62014TO0111(04)
VISPĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (trešā palāta)
2020. gada 10. martā (
*1
)
Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumu noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi
Apvienotajās lietās no T‑111/14 DEP līdz T‑118/14 DEP
Unitec Bio SA
, Buenosairesa (Argentīna), ko pārstāv J.‑F. Bellis un R. Luff, advokāti,
prasītāja lietā T‑111/14,
Molinos Río de la Plata SA
, Buenosairesa, ko pārstāv J.‑F. Bellis un R. Luff, advokāti,
prasītāja lietā T‑112/14,
Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A
, Baijablanka [Bahia Blanca] (Argentīna), ko pārstāv J.‑F. Bellis un R. Luff, advokāti,
prasītāja lietā T‑113/14,
Vicentin SAIC
, Aveljaneda [Avellaneda] (Argentīna), ko pārstāv J.‑F. Bellis un R. Luff, advokāti,
prasītāja lietā T‑114/14,
Aceitera General Deheza SA
, Heneraldēza [General Deheza] (Argentīna), ko pārstāv J.‑F. Bellis un R. Luff, advokāti,
prasītāja lietā T‑115/14,
Bunge Argentina SA
, Buenosairesa, ko pārstāv J.‑F. Bellis un R. Luff, advokāti,
prasītāja lietā T‑116/14,
Cargill SACI
, Buenosairesa, ko pārstāv J.‑F. Bellis un R. Luff, advokāti,
prasītāja lietā T‑117/14,
LDC Argentina SA
, Buenosairesa, ko pārstāv J.‑F. Bellis un R. Luff, advokāti,
prasītāja lietā T‑118/14,
pret
Eiropas Savienības Padomi, ko pārstāv H. Marcos Fraile, pārstāve,
atbildētāja,
ko atbalsta
Eiropas Komisija
un
European Biodiesel Board
(EBB), Brisele (Beļģija),
personas, kas iestājušās lietā,
par pieteikumu noteikt tiesāšanās izdevumus saistībā ar četriem spriedumiem: 2016. gada 15. septembris, LDC Argentina/Padome (T‑118/14, nav publicēts, EU:T:2016:502), 2016. gada 15. septembris, Cargill/Padome (T‑117/14, nav publicēts, EU:T:2016:503), 2016. gada 15. septembris, Unitec Bio/Padome (T‑111/14, EU:T:2016:505), un 2016. gada 15. septembris, Molinos Río de la Plata u.c./Padome (no T‑112/14 līdz T‑116/14 un T‑119/14, nav publicēts, EU:T:2016:509),
VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs E. M. Kolinss [A. M. Collins], tiesneši Z. Čehi [Z. Csehi] (referents) un G. De Bāre [G. De Baere],
sekretārs: E. Kulons [E. Coulon],
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
Fakti, tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
1
Ar astoņiem prasības pieteikumiem, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti 2014. gada 17. februārī un reģistrēti attiecīgi ar numuriem T‑111/14, T‑112/14, T‑113/14, T‑114/14, T‑115/14, T‑116/14, T‑117/14 un T‑118/14, prasītājas Unitec Bio SA, Molinos Río de la Plata SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, Vicentin SAIC, Aceitera General Deheza SA, Bunge Argentina SA, Cargill SACI, LDC Argentina SA katra cēla prasību atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1194/2013 (2013. gada 19. novembris), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Argentīnas un Indonēzijas izcelsmes biodīzeļdegvielas importam (OV 2013, L 315, 2. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais tiesību akts”), ciktāl tajā prasītājām ir noteikts antidempinga maksājums.
2
Ar Vispārējās tiesas devītās palātas priekšsēdētāja 2014. gada 17. jūlija un 22. septembra rīkojumiem Eiropas Komisijai un European Biodiesel Board (EBB) tika atļauts iestāties iepriekš 1. punktā minētajās lietās Eiropas Savienības Padomes prasījumu atbalstam.
3
Ar četriem spriedumiem, proti, 2016. gada 15. septembra spriedumu LDC Argentina/Padome (T‑118/14, nav publicēts, EU:T:2016:502), 2016. gada 15. septembra spriedumu Cargill/Padome (T‑117/14, nav publicēts, EU:T:2016:503), 2016. gada 15. septembra spriedumu Unitec Bio/Padome (T‑111/14, EU:T:2016:505) un 2016. gada 15. septembra spriedumu Molinos Río de la Plata u.c./Padome (no T‑112/14 līdz T‑116/14 un T‑119/14, nav publicēts, EU:T:2016:509), Vispārējā tiesa atcēla apstrīdēto tiesību aktu, ciktāl tas attiecas uz prasītājām. Katrā no šīm lietām tā piesprieda Padomei segt pašai savus, kā arī atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.
4
Ar četrām apelācijas sūdzībām, kas iesniegtas 2016. gada 24. novembrī un reģistrētas ar numuriem C‑602/16 P un no C‑607/16 P līdz C‑609/16 P, Padome saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantu lūdza atcelt 2016. gada 15. septembra spriedumu LDC Argentina/Padome (T‑118/14, nav publicēts, EU:T:2016:502), 2016. gada 15. septembra spriedumu Cargill/Padome (T‑117/14, nav publicēts, EU:T:2016:503), 2016. gada 15. septembra spriedumu Unitec Bio/Padome (T‑111/14, EU:T:2016:505) un 2016. gada 15. septembra spriedumu Molinos Río de la Plata u.c./Padome (no T‑112/14 līdz T‑116/14 un T‑119/14, nav publicēts, EU:T:2016:509).
5
Ar 2018. gada 22. janvāra vēstuli Padome saskaņā ar Tiesas Reglamenta 148. pantu informēja Tiesu, ka tā atsakās no savām apelācijas sūdzībām.
6
Ar 2018. gada 15. februāra rīkojumu Padome/Unitec Bio u.c. (C‑602/16 P un no C‑607/16 P līdz C‑609/16 P, nav publicēts, EU:C:2018:150) Tiesas priekšsēdētājs izslēdza apvienotās lietas C‑602/16 P un no C‑607/16 P līdz C‑609/16 P no Tiesas reģistra un piesprieda Padomei atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.
7
2018. gada 27. aprīļa vēstulē prasītājas aicināja Padomi atlīdzināt kopējo summu 391249 EUR saistībā ar, pirmkārt, astoņām tiesvedībām Vispārējā tiesā, kas minētas iepriekš 1. punktā, un saistībā ar, otrkārt, četrām tiesvedībām Tiesā, kas minētas iepriekš 4. punktā.
8
2018. gada 25. jūlija vēstulē Padome izteica nepiekrišanu attiecībā uz prasītāju pieprasīto tiesāšanās izdevumu apmēru un piedāvāja atlīdzināt kopumā 45300 EUR saistībā ar attiecīgajām tiesvedībām Vispārējā tiesā un Tiesā. Šis Padomes piedāvājums atbilda 200 darba stundām pēc 225 EUR stundas likmes. Prasītājas noraidīja šo piedāvājumu 2018. gada 28. septembra vēstulē, taču samazināja kopējo prasīto summu līdz 388887 EUR, ņemot vērā kļūdu aprēķinā.
9
2019. gada 10. janvāra vēstulē Padome noraidīja šo jauno prasību un piedāvāja atlīdzināt kopējo summu 54100 EUR saistībā ar attiecīgajām tiesvedībām Vispārējā tiesā un Tiesā.
10
2019. gada 18. marta vēstulē prasītājas vēlreiz samazināja savas prasības apmēru līdz 85150 EUR saistībā ar attiecīgajām tiesvedībām Vispārējā tiesā un Tiesā, un šī summa atbilda 265 darba stundām pēc 320 EUR stundas likmes un 350 EUR par administratīviem izdevumiem. 2019. gada 29. marta vēstulē Padome noraidīja šo jauno prasību un paturēja spēkā savu piedāvājumu atlīdzināt kopējo summu 54100 EUR.
11
Tā kā starp pusēm netika panākta nekāda vienošanās par atlīdzināmiem tiesāšanās izdevumiem, prasītājas – ar Vispārējās tiesas kancelejā 2019. gada 28. jūnijā iesniegtu aktu un piemērojot Vispārējās tiesas Reglamenta 170. panta 1. punktu – iesniedza pieteikumu par tiesāšanās izdevumu noteikšanu, kurā tās lūdza Vispārējo tiesu:
–
noteikt atlīdzināmos tiesāšanās izdevumus, kuri jāsedz Padomei, 185811,50 EUR apmērā saistībā ar tiesvedībām, kas reģistrētas ar numuriem T‑111/14, no T‑112/14 līdz T‑116/14, T‑117/14 un T‑118/14;
–
noteikt atlīdzināmos tiesāšanās izdevumus, kas jāsedz Padomei, 1539 EUR apmērā saistībā ar šo tiesāšanās izdevumu noteikšanas tiesvedību;
–
piemērot šai summai nokavējuma procentus, sākot no izdodamā rīkojuma izsniegšanas brīža.
12
Apsvērumos, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti 2019. gada 25. jūlijā, Padome aicina Vispārējo tiesu:
–
noraidīt prasītāju prasību;
–
noteikt kopējo atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu summu 43150 EUR apmērā.
13
Tā kā Vispārējās tiesas palātu sastāvs tika mainīts, atbilstoši Reglamenta 27. panta 5. punktam tiesnesis referents tagad darbojas trešajā palātā, kurai attiecīgi tika nodota šī lieta.
Juridiskais pamatojums
14
Saskaņā ar Reglamenta 170. panta 3. punktu, ja pastāv domstarpības par atlīdzināmajiem tiesāšanās izdevumiem, pēc tam, kad lietas dalībniekam, uz kuru attiecas pieteikums, ir tikusi dota iespēja iesniegt savus apsvērumus, Vispārējā tiesa par ieinteresētās puses pieteikumu lemj, izdodot rīkojumu, kurš nav pārsūdzams.
15
Saskaņā ar Reglamenta 140. panta b) punktu par atlīdzināmiem tiesāšanās izdevumiem tiek uzskatīti nepieciešamie izdevumi, kas lietas dalībniekiem radušies saistībā ar lietu, it īpaši ceļa un uzturēšanās izdevumi, kā arī atlīdzība pārstāvjiem, padomdevējiem vai advokātiem. No šīs tiesību normas izriet, ka atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi ietver tikai izdevumus, kas, pirmkārt, radušies saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā un, otrkārt, bijuši nepieciešami šim mērķim (skat. rīkojumu, 2004. gada 28. jūnijs, Airtours/Komisija, T‑342/99 DEP, EU:T:2004:192, 13. punkts un tajā minētā judikatūra).
16
Konkrētajā gadījumā atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu summa jānosaka, ņemot vērā šos apsvērumus.
Par atlīdzināmo advokātu honorāru apmēru
17
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Vispārējā tiesa nav tiesīga noteikt honorāru, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā saviem advokātiem, bet tā ir tiesīga noteikt summas apmēru, kādā šo atlīdzību var piedzīt no lietas dalībnieka, kuram ir piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Pieņemot lēmumu par pieteikumu noteikt tiesāšanās izdevumus, Vispārējai tiesai nav jāņem vērā nedz valstī pastāvošā likme, pēc kuras nosaka advokātu honorāru apmēru, nedz arī iespējamā vienošanās, kas šajā ziņā noslēgta starp ieinteresēto lietas dalībnieku un tā pārstāvjiem vai padomdevējiem (skat. rīkojumu, 2004. gada 28. jūnijs, Airtours/Komisija, T‑342/99 DEP, EU:T:2004:192, 17. punkts un tajā minētā judikatūra).
18
Turklāt, nepastāvot Eiropas Savienības tiesību normām attiecībā uz tarifiem, Vispārējai tiesai ir brīvi jānovērtē attiecīgā informācija, ņemot vērā strīda priekšmetu un raksturu, tās nozīmīgumu no Savienības tiesību skatpunkta, kā arī lietas sarežģītību, darba apjomu, ko tiesvedība varēja radīt iesaistītajiem pārstāvjiem vai padomdevējiem, un strīda pamatā esošās lietas dalībnieku ekonomiskās intereses (skat. rīkojumu, 2004. gada 28. jūnijs, Airtours/Komisija, T‑342/99 DEP, EU:T:2004:192, 18. punkts un tajā minētā judikatūra).
19
Pirmkārt, attiecībā uz strīdu priekšmetu, raksturu un nozīmīgumu no Savienības tiesību skatpunkta, kā arī lietu sarežģītību Vispārējā tiesa secina, ka pēc būtības pamatlietas bija saistītas ar astoņām prasībām par tiesību akta atcelšanu antidempinga jomā un visām šīm prasībām bija trīs identiski pamati. Ar pirmo un otro pamatu tika apstrīdēts Padomes lēmums neizmantot galveno izejvielu izmaksas, kas norādītas pārbaudītajā ražotāju eksportētāju uzskaites dokumentācijā, tādēļ, ka diferencētā eksporta nodokļa sistēma ir izkropļojusi minēto izejvielu cenas, un tās aizstāt ar atsauces cenām. Pirmajā pamatā prasītājas apgalvoja, ka šāda rīcība neatbilst Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 2009, L 343, 51. lpp.; turpmāk tekstā – “pamatregula”), 2. panta 5. punkta pirmajai un otrajai daļai. Otrajā pamatā tās apgalvoja, ka šī rīcība neatbilst Nolīgumam par GATT VI panta īstenošanu (OV 1994, L 336, 103. lpp.). Trešais pamats bija par to, ka Padome, uzskatot, ka pastāv cēloņsakarība starp Argentīnas izcelsmes biodīzeļdegvielas importu, uz kuru attiecās izmeklēšana, un Savienības ražošanas nozarei nodarīto kaitējumu, esot pārkāpusi pamatregulas 3. panta 7. punktu.
20
Jānorāda, ka pirmajā prasības pamatā bija izvirzīts no Savienības tiesību skatpunkta nozīmīgs jautājums, kam piemīt zināma faktiska un juridiska sarežģītība un kas prasa padziļinātu vērtējumu, kā uz to norāda prasītājas. Proti, šis pamats bija par pamatregulas 2. panta 5. punkta piemērošanu, kas būtībā paredz dažādus variantus, uz kuriem pamatojoties iestādes var ņemt vērā izmaksas, kuras saistītas tostarp ar preces, kas ir izmeklēšanas priekšmets, ražošanu un pārdošanu, lai aprēķinātu līdzīgas preces normālo vērtību šīs regulas izpratnē. Šajā gadījumā prasītājas apgalvoja, ka Padome būtībā bija pārkāpusi pamatregulas 2. panta 5. punktu tādēļ, ka, aprēķinot līdzīgas preces normālo vērtību pamatregulas izpratnē, tā neesot izmantojusi izejvielu cenas, kas norādītas prasītāju uzskaites dokumentācijā. Tās it īpaši pārmeta Padomei, ka tā ir kļūdaini piemērojusi 2013. gada 7. februāra spriedumu Acron un Dorogobuzh/Padome (T‑235/08, nav publicēts, EU:T:2013:65). No tā izriet, ka attiecībā uz šo prasības pamatu bija nepieciešams padziļināts vērtējums, jo tajā izvirzītais jautājums ir licis Vispārējai tiesai it īpaši lemt par pierādīšanas pienākumu un novērtējuma brīvību, kāda Savienības iestādēm ir, aprēķinot līdzīgas preces normālo vērtību pamatregulas izpratnē (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. rīkojumu, 2019. gada 19. decembris, Unitec Bio u.c./Padome, C‑602/16 P‑DEP, nav publicēts, EU:C:2019:1148, 30.–32. punkts).
21
Attiecībā uz pārējiem pamatiem jānorāda, ka tiem nepiemīt īpaša sarežģītība.
22
Otrkārt, attiecībā uz strīda pamatā esošajām lietas dalībnieku ekonomiskajām interesēm ir jāatgādina, ka ar apstrīdēto tiesību aktu tika noteikts galīgais antidempinga maksājums, kas prasītāju eksportam bija no 216,64 EUR līdz 245,67 EUR par neto tonnu. Kā apgalvo Padome, lai arī šīs lietas rada ekonomisku interesi prasītājām, šo interesi nevar uzskatīt par neparastu vai ievērojami atšķirīgu no tās, kas ir pamatā jebkurai izmeklēšanas procedūrai, kurā tiek noteikti antidempinga maksājumi.
23
Treškārt, attiecībā uz darba apjomu, ko rada šis strīds, prasītājas lūdz atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu apmēru saistībā ar advokātu honorāriem, kuri atbilst to astoņām prasībām Vispārējā tiesā, noteikt 184837,50 EUR apmērā, kas saskaņā ar to viedokli atbilst četru advokātu 543 darba stundām ar vidējo svērto stundas likmi mazliet virs 340 EUR.
24
Padome apstrīd advokātu skaitu, stundu skaitu un piemēroto stundas likmi. Tā apgalvo, ka viena advokāta maksimāls 170 stundu darbs pēc 250 EUR stundas likmes bija pietiekams visām astoņām tiesvedībām Vispārējā tiesā.
25
Konkrētajā gadījumā jāsecina, ka sava pieteikuma atbalstam prasītājas iesniedz savu advokātu darba stundu detalizētas uzskaites dokumentu (“timesheets”), kas ietver sīku informāciju par darba veidu, stundām, kas tam veltītas, un atbilstošām stundu likmēm. No šī dokumenta izriet, ka četri advokāti strādāja kopumā 540,75 stundas par maksu, kas kopumā aprēķināta 184837,50 EUR apmērā.
26
Pirmkārt, ir jāizslēdz dažas stundas, kas nevar ietilpt atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu kategorijā iepriekš 15. punktā minētās judikatūras izpratnē, jo tās nešķiet nepieciešamas tiesvedībām pamatlietās Vispārējā tiesā.
27
Piemēram, stundas, kuras atbilst laikam, kas veltīts Cámara Argentina de Biocombustibles (Carbio), kas nav šī pieteikuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu dalībniece un kam tika piespriests segt pašai savus tiesāšanās izdevumus 2016. gada 15. septembra spriedumā Molinos Río de la Plata u.c./Padome (no T‑112/14 līdz T‑116/14 un T‑119/14, nav publicēts, EU:T:2016:509), prasībai, nevar ietilpt atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu kategorijā. It īpaši tās stundas, kas veltītas, lai atbildētu uz Padomes iebildumiem par Carbio prasības pieņemamību, ir jāizslēdz no šī pieteikuma.
28
Turklāt tādu tiesāšanās izdevumu atlīdzināšana, kas attiecas uz laikposmiem, kuros Vispārējā tiesa nav pieņēmusi nevienu procesuālu aktu, ir jānoraida, jo šādi tiesāšanās izdevumi nevar būt tieši saistīti ar advokāta vēršanos Vispārējā tiesā (rīkojums, 2010. gada 21. decembris, Le Levant 015 u.c./Komisija, T‑34/02 DEP, EU:T:2010:559, 33. un 34. punkts). Tāpat ir jānoraida tādu tiesāšanās izdevumu atlīdzināšana, kas attiecas uz laikposmu pēc mutvārdu procesa, ja pēc tiesas sēdes nav ticis pieņemts neviens procesuāls akts (rīkojums, 2002. gada 24. janvāris, Groupe Origny/Komisija, T‑38/95 DEP, EU:T:2002:13, 31. punkts).
29
Aplūkojamajā gadījumā 2,5 stundas darba pēc 300 EUR stundas likmes tika reģistrētas kā atbilstošas brauciena laikam no Luksemburgas (Luksemburga) pēc tiesas sēdes pamatlietās, kas notika 2015. gada 28. oktobrī, un tālākām darbībām pēc tiesas sēdes. Šajā ziņā jāsecina, ka tiesvedības mutvārdu daļa tika atkārtoti sākta 2016. gada 22. februārī. Ar procesa organizatoriskajiem pasākumiem, kas veikti 2016. gada 22. februārī un 2016. gada 23. martā, Vispārējā tiesa uzdeva jautājumus prasītājām. Taču, ņemot vērā laika sprīdi, kas bija pagājis no atpakaļbrauciena pēc 2015. gada 28. oktobra tiesas sēdes līdz šo organizatorisko pasākumu veikšanai, minētās tālākām darbībām veltītās stundas nevarēja tikt veltītas atbildēšanai uz šiem procesa organizatoriskajiem pasākumiem, jo Vispārējā tiesa šos pēdējos vēl nebija veikusi. Līdz ar to minētās tālākām darbībām veltītās stundas ir jāizslēdz no nepieciešamo tiesāšanās izdevumu kategorijas tādēļ, ka tās attiecas uz laikposmu, kad netika pieņemts neviens procesuāls akts, un tās tātad nešķiet tieši saistītas ar advokātu vēršanos Vispārējā tiesā.
30
Otrkārt, atbilstoši judikatūrai, ja kāda lietas dalībnieka advokāti tam jau ir palīdzējuši kādu procedūru vai darbību laikā pirms attiecīgā strīda izskatīšanas tiesā, kā tas ir šajā gadījumā, ir jāņem vērā arī tas, ka šie advokāti pārzina strīdam nozīmīgus apstākļus, un tam būtu bijis jāatvieglo viņu darbs un būtu jāsamazina vajadzīgais laiks, lai sagatavotos tiesvedībai (rīkojums, 2010. gada 21. decembris, Le Levant 015 u.c./Komisija, T‑34/02 DEP, EU:T:2010:559, 43. punkts).
31
Šajā ziņā prasītājas apgalvo, ka daži no iebildumu rakstā Vispārējā tiesā izvirzītajiem jautājumiem netika aplūkoti administratīvajā procesā, it īpaši tie, kas saistīti ar prasību pieņemamību. Tomēr jānorāda, ka iebildumi par prasību pieņemamību attiecās tikai uz divām no prasītājām, kas ir šī pieteikuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu dalībnieces, proti, uz Cargill, prasītāju lietā T‑117/14, un uz Unitec Bio, prasītāju lietā T‑111/14, un ka minētās prasītājas uz šiem iebildumiem bija atbildējušas savos replikas rakstos divos identiskos un ļoti vienkāršos punktos.
32
Treškārt, prasītājas pamato lielo darba stundu skaitu ar to, ka viņu advokātiem bija jāstrādā ar astoņām prasībām. Prasītājas, kas šajā ziņā atsaucas uz 2019. gada 13. maija rīkojuma Giant (China)/Padome (T‑425/13 DEP, nav publicēts, EU:T:2019:340) 35. punktu, apgalvo, ka Savienības tiesa ir uzskatījusi, ka 190 stundas vienai prasītājai ir saprātīgs apjoms. Tāpēc šīs judikatūras gaismā 543 darba stundas saistībā ar astoņām prasībām neesot jāuzskata par pārmērīgām. Turklāt šīs pamatlietas esot sarežģītākas nekā tā, kurā pasludināts 2015. gada 26. novembra spriedums Giant (China)/Padome (T‑425/13, nav publicēts, EU:T:2015:896). Prasītājas piebilst, ka, lai arī daži jautājumi astoņās lietās bija līdzīgi, citi procesuāli jautājumi, piemēram, par konfidencialitāti, pieņemamību un datu apstrādi, prasīja individuālu pieeju attiecībā uz katru prasītāju.
33
Vispārējā tiesa norāda, ka, lai arī situācija šajā lietā, kurā ir runa par astoņām prasībām, var pamatot lielāku darba stundu skaitu nekā tas, kas būtu nepieciešams tikai viena procesa sagatavošanai un norisei Vispārējā tiesā, tomēr ir jāņem vērā tiesiskās un faktiskās līdzības starp šīm lietām, kas varēja radīt advokātiem darba ietaupījumu.
34
Konkrētajā gadījumā jāņem vērā tas, ka visi astoņu prasītāju procesuālie raksti, neskaitot dažas atšķirības, bija būtībā identiski un ka tās bija vienādi atbildējušas uz Vispārējās tiesas uzdotajiem jautājumiem. It īpaši tiesiskie un faktiskie jautājumi, kas saistīti ar pamatregulas 2. panta 5. punkta piemērošanu, bija vienādi formulēti, līdz ar to uz tiem tika atbildēts ar gandrīz identisku pamatojumu 2016. gada 15. septembra spriedumā LDC Argentina/Padome (T‑118/14, nav publicēts, EU:T:2016:502), 2016. gada 15. septembra spriedumā Cargill/Padome (T‑117/14, nav publicēts, EU:T:2016:503), 2016. gada 15. septembra spriedumā Unitec Bio/Padome (T‑111/14, EU:T:2016:505) un 2016. gada 15. septembra spriedumā Molinos Río de la Plata u.c./Padome (no T‑112/14 līdz T‑116/14 un T‑119/14, nav publicēts, EU:T:2016:509). Šādas līdzības starp šīm saistītajām lietām noteikti radīja ievērojamu ietaupījumu (šajā nozīmē skat. rīkojumus, 2009. gada 27. aprīlis, Mülhens/ITSB – Conceria Toska (TOSKA), T‑263/03 DEP, nav publicēts, EU:T:2009:118, 17. punkts; 2009. gada 27. aprīlis, Mülhens/ITSB, T‑28/04 DEP, nav publicēts, EU:T:2009:119, 17. punkts, un šajā nozīmē skat. arī rīkojumu, 2016. gada 12. maijs, Ningbo Yonghong Fasteners/Padome, T‑150/09 DEP, nav publicēts, EU:T:2016:317, 28. punkts).
35
Turklāt, lai arī dažās no prasībām pieņemamības jautājumi prasības pieteikuma un replikas raksta izstrādes stadijā prasīja padziļinātu pieeju, jānorāda – kā jau minēts iepriekš 31. punktā –, ka šie jautājumi attiecas tikai uz divām prasītājām šajā tiesvedībā par tiesāšanās izdevumu noteikšanu un ka tie ir vienādi aplūkoti šo prasītāju procesuālajos rakstos, līdz ar to Vispārējā tiesa uz tiem ir atbildējusi ar identisku pamatojumu 2016. gada 15. septembra spriedumā Cargill/Padome (T‑117/14, nav publicēts, EU:T:2016:503) un 2016. gada 15. septembra spriedumā Unitec Bio/Padome (T‑111/14, EU:T:2016:505). Arī lūgumi par konfidencialitātes ievērošanu prasībās no T‑112/14 līdz T‑116/14 un T‑118/14 bija identiski.
36
Ceturtkārt, jāatgādina, ka Savienības tiesai galvenokārt ir jāņem vērā tiesvedības Vispārējā tiesā mērķiem objektīvi nepieciešamo darba stundu kopējais skaits neatkarīgi no advokātu, starp kuriem varētu tikt sadalīti veiktie darbi, skaita (rīkojums, 2004. gada 28. jūnijs, Airtours/Komisija, T‑342/99 DEP, EU:T:2004:192, 30. punkts).
37
Šajā gadījumā, ņemot vērā it īpaši šo strīdu nozīmīgumu, raugoties no Savienības tiesību skatpunkta, un grūtības, kas saistītas ar vienu no izvirzītajiem pamatiem, Vispārējā tiesa nosaka kopējo advokātu darba laiku, kas objektīvi nepieciešams astoņu prasītāju pārstāvībai pamatlietās tiesvedības stadijā, 408 stundu apmērā. Šajā laikā ietilpst prasību par tiesību akta atcelšanu, replikas rakstu, ļoti īsu lūgumu par konfidencialitātes ievērošanu lietās no T‑112/14 līdz T‑116/14 un T‑118/14 izstrāde un minēto tiesvedību dokumentu nekonfidenciālo versiju sagatavošana, atbildes uz diviem Komisijas un EBB iestāšanās rakstiem, tiesas sēdes sagatavošana un prasītāju pārstāvība tiesas sēdē, kā arī prasītājām kopīgās atbildes uz Vispārējās tiesas pēc tiesas sēdes uzdotajiem jautājumiem. Jāprecizē, ka no visa iepriekš minētā laika apjoma vienas tipveida lietas sagatavošanai, kas ir par paraugu pārējo septiņu lietu izstrādei, ir jāpiešķir lielāks stundu skaits nekā pārējām septiņām lietām.
38
Attiecībā uz pieteikumā minēto vidējo svērto stundas likmi, kas ir mazliet virs 340 EUR, Vispārējā tiesa uzskata, ka šādu stundas likmi ir iespējams piemērot tām stundām, kas veltītas procesuālo rakstu sagatavošanai un izstrādei, kā arī tiesas sēdes sagatavošanai un palīdzībai tajā vienai tipveida lietai, kas ir par paraugu pārējo septiņu lietu izstrādei. Tāpat Vispārējā tiesa uzskata, ka attiecībā uz vienkāršāko darbu, kas saistīts ar pārējām septiņām lietām un kas veikts, pamatojoties uz visu, kas bijis sagatavots tipveida lietai, piemērojamā stundas likme ir 220 EUR.
39
Šādos apstākļos prasītājām atlīdzināmo [advokātu] honorāru taisnīgs aprēķins būtu nosakāms 110160 EUR apmērā.
Par atlīdzināmām izmaksām
40
Prasītājas prasa 974 EUR par ceļa un uzturēšanās izdevumiem, kas saistīti ar vienīgo tiesas sēdi, kura notika pamatlietās.
41
Šajā gadījumā jāsecina, ka sava pieteikuma par ceļa un viesnīcas izdevumu atmaksāšanu pamatojumam prasītājas iesniedz divus viesnīcas rēķinus par kopējo summu 728 EUR un dokumentu, kurā paskaidrots, ka transporta izdevumi ir aprēķināti, balstoties uz automašīnas izmantošanu, proti, 0,5 EUR uz vienu kilometru jeb kopumā 246 EUR.
42
Attiecībā uz izmaksām, kas saistītas ar divu advokātu piedalīšanos tiesas sēdē, Padome uzsver, ka tikai izmaksas, kas attiecas uz vienu advokātu, ir atzīstamas par objektīvi nepieciešamām, un piedāvā atmaksāt 350 EUR.
43
Šajā ziņā Vispārējā tiesa uzskata, ka, pat ja lietas bija ļoti līdzīgas, advokātiem bija jāsagatavo tiesas sēde un jāpārstāv tajā astoņas prasītājas. Tādēļ ir pamatoti, ka izdevumi par diviem padomdevējiem, lai tie piedalītos tiesas sēdē, ir uzskatāmi par nepieciešamiem Reglamenta 140. panta b) punkta izpratnē.
44
No tā izriet, ka izdevumu, kas saistīti ar abu advokātu pārvietošanos un uzturēšanos, lai palīdzētu prasītājām 2015. gada 28. oktobra tiesas sēdē, aprēķins būtu taisnīgi nosakāms 974 EUR apmērā.
Par izdevumiem šajā tiesvedībā
45
Nosakot atlīdzināmos tiesāšanās izdevumus, Vispārējā tiesa ņem vērā visus lietas apstākļus līdz rīkojuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu izdošanas brīdim, tajā skaitā nepieciešamos izdevumus, kas radušies saistībā ar tiesvedību par tiesāšanās izdevumu noteikšanu (rīkojums, 2012. gada 23. marts, Kerstens/Komisija, T‑498/09 P‑DEP, nav publicēts, EU:T:2012:147, 15. punkts).
46
Attiecībā uz 1539 EUR summu, kas prasīta par šīs tiesāšanās izdevumu noteikšanas tiesvedības norisi, jānorāda, ka tā nešķiet pārmērīga, pat ja pieteikums par tiesāšanās izdevumu noteikšanu ir visumā standarta procedūra.
47
Šādos apstākļos prasītāju tiesāšanās izdevumi, kas saistīti ar šo tiesvedību, ir jānosaka 1539 EUR apmērā.
Par prasību samaksāt nokavējuma procentus
48
Prasītājas prasa, lai atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu summai tiktu pieskaitīti nokavējuma procenti.
49
Šajā ziņā jāatgādina, ka iespējama pienākuma maksāt nokavējuma procentus konstatēšana un piemērojamās likmes noteikšana ietilpst Vispārējās tiesas kompetencē saskaņā ar Reglamenta 170. panta 1. un 3. punktu (skat. rīkojumu, 2017. gada 19. jūlijs, Yanukovych/Padome, T‑348/14 DEP, nav publicēts, EU:T:2017:549, 64. punkts un tajā minētā judikatūra). Atbilstoši iedibinātai judikatūrai prasība tiesvedībā par tiesāšanās izdevumu noteikšanu maksājamai summai pieskaitīt nokavējuma procentus ir jāapmierina attiecībā uz laikposmu no rīkojuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu izsniegšanas dienas līdz tiesāšanās izdevumu faktiskas atlīdzināšanas dienai (skat. rīkojumu, 2017. gada 19. jūlijs, Yanukovych/Padome, T‑348/14 DEP, nav publicēts, EU:T:2017:549, 65. punkts un tajā minētā judikatūra).
50
Attiecībā uz nokavējuma procentu likmi Vispārējā tiesa uzskata, ka ir piemēroti ņemt vērā Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 1268/2012 (2012. gada 29. oktobris) par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem (OV 2012, L 362, 1. lpp.) 83. panta 2. punkta b) apakšpunktu. Līdz ar to piemērojamā likme tiek aprēķināta, balstoties uz likmi, ko Eiropas Centrālā banka (ECB) piemēro savām galvenajām refinansēšanas operācijām, kas publicēta Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša C sērijā un kas ir spēkā tā mēneša pirmajā kalendārajā dienā, kurā ir samaksas termiņš, palielinot šo likmi par trīsarpus procentpunktiem (skat. rīkojumu, 2017. gada 19. jūlijs, Yanukovych/Padome, T‑348/14 DEP, nav publicēts, EU:T:2017:549, 66. punkts un tajā minētā judikatūra).
51
Līdz ar to ir jāparedz, ka atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu summa, sākot no šī rīkojuma izsniegšanas brīža, radīs nokavējuma procentus pēc likmes, kas aprēķināta, balstoties uz likmi, kuru ECB piemēro galvenajām refinansēšanas operācijām un kura ir piemērojama attiecīgajā laikposmā, palielinot šo likmi par trīsarpus procentpunktiem.
52
No visa iepriekš minētā izriet, ka kopējā summa, kas Padomei ir jāatlīdzina prasītājām, ir 112673 EUR, kam pieskaitīti nokavējuma procenti, sākot no šī rīkojuma izsniegšanas dienas.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta)
izdod rīkojumu:
1)
Kopējā tiesāšanās izdevumu summa, kas Eiropas Savienības Padomei jāatlīdzina Unitec Bio SA, Molinos Río de la Plata SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, Vicentin SAIC, Aceitera General Deheza SA, Bunge Argentina SA, Cargill SACI, LDC Argentina SA, tiek noteikta 112673 EUR apmērā;
2)
Šai summai ir pieskaitāmi nokavējuma procenti, sākot no šī rīkojuma izsniegšanas dienas un līdz nomaksas dienai.
Luksemburgā, 2020. gada 10. martā
Sekretārs
E. Coulon
Priekšsēdētājs
A. M. Collins
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.