62013TO0644(01)
VÄLITOIMISTA PÄÄTTÄVÄN TUOMARIN MÄÄRÄYS
4 päivänä helmikuuta 2014 (
*1
)
”Väliaikainen oikeussuoja — Julkiset hankinnat — Tarjouspyyntömenettely — Tarjouksen hylkääminen — Täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus — Fumus boni juris”
Asiassa T‑644/13 R,
Serco Belgium SA, Bryssel (Belgia),
Bull SA, Bryssel, ja
Unisys Belgium SA, Bryssel
edustajinaan asianajajat V. Ost ja M. Vanderstraeten,
hakijoina,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään S. Delaude, L. Cappelletti ja F. Moro,
vastapuolena,
jossa on kyse täytäntöönpanon lykkäämistä koskevasta hakemuksesta, joka koskee ensinnäkin Euroopan komission 30.10.2013 tekemää päätöstä, jolla hylättiin hakijoiden muodostaman yhteenliittymän tarjous julkisessa tarjouspyyntömenettelyssä DIGIT/R2/PO/2012/026 – ITIC-SM (Tietoteknisen palvelun hallinnointi Euroopan komission yhdennettyä ja yhdistettyä tietoteknistä työpöytäympäristöä varten) ja jolla sopimus päätettiin antaa toiselle yhteenliittymälle, toiseksi komission määräämistä pidättymään kyseisen puitesopimuksen tekemisestä ja erillisten sopimusten tekemisestä mainitun puitesopimuksen nojalla ja kolmanneksi muiden tarvittavien välitoimien määräämistä,
VÄLITOIMISTA PÄÄTTÄVÄ TUOMARI,
joka hoitaa unionin yleisen tuomioistuimen presidentin tehtäviä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 106 artiklan mukaisesti,
on antanut seuraavan
määräyksen
Asian tausta
1
Menettelyssä on kyse julkisesta tarjouspyyntömenettelystä DIGIT/R2/PO/2012/026 – ITIC-SM, joka koskee tietoteknisen palvelun hallinnointia Euroopan komission yhdennettyä ja yhdistettyä tietoteknistä työpöytäympäristöä varten (jäljempänä ITIC-SM-tarjouspyyntö). Tarjouseritelmän tiivistelmän mukaan ITIC-SM-tarjouspyynnön tarkoituksena on tehdä yksi puitesopimus, jolla toimitetaan tietotekniset tukipalvelut Euroopan komission ITIC-työpöytäympäristöä varten. Tarjouseritelmän yleisten vaatimusten johdannossa todetaan, että puitesopimuksen tarkoituksena on erillisten sopimusten tekeminen komission kanssa tietoteknisen tuen eri palvelukomponenteista, jotka on jaettu keskeisiin palvelukomponentteihin (jotka toimitetaan puitesopimuksen alkaessa) ja lisäpalvelukomponentteihin (jotka toimitetaan myöhemmässä vaiheessa).
2
Tarjousten teknisessä arvioinnissa käytetyn kyselylomakkeen (tarjouseritelmän 2-4-0 kohta) mukaan tarjousten tekninen arviointi perustuu seuraaviin painotettuihin laatuperusteisiin, joiden yhteydessä on määritetty vähimmäispistemäärät sekä kokonaistulokselle että yksittäisille perusteille ja alaperusteille:
Peruste
Enimmäispistemäärä
Vähimmäispistemäärä
Hallintapalvelut
200
120 (60 %)
Keskeiset palvelukomponentit
600
360 (60 %)
Front Office -palvelut
450
270 (60 %)
Logistiikkapalvelut
150
90 (60 %)
Valinnaiset palvelukomponentit
200
120 (60 %)
Back Office -palvelut
160
96 (60 %)
Sekalaiset palvelut
40
24 (60 %)
KOKONAISTULOS
1000
700 (70 %)
3
Tarjousten teknisessä arvioinnissa käytetyssä kyselylomakkeessa tarjoajia muun muassa pyydettiin 4.1.5 kohdassa määrittelemään tarvittava henkilöstömäärä, joka kuhunkin Front Office -palvelukomponenttiin olisi osoitettava, ottaen huomioon asianomainen oletuspalvelutarve ja oletuspalvelutasoa koskevat muuttujat, joissa määritettiin tarjouseritelmän 1-2-0 jakson 4.11 ja 4.12 kohdan mukaan keski- tai oletusarvot palvelujen eri muuttujille ja niitä koskevat vähimmäislaatutavoitteet. Samalla tarjoajia pyydettiin teknisen kyselylomakkeen 4.2.5 ja 5.1.5 kohdassa määrittelemään henkilöstömäärä, joka osoitettaisiin logistisiin tukipalveluihin ja kuhunkin Back office -tukipalvelukomponenttiin. Edellä mainittujen kohtien mukaan taloudellisen tarjouksen tuli perustua samoihin henkilöstölukuihin ottaen huomioon palvelutarvemuuttuja, joka käsittää 30000 käyttäjää, mikä on teknisen eritelmän 5.5 kohdan mukaan sen henkilöstön arvioitu määrä, jolle palveluja on määrä tarjota puitesopimuksen perusteella sen neljäntenä toimintavuotena.
4
Vastauksessaan hakijoiden eli Serco Belgium SA:n, Bull SA:n ja Unisys Belgium SA:n esittämään kysymykseen komissio ilmoitti 7.5.2013, että tarjoajien oli kuvattava yleinen lähestymistapansa sen henkilöstömäärän (kokoaikaisina työntekijöinä ilmoitettuna) määrittämiseen, joka tarvitaan palvelun tarjoamiseen tarjouspyyntöä varten määritettyjen palvelutarpeen ja palvelutasomuuttujien perusteella. Komission vastauksen mukaan ehdotettu henkilöstömäärä sinänsä ei luo oikeudellista velvoitetta, mutta sen pitäisi olla riittävä palvelun tarjoamiseen ja sitä myös arvioitaisiin tämän perusteella.
5
Hakijoiden muodostama yhteenliittymä ja toinen yhteenliittymä jättivät tarjoukset komission asettamassa määräajassa.
6
Komissio ilmoitti hakijoille 31.10.2013 päivätyllä kirjeellä, ettei niiden tarjous ollut saanut teknisessä arviointivaiheessa yhden perusteen ja yhden alaperusteen osalta edellytettyä vähimmäismäärää eli 60:tä prosenttia ja kokonaistulokselta edellytettyä vähimmäismäärää eli 70:tä prosenttia ja ettei tarjous näin ollen etenisi taloudellista arviointia koskevaan vaiheeseen. Komissio kuitenkin ilmoitti hakijoille, ettei se allekirjoittaisi sopimusta voittaneen tarjoajan kanssa 10 kalenteripäivän odotusaikana.
7
Hakijoiden puolesta esitetyn pyynnön johdosta komissio toimitti 6.11.2013 päivätyllä kirjeellä lisätietoja molempien tarjousten arvioinnista sekä taulukon, josta ilmenivät kustakin perusteesta annetut pisteet.
8
Komissio ilmoitti hakijoille 19.11.2013 päivätyllä kirjeellä, että hankintapäätös oli tehty 30.10.2013, ja toimitti hakijoiden kanssa 8.11.2013 pidetyn arviointikokouksen pöytäkirjan.
9
Kun hakijat olivat toimittaneet 11.11.2013 unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 soveltamissäännöistä 29.10.2012 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 (EUVL L 362, s. 1) 171 artiklan mukaisen pyynnön, komissio toimitti hakijoille 28.11.2013 päivätyllä kirjeellä hankinnasta vastanneen virkamiehen arvion, joka vahvisti alkuperäisen päätöksensä tarkasteltuaan hakijoiden väitteitä.
Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset
10
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 4.12.2013 jättämällään kannekirjelmällä hakijat nostivat kanteen, jossa vaaditaan kumoamaan 30.10.2013 tehty Euroopan komission päätös, joka annettiin hakijoille tiedoksi 31.10.2013 päivätyllä kirjeellä (edellä 6 kohta) ja jolla hylättiin hakijoiden yhteenliittymän tarjous ja päätettiin antaa sopimus toiselle yhteenliittymälle.
11
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 4.12.2013 jättämällään erillisellä asiakirjalla hakijat panivat vireille tämän välitoimimenettelyn, jossa ne vaativat lähinnä, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti
—
lykkää sen päätöksen täytäntöönpanoa, jolla hylättiin hakijoiden tarjous ja päätettiin antaa sopimus toiselle yhteenliittymälle (jäljempänä riidanalainen päätös), siihen asti, kunnes unionin yleinen tuomioistuin lausuu pääasian kanteesta
—
määrää, ettei komissio saa tehdä puitesopimusta eikä sen alaisia erillisiä sopimuksia, mikäli puitesopimus on jo tehty, siihen asti, kunnes unionin yleinen tuomioistuin lausuu pääasian kanteesta
—
määrää kaikista muista tarkoituksenmukaisina pidetyistä välitoimista
—
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
12
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan 2 kohdan nojalla 12.12.2013 annetulla määräyksellä välitoimista päättävä tuomari lykkäsi riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa siihen asti, kunnes välitoimimenettelyn päättävä määräys annetaan, ja määräsi, ettei komissio saa tehdä puitesopimusta ja että, mikäli se oli jo tehnyt puitesopimuksen, se ei saa panna mainittua puitesopimusta täytäntöön ennen kuin välitoimimenettelyn päättävä määräys annetaan.
13
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6.1.2014 toimittamissaan välitoimihakemusta koskevissa huomautuksissa komissio lähinnä vaatii, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti
—
hylkää välitoimihakemuksen
—
toteaa, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
14
Asianosaisia kuultiin 20.1.2014.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
15
Yhtäältä SEUT 278 ja SEUT 279 artiklasta ja toisaalta SEUT 256 artiklan 1 kohdasta yhdessä luettuina seuraa, että välitoimista päättävä tuomari voi määrätä unionin yleisessä tuomioistuimessa riitautetun toimen täytäntöönpanon lykättäväksi tai päättää tarpeellisista välitoimista, jos hän katsoo olosuhteiden edellyttävän sitä.
16
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdassa määrätään lisäksi, että välitoimihakemuksissa on ilmoitettava oikeudenkäynnin kohde ja seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua. Välitoimista päättävä tuomari voi siten lykätä täytäntöönpanoa ja määrätä välitoimista, jos on selvitetty, että niistä määrääminen ilmeisesti on tosiasiallisesti ja oikeudellisesti perusteltua (fumus boni juris) ja että ne ovat kiireellisiä siinä mielessä, että niitä hakevan asianosaisen etuja koskevan vakavan ja korjaamattoman vahingon välttämiseksi on tarpeen, että näistä toimista määrätään ja niiden vaikutukset alkavat jo ennen kuin pääasiassa annetaan ratkaisu. Välitoimista päättävän tuomarin on myös tilanteen mukaan vertailtava esillä olevia intressejä. Näiden edellytysten on täytyttävä yhtä aikaa, joten välitoimet on evättävä, jos jokin niistä ei täyty (asia C-268/96 P(R), SCK ja FNK v. komissio, määräys 14.10.1996, Kok., s. I-4971, 30 kohta).
17
Tämän kokonaisuuden tutkimisessa välitoimista päättävällä tuomarilla on laaja harkintavalta, ja hän voi asian ominaispiirteet huomioon ottaen vapaasti päättää, millä tavalla ja missä järjestyksessä nämä erilaiset edellytykset on tutkittava, sillä ei ole olemassa oikeussääntöä, joka velvoittaa häntä käyttämään valmista menetelmää sen arvioimiseksi, onko asiassa tarpeen määrätä välitoimia (asia C-149/95 P(R), komissio v. Atlantic Container Line ym., määräys 19.7.1995, Kok., s. I-2165, 23 kohta, julkaistu lyhennelmänä ja asia C-459/06 P(R), Vischim v. komissio, määräys 3.4.2007, 25 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
18
Tässä yhteydessä on tarkoituksenmukaista ottaa huomioon välitoimimenettelyn erityisasema hankintamenettelyissä. Huomioon on myös otettava unionin lainsäätäjän antama lainsäädäntökehys, jota sovelletaan jäsenvaltioiden hankintaviranomaisten hankintamenettelyihin. Erityisesti on huomattava, että kuten asetuksen N:o 1268/2012 johdanto-osan 40 perustelukappaleessa todetaan, julkisia hankintoja koskevien aineellisten sääntöjen olisi perustuttava julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2004/18/EY (EUVL L 134, s. 114).
19
Kuten julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY (EYVL L 395, s. 33) johdanto-osan ensimmäisessä, toisessa ja kolmannessa perustelukappaleessa todetaan, tällaisten säännösten tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi lainsäätäjä on katsonut tarpeelliseksi ottaa käyttöön useita menettelyllisiä vaatimuksia, jotta on käytettävissä nopeita muutoksenhakukeinoja siinä vaiheessa, jolloin virheellisiä menettelyjä voidaan mielekkäästi oikaista. Hankintamenettelyn lyhyt kesto huomioon ottaen välitoimien asema on sellainen, että lainsäätäjä piti tarkoituksenmukaisena säätää direktiivin 89/665 2 artiklan 1 kohdassa, että välitoimien on oltava käytettävissä jäsenvaltioissa toteutettavien hankintamenettelyjen osalta kaikenlaisista edeltävistä toimista riippumatta (asia C-236/95, komissio v. Kreikka, tuomio 19.9.1996, Kok., s. I-4459, 11 kohta ja julkisasiamies Légerin 20.6.1996 samassa asiassa esittämän ratkaisuehdotuksen 15 kohta).
20
Kuten direktiivin 89/665 johdanto-osan toisesta, kolmannesta ja viidennestä perustelukappaleesta sekä 2 artiklan 1 kohdasta lisäksi ilmenee, julkisten hankintojen erityisessä yhteydessä välitoimia ei mielletä pelkästään keinoksi keskeyttää hankintamenettely vaan vähintäänkin yhtä lailla keinoksi oikaista ilmeinen virheellinen menettely, joka muutoin kuuluisi pääasian kohteeseen.
21
Vaikka tällaiset näkökohdat eivät voikaan kyseenalaistaa työjärjestyksen 104 artiklan 1 kohdan, jolla pannaan täytäntöön SEUT 278 ja SEUT 279 artikla ja jonka mukaan hakijan on täytynyt nostaa kanne ennen välitoimihakemuksen esittämistä, soveltamista, niiden huomioon ottaminen on perusteltua siitä syystä, että kuten kansallisten välitoimienkin, työjärjestyksen III osastoon kuuluvien välitoimien tarkoituksena julkisia hankintoja koskevissa asioissa on varmistaa tehokas oikeussuoja pääosin direktiiviin 2004/18 perustuvien (ks. edellä 18 kohta) unionin toimielimiin ja elimiin sovellettavien hankintasäännösten soveltamisen yhteydessä.
22
Vastaavasti on niin, että vaikka välitoimimenettelyssä välitoimista päättävän tuomarin ei yleensä edellytetä tekevän yhtä yksityiskohtaista arviointia kuin pääasian oikeudenkäynnissä, tämän ei voida tulkita tarkoittavan sitä, että yksityiskohtainen arviointi olisi ehdottoman kielletty (edellä 17 kohdassa mainittu asia Vischim v. komissio, määräyksen 50 kohta).
23
Käsiteltävässä asiassa on siten tarkoituksenmukaista ensin tutkia, ovatko hakijoiden esittämät perusteet ilmeisen perusteltuja (fumus boni juris) siinä mielessä, että kun otetaan huomioon muiden osapuolten esittämät huomautukset, niiden perusteella syntyy vankka vaikutelma siitä, että riidanalainen päätös on oikeudellisesti virheellinen. Jos tämän edellytyksen katsotaan täyttyvän, tämä seikka voidaan edellä 18–21 kohdassa mainituista syistä ottaa myös huomioon kiireellisyyden arvioinnin yhteydessä (ks. vastaavasti asia C-445/00 R, Itävalta v. neuvosto, määräys 23.2.2001, Kok., s. I-1461, 100 ja 110 kohta).
24
Hakijat esittävät neljä perustetta, joiden perusteella riidanalaisen päätöksen toteaminen pätemättömäksi on niiden mukaan ilmeisen perusteltua (fumus boni juris).
25
Ensinnäkin ne väittävät, että Front Office -palveluja, logistisia tukipalveluja ja Back Office -palveluja koskevien henkilöstömäärien (ks. edellä 3 kohta) osalta tarjousten arvioinnin perustaksi otettiin virheellisesti tarjoajien ilmoitukset, jotka eivät olleet sitovia.
26
Toiseksi hakijat väittävät, että edellä mainitut henkilöstöä koskevat alaperusteet ovat jo luonnostaan valintaperusteita eikä niitä siten voida arvioida hankinnan ratkaisemiseen sovellettavien säännösten vaan ainoastaan valintaan sovellettavien säännösten mukaisesti.
27
Kolmanneksi ne väittävät, ettei komissio ilmoittanut riittävän tarkasti tapaa, jolla se arvioisi mainittuihin alaperusteisiin liittyvää tarjouksen osaa, minkä vuoksi tarjouspyyntömenettelyn lopputulosta oli mahdotonta ennakoida.
28
Neljänneksi hakijat väittävät, että jos komissio epäili hakijoiden yhteenliittymän edellytyksiä täyttää tarjouseritelmä, sen olisi pitänyt pyytää selvennystä ennen kuin se hylkäsi hakijoiden tarjouksen, joka oli huomattavasti edullisempi kuin tarjouspyyntömenettelyn voittaneen yhteenliittymän tarjous.
29
Edellä esitettyjen väitteiden luonne huomioon ottaen sen arvioimiseksi, onko kyseessä fumus boni juris, on tarpeen tutkia ensin toista perustetta (ks. edellä 26 kohta) ja sen jälkeen ensimmäistä, kolmatta ja neljättä perustetta.
30
Kun tarkastellaan edellä 25 kohdassa mainitun perusteen luonnetta, on todettava, että vaikka yhtäältä tarjoajien soveltuvuutta asetuksen N:o 1268/2012 146–148 artiklassa säädettyjen valintaperusteiden perusteella voidaan tutkia ja toisaalta sopimus voidaan antaa saman asetuksen 149 artiklassa säädettyjen ratkaisuperusteiden mukaisesti samanaikaisesti, nämä kaksi menettelyä ovat vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan erillisiä, ja niihin sovelletaan eri säännöksiä. Tästä seuraa, että hankintaviranomaisen hankinnan ratkaisemisen vaiheessa suorittaman tutkinnan on liityttävä itse tarjousten laatuun, jotta voidaan määrittää kokonaistaloudellisesti edullisin tarjous, eikä valintaperusteisiin, jotka liittyvät sen arviointiin, onko tarjoajilla edellytykset toteuttaa kyseinen sopimus, kuten perusteeseen, jossa arvioidaan tarjoajan edellytyksiä asettaa omasta henkilöstöstään ryhmä hankintaviranomaisen käyttöön (ks. vastaavasti asia T‑447/10, Evropaïki Dynamiki v. unionin tuomioistuin, tuomio 17.10.2012, 34–39 ja 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
31
Kuten komissio väittää, vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei niiden tietojen perusteella, jotka tarjoajien oli toimitettava teknisessä arvioinnissa käytetyn kyselylomakkeen 4 ja 5 kohdassa (ks. edellä 3 kohta), pyritty arvioimaan tarjoajien yleisiä valmiuksia tarjota pätevyydeltään ja määrällisesti riittävä henkilöstö sopimuksen toteuttamiseksi, vaan näiden tietojen perusteella pyrittiin pikemminkin arvioimaan konkreettisia henkilöstösuunnitelmia, jotka tarjoajat olivat laatineet teknisessä eritelmässä kuvattujen palvelujen tarjoamista silmällä pitäen.
32
Tämä ero on vieläkin selvempi, kun verrataan mainittujen ratkaisuperusteiden mukaisesti toimitettujen henkilöstötietojen luonnetta niiden henkilöstötietojen luonteeseen, jotka on toimitettu teknisessä arvioinnissa käytettävään kyselylomakkeeseen sisältyvien valintaperusteiden mukaisesti. Jälkimmäisessä tarjoajien on ilmoitettava vuosittainen henkilöstön kokonaismäärä työnkuvan mukaan jaoteltuna, ja siinä asetetaan yleisiä vähimmäismääriä, mutta siihen ei sisälly edellytystä, joka vaikuttaisi liittyvän kyseistä puitesopimusta koskevaan tarjoajien henkilöstösuunnitelmaan.
33
Kun hakijoita oli kehotettu ottamaan kantaa komission tätä koskeviin huomautuksiin, hakijat eivät pyrkineet kumoamaan niitä vaan totesivat suullisesti, että nyt tarkasteltava peruste on pelkästään niiden ensimmäisen perusteen liitännäisperuste.
34
Näin ollen toinen peruste, johon hakijat vetoavat, ei täytä fumus boni juris ‑edellytystä.
35
Kun tarkastellaan ensimmäistä perustetta (ks. edellä 25 kohta), hakijoiden väitteet vaikuttavat perustuvan virheelliseen lähtökohtaan.
36
Kuten hakemuksen 49 kohdasta ilmenee, hakijat riitauttavat erityisesti komission arvioinnin kolmen henkilöstöä koskevan alaperusteen osalta. Ne liittyvät Front Office -palvelujen, logististen tukipalvelujen ja Back Office -tukipalvelujen henkilöstömääriin (ks. edellä 3 kohta).
37
Hakijoiden perustelujen mukaan tarjouksissa kyseisissä kohdissa ilmoitetut henkilöstömäärät eivät luo sopimusvelvoitteita siitä tarkasta henkilöstömäärästä, joka voittavan tarjoavan on asetettava saataville. Tarjouspyyntömenettelyn voittajaa ja tulevaa sopimuspuolta sitovat pikemminkin suoritusindikaattorit, jotka liittyvät palvelutasosopimuksissa määriteltyyn palvelun laatuun. Jos voittava tarjoaja pystyy toteuttamaan sopimuksen asianomaisten indikaattoreiden mukaisesti asettamalla käyttöön vähemmän henkilöstöä kuin teknisessä arvioinnissa käytettävässä kyselylomakkeessa on ilmoitettu, tarjoajan päätös olla käyttämättä ylimääräistä henkilöstöä ei riko sopimusvelvoitteita eikä anna aihetta kiinteän hinnan tarkistamiseen. Itse asiassa teknisessä arvioinnissa käytettävässä kyselylomakkeessa ilmoitetut henkilöstömäärät muodostavat perustan tarjouksen kiinteän hinnan laskemiselle. Käänteisesti, jos tarjoajan ehdottama henkilöstömäärä osoittautuu riittämättömäksi, komissio voi turvautua sopimussakkoa koskeviin lausekkeisiin saadakseen sopimuspuolen noudattamaan laatuvelvoitteitaan. Tässä tilanteessa hakijoiden mukaan ei voitaisi hyväksyä sitä, että hankintaviranomainen antaa alhaiset pisteet tarjouksen henkilöstöä käsittelevälle osalle pelkästään sen perusteella, että kilpailevassa tarjouksessa on mainittu paljon suuremmat henkilöstömäärät, joita voitaisiin myöhemmin supistaa jos ja kun ne osoittautuvat tarpeettomiksi.
38
Hakijat vaikuttavat väittävän perustellusti, että jos henkilöstöä koskevat lausumat eivät aiheuta sopimusvelvoitetta, pelkästään se seikka, että kilpailevassa tarjouksessa ehdotetaan suurempiin henkilöstömääriin johtavaa menetelmää, ei muodosta hankintaviranomaiselle oikeudellisesti pätevää perustetta antaa alhaisempi pistemäärä tarjoukselle, jossa henkilömäärä oli pienempi. Jos tämä olisi hyväksyttävää, tarjoajaa kannustettaisiin epäsuorasti ehdottamaan henkilöstön mitoitusmenetelmiä, jotka johtavat poikkeuksellisen suuriin henkilöstömääriin, toivoen, etteivät sen kilpailijat tee samoin, jolloin on huomattavasti todennäköisempää, että nämä kilpailijat jäävät taloudellista arviointia koskevan vaiheen ulkopuolelle. Samanaikaisesti tarjoaja tietäisi, että jos hankintasopimus annettaisiin sille, sen on mahdollista olla käyttämättä ylimääräistä henkilöstöä ilman, että tämä vaikuttaa sopimuksen kiinteään hintaan.
39
Esitetyistä todisteista kuitenkin ilmenee, että alhaiset pisteet, joista hakijat valittavat, eivät ole seurausta pelkästään niiden ehdottamien henkilöstömäärien ja kilpailevassa tarjouksessa ehdotettujen henkilöstömäärien vertailusta. Mainitut pisteet vaikuttavat pikemminkin perustuvan komission arvioihin, joissa tarjouseritelmässä määriteltyjä palveluja koskevaa hakijoiden henkilöstösuunnitelmaa pidettiin objektiivisesti tarkasteltuna riittämättömänä.
40
Kuten tarjouseritelmän 1-5-0 jakson 2 kohdasta ”Henkilöstön mitoitusmenetelmä – taloudelliset näkökohdat” ilmenee, menetelmää, jota tarjoajat ovat ehdottaneet palvelutarpeen ja palvelutasoa koskevien muuttujien mukaisen palvelun tarjoamiseen tarvittavan henkilöstömäärän määrittämiseksi, sovelletaan sekä alun perin määriteltyjä palvelukomponentteja ja -osatekijöitä koskevan taloudellisen tarjouksen laskemiseen että mahdollisista lisäpalvelukomponenteista ja ‑osatekijöistä aiheutuvien kustannusten määrittämiseen, samoin kuin kuluihin, jos edellä mainituissa muuttujissa tapahtuu muutoksia. Koska kyseisen menetelmän on vastattava ”perusskenaariota”, joka käsittää 30000 komission työntekijää sopimuksen neljäntenä täytäntöönpanovuotena, tähän henkilöstömäärään perustuvan pyynnön palvelukustannusten on oltava samat kuin tarjouksessa ehdotettujen kustannusten.
41
Nämä tarjouseritelmän määräykset viittaavat siihen, että kuten komissio ilmoitti tarjouskilpailumenettelyn aikana (ks. edellä 4 kohta), ehdotetut henkilöstömäärät eivät ole sitovia sinänsä siinä mielessä, että sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä voi osoittautua, että laatuvelvoitteiden täyttämiseksi tarvitaan enemmän tai vähemmän henkilöstöä, ja että sopimuspuolen on noudatettava näitä velvoitteita. Henkilöstösuunnitelmassa käytetty menetelmä vaikuttaa lisäksi sitovan sopimuspuolta siinä mielessä, että jos ”perusskenaario” toteutuu, sopimuspuolen on ”esitettävä” henkilöstömäärä sellaisena kuin se sisältyy tarjoukseen (ks. myös tarjouseritelmän 1-1-0 jakson ”Hallintopalveluja koskevat vaatimukset” johdanto). Tämä velvoite ei kuitenkaan ilmeisesti vaikuta mahdollisuuteen olla käyttämättä osaa henkilöstöstä, jos sen määrä osoittautuu liian suureksi sopimuksen täytäntöönpanon aikana.
42
Lisäksi on todettava, että komission suullisissa lausumissaan esittämästä väitteestä poiketen tarjouseritelmän 1-0-0 jakson ”Yleiset vaatimukset” 2.3.2 kohta koskee ilmeisesti ainoastaan tapausta, jossa palvelukomponentin ominaisuudet tai toimintaedellytykset muuttuvat tavanomaista kehitystä enemmän ja edellyttävät sopimuksen tarkistamista tai jossa sopimukseen lisätään uusi palveluosatekijä. Mainitussa kohdassa pelkästään todetaan, että tällaisissa tapauksissa komission on esitettävä ajantasainen pyyntö lisäselvityksineen. Komissio ei myöskään selittänyt tyydyttävästi, miksi tämä määräys myös antaa, jos ehdotettu henkilöstömäärä osoittautuisi liian suureksi, sille oikeuden nostaa palvelutasovaatimuksia ja säilyttää ylimääräinen henkilöstö käytössään ilman lisäkustannuksia, joita aiheutuisi uudesta palvelupyynnöstä, joka joko koskee lisäpalvelukomponenttia tai -osatekijää tai joka kuvastaa palvelutarpeen tai palvelutasoa koskevien muuttujien muuttumista.
43
Komission tarjouseritelmästä esittämään tulkintaan liittyvistä epäilyistä huolimatta hakijoiden ja komission välisestä kirjeenvaihdosta (ks. edellä 7–9 kohta) ilmenee kuitenkin, että eri henkilöstösuunnitelmille annetut alhaiset pisteet olivat itse asiassa seurausta seikoista, joita komissio piti objektiivisesti tarkasteltuina puutteina hakijoiden tarjouksessa.
44
Front Office -palveluista komissio erityisesti totesi 6.11.2013 päivätyssä kirjeessään, että yhtä palveluosatekijää lukuun ottamatta henkilöstömäärä oli kaikkien muiden palveluosatekijöiden osalta riittämätön vaadittavan palvelutason turvaamiseksi. Se huomautti, että 33,37 kokoaikaista työntekijää vastaava henkilöstömäärä, joka jakaantuu yli 30:een Proximity Concentration Points ‑pisteeseen, oli selkeästi riittämätön vaadittujen tehtävien hoitamiseen. Komission mukaan sama pätee myös ehdotukseen 1,8 kokoaikaista työntekijää vastaavan henkilöstömäärän osoittamisesta Competence Group -ryhmien tarjoamien palvelujen hoitamiseen. Samassa kirjeessä komissio myös arvosteli logistisiin tukipalveluihin ehdotettujen kokoaikaisia työntekijöitä vastaavaa määrää samoin kuin Back Office -palvelujen yhteydessä käytettyä epäselvää menetelmää ja niitä varten ehdotettua kokoaikaisia työntekijöitä vastaavaa määrää.
45
Nämä moitteet toistettiin ja niitä ilmeisesti havainnollistettiin esimerkein 8.11.2013 pidetyssä arviointikokouksessa, jonka pöytäkirja toimitettiin hakijoille 19.11.2013 päivätyllä kirjeellä.
46
Komissio lisäksi ilmoitti 28.11.2013 päivätyssä kirjeessään, että hakijoiden tarjous perustui siihen olettamaan, että määrää, jossa 1 000:ta käyttäjää kohden on 1,1 Proximity Concentration Point -pistettä, voitaisiin alentaa. Tämä olettama oli kuitenkin virheellinen. Näin ollen 30000 käyttäjää käsittävässä perusskenaariossa ehdotetusta määrästä, jossa 33:ssa Proximity Concentration Point -pisteessä työskentelee 33,37 kokoaikaista työntekijää vastaava henkilöstömäärä, seuraa, että kun otetaan huomioon platinum service -palvelua tarjoaviin Proximity Concentration Point -pisteisiin osoitetun kokoaikaisia työntekijöitä vastaavan henkilöstön suuri määrä, kullekin muulle Proximity Concentration Point -pisteelle jää keskimäärin vähemmän kuin yhtä kokoaikaista työntekijää vastaava henkilöstömäärä. Lueteltuaan Competence Group -ryhmien tärkeimmät tehtävät komissio toisti, että niihin varattu henkilöstömäärä eli 1,84 kokoaikaista työntekijää vastaava henkilöstömäärä oli epärealistinen. Vain vertailun vuoksi komissio viittasi kilpailevan yhteenliittymän Competence Group -ryhmille ehdottamaan kokoaikaista työntekijää vastaavaan henkilöstömäärään, joka oli 20,85 kokoaikaista työntekijää.
47
Komission Proximity Concentration Point -pisteiden määrästä esittämät väitteet vaikuttavat perustelluilta. Tarjouseritelmän 1-2-0 jakson ”Front Office -palveluja koskevat vaatimukset” 4.11 kohdan 5 alakohdan mukaan Proximity Concentration Point -pisteiden oletusmäärä on todellakin 1,1 1 000:ta käyttäjää kohti, jolloin 33000 käyttäjää käsittävässä perusskenaariossa näitä pisteitä on 33. Hakijat eivät myöskään kiistä komission väitteitä, joiden mukaan tämä muuttuja on luonteeltaan pysyvä eikä siitä voida neuvotella. Kun hakijoita kehotettiin selventämään, perustuiko niiden tarjous todellakin pienempään määrään kuin 1,1 Proximity Concentration Point -pistettä 1 000:ta käyttäjää kohti, hakijat kiistivät tämän mutta eivät esittäneet sen tueksi mitään tarjouksensa osaa tai muuta näyttöä.
48
Tässä tilanteessa hakijoiden näkemys, jonka mukaan riidanalainen päätös perustuu virheellisesti vertailevaan arviointiin, joka rajoittuu henkilöstömääriä koskeviin ei-sitoviin ilmoituksiin, ei vaikuta perustellulta. Tästä seuraa, että toisin kuin hakijat väittävät hakemuksensa 37 kohdassa, unionin tuomioistuimen olisi arvioitava, totesiko komissio virheellisesti, että hakijoiden tarjouksessa ehdotetut henkilöstömäärät olivat todellakin riittämättömiä, ja perusteliko se tämän päätelmän asianmukaisesti. Kuten hakemuksen 37 kohdasta kuitenkin ilmenee, hakijat eivät esitä tällaista perustetta.
49
Tässä yhteydessä on lopuksi tarpeen tarkastella hakijoiden hakemuksensa 80 kohdassa esittämää väitettä, jonka mukaan komissio ymmärsi väärin niiden henkilöstösuunnitelman perusperiaatteen, jossa oli tarkoitus asettaa käyttöön suurempi henkilöstömäärä ensimmäisenä tai kahtena ensimmäisenä toimintavuotena ja vähentää sitä huomattavasti kolmantena ja neljäntenä vuotena, kun innovatiivisilla yhdistämislähestymistavoilla olisi saavutettu merkittäviä tehokkuusetuja. Siltä osin kuin tämä väite voidaan ymmärtää vastaväitteenä edellä 44–46 kohdassa esitetyille toteamuksille, se voidaan ainoastaan hylätä. Erityisesti on todettava, että vaikka ei voida sulkea pois sitä, että ensimmäisinä vuosina toteutettavien innovatiivisten yhdistämistoimien seurauksena myöhempinä vuosina suuremman käyttäjämäärän tukemiseen tarvitaan vähemmän henkilöstöä, mikä saattaa kyseenalaistaa sen mallin tarkoituksenmukaisuuden, jossa tarjoajien on ilmoitettava ainoastaan henkilöstömäärä neljännelle toimintavuodelle ja edellisten kolmen vuoden henkilöstömäärä lasketaan automaattisesti suhteessa pienempään käyttäjämäärään, hakijat eivät esittäneet näyttöä siitä, että ne todellakin ehdottivat tarjouksessaan tällaisia menetelmiä, jotka olivat lisäksi avoimia, johdonmukaisia, yhtenäisiä, tarkastettavissa, täydellisiä ja käytännöllisiä, kuten tarjouseritelmässä edellytetään (1-5-0 jakson ”Henkilöstön mitoitusmenetelmä – taloudelliset näkökohdat” 2.2 kohta). Ainoa tehokkuutta lisäävä tekijä, johon hakijat viittasivat suullisissa lausumissaan, oli se, että ne ehdottivat järjestelmää, jossa käyttäjät pyytäisivät IT-laitteita verkkofoorumin kautta muiden teleliikennevälineiden käyttämisen sijaan. Sikäli kuin tämäntyyppistä väitettä voidaan arvioida ilman täsmällisiä sitä tukevia todisteita, vaikuttaa siltä, että jos tällaisilla toimilla voitaisiin tehostaa palvelun käyttäjien ajanhallintaa, lisänäytön puuttuessa niillä ei näytä olevan tuntuvaa vaikutusta tarjoajan henkilöstön tehokkuuteen, etenkään kun hakijat eivät vedonneet mihinkään erityiseen innovaatioon, joka liittyisi niiden tehtävään asettaa pyydetyt laitteet saataville.
50
Näin ollen myöskään ensimmäinen peruste ei täytä fumus boni juris -edellytystä.
51
Kolmannesta perusteesta (ks. edellä 27 kohta) riittää, kun todetaan, että hakijoiden väitteistä poiketen komissio ei vaikuta arvioineen niiden henkilöstösuunnitelmaa pelkästään sen perusteella, etteivät ne osanneet ennakoida komission ajattelemaa optimaalista henkilöstömäärää. Ensimmäistä perustetta koskevasta tarkastelusta pikemminkin ilmenee, että komissio keskittyi arvioinnissaan siihen, täyttikö hakijoiden henkilöstösuunnitelma objektiivisesti tarkasteltuna tarjouseritelmässä määritetyt edellytykset. Tältä osin tarjouseritelmän 1-5-0 jakson ”Henkilöstön mitoitusmenetelmä – taloudelliset näkökohdat” 2.2 kohtaan sisältyvän viittauksen ”täysiaikaista työntekijää vastaavan henkilöstön optimaaliseen määrään” tarkoituksena on selvästikin määrittää sen menetelmän laajuus, jota tarjoajan on ehdotettava, samalla kun tätä menetelmää arvioidaan samassa kohdassa esitettyjen perusperusteiden mukaisesti. Hakijat eivät siten ole pystyneet osoittamaan mitään sellaista tarjouseritelmään tai komission kanssa myöhemmin käytyyn kirjeenvaihtoon sisältyvää seikkaa, joka tukisi niiden väitettä siitä, että niiden tarjouksen arviointi perustui pelkästään siihen, etteivät ne olisi kyenneet arvaamaan komission ajatuksia optimaalisesta henkilöstömäärästä.
52
Näin ollen myöskään kolmas peruste ei täytä fumus boni juris -edellytystä.
53
Kun tarkastellaan neljättä perustetta (ks. edellä 28 kohta), hakijat pyrkivät siinä rinnastamaan nyt tarkasteltavan tapauksen hinnaltaan poikkeuksellisen alhaisia tarjouksia koskevaan tapaukseen. Hakijat erityisesti väittävät, että niiden tarjouksen hylkäämisen perusteet ovat luonteeltaan samankaltaisia kuin perusteet, joilla hinnaltaan poikkeuksellisen alhainen tarjous voidaan hylätä. Näin ollen ennen niiden tarjouksen hylkäämistä komission olisi asetuksen N:o 1268/2012 151 artiklan nojalla pitänyt pyytää täsmennyksiä olennaisiksi katsomistaan tarjouksen osista ja tarkastaa niiden sisältö asianosaisia kuultuaan.
54
Tämänkin perusteen lähtökohta on kuitenkin virheellinen.
55
Erityisesti on huomattava, että kuten hakemuksen 77 kohdassa todetaan, tarjous, joka vaikuttaa hinnaltaan poikkeuksellisen alhaiselta, saa epäilemään, ettei tarjoaja pysty toimimaan tarjoamiensa ehtojen mukaisesti. Tämä voi johtua esimerkiksi siitä, että tarjottu hinta vaikuttaa liian alhaiselta tai ettei tarjoajalla näytä olevan ehdotettujen teknisten ratkaisujen edellyttämää pätevyyttä. Näille tilanteille on ominaista, että hankintaviranomainen katsoo tarjouksen ehtojen täyttävän tarjouspyynnön edellytykset ja että hankintaviranomaisen epäilyt kohdistuvat toiseen arvioinnin osaan, nimittäin tarjoajan kykyyn toimia näiden erityisten ehtojen mukaisesti. Nämä epäilyt eivät myöskään liity tarjoajan yleisten toimintaedellytysten arviointiin, joka on tehtävä valintavaiheessa.
56
Kuten ensimmäistä perustetta koskevasta tarkastelusta ilmenee, käsiteltävässä asiassa komissio kuitenkin katsoi, ettei tarjottuja ehtoja voitu hyväksyä Front Office -palveluja, logistisia tukipalveluja ja Back Office -palveluja varten laadittujen henkilöstösuunnitelmien osalta, koska ne eivät täyttäneet asianomaisten menetelmien arvioinnille asetettuja teknisiä arviointiperusteita. Näin ollen käsiteltävää asiaa ei voida rinnastaa hinnaltaan poikkeuksellisen alhaisiin tarjouksiin.
57
Neljäskään peruste ei siten täytä fumus boni juris -edellytystä.
58
Kaikkien niiden perusteiden, joihin hakijat ovat vedonneet, arvioinnista myös seuraa, etteivät nyt kyseessä olevat edellytykset, sellaisina kuin ne on määritelty tarjouseritelmässä, vaikuta oikeudellisesti virheellisiltä.
59
Käsiteltävä välitoimihakemus on siten hylättävä, koska fumus boni juris ‑edellytyksen ei ole osoitettu täyttyneen, eikä ole tarpeen tarkastella kiireellisyyttä tai vertailla intressejä.
Näillä perusteilla
VÄLITOIMISTA PÄÄTTÄVÄ TUOMARI
on määrännyt seuraavaa:
1)
Välitoimihakemus hylätään.
2)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Annettiin Luxemburgissa 4 päivänä helmikuuta 2014.
E. Coulon
kirjaaja
N. Forwood
välitoimista päättävä tuomari
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.