62024CJ0114_RES
Asia C‑114/24 P
Global Nanotechnologies AE schediasmou anaptyxis paraskevis kai emporias ylikon nanotechnologias (Glonatech)
vastaan
Euroopan tutkimuksen toimeenpanovirasto
Unionin tuomioistuimen (neljäs jaosto) tuomio 3.7.2025
Muutoksenhaku – Välityslauseke – Seitsemäs tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelma (2007–2013) – SANAD-hanke – Henkilöstökustannukset – Tukikelpoiset kustannukset – Takaisinperintävaatimus – Veloitusilmoitus – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artikla – Hyvän hallinnon periaate – Perustelujen korvaaminen – Perusoikeuskirjan 47 artikla – Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan – Todistustaakka – Oikeasuhteisuus
Tuomioistuinmenettely – Asian saattaminen unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi välityslausekkeen perusteella – Kanneperusteet – Hyvän hallinnon periaatteen loukkaaminen – Unionin tuomioistuinten toimivalta tutkia perusoikeuskirjan ja unionin oikeuden yleisten periaatteiden mahdolliset rikkomiset
(SEUT 272 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artikla)
(ks. 45–47 kohta)
Euroopan unionin talousarvio – Unionin taloudellinen tuki – Tuensaajan velvollisuus noudattaa tuen myöntämisedellytyksiä – Seitsemäs tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelma (2007–2013) – Avustussopimus – Kiinteämääräinen rahoitus – Tilintarkastuksen yhteydessä jälkikäteen tehdyt tarkastukset – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2018/1046 181 ja 183 artikla)
(ks. 74, 75 ja 77 kohta)
Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Sopimusmääräyksen tulkintaa koskeva unionin tuomioistuimen valvonta – Ulkopuolelle jättäminen
(SEUT 256 artiklan 1 kohta; unionin tuomioistuimen perusäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artikla)
(ks. 84 kohta)
Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Unionin tuomioistuimen suorittama valvonta, joka koskee kansallisten oikeussääntöjen, joihin asianosainen on vedonnut, arviointia – Tutkimatta jättäminen todistusaineiston vääristämistä lukuun ottamatta
(SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; unionin tuomioistuimen perusäännön 58 artiklan ensimmäinen alakohta)
(ks. 85 ja 86 kohta)
Euroopan unionin talousarvio – Unionin taloudellinen tuki – Tuensaajan velvollisuus noudattaa tuen myöntämisedellytyksiä – Rahoitus kattaa ainoastaan tosiasiallisesti syntyneet menot – Ilmoitettujen kulujen tosiasiallisuuden osoittaminen – Kuluja ei ole osoitettu – Kulut, jotka eivät ole tukikelpoisia – Unionin taloudellista tukea saavien hankkeiden teknisesti moitteeton toteuttaminen – Vaikutuksettomuus
(SEUT 317 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 966/2012 121 artikla)
(ks. 97 ja 99 kohta)
Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen ja selvitysaineiston virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittama tosiseikkojen ja todistusaineiston arvioinnin valvonta – Tutkimatta jättäminen todistusaineiston vääristämistä lukuun ottamatta – Selvitysaineistoon sovellettavien sääntöjen huomiotta jättäminen – Tutkittavaksi ottaminen
(SEUT 256 artiklan 1 kohta; unionin tuomioistuimen perusäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta)
(ks. 107–109 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin hylkää valituksen, joka koskee avustussopimusta, johon sisältyy välityslauseke, ja vahvistaa vakiintuneen oikeuskäytäntönsä, jonka mukaan Euroopan komissio on sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä edelleen velvollinen noudattamaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) ja unionin oikeuden yleisten periaatteiden mukaisia velvoitteitaan, joten unionin tuomioistuimia voidaan pyytää tutkimaan perusoikeuskirjan 41 artiklan mahdollinen rikkominen riita-asiassa, joka – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – koskee SEUT 272 artiklan soveltamista.
Valittaja on Kreikan oikeuden mukaan perustettu nanoteknologian alalla toimiva yhtiö. Se teki 20.12.2012 Euroopan tutkimuksen toimeenpanoviraston (REA) kanssa avustussopimuksen, joka koski SANAD-hankkeen toteuttamista (jäljempänä avustussopimus). Kyseisessä sopimuksessa määrättiin tälle hankkeelle Euroopan unionin enimmäisrahoitusosuus, ja kyseinen hanke oli toteutettava 48 kuukauden kuluessa 1.1.2013 alkaen, ja se oli jaettu kahteen 24 kuukauden raportointikauteen. Neljä muuta SANAD-hankkeeseen osallistujaa liittyi tammikuussa 2013 peräkkäin avustussopimukseen avustuksen saajina. Hanke valmistui 31.12.2016.
REA totesi 8.10.2018 SANAD-hankkeeseen myönnetyn unionin rahoitusosuuden loppumaksun yhteydessä valittajalle lähetetyssä sähköpostiviestissä, että sen toimittamissa tositteissa oli tiettyjä poikkeavuuksia ja puutteita Se ilmoitti 21.8.2019 valittajalle lisäksi tekevänsä avustussopimuksen tilintarkastuksen ja esitti yksityiskohtaisen luettelon tätä tarkastusta varten saataville asetettavista tiedoista ja asiakirjoista; kyseinen tarkastus suoritettiin 22.–24.10.2019.
Valittaja sai 22.7.2020 tilintarkastuskertomuksen luonnoksen, jossa esitettiin tilintarkastuksen tulokset, joista ilmeni, että tiettyjä hankkeen kustannuksia oli pidettävä avustussopimuksen määräysten nojalla avustuskelvottomina. Valittaja riitautti nämä päätelmät 23.9.2020. REA ilmoitti 30.3.2021 valittajalle, että tilintarkastuskertomuksen luonnoksen päätelmät pysytettiin voimassa, ja mainitsi samalla määrän, jota valittaja oli pyytänyt liikaa tukisopimuksen määräysten perusteella. Se totesi myös, että tilintarkastuksessa mainitut oikaisut, mukaan lukien liikaa maksettujen määrien takaisinperintämääräys ja avustussopimuksen nojalla maksettavat vahingonkorvaukset, tullaan toteuttamaan. REA hyväksyi 22.4.2021 tulosarviointikertomuksen, joka koski SANAD-hankkeen toista raportointikautta. Se toimitti valittajalle 5.5.2021 ennakkoilmoituskirjeen, jossa se ilmoitti hyväksyvänsä lopullisen tarkastuskertomuksen ja perivänsä takaisin avustussopimukseen liittyviä menoja ja kehotti valittajaa ilmoittamaan sille kahden kuukauden määräajassa mahdolliset vastalauseensa. Valittaja esitti ne kahteen otteeseen, ja REA vastasi niihin.
REA liitti 22.12.2021 päivättyyn viimeiseen vastaukseensa, jossa se selitti, etteivät valittajan väitteet voineet muuttaa lopullisen tarkastuskertomuksen päätelmiä, veloitusilmoituksen nro 3242113938, jossa se vaati SANAD-hankkeen puitteissa maksua kaikilta kyseisen hankkeen osallistujilta. Valittaja ilmoitti 22.6.2022 REA:lle kultakin niiltä perittävän saatavan kokonaismäärän jaon päivityksestä. REA antoi lopuksi 29.9.2022 valittajalle tiedoksi yhtäältä hyvitysilmoituksen nro 3234220185, jolla kumottiin muun muassa veloitusilmoitus nro 3242113938 ja otettiin huomioon sen ehdotus saatavien jakautumisesta SANAD-hankkeen eri osallistujien kesken, ja toisaalta uuden veloitusilmoituksen, joka koski erityisesti sen saatavaa valittajalta.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin toteaa ensiksi, että hyvän hallinnon periaatteeseen liittyy toimivaltaisen toimielimen velvoite tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta merkitykselliset seikat. Kun unionin toimielimet, elimet tai laitokset panevat täytäntöön sopimuksen, jonka ehdoista ne ovat sopineet, tämä tilanne kuuluu unionin oikeuden soveltamisalaan ja siten perusoikeuskirjan 51 artiklassa tarkoitetulla tavalla perusoikeuskirjan soveltamisalaan. Unionin tuomioistuin muistuttaa lisäksi oikeuskäytännöstään, jonka mukaan perusoikeuskirjan ja unionin oikeuden yleisten periaatteiden mukaiset velvoitteet sitovat kuitenkin unionin toimielimiä, elimiä ja laitoksia myös niiden pannessa täytäntöön sopimusta. Näin ollen se, että asianomaiseen sopimukseen sovellettavassa oikeudessa ei varmisteta samoja takeita kuin perusoikeuskirjassa ja unionin oikeuden yleisissä periaatteissa, ei vapauta unionin toimielimiä, elimiä ja laitoksia velvollisuudesta varmistaa niiden noudattaminen sopimuskumppaneihinsa nähden (
1
). Lisäksi unionin tuomioistuin muistuttaa vakiintuneesta oikeuskäytännöstään, jonka mukaan on niin, että jos osapuolet päättävät sopimuksessaan antaa välityslausekkeella unionin tuomioistuimille toimivallan ratkaista tähän sopimukseen liittyvät riidat, kyseiset tuomioistuimet ovat mainitussa sopimuksessa määrätystä sovellettavasta oikeudesta riippumatta toimivaltaisia tutkimaan perusoikeuskirjan ja unionin oikeuden yleisten periaatteiden mahdolliset loukkaukset.
Näin ollen unionin tuomioistuin toteaa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se sulki valituksenalaisen tuomion 53 kohdassa pois unionin tuomioistuimilla olevan mahdollisuuden tarkistaa perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun hyvän hallinnon periaatteen mahdollinen loukkaaminen nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaisessa oikeusriidassa, joka koskee SEUT 272 artiklan soveltamista.
Unionin tuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että sen vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan, että vaikka unionin yleisen tuomioistuimen tuomion perustelut olisivat unionin oikeuden vastaisia, tällainen oikeudenvastaisuus ei voi johtaa tuomion kumoamiseen, vaan perustelut on korvattava uusilla perusteluilla ja valitus on hylättävä, jos tuomiolauselman tueksi on sellaisia muita oikeudellisia perusteluja, että siitä ilmenevä lopputulos on perusteltu (
2
). Siten on tutkittava, onko perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista koskevan väitteen hylkääminen perusteltua muiden oikeudellisten perustelujen perusteella kuin niiden, joita rasittaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa yksilöity virhe.
Tältä osin yhtäältä vuoden 2018 varainhoitoasetuksen (
3
) 183 artiklan 1 kohdan mukaan toimivaltaisen tulojen ja menojen hyväksyjän on viimeistään ennen loppumaksun suorittamista tarkistettava, täyttyvätkö edellytykset kertakorvausten, yksikkökustannusten tai kiinteämääräisen rahoituksen maksamiselle, ja tarkistettava tarvittaessa, ovatko tuotokset ja/tai tulokset valmistuneet. Kyseisessä säännöksessä täsmennetään, että näiden edellytysten täyttyminen voidaan tarkistaa myös jälkikäteen, ja tunnustetaan siten nimenomaisesti toimivaltaisen tulojen ja menojen hyväksyjän oikeus tarkistaa, että maksamisen edellytykset täyttyvät, ja pienentää avustuksen määrää, jos mainitut edellytykset eivät täyty tai jos on tapahtunut sääntöjenvastaisuus, petos tai muiden velvoitteiden laiminlyönti. Tästä näkökulmasta unionin tuomioistuin korostaa, että osapuolten välisen avustussopimuksen mukaan REA tai komissio voi milloin tahansa hanketta toteutettaessa ja siihen saakka, kunnes hankkeen päättymisestä on kulunut viisi vuotta, teettää rahoitustarkastuksia, jotka liittyvät kyseisen sopimuksen moitteettomaan täyttämiseen.
Toisaalta kyseisessä sopimuksessa määrätään rahoituksen saajan velvollisuudesta säilyttää kaikkien avustussopimukseen liittyvien asiakirjojen alkuperäiskappaleet tai poikkeustapauksissa oikeaksi todistetut jäljennökset, mukaan lukien sähköiset jäljennökset, siihen saakka, kunnes hankkeen päättymisestä on kulunut viisi vuotta.
Unionin tuomioistuin huomauttaa, että unionin yleisen tuomioistuimen esittämistä toteamuksista ilmenee kuitenkin, että SANAD-hanke saatettiin päätökseen 31.12.2016 ja että REA ilmoitti 21.8.2019 valittajalle tilintarkastusmenettelyn aloittamisesta lähetettyään 8.10.2018 sähköpostin, jossa se oli jo vedonnut SANAD-hanketta koskevan unionin rahoitusosuuden loppumaksun yhteydessä ja siis ennen loppuosan maksamista siihen, että valittajan toimittamissa tositteissa oli tiettyjä aukkoja ja puutteita. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin totesi, että avustussopimuksessa määrättiin, että REA:n tai komission henkilöstö voi suorittaa tilintarkastukset, ja totesi, että vaikka valittaja vetosi siihen, ettei kyseinen henkilöstö ollut puolueeton, se ei esittänyt tältä osin vähäisintäkään todistetta.
Näin ollen unionin tuomioistuin katsoo, että kyseessä olevaa tilintarkastusta ei ole toteutettu myöhässä eikä puolueettomuuden periaatteen vastaisten yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. On siis ilmeistä, että unionin yleisen tuomioistuimen tuomion todetusta oikeudellisesta virheestä huolimatta valittajan väite, joka koski perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun hyvää hallintoa koskevan oikeuden loukkaamista, ei ollut perusteltu, ja unionin yleinen tuomioistuin saattoi siis hylätä sen.
Toiseksi valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä useiden avustussopimuksen määräysten ja Belgian siviililain 1161–1163 §:n tulkinnassa. Tältä osin unionin tuomioistuin muistuttaa vakiintuneesta oikeuskäytännöstään, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen avustussopimuksen määräyksen kaltaisen sopimusmääräyksen tarkastelemista ei voida pitää oikeuden tulkintana eikä sitä näin ollen voida tutkia muutoksenhaun yhteydessä loukkaamatta unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaa määrittää tosiseikat. Tämä päätelmä on merkityksellinen myös valittajan sen väitteen osalta, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei tulkinnut Belgian siviililain 1162 §:n mukaisesti valittajan hyväksi avustussopimuksen puutteellista selkeyttä. Tällä lähestymistavalla nimittäin riitautetaan tosiasiassa unionin yleisen tuomioistuimen arviointi, jonka mukaan sopimusmääräykset oli muotoiltu selkeästi ja yksiselitteisesti.
Lisäksi unionin tuomioistuin on myös todennut unionin yleisen tuomioistuimen tekemästä tulkinnasta, joka koskee unionin toimielinten, elinten ja laitosten tekemiin sopimuksiin sovellettavaa kansallista oikeutta, että se on valituksen yhteydessä toimivaltainen tutkimaan vain sitä, onko kyseinen oikeus otettu huomioon vääristyneellä tavalla, minkä on käytävä ilmeisellä tavalla ilmi asiakirja-aineistosta ilman, että on tarpeen arvioida uudelleen tosiseikkoja ja todisteita.
Nyt käsiteltävässä asiassa valittaja ei väitä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt virheen, joka johtuisi Belgian siviililain säännösten ottamisesta huomioon vääristyneellä tavalla. Valittaja ei voi myöskään pätevästi väittää, että viitatessaan avustussopimuksen yleisiin ehtoihin unionin yleinen tuomioistuin olisi rikkonut vuoden 2018 varainhoitoasetuksen säännöksiä, jotka ovat ensisijaisia kyseisen sopimuksen säännöksiin nähden. Käy ilmi, että avustussopimuksen määräykset, joissa määrätään velvollisuudesta säilyttää siihen liittyvät asiakirjat ja antaa ne REA:n tai komission käyttöön tarkastuksen yhteydessä, ovat vuoden 2018 varainhoitoasetuksen säännösten mukaisia, sillä kyseisessä asetuksessa sallitaan jälkitarkastukset tilintarkastuksen yhteydessä myös silloin, kun kyse on kiinteämääräisestä rahoituksesta.
Lopuksi väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei perustellut oikeudellisesti riittävällä tavalla avustussopimuksesta tekemäänsä tulkintaa, unionin tuomioistuin toteaa, että unionin yleisen tuomioistuimen tulkinta perustuu valituksenalaisessa tuomiossa suoritettuun kyseisen sopimuksen lausekkeiden perusteelliseen tarkasteluun. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin perusteli tätä koskevan arviointinsa.
Lopuksi unionin tuomioistuin korostaa, että unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti, että sillä, että SANAD-hanke oli voitu saattaa onnistuneesti loppuun, ei voitu kyseenalaistaa REA:n toteuttamaa tilintarkastusta tai sen toteuttamisen edellytyksiä. Se, että kyseinen hanke on toteutettu teknisesti asianmukaisesti ja avustussopimuksen mukaisesti, ei riitä siihen, että valittajalla olisi oikeus sovittuihin rahoitusavustuksiin. Valittaja on täytynyt myös täyttää asianmukaisesti sille mainitun sopimuksen nojalla kuuluvat velvoitteet siten, että REA voi tarkistaa muun muassa tilintarkastuksen yhteydessä, että ilmoitetut kustannukset olivat avustuskelpoisia ja perusteltuja (
4
). Tätä varten on erityisen tärkeää, että avustuksen saaja pystyy osoittamaan, että ilmoitetut kustannukset ovat tosiasiallisesti aiheutuneet kyseisen hankkeen toteuttamisesta.
Unionin tuomioistuimen mukaan näin ollen niin, että jos avustussopimuksessa määrättyjä taloudellisia velvoitteita laiminlyödään, avustuksen saaja menettää oikeutensa avustusten saamiseen, ja näin ollen valittajan sopimuskumppanin on toteutettava kaikki tältä osin asianmukaiset toimenpiteet (
5
), mukaan lukien avustuksen takaisinperiminen kokonaan tai osittain, riippumatta siitä, onko SANAD-hanke toteutettu teknisesti asianmukaisesti.
Tästä seuraa, että avustuksen saaja saa lopullisen oikeuden unionin rahoitusosuuden maksamiseen vain, jos kaikki avustuksen myöntämiselle asetetut edellytykset täyttyvät. Se, että tuensaaja osoittaa, että hanke on toteutettu, ei riitä perusteeksi tietyn avustuksen myöntämiselle. Sen on nimittäin esitettävä näyttö siitä, että ilmoitetut kustannukset ovat aiheutuneet avustussopimuksessa kyseisten avustusten myöntämiselle asetettujen ehtojen mukaisesti.
(
1
)	Tuomio 16.7.2020, Inclusion Alliance for Europe v. komissio (C‑378/16 P, EU:C:2020:575, 82 kohta) ja tuomio ADR Center v. komissio (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, 86 kohta).
(
2
)	Tuomio 19.9.2024, Coppo Gavazzi ym. v. parlamentti (C‑725/20 P, EU:C:2024:766, 114 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
3
)	Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1; jäljempänä vuoden 2018 varainhoitoasetus).
(
4
)	Saman yleissopimuksen yleisten ehtojen II.21 artiklan mukaisesti.
(
5
)	Kyseisen sopimuksen yleisten ehtojen II.21 artiklan 6 kohdan nojalla.