62021CJ0382_RES
Asia C-382/21 P
Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) vastaan
vastaan
EUIPO v. The KaiKai Company Jaeger Wichmann
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 27.2.2024
Muutoksenhaku – Henkinen omaisuus – Yhteisömalli – Patenttiyhteistyösopimus – Sopimus teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista – Teollisoikeuden suojelemista koskeva Pariisin yleissopimus – 4 artikla – Asetus (EY) N:o 6/2002 – 41 artikla – Rekisteröityä mallia koskeva hakemus – Etuoikeus – Etuoikeuden vaatiminen patenttiyhteistyösopimuksen nojalla jätetyn kansainvälisen hakemuksen perusteella – Määräaika – Pariisin yleissopimuksen 4 artiklan mukainen tulkinta – Rajat
Kansainväliset sopimukset – Teollisoikeuden suojelemista koskeva Pariisin yleissopimus – Teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehty sopimus (TRIPS) – Välitöntä oikeusvaikutusta ei ole – Pariisin yleissopimuksen mukainen tulkinta – Rajat
(TRIPS-sopimuksen 2 artiklan 1 kohta)
(ks. 59–64, 68, 70 ja 74 kohta)
Yhteisömalli – Rekisteröintihakemus – Etuoikeus – Toimija ei voi vedota suoraan Pariisin yleissopimukseen
(Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 41 artiklan 1 kohta)
(ks. 69 kohta)
Yhteisömalli – Rekisteröintihakemus – Etuoikeus – Etuoikeutta koskevan unionin johdetun oikeuden säännöksen selkeä sanamuoto ja tyhjentävyys
(Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 41 artiklan 1 kohta)
(ks. 74–77 kohta)
Yhteisömalli – Rekisteröintihakemus – Etuoikeus – Patenttiyhteistyösopimuksen nojalla tehtyyn hakemukseen perustuva etuoikeuden vaatiminen – Etuoikeusaika – Mahdollisuutta vaatia aikaisempaa kansainvälistä patenttihakemusta koskevaa etuoikeutta myöhempää mallihakemusta tehtäessä 12 kuukauden ajan ei ole
(Patenttiyhteistyösopimuksen 2 artiklan i, ii ja vii alakohta; neuvoston asetuksen N:o 6/2002 41 artiklan 1 kohta)
(ks. 78–85 kohta)
Tiivistelmä
Hyväksyessään Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) tekemän valituksen unionin yleisen tuomioistuimen asiassa The KaiKai Company Jaeger Wichmann v. EUIPO (Voimistelu- ja urheilulaitteet ja -välineet) antamasta tuomiosta (
1
) unionin tuomioistuimen suuri jaosto esittää täsmennyksiä kansainvälisten sopimusten välittömän vaikutuksen ja johdetun oikeuden toimien näiden sopimusten mukaisen tulkinnan välisestä rajanvedosta ja ottaa kantaa tällaisen tulkinnan rajoihin.
Valittaja eli The KaiKai Company Jaeger Wichmann GbR teki 24.10.2018 EUIPO:lle 12:n yhteisömallin rekisteröintiä koskevan hakemuksen ja vaati patenttiyhteistyösopimuksen (
2
) nojalla 26.10.2017 tehtyyn kansainväliseen patenttihakemukseen perustuvaa etuoikeutta.
EUIPO hyväksyi rekisteröintihakemuksen mutta epäsi etuoikeuden sillä perusteella, että aikaisempi kansainvälinen hakemus oli tehty yli kuusi kuukautta ennen rekisteröintihakemuksen tekemispäivää. Asetuksen N:o 6/2002 (
3
) 41 artiklan 1 kohdassa näet säädetään, että sillä, joka on asianmukaisesti tehnyt aikaisemman mallia tai hyödyllisyysmallia koskevan hakemuksen, on kuuden kuukauden ajan ensimmäisen hakemuksen tekemispäivästä etuoikeus tehdä myöhempi yhteisömallihakemus. EUIPO katsoi kuitenkin, että vaikka kyseisen 41 artiklan 1 kohdan mukainen etuoikeus voi lähtökohtaisesti perustua patenttiyhteistyösopimuksen nojalla tehtyyn kansainväliseen hakemukseen, koska patenttiyhteistyösopimuksen 2 artiklassa oleva patentin käsitteen laaja määritelmä kattaa myös kyseisen 41 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut hyödyllisyysmallit, myös tällaisen etuoikeuden vaatimiseen sovelletaan kuuden kuukauden määräaikaa, jota nyt käsiteltävässä asiassa ei ollut noudatettu.
Unionin yleinen tuomioistuin kumosi EUIPO:n päätöksen 14.4.2021 antamallaan tuomiolla. Se katsoi, että asetuksen N:o 6/2002 41 artiklan 1 kohdassa on aukko, koska siinä ei vahvisteta määräaikaa, jonka kuluessa ”kansainvälistä patenttihakemusta” koskevaa etuoikeutta voidaan vaatia myöhemmän mallihakemuksen yhteydessä. Unionin yleinen tuomioistuin oli sitä mieltä, että kyseisen säännöksen tarkoituksena on, että asetus N:o 6/2002 saatetaan Pariisin yleissopimuksen (
4
) 4 artiklasta ilmenevien velvoitteiden mukaiseksi, ja että tämän aukon täyttämiseksi on siis sovellettava kyseistä 4 artiklaa. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi lähinnä, että kyseisen 4 artiklan nojalla tällaisen etuoikeusajan pituus määräytyy aiemman oikeuden luonteen mukaan, joten tämä aika on 12 kuukautta. Se päätteli siis tämän perusteella, että EUIPO oli tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että kyseisen etuoikeuden vaatimiseen sovellettava määräaika oli kuusi kuukautta.
EUIPO haki kyseiseen tuomioon 23.6.2021 muutosta ja esitti yhden ainoan valitusperusteen, joka perustui asetuksen N:o 6/2002 41 artiklan 1 kohdan rikkomiseen. EUIPO moittii tässä valitusperusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta lähinnä siitä, että tämä on soveltanut suoraan Pariisin yleissopimuksen 4 artiklaa ja jättänyt soveltamatta kyseisen 41 artiklan 1 kohdan selkeää ja tyhjentävää säännöstä korvatakseen sen kyseisen 4 artiklan virheellisellä tulkinnalla.
EUIPO pyysi samana päivänä toimitetulla asiakirjalla, että sille myönnetään valituslupa perussäännön 58 a artiklan kolmannen kohdan nojalla. Unionin tuomioistuin päätti myöntää valitusluvan 10.12.2021 annetulla määräyksellä. (
5
)
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin huomauttaa ensinnäkin Pariisin yleissopimuksella unionin oikeusjärjestyksessä olevista vaikutuksista aluksi, että vaikka unioni ei ole tehnyt kyseistä yleissopimusta, sen eräissä artikloissa, kuten sen 4 artiklassa, esitetyt säännöt on sisällytetty TRIPS-sopimukseen, (
6
) jonka unioni on puolestaan tehnyt. Näillä säännöillä on näin ollen katsottava olevan samat vaikutukset kuin TRIPS-sopimuksella.
Unionin tuomioistuin täsmentää tämän jälkeen, että TRIPS-sopimuksen määräyksillä ei niiden luonteen ja rakenteen vuoksi ole välitöntä oikeusvaikutusta. Pariisin yleissopimuksen 4 artikla ei kuulu myöskään niiden kahden poikkeustilanteen piiriin, joissa yksityiset voivat vedota suoraan WTO-sopimusten määräyksiin unionin tuomioistuimissa. Yhtäältä näet asetuksen N:o 6/2002 41 artiklassa ei nimenomaisesti viitata kyseiseen 4 artiklaan. Toisaalta kyseisellä 41 artiklalla ei ole tarkoitus panna unionin oikeusjärjestyksessä täytäntöön sellaista erityistä velvoitetta, johon WTO-sopimuksissa on sitouduttu. Tässä asetuksessa ilmaistaan sitä vastoin unionin lainsäätäjän tahto omaksua yhden Pariisin yleissopimuksen piiriin kuuluvan teollisoikeuden osalta unionin oikeusjärjestykselle ominainen lähestymistapa ottamalla käyttöön unionin alueella sellainen yhteisömallien yhtenäistä ja jakamatonta suojaa koskeva erityisjärjestelmä, johon kyseisessä 41 artiklassa määrätty etuoikeus kuuluu erottamattomasti.
Unionin tuomioistuin päättelee tämän perusteella, että Pariisin yleissopimuksen 4 artiklassa esitetyillä säännöillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta eivätkä ne ole sellaisia, että yksityisillä olisi niiden perusteella oikeuksia, joihin nämä voisivat suoraan vedota unionin oikeuden nojalla. Etuoikeutta tehdä yhteisömallihakemus säännellään siis asetuksen N:o 6/2002 41 artiklalla, eivätkä talouden toimijat voi vedota suoraan kyseiseen 4 artiklaan.
Unionin tuomioistuin korostaa lopuksi kuitenkin, että koska TRIPS-sopimus sitoo unionia ja on siis ensisijainen unionin johdetun oikeuden toimiin nähden, viimeksi mainittuja toimia on mahdollisuuksien mukaan tulkittava TRIPS-sopimuksen määräysten mukaisesti. Tästä seuraa, että asetusta N:o 6/2002 on mahdollisuuksien mukaan tulkittava niissä Pariisin yleissopimuksen artikloissa, jotka on sisällytetty TRIPS-sopimukseen ja joihin kuuluu muun muassa sen 4 artikla, esitettyjen sääntöjen mukaisesti.
Toiseksi unionin tuomioistuin toteaa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen siltä osin kuin se ylitti selvästi ne rajat, joissa asetuksen N:o 6/2002 41 artiklan 1 kohtaa voidaan tulkita, ja sovelsi todellisuudessa suoraan Pariisin yleissopimuksen 4 artiklaa, sellaisena kun unionin yleinen tuomioistuin sitä tulkitsi, ottamatta huomioon kyseisen 41 artiklan 1 kohdan selkeää sanamuotoa ja sitä, että viimeksi mainittu säännös on tyhjentävä.
Kyseisen 41 artiklan 1 kohdan selkeästä sanamuodosta ja tyhjentävyydestä seuraa näet yksiselitteisesti, että yhtäältä patenttiyhteistyösopimuksen perusteella tehty kansainvälinen hakemus voi kyseisen säännöksen mukaan olla perustana etuoikeudelle yksinomaan siltä osin kuin kysymyksessä oleva kansainvälinen hakemus koskee hyödyllisyysmallia ja toisaalta tässä säännöksessä nimenomaisesti vahvistettu määräaika, jonka kuluessa etuoikeutta on vaadittava tällaisen hakemuksen perusteella, on kuusi kuukautta.
Kolmanneksi unionin tuomioistuin huomauttaa unionin yleisen tuomioistuimen Pariisin yleissopimuksen 4 artiklasta omaksumasta tulkinnasta, jonka mukaan aikaisempaa ”kansainvälistä patenttihakemusta” koskevaa etuoikeutta voidaan kyseisen määräyksen mukaan vaatia myöhempää mallihakemusta tehtäessä 12 kuukauden ajan, että myös tähän tulkintaan sisältyy oikeudellisia virheitä.
Kyseisen 4 artiklan A, C ja E kirjaimesta, kun niitä luetaan yhdessä, näet seuraa, ettei tällaista etuoikeutta ole sen mukaan mahdollista vaatia, eikä siinä siis varsinkaan määrätä säännöistä, jotka koskisivat hakijalle tätä varten asetettua määräaikaa. Vain patenttiyhteistyösopimuksen nojalla tehty hyödyllisyysmallia koskeva kansainvälinen hakemus voi siten johtaa kyseisen 4 artiklan nojalla etuoikeuteen mallihakemuksen osalta, ja näin on sen E kirjaimen 1 kappaleessa tarkoitetun kuuden kuukauden määräajan ajan.
Kaikkien näiden seikkojen perusteella unionin tuomioistuin hyväksyy ainoan valitusperusteen, kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion ja ratkaisee ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen hylkäämällä sen.
(
1
)	Tuomio 14.4.2021, The KaiKai Company Jaeger Wichmann v. EUIPO (Voimistelu- ja urheilulaitteet ja -välineet) (T-579/19, EU:T:2021:186).
(
2
)	Patenttiyhteistyösopimus tehtiin Washingtonissa 19.6.1970, ja sitä muutettiin viimeksi 3.10.2001 (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, osa 1160, nro 18336, s. 231).
(
3
)	Yhteisömallista 12.12.2001 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 6/2002 (EYVL 2002, L 3, s. 1).
(
4
)	Teollisoikeuden suojelemista koskeva Pariisin yleissopimus, joka allekirjoitettiin 20.3.1883 Pariisissa, jota tarkistettiin viimeksi 14.7.1967 Tukholmassa ja jota muutettiin 28.9.1979 (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 828, nro 11851, s. 305).
(
5
)	10.12.2021 annettu määräys EUIPO v. The KaiKai Company Jaeger Wichmann (C-382/21 P, EU:C:2021:1050).
(
6
)	Sopimus teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista (TRIPS-sopimus) muodostaa Maailman kauppajärjestön (WTO) perustamissopimuksen liitteen 1 C; mainittu perustamissopimus allekirjoitettiin Marrakechissa 15.4.1994 ja hyväksyttiin Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (EYVL 1994, L 336, s. 1).