Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
23 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Euroopan unionin ja Euroopan atomienergiayhteisön sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan välinen kauppa- ja yhteistyösopimus – Henkilön luovuttaminen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan syytetoimenpiteitä varten – 524 artiklan 2 kohta – 604 artiklan c alakohta – Todellinen uhka perusoikeuksien suojelulle – 625 artikla – Erityissääntö – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin
Asiassa C‑528/24 [Boothnesse](i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Supreme Court (ylin tuomioistuin, Irlanti) on esittänyt 31.7.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 31.7.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa, joka koskee sellaisten eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanoa, joiden kohteena ovat
LQ,
NT
ja
RM,
ja jossa asian käsittelyyn osallistuu
Minister for Justice and Equality,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos (esittelevä tuomari) sekä tuomarit O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra ja N. Fenger,
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: hallintovirkamies C. Strömholm,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 11.9.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        LQ, edustajinaan M. Lynn, SC, J. Mulrean, BL, N. Eustace ja P. Hannon, solicitors,
–        NT ja RM, edustajinaan M. Lynam, SC, R. Prendergast, BL, ja J. Boyle, solicitor,
–        Minister for Justice and Equality ja Irlanti, asiamiehinään M. Browne, Chief State Solicitor, S. Finnegan, A. Joyce ja A. Shanley, avustajinaan S. Clarke, SC, ja de L. Dockery, BL,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään S. Grünheid, H. Leupold, F. Ronkes Agerbeek ja J. Vondung,
kuultuaan julkisasiamiehen 4.12.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan unionin ja Euroopan atomienergiayhteisön sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan välisen kauppa- ja yhteistyösopimuksen (EUVL 2021, L 149, s. 10; jäljempänä kauppa- ja yhteistyösopimus), luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47–50 artiklan valossa, 625 artiklan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty sellaisten eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanon yhteydessä Irlannissa, jotka Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan oikeusviranomaiset ovat antaneet LQ:sta, NT:stä ja RM:stä syytetoimenpiteitä varten.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Kauppa- ja yhteistyösopimuksen johdanto-osan 23 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Katsovat, että Yhdistyneen kuningaskunnan ja [Euroopan] unionin välinen yhteistyö, joka liittyy rikosten ennalta estämiseen, tutkimiseen, paljastamiseen ja rikoksiin liittyviin syytetoimiin sekä rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanoon, mukaan lukien yleiseen turvallisuuteen kohdistuvilta uhkilta suojelu ja tällaisten uhkien ehkäisy, mahdollistaa Yhdistyneen kuningaskunnan ja unionin turvallisuuden vahvistamisen”.
4        Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 1 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Tällä sopimuksella luodaan perusta osapuolten väliselle laaja-alaiselle suhteelle vaurauden ja hyvän naapuruuden alueella, jolle ovat ominaisia läheiset ja rauhanomaiset suhteet, jotka perustuvat yhteistyöhön osapuolten itsemääräämisoikeutta ja suvereniteettia kunnioittaen.”
5        Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 524 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.      Tässä osassa määrätty yhteistyö perustuu osapuolten ja jäsenvaltioiden pitkäaikaiseen demokratian kunnioittamiseen, oikeusvaltioperiaatteeseen sekä muun muassa ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa ja [Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetussa ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä yleissopimuksessa (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus)] esitettyjen yksilön perusoikeuksien ja
‑vapauksien suojeluun, ja siihen, että kyseisen yleissopimuksen mukaisten oikeuksien ja vapauksien toteutuminen osapuolten sisäisesti on tärkeää.
2.      Mikään tässä osassa ei muuta velvollisuutta kunnioittaa perusoikeuksia ja oikeudellisia periaatteita, sellaisina kuin ne ilmenevät erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksessa ja unionin ja sen jäsenvaltioiden osalta [perusoikeuskirjassa].”
6        Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 596 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Tämän osaston tavoitteena on varmistaa, että jäsenvaltioiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan välisen luovuttamisjärjestelmän perustana on luovutusmekanismi, joka perustuu tämän osaston mukaiseen pidätysmääräykseen.”
7        Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 600 artiklassa luetellaan pidätysmääräyksen ehdottomat kieltäytymisperusteet ja 601 artiklassa pidätysmääräyksen muut kieltäytymisperusteet.
8        Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 604 artiklan c alakohdassa määrätään seuraavaa:
”Sille, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen panee pidätysmääräyksen täytäntöön, voidaan asettaa seuraavia takeita:
– –
c)      jos on painavia syitä uskoa, että etsityn henkilön perusoikeuksien suojelua saattaa kohdata todellinen uhka, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi tarvittaessa vaatia lisätakeita etsityn henkilön kohtelusta hänen luovuttamisensa jälkeen ennen kuin se päättää pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.”
9        Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 606 artiklan 1 kohdassa luetellaan tiedot, jotka kyseisen sopimuksen perusteella annetun pidätysmääräyksen on sisällettävä
10      Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 611 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jos kiinni otettu ilmoittaa suostuvansa luovuttamiseen, suostumus ja tarvittaessa nimenomainen luopuminen 625 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun erityissääntöön [(jäljempänä erityissääntö)] vetoamisesta on annettava täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle täytäntöönpanovaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti.”
11      Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.      Yhdistynyt kuningaskunta ja unioni jäsenvaltionsa puolesta voivat kumpikin ilmoittaa lainvalvonta- ja oikeusyhteistyön erityiskomitealle siitä, että henkilön suostumus syytteeseenpanoa, tuomitsemista tai säilöön ottamista varten vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemiseksi ennen kyseisen henkilön luovuttamista tehdystä, muusta kuin henkilön luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta katsotaan annetuksi muiden samanlaisen ilmoituksen antaneiden osalta, mikäli täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei jossain erityistapauksessa päätä luovuttamisesta tekemässään päätöksessä toisin.
2.      Lukuun ottamatta 1 ja 3 kohdassa tarkoitettuja tapauksia, luovutettua henkilöä ei saa syyttää, tuomita tai muuten riistää häneltä vapautta ennen kyseisen henkilön luovuttamista tehdystä muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta.
3.      Tämän artiklan 2 kohtaa ei sovelleta seuraaviin tapauksiin:
– –
e)      henkilö on 611 artiklan mukaisesti suostunut luovuttamiseensa sekä mahdollisesti luopunut erityissääntöön vetoamisesta;
– –
g)      henkilön luovuttanut täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen antaa suostumuksensa tämän artiklan 4 kohdan mukaisesti.
4.      Suostumusta koskeva pyyntö on toimitettava täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle, ja siihen on liitettävä 606 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot ja 606 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu käännös. Suostumus on annettava, jos rikoksesta, jonka perusteella sitä pyydetään, voitaisiin luovuttaa tämän osaston määräysten nojalla. Suostumus on evättävä 600 artiklassa mainituilla perusteilla, ja muutoin se voidaan evätä ainoastaan 601 artiklassa, 602 artiklan 2 kohdassa ja 603 artiklan 2 kohdassa mainituilla perusteilla. Päätös on tehtävä 30 päivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta. Pidätysmääräyksen antaneen valtion on annettava 604 artiklassa määrätyissä tilanteissa kyseisessä artiklassa määrätyt takeet.”
Irlannin oikeus
12      Kauppa- ja yhteistyösopimuksen perusteella annettujen pidätysmääräysten täytäntöönpanosta Irlannissa säädetään eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetussa vuoden 2003 laissa (European Arrest Warrant Act 2003).
13      Kyseisen lain 22 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Jollei asiayhteydestä muuta johdu, tässä pykälässä ’rikoksella’ tarkoitetaan sellaisen henkilön osalta, johon sovelletaan asiaankuuluvaa pidätysmääräystä, pidätysmääräyksen antaneen valtion lainsäädännön mukaista rikosta (muuta kuin asianomaisessa pidätysmääräyksessä tarkoitettua rikosta, jonka osalta henkilön luovuttamisesta on määrätty tämän lain nojalla), joka on tehty ennen kyseisen henkilön luovuttamista, mutta ei rikosta, joka muodostuu kokonaan teoista tai laiminlyönneistä, joista eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä tarkoitettu rikos koostuu kokonaan tai osittain.
2.      Jollei tästä pykälästä muuta johdu, High Courtin [(ylempi piirituomioistuin, Irlanti)] on kieltäydyttävä luovuttamasta henkilöä tämän lain nojalla, jos se on vakuuttunut siitä, että
a)      pidätysmääräyksen antaneen valtion lainsäädännössä ei säädetä, että sille asiaankuuluvan pidätysmääräyksen nojalla luovutettua henkilöä vastaan ei panna vireille menettelyä, häntä ei tuomita tai oteta säilöön rangaistuksen tai vapaudenmenetystä koskevan määräyksen täytäntöönpanoa varten tai muuten rajoiteta hänen henkilökohtaista vapauttaan rikoksen johdosta, ja
b)      henkilöä vastaan pannaan vireille menettely, hänet tuomitaan tai hänet otetaan säilöön rangaistuksen tai vapaudenmenetystä koskevan määräyksen täytäntöönpanoa varten tai hänen henkilökohtaista vapauttaan rajoitetaan muutoin rikoksen johdosta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
14      LQ:ta, NT:tä ja RM:ää syytetään Yhdistyneessä kuningaskunnassa petoksista, joihin heidän väitetään syyllistyneen yhtiön yhteisomistajina ja hallituksen jäseninä.
15      Reading Crown Court (Crown Court, Reading, Yhdistynyt kuningaskunta) määräsi maaliskuussa 2021 toimenpiteistä kyseisen yhtiön sekä LQ:n, NT:n ja RM:n varojen jäädyttämiseksi. Mainittu tuomioistuin katsoi 5.8.2021 antamassaan tuomiossa, että LQ, NT ja RM eivät olleet noudattaneet näitä toimenpiteitä, ja näin ollen tuomitsi heidät kaikki kuuden kuukauden vankeusrangaistukseen oikeuden halventamisesta.
16      Portsmouth Magistrates Court (Portsmouthin rikostuomioistuin, Yhdistynyt kuningaskunta), joka toimi asiassa oikeusviranomaisena, antoi 6.12.2022 kauppa- ja yhteistyösopimuksen perusteella kolme pidätysmääräystä, joissa vaadittiin LQ:n, NT:n ja RM:n luovuttamista, jotta heitä vastaan voitaisiin nostaa syyte petosrikoksista. Kyseinen oikeusviranomainen täsmensi näissä pidätysmääräyksissä, että Reading Crown Courtin toteamus, jonka mukaan LQ, NT ja RM olivat rikkoneet varojen jäädyttämistä koskevaa päätöstä ja syyllistyneet oikeuden halventamiseen, ei ollut rikostuomio, koska varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden rikkominen ei ollut rikos Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuden nojalla. Kyseisen oikeusviranomaisen mukaan mainitut pidätysmääräykset oli näin ollen katsottava annetuiksi yksinomaan syytetoimenpiteitä varten.
17      LQ, NT ja RM pidätettiin ja heitä koskeva asia saatettiin High Courtin käsiteltäväksi. Kyseinen tuomioistuin hylkäsi 8.4.2024 antamallaan ratkaisulla LQ:n, NT:n ja RM:n luovuttamisen vastustamista koskevan väitteen, joka perustui erityissäännön rikkomisen vaaraan siinä tapauksessa, että heidät luovutetaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, ja määräsi samana päivänä antamillaan määräyksillä heidät luovutettaviksi Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.
18      LQ:lle, NT:lle ja RM:lle myönnettiin 5.6.2024 lupa valittaa Supreme Courtiin (ylin tuomioistuin, Irlanti), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
19      LQ, NT ja RM väittävät kyseisessä tuomioistuimessa, että heidän luovuttamisestaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan on kieltäydyttävä. He väittävät tältä osin, että tällainen luovuttaminen altistaisi kunkin heistä suorittamaan kuuden kuukauden vankeusrangaistuksen rikkomisesta, josta ei ole annettu heitä koskevia pidätysmääräyksiä, joten tämä luovuttaminen merkitsisi eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä vuonna 2003 annetun lain 22 §:n 2 momentissa ja kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklassa olevan erityissäännön rikkomista.
20      LQ, NT ja RM väittävät näin ollen, että kyseisessä 625 artiklassa tarkoitettua rikoksen käsitettä on tulkittava itsenäisesti muun muassa rikossyytteen käsitettä koskevan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella. Irlannin viranomaiset katsovat sitä vastoin High Courtin tavoin, että mainitussa 625 artiklassa tarkoitettu rikoksen käsite koskee ainoastaan rikoksia, joiden katsotaan pidätysmääräyksen antaneen valtion lainsäädännön nojalla olevan luonteeltaan rikosoikeudellisia.
21      Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pohtii, estääkö kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan 2 kohta LQ:n, NT:n ja RM:n luovuttamisen, koska he saattaisivat menettää vapautensa ennen luovuttamista tehdyn muun kuin luovuttamisen perusteena olleen rikoksen johdosta. Sillä on tämän suhteen epäilyksiä erityisesti siitä, mitä arviointiperusteita on käytettävä mainitussa säännöksessä tarkoitetun rikoksen määrittelyyn.
22      Samainen tuomioistuin täsmentää lisäksi, että varojen jäädyttämistä koskevissa menettelyissä LQ:lla, NT:llä ja RM:llä on ollut käytettävissään kaikki Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 ja 13 artiklassa mainitut menettelylliset oikeudet.
23      Näissä olosuhteissa Supreme Court on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Sovelletaanko kauppa- ja yhteistyösopimuksen VII osaston luovuttamista koskevia määräyksiä ainoastaan rikossyytteisiin ja/tai rikoksista määrättäviin vapaudenmenetyksen käsittäviin rangaistuksiin/turvaamistoimenpiteisiin?
2)      Tarkoitetaanko [kauppa- ja yhteistyösopimuksen] 625 artiklan 2 kohdassa, jossa määrätään, että lukuun ottamatta 625 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitettuja tapauksia ’luovutettua henkilöä ei saa syyttää, tuomita tai muuten riistää häneltä vapautta ennen kyseisen henkilön luovuttamista tehdystä muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta’, mainitulla ’rikoksella’ 1) pidätysmääräyksen antaneen valtion lainsäädännössä määriteltyä rikosta vai 2) täytäntöönpanovaltion lainsäädännössä määriteltyä rikosta vai 3) onko sillä itsenäinen merkitys unionin oikeudessa?
3)      Jos [kauppa- ja yhteistyösopimuksen] 625 artiklan 2 kohdassa olevalla termillä ’rikos’ on tällainen itsenäinen merkitys, mitkä ovat ne arviointiperusteet, joiden avulla voidaan määrittää, mikä on tällainen rikos?
4)      Onko [perusoikeuskirjan] [47–50] artiklalla (joissa viitataan ’tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen’ (47 artikla), ’syytettyyn’ (48 artikla), ’rikokseen’ (49 artikla) ja ’syytteeseen panoon rikoksesta’ (50 artikla)) ja/tai Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 ja 13 artiklalla (joissa viitataan ’rikossyytteeseen’ ja ’tehokkaaseen oikeussuojakeinoon’) merkitystä tässä yhteydessä?
5)      Onko [kauppa- ja yhteistyösopimuksen] 625 artiklan 2 kohta esteenä luovuttamiselle tilanteessa, jossa henkilö on tuomittu kuuden kuukauden pituiseen vapaudenmenetykseen oikeuden halventamisesta mutta jossa luovuttamista ei ole pyydetty kyseisen rangaistuksen täytäntöönpanoa varten, koska pidätysmääräyksen antaneen valtion lainsäädännön mukaan oikeuden halventaminen luokitellaan siviilioikeudelliseksi rikkomiseksi, eikä sitä pidetä rikoksena tai rikosasiana?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
24      Kysymyksillään, joita on syytä tarkastella yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklaa tulkittava siten, että se seikka, että henkilö, josta on mainitun sopimuksen perusteella annettu pidätysmääräys rikosta koskevia syytetoimenpiteitä varten, on tuomittu pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa kuuden kuukauden pituiseen vapaudenmenetykseen toisesta rikkomisesta, jota pidetään tämän valtion oikeudessa luonteeltaan yksityisoikeudellisena ja jota tämä pidätysmääräys ei siis koske, velvoittaa tai sallii sen, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy mainitun pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.
25      Aluksi on korostettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on lähtökohtaisesti pantava täytäntöön Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja yhteistyösopimuksen nojalla antama pidätysmääräys ja että mainittu valtio voi kieltäytyä tällaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vain tähän sopimukseen perustuvista syistä (ks. vastaavasti tuomio 29.7.2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, 46 ja 48 kohta).
26      Sen määrittämiseksi, vahvistetaanko kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklassa tällainen peruste, 23.5.1969 tehdyn valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 1155, s. 331) 31 artiklan, joka heijastaa kansainvälisen tapaoikeuden sääntöjä, vaatimusten mukaisesti kyseistä 625 artiklaa on tulkittava vilpittömässä mielessä ja antamalla ensin mainitussa kauppa- ja yhteistyösopimuksessa käytetyille sanonnoille niille kuuluvassa asiayhteydessä niiden tavallinen merkitys sekä kyseisen yleissopimuksen tarkoituksen ja päämäärän valossa ja siten, että huomioon otetaan kaikki kauppa- ja yhteistyösopimuksen osapuolten välisissä suhteissa sovellettavan kansainvälisen oikeuden asiaan vaikuttavat säännöt (ks. analogisesti
tuomio 25.2.2010, Brita, C‑386/08, EU:C:2010:91, 42 ja 43 kohta ja tuomio 21.1.2025, Conti 11. Container Schiffahrt II, C‑188/23, EU:C:2025:26, 47 kohta).
27      Ensinnäkin kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan sanamuodosta on todettava, ettei siitä mitenkään ilmene, että täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella olisi velvollisuus tai mahdollisuus kieltäytyä pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, jos sillä on tiedossaan seikkoja, jotka osoittavat, että mikäli luovuttaminen toteutetaan, pidätysmääräyksen antaneen valtion viranomaiset eivät noudata erityissääntöä.
28      Tämän 625 artiklan sanamuodosta ei myöskään ilmene, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen olisi ennen etsityn henkilön luovuttamisesta lausumista varmistuttava siitä, onko pidätysmääräyksen antaneen valtion viranomaisten noudatettava erityissääntöä tai noudattavatko nämä viranomaiset käytännössä tätä sääntöä.
29      Ensinnäkin kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan 1 kohdassa määrätään ainoastaan kyseisen sopimuksen osapuolen mahdollisuudesta tehdä ilmoitus, jossa sen katsotaan antaneen suostumuksensa poiketa erityissäännöstä. Lisäksi kyseinen määräys koskee tilannetta, jossa luovuttaminen on jo tapahtunut, koska siinä viitataan nimenomaisesti ”muu[hun] kuin [kyseisen] henkilön luovuttamisen perusteena ollees[een]
rikokse[en]”.
30      Vaikka kyseisessä 625 artiklan 1 kohdassa määrätään täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen mahdollisuudesta ottaa kantaa erityissääntöön ”luovuttamisesta tekemässään päätöksessä”, tällaisen kannanoton tarkoituksena ei siis ole kieltäytyä luovuttamisesta tämän säännön rikkomisen estämiseksi vaan päättää, että kyseistä sääntöä sovelletaan poikkeuksellisesti tietyssä asiassa, ja poiketa täytäntöönpanovaltion aiemmin tekemästä päätöksestä suostua yleisesti kyseisestä säännöstä poikkeamiseen.
31      Toiseksi kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan 2 ja 3 kohdassa vahvistetaan säännöt, jotka on osoitettu pidätysmääräyksen antaneen valtion viranomaisille eikä täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle. Yhtäältä 625 artiklan 2 kohdassa viitataan nimenomaisesti tapaukseen, jossa on kyse ”luovutetusta henkilöstä”. Toisaalta nämä säännöt koskevat ainoastaan repressiivisiä toimia, joita etsittyä henkilöä vastaan voidaan toteuttaa tai olla toteuttamatta hänen luovuttamisensa jälkeen.
32      Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan 3 kohdan e ja g alakohta koskevat täytäntöönpanosta vastaavaa oikeusviranomaista vain liitännäisesti viranomaisena, joka voi ottaa vastaan etsityn henkilön luopumisen erityissäännön soveltamisesta kyseisen sopimuksen 611 artiklan 1 kohdan mukaisesti tai joka voi kyseisen henkilön luovuttamisen jälkeen itse suostua poikkeamaan tästä säännöstä mainitun sopimuksen 625 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
33      Kolmanneksi on todettava, että vaikka kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan 4 kohdassa vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan pääasiallisesti täytäntöönpanosta vastaavaan oikeusviranomaiseen, nämä säännöt koskevat yksinomaan edellytyksiä, joiden täyttyessä kyseisen oikeusviranomaisen on suostuttava siihen, että aiemmin luovutettua henkilöä voidaan syyttää, hänet voidaan tuomita tai häneltä voidaan riistää vapaus ennen kyseisen henkilön luovuttamista tehdystä muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta, kuten kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan 3 kohdan g alakohdassa todetaan.
34      Tältä osin on aluksi korostettava, että kyseisessä 625 artiklan 3 kohdan g alakohdassa määrätään nimenomaisesti, että tämän suostumuksen antaa ”henkilön luovuttanut täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen”.
35      Seuraavaksi on todettava, että kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan 4 kohdan ensimmäisestä virkkeestä ilmenee, että täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle esitetty suostumusta koskeva pyyntö on lähtökohtaisesti erillinen pidätysmääräyksestä, joten se ei kuulu luovuttamismenettelyn piiriin. Kyseisessä virkkeessä nimittäin täsmennetään, että tähän pyyntöön on välttämättä ”liitettävä [kauppa- ja yhteistyösopimuksen] 606 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot” eli tiedot, jotka pidätysmääräyksen on sisällettävä, ja tämä vaatimus olisi merkityksetön, jos kyseinen pyyntö esitettäisiin pidätysmääräyksen yhteydessä.
36      Lopuksi on muistutettava, että unionin tuomioistuin on täsmentänyt eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS (EYVL 2002, L 190, s. 1) yhteydessä, että tällainen suostumus on tarpeen vasta, kun pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta aloitettu rikosoikeudellinen menettely johtaa vapauden rajoitusta koskevaan toimenpiteeseen (ks. vastaavasti tuomio 1.12.2008,
Leymann ja Pustovarov, C‑388/08 PPU, EU:C:2008:669, 73 ja 74 kohta).
37      Tämän tuomion 34–36 kohdassa mainituista seikoista seuraa, että kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan 3 kohdan g alakohdassa ja 4 kohdassa tarkoitettua suostumusta pyydetään lähtökohtaisesti etsityn henkilön luovuttamisen jälkeen, mikä on viite siitä, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ei oleteta tutkineen erityissäännön noudattamista ennen luovuttamista eikä se siis voi olla peruste kieltäytyä luovuttamisesta.
38      Toiseksi kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan asiayhteydestä on todettava, että kyseisen sopimuksen 600 ja 601 artiklassa, joissa luetellaan tapaukset, joissa kyseisen sopimuksen perusteella annetun pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä tai voidaan kieltäytyä (tuomio 29.7.2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, 44 kohta), ei määrätä pidätysmääräyksen täytäntöönpanon kieltäytymisperusteista, jotka perustuvat siihen, että pidätysmääräyksen antaneen valtion viranomaiset ovat rikkoneet erityissääntöä, eikä yleisemmin siihen, että nämä viranomaiset ovat rikkoneet tämän sopimuksen sääntöjä. Näissä 600 ja 601 artiklassa ei myöskään viitata mitenkään kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklaan.
39      Kolmanneksi on todettava kauppa- ja yhteistyösopimuksen tavoitteista, että sen 1 artiklassa määrätään, että tällä sopimuksella luodaan perusta unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan väliselle laaja-alaiselle suhteelle vaurauden ja hyvän naapuruuden alueella, jolle ovat ominaisia läheiset ja rauhanomaiset suhteet, jotka perustuvat yhteistyöhön osapuolten itsemääräämisoikeutta ja suvereniteettia kunnioittaen.
40      Tätä varten kauppa- ja yhteistyösopimuksella pyritään muun muassa, kuten sen johdanto-osan 23 perustelukappaleesta ilmenee, vahvistamaan unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan turvallisuutta mahdollistamalla yhteistyö rikosten ennalta estämisessä, paljastamisessa, tutkinnassa ja rikoksiin liittyvissä syytetoimissa sekä rikosoikeudellisten seuraamusten täytäntöönpanossa, mukaan lukien yleiseen turvallisuuteen kohdistuvilta uhkilta suojelu ja niiden ehkäiseminen (tuomio 29.7.2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, 40 kohta).
41      Tämän yhteistyön yhteydessä kauppa- ja yhteistyösopimuksen kolmannen osan VII osaston tavoitteena on varmistaa tämän sopimuksen 596 artiklan mukaisesti, että jäsenvaltioiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan välisen luovuttamisjärjestelmän perustana on luovutusmekanismi, joka perustuu mainitun osaston mukaiseen pidätysmääräykseen (tuomio 29.7.2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, 43 kohta).
42      Tämän luovuttamismekanismin tehokkuus vaarantuisi, jos täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen olisi ennen lausumista kauppa- ja yhteistyösopimuksen perusteella annetun pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta yleisesti tarkistettava, noudatetaanko pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa käytännössä täysimääräisesti tätä mekanismia koskevia kyseisen sopimuksen määräyksiä.
43      Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklaa ei voida tulkita siten, että siinä otettaisiin käyttöön peruste kieltäytyä tämän sopimuksen perusteella annetun pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.
44      Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 524 artiklan 2 kohdassa määrätään kuitenkin, että mikään tässä osassa ei muuta velvollisuutta kunnioittaa perusoikeuksia ja oikeudellisia periaatteita, sellaisina kuin ne ilmenevät erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksessa ja unionin ja sen jäsenvaltioiden osalta perusoikeuskirjassa.
45      Jäsenvaltioilla on kyseisessä 524 artiklan 2 kohdassa vahvistettu velvollisuus kunnioittaa perusoikeuskirjaa, kun ne päättävät henkilön luovuttamisesta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, koska tällaista luovuttamista koskeva päätös merkitsee perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua unionin oikeuden soveltamista. Jäsenvaltioiden täytäntöönpanosta vastaavien oikeusviranomaisten on siis kyseistä päätöstä tehdessään taattava perusoikeuskirjassa kauppa- ja yhteistyösopimuksen perusteella annetun pidätysmääräyksen kohteena olevalle henkilölle tunnustettujen perusoikeuksien kunnioittaminen, eikä sillä seikalla, ettei perusoikeuskirjaa sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, ole tältä osin merkitystä (tuomio 29.7.2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, 49 kohta).
46      Erityisesti on todettava, että kauppa- ja yhteistyösopimuksen 524 artiklan 2 kohdan ja 604 artiklan c alakohdan mukaan täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen, jonka on lausuttava mainitun sopimuksen perusteella annetusta pidätysmääräyksestä, ei voi määrätä etsityn henkilön luovuttamisesta, jos se katsoo tutkittuaan kyseisen henkilön tilanteen konkreettisesti ja tarkasti, että on olemassa painavia syitä uskoa, että kyseisen henkilön perusoikeuksien suojelua saattaa kohdata todellinen uhka siinä tapauksessa, että hänet luovutetaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan (ks. vastaavasti tuomio 29.7.2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, 78 kohta).
47      Näin ollen on niin, että kun kauppa- ja yhteistyösopimuksen perusteella annetun pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö vetoaa tässä täytäntöönpanosta vastaavassa oikeusviranomaisessa siihen, että on olemassa uhka yhden tai useamman hänen perusoikeuksiensa loukkaamisesta siinä tapauksessa, että kyseinen henkilö luovutetaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, mainittu täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi kyseisen sopimuksen 524 artiklan 2 kohdassa vahvistettua perusoikeuksien kunnioittamista koskevaa velvollisuutta laiminlyömättä määrätä tästä luovuttamisesta ilman, että se on konkreettisesti selvittänyt asianmukaisen tutkinnan päätteeksi, onko painavia syitä uskoa, että kyseinen henkilö altistuu tällaista loukkaamista koskevalle todelliselle uhkalle (ks. vastaavasti tuomio 29.7.2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, 79 kohta).
48      Tältä osin on todettava, että erityissääntöä ei mainita perusoikeuskirjassa eikä sen voida katsoa johtuvan suoraan mistään perusoikeuskirjassa tai unionin oikeuden yleisessä periaatteessa taatuista oikeuksista.
49      Kauppa- ja yhteistyösopimuksesta ei myöskään ilmene, että sen laatijat olisivat tarkoittaneet antaa erityissäännön noudattamista koskevalle vaatimukselle saman arvon kuin perusoikeuden kunnioittamiselle muun muassa kyseisen sopimuksen 524 artiklan 2 kohdan ja 604 artiklan c alakohdan soveltamiseksi.
50      Kyseisen sopimuksen 625 artiklasta nimittäin ilmenee, että sopimuksen laatijat ovat sopineet, että täytäntöönpanosta vastaava jäsenvaltio voi ennen luovuttamista suostua ja sen on luovuttamisen jälkeen lähtökohtaisesti suostuttava poikkeamaan erityissäännöstä ilman, että tällainen poikkeus olisi perusteltava tai että etsityn henkilön olisi suostuttava tähän poikkeukseen.
51      Kuten tämän tuomion 29 kohdassa todetaan, kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan 1 kohdassa määrätään yhtäältä, että Yhdistynyt kuningaskunta ja unioni jäsenvaltionsa puolesta voivat kumpikin ilmoittaa lainvalvonta- ja oikeusyhteistyön erityiskomitealle siitä, että henkilön suostumus syytteeseenpanoa, tuomitsemista tai säilöön ottamista varten vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemiseksi ennen kyseisen henkilön luovuttamista tehdystä, muusta kuin henkilön luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta katsotaan annetuksi muiden samanlaisen ilmoituksen antaneiden osalta, mikäli täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei jossain erityistapauksessa päätä luovuttamisesta tekemässään päätöksessä toisin.
52      Tällaisen mahdollisuuden käyttö sallii näin ollen käytännössä sen, että Yhdistynyt kuningaskunta tai kukin jäsenvaltio sulkee yleisesti erityissäännön soveltamisalan ulkopuolelle henkilöt, jotka ne luovuttavat kauppa- ja yhteistyösopimuksen nojalla.
53      Kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklan 4 kohdasta ilmenee toisaalta, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on etsityn henkilön luovuttamisen jälkeen suostuttava poikkeamaan erityissäännöstä tilanteissa, joissa se olisi velvollinen suorittamaan tämän luovuttamisen, jos pidätysmääräys olisi annettu kyseisestä rikoksesta.
54      Edellä esitetystä seuraa, että erityissäännön noudattamista koskeva vaatimus ei ole perusoikeus ja että mahdollinen uhka tämän säännön rikkomisesta ei sellaisenaan riitä oikeuttamaan kauppa- ja yhteistyösopimuksen 524 artiklan 2 kohdan ja 604 artiklan c alakohdan soveltamista.
55      Tällaisen uhan olemassaololla voi kuitenkin olla muiden seikkojen ohella merkitystä arvioitaessa sitä, onko viimeksi mainitussa määräyksessä tarkoitettu todellinen uhka perusoikeuksien suojalle olemassa.
56      Ensinnäkin kauppa- ja yhteistyösopimuksen 524 artiklan 2 kohdassa ja 604 artiklan c alakohdassa edellytetään, että kyseisen sopimuksen perusteella annetun pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäydytään tilanteessa, jossa erityissäännön ennakoitavissa oleva rikkominen aiheuttaisi todellisen uhan siitä, että etsityn henkilön perusoikeuksia loukataan myöhemmin, esimerkiksi silloin, kun rangaistus, jota sovelletaan tämän säännön vastaisesti, on määrätty tälle henkilölle loukaten hänen puolustautumisoikeuksiaan ja oikeuttaan tehokkaaseen oikeussuojaan.
57      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei kuitenkaan ole viitannut mihinkään tällaiseen uhkaan, vaan se on päinvastoin nimenomaisesti täsmentänyt, että menettelyt, jotka johtivat etsittyjen henkilöiden tuomitsemiseen oikeuden halventamisesta, oli käyty noudattaen täysimääräisesti heidän perusoikeuksiaan, joten unionin tuomioistuimen tehtävänä ei ole tutkia käsiteltävässä asiassa tällaista kauppa- ja yhteistyösopimuksen 524 artiklan 2 kohdan ja 604 artiklan c alakohdan mahdollista soveltamista.
58      Toiseksi on korostettava, että perusoikeuksiin, joiden loukkaamisen todellinen uhka
edellyttää kauppa- ja yhteistyösopimuksen 524 artiklan 2 kohdan ja 604 artiklan c alakohdan mukaan kieltäytymistä kyseisen sopimuksen perusteella annetun pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, kuuluu perusoikeuskirjan 47 artiklan 1 kohdassa vahvistettu oikeus, jonka mukaan jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa (ks. analogisesti
tuomio 31.1.2023, Puig Gordi ym., C‑158/21, EU:C:2023:57, 97 kohta).
59      Vaikka erityissäännön noudattamista koskeva vaatimus ei ole perusoikeus, tällä säännöllä otetaan kuitenkin sen soveltamisalan rajoissa käyttöön etsitylle henkilölle tarjottu menettelyllinen tae, josta hänen on voitava tosiasiallisesti hyötyä, jollei hän ole luopunut siitä kauppa- ja yhteistyösopimuksen 611 artiklassa määrätyin edellytyksin tai jollei täytäntöönpanovaltio ole antanut suostumuksensa siihen, että kyseisestä säännöstä poiketaan. Sopimuksen 625 artiklalla luodaan siis ”unionin oikeudessa [taattu oikeus]” perusoikeuskirjan 47 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä.
60      Tästä seuraa, että kyseistä 47 artiklan 1 kohtaa rikottaisiin, jos etsityllä henkilöllä ei olisi pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa mitään oikeussuojakeinoa, jonka avulla hän voisi varjella tätä oikeutta vetoamalla luovuttamisensa jälkeen erityissäännön väitettyyn rikkomiseen estääkseen sen, että häntä syytetään, hänet tuomitaan tai hän menettää vapautensa tilanteessa, jossa kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklassa suljetaan pois tällaiset syytetoimet, tällainen tuomitseminen tai tällainen vapaudenmenetys.
61      Lisäksi kauppa- ja yhteistyösopimuksella käyttöön otettuun luovuttamismekanismiin erottamattomasti kuuluvan logiikan puitteissa se, ettei täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella ole toimivaltaa itse soveltaa erityissääntöä, on nimenomaan välitön seuraus siitä, että pidätysmääräyksen antaneen valtion tuomioistuimilla on velvollisuus taata tämän säännön noudattaminen.
62      On korostettava, että käsiteltävässä asiassa Irlannin istunnossa esittämistä tiedoista ilmenee, että Yhdistyneeseen kuningaskuntaan luovutetulla henkilöllä on tämän maan tuomioistuimissa käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot, joiden avulla hän voi vedota erityissäännön väitettyyn rikkomiseen ja saattaa tuomioistuimen tutkittavaksi sen, onko tältä osin esitetty väite perusteltu.
63      Tällaisten oikeussuojakeinojen olemassaolo, joka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarvittaessa tarkistettava, riittää sulkemaan pois todellisen uhan perusoikeuskirjan 47 artiklan 1 kohdan rikkomisesta luovuttamisen yhteydessä ja näin ollen kauppa- ja yhteistyösopimuksen 524 artiklan 2 kohdan ja 604 artiklan c alakohdan soveltamisen.
64      Jos tästä on epäselvyyttä, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi joka tapauksessa kieltäytyä panemasta täytäntöön kauppa- ja yhteistyösopimuksen perusteella annettua pidätysmääräystä vasta sen jälkeen, kun se on yhtäältä pyytänyt pidätysmääräyksen antaneelta oikeusviranomaiselta tietoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytettävissä olevista oikeussuojakeinoista ja toisaalta vaatinut lisätakeita (ks. analogisesti tuomio 29.7.2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649,
89–91 kohta).
65      Esitettyihin kysymyksiin on näin ollen vastattava, että kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklaa on tulkittava siten, että se seikka, että henkilö, josta on mainitun sopimuksen perusteella annettu pidätysmääräys rikosta koskevia syytetoimenpiteitä varten, on tuomittu pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa kuuden kuukauden pituiseen vapaudenmenetykseen toisesta rikkomisesta, jota pidetään tämän valtion oikeudessa luonteeltaan yksityisoikeudellisena ja jota kyseinen pidätysmääräys ei siis koske, ei itsessään salli sitä, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy kyseisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.
Oikeudenkäyntikulut
66      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Euroopan unionin ja Euroopan atomienergiayhteisön sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan välisen kauppa- ja yhteistyösopimuksen 625 artiklaa
on tulkittava siten, että
se seikka, että henkilö, josta on mainitun sopimuksen perusteella annettu pidätysmääräys rikosta koskevia syytetoimenpiteitä varten, on tuomittu pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa kuuden kuukauden pituiseen vapaudenmenetykseen toisesta rikkomisesta, jota pidetään tämän valtion oikeudessa luonteeltaan yksityisoikeudellisena ja jota kyseinen pidätysmääräys ei siis koske, ei itsessään salli sitä, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy kyseisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: englanti.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.