62025CJ0150_RES
Asia C‑150/25 (Marhaux) (
i
)
BX
vastaan
Belgian valtio
(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal de première instance du Luxembourg (Belgia))
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 12.3.2026
Ennakkoratkaisupyyntö – SEUT 45 artikla – Työntekijöiden vapaa liikkuvuus – Tulovero – Toisesta jäsenvaltiosta saadut ansiotulot – Progressioehtoinen vapautus asuinjäsenvaltiossa – Sopimusvaltio ei ole soveltanut kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehtyä kahdenvälistä sopimusta – Verovelvollisen henkilökohtaiseen tilanteeseen ja perhetilanteeseen liittyvien veroetujen osittainen menettäminen
Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Syrjintäkiellon periaate – Julkishallinnon palvelussuhteet – Poikkeusjärjestelmä – Rajat – Soveltaminen ainoastaan pääsyä koskeviin rajoittaviin toimenpiteisiin – Toisen jäsenvaltion julkishallinnon palveluksessa tehdystä työstä peräisin olevien tulojen verotus, joka kuuluu työntekijöiden vapaan liikkuvuuden alaan
(SEUT 45 artikla)
(ks. 32–35 kohta)
Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Yhdenvertainen kohtelu – Tulovero – Kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehty kahdenvälinen verosopimus – Yhdessä maassa asuvat verovelvolliset, jotka saavat ansiotuloja toisesta jäsenvaltiosta, joita verotetaan viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa ja jotka on vapautettu verosta asuinjäsenvaltiossa – Verosopimus, jossa määrätään verovelvollisen henkilökohtaisen tilanteen ja perhetilanteen huomioon ottamisesta suhteessa kussakin valtiossa verotettaviin tuloihin – Työskentelyvaltio ei ole soveltanut verosopimusta – Asuinvaltion verolainsäädäntö, jonka seurauksena osa verovelvollisen henkilökohtaiseen tilanteeseen ja perhetilanteeseen liittyvistä veroeduista menetetään – Ei voida hyväksyä
(SEUT 45 artikla)
(ks. 47–51 ja 54 kohta sekä tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jolle Tribunal de première instance du Luxembourg (Luxemburgin alioikeus, Belgia) on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön, toteaa, että SEUT 45 artiklassa taatun työntekijöiden vapaan liikkuvuuden varmistamiseksi verovelvollisen, joka saa verosopimuksen nojalla verosta vapautettuja ulkomaisia ansiotuloja, asuinvaltion on otettava huomioon hänen henkilökohtainen tilanteensa ja perhetilanteensa kokonaisuudessaan, jos työskentelyvaltio ei sovella tätä sopimusta eikä mahdollista vastaavien veroetujen täysimääräistä myöntämistä.
BX on Belgiassa asuva verovelvollinen, joka saa ansiotuloja Belgiasta ja erityisesti Ranskasta. Belgian ja Ranskan välisen verosopimuksen (
1
) mukaan Ranskasta peräisin olevia tuloja verotetaan Ranskassa ja ne vapautetaan luonnollisten henkilöiden verotuksesta Belgiassa (
2
).
Jättäessään luonnollisten henkilöiden tuloveroilmoituksensa Belgiassa verovuosilta 2020 ja 2021 BX vähensi kaikista tuloistaan elatussuoritukset, jotka hän oli maksanut tyttärelleen ja entiselle aviopuolisolleen, jotka asuvat Belgiassa. Belgian verohallinto on kuitenkin myöntänyt hänelle oikeuden vähentää maksetut elatusmaksut ainoastaan suhteessa hänen Belgiasta saamiinsa tuloihin.
Koska BX:n ensiksi tekemät oikaisuvaatimukset jäivät tuloksettomiksi, hän saattoi asian ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi, ja väitti, että sääntö vähennyskelpoisen elatusavun suhteellisesta jaosta Belgiasta peräisin olevien tulojen ja tästä verosta vapautettujen ulkomaisten tulojen välillä on SEUT 45 artiklan vastainen.
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa ensin, että Ranskan verohallinto soveltaa virheellisesti Belgian ja Ranskan välistä verosopimusta, koska se ei salli sitä, että verovelvollisen perhetilanne otetaan huomioon suhteessa Ranskassa verotettaviin tuloihin sen elatussuorituksen osan vähentämiseksi, jota ei voida vähentää hänen Belgiassa verotettavista tuloistaan, minkä jälkeen se pohtii, onko Belgian lainsäädäntö, siltä osin kuin se johtaa maassa asuvien verovelvollisten henkilökohtaisen tilanteen ja perhetilanteen huomioon ottamiseksi tehtävän verovähennyksen osittaiseen menettämiseen, yhteensopiva SEUT 45 artiklassa taatun työntekijöiden vapaan liikkuvuuden kanssa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin muistuttaa, että vaikka jäsenvaltion, joka soveltaa periaatetta, jonka mukaan verovelvollisten tuloja mukaan lukien ulkomailta peräisin olevat tulot verotetaan asuinpaikassa, on otettava kokonaisuudessaan huomioon näiden verovelvollisten henkilökohtainen tilanne ja perhetilanne (
3
), tällainen jäsenvaltio voi tietyissä olosuhteissa osittain vapautua tämän velvollisuuden täyttämisestä kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehtyjen sopimusten nojalla (
4
).
Tällainen mahdollisuus ei kuitenkaan voi vapauttaa jäsenvaltioita niiden velvollisuudesta käyttää verotusvaltaansa tavalla, joka ei syrji unionin kansalaisia, jotka ovat käyttäneet SEUT 45 artiklan 1 ja 2 kohdassa taattua oikeuttaan työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen.
Kun asuinjäsenvaltio tekee kahdenvälisen verosopimuksen, jossa kyseinen jäsenvaltio ja työskentelyjäsenvaltio jakavat työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevaa oikeuttaan käyttäneiden verovelvollisten kaikkien tulojen verotuksen ja tämän jaon mukaisessa suhteessa heidän henkilökohtaisen tilanteensa ja perhetilanteensa huomioon ottamisen, asuinjäsenvaltion on katsottava käyttäneen toimivaltaansa syrjimättömästi ainoastaan, jos kyseisten verovelvollisten osalta varmistetaan, että heidän henkilökohtainen tilanteensa ja perhetilanteensa otetaan asianmukaisesti huomioon kokonaisuudessaan samalla tavoin kuin niiden maassa asuvien verovelvollisten osalta, joilla ei ole tuloja toisesta jäsenvaltiosta.
Päinvastaisessa tapauksessa unionin kansalaiset, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen, joutuisivat epäedulliseen oikeudelliseen tai tosiasialliseen asemaan verrattuna maassa asuviin verovelvollisiin, jotka eivät ole käyttäneet oikeuttaan työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen, mikä olisi vastoin syrjintäkiellon periaatetta, sellaisena kuin se on konkretisoitu muun muassa SEUT 45 artiklan 1 ja 2 kohdassa.
Sitä vastoin silloin, kun käy ilmi, että työskentelyvaltio soveltaa verosopimusta tavalla, joka ei mahdollista sitä, että asuinjäsenvaltiossa asuvat verovelvolliset saavat työskentelyvaltiossa henkilökohtaisen tilanteensa ja perhetilanteensa perusteella vähennyksen, joka on suhteutettu kyseisessä valtiossa saatuihin tuloihin ja jolla kompensoidaan asuinvaltiossa aiheutunut menetys, on katsottava, että asuinvaltio ei vapaudu velvollisuudestaan ottaa täysimääräisesti huomioon maassa asuvien verovelvollisten henkilökohtainen tilanne ja perhetilanne.
Näin ollen on katsottava, että koska kyseisen asuinjäsenvaltion lainsäädännössä mukaan maassa asuvilla verovelvollisilla, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen, ei ole tässä tilanteessa oikeutta saada henkilökohtaisia ja perhevelvoitteitaan otetuksi huomioon kokonaisuudessaan, sillä otetaan käyttöön työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitus, jos ei ole olemassa yleistä etua koskevaa pakottavaa syytä, joka voi oikeuttaa tällaisen rajoituksen.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
(
1
)	Ranskan ja Belgian välillä kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi ja molemminpuolista hallinnollista ja oikeudellista avunantoa koskevien sääntöjen vahvistamiseksi tuloverojen alalla 10.3.1964 tehty sopimus.
(
2
)	Ranskasta peräisin olevat tulot otetaan kuitenkin huomioon veroasteikon soveltamisen jälkeen Belgiassa kannettavaa veroa määritettäessä, ja tästä verosta vähennetään verosta vapautettujen tulojen osalle laskettu veron osuus.
(
3
)	Ks. vastaavasti tuomio 14.2.1995, Schumacker (C‑279/93, EU:C:1995:31, 32 kohta) ja tuomio 12.12.2013, Imfeld ja Garcet (C‑303/12, EU:C:2013:822, 43 kohta).
(
4
)	Ks. vastaavasti tuomio 12.12.2002, de Groot (C‑385/00, EU:C:2002:750, 99 kohta) ja tuomio 15.7.2021, Belgian valtio (Veroetujen menettäminen asuinjäsenvaltiossa), C‑241/20, EU:C:2021:605, 44 kohta).