62020CO0403
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (seitsemäs jaosto)
3 päivänä maaliskuuta 2021 (
*1
)
Muutoksenhaku – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artikla – Euroopan unionin ja Andorran ruhtinaskunnan välinen valuuttasopimus – Euroopan komission väitetty laiminlyönti sopimuksen sisällön osalta – Komission väitetty laiminlyönti sopimuksen soveltamisen seurannassa – Vahingonkorvauskanne – Kanteen hylkääminen – Syy-yhteyttä ei ole – Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuvat ja joka on osittain selvästi perusteeton
Asiassa C‑403/20 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 26.8.2020,
CF, kotipaikka Andorra la Vella (Andorra),
TB, kotipaikka Andorra la Vella,
LO
SA, kotipaikka Andorra la Vella, ja
UM
SL, kotipaikka Andorra la Vella,
edustajinaan J. Álvarez González ja S. San Felipe Menéndez, abogados,
valittajina,
ja jossa vastapuolena on
Euroopan komissio,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (seitsemäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Kumin, toisen jaoston puheenjohtaja A. Arabadjiev (esittelevä tuomari) ja tuomari P. G. Xuereb,
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian perustellulla määräyksellä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artiklan mukaisesti,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
CF, TB, LO SA ja UM SL vaativat valituksessaan kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 25.6.2020 antaman määräyksen Noguer Enríquez ym. v. komissio (T-22/19, ei julkaistu, EU:T:2020:295; jäljempänä valituksenalainen määräys), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi heidän vaatimuksensa saada korvausta vahingosta, jota heille väitetysti aiheutui Euroopan komission sellaisen laiminlyönnin johdosta, joka koski yhtäältä Euroopan unionin ja Andorran ruhtinaskunnan välisen valuuttasopimuksen (EUVL 2011, C 369, s. 1; jäljempänä unionin ja Andorran välinen valuuttasopimus), joka on allekirjoitettu Brysselissä 30.6.2011, soveltamisen seurantaa ja toisaalta kyseisen sopimuksen sisältöä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2
Unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen 10 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Euroopan unionin tuomioistuimella on yksinomainen toimivalta ratkaista sellaiset tämän sopimuksen soveltamisesta seuraavat sopimuspuolten väliset riita-asiat, joita ei ole saatu ratkaistua sekakomiteassa.
2.   Jos Euroopan unioni (edustajanaan Euroopan komissio ja sekakomiteaan osallistuvan EU:n valtuuskunnan suosituksesta) tai Andorran ruhtinaskunta katsoo, ettei toinen sopimuspuoli ole täyttänyt tästä sopimuksesta johtuvaa velvoitettaan, se voi viedä asian tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tuomioistuimen tuomio on molempia sopimuspuolia sitova, ja niiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tuomion noudattamiseksi tuomioistuimen tuomiossaan vahvistamassa määräajassa. Tuomioon ei voi hakea muutosta.
3.   Jos Euroopan unioni tai Andorran ruhtinaskunta ei toteuta tuomion noudattamiseksi tarvittavia toimenpiteitä tuomion noudattamiseksi asetetussa määräajassa, toinen sopimuspuoli voi irtisanoa sopimuksen kolmen kuukauden irtisanomisajalla.”
3
Kyseisen sopimuksen 11 artiklan 1–3 kohdassa määrätään seuraavaa:
”1.   Perustetaan sekakomitea. Sen jäseniksi otetaan Andorran ruhtinaskunnan ja Euroopan unionin edustajia. EU:n valtuuskunta muodostetaan Euroopan komission (joka toimii puheenjohtajana), Espanjan kuningaskunnan, Ranskan tasavallan ja Euroopan keskuspankin edustajista.
2.   Sekakomitea kokoontuu vähintään kerran vuodessa. Puheenjohtaja vaihtuu vuosittain siten, että Euroopan unionin edustaja ja Andorran ruhtinaskunnan edustaja hoitavat tehtävää vuorotellen. Sekakomitea tekee päätöksensä yksimielisesti.
3.   Sekakomitea vaihtaa näkemyksiä ja tietoja ja tekee 3 ja 8 artiklassa tarkoitetut päätökset. Euroopan unionin valtuuskunta ilmoittaa Andorran ruhtinaskunnalle Euroopan unionin lainsäädäntöehdotuksista, joista keskustellaan 8 artiklassa tarkoitetuilla aloilla. Lisäksi sekakomitea tarkastelee Andorran ruhtinaskunnan toteuttamia toimenpiteitä ja pyrkii ratkaisemaan tämän sopimuksen täytäntöönpanosta mahdollisesti syntyvät riita-asiat.”
4
Unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen 12 artiklassa täsmennetään, että ”kumpikin sopimuspuoli voi irtisanoa tämän sopimuksen yhden vuoden irtisanomisajalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan 3 kohdan soveltamista”.
5
Euroopan unionin ja Monacon ruhtinaskunnan välisen valuuttasopimuksen (EUVL 2012, C 310, s. 1; jäljempänä unionin ja Monacon välinen valuuttasopimus), joka allekirjoitettiin Brysselissä 29.11.2011, 12 artiklan 4 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Kaikki kysymykset, jotka koskevat Euroopan unionin toimielinten tai elinten tämän sopimuksen mukaisesti tekemien päätösten laillisuutta, kuuluvat Euroopan unionin tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan. Erityisesti jokainen luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, jonka kotipaikka on Monacon ruhtinaskunnan alueella, voi Ranskan alueelle sijoittautuneiden luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden käytettävissä olevin keinoin hakea hänelle osoitettuihin säädöksiin muutosta niiden muodosta tai luonteesta riippumatta.”
Asian tausta
6
Kantajat olivat Banca Privada de Andorra SA:n (jäljempänä BPA) osakkeenomistajia, ja ne omistivat sen osakkeista 75,52 prosenttia.
7
BPA oli andorralainen pankki, joka toimi kansainvälisellä tasolla.
8
Financial Crimes Enforcement Network (talousrikollisuuden torjuntaverkosto, Yhdysvallat) päätti 10.3.2015 luokitella BPA:n ulkomaiseksi laitokseksi, joka oli ensisijainen rahanpesua koskeva huolenaihe. Samana päivänä kyseinen viranomainen ehdotti sääntelyehdotusta koskevalla ilmoituksella, että rahoituslaitoksia kielletään avaamasta, pitämästä hallussaan tai hallinnoimasta tilejä Yhdysvalloissa BPA:n nimissä tai lukuun.
9
Näiden tapahtumien seurauksena BPA:lla oli taloudellisia vaikeuksia.
10
BPA teki 26.3.2015 ilmoituksen maksujen lopettamisesta ja haki maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista.
11
2.4.2015 Andorran ruhtinaskunta antoi 2.4.2015 annetun lain 8/2015 kiireellisistä toimenpiteistä pankkiyhteisöjen elvytys- ja kriisinratkaisumekanismin täytäntöönpanemiseksi (Llei 8/2015 de mesures urgents per implantar mecanismes de reestructuració i resolució d’entitats bancàries; BOPA nro 31, 16.4.2015, s. 1; jäljempänä laki 8/2015), jolla saatettiin osittain osaksi kansallista oikeutta luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/59/EU (EUVL 2014, L 173, s. 190). Lailla 8/2015, joka tuli voimaan 16.4.2015, perustettiin Agència Estatal de Resolució de Entitats Bancàries (valtiollinen pankkien kriisinratkaisuviranomainen, Andorra; jäljempänä AREB).
12
AREB aloitti 27.4.2015 BPA:n kriisinratkaisumenettelyn, jossa maksukyvyttömyysmenettely näin ollen päätettiin.
13
AREB teki 21.4.2016 BPA:n kriisinratkaisupäätöksen, jolla muun muassa sen pääoma pienennettiin nollaksi.
14
Valittajat pyysivät 29.12.2017 päivätyllä kirjeellä komissiota panemaan täytäntöön eri toimia, jotta Andorran ruhtinaskunnan sen vuoksi, että direktiivi 2014/59 oli pantu osittain ja virheellisesti täytäntöön lailla 8/2015, väitetysti tekemät unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen rikkomiset lopetettaisiin. Tällä kirjeellä ne pyysivät komissiota myös tunnustamaan sopimussuhteen ulkopuolisen vastuunsa vahingosta, joka niille oli aiheutunut komission laiminlyönnistä.
15
Komissio hylkäsi 5.3.2018 päivätyllä kirjeellä valittajien väitteet ja kiisti kaiken niille väitetysti aiheutunutta vahinkoa koskevan vastuun (jäljempänä 5.3.2018 päivätty kirje).
16
Valittajat toistivat komissiolle 29.12.2017 päivätyssä kirjeessään esittämänsä vaatimukset 10.12.2018 ja 21.12.2018 päivätyillä kirjeillä. Komissio ei vastannut niihin.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen määräys
17
Valittajat nostivat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 11.1.2019 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa ne vaativat korvausta vahingosta, jonka ne väittävät kärsineensä komission laiminlyönnin johdosta yhtäältä unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen soveltamisen seurannassa ja toisaalta tämän sopimuksen sisällön osalta.
18
Valituksenalaisella määräyksellä unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen selvästi täysin perusteettomana.
Valittajien vaatimukset
19
Valittajat vaativat unionin tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen määräyksen ja velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut sekä ensisijaisesti palauttamaan asian unionin yleiseen tuomioistuimeen tai toissijaisesti hyväksymään kanteen.
Valituksen tarkastelu
20
Jos valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat kokonaan tai osaksi taikka valitus on kokonaan tai osaksi selvästi perusteeton, unionin tuomioistuin voi työjärjestyksensä 181 artiklan nojalla esittelevän tuomarin ehdotuksesta julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa perustellulla määräyksellä jättää sen tutkimatta tai hylätä sen kokonaan tai osaksi.
21
Tätä määräystä on sovellettava nyt käsiteltävässä asiassa.
22
Valittajat esittävät valituksensa tueksi lähinnä viisi valitusperustetta, joilla ne riitauttavat unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa määräyksessä esittämät arvioinnit, jotka koskevat ensinnäkin niiden väitteiden tutkittavaksi ottamista, jotka koskevat oikeusvarmuuden ja avoimuuden periaatteita, Euroopan yhdentymisen perusperiaatteita, komission uskottavuutta ja perusoikeuksia, toiseksi 5.3.2018 päivättyä kirjettä koskevien valittajien väitteiden tutkittavaksi ottamista ja kolmanneksi komission väitettyä laiminlyöntiä unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen sisällön osalta, neljänneksi komission väitettyä laiminlyöntiä kyseisen sopimuksen soveltamisen seurannassa ja viidenneksi mahdollisuutta päättää käsittely antamalla määräys.
Toinen valitusperuste, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen arviointia 5.3.2018 päivättyä kirjettä koskevien valittajien väitteiden tutkittavaksi ottamisesta
Valittajien lausumat
23
Toisessa valitusperusteessaan, jota on tarkasteltava ensimmäiseksi, valittajat väittävät, että on kumottava valituksenalaisen määräyksen oikeudellinen peruste, jonka mukaan niiden 5.3.2018 päivättyä kirjettä koskeva päättely on jätettävä tutkimatta, koska ne eivät ole millään tavoin täsmentäneet syitä, joiden vuoksi tämä kirje johtaa sopimussuhteen ulkopuoliseen unionin vastuuseen, jos ne aikoivat tukea tällaista väitettä.
24
Valittajat nimittäin korostavat, etteivät ne ole koskaan väittäneet, että 5.3.2018 päivätty kirje olisi ollut perustana sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntymiselle, ja niiden tätä koskevilla perusteluilla ensimmäisessä oikeusasteessa pyrittiin vain ennakoimaan komission vastineessaan esittämiä väitteitä. Näin ollen kanne olisi pitänyt ottaa tutkittavaksi sen sisältämien kanneperusteiden osalta.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
25
Toisessa valitusperusteessaan valittajat väittävät nimenomaisesti, ettei niiden kannekirjelmään sisältynyt kanneperustetta eikä väitettä, jonka mukaan 5.3.2018 päivätty kirje oli perusteena sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntymiselle.
26
Tästä valitusperusteesta, jolla riitautetaan unionin yleisen tuomioistuimen arviointi tällaisen perusteen tai väitteen tutkittavaksi ottamisesta, ei näin ollen voi olla valittajille hyötyä. Yhtäältä nimittäin valittajien itsensä väitteiden mukaan kannekirjelmässä ei ole tällaista perustetta eikä tällaista väitettä, joka voitaisiin ottaa tutkittavaksi. Toisaalta tämä unionin yleisen tuomioistuimen arviointi ei vaikuta mitenkään sellaisten muiden kyseisessä kannekirjelmässä esitettyjen väitteiden tutkittavaksi ottamiseen, joita unionin yleinen tuomioistuin tutki erikseen.
27
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valittajalla on oikeussuojan tarve vain, jos valituksen lopputulos voi tuottaa valittajalle etua (tuomio 24.6.2015, Fresh Del Monte Produce v. komissio ja komissio v. Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 46 kohta).
28
Tästä seuraa, että koska valittajilla ei ole oikeussuojan tarvetta, toinen valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Neljäs valitusperuste, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen arviointia komission väitetystä laiminlyönnistä unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen soveltamisen seurannassa
Valittajien lausumat
29
Neljännessä valitusperusteessaan, joka on tutkittava toiseksi, valittajat väittävät, että allekirjoittaessaan unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen komissio on antanut konkreettisia sitoumuksia tämän sopimuksen valvonnasta ja irtisanomisesta, ja nämä sitoumukset ovat olennainen osa komission tehtävää taata sopimus ja ne kuuluvat sen SEU 17 artiklassa määrätyn institutionaalisen velvoitteen piiriin.
30
Komissio on kuitenkin laiminlyönyt velvollisuutensa, kun se on täysin tietoisena siitä, että direktiivi 2014/59 on saatettu osittain osaksi kansallista oikeusjärjestystä lailla 8/2015, jättänyt ottamatta huomioon Andorran ja unionin kansalaisten perusoikeuksien kustannuksella toimintavelvollisuutensa, mistä on aiheutunut valittajille huomattavia vahinkoja. Näiden velvollisuuksien noudattamisen osalta komissio ei voi vedota minkäänlaiseen harkintavaltaan perustellakseen laiminlyöntinsä ja toimimatta jättämisensä.
31
Komission vastuu on näin ollen syntynyt, koska se on sekä institutionaalisten velvoitteidensa että unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen ja erityisesti sen 10 artiklan 2 kohdan ja 11 artiklan 3 kohdan vastaisesti sallinut kyseisen direktiivin lainvastaisen, asianomaisen, taannehtivan, osittaisen ja vahingollisen täytäntöönpanon toteuttamisen.
32
Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen tulkitseminen siten, ettei siinä aseteta komissiolle mitään velvollisuutta toimia tilanteessa, jossa Andorran ruhtinaskunta on laiminlyönyt velvoitteitaan, tekisi sopimuksen sisällön tyhjäksi ja estäisi sen tavoitteiden toteutumisen. Lisäksi SEU 17 artiklan sisällön osalta unionin tuomioistuin on valittajien mukaan katsonut, että komissiolla on perustamissopimusten ja niiden nojalla tehtyjen sopimusten valvojana velvollisuus kyseisessä sopimuksessa määrättyjen keinojen kautta tai sen nojalla tehdyillä päätöksillä varmistautua siitä, että kolmas maa soveltaa asianmukaisesti velvoitteita, joihin se on sitoutunut unionin kanssa solmitussa sopimuksessa.
33
Nämä velvollisuudet sitovat sitä suuremmalla syyllä komissiota, koska Andorran kansalaisille ei ole tunnustettu mahdollisuutta vedota direktiivin 2014/59 säännösten välittömään oikeusvaikutukseen, eikä heillä ole mahdollisuutta kääntyä kansallisen tuomioistuimen puoleen pyytääkseen sitä esittämään ennakkoratkaisukysymyksen unionin tuomioistuimelle, eivätkä he voi käyttää Monacon kansalaisten tavoin unionin ja Monacon välisen valuuttasopimuksen 12 artiklan 4 kohdan nojalla suoraa kannetta heille vahinkoa aiheuttavia toimia vastaan.
34
Koska komissio ei ole toiminut, Andorran viranomaiset saattoivat näin ollen loukata kantajien omaisuudensuojaa, mikä merkitsee sitä, että kyseinen toimielin on loukannut tätä oikeutta. Se, että komissio ei ole ryhtynyt toimenpiteisiin, merkitsee myös sitä, että valittajien perusteltua luottamusta siihen, että komissio noudattaa sille unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen nojalla kuuluvia valvontavelvoitteita, on loukattu.
35
Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, valittajien mukaan on selvää, että tästä toimimattomuudesta aiheutuneet vahingot konkretisoituvat heidän BPA:n kriisinratkaisun jälkeen saamiensa summien, ja summien, jotka he olisivat saaneet, jos komissio olisi vaatinut direktiivin 2014/59 saattamista asianmukaisesti osaksi Andorran oikeutta, erotuksena. Edellytykset unionin vastuun syntymiselle täyttyvät näin ollen hyvin.
36
Vaikka kyseisen direktiivin riittämätön täytäntöönpano, joka on aiheuttanut mainitut vahingot, johtui Andorran ruhtinaskunnasta, tämä riittämätön täytäntöönpano on nimittäin ollut mahdollista komission toimimatta jättämisen vuoksi, joten komission on kannettava vastuunsa.
37
Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee valittajien mukaan, että unionin voidaan katsoa olevan vastuussa siitä, että sen toimielimet ovat antaneet edes hiljaisesti suostumuksensa toimiin, jotka ovat aiheuttaneet vahinkoja valittajalle. Jos komissio olisi täyttänyt velvoitteensa, Andorran ruhtinaskunnalla olisi ollut velvollisuus panna direktiivi 2014/59 täydellisesti ja tarkasti täytäntöön.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
38
Aluksi on todettava, että valittajat riitauttavat yhtäältä tämän määräyksen 29–34 kohdassa tiivistetysti esitetyin perusteluin unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnit siitä, ettei komissio ole rikkonut unionin oikeutta, kun taas toisaalta valittajat riitauttavat tämän määräyksen 35–37 kohdassa tiivistetysti esitetyillä väitteillä unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnit siitä, ettei niiden väitettyjen unionin oikeuden rikkomisten, joihin komissio on syyllistynyt, ja vahingon, jota valittajille on väitetysti aiheutunut, välillä ole syy-yhteyttä.
39
Ensiksi on tutkittava mainittua syy-yhteyttä koskevat väitteet.
40
Tältä osin on muistettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntyminen riippuu siitä, että kaikki kolme kumulatiivista edellytystä täyttyvät eli unionin toimielimen moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt ja toimielimen toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys (tuomio 25.3.2010, Sviluppo Italia Basilicata v. komissio, C‑414/08 P, EU:C:2010:165, 138 kohta).
41
Erityisesti SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa asetettu syy-yhteyttä koskeva edellytys koskee sitä, että unionin toimielinten toiminnan ja vahingon välillä on riittävän suora syy-yhteys; kantajan on näytettävä tämä yhteys toteen, siten, että moititun menettelyn on oltava vahingon ratkaiseva syy (tuomio 13.12.2018, Euroopan unioni v. ASPLA ja Armando Álvarez, C‑174/17 P ja C‑222/17 P, EU:C:2018:1015, 23 kohta).
42
Nyt käsiteltävässä asiassa valituksenalaisen määräyksen 64, 68, 72, 92, 99 ja 101 kohdasta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi ensinnäkin, että se, että komissio tutkisi lain 8/2015 ja saattaisi asian unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen 10 artiklan 2 kohdassa ja 11 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun sekakomitean käsiteltäväksi, ei yksinään olisi voinut taata sitä, että väitettyä vahinkoa ei olisi aiheutunut, toiseksi, että vaikka unioni olisi päättänyt kyseisen sopimuksen, ei ole varmaa, että Andorran ruhtinaskunta olisi muuttanut kyseistä lakia, kolmanneksi, että sama koskee mainitun sopimuksen liitteiden mahdollista muuttamista, ja neljänneksi, että komission toimella SEU 17 artiklan nojalla, edes valittajien perustellun luottamuksen tai vielä Andorran kansalaisten erityistilanteen mahdolliseksi suojaamiseksi, ei olisi voitu saavuttaa tätä tavoitetta, koska kyseisen toimielimen olisi pitänyt toimia niiden keinojen välityksellä, joista määrätään kyseisessä sopimuksessa.
43
Tätä unionin yleisen tuomioistuimen päätelmää ei voida kyseenalaistaa yhdelläkään valittajien esittämällä väitteellä. Tämän määräyksen 35–37 kohdassa tiivistetysti esitetyt perustelut eivät nimittäin osoita, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt virheen tulkitessaan unionin ja Andorran välistä valuuttasopimusta, vaan edellyttävät, että komissio voisi velvoittaa Andorran viranomaiset panemaan direktiivin 2014/59 täytäntöön valittajien katsomalla tavalla kokonaisuudessaan ja asianmukaisesti.
44
Kuten unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin perustellusti todennut valituksenalaisen määräyksen 62–64 kohdassa, unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen 11 artiklan 3 kohdan sanamuodosta ilmenee ensinnäkin, että sekakomitean tehtävänä on tutkia Andorran ruhtinaskunnan toteuttamat toimenpiteet ja pyrkiä ratkaisemaan mahdolliset tämän sopimuksen täytäntöönpanosta johtuvat riidat. Kyseisen artiklan 1 kohdasta ilmenee myös, ettei komissio edusta yksin unionia sekakomiteassa vaan se on sellaisen valtuuskunnan jäsen, johon kuuluu myös Espanjan kuningaskunnan, Ranskan tasavallan ja Euroopan keskuspankin (EKP) edustajia. Lopuksi kyseisen sopimuksen 10 artiklan 2 kohdan mukaan komissio voi saattaa asian unionin nimissä unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi ainoastaan sekakomiteassa olevan unionin valtuuskunnan suosituksesta, jos unioni katsoo, että Andorran ruhtinaskunta on laiminlyönyt samaan sopimukseen perustuvan velvoitteen.
45
Komissiolla ei näin ollen ole mainittujen määräysten nojalla mitään toimivaltaa, jolla voisi suoraan pakottaa Andorran ruhtinaskunnan panemaan unionin direktiivin erityisesti täytäntöön kansallisessa oikeudessa.
46
Tästä seuraa, ettei unionin yleisen tuomioistuimen arviointi, jonka mukaan komission väitettyjen unionin oikeuden rikkomisten ja valittajille väitetysti aiheutuneen vahingon välillä ei ole syy-yhteyttä, ole oikeudellisesti virheellinen.
47
Tässä tilanteessa ja toiseksi tämän määräyksen 40 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella tämän määräyksen 29–34 kohdassa tiivistetysti esitetyt perustelut on hylättävä tehottomina.
48
Neljäs valitusperuste on näin ollen hylättävä selvästi perusteettomana.
Kolmas valitusperuste, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen arviointia komission väitetystä laiminlyönnistä unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen sisällön osalta
Valittajien lausumat
49
Kolmannessa valitusperusteessaan, joka on syytä tutkia kolmanneksi, valittajat toteavat, että yksi niistä pääasiallisista esteistä, joita ne kohtaavat, on se, ettei niillä ole välitöntä mahdollisuutta vaatia oikeudellista analyysiä lain 8/2015 yhteensoveltuvuudesta direktiivin 2014/59 säännösten kanssa tai analyysia unionin ja Andorran välisen valuuttasopimuksen noudattamisesta, eivätkä ne voi saattaa tällaisia analyysejä unionin tuomioistuimen uudelleentutkittaviksi eivätkä vedota direktiivin välittömään oikeusvaikutukseen.
50
Koska Andorran tuomioistuimissa ei – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin valituksenalaisen määräyksen 51 kohdassa väittää – ole olemassa oikeussuojakeinoa, jonka avulla voitaisiin vaatia unionin oikeuden asianmukaista saattamista osaksi Andorran oikeusjärjestystä, ainoa mekanismi, jonka avulla voidaan valvoa, että Andorran ruhtinaskunta täyttää unionin ja Andorran väliseen valuuttasopimukseen perustuvat velvoitteensa, on valittajien mukaan se, jossa määrätään, että komissio tarkastaa, reagoi, ilmoittaa tai määrää ja tarvittaessa pyytää unionin tuomioistuimen väliintuloa.
51
Näin ollen se, että komissio ei ole noudattanut näitä velvollisuuksiaan, merkitsee suoraan valittajien kaltaisten kansalaisten oikeuksien loukkaamista, koska mikään Andorran tuomioistuimissa nostettu kanne ei voi olla tehokas tältä osin.
52
Unionin ja Monacon välisen valuuttasopimuksen 12 artiklan 4 kohdassa sitä vastoin annetaan valittajien mukaan jokaiselle Monacon ruhtinaskunnan alueella asuvalle luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle mahdollisuus käyttää kaikkia oikeussuojakeinoja, jotka ovat unionin kansalaisen käytettävissä, ja siinä määrätään myös unionin tuomioistuimen suorasta toimivallasta kaikkien kyseiseen sopimukseen liittyvien unionin toimielinten toimintaa koskevien kanteiden osalta.
53
Koska tällaisella määräyksellä taataan nimenomaan oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, kyse on tämäntyyppisen kansainvälisen sopimuksen välttämättömästä määräyksestä. Koska komissio ei ole sisällyttänyt tällaista lauseketta unionin ja Andorran väliseen valuuttasopimukseen, se ei näin ollen ole toiminut vaaditulla huolellisuudella kyseistä sopimusta neuvoteltaessa ja allekirjoitettaessa. Näin ollen mainitulla sopimuksella edistetään tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamista ja se merkitsee sitä, että Andorran kansalaisia syrjitään suhteessa Monacon kansalaisiin, toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti todennut valituksenalaisen määräyksen 50 kohdassa.
54
Erityisesti toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on useaan otteeseen todennut, unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettua kannetta ei ole nostettu Andorran viranomaisten menettelyn vuoksi vaan sen vuoksi, että komissio on laiminlyönyt velvollisuutensa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
55
Toisin kuin valittajat väittävät kolmannessa valitusperusteessaan, ensimmäiseen oikeusasteeseen jätetyn kannekirjelmän 267–274 kohdan sanamuodosta ilmenee, että valittajat väittivät toissijaisesti esittämässään kanneperusteessa, että komissio oli laiminlyönyt huolellisuusvelvoitteensa neuvoteltaessa ja allekirjoitettaessa unionin ja Andorran välistä valuuttasopimusta, koska se oli jättänyt sisällyttämättä siihen määräyksen, jonka nojalla kaikilla luonnollisilla henkilöillä tai oikeushenkilöillä, joiden kotipaikka on Andorra, olisi ollut mahdollisuus käyttää Andorran toimia vastaan kaikkia oikeussuojakeinoja, joita unionin kansalaisilla on käytettävissään ja jotka siis antavat heille mahdollisuuden saattaa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, kuten unionin yleinen tuomioistuin on aivan oikein todennut valituksenalaisen määräyksen 46 kohdassa.
56
Tämä ilmenee erityisesti ensimmäiseen oikeusasteeseen jätetyn kannekirjelmän 271, 272 ja 274 kohdasta, joissa todetaan seuraavaa:
”271
[Valittajille] aiheutuu vahinkoa, joka on aiheutunut välittömästi näistä rikkomuksista, koska he eivät voi tuoda ilmi, että Andorran ruhtinaskunta rikkoi räikeästi unionin säännöstöä, joka sillä on velvollisuus panna täytäntöön, ja näin ollen [unionin ja Andorran välistä] valuuttasopimusta. Jos unionin tuomioistuimet voisivat todeta Andorran valtion toimen lainvastaiseksi, se avaisi suoran oikeussuojakeinon vaatia Andorran ruhtinaskunnalta rahallista korvausta Andorran kansallisissa tuomioistuimissa – –
272
– – Jos nimittäin Andorran ruhtinaskunnan velvollisuus maksaa rahallista korvausta syntyisi sellaisen taannehtivan, lainvastaisen ja ad hoc ‑säädöksen, joka on annettu (teoreettisesti) direktiivin 2014/59 täytäntöön panemiseksi – – eli lain 8/2015, lainvastaisen soveltamisen yhtiöön, joka oli tuolloin maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena – –, vuoksi [valittajat] palautettaisiin tilanteeseen, jossa ne olisivat olleet, jollei mainittua lainvastaista menettelyä olisi sovellettu (eli varsinaiseen maksukyvyttömyysmenettelytilanteeseen).
– –
274
Näin ollen – – [valittajat] vaativat unionin yleistä tuomioistuinta toteamaan, että komissio on vastuussa siitä, ettei se ole toiminut huolellisesti unionin ja Andorran välistä valuuttasopimusta allekirjoitettaessa, mikä on estänyt sellaisia andorralaisia, joihin [kyseisen] valuuttasopimuksen rikkomiset vaikuttivat, saattamasta kyseistä rikkomista unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi – –”
57
Tästä seuraa yhtäältä, että valittajat moittivat virheellisesti unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se ole ottanut huomioon niiden ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiä perusteluja, ja toisaalta, että niiden kolmannen valitusperusteen yhteydessä kehittelemät perustelut on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin niissä arvostellaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei tämä todennut, että komissio oli velvollinen sisällyttämään unionin ja Andorran väliseen valuuttasopimukseen määräyksen, jolla on muu merkitys kuin se, että kaikilla luonnollisilla henkilöillä tai oikeushenkilöillä, joiden kotipaikka on Andorra, on oikeus käyttää Andorran toimia vastaan kaikkia unionin kansalaisten käytettävissä olevia oikeussuojakeinoja, jotka antavat heille mahdollisuuden saattaa asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.
58
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on nimittäin niin, että koska unionin tuomioistuimen valvonta rajoittuu valituksen yhteydessä sen oikeudellisen ratkaisun arviointiin, joka on annettu ensimmäisessä asteessa esitetyistä kanneperusteista ja väitteistä, asianosainen ei voi esittää ensimmäisen kerran unionin tuomioistuimessa väitettä, johon se ei ole vedonnut unionin yleisessä tuomioistuimessa (tuomio 26.9.2018, Philips ja Philips France v. komissio, C‑98/17 P, ei julkaistu, EU:C:2018:774, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59
Ylimääräisenä huomautuksena on lisättävä, että unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen määräyksen 53 kohdassa, että vaikka valittajilla olisi ollut mahdollisuus käyttää unionin oikeudessa annettuja oikeussuojakeinoja Andorran viranomaisten toteuttamia toimia vastaan sillä perusteella, että Andorran ruhtinaskunta on rikkonut unionin ja Andorran välistä valuuttasopimusta, tämä mahdollisuus ei olisi ollut omiaan varmistamaan sitä, että vahinkoa, johon he vetoavat, ei todennäköisesti olisi aiheutunut, mikä koskee myös sitä, että kyseiseen valuuttasopimukseen olisi lisätty unionin ja Monacon välisen valuuttasopimuksen 12 artiklan 4 kohdassa määrätyn kaltainen lauseke, edes silloin, kun sitä tulkittaisiin niin kuin valittajat ovat unionin tuomioistuimessa vaatineet.
60
Kun otetaan huomioon myös tämän määräyksen 43–45 kohdassa esitetyt toteamukset, joista ilmenee, ettei unionin ja Andorran välisessä valuuttasopimuksessa anneta komissiolle mitään välitöntä mahdollisuutta käyttää pakkoa Andorran viranomaisiin nähden, on todettava, että valittajat eivät ole esittäneet yhtään väitettä, jolla voitaisiin kyseenalaistaa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen määräyksen 53 kohdassa esittämä toteamus.
61
Kun otetaan huomioon tämän määräyksen 40 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, niiden väitteet on näin ollen joka tapauksessa hylättävä tehottomina.
62
Kun edellä esitetyt näkökohdat otetaan huomioon, kolmas valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat ja se on joka tapauksessa hylättävä selvästi perusteettomana.
Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen arviointia valittajien niiden väitteiden tutkittavaksi ottamisesta, jotka koskevat oikeusvarmuuden ja avoimuuden periaatteita, Euroopan yhdentymisen perusperiaatteita, komission uskottavuutta ja perusoikeuksia
Valittajien lausumat
63
Ensimmäisessä valitusperusteessaan, jota on syytä tarkastella neljänneksi, valittajat väittävät, että – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut – valittajat ovat esittäneet yksityiskohtaisia perusteluja, jotka osoittavat, että komission menettely, siltä osin kuin se ei valvo kolmansien maiden kanssa tehtyjen kansainvälisten sopimusten noudattamista eikä edellytä niiden noudattavan näitä sopimuksia, loukkasi oikeusvarmuuden ja avoimuuden periaatteita, Euroopan yhdentymisen perusperiaatteita, komission uskottavuutta ja perusoikeuksia. Kantajat ovat väittäneet erityisesti, että niiden omaisuuden takavarikointi, joka perustuu direktiivin osittaiseen ja taannehtivaan täytäntöönpanoon heidän vahingokseen, vaarantaa oikeusvarmuuden ja henkilöiden perusoikeudet.
64
Valittajat väittävät näin ollen, että se, että unionin yleinen tuomioistuin jätti nämä väitteet tutkimatta, on lainvastaista ja on korvattava niiden tutkittavaksi ottamisen toteamisella.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
65
Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin jätti virheellisesti tutkimatta valittajien väitteet, joiden tarkoituksena oli todeta, että oikeusvarmuuden ja avoimuuden periaatteita, Euroopan yhdentymisen perusperiaatteita, komission uskottavuutta ja perusoikeuksia oli loukattu, koska komissio ei ollut noudattanut velvollisuuksiaan sen varmistamiseksi, että kolmas valtio käyttäytyy unionin kanssa tehtyjen sopimusten puitteissa annettujen sitoumusten mukaisesti.
66
Näin ollen on todettava, että nämä vaatimukset liittyvät samaan komission väitettyyn käyttäytymiseen, jota kolmas valitusperuste koskee. Tältä osin tämän määräyksen 43–46 kohdassa on todettu, että valittajat eivät ole esittäneet yhtään väitettä, jolla voitaisiin kyseenalaistaa unionin yleisen tuomioistuimen toteamus, jonka mukaan tämän toiminnan ja valittajille väitetysti aiheutuneen vahingon välillä ei ole syy-yhteyttä.
67
Näissä olosuhteissa, kun otetaan huomioon tämän määräyksen 40 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, myös ensimmäisen valitusperusteen yhteydessä esitetyt väitteet on hylättävä, koska ne ovat joka tapauksessa tehottomia ja näin ollen selvästi perusteettomia.
Viides valitusperuste, joka koskee sitä, miten unionin yleinen tuomioistuin on arvioinut sen tarkoituksenmukaisuutta, että menettely päätetään antamalla määräys
Valittajien lausumat
68
Viidennessä valitusperusteessaan valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti todennut, että niiden kanne oli selvästi täysin perusteeton. Unionin yleisen tuomioistuimen ei näin ollen olisi pitänyt antaa valituksenalaista määräystä vaan jatkaa menettelyä, pitää istunto ja vaatia valittajien pyytämien todisteiden esittämistä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
69
Unionin yleinen tuomioistuin voi työjärjestyksensä 126 artiklan mukaisesti milloin tahansa päättää ratkaista asian perustellulla määräyksellä kyseisen määräyksen perusteella, jos se katsoo saaneensa asiakirja-aineiston perusteella riittävät tiedot.
70
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 126 artiklassa määrätyn menettelyn soveltamisella ei sinänsä loukata oikeutta lailliseen ja tehokkaaseen oikeudenkäyntiin, koska tätä määräystä sovelletaan ainoastaan asioihin, joissa unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne on oikeudellisesti selvästi perusteeton (tuomio 5.3.2020, Credito Fondiario v. CRU, C‑69/19 P, EU:C:2020:178, 56 kohta).
71
Toisin kuin valittajat väittävät, nyt käsiteltävässä asiassa mikään niiden perusteluihin sisältyvä seikka ei ole, kuten ensimmäisen, toisen, kolmannen ja neljännen valitusperusteen tarkastelusta ilmenee, omiaan kyseenalaistamaan unionin yleisen tuomioistuimen päätöksen turvautua työjärjestyksensä 126 artiklaan perusteltavuutta.
72
Tästä seuraa, että viides valitusperuste on hylättävä selvästi perusteettomana.
73
Edellä esitetyn perusteella valitus on jätettävä osittain tutkimatta tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvän puuttumisen vuoksi ja hylättävä osittain selvästi perusteettomana.
Oikeudenkäyntikulut
74
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 137 artiklassa, jota kyseisen työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan muutoksenhakumenettelyyn, määrätään, että oikeudenkäyntikuluja koskeva ratkaisu annetaan määräyksessä, jolla asia lopullisesti ratkaistaan.
75
Koska tämä määräys annetaan ennen kuin valitus on annettu tiedoksi komissiolle ja näin ollen ennen kuin sille on voinut aiheutua oikeudenkäyntikuluja, on määrättävä, että valittajat vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on määrännyt seuraavaa:
1)
Valitus jätetään osittain tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja hylätään osittain selvästi perusteettomana.
2)
CF, TB, LO SA ja UM SL vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.