62024CJ0366
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2025. gada 18. decembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Iekšējais tirgus – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Preču brīva aprite – Kultūras daudzveidības aizsargāšana vai veicināšana – Grāmatu piegādes mājās pakalpojums – Valsts pasākums, kurā šādam pakalpojumam paredzēti minimālie tarifi – Direktīva 2006/123/EK – Piemērojamība – Saderība ar LESD 34. un 56. pantu
Lietā C‑366/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Conseil d’État (Valsts padome, Francija) iesniegusi ar 2024. gada 17. maija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 21. maijā, tiesvedībā
Amazon EU Sàrl
pret
Ministre de la Culture,
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique,
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], tiesneši O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei], S. Rodins [S. Rodin], N. Pisarra [N. Piçarra] un N. Fengers [N. Fenger] (referents),
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretārs: I. Illēši [I. Illéssy], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 3. aprīļa tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Amazon EU Sàrl vārdā – A. Komninos, dikigoros, L. Nouari, M. Petite, M. Pezzetta, M. Rivollier, K. Schallenberg, A. Tombiński un Y. Utzschneider, avocats,
–
Francijas valdības vārdā – B. Dourthe, B. Fodda un M. Guiresse, pārstāvji,
–
Beļģijas valdības vārdā – C. Jacobs un L. Van den Broeck, pārstāves,
–
Spānijas valdības vārdā – A. Torró Molés, pārstāvis,
–
Nīderlandes valdības vārdā – M. K. Bulterman un J. M. Hoogveld, pārstāvji,
–
Somijas valdības vārdā – H. Leppo un M. Pere, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – L. Malferrari, M. Mataija, B. Stromsky un J. Szczodrowski, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 3. jūlija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LESD 34. un 56. pantu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 36. lpp.).
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp Amazon EU Sàrl un ministre de la Culture (kultūras ministre, Francija), kā arī ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique (ekonomikas, finanšu un rūpniecības un digitālās suverenitātes ministrs, Francija) par tādu valsts tiesību normu tiesiskumu, ar kurām tiek noteikti minimālie tarifi, kas mazumtirgotājiem ir jānosaka par tādu grāmatu piegādes pakalpojumu sniegšanu, kuras netiek izņemtas no grāmatu mazumtirdzniecības vietām.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2000/31/EK
3
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (OV 2000, L 178, 1. lpp.) 1. panta “Mērķis un piemērošanas joma” 6. punktā noteikts:
“Šī direktīva neskar pasākumus, kas pieņemti Kopienas vai valsts līmenī attiecībā uz Kopienas tiesībām, lai veicinātu kultūras un valodu daudzveidību un nodrošinātu plurālisma aizsardzību.”
4
Šīs direktīvas 2. pantā paredzēts:
“Šajā direktīvā terminiem ir šādas nozīmes:
[..]
h)
“koordinēta joma”: prasības, kas noteiktas dalībvalstu juridiskajās sistēmās un kas piemērojamas informācijas sabiedrības pakalpojumu sniedzējiem vai informācijas sabiedrības pakalpojumiem, neatkarīgi no tā, vai tās ir vispārējas vai arī tās ir īpaši izveidotas šiem pakalpojumiem vai pakalpojumu sniedzējiem.
[..]
ii)
Koordinētā joma neattiecas uz tādām prasībām kā:
–
prasībām, kas piemērojamas pašām precēm,
–
prasībām, kas piemērojamas preču piegādei,
–
prasībām, kas piemērojamas pakalpojumiem, kurus nepiedāvā ar elektroniskiem līdzekļiem.”
Direktīva 2006/123
5
Direktīvas 2006/123 11. un 40. apsvērumā noteikts:
“(11)
Šī direktīva neskar pasākumus, ko saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem dalībvalstis veic saistībā ar kultūras vai valodas daudzveidības un plašsaziņas līdzekļu plurālisma aizsardzību un veicināšanu, ietverot arī finansēšanu. [..]
[..]
(40)
Jēdzien[s] “sevišķi svarīgi iemesli saistībā ar sabiedrības interesēm”, uz ko ir atsauces dažos šīs direktīvas noteikumos, [..] aptver vismaz šādas jomas: sabiedriskā kārtība, valsts drošība un veselības aizsardzība, [..] kultūras politikas mērķi, tostarp izpausmes brīvības aizsardzība saistībā ar dažādiem aspektiem, jo īpaši sabiedrības sociālajām, kultūras, reliģiskajām un filozofiskajām vērtībām; vajadzība nodrošināt augstu izglītības līmeni, preses daudzveidības saglabāšanu un valsts valodas veicināšanu; valsts vēstures un mākslas mantojuma saglabāšana [..].”
6
Šīs direktīvas 1. panta “Temats [Priekšmets]” 1.–6. punktā noteikts:
“1.   Šajā direktīvā ir paredzēti vispārīgi noteikumi, lai atvieglinātu to, kā pakalpojumu sniedzēji īsteno brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu brīvu apriti, vienlaikus saglabājot augstu pakalpojumu kvalitātes līmeni.
2.   Šī direktīva neattiecas ne uz vispārējas ekonomiskas nozīmes pakalpojumu [pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi] liberalizāciju, kurus var sniegt vienīgi publiskas vai privātas struktūras, nedz arī uz tādu publisko struktūru privatizāciju, kuras sniedz pakalpojumus.
3.   Šī direktīva neattiecas ne uz pakalpojumu sniedzēju monopolu likvidēšanu, nedz uz dalībvalstu piešķirtu atbalstu, uz ko attiecas Kopienas konkurences noteikumi.
Šī direktīva neietekmē dalībvalstu brīvību saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem noteikt, ko tās uzskata par vispārējas ekonomiskas nozīmes pakalpojumiem [pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi], kā šie pakalpojumi būtu jāorganizē un jāfinansē saskaņā ar noteikumiem par valsts atbalstu un kādi īpaši pienākumi būtu jānosaka šo pakalpojumu sakarā.
4.   Šī direktīva neskar Kopienas līmenī vai valstu līmenī saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem veiktus pasākumus, lai aizsargātu vai veicinātu kultūras vai valodu dažādību vai plašsaziņas līdzekļu plurālismu.
5.   Šī direktīva neskar dalībvalstu krimināltiesību normas. Dalībvalstis tomēr nedrīkst ierobežot pakalpojumu sniegšanas brīvību, piemērojot krimināltiesību normas, kuras īpaši reglamentē vai ietekmē piekļuvi pakalpojumu darbībām vai to veikšanu, tādējādi apejot šajā direktīvā paredzētos noteikumus.
6.   Šī direktīva neskar darba tiesības, [..], kur[as]s dalībvalstis piemēro atbilstīgi saviem tiesību aktiem, kas ir saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem. Tāpat šī direktīva neskar dalībvalstu sociālā nodrošinājuma tiesību aktus.”
7
Minētās direktīvas 2. pantā “Piemērošanas joma” paredzēts:
“1.   Šo direktīvu piemēro pakalpojumiem, ko sniedz pakalpojumu sniedzēji, kuri veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī.
2.   Šo direktīvu nepiemēro šādām darbībām:
[..]
d)
pakalpojumiem pārvadājumu jomā, tostarp ostu pakalpojumiem, kas ir [LESD] [VI] sadaļas piemērošanas jomā;
[..].”
8
Šīs direktīvas 4. pantā “Definīcijas” noteikts:
“Šīs direktīvas nolūkos piemēro šādas definīcijas:
1)
“pakalpojums” ir jebkāda pašnodarbināta saimnieciskā darbība, parasti par atlīdzību, kā minēts Līguma 50. pantā;
[..].”
9
Minētās direktīvas IV nodaļā “Pakalpojumu brīva aprite” ietverts 16. panta 1. punkta b) apakšpunkts, kurā paredzēts:
“1.   Dalībvalstis ievēro pakalpojumu sniedzēju tiesības sniegt pakalpojumus dalībvalstī, kas nav valsts, kurā tie veic uzņēmējdarbību.
Dalībvalsts, kurā sniedz pakalpojumu, tās teritorijā nodrošina brīvu piekļuvi pakalpojumu darbībai un brīvību veikt pakalpojumu darbību.
Dalībvalstis nenosaka, ka – lai attiecīgās dalībvalsts teritorijā piekļūtu pakalpojumu darbībai vai to veiktu – jāizpilda jebkādas prasības, kas neatbilst šādiem principiem:
[..]
b)
nepieciešamība – prasībai jābūt pamatotai ar sabiedriskās kārtības, valsts drošības, veselības aizsardzības vai vides aizsardzības iemesliem;”.
Francijas tiesības
1981. gada 10. augusta likums
10
1981. gada 10. augustaloi no 81‑766, relative au prix du livre (Likums Nr. 81‑766 par grāmatu cenu; 1981. gada 11. augustaJORF, 2198. lpp.), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “1981. gada 10. augusta likums”), 1. panta ceturtajā daļā noteikts:
“Mazumtirgotājiem ir jānosaka mazumtirdzniecības cena no 95 % līdz 100 % apmērā no izdevēja vai importētāja noteiktās cenas. Ja grāmata tiek nosūtīta pircējam un netiek izņemta no grāmatu mazumtirdzniecības veikala, mazumtirdzniecības cena ir tā, ko noteicis izdevējs vai importētājs. Mazumtirgotājs nekādā gadījumā nedrīkst tieši vai netieši piedāvāt grāmatu piegādi bez maksas, ja vien grāmata netiek izņemta no mazumtirdzniecības vietas. Rēķins par to jāsastāda saskaņā ar minimālo tarifu, kas noteikts ar kultūras un ekonomikas ministru rīkojumu pēc Autorité de régulation des communications électroniques, des postes et de la distribution de la presse [(Elektronisko sakaru, pasta un preses izplatīšanas regulatīvā iestāde)] priekšlikuma. Šajā rīkojumā ņemti vērā pasta pakalpojumu sniedzēju piedāvātie tarifi grāmatu mazumtirdzniecības tirgū un nepieciešamība teritorijā uzturēt blīvu mazumtirgotāju tīklu.”
2023. gada 4. aprīļa rīkojums
11
2023. gada 4. aprīļaarrêté relatif au montant minimal de tarification du service de livraison du livre (Rīkojums par grāmatu piegādes pakalpojuma minimālo tarifu apmēru; 2023. gada 7. aprīļaJORF, teksts Nr. 22; turpmāk tekstā – “2023. gada 4. aprīļa rīkojums”) 1. pantā paredzēts:
“Minimālais tarifs par 1981. gada 10. augusta likuma [..] 1. panta ceturtajā daļā minēto grāmatu piegādes pakalpojumu ir noteikts:
–
3 [EUR], ieskaitot nodokļus, pasūtījumiem, kuros ir viena vai vairākas grāmatas, kuru iegādes vērtība jaunām grāmatām ir mazāka par 35 [EUR], ieskaitot nodokļus;
–
vairāk nekā 0 [EUR], ieskaitot nodokļus, pasūtījumiem, kuros ir viena vai vairākas jaunas grāmatas, kuru iegādes vērtība jaunām grāmatām ir lielāka par vai vienāda ar 35 [EUR], ieskaitot nodokļus.
Šādi noteikts minimālais tarifs attiecas uz pasūtījuma piegādes pakalpojumu neatkarīgi no šo pasūtījumu veidojošo paku skaita.
Par piegādes pakalpojumu pircējs maksā vienlaikus ar pasūtījuma apmaksu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
12
Amazon EU, saskaņā ar Luksemburgas tiesībām iedibināta komercsabiedrība, cēla Conseil d’État (Valsts padome, Francija) prasību atcelt 2023. gada 4. aprīļa rīkojumu.
13
Prasības pamatojumā Amazon EU norāda, ka liela daļa grāmatu, kuras tā pārdod Francijā, tiek piegādātas no noliktavām, kas atrodas citā dalībvalstī, un apgalvo, ka, ar 2023. gada 4. aprīļa rīkojumu nosakot mazumtirgotājiem minimālos tarifus par tādu grāmatu piegādes pakalpojumu sniegšanu, kuras neizņem grāmatu mazumtirdzniecības vietā, netiek ievērota – galvenokārt – Direktīva 2000/31 un – pakārtoti – Direktīva 2006/123, kā arī preču brīva aprite.
14
Attiecībā uz Direktīvas 2000/31 pārkāpumu Amazon EU uzskata, ka ar 1981. gada 10. augusta likuma 1. panta ceturto daļu, kuru piemēro ar šo rīkojumu, ir pārkāpta šī direktīva, jo ar to tiek ierobežota informācijas sabiedrības pakalpojumu no citas dalībvalsts brīva aprite saskaņā ar nosacījumiem, kas ir pretrunā minētās direktīvas 3. panta 4. punktā paredzētajiem nosacījumiem. Ministre de la Culture (kultūras ministre) apstrīd šo argumentāciju.
15
Attiecībā uz Direktīvas 2006/123 pārkāpumu Amazon EU apgalvo, ka ar 1981. gada 10. augusta likuma 1. panta ceturto daļu nav ievēroti šīs direktīvas mērķi, ciktāl tajā pakalpojumu brīva sniegšana ir pakļauta prasībai, kas nav saderīga ar minētās direktīvas 16. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
16
Savukārt ministre de la Culture (kultūras ministre) uzskata galvenokārt – tā kā šis valsts tiesiskais regulējums pieņemts, lai aizsargātu izdevējdarbības daudzveidību un līdz ar to – kultūras dažādību, tas neietilpst Direktīvas 2006/123 piemērošanas jomā saskaņā ar tās 1. panta 4. punktu. Pakārtoti šī ministre norāda, ka kultūras daudzveidības [aizsargāšana] ir pamats, kas ļauj attaisnot minētā tiesiskā regulējuma ieviešanu.
17
Pirmām kārtām, iesniedzējtiesa norāda, ka 1981. gada 10. augusta likuma 1. panta ceturtā daļa reglamentējot tikai grāmatu piegādes pakalpojumu un tādējādi ar to esot ieviesta prasība, kas, ņemot vērā Direktīvas 2000/31 2. panta h) punkta ii) apakšpunktu, kā to ir interpretējusi Tiesa 2010. gada 2. decembra spriedumā Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725), neietilpstot šīs direktīvas piemērošanas jomā.
18
Otrām kārtām, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2006/123 1. panta 4. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to no šīs direktīvas piemērošanas jomas izslēgts valsts pasākums, kas attiecīgās dalībvalsts teritorijā reglamentē pakalpojumu sniegšanu, lai aizsargātu vai veicinātu kultūras daudzveidību, vai arī šīs direktīvas 1. panta 4. punkts kopsakarā ar 16. panta 1. punkta b) apakšpunktu jāinterpretē tādējādi, ka kultūras daudzveidības aizsargāšana vai veicināšana var attaisnot atkāpi no aizlieguma citā dalībvalstī reģistrētiem pakalpojumu sniedzējiem piemērot šādā valsts tiesiskajā regulējumā noteiktu prasību.
19
Iesniedzējtiesai ir neskaidrības arī par to, vai pamatlietā aplūkotā valsts tiesiskā regulējuma pārbaude, ņemot vērā Direktīvu 2006/123, izslēdz tā pārbaudi, ņemot vērā primārās tiesības.
20
Ja pēdējā minētā pārbaude būtu jāveic, iesniedzējtiesa, trešām kārtām, vēlas noskaidrot, vai valsts pasākums, ar kuru noteikti minimālie tarifi preces piegādes mājās pakalpojumam, jāuzskata par tādu, kas attiecas uz šīs preces pārdošanas veidu, un līdz ar to jāizvērtē, ņemot vērā LESD 34. pantā garantēto preču brīvu apriti, vai arī šis pasākums jāizvērtē, ņemot vērā LESD 56. pantā garantēto pakalpojumu sniegšanas brīvību, it īpaši, ņemot vērā negatīvo ietekmi uz šo preču pārdošanu tiešsaistē vai to, ka preču piegāde atšķiras no preču pārdošanas.
21
Šādos apstākļos Conseil d’État (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Direktīvas 2006/123] 1. panta 4. punkta normas jāinterpretē tādējādi, ka tās no šīs direktīvas piemērošanas jomas izslēdz valsts pasākumu, kas reglamentē pakalpojumu darbības veikšanu dalībvalsts teritorijā, lai aizsargātu vai veicinātu kultūras daudzveidību, vai arī tās kopsakarā ar šīs pašas direktīvas 16. panta 1. punkta b) apakšpunkta normām jāinterpretē tādējādi, ka kultūras daudzveidības saglabāšana vai veicināšana var attaisnot atkāpi no aizlieguma citā dalībvalstī reģistrētiem pakalpojumu sniedzējiem piemērot šādā valsts tiesiskajā regulējumā noteiktu prasību?
2)
Vai šāda valsts tiesiskā regulējuma saderības ar Direktīvas [2006/123] mērķiem vērtējums liedz veikt šo pārbaudi, ņemot vērā [Savienības] primāros tiesību aktus?
3)
Vai gadījumā, ja ir jāizvērtē valsts pasākuma, kas pieņemts, lai aizsargātu vai veicinātu kultūras daudzveidību, saderība ar [LESD] 34. un 56. pantā garantētajām brīvībām, valsts pasākums, ar ko nosaka minimālo tarifu preču piegādei mājās, ir jāuzskata par tādu, kas attiecas uz šo preču pārdošanas veidu, un līdz ar to – vai šis tiesiskais regulējums ir jāizvērtē, ņemot vērā vienīgi preču brīvu apriti, vai arī tas ir jāizvērtē, ņemot vērā vienīgi pakalpojumu sniegšanas brīvību, it īpaši saistībā ar negatīvo ietekmi uz šo preču pārdošanu tiešsaistē vai to, ka preču piegāde atšķiras no preču pārdošanas?”
Par lūgumu atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu
22
Pēc ģenerāladvokāta secinājumu nolasīšanas Amazon EU ar dokumentu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2025. gada 1. augustā, saskaņā ar Tiesas Reglamenta 83. pantu lūdza atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu.
23
Lūguma pamatojumā Amazon EU norāda, ka ģenerāladvokāta secinājumi attiecas uz argumentiem par Direktīvu 2000/31 un Direktīvu 2006/123 un tos lietas dalībnieki nav pietiekami apsprieduši. Attiecībā uz Direktīvu 2000/31 Amazon EU kritizē minētos secinājumus, pirmkārt, tāpēc, ka tajos neesot definēti faktiskie apstākļi, uz kuriem tie ir balstīti, un, otrkārt, par to, ka 2010. gada 2. decembra spriedums Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725) neesot pietiekami analizēts. Attiecībā uz Direktīvu 2006/123 Amazon EU vairākos aspektos apstrīd interpretāciju, ko secinājumos sniedzis ģenerāladvokāts.
24
Atbilstoši Reglamenta 83. pantam Tiesa, uzklausījusi ģenerāladvokātu, jebkurā brīdī var izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu, it īpaši, ja tā uzskata, ka tā nav pietiekami informēta, vai ja kāds lietas dalībnieks pēc šīs daļas pabeigšanas iesniedz ziņas par jaunu faktu, kam var būt izšķiroša ietekme uz Tiesas nolēmumu, vai arī ja lieta jāizskata, pamatojoties uz argumentu, kuru lietas dalībnieki vai Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantā minētās ieinteresētās personas nav apspriedušas.
25
Atbilstoši LESD 252. panta otrajai daļai ģenerāladvokāts, ievērojot pilnīgu objektivitāti un neatkarību, atklātā tiesas sēdē sniedz pamatotus secinājumus lietās, kurās saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtiem ir vajadzīga ģenerāladvokāta piedalīšanās. Tiesai nav saistoši nedz šie secinājumi, nedz šo secinājumu pamatojums (spriedumi, 2010. gada 11. novembris, Hogan Lovells International, C‑229/09, EU:C:2010:673, 26. punkts, un 2025. gada 4. septembris, Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, 30. punkts).
26
Eiropas Savienības Tiesas statūtos un Tiesas Reglamentā nav paredzēta iespēja šo statūtu 23. pantā minētajiem lietas dalībniekiem vai ieinteresētajām personām sniegt apsvērumus, atbildot uz ģenerāladvokāta sniegtajiem secinājumiem. Tādējādi viena lietas dalībnieka vai šādas ieinteresētās personas nepiekrišana ģenerāladvokāta secinājumiem neatkarīgi no jautājumiem, ko viņš tajos ir izvērtējis, pati par sevi nevar būt tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu pamatojošs iemesls (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2000. gada 4. februāris, Emesa Sugar, C‑17/98, EU:C:2000:69, 17. un 18. punkts, un spriedumu, 2025. gada 4. septembris, Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, 31. punkts).
27
Šajā gadījumā pretēji tam, ko apgalvo Amazon EU, pēdējā minētā un ieinteresētās personas, kas piedalījās šajā tiesvedībā, gan rakstveida, gan mutvārdu daļā varēja izklāstīt tiesību elementus, kuri attiecas uz Direktīvu 2000/31 un Direktīvu 2006/123 un kuriem to ieskatā ir nozīme, lai Tiesa varētu atbildēt uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem. Neviens no Amazon EU izvirzītajiem elementiem pieteikuma par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu pamatošanai tātad neattaisno šo atkārtoto sākšanu atbilstoši Reglamenta 83. pantam.
28
Šādos apstākļos Tiesa, uzklausījusi ģenerāladvokātu, atzīst, ka rīkojums par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu nav jāizdod.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
29
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2006/123 1. panta 4. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to no šīs direktīvas piemērošanas jomas izslēgts dalībvalsts pieņemts pasākums, ar kuru kultūras daudzveidības aizsargāšanas vai veicināšanas nolūkā noteikti minimālie tarifi tādu grāmatu piegādei šīs dalībvalsts teritorijā, kuras pircējs neizņem grāmatu mazumtirdzniecības vietā.
30
Direktīvas 2006/123 2. panta “Piemērošanas joma” 1. punktā noteikts, ka šo direktīvu piemēro pakalpojumiem, ko sniedz pakalpojumu sniedzēji, kuri veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī. Jēdziens “pakalpojums” saskaņā ar minētās direktīvas 4. panta 1. punktu aptver jebkādu pašnodarbinātu saimniecisko darbību, parasti par atlīdzību, kāda minēta EKL 50. pantā, kas kļuvis par LESD 57. pantu.
31
Tiesa ir precizējusi, ka Direktīvas 2006/123 piemērošanas nolūkiem preču mazumtirdzniecība ir “pakalpojums” (spriedums, 2018. gada 30. janvāris, X un Visser, C‑360/15 un C‑31/16, EU:C:2018:44, 97. punkts).
32
Konkrētajā gadījumā pamatlietā aplūkotais valsts pasākums attiecas uz grāmatu mazumtirdzniecību, līdz ar to Direktīva 2006/123 pamatlietā principā ir piemērojama. Pakalpojuma, uz kuru attiecas šis valsts pasākums, galvenais mērķis nav šo preču pārvietošana, līdz ar to pretēji tam, ko apgalvo Francijas valdība, šāds pakalpojums nav pakalpojums transporta jomā, kas neietilpst Direktīvas 2006/123 piemērošanas jomā atbilstoši tās 2. panta 2. punkta d) apakšpunktam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 19. janvāris, CNAE u.c., C‑292/21, EU:C:2023:32, 34. un 35. punkts).
33
Šīs direktīvas 1. panta “Temats [Priekšmets]” 4. punktā ir paredzēts, ka tā “neskar” valsts līmenī saskaņā ar Savienības tiesību aktiem veiktus pasākumus, lai aizsargātu vai veicinātu kultūras vai valodu dažādību vai plašsaziņas līdzekļu plurālismu.
34
Lai noteiktu, vai ar šo tiesību normu ir ierobežota Direktīvas 2006/123 piemērošanas joma, jānoskaidro vārda “neskar” tvērums minētās tiesību normas izpratnē atbilstoši tā ierastajai nozīmei ikdienas valodā, ņemot vērā kontekstu, kādā tas tiek lietots, un šīs direktīvas mērķus. Minētās direktīvas 1. panta 4. punkta ģenēze arī var atklāt elementus, kuriem ir nozīme tā interpretācijā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 7. septembris, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Uzturēšanās tiesību saskaņā ar LESD 20. pantu raksturs), C‑624/20, EU:C:2022:639, 28. punkts).
35
Vārds “neskar” atbilstoši tā ierastajai nozīmei norāda uz to, ka Savienības likumdevējs ir vēlējies izslēgt to, ka Direktīva 2006/123 var ietekmēt dalībvalstu veiktos pasākumus, lai aizsargātu vai veicinātu kultūras un valodu daudzveidību, kā arī plašsaziņas līdzekļu plurālismu. Šīs direktīvas 11. apsvērums, kurā noteikts, ka tā “neskar” šādus pasākumus, apstiprina šo interpretāciju.
36
Turklāt, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 57. punktā, lai gan ir taisnība, ka Direktīvas 2006/123 1. panta 3., 4. un 6. punkta franču valodas versijā, šķiet, ir nošķirti gadījumi, kad šī direktīva nav piemērojama noteiktām jomām, un gadījumi, kad minētā direktīva neietekmē noteiktus valsts līmenī veiktus pasākumus, jākonstatē, ka šāda nianse neatklājas citās minētā 1. panta valodu versijās, piemēram, dāņu, vācu, grieķu, angļu, itāļu, poļu un rumāņu valodas versijās. Taču tiesību akti ir sagatavoti Eiropas Savienības oficiālajās valodās un tās visas ir šo tiesību aktu autentiskās valodas, līdz ar to visām Savienības tiesību akta valodu versijām principā ir jāatzīst vienāds spēks (spriedums, 2020. gada 25. jūnijs, A u.c. (Vējturbīnas Ālterā un Nēvelē), C‑24/19, EU:C:2020:503, 39. punkts).
37
Attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas Direktīvas 2006/123 1. panta 4. punkts, jānorāda arī, ka Tiesa jau ir nospriedusi – minētā 1. panta 2., 3. un 6. punktā ir ietvertas tiesību normas, kurās ir noteikta tās piemērošanas joma (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2018. gada 13. novembris, Čepelnik, C‑33/17, EU:C:2018:896, 36. punkts, kā arī 2025. gada 10. jūlijs, INTERZERO u.c., C‑254/23, EU:C:2025:569, 90. un 91. punkts).
38
Tādēļ pretēji tam, ko apgalvo Amazon EU, Nīderlandes valdība un Eiropas Komisija, no apstākļa vien, ka šis 4. punkts ietverts minētās direktīvas 1. pantā “Temats [Priekšmets]”, nevis 2. pantā “Piemērošanas joma”, nevar secināt, ka tas neattiecas uz šīs pašas direktīvas piemērojamību.
39
Turklāt jānorāda, ka 2022. gada 7. septembra spriedumā Cilevičs u.c. (C‑391/20, EU:C:2022:638) attiecībā uz valsts tiesisko regulējumu, ar kuru augstskolām tika noteikts pienākums izglītības pakalpojumus par atlīdzību sniegt tikai attiecīgās dalībvalsts oficiālajā valodā, Tiesa lietu, kurā tika taisīts šis spriedums, izskatīja tikai saistībā ar brīvību veikt uzņēmējdarbību, kas nostiprināta LESD 49. pantā, pat ja izglītības sniegšana par atlīdzību ir “saimnieciskā darbība” Direktīvas 2006/123 4. panta 1. punkta izpratnē (spriedums, 2020. gada 6. oktobris, Komisija/Ungārija (Augstākā izglītība), C‑66/18, EU:C:2020:792, 195. punkts).
40
No 2022. gada 7. septembra sprieduma Cilevičs u.c. (C‑391/20, EU:C:2022:638) netieši izriet, ka Tiesa ir uzskatījusi, ka uz šādu tiesisko regulējumu var attiekties šīs direktīvas 1. panta 4. punkts un līdz ar to tas var tikt izslēgts no minētās direktīvas piemērošanas jomas, jo tā saderības ar Savienības tiesībām pārbaude jāveic tikai attiecībā uz primārajām tiesībām.
41
Attiecībā uz Savienības likumdevēja nodomu no Eiropas Parlamenta ziņojuma par Priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par pakalpojumiem iekšējā tirgū (A6‑0409/2005) izriet, ka tagadējā Direktīvas 2006/123 11. apsvēruma, kas attiecas uz tagadējo šīs direktīvas 1. panta 4. punktu, ieviešanas mērķis bija “precizēt [minētās direktīvas] piemērošanas jomu”.
42
No visiem šiem apsvērumiem izriet – lai nodrošinātu mērķi aizsargāt vai veicināt kultūras vai valodu daudzveidību, Savienības likumdevējs ir uzskatījis par lietderīgu noteikt, ka Direktīvas 2006/123 piemērošanas jomā neietilpst pasākumi, ar kuriem tiek īstenots šis mērķis, lai gan saskaņā ar tās 1. panta 4. punkta formulējumu šī izvēle neatbrīvo no pienākuma pārbaudīt, vai šie pasākumi ir saderīgi ar Savienības tiesībām, it īpaši LESD 34. un 56. pantu, uz kuriem attiecas iesniedzējtiesas uzdotais trešais jautājums.
43
Turklāt, ņemot vērā Amazon EU un Komisijas iesniegtos apsvērumus par Direktīvas 2000/31 piemērojamību, jāpiebilst, ka šīs direktīvas 1. panta 6. punktam ir tāds pats juridiskais tvērums kā Direktīvas 2006/123 1. panta 4. punktam, kurš būtībā formulēts identiski. Tādējādi nav jāpārbauda, vai uz pamatlietā aplūkoto valsts pasākumu attiecas Direktīvas 2000/31 2. panta h) punkta ii) apakšpunkta otrais ievilkums vai arī tas ietilpst ar šo direktīvu izveidotajā “koordinētajā jomā”; pietiek vien ar norādi, ka šī direktīva katrā ziņā nav piemērojama valsts pasākumam, kura mērķis ir aizsargāt kultūras vai valodu daudzveidību, kā tas norādīts šī sprieduma iepriekšējā punktā attiecībā uz Direktīvu 2006/123.
44
Līdz ar to, ciktāl pamatlietā aplūkoto valsts pasākumu var uzskatīt par pasākumu, kura mērķis ir saglabāt kultūras daudzveidību, kā to uzskata iesniedzējtiesa, šī pasākuma saderība ar Savienības tiesībām nevar tikt izvērtēta, ņemot vērā nevienu no abām šīm direktīvām.
45
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2006/123 1. panta 4. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to no šīs direktīvas piemērošanas jomas ir izslēgts dalībvalsts pieņemts pasākums, ar kuru kultūras daudzveidības aizsargāšanas vai veicināšanas nolūkā tiek noteikti minimālie tarifi tādu grāmatu piegādei šīs dalībvalsts teritorijā, kuras pircējs neizņem grāmatu mazumtirdzniecības vietā.
Par otro jautājumu
46
Ņemot vērā uz pirmo jautājumu sniegto atbildi, uz otro jautājumu nav jāatbild.
Par trešo jautājumu
47
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LESD 34. un 56. pants jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pieņemts pasākums, ar kuru tiek noteikti minimālie tarifi tādu grāmatu piegādei šīs dalībvalsts teritorijā, kuras pircējs neizņem grāmatu mazumtirdzniecības vietā, jāizvērtē, ņemot vērā tikai LESD 34. pantā garantēto preču aprites brīvību, vai arī tas ir jāizvērtē, ņemot vērā tikai LESD 56. pantā garantēto pakalpojumu sniegšanas brīvību, un vai pirmajā no šiem gadījumiem tas jāuzskata par tādu, kas attiecas uz “pārdošanas veidu”1993. gada 24. novembra sprieduma Keck un Mithouard (C‑267/91 un C‑268/91, EU:C:1993:905) izpratnē.
48
Pirmām kārtām, lai noteiktu, kura pamatbrīvība ir piemērojama pamatlietā, jāņem vērā pamatlietā aplūkotā valsts pasākuma priekšmets (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2004. gada 14. oktobris, Omega, C‑36/02, EU:C:2004:614, 24. un 25. punkts, kā arī 2024. gada 19. decembris, Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft, C‑295/23, EU:C:2024:1037, 50. punkts).
49
Proti, kad valsts pasākums skar gan pakalpojumu sniegšanas brīvību, gan preču brīvu apriti, tas principā jāizvērtē tikai attiecībā uz vienu no šīm divām pamatbrīvībām, ja izrādās, ka attiecīgās lietas apstākļos viena no tām ir faktiski sekundāra attiecībā pret otru un var tikt tai piesaistīta (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1994. gada 24. marts, Schindler, C‑275/92, EU:C:1994:119, 22. punkts, kā arī 2021. gada 11. februāris, Katoen Natie Bulk Terminals un General Services Antwerp, C‑407/19 un C‑471/19, EU:C:2021:107, 84. punkts).
50
Konkrētajā gadījumā pamatlietā aplūkotais valsts pasākums, ar ko noteikti minimālie tarifi tādu grāmatu piegādei, kuras neizņem grāmatu mazumtirdzniecības vietā un par kurām grāmatu mazumtirgotājiem jāizraksta rēķins pircējiem, nereglamentē nedz līgumus, kas noslēgti starp šiem mazumtirgotājiem un piegādes pakalpojumu sniedzējiem, nedz cenas vai nosacījumus, kas šiem pakalpojumu sniedzējiem jāievēro.
51
Savukārt, kā ģenerāladvokāts būtībā norādījis secinājumu 76. un 77. punktā, šis pasākums galu galā ietekmē kopējo cenu, ko pircējs samaksā, lai iegūtu grāmatu. Šī kopējā cena tiek paaugstināta, piemērojot minēto pasākumu, ja grāmata netiek izņemta no grāmatu mazumtirdzniecības vietas, lai gan mazumtirgotājiem ir ļoti ierobežota rīcības brīvība noteikt šīs grāmatas cenu.
52
Līdz ar to, tā kā pamatlietā aplūkotais valsts pasākums it īpaši attiecas uz grāmatu mazumtirgotājiem, ciktāl tas ietekmē grāmatas, proti, preces, kopējo pārdošanas cenu, tas jāizvērtē, ņemot vērā vienīgi preču aprites brīvību.
53
Otrām kārtām, tā kā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai pamatlietā aplūkotais valsts pasākums attiecas uz “pārdošanas veidu”1993. gada 24. novembra sprieduma Keck un Mithouard (C‑267/91 un C‑268/91, EU:C:1993:905) izpratnē, jāatgādina, ka preču brīva aprite ir LESD pamatprincips, kas izpaužas kā LESD 34. pantā noteiktais kvantitatīvo ierobežojumu importam starp dalībvalstīm, kā arī jebkuru pasākumu ar līdzvērtīgu iedarbību aizliegums (spriedums, 2019. gada 18. jūnijs, Austrija/Vācija, C‑591/17, EU:C:2019:504, 119. punkts).
54
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 34. pantā noteiktais pasākumu ar importa kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību aizliegums attiecas uz visiem dalībvalstu pasākumiem, kas var tieši vai netieši, faktiski vai iespējami traucēt Savienības iekšējo tirdzniecību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1974. gada 11. jūlijs, Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82, 5. punkts, un 2025. gada 10. jūlijs, Purefun Group, C‑365/24, EU:C:2025:558, 40. punkts).
55
No 1993. gada 24. novembra sprieduma Keck un Mithouard (C‑267/91 un C‑268/91, EU:C:1993:905) 16. un 17. punkta izriet, ka par tiešu vai netiešu, faktisku vai iespējamu traucējumu tirdzniecībai starp dalībvalstīm nav uzskatāma tādu valsts tiesību normu piemērošana citu dalībvalstu izcelsmes precēm, ar kurām tiek ierobežots vai aizliegts noteikts “tirdzniecības veids”, ja vien šīs valsts tiesību normas ir piemērojamas visiem attiecīgajiem uzņēmējiem, kuri darbību veic valsts teritorijā, un ja tās gan juridiski, gan faktiski vienādi ietekmē vietējo preču un citu dalībvalstu izcelsmes preču tirdzniecību. Proti, ja minētie nosacījumi ir izpildīti, šāda veida tiesiskā regulējuma piemērošana citu dalībvalstu izcelsmes ražojumiem, kuri atbilst attiecīgo valstu noteiktajām prasībām, nav uzskatāma par tādu, kas citu dalībvalstu izcelsmes ražojumiem liedz piekļuvi tirgum vai traucē šo piekļuvi vairāk nekā vietējiem ražojumiem.
56
Turklāt no judikatūras izriet, ka dalībvalsts pieņemtais pasākums – pat ja pasākumam nav nedz mērķa, nedz arī iedarbības radīt nelabvēlīgāku attieksmi pret ražojumiem no citām dalībvalstīm, bet ja tas traucē citu dalībvalstu izcelsmes ražojumu piekļuvi dalībvalsts tirgum, – arī ietilpst jēdzienā “pasākumi ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību” LESD 34. panta izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 10. februāris, Komisija/Itālija, C‑110/05, EU:C:2009:66, 37. punkts).
57
Pirmkārt, no šīs judikatūras izriet, ka jēdziens “pārdošanas veids” attiecas tikai uz valsts tiesību normām, kurās ir reglamentēts veids, kādā preces var tikt tirgotas, un noteikumi par veidu, kādā preces var tikt piegādātas pircējiem, neietilpst šajā jēdzienā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 18. jūnijs, Austrija/Vācija, C‑591/17, EU:C:2019:504, 128. un 129. punkts).
58
Otrkārt, lai gan attiecīgais valsts pasākums ir piemērojams visiem grāmatu mazumtirgotājiem, minimālo tarifu noteikšana ar šādu valsts pasākumu tādu grāmatu piegādei, kuras netiek izņemtas mazumtirdzniecības vietā, it īpaši ietekmē tālpārdošanu, jo tā izraisa to, ka paaugstinās kopējā grāmatas cena, ko pircējs maksā, lai to iegūtu, neizmantojot šādu tirdzniecības vietu. Tādējādi šāda dalībvalsts tiesiskajā regulējumā paredzētā aplikšana ar nodokli var vairāk ietekmēt citu dalībvalstu uzņēmējus, kuriem tālpārdošanā pasūtītās grāmatas nodot minētajās tirdzniecības vietās ir grūtāk nekā pirmās dalībvalsts uzņēmējiem. Līdz ar to šāda aplikšana ar nodokli var vēl vairāk traucēt citu dalībvalstu izcelsmes grāmatu piekļuvi tirgum un tātad ir pasākums ar kvantitatīvam ierobežojumam līdzvērtīgu iedarbību LESD 34. panta izpratnē (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2016. gada 19. oktobris, Deutsche Parkinson Vereinigung, C‑148/15, EU:C:2016:776, 23. punkts).
59
Līdz ar to jāuzskata, ka jēdziens “pārdošanas veids”1993. gada 24. novembra sprieduma Keck un Mithouard (C‑267/91 un C‑268/91, EU:C:1993:905) izpratnē neattiecas uz tādu valsts pasākumu kā pamatlietā aplūkotais.
60
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz trešo jautājumu jāatbild, ka LESD 34. un 56. pants jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pieņemts pasākums, ar kuru tiek noteikti minimālie tarifi tādu grāmatu piegādei šīs dalībvalsts teritorijā, kuras pircējs neizņem grāmatu mazumtirdzniecības vietā, jāizvērtē, ņemot vērā tikai LESD 34. pantā garantēto preču aprites brīvību, un tas nevar tikt uzskatīts par tādu pasākumu, kurš attiecas uz “tirdzniecības veidu”1993. gada 24. novembra sprieduma Keck un Mithouard (C‑267/91 un C‑268/91, EU:C:1993:905) izpratnē.
Par tiesāšanās izdevumiem
61
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū 1. panta 4. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
ar to no šīs direktīvas piemērošanas jomas ir izslēgts dalībvalsts pieņemts pasākums, ar kuru kultūras daudzveidības aizsargāšanas vai veicināšanas nolūkā tiek noteikti minimālie tarifi tādu grāmatu piegādei šīs dalībvalsts teritorijā, kuras pircējs neizņem grāmatu mazumtirdzniecības vietā.
2)
LESD 34. un 56. pants jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pieņemts pasākums, ar kuru tiek noteikti minimālie tarifi tādu grāmatu piegādei šīs dalībvalsts teritorijā, kuras pircējs neizņem grāmatu mazumtirdzniecības vietā, jāizvērtē, ņemot vērā tikai LESD 34. pantā garantēto preču aprites brīvību, un tas nevar tikt uzskatīts par tādu pasākumu, kurš attiecas uz “tirdzniecības veidu”1993. gada 24. novembra sprieduma Keck un Mithouard (C‑267/91 un C‑268/91, EU:C:1993:905) izpratnē.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.