně je třeba konstatovat, že Komise nebyla s to předložit konkrétní důkazy umožňující potvrdit, že PVJ přihlášku žalobce skutečně obdržel, a to na rozdíl od člena Komise pověřeného rozpočtem a správou, nebo že její způsobilost skutečně prozkoumal.
44
Předběžné stanovisko PVJ ze dne 22. srpna 2024 navíc výslovně zmiňuje pouze ověření osobních spisů dvou uchazečů, kteří byli pozváni do hodnotícího centra a na pohovor a mezi něž žalobce nepatřil.
45
Předložené dokumenty a vysvětlení podaná Komisí proto neumožňují učinit závěr, že PVJ všechny přihlášky skutečně obdržel, ani a fortiori že PVJ podmínky jejich způsobilosti znovu přezkoumal nebo že by zhodnotil konkrétně přihlášku žalobce.
46
Seznam předložený v předběžném stanovisku PVJ ze dne 22. srpna 2024 je tedy podle všeho prostým souhrnným seznamem všech jmen uchazečů, kteří se přihlásili, bez ohledu na způsobilost jejich přihlášek, a přídavné jméno „způsobilý“ je vzhledem k neexistenci přesvědčivých vysvětlení ze strany Komise třeba chápat jako chybu v psaní.
47
Komise tedy nepředložila důkaz, že PVJ přihlášku žalobce prozkoumal a dospěl k závěru, že je způsobilá, a to na rozdíl od závěru, k němuž dospělo GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost a který byl navíc bez ověření převzat komisí pro předběžný výběr.
48
Tento důkaz byl o to nezbytnější, že jednak ze synoptického dokumentu neplyne, že se od PVJ očekává prozkoumání podmínek způsobilosti přihlášek, a jednak bylo málo pravděpodobné, že PVJ přezkoumá meritum přihlášky, u které neměl znalost o některých skutečnostech významných pro posouzení, jelikož byl pohovor žalobce s výborem pro předběžný výběr zrušen.
49
Zatřetí, pokud jde o sbor členů Komise, vzhledem ke způsobu, jak výběrové řízení probíhalo, a to předně vzhledem k nepředání přihlášky žalobce členovi Komise pověřenému rozpočtem a správou, dále k převzetí závěru GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost výborem pro předběžný výběr a konečně k neexistenci důkazů, že PVJ přihlášku žalobce prozkoumal, existuje soubor důkazů, který umožňuje důvodně pochybovat o tom, že sbor členů Komise přihlášku žalobce obdržel a její způsobilost prozkoumal. Navíc podobně, jak bylo konstatováno v bodě 48 výše ve vztahu k PVJ, ze synoptického dokumentu neplyne, ani že by sbor členů Komise měl ověřit podmínky způsobilosti přihlášek, ani že bylo málo pravděpodobné, že uvedený sbor prozkoumá meritum přihlášky žalobce, u které neměl znalost o některých skutečnostech významných pro své posouzení, jelikož ani výbor pro předběžný výběr, ani PVJ neprovedly s žalobcem pohovor.
50
Je přitom třeba konstatovat, že Komise s výjimkou zápisu ze zasedání sboru jejích členů nepředložila žádný důkaz, který by směřoval k prokázání opaku.
51
Skutečnost, že v zápisu ze zasedání sboru členů Komise je zmíněno, že tento sbor obdržel seznam přihlášek, nicméně nestačí k prokázání, že uvedený sbor přihlášku žalobce skutečně obdržel a její způsobilost prozkoumal. Předání seznamu není totiž nutně synonymem pro skutečné předání přihlášek, jak o tom svědčí přípis ze dne 11. června 2024, který obsahoval seznam přihlášek, avšak členu Komise pověřenému rozpočtem a správou byly jeho prostřednictvím předány jen způsobilé přihlášky.
52
Kromě toho je třeba uvést, že e-mail ze dne 11. června 2024 byl žalobci oznámen téhož dne v 16:56 hodin, tedy přibližně hodinu poté, co byl přípis ze dne 11. června 2024 v 15:49 hodin elektronicky podepsán, což potvrzuje úmysl informovat žalobce o rozhodnutí, které bylo ve vztahu k němu přijato a téměř současně předáno příslušnému členovi Komise.
53
V okolnostech projednávané věci je tedy třeba mít za to, že e-mail ze dne 11. června 2024 tím, že měl za následek vyloučení přihlášky žalobce před fází předběžného výběru, znamenal ve vztahu k žalobci konec výběrového řízení, a představuje tedy konečné zamítnutí jeho přihlášky, a tudíž akt nepříznivě zasahující do právního postavení (dále jen „napadené rozhodnutí“), takže jeho žaloba je přípustná.
K předmětu žaloby
54
Ve třetím bodu návrhových žádání se žalobce domáhá, aby Tribunál v případě potřeby zrušil rozhodnutí o zamítnutí stížnosti.
55
Vzhledem k tomu, že rozhodnutí o zamítnutí stížnosti nemá samostatný obsah, jelikož pouze potvrzuje napadené rozhodnutí, je třeba mít za to, že návrhová žádání znějící na zrušení směřují pouze ke zrušení napadeného rozhodnutí, jehož legalita bude posouzena s přihlédnutím k odůvodnění uvedenému v tomto rozhodnutí o zamítnutí stížnosti (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. ledna 1989, Vainker v. Parlament, 293/87, EU:C:1989:8, bod 8, a ze dne 6. července 2022, MZ v. Komise, T‑631/20, EU:T:2022:426, bod 21).
K věci samé
56
Na podporu své žaloby uplatňuje žalobce dva žalobní důvody, z nichž první vychází ze zjevně nesprávného posouzení a druhý z námitky protiprávnosti oznámení o volném pracovním místě a pravidel, na která toto oznámení odkazuje.
57
Žalobce kromě toho ve svém vyjádření k námitce nepřípustnosti uplatnil nový žalobní důvod vycházející z nedostatku pravomoci autora aktu.
K novému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nedostatku pravomoci autora aktu
58
Ve svém vyjádření k námitce nepřípustnosti žalobce uvedl, že kdyby měl mít Tribunál stejně jako Komise za to, že osoba, která mu napadené rozhodnutí oznámila, nebyla oprávněna tak učinit, hodlá uplatnit nový žalobní důvod znějící na zrušení a vycházející z nedostatku pravomoci autora aktu.
59
Na jednání Komise tvrdila, že kdyby měl mít Tribunál za to, že e-mail ze dne 11. června 2024 byl aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení, bylo by třeba konstatovat, že orgán, který jej přijal, k tomu neměl pravomoc.
60
V tomto ohledu je třeba připomenout, že nedostatek pravomoci autora aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení je nepominutelným důvodem, který musí unijní soud případně zkoumat z úřední povinnosti (viz rozsudek ze dne 8. července 2010, Komise v. Putterie-De-Beukelaer, T‑160/08 P, EU:T:2010:294, bod 61 a citovaná judikatura) a lze jej uplatnit v jakékoli fázi řízení (viz rozsudek ze dne 26. června 2024, Paraskevaidis v. Rada a Komise, T‑698/21, EU:T:2024:425, bod 36 a citovaná judikatura).
61
V projednávané věci bylo napadené rozhodnutí přijato zaměstnancem oddělení „HR.02 – Executive Staff“ GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost. Jak bylo přitom zmíněno v bodě 31 výše, je orgánem OOJ příslušným pro jmenování vyšších úředníků sbor členů Komise.
62
Je pravda, že z rozboru přípustnosti žaloby plyne, že výbor pro předběžný výběr, PVJ a sbor členů Komise nerozebraly podmínky způsobilosti přihlášek a že tento úkol byl svěřen GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost.
63
Navíc, jak bylo uzavřeno v bodě 53 výše, napadené rozhodnutí znamenalo pro žalobce konec výběrového řízení.
64
Mohlo se tak zdát, že sbor členů Komise na GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost přenesl své pravomoci, pokud jde o zkoumání podmínek způsobilosti přihlášek a o zamítání uvedených přihlášek v této fázi výběrového řízení.
65
Je třeba nicméně připomenout, že i když je podle ustálené judikatury pověřující orgán oprávněn přenést své pravomoci, musí přijmout výslovné rozhodnutí o jejich přenesení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. června 1958, Meroni v. Vysoký úřad, 9/56, EU:C:1958:7, s. 42 až 44, 46 a 47) a přenesení se může týkat pouze prováděcích pravomocí, které jsou přesně definovány (viz rozsudek ze dne 26. května 2005, Tralli v. ECB, C‑301/02 P, EU:C:2005:306, bod 43).
66
Přitom je třeba konstatovat, že v projednávané věci tomu tak nebylo.
67
Kromě toho je třeba uvést, že projednávaná věc se liší od věci, v níž bylo vydáno usnesení ze dne 22. dubna 2015, ED v. ENISA (F‑105/14, EU:F:2015:33, bod 31), zmíněné v bodě 32 výše. V uvedené věci byl totiž akt nepříznivě zasahující do právního postavení přijat orgánem, který k tomu měl pravomoc, poněvadž obsahoval stanovisko orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv, pokud jde o zamítnutí přihlášky v první fázi výběrového řízení, a to po zevrubném zhodnocení této přihlášky výběrovou komisí.
68
Za těchto okolností je třeba konstatovat, že napadené rozhodnutí bylo přijato orgánem, který k tomu neměl pravomoc, takže je třeba toto rozhodnutí zrušit.
69
Řádný výkon spravedlnosti nicméně velí, aby za účelem vytvoření náležitého právního rámce, v němž bude muset Komise přijmout opatřená nutná k provedení tohoto rozsudku v souladu s článkem 266 SFEU, byl vypořádán i první žalobní důvod, který žalobce uplatnil.
K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu ze zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu a z nesprávného právního posouzení
70
Žalobce má za to, že OOJ se dopustil zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, jelikož porušil oznámení o volném pracovním místě a pravidla, na která toto oznámení odkazuje. OOJ měl totiž podle něj tato ustanovení vykládat v tom smyslu, že sporná podmínka se v případě, jako je ten jeho, neuplatní. Takový žalobní důvod je třeba považovat za důvod vycházející i z nesprávného právního posouzení.
71
V tomto ohledu žalobce zaprvé uvádí, že rozhodnutí Komise C(2016) 3288 final ze dne 15. června 2016 o vedoucích pracovnících na úrovni středního managementu (dále jen „rozhodnutí o středním managementu“), které stanoví kritéria umožňující považovat určitou funkci za „funkci na úrovni středního managementu“, se nepoužije na poradce, jak to plyne z čl. 2 odst. 3 tohoto rozhodnutí.
72
Žalobce zadruhé poznamenává, že rozhodnutí Komise C(2016) 3214 final ze dne 7. června 2016 o funkcích poradce (dále jen „rozhodnutí o poradcích“) ze své působnosti v souladu se svým článkem 1 vylučuje právní poradce právní služby.
73
Žalobce z toho vyvozuje dva odlišné scénáře.
74
Podle prvního scénáře je třeba vzít v úvahu, že jelikož se rozhodnutí o poradcích na právní poradce právní služby nepoužije, použije se na posledně jmenované rozhodnutí o středním managementu. V takovém případě musí být přitom právní poradci s ohledem na zvláštní strukturu právní služby považováni za vedoucí oddělení.
75
Protože OOJ s žalobcem, který je právním poradcem právní služby, jako s vedoucím oddělení nenakládal, musí být napadené rozhodnutí zrušeno pro porušení rozhodnutí o středním managementu.
76
Podle druhého scénáře jsou právní poradci právní služby vyloučeni z působnosti jak rozhodnutí o středním managementu, tak rozhodnutí o poradcích. To znamená, že funkce právního poradce právní služby se neřídí žádným konkrétním předpisem, a to ani pokud jde o jeho úlohu, ani pokud jde o možnost účasti na výběrových řízeních na místa vyššího managementu.
77
V takovém případě by napadené rozhodnutí nemohlo být přijato podle rozhodnutí o středním managementu a bylo by nutné, aby OOJ in concreto posoudil, zda má žalobce manažerské dovednosti a zkušenosti, které jsou pro dotčené místo vyžadovány.
78
OOJ proto porušil oznámení o volném pracovním místu a pravidla, na která toto oznámení odkazuje, když na žalobce spornou podmínku automaticky vztáhl, aniž ověřil, zda lze jeho dovednosti a jeho zkušenosti považovat za rovnocenné těm, které jsou stanoveny pro funkce středního managementu.
79
Komise argumenty žalobce zpochybňuje. Zejména tvrdí, že právní poradci právní služby jsou vyloučeni z rozhodnutí o středním managementu nikoli „v rozsahu, ve kterém“ nevykonávají manažerské funkce, nýbrž „protože“ takové funkce nevykonávají. Tento výklad čl. 2 odst. 3 rozhodnutí o středním managementu potvrzuje anglické znění tohoto rozhodnutí, které používá výraz „as“, a německé znění, které používá výraz „da“.
80
Podle ustálené judikatury je účelem oznámení o volném pracovním místě na jedné straně informovat dotčené osoby co možná nejpřesněji o povaze předpokladů požadovaných pro obsazení pracovního místa, aby měly možnost posoudit, zda pro ně podání přihlášky připadá v úvahu, a na druhé straně stanovit právní rámec, ve kterém bude orgán porovnávat schopnosti uchazečů (viz rozsudek ze dne 1. června 2022, OG v. AED, T‑632/20, nezveřejněný, EU:T:2022:308, bod 51 a citovaná judikatura). Podle judikatury jsou jak obecné podmínky požadované ve shrnutí oznámení o volném pracovním místě, tak konkrétní podmínky uvedené ve vztahu k dotčenému místu podmínkami vyžadovanými na základě oznámení o volném pracovním místě (rozsudek ze dne 7. února 2019, Duym v. Rada, T‑549/17, nezveřejněný, EU:T:2019:72, bod 60).
81
Podle ustálené judikatury rovněž platí, že výkon široké posuzovací pravomoci, kterou má OOJ v oblasti jmenování, vyžaduje pečlivé posouzení spisů přiložených k přihláškám a důsledné dodržování požadavků uvedených v oznámení o volném pracovním místě, takže OOJ je povinen vyloučit každého uchazeče, který těmto požadavkům neodpovídá. Oznámení o volném pracovním místě totiž tvoří právní rámec, který si OOJ sám stanoví a který musí důsledně dodržet (rozsudky ze dne 18. března 1993, Parlament v. Frederiksen, C‑35/92 P, EU:C:1993:104, body 15 a 16; ze dne 12. května 1998, Wenk v. Komise, T‑159/96, EU:T:1998:86, bod 63, a ze dne 9. července 2019, VY v. Komise, T‑253/18, nezveřejněný, EU:T:2019:488, bod 20).
82
V projednávané věci je třeba upozornit na to, že oznámení o volném pracovním místě, jak bylo v podstatě uvedeno v bodě 6 výše, zahrnovalo část týkající se kritérií způsobilosti, která obsahovala hypertextový odkaz na intranetovou stránku Komise, nadepsanou „Management: podmínky způsobilosti“.
83
Sporná podmínka, jak byla připomenuta v bodě 6 výše, je tam jasně uvedena, a sice že způsobilí jsou zejména úředníci „v platové třídě AD 14, kteří zastávají (nebo zastávali) funkci na úrovni středního managementu po dobu nejméně [dvou] let“.
84
Úvodem je třeba poznamenat, že i když žalobce zpochybňuje, že jeho přihláška byla posouzena s ohledem na spornou podmínku, orgánu OOJ ve skutečnosti vytýká, že pro účely posouzení, zda spornou podmínku splňuje, nezohlednil jeho zvláštní postavení právního poradce ani jeho dovednosti a jeho zkušenosti v oblasti managementu.
85
Každopádně platí, že protože sporná podmínka byla součástí právního rámce, do něhož oznámení o volném pracovním místě spadá, na žalobce se vztahovala, jelikož na dotčené místo podal přihlášku.
86
V projednávané věci je třeba uvést, že v rozhodnutí o zamítnutí stížnosti měl OOJ předně za to, že služební povinnosti vykonávané žalobcem v jeho postavení zástupce vedoucího týmu nelze považovat za rovnocenné trvalému a nepřetržitému řízení týmu ve smyslu rozhodnutí o středním managementu, a dále, že rozhodnutí o středním managementu vylučuje, aby bylo použito na právní poradce. OOJ měl konečně za to, že přes své rozsáhlé profesní zkušenosti v rámci Komise nenabyl žalobce manažerské zkušenosti vyžadované k tomu, aby mohl být způsobilý pro dotčené místo.
87
Žalobce primárně tvrdí, že s právními poradci právní služby musí být nakládáno jako s vedoucími oddělení potud, pokud nejsou vyloučeni z rozhodnutí o středním managementu. Podpůrně, kdyby se dospělo k závěru, že právní poradci právní služby jsou z rozhodnutí o středním managementu vyloučeni, jednalo by se v jejich případě o mezeru v právu, jelikož jsou vyloučeni i z rozhodnutí o poradcích. V takovém případě měl OOJ in concreto posoudit, zda má žadatel manažerské dovednosti a zkušenosti, které jsou na dotčené místo vyžadovány.
88
Pokud jde o otázku, zda právní poradci právní služby spadají do působnosti rozhodnutí o středním managementu, je třeba zaprvé poznamenat, že čl. 1 druhý pododstavec rozhodnutí o středním managementu stanoví, že „[t]oto rozhodnutí se vztahuje na všechny úseky Komise i na úseky, které jsou k ní administrativně připojeny“. Toto rozhodnutí se proto na právní službu použije.
89
Zadruhé z čl. 2 odst. 3 rozhodnutí o středním managementu plyne, že „[v] rozsahu, ve kterém poradci nevykonávají manažerské funkce, jsou z [uvedeného] rozhodnutí vyloučeni“.
90
V tomto ohledu žalobce v podstatě tvrdí zaprvé to, že „poradci“ je třeba rozumět poradce uvedené v rozhodnutí o poradcích, což vylučuje právní poradce právní služby. Zadruhé jsou vyloučeni pouze poradci, kteří nevykonávají manažerské funkce.
91
Komise se k relevanci rozhodnutí o poradcích za účelem toho, jak chápat pojem „poradce“ ve smyslu čl. 2 odst. 3 rozhodnutí o středním managementu, nevyjadřuje. Tvrdí však, že pozice právních poradců odpovídá pracovnímu místu typu „poradce nebo rovnocenné pracovní místo“ a že poradci, stejně jako právní poradci, nevykonávají manažerské funkce, takže jsou z rozhodnutí o středním managementu vyloučeni. Mimoto z různých předpisů a z judikatury dovozuje, že sboru členů Komise bylo jasné, že právní poradce právní služby není rovnocenný vedoucímu oddělení. Toto konstatování, k němuž je třeba přičíst nízký počet právních poradců, podle Komise vysvětluje, proč tito poradci nejsou v rozhodnutí o středním managementu zmíněni.
92
V souladu s ustálenou judikaturou je třeba při výkladu ustanovení unijního práva vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i kontext, do kterého spadá, a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí. Historie vzniku ustanovení unijního práva může rovněž poskytnout informace relevantní pro jeho výklad (rozsudek ze dne 2. září 2021, CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, bod 31; viz také rozsudek ze dne 10. března 2021, AM v. EIB, T‑134/19, EU:T:2021:119, bod 60).
93
Předně je třeba konstatovat, že čl. 2 odst. 3 rozhodnutí o středním managementu vylučuje ze své působnosti „poradce“, a nikoli „poradce nebo rovnocenná pracovní místa“, kteří přesto tvoří název tohoto druhu pracovního místa, jak plyne z přílohy I služebního řádu a z článku 30 přílohy XIII služebního řádu, ale i z přílohy rozhodnutí Komise C(2013) 8979 final ze dne 16. prosince 2013 o druzích pracovních míst a o názvech pracovních míst.
94
Dále je sice pravda, že čl. 2 odst. 3 rozhodnutí o středním managementu za účelem definování tohoto pojmu na rozhodnutí o poradcích výslovně neodkazuje. Kontext, v němž byla tato dvě rozhodnutí přijata, jakož i cíl, který rozhodnutí o poradcích sleduje, však umožňují mít za to, že výrazem „poradci“ bylo v čl. 2 odst. 3 rozhodnutí o středním managementu odkazováno na poradce, jak jsou uvedeni v rozhodnutí o poradcích.
95
Pokud jde zaprvé o kontext, v němž byla rozhodnutí o středním managementu a rozhodnutí o poradcích přijata, je v tomto ohledu třeba připomenout, že tato rozhodnutí byla přijata s odstupem jednoho týdne, a to dne 7. června 2016 v případě rozhodnutí o poradcích a dne 15. června 2016 v případě rozhodnutí o středním managementu, že obě rozhodnutí spadají do celkové strategie rozvoje talentů Komise (viz bod 1 odůvodnění rozhodnutí o středním managementu a bod 2 odůvodnění rozhodnutí o poradcích) a že měla zohlednit revidovaný služební řád, který vstoupil v platnost dne 1. ledna 2014 (bod 8 odůvodnění rozhodnutí o středním managementu a bod 1 odůvodnění rozhodnutí o poradcích).
96
Rozhodnutí o poradcích a rozhodnutí o středním managementu tedy tvoří jeden společný soubor pravidel přijatých Komisí za účelem řízení jejích zaměstnanců. Toto zjištění potvrzuje bod 2 pokynů, kterými se provádí sdělení Komisi C(2017) 5231 ze dne 31. července 2017 o organizačních schématech GŘ a útvarů Komise, jenž upřesňuje, že vodítka poskytnutá ohledně úlohy a zařazení manažerských a poradních funkcí musí být vykládána ve spojení s ustanoveními rozhodnutí o středním managementu a o poradcích.
97
Pokud jde zadruhé o cíl, který sleduje rozhodnutí o poradcích, je třeba uvést, že z bodu 2 odůvodnění tohoto rozhodnutí výslovně plyne, že Komise měla v úmyslu „zavést jasnější rozlišení mezi služebním postupem středního managementu a služebním postupem odborníků“.
98
Tento cíl je ostatně připomenut v bodě 3.3 sdělení Komisi C(2017) 5231 final ze dne 31. července 2017 o organizačních schématech GŘ a útvarů Komise. Z něj totiž plyne, že rozhodnutí o poradcích „modernizovalo politiku ohledně poradců v rámci jeho celkové strategie rozvoje talentů tím, že jasně odlišilo služební postup vedoucích oddělení od služebního postupu poradců“.
99
Z kontextu, v němž bylo rozhodnutí o středním managementu přijato, včetně cíle sledovaného rozhodnutím o poradcích, plyne, že v čl. 2 odst. 3 rozhodnutí o středním managementu bylo odkazováno na poradce, jak jsou uvedeni v rozhodnutí o poradcích.
100
Okolností, na niž poukázala Komise, a sice že sboru jejích členů bylo jasné, že místo právního poradce není rovnocenné místu vedoucího oddělení, ani skutečností, že počet právních poradců právní služby byl nízký, nelze na rozdíl od toho, co tvrdí sama Komise, vysvětlit, proč právní poradci nebyli v rozhodnutí o středním managementu uvedeni výslovně.
101
Zaprvé, jak z rozhodnutí Komise C(2013) 8979 final ze dne 16. prosince 2013 o druzích pracovních míst a o názvech pracovních míst, tak z rozsudku ze dne 16. července 2015, EJ a další v. Komise (F‑112/14, EU:F:2015:90, body 42 a 63), zmíněných Komisí na podporu této argumentace, plyne, že pojem „poradce“ se omezuje na určitý druh pracovního místa a že existuje širší kategorie s názvem „Poradce nebo rovnocenné pracovní místo“, která zahrnuje více druhů pracovních míst, včetně místa právního poradce právní služby.
102
Zadruhé, i když byl počet právních poradců nízký, bylo zvláštní postavení právních poradců právní služby známo, poněvadž tito poradci byli podle článku 1 rozhodnutí o poradcích z tohoto rozhodnutí výslovně vyloučeni.
103
V okamžiku přijetí rozhodnutí o středním managementu tak sbor členů Komise věděl, nebo nemohl nevědět, že pojem „poradce“ nezahrnuje právní poradce právní služby a že k tomu, aby se vyloučení podle čl. 2 odst. 3 uvedeného rozhodnutí na tyto poradce vztahovalo, musel by tu být uveden pojem „poradce nebo rovnocenné pracovní místo“.
104
Na rozdíl od toho, co z toho dovozuje žalobce, to však neznamená, že s právními poradci právní služby musí být automaticky nakládáno jako s vedoucími oddělení.
105
Funkce, které jsou v zásadě považovány za funkce spadající do rámce středního managementu, jsou vypočítány v čl. 2 odst. 1 rozhodnutí o středním managementu. Jde o funkce vedoucího oddělení a úseku, ale i o funkce vedoucího zastoupení ve členských státech a vedoucího task-force. Funkce právních poradců v něm tedy nejsou zmíněny.
106
Vzhledem k tomu, že právní poradci právní služby do žádné z kategorií stanovených v čl. 2 odst. 1 rozhodnutí o středním managementu nespadají, musí k tomu, aby bylo možné je považovat za vykonávající funkce středního managementu, splnit obě dvě podmínky, které jsou v tomto ustanovení uvedeny.
107
Okolnost, na niž poukazuje žalobce, že právní poradci právní služby podléhají obdobnému výběrovému řízení jako vedoucí oddělení, což je ostatně Komisí zpochybňováno, nemůže tento závěr zpochybnit. Podle judikatury totiž samotná skutečnost, že byli jmenováni „právními poradci“ po výběrovém řízení vedeném podle článku 4 a čl. 29 odst. 1 písm. a) služebního řádu a v souladu s rozhodnutím o středním managementu, neznamená, že skutečně vykonávali manažerské funkce, ať už střední nebo vyšší (v tomto smyslu obdobně rozsudek ze dne 16. července 2015, EJ a další v. Komise, F‑112/14, EU:F:2015:90, body 20, 68 a 74).
108
Konečně jak uznala Komise ve své žalobní odpovědi i na jednání, důležité je ověřit, zda zaměstnanec Komise skutečně vykonává funkce středního managementu ve smyslu čl. 2 odst. 1 rozhodnutí o středním managementu.
109
Zaprvé je totiž třeba uvést, že čl. 2 odst. 1 rozhodnutí o středním managementu uvádí, že „[m]ezi zaměstnance středního managementu náleží každá osobu zařazená k výkonu funkce, která tato dvě kritéria splňuje současně“, a tedy nejen dále stanovené kategorie, připomenuté v bodě 105 výše.
110
Zadruhé v bodě 3.1 sdělení Komisi C(2017) 5231 final ze dne 31. července 2017 o organizačních schématech generálních ředitelství a útvarů Komise se předpokládá, že ve výjimečných případech může existovat manažerská funkce mimo generální ředitelství, ředitelství nebo oddělení.
111
Za těchto okolností v zásadě nic nebrání tomu, aby se osoba, jako je žalobce, pokusila prokázat, že splňuje podmínky stanovené v čl. 2 odst. 1 rozhodnutí o středním managementu.
112
Tím, že OOJ dovodil, že právní poradci právní služby jsou vyloučeni z rozhodnutí o středním managementu, a to z téhož titulu jako poradci uvedení v rozhodnutí o poradcích, dopustil se tedy nesprávného právního posouzení.
113
Vzhledem k tomu, že sporné rozhodnutí bylo přijato orgánem, který k tomu nemá pravomoc, jak bylo konstatováno v bodě 68 výše, není třeba naproti tomu zkoumat, zda OOJ in concreto ověřil, že žalobce vykonával funkce středního managementu, a zda se tento orgán při tomto rozboru dopustil zjevně nesprávného posouzení.
114
S ohledem na vše, co bylo uvedeno výše, je třeba projednávané žalobě vyhovět.
K nákladům řízení
115
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
116
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci žalobce požadoval náhradu nákladů řízení a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné rozhodnout, že Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobcem.
Z těchto důvodů,
TRIBUNÁL (pátý senát)
rozhodl takto:
1)
Rozhodnutí obsažené v e-mailu generálního ředitelství (GŘ) Evropské komise pro lidské zdroje a bezpečnost ze dne 11. června 2024, kterým byla zamítnuta přihláška Friedricha Erlbachera na místo ředitele (AD 14/AD 15) GŘ Komise pro zemědělství a rozvoj venkova, se zrušuje.
2)
Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
Svenningsen
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 11. března 2026.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.