62006CC0096
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
PAOLO MENGOZZI
15 päivänä marraskuuta 2007 (
1
)
Asia C-96/06
Viamex Agrar Handels GmbH
vastaan
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
”Asetus (EY) N:o 615/98 — Direktiivi 91/628/ETY — Vientituet — Kieltäytyminen — Direktiivin 91/628/ETY noudattamatta jättäminen — Eläinten hyvinvoinnin haittaaminen — Todistustaakka — Näytön puuttuminen”
1.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää tällä ennakkoratkaisupyynnöllä yhteisöjen tuomioistuinta täsmentämään komission asetuksen (EY) N:o 615/82 (
2
) 5 artiklan 3 kohdan ja 2 kohdan keskinäistä merkitystä siltä osin kuin on kyse sen osoittamisesta, että asetuksesta johtuvia vientitukivaatimuksia noudatetaan.
I Asiassa sovellettavat oikeussäännöt
2.
Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 27.6.1968 annetun asetuksen (ETY) N:o 805/68, (
3
) sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 2634/97, (
4
) 13 artiklan 9 kohdan toisen alakohdan mukaan vientituen maksamisen edellytyksenä elävien eläinten osalta on eläinten hyvinvointia ja erityisesti eläinten suojelua kuljetuksen aikana koskevan yhteisön lainsäädännön noudattaminen.
3.
Asetuksen N:o 805/68 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt täsmennetään komission asetuksessa N:o 615/98.
4.
Viimeksi mainitun asetuksen 1 artiklassa täsmennetään, että elävien nautaeläinten vientitukia maksettaessa on eläinten kuljetuksen aikana siihen saakka, kunnes ne puretaan ensimmäisen kerran lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa, noudatettava neuvoston direktiivin 91/628 (
5
) säännöksiä.
5.
Asetuksen N:o 615/98 2 artiklan mukaan eläimille on tehtävä tarkastus niiden poistuessa yhteisön alueelta. Artiklan 3 kohdan mukaan sen valtion, jonka alueelta eläimet viedään, toimivaltaisen viranomaisen valtuuttaman virallisen eläinlääkärin on tarkastettava ja varmennettava, a) että eläimet suoriutuvat matkasta direktiivin 91/628 säännösten mukaisesti, b) että kuljetusväline, jossa elävät eläimet poistuvat yhteisön alueelta, on kyseisen direktiivin säännösten mukainen ja c) että eläimiä on varauduttu hoitamaan matkan aikana kyseisen direktiivin säännösten mukaisesti.
6.
Asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 2 kohdan mukaan vientituen maksuhakemukseen on liitettävä todistus siitä, että asetuksen 1 artiklan säännöksiä on noudatettu; kyseisen kohdan mukaan todistukseksi katsotaan asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu asiakirja, toisin sanoen poistumispaikan eläinlääkärin kirjoittama todistus, ja tarvittaessa 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu kertomus, jonka on laatinut kolmannen valtion sen paikan eläinlääkäri, jossa kuljetusvälinettä on vaihdettu.
7.
Asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vientitukea ei makseta kuljetuksen aikana kuolleista eläimistä eikä eläimistä, joiden osalta toimivaltainen viranomainen arvioi 2 kohdassa tarkoitettujen asiakirjojen, 4 artiklassa tarkoitettujen valvontakertomusten ja/tai saatavilla olevien muiden 1 artiklan noudattamista koskevien seikkojen perusteella, ettei eläinten hyvinvointia kuljetusten aikana koskevaa direktiiviä ole noudatettu.”
8.
Direktiivissä 91/628 vahvistetaan edellytykset, joita jäsenvaltioiden on noudatettava eläinten suojelemiseksi kuljetuksen aikana. Erityisesti direktiivin 5 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että eläinten kuljettajat käyttävät kuljetusvälineitä, jotka ovat eläinten hyvinvoinnin suojelua koskevien yhteisön säännösten ja erityisesti direktiivin liitteessä säädettyjen vaatimusten mukaisia, eivätkä kuljeta eivätkä anna kuljetettavaksi eläintä siten, että se voi vahingoittua tai sille voi aiheutua tarpeetonta kärsimystä.
9.
Direktiivin edellä mainitussa liitteessä täsmennetään ne eri vaatimukset, jotka kuljetusvälineiden on täytettävä, jotta eläimet eivät vahingoittuisi eikä niille aiheutuisi tarpeetonta kärsimystä ja jotka koskevat muun muassa kuljetettavien eläinten käytettävissä olevaa tilaa ja hygieniaolosuhteita.
II Tosiseikat, ennakkoratkaisukysymys ja asian käsittelyn vaiheet yhteisöjen tuomioistuimessa
10.
Viamex Agrar Handels -yhtiö (jäljempänä Viamex) ilmoitti maaliskuussa 1999 Hauptzollamt Emdenille 35 nautaeläimen viennistä Libanoniin Al Haij Moustafa II -aluksella.
11.
Hauptzollamt Hamburg-Jonas (jäljempänä Hauptzollamt) hylkäsi 1.2.2001 tekemällään päätöksellä asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohdan nojalla Viamexin vientitukihakemuksen, koska se katsoi, että tämä oli suorittanut kyseisen kuljetuksen eläinten suojelemisesta annetun yhteisön lainsäädännön vastaisella tavalla. Hauptzollamt huomautti erityisesti, että koska eläimet oli kuljetettu Libanoniin aluksella, joka oli 28.2.1997 merkitty komission niin kutsuttuun kiellettyjen alusten luetteloon, se ei sen käsityksen mukaan täyttänyt direktiivissä 91/628 esitettyjä vaatimuksia vientiajankohtana, ja ettei aluksen voitu näin ollen katsoa soveltuvan elävän karjan kuljetukseen.
12.
Viamex esitti tästä hylkäävästä päätöksestä oikaisuvaatimuksen. Hauptzollamt hylkäsi oikaisuvaatimuksen 18.5.2001 tekemällään päätöksellä.
13.
Viamex haki Finanzgericht Hamburgista muutosta tähän oikaisuvaatimuksesta tehtyyn päätökseen. Se väitti, ettei käsiteltävänä olevassa asiassa ollut rikottu yhteisön tukilainsäädäntöä eikä direktiiviä 91/628, koska mikään yhteisön lainsäädännön säännös ei velvoita käyttämään nimenomaisesti elävän karjan kuljetukseen hyväksyttyä alusta; näin ollen tukea ei voitu evätä pelkästään sillä perusteella, että viennissä käytetty alus oli merkitty komission kiellettyjen alusten luetteloon eikä sitä voitu evätä etenkään sen vuoksi, että alus oli merkitty kyseiseen luetteloon komission asiantuntijan 18. ja 19.2.1997, toisin sanoen kaksi vuotta ennen kyseistä kuljetusta, tekemän tarkastuksen perusteella, ja koska aluksella oli suoritettu korjaustöitä, jotka kävivät ilmi vientitukihakemuksen liitteinä olleista seuraavista asiakirjoista:
a)
aluksen kapteenin laatima, 16.10.1997 päivätty ja Koperin (Slovenia) rajaeläinlääkärien päällikön vahvistama kirjallinen selvitys sekä
b)
Havariekommissariat (merivahingonlaskija) Kähler & Prinzin lausunto.
14.
Hauptzollamt puolestaan totesi, että käsiteltävänä olevassa asiassa sitä, että käytetty kuljetusväline on merkitty komission kiellettyjen alusten luetteloon, voidaan pitää riittävänä osoituksena siitä, että direktiiviä 91/628 ei ole noudatettu, ja näin ollen perusteena vientituen epäämiselle asetuksen N:o 615/98 nojalla.
15.
Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, kuinka asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava, se on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Säädetäänkö asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohdassa yksittäistapausta koskevasta poikkeuksesta sillä seurauksella, että Hauptzollamtilla on kyseisen säännöksen mukaisten edellytysten osalta väittämis- ja näyttövelvollisuus?
2)
Sen varalta, että edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Edellyttääkö asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohdan mukaisen päätelmän tekeminen siitä, että direktiiviä [91/628] ei ole noudatettu, näyttöä siitä, että tätä direktiiviä on rikottu konkreettisessa tapauksessa, vai täyttääkö viranomainen väittämis- ja näyttövelvollisuutensa, kun se esittää ja näyttää toteen seikat, jotka kokonaistarkastelun perusteella huomattavalla todennäköisyydellä puhuvat sen puolesta, että direktiiviä ei ole noudatettu (myöskään) kysymyksessä olevan viennin yhteydessä?
3)
Ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen annettavista vastauksista riippumatta: onko viranomaisen evättävä viejältä (koko) vientituki asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti, kun kysymyksessä olevan viennin osalta ei ole mitään osoitusta siitä, että (mahdollinen) direktiivin 91/628/ETY rikkominen on heikentänyt eläinten hyvinvointia kuljetuksen aikana?”
16.
Hauptzollamt ja komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan nojalla. Yhdistetyissä asioissa C-37/06 ja C-58/06 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esillä olevaa asiaa koskevia huomautuksia ovat esittäneet Viamex, Saksan hallitus ja komissio.
III Oikeudellinen arviointi
17.
Huomautan ensin, että jos yhteisöjen tuomioistuin hyväksyisi yhdistetyissä asioissa C-37/06 ja C-56/06 ehdottamani ratkaisun (ratkaisun mukaan asetuksen N:o 615/98 1 artiklassa tehtyä viittausta direktiiviin 91/628 ei voida pitää pätevänä, koska se on suhteellisuusperiaatteen vastainen niiden vaikutusten osalta, jotka sillä on vientituen myöntämiseen), kyseistä asetusta ei voitaisi soveltaa nyt tarkasteltavassa asiassa, eikä sen perusteella voitaisi tämän vuoksi vastata yhteisöjen tuomioistuimelle asetuksen säännöksen tulkinnasta nyt käsiteltävänä olevassa asiassa esitettyihin kysymyksiin. Tarkastelen kuitenkin edellä mainittuja kysymyksiä sen varalta, että yhteisöjen tuomioistuin päätyisi yhdistetyissä asioissa C-37/06 ja C-58/06 katsomaan, että asetus N:o 615/98 on pätevä ja suhteellisuusperiaatteen mukainen.
A Ensimmäinen ja toinen kysymys
18.
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellä, joita tarkastelen jäljempänä yhdessä niiden välisen ilmeisen yhteyden vuoksi, kansallinen tuomioistuin tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta, voiko kansallinen hallintoviranomainen kieltäytyä asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohdan nojalla maksamasta vientitukea, vaikka sen käytettävissä on sen paikan, jossa naudat ovat poistuneet yhteisöstä, valtuuttaman jäsenvaltion virkaeläinlääkärin antama todistus siitä, että väline, jolla eläimet kuljetettiin kolmanteen valtioon, oli todistuksen antamisen ajankohtana direktiivin 91/628 vaatimusten mukainen, käyttämällä kieltäytymisen perusteena kyseiseen kuljetukseen suoraan liittymättömiä seikkoja, joiden perusteella voidaan kuitenkin huomattavalla todennäköisyydellä olettaa, että direktiiviä ei ole noudatettu, vai onko kyseisen viranomaisen osoitettava direktiivin noudattamatta jättäminen esittämällä väitteensä tueksi kyseistä yksittäistapausta koskevat täsmälliset perusteet ja todisteet.
19.
Kuten on jo todettu, vastaaminen tarkasteltavana oleviin kysymyksiin edellyttää että määritetään, mikä on komission asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 2 ja 3 kohdan keskinäinen suhde nautojen vientitukea koskevan sääntelyn vaikutuksiin nähden.
20.
Tässä yhteydessä on ratkaistava, onko kyseisen artiklan 3 kohta (jonka mukaan ”vientitukea ei makseta kuljetuksen aikana kuolleista eläimistä eikä eläimistä, joiden osalta toimivaltainen viranomainen arvioi 2 kohdassa tarkoitettujen asiakirjojen, 4 artiklassa tarkoitettujen valvontakertomusten ja/tai saatavilla olevien muiden 1 artiklan noudattamista koskevien seikkojen perusteella, ettei eläinten hyvinvointia kuljetusten aikana koskevaa direktiiviä ole noudatettu”) poikkeussäännös, kuten Finanzgericht Hamburg väittää esittämässään pyynnössä. Tätä tarkoitusta varten on selvitettävä, onko kyseistä kohtaa tarkasteltava yhdessä artiklan 2 kohdan kanssa, jossa säädetään, että ”asetuksen (ETY) N:o 3665/87 47 artiklan säännösten mukaisesti laadittuun vientituen maksuhakemukseen on liitettävä samassa artiklassa säädetyssä määräajassa todistus siitä, että 1 artiklan säännöksiä on noudatettu.
Todistukseksi katsotaan:
—
tämän asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu asiakirja asianmukaisesti täytettynä ja
—
tarvittaessa 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu kertomus”
—
vai onko kyseiset säännökset sitä vastoin ymmärrettävä ja onko niitä sovellettava itsenäisesti toisistaan riippumatta. Ensimmäisessä tapauksessa sen paikan virkaeläinlääkärin, jossa karjaeläimet ovat poistuneet yhteisöstä, antama 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu asiakirja, jonka viejä on toimittanut osoitukseksi siitä, että 5 artiklan 2 kohtaa on noudatettu, olisi arvoltaan hyvin vähäinen ja osoittaisi, että virkaeläinlääkäri on vahvistanut ja hyväksynyt käsiteltävänä olevan asian kannalta merkityksellistä tarkoitusta varten sen, että ”kuljetusväline, jossa elävät eläimet poistuvat yhteisön tullialueelta, on neuvoston direktiivin 91/628/ETY säännösten mukainen” (kyseisen direktiivin 5 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan muun muassa huolehtimaan siitä, että luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka vie eläimiä maasta voittoa saadakseen
– –
b)
käyttää tässä direktiivissä tarkoitettujen eläinten kuljettamiseen kuljetusvälineitä, joiden avulla taataan liitteessä esitettyjen vaatimusten noudattaminen); tuen antavan toimivaltaisen viranomaisen saatavillaan olevien muiden seikkojen perusteella ilmaisemat perustellut epäilyt direktiivin noudattamatta jättämisestä riittäisivät poistamaan tehokkaan vaikutuksen viejän toimittamalta todistukselta ja velvoittaisivat tämän osoittamaan sellaisten epäilyjen perusteettomuuden. Toisessa tapauksessa sen sijaan olisi kyseisen viranomaisen asia osoittaa perusteinaan käyttämiensä tietojen soveltuvuus ja osoittaa, etteivät vientitukihakemukseen liitetyt asiakirjat sovellu todisteeksi direktiivin noudattamisesta.
21.
Kansallinen tuomioistuin pyytää selväsanaisesti ennakkoratkaisupyynnössään yhteisöjen tuomioistuinta tarkistamaan niiden väitteiden paikkansapitävyys, joilla sitä nimenomaisesti ja suoraan kehotetaan omaksumaan jälkimmäinen ratkaisu. Ennakkoratkaisupyynnössä esitetyt väitteet ovat seuraavat:
a)
asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 2 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että viejän on esitettävä todistus siitä, että kyseisen asetuksen 1 artiklan ja siten myös direktiivin 91/628 säännöksiä on noudatettu, esittämällä kyseisen asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu asiakirja asianmukaisesti täytettynä;
b)
yksityiskohtaisten sääntöjen säätämisestä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999 nojalla elävien nautaeläinten hyvinvointia kuljetuksen aikana koskevien, vientitukia myönnettäessä noudatettavien vaatimusten osalta 9.4.2003 annetulla komission asetuksella N:o 639/2003 (
6
) on, kuten sen toisessa perustelukappaleessa todetaan, ”selkeyden vuoksi” korvattu asetus N:o 615/98; tässä tarkoituksessa on suljettu pois mahdollisuus pitää viimeksi mainitun asetuksen 5 artiklan 2 ja 3 kohtaa sellaisen yhden ja saman maksumenetelmän osina, jonka ensimmäisessä vaiheessa viejä toimittaa hakemuksen ja suhteellisen vähämerkityksisen todistuksen ja jossa tämän jälkeen jota seuraa mahdollisesti toinen vaihe, jossa eritellään perusteltuja epäilyjä herättävät seikat, jotka viejän on tuen hakijan ominaisuudessaan näytettävä vääriksi toimittamalla lisätodisteita; kyseisen asetuksen mukaan ”vientitukien maksumenetelmä” muodostuu kaikista 2 kohtaan sisältyvistä asioista, toisin sanoen vientitukihakemuksesta ja samassa 2 kohdassa tarkoitettujen asiakirjojen muodostamasta todistuksesta;
c)
yhteisön lainsäätäjä ei ole laatinut asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohtaa konjunktiivissa, vaan on jättänyt avoimeksi mahdollisuuden, että viranomainen katsoo saatavilla olevien, asetuksen N:o 615/98 1 artiklan noudattamista koskevien muiden seikkojen perusteella, että direktiiviä 91/628 ei ole noudatettu; tästä seuraa, että vientituen epääminen kyseisen 5 artiklan 3 kohdan perusteella edellyttää, että toimivaltainen viranomainen todistaa sen, että direktiivin 91/628/ETY noudattaminen on tosiasiallisesti laiminlyöty kyseisen kuljetuksen yhteydessä;
d)
suhteellisuusperiaatteenkin näkökulmasta vain toteen näytetyt ja näin ollen konkreettisesti todistetut rikkomiset voivat olla perusteena sille, että vientituki kokonaan evätään viejältä, vaikka tämä on esittänyt vaaditut todisteet asetuksen N:o 615/98 1 artiklan noudattamisesta toimittamalla asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 2 kohdan 2 alakohdassa edellytetyt asiakirjat tai kertomukset;
e)
asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohta sisältää neljä vaihtoehtoista tilannetta, joissa vientituki on evättävä; koska on katsottava, että kutakin näistä vaihtoehdoista, sen lisäksi, että ne ovat yhdenvertaisia, voidaan soveltaa myös toisista riippumatta ja samalla painoarvolla, neljännessä vaihtoehdossa mainituilla huomioon otettavien viranomaisten ”saatavilla olevilla muilla” tiedoilla on oltava sama intensiteetti kuin edellisillä vaihtoehdoilla, jotta vientitukioikeuden täydellinen menettäminen olisi perusteltua. Epäilyjä ja todennäköisyyksiä ei voida pitää riittävinä tämän vaihtoehdon kannalta katsoen.
22.
Perusteet, jotka kansallinen tuomioistuin tällä tavoin esittää näitä kahta ensimmäistä kysymystä koskevaan ongelmaan esittämänsä ratkaisun tueksi, vaikuttavat kokonaisuudessaan täysin hyväksyttäviltä. Näiden lisäksi on muita yhtä tärkeitä neuvoston direktiivin 91/628 8 ja 18 artiklan mukaisiin jäsenvaltioiden velvoitteisiin liittyviä velvoitteita, jotka komission oli otettava huomioon asetusta N:o 615/98 antaessaan ja jotka on otettava huomioon tulkittaessa kyseisen asetuksen säännöksiä.
23.
Asetuksen 8 artiklan mukaan ”jäsenvaltioiden on valvottava, että toimivaltaiset viranomaiset, noudattaen direktiivissä 90/425/ETY vahvistettuja periaatteita ja tarkastussääntöjä, valvovat tämän direktiivin vaatimusten noudattamista tarkastamalla ketään syrjimättömällä tavalla – –
b)
kuljetusajoneuvoja – – lähtöpaikoilla – –”.
24.
Tämän velvollisuuden osalta asetuksen N:o 615/98 2 artiklan 2 kohdassa, joka kuuluu otsakkeen ”Tarkastukset yhteisössä” alle, säädetään, että ”poistumispaikan virallisen eläinlääkärin on tarkastettava ja varmennettava neuvoston direktiivin 96/93/EY säännösten mukaisesti, että
– –
—
kuljetusväline, jossa elävät eläimet poistuvat yhteisön tullialueelta, on neuvoston direktiivin 91/628/ETY säännösten mukainen”.
Asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos sama eläinlääkäri ”katsoo 2 kohdassa tarkoitettujen vaatimusten täyttyvän, hän varmentaa tämän lisäämällä maininnan: – –
—
asetuksen (EY) N:o 615/98 2 artiklan mukainen tarkastus tyydyttävä”.
25.
Direktiivin 91/628 18 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaisia erityistoimia.
26.
Sen paikan, jossa eläimet ovat poistuneet yhteisöstä, virkaeläinlääkärin antama asiakirja ei ole pelkkä nimetyn eläinlääkärin viejälle tarjoaman palvelun tulos, vaan todistus jäsenvaltioiden asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön mukaisten velvoitteidensa täyttämiseksi suorittamista tarkastustoimista. Tämä seikka vaikuttaa väistämättä huomattavasti sen todistuksen arvoon, joka tällaisella asiakirjalla on direktiivin 91/628 nojalla.
27.
Edellisessä kohdassa esitetty toteamus pitää paikkansa myös käsiteltävänä olevassa asiassa tarkoitetun kaltaisessa tilanteessa, jossa sitä, että kuljetusvälineet ovat direktiivin 91/628 mukaisia, valvoo eri jäsenvaltio kuin se, joka on toimivaltainen maksamaan vientituet, ja jossa asetuksen N:o 615/98 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun asiakirjan antaa kyseistä valvontaa harjoittavan eikä vientituen maksavan valtion toimivaltainen viranomainen. Tämän estävät sen oikeudellisen järjestelmän rakenne ja logiikka, johon tämän asetuksen mukaiset toimet sisältyvät.
28.
Eläinten suojelua sekä eläimiä ja eläinperäisiä tuotteita koskevan yhteisen markkinajärjestelyn yhdenmukaista toimintaa koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi kyseisen järjestelmän yhteydessä on luotu yhteisön laajuinen verkko, jonka toiminta edellyttää välttämättä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen perustuvaa jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä, jotta sisämarkkinat voisivat toteutua.
29.
Koska asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun asiakirjan merkitystä todisteena lisäävät toisaalta edellä mainitun neuvoston direktiivin 91/628 8 artiklan mukainen jäsenvaltioiden velvollisuus ja toisaalta vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaiset toimet, ei tule kyseeseen, että viranomainen, joka on toimivaltainen myöntämään vientituen, voisi sivuuttaa kyseisen asiakirjan merkityksen vetoamalla vastakkaiseen todisteeseen, joka poikkeaa viejän toimittamista tiedoista, ja ylimalkaisesti väittää viejän toimittamia tietoja asian kannalta merkityksettömiksi.
30.
Niin käy, jos viejän toimittamat tiedot sivuutetaan liian vähäisellä huomiolla, koska tällainen menettely a) ei vastaa sitä vaatimusta, jonka mukaan viranomaisen on tarkasteltava todistustaakkaa tasapuolisesti asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohtaa itsenäisesti sovellettaessa, kuten kansallinen tuomioistuin perustellusti esittää, ja b) aiheuttaa todistustaakan täydellisen kääntämisen, koska se epäilyksettä asetetaan viejälle.
31.
Hauptzollamt Hamburgin ennakkoratkaisupyynnössä tarkoitettuun yksittäistapaukseen liittyvä väite on ristiriidassa asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle asiakirjalle annettavan merkityksen kanssa siten kuin edellä 29 kohdassa esitetään, ei voi olla ilmenemättä niistä seikoista, jotka tuossa pyynnössä yhteisöjen tuomioistuimelle esitetään.
32.
Kansallinen tuomioistuin toteaa, että
—
viranomainen, joka on toimivaltainen myöntämään vientituet, on ilmaissut epäilyjä käytetyn kuljetusvälineen yhteensoveltuvuudesta direktiivin kanssa sen perusteella, että a) komission eläinlääkinnän asiantuntija oli 18. ja 19.2.1997 tarkastanut Koperin (Slovenia) satamassa aluksen, jolla kuljetus suoritettiin maaliskuussa 1999, ja vahvistanut, ettei se tietyissä suhteissa ollut direktiivin 91/628 säännösten mukainen, ja b) vasta ranskalaisten eläinlääkärien marraskuussa 1999 suorittamasta tarkastuksesta lähtien alusta on voitu pitää eläinten kuljetukseen soveltuvana;
—
näiden tietojen johdosta viejä väitti, kuten edellä 12 kohdassa todetaan, että ranskalaisten eläinlääkärien marraskuussa 1999 suorittamaa tarkastusta olivat edeltäneet a) korjaustyöt, joiden avulla oli tarkoitus korjata 18. ja 19.2.1997 havaitut puutteet ja joista aluksen kapteeni oli laatinut 16.10.1997 päivätyn kirjallisen selvityksen, jonka Koperin (Slovenia) rajaeläinlääkärien päällikkö on vahvistanut allekirjoituksellaan, ja b) Havariekommissariat Kähler & Prinzin lausunto;
—
Saksan viranomaisten mukaan kyseiset tiedot olivat asian kannalta merkityksettöminä; ranskalaisten eläinlääkärien marraskuussa 1999 suorittaman tarkastuksen voidaan kuitenkin katsoa vahvistaneen ne.
33.
On ilmeistä, että kun otetaan huomioon edellisessä kohdassa tarkoitetut tiedot ja 5 artiklan 3 kohdan soveltamista ja vientitukioikeuden epäämistä koskeva edellytys, viranomaiset ovat yliolkaisesti kääntäneet itselleen kuuluvan todistustaakan ja asettaneet sen viejälle. Vaikka se saattoi kohtuudella väittää ylimalkaisesti, että aluksen kapteenin 16.10.1997 päiväämä kirjallinen selvitys suoritetuista korjaustöistä oli peräisin pääasian kantajaan läheisesti liittyvältä henkilöltä, se ei voinut esittää samaa väitettä viittaamalla selvityksessä olevaan Koperin rajaeläinlääkärien päällikön allekirjoitukseen ja 22.9.1998 päivättyyn Havariekommissariat Kähler & Prinzin lausuntoon. Sen toimintatavan perustana oli arvio, jonka mukaan todistustaakan jakamista koskeva tasapuolinen tarkastelu edellyttää Saksan viranomaisilta ainoastaan niiden seikkojen toteennäyttämistä, jotka kokonaistarkastelun perusteella huomattavalla todennäköisyydellä puhuvat sen puolesta, että eläinten suojelusta kuljetuksen aikana annettua direktiiviä ei ole noudatettu. Se, että huomio on kohdistettu vain 18. ja 19.2. suoritettuun tarkastukseen eikä muihin edellä mainittuihin tietoihin, on osoitus siitä, että olosuhteita ei ole otettu huomioon asianmukaisesti ja kattavasti.
34.
Vähintään yhtä tärkeän vahvistuksen ennakkoratkaisupyynnössä ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen esitetylle ratkaisulle antaa se, että huomioon on otettu neuvoston direktiivin 91/628 18 artiklan 1 kohta, jonka mukaan, kuten on jo todettu, ”jäsenvaltiot toteuttavat asianmukaisia erityistoimia”, jotta kaikista luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden tekemistä direktiivin rikkomisista (mukaan lukien rikkomiset, jotka liittyvät siihen, ettei eläinten kuljetukseen käytetä ”kuljetusvälineitä – – jotka ovat – – liitteessä säädettyjen vaatimusten mukaisia”) määrätään seuraamus. (
7
)
35.
Huomautettakoon, että antaessaan kyseisen säännöksen yhteisön lainsäätäjä on soveltanut erästä Euroopan valtioissa perinteisesti noudatettua hyvin täsmällistä periaatetta, joka on kiistatta erottamaton osa yhteisön oikeusjärjestelmää eli periaatetta, jonka yhteisöjen tuomioistuin on useaan otteeseen vahvistanut ja jonka mukaan luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden oikeuksiin tai vapauksiin vaikuttava seuraamus voidaan määrätä vain siinä tapauksessa, että sillä on selvä ja yksiselitteinen oikeudellinen perusta (
8
) ja että se on oikeassa suhteessa niihin rikkomisiin nähden, joiden vuoksi se on määrätty. (
9
)
36.
Kuten edellä 34 kohdasta ilmenee, neuvosto on todennut, että jäsenvaltioiden on noudatettava kyseistä periaatetta saattaessaan voimaan direktiivin, johon mainittu 18 artikla kuuluu, 18 artiklaa, kuten edellä 34 kohdassa todetaan.
37.
Yhteisöjen tuomioistuin on korostanut kyseistä periaatetta asiassa Wilfried Monsees (
10
) todeten nimenomaisesti, että jäsenvaltion saman direktiivin 91/628 täytäntöönpanemiseksi toteuttaman toimen laillisuutta arvioitaessa kyseistä periaatetta voidaan soveltaa myös direktiivin 95/29 valossa, vaikka viimeksi mainittu direktiivi on tarkoitettu sovellettavaksi käsiteltävänä olevassa asiassa tarkasteltavien tosiseikkojen tapahtumisajankohtaa myöhäisemmästä ajankohdasta lähtien. Tämän yhteisön lainsäätäjän siinä ilmaiseman yleisarvioinnin vuoksi ilmeisen tärkeäksi katsotun direktiivin huomioon ottaen tuomion 30 kohdassa todetaan, että ”kuten direktiivin 95/29 säännökset osoittavat, olisi ollut mahdollista ryhtyä eläinten terveyden suojelemista koskeva tavoite huomioon ottaen asianmukaisiin” ja – siihen nähden, mitä direktiivissä 91/628 tarkoitetaan – ”tavaroiden vapaata liikkuvuutta vähemmän rajoittaviin toimenpiteisiin”.
38.
Kuten olen todennut yhdistetyissä asioissa C-37/06 ja C-58/06 13.9.2007 antamassani ratkaisuehdotuksessa, komission oli sitäkin suuremmalla syyllä noudatettava tätä yhteisöjen tuomioistuimen noudattamaa lähestymistapaa ja periaatetta, kun se antoi asetuksen N:o 615/98, koska
a)
yhteisön lainsäätäjän neuvoston direktiivin 91/628 18 artiklalla ilmaisemien arviointien johdosta on otettu käyttöön kriteeri, jonka mukaan asiassa määrättävien seuraamusten on oltava asianmukaisia erityistoimia ja josta se ei voinut peräytyä antaessaan asetuksen, jolla kyseinen direktiivi oli tarkoitus panna täytäntöön
b)
koska yhteisön lainsäätäjän direktiivissä esittämään arviointiin liittyvää osatekijää voidaan käyttää arvioitaessa sellaisen toimenpiteen oikeasuhtaisuutta, jonka jäsenvaltio on toteuttanut jonkin aikaisemman direktiivin täytäntöönpanemiseksi, sitä on sitäkin suuremmalla syyllä käytettävä tulkittaessa direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettua komission asetusta.
39.
Näin ollen Finanzgericht Hamburgin yhteisöjen tuomioistuimelle esittämä täsmentämispyyntö edellyttää sen selvittämistä, onko asetuksessa N:o 615/98 direktiiviin 91/628 tehty viittaus suhteellisuusperiaatteen mukainen; tätä selvitystä tehtäessä on väistämättä etsittävä asianmukaista tasapainoa sen tavoitteen, joka koskee yhteisön politiikan päämäärien saavuttamisen takaamista tämän asetuksen avulla, ja niiden oikeussubjektien, joille se on osoitettu, oikeussuojan välillä.
40.
Tässä yhteydessä on kiinnitettävä huomiota siihen, että direktiivin mukaan vastuu eläinten terveyden suojelemisesta ei ole yksinomaan viejällä tai sen edustajalla, vaan myös jäsenvaltioilla; kuten on jo todettu, jäsenvaltioiden on direktiivin 8 artiklan mukaan varmistettava, ”että toimivaltaiset viranomaiset – – valvovat – – direktiivin vaatimusten noudattamista tarkastamalla ketään syrjimättömällä tavalla
– –
b)
kuljetusajoneuvoja – – lähtöpaikoilla – –”.
41.
Kun otetaan huomioon tämä jaettu vastuu nautaeläinten terveyden suojelemisen varmistamiseksi, vientitukien myöntämiseen toimivaltaisten viranomaisten edellä 11 ja 13 kohdassa tarkoitetun kaltaista tulkintaa 5 artiklan 2 kohdasta ei voida pitää suhteellisuusperiaatteen mukaisena. Tämä tulkinta on suhteeton, koska se vaikuttaisi voimakkaasti viejän oikeuteen ottamatta huomioon sille jäsenvaltiolle, josta eläinten kuljettamiseen käytettävät välineet poistuvat yhteisön tullialueelta, direktiivin 91/628 edellä mainitun 8 artiklan nojalla kuuluvan, kyseisiä välineitä koskevan tarkastusvelvollisuuden laiminlyöntiä, jonka tuen myöntämiseen toimivaltaiset viranomaiset ovat todenneet tapahtuneen, koska ne ovat 5 artiklan 3 kohdan mukaisen oikeutensa nojalla kieltäytyneet hyväksymästä saman artiklan 2 kohdassa tarkoitettua asiakirjaa todistukseksi kyseisen direktiivin noudattamisesta. Se on suhteeton sitäkin suuremmalla syyllä, kun otetaan huomioon, että Hauptzollamtin säännöksen pelkän muodollisen tarkastelun perusteella esittämän väitteen mukaan tätä oikeutta voitaisiin käyttää sellaisen pelkän epäilyn tai oletuksen perusteella, joka perustuu yhteen ainoaan seikkaan tarkasteltuna erillään niistä muista tekijöistä, jotka ne ovat ylimalkaisten ja virheellisten perustelujen nojalla todenneet asian kannalta merkityksettömiksi.
42.
Kuten edellä, erityisesti 40 ja 41 kohdassa todetaan, tätä käsitystä tukee neuvoston asetus N:o 1/2005, joka on annettu neuvoston direktiivillä 95/29/EY muutetun direktiivin 91/628 täytäntöönpanemiseksi annetun yhteisön lainsäädännön muuttamista niiden kokemusten perusteella, jotka jäsenvaltiot saavat kyseisen lainsäädännön täytäntöönpanosta, koskevan komission suosituksen johdosta. Asetuksessa säädetään muun muassa seuraavaa:
a)
johdanto-osan 16 perustelukappaleessa korostetaan sitä, että eläinkuljetuksiin liittyy kuljettajien lisäksi myös muita toimijaryhmiä, minkä johdosta ”jotkin eläinten hyvinvointiin liittyvät velvoitteet olisi ulotettava koskemaan kaikkia eläinten kuljetukseen liittyviä toimijoita”; ja
b)
johdanto-osan 22 perustelukappaleessa täsmennetään, että ”jäsenvaltioiden olisi hyväksyttävä – – asetusten säännösten rikkomuksiin sovellettavia seuraamuksia koskevat säännöt” ja varmistettava, että seuraamukset ovat ”oikeasuhtaisia”.
B Kolmas kysymys
43.
Kolmannella ennakkoratkaisukysymyksellä kansallinen tuomioistuin tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta, voidaanko vientituen maksaminen evätä asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohdan nojalla, jos direktiivin 91/628 säännöksiä on rikottu, vaikka mikään ei osoittaisi, että kuljetettujen eläinten hyvinvointi olisi käytännössä vaarantunut edellä mainitun direktiivin noudattamatta jättämisen vuoksi.
44.
Asetuksen N:o 615/98 5 artiklan 3 kohdan sanamuodon perusteella voidaan selvästi todeta, että komission tarkoituksena on ollut asettaa vientitukien maksamisen edellytykseksi yksinomaan direktiivin 91/628 säännösten noudattaminen riippumatta siitä, voidaanko kuljetetuille eläimille todeta aiheutuneen konkreettista haittaa sen johdosta, ettei direktiivistä johtuvia vaatimuksia ole noudatettu. Kyseisessä artiklassa säädetään, etteivät toimivaltaiset viranomaiset maksa vientitukia kuljetuksen aikana kuolleista eläimistä eivätkä eläimistä, joiden osalta ne katsovat, ettei direktiiviä ole noudatettu; siinä ei kuitenkaan säädetä eläinten hyvinvoinnin suojelemista koskevien yhteisön säännösten rikkomisen vuoksi eläimille mahdollisesti aiheutuneen vahingon käytännön tarkistamisesta.
45.
Onkin ilmeistä, että on hyvin vaikeaa havaita merkkejä asianomaisten eläinten matkan aikana kokemasta kärsimyksestä ja huomata asioita, jotka osoittavat niille aiheutuneen vahinkoa tai joiden perusteella niiden hyvinvoinnin voitaisiin todeta ainakin vaarantuneen.
46.
Se, mitä 44 ja 45 kohdassa esitetään, ei siis estä sitä, että tuen epäämisen edellytykset on vahvistettava sen mukaisesti, mitä edellä 18–42 kohdassa ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen yhteisesti annetussa vastauksessa esitetään, ja että asetuksessa N:o 615/98 säädettyä seuraamusjärjestelmää voidaan joka tapauksessa soveltaa vain, jos sen katsotaan olevan suhteellisuusperiaatteen mukainen.
IV Ratkaisuehdotus
47.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin antaisi Finanzgericht Hamburgin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavan yhteisen vastauksen:
Ei voida katsoa, että vientitukijärjestelmän soveltavuutta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä elävien nautaeläinten hyvinvoinnin osalta kuljetuksen aikana annetun asetuksen (EY) N:o 615/98 5 artiklan 3 kohdan säännöksissä tarkoitetaan mahdollisia lisätodistuksia, jotka naudoille myönnettävän vientituen hakija voidaan velvoittaa toimittamaan maksun saadakseen. Viejän lisäksi myös jäsenvaltioilla ja niiden viranomaisilla on velvollisuus noudattaa eläinten suojelemisesta kuljetuksien aikana 19.11.1991 annettua direktiiviä 91/628/ETY. Kun maksupyynnön yhteydessä esitetään edellä mainitun asetuksen 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut todistukset, saman artiklan 3 kohdan sellaista tulkintaa, jonka mukaan tuen maksavat toimivaltaiset viranomaiset voivat evätä tuen esittämällä ainoastaan epäilyn tai olettamuksen siitä, ettei direktiiviä ole noudatettu kuljetuksen aikana, ilman, että niiden tarvitsee näyttää toteen eläimille kyseisen kuljetuksen aikana aiheutunutta vahinkoa, ei voida pitää suhteellisuusperiaatteen mukaisena.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: italia.
(
2
)	Vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä elävien nautaeläinten hyvinvoinnin osalta kuljetuksen aikana 18.3.1998 annettu komission asetus (EY) N:o 615/98 (EYVL L 82, s. 19).
(
3
)	EYVL L 148, s. 24.
(
4
)	Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 805/68 muuttamisesta 18.12.1997 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2634/97 (EYVL L 356, s. 13).
(
5
)	Eläinten suojelemisesta kuljetuksen aikana ja direktiivien 90/425/ETY ja 91/496/ETY muuttamisesta 19.11.1991 annettu neuvoston direktiivi 91/628/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1995 annetulla neuvoston direktiivillä 95/29/EY (EYVL L 148, s. 52). Direktiivi on kumottu eläinten suojelusta kuljetuksen ja siihen liittyvien toimenpiteiden aikana sekä direktiivien 64/432/ETY ja 93/119/EY ja asetuksen (EY) N:o 1255/97 muuttamisesta 22.12.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1/2005 (EUVL L 3, s. 1). Asetuksen 33 artiklan mukaan direktiivi kumotaan kuitenkin vasta 5.1.2007 alkaen.
(
6
)	EYVL L 93, s. 10.
(
7
)	Direktiivin 91/628 18 artiklan 1 kohta.
(
8
)	Ks. esim. asia 137/85, Maizena, tuomio 18.11.1987 (Kok. 1987, s. 4587, 15 kohta), ja asia C-172/89, Vandermoortele v. komissio, tuomio 12.12.1990 (Kok. 1990, s. I-4677, 9 kohta).
(
9
)	Ks. em. asia Maizena, tuomion 15 kohta, ja asia C-210/00, Käserei Champignon Hofmeister, tuomio 11.7.2002 (Kok. 2002, s. I-6453, 59 kohta).
(
10
)	Asia C-350/97, Wilfried Monsees, tuomio 11.5.1999 (Kok. 1999, s. I-2921).