62018CJ0436
TIESAS SPRIEDUMS (desmitā palāta)
2019. gada 29. jūlijā (
*1
)
Apelācija – Dempings – Galīgā antidempinga maksājuma noteikšana attiecībā uz konkrētiem Ķīnas izcelsmes ražojumiem – Īstenošanas regula (ES) 2015/1429 – Regula (EK) Nr. 1225/2009 – 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts – Normālā vērtība – Noteikšana, pamatojoties uz cenu trešajā valstī ar tirgus ekonomiku – Attiecīgas trešās valsts izvēle – Trešās valstis ar tirgus ekonomiku, kurās notiek tāda pati izmeklēšana – Pielāgojumi
Lietā C‑436/18 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2018. gada 2. jūlijā iesniedza
Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd
, Taijuaņa [Taiyuan] (Ķīna), ko pārstāv E. Vermulst un J. Cornelis, advocaten,
prasītāja,
pārējie lietas dalībnieki –
Eiropas Komisija, ko pārstāv J.‑F. Brakeland un A. Demeneix, pārstāvji,
atbildētāja pirmajā instancē,
Eurofer
,
Association Européenne de l’Acier, ASBL
, Luksemburga (Luksemburga), ko pārstāv J. Killick, barrister, un G. Forwood un C. Van Haute, advokāti,
persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē,
TIESA (desmitā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos] (referents), tiesneši E. Juhāss [E. Juhász] un M. Ilešičs [M. Ilešič],
ģenerāladvokāts: Ī. Bots [Y. Bot],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Savā apelācijas sūdzībā Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd. lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 23. aprīļa spriedumu Shanxi Taigang Stainless Steel/Komisija (T‑675/15, nav publicēts, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2018:209), ar ko Vispārējā tiesa noraidīja tās prasību daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2015/1429 (2015. gada 26. augusts), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas un Taivānas izcelsmes plakanu nerūsējošā tērauda auksto velmējumu importam (OV 2015, L 224, 10. lpp.; turpmāk tekstā – “strīdīgā regula”).
Tiesiskais regulējums
2
Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 2009, L 343, 51. lpp., un labojums OV 2010, L 7, 22. lpp.; turpmāk tekstā – “pamatregula”), 2. panta “Dempinga konstatēšana” 7. un 10. punktā ir paredzēts:
“7.
a)
importējot preces no valstīm, kuras nav tirgus ekonomikas valstis, parasto vērtību nosaka, pamatojoties uz cenu vai salikto vērtību kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku vai pamatojoties uz cenu, importējot preces no šīs trešās valsts uz citām valstīm, ietverot Kopienu, vai, ja tas nav iespējams, izmantojot jebkuru citu pieņemamu pamatojumu, ietverot cenu, kāda Kopienā ir faktiski samaksāta vai maksājama par līdzīgu preci, un kuru nepieciešamības gadījumā attiecīgi koriģē, ietverot pieņemamu peļņas procentu.
Attiecīgu trešo valsti ar tirgus ekonomiku izvēlas saprātīgā veidā, jo īpaši ņemot vērā to visu drošo informāciju, kas ir pieejama izvēles izdarīšanas laikā. Tāpat ņem vērā arī termiņus; attiecīgā gadījumā izmanto trešo valsti ar tirgus ekonomiku, kurā veic tādu pašu izmeklēšanu.
[..]
b)
veicot antidempinga izmeklēšanu attiecībā uz importu no [..], kā arī no tādām valstīm bez tirgus ekonomikas, kas ir [Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO)] dalībvalstis, līdz ar izmeklēšanas sākšanas dienu normālo vērtību nosaka atbilstīgi 1. līdz 6. punktam, ja, pamatojoties uz pienācīgi argumentētiem iesniegumiem, ko iesniedz viens vai vairāki izmeklēšanai pakļauti ražotāji, un saskaņā ar c) apakšpunktā minētiem kritērijiem un procedūrām iespējams pierādīt, ka konkrētie ražotāji attiecībā uz līdzīgu produktu ražošanu un pārdošanu darbojas gandrīz pilnīgas tirgus ekonomikas apstākļos. Ja to nav iespējams veikt, tad piemēro a) apakšpunktā paredzētos noteikumus.
[..]
10.   Eksporta cenu un normālo vērtību salīdzina taisnīgi. Šo salīdzināšanu veic, izmantojot vienādus tirdzniecības līmeņus un izvēloties laika ziņā pēc iespējas tuvākus pārdošanas apjomus, kā arī pienācīgu uzmanību pievēršot citām atšķirībām, kas ietekmē cenu salīdzināmību. Ja normālā vērtība un eksporta cena nav salīdzināmas tādā formā, kādas tās ir noteiktas, katrā konkrētā gadījumā pēc būtības izdara pielāgojumus, ņemot vērā faktorus, par kuriem apgalvo (un kuri norāda), ka tie ietekmē cenas un līdz ar to cenu salīdzināmību. [..]”
Tiesvedības priekšvēsture
3
Prasītāja ir Ķīnā reģistrēta sabiedrība, kas galvenokārt darbojas plakano tērauda ražojumu, konkrēti, plakanu nerūsējošā tērauda auksto velmējumu, ražošanas un izplatīšanas tirgū.
4
Pēc tam, kad 2014. gada 13. maijāEurofer, Association européenne de l’acier, ASBL (turpmāk tekstā – “Eurofer”) iesniedza sūdzību, Eiropas Komisija 2014. gada 26. jūnijā publicēja Paziņojumu par antidempinga procedūras sākšanu attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas un Taivānas izcelsmes plakanu nerūsējošā tērauda velmējumu importu (OV 2014, C 196, 9. lpp.).
5
Izmeklēšana attiecībā uz dempingu un Savienības ražošanas nozarei nodarīto kaitējumu attiecās uz laikposmu no 2013. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim. Kaitējuma novērtēšanai būtisko tendenču pārbaude aptvēra laikposmu no 2010. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim.
6
Lai noteiktu dempinga un kaitējuma esamību, paziņojumā par procedūras sākšanu bija paredzēta Ķīnas un Taivānas ražotāju eksportētāju, kā arī Savienības ražotāju atlase. Prasītāja tika izvēlēta izlasē, kurā bija ietverti četri ražotāji eksportētāji no Ķīnas un kura tika izveidota izmeklēšanas ietvaros.
7
Paziņojumā par procedūras sākšanu Komisija informēja ieinteresētās personas, ka tā plāno izvēlēties ASV par attiecīgo valsti ar tirgus ekonomiku (turpmāk tekstā – “analogā valsts”) pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta izpratnē. Tā aicināja ieinteresētās personas iesniegt savus apsvērumus šajā ziņā, norādot tām, ka saskaņā ar tai pieejamo informāciju, citas valstis ar tirgus ekonomiku, kuras iespējams ņemt vērā, izvēloties analogo valsti, ir Indijas Republika, Dienvidāfrikas Republika, Korejas Republika un Taivāna.
8
Prasītāja neiesniedza pieprasījumu, lai iegūtu sabiedrības, kas darbojas tirgus ekonomikas režīmā, statusu (turpmāk tekstā – “STE”) saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunktu. 2014. gada 6. jūlijā tā iesniedza savus apsvērumus par analogās valsts izvēli, uzskatīdama, ka Amerikas Savienotās Valstis nav atbilstoša izvēle, un ierosinot ietvert Taivānu. 2015. gada 13. februārī prasītāju pēc tās lūguma uzklausīja Komisija.
9
2015. gada 24. martā minētā iestāde pieņēma Īstenošanas regulu (ES) 2015/501, ar ko nosaka pagaidu antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas un Taivānas izcelsmes plakanu nerūsējošā tērauda auksto velmējumu importam (OV 2015, L 79, 23. lpp.). Ar šo regulu uz sešiem mēnešiem, sākot no 2015. gada 26. marta, tika noteikts pagaidu antidempinga maksājums 24,3 % apmērā attiecīgo ražojumu eksportam uz Savienību, ko īsteno prasītāja.
10
Pēc vairākkārtējas informācijas apmaiņas ar prasītāju, kuras laikā tā atkārtoti pauda savus iebildumus par Amerikas Savienoto Valstu, nevis Taivānas izvēlēšanos par analogo valsti, Komisija 2015. gada 26. augustā pieņēma strīdīgo regulu, ar kuru tika grozīta Īstenošanas regula 2015/501, un noteica antidempinga maksājumu 24,4 % apmērā prasītājas ražoto ražojumu importam Savienībā.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
11
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2015. gada 20. novembrī, prasītāja cēla prasību, lūdzot daļēji atcelt strīdīgo regulu.
12
Ar 2016. gada 19. jūlija rīkojumu Vispārējās tiesas pirmās palātas priekšsēdētājs atļāva Eurofer iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam.
13
Prasības pamatošanai prasītāja izvirzīja trīs pamatus. Ar pirmo pamatu, kas ietvēra divas daļas un ar ko tika apgalvots, ka esot pārkāpts pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts, prasītāja norādīja, galvenokārt, ka Komisija, izvēloties Amerikas Savienotās Valstis, nevis Taivānu kā analogo valsti, nav ievērojusi šo tiesību normu un, pakārtoti, ka Komisija, nosakot normālo vērtību šīs normas piemērošanas laikā, nav veikusi attiecīgos nepieciešamos pielāgojumus, ievērojot atšķirības, kuras piemīt ražošanas procesam un izejvielu pieejamībai. Ar otro pamatu prasītāja apgalvoja, ka Komisija, atsakoties veikt nepieciešamos pielāgojumus, kas saistīti ar viena no Amerikas Savienoto Valstu ražotāja eksportētāja iekšējā transporta izmaksām, esot pārkāpusi minētās regulas 2. panta 10. punktu. Ar trešo pamatu, kas ietvēra divas daļas, prasītāja apgalvoja, ka Komisija, pirmkārt, neizvērtējot cēloņsakarību starp Ķīnas un Taivānas izcelsmes importētajiem ražojumiem un to ietekmi uz Savienības ražošanas nozari un, otrkārt, saistot šos importētos ražojumus ar attiecīgajai nozarei nodarīto kaitējumu, esot pārkāpusi minētās regulas 3. panta 2., 6. un 7. punktu.
14
Vispārējā tiesa ar apstrīdēto lēmumu noraidīja katru no šiem pamatiem un līdz ar to prasību kopumā.
Lietas dalībnieku prasījumi Tiesai
15
Prasītājas prasījumi Tiesai galvenokārt ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
atcelt strīdīgo regulu, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt šīs apelācijas tiesvedības, kā arī pirmās instances tiesvedības tiesāšanās izdevumus.
16
Pakārtoti prasītāja lūdz Tiesai nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai un lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.
17
Komisija un Eurofer lūdz Tiesu apelācijas sūdzību noraidīt un piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
18
Apelācijas sūdzības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus, kas saistīti ar kļūdainu pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta interpretāciju.
Par pirmo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
19
Ar savu pirmo pamatu prasītāja apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 34.–37. punktā esot pieļāvusi kļūdu pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas otrā teikuma interpretācijā attiecībā uz analogās valsts izvēli.
20
Lai pamatotu minēto pamatu, prasītāja apgalvo, ka no minētās tiesību normas formulējuma, kurā noteikts, ka “attiecīgajā gadījumā, izmanto trešo valsti ar tirgus ekonomiku, kurā veic tādu pašu izmeklēšanu”, skaidri izriet, ka Komisijai ir pienākums par analogo valsti izvēlēties tādu valsti, uz kuru attiecas tāda pati antidempinga izmeklēšana, ja šāda valsts pastāv, ar vienīgo izņēmumu, kas izteikts ar vārdiem “attiecīgajā gadījumā”, kas ir gadījums, kurā šī valsts nav piemērotā valsts. Šajā pēdējā minētajā gadījumā Komisijai nāktos konstatēt, ka minētā valsts nav attiecīgā valsts, un paskaidrot tā iemeslus. Turpretī no minētās tiesību normas neizrietot, ka, lai tiktu izmantota par analogu valsti, valstij, kurā notiek tāda pati izmeklēšana, noteikti jābūt valstij, kura ir “piemērotākā”, ja ir iespējami citi risinājumi.
21
Vispārējā tiesa tomēr esot izmantojusi šādu interpretāciju, pārsūdzētā sprieduma 37. punktā secinot, ka Komisija pamatoti ir īstenojusi salīdzinošo analīzi starp Amerikas Savienotajām Valstīm un Taivānu, lai noteiktu no šīm divām piemērotāko analogo valsti, kaut gan Taivānā notiek tāda pati izmeklēšana kā Ķīnas Tautas Republikā, pretēji Amerikas Savienotajām Valstīm.
22
Būtībā, uzskatot, ka tad, ja ir iespējami citi risinājumi, trešā valsts ar tirgus ekonomiku, kurā tiek veikta tādu pati izmeklēšana, ir izmantojama, ja tā ir piemērotākā valsts, Vispārējā tiesa, pirmkārt, pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas otrajā teikumā esot ieviesusi papildu nosacījumu, kura nebija šīs tiesību normas formulējumā, un minētais, kā tas izriet no Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) apelācijas institūcijas 2016. gada 6. oktobra ziņojuma lietā “Eiropas Savienība – Antidempinga pasākumi attiecībā uz Argentīnas izcelsmes biodīzeļdegvielu” (WT/DS 473/AB/R, 6.30. punkts), neesot juridiski pieņemams. Otrkārt, Vispārējās tiesas izmantotā interpretācija laupītu konkrētajai tiesību normai tās jēgu, atņemot priekšmetu juridiskajam pienākumam, kas tajā ir paredzēts, proti, attiecīgajā gadījumā izmantot valsti, kurā notiek tāda pati izmeklēšana. Pienākums izmantot piemērotāko analogo valsti izrietot jau no pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas pirmā teikuma, un tādējādi nevarot uzskatīt, ka šīs daļas otrajā teikumā šis pats pienākums ir vienīgi atkārtots.
23
Turklāt prasītāja apgalvo, ka 1991. gada 22. oktobra spriedums Nölle (C‑16/90, EU:C:1991:402), 2012. gada 22. marta spriedums GLS (C‑338/10, EU:C:2012:158, 29. punkts) un 2015. gada 10. septembra spriedums Fliesen-Zentrum Deutschland (C‑687/13, EU:C:2015:573), kas citēti pārsūdzētā sprieduma 30.–33. punktā, attiecās uz situācijām, kad nepastāvēja trešā valsts ar tirgus ekonomiku, kurā tiek veikta tāda pati izmeklēšana. Tādējādi šie spriedumi varot būt nozīmīgi, tikai lai interpretētu pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas pirmo teikumu, kurā noteikts, ka jāizvēlas analoga valsts, ja nepastāv trešā valsts ar tirgus ekonomiku, kurā tiek veikta tāda pati izmeklēšana, nevis lai interpretētu šīs daļas otro teikumu.
24
Visbeidzot prasītāja būtībā norāda, ka – pretēji tam, kā lēmusi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 37. punktā, – pienākuma par analogo valsti izvēlēties valsti, kurā tiek veikta tāda pati izmeklēšana, ievērošana nerada draudus, ka varētu netikt izpildīts Savienības iestādēm noteiktais pienākums censties atrast analogu valsti, kur līdzīga ražojuma cena veidojas cik vien iespējams ar ražojuma eksportētājvalsti salīdzināmos apstākļos. Proti, saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas otro teikumu, konkrētāk, piemērojot frāzi “attiecīgajā gadījumā”, trešā valsts, kurā tiek veikta tāda pati izmeklēšana, nevar tikt uzskatīta par analogu valsti, ja tā nav piemērota, kā tas ir gadījumā, ja cenas tajā nav veidojušās cik vien iespējams ar eksportētājvalsti salīdzināmos apstākļos.
25
Attiecībā uz Vispārējās tiesas iespējami pieļautās kļūdas tiesību piemērošanā sekām prasītāja būtībā apgalvo, ka fakti ir pietiekami skaidri, lai ļautu Tiesai pašai taisīt galīgo spriedumu konkrētajā lietā. Neesot apstrīdēts, ka attiecīgajā gadījumā pastāv trešā valsts ar tirgus ekonomiku, kurā tiek veikta tāda pati izmeklēšana, proti, Taivāna. Komisija nevienā brīdī neesot apgalvojusi, ka šī valsts nav piemērota. Tā tikai esot apgalvojusi, ka Amerikas Savienotās Valstis būtu piemērotāka izvēle. Līdz ar to Komisijai juridiski esot pienākums izmantot Taivānu kā analogo valsti un šī pienākuma neievērošanai būtu jābūt par pamatu strīdīgās regulas atcelšanai.
26
Komisija uzskata, ka pirmais pamats ir jānoraida kā nepamatots un katrā ziņā kā neefektīvs. Eurofer, kas apšauba šī pamata pieņemamību, ciktāl tas atbilstot iebildumam, kurš nebija ietverts prasības pieteikumā pirmajā instancē un netika iesniegts līdz pat replikas raksta iesniegšanas posmam Vispārējā tiesā, uzskata arī, ka minētais pamats katrā ziņā ir jānoraida kā neefektīvs un nepamatots.
Tiesas vērtējums
27
Nepastāvot vajadzībai lemt par pirmā pamata pieņemamību, tas katrā ziņā ir jānoraida kā nepamatots.
28
Šajā nolūkā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta pirmo daļu, ja preces tiek importētas no valstīm, kuras nav tirgus ekonomikas valstis, atkāpjoties no šīs regulas 2. panta 1.–6. punktā paredzētajiem noteikumiem, normālā vērtība principā tiek noteikta, pamatojoties uz cenu vai salikto vērtību kādā trešajā valstī ar tirgus ekonomiku, t.i., saskaņā ar analogās valsts metodi (spriedumi, 2015. gada 10. septembris, Fliesen-Zentrum Deutschland, C‑687/13, EU:C:2015:573, 48. punkts, un 2018. gada 28. februāris, Komisija/Xinyi PV Products(Anhui)Holdings, C‑301/16 P, EU:C:2018:132, 64. punkts). Minētās regulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas pirmajā teikumā ir noteikts, ka analogā valsts ir jāizvēlas saprātīgi, it īpaši ņemot vērā visu to drošo informāciju, kas ir pieejama izvēles izdarīšanas laikā, bet otrajā teikumā – ka attiecīgajā gadījumā ir jāizmanto trešā valsts ar tirgus ekonomiku, kurā tiek veikta tāda pati izmeklēšana.
29
Prasītājas izvirzītie argumenti pirmā pamata atbalstam ir balstīti uz izolētu minētā pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas otrā teikuma interpretāciju. Kā būtībā apgalvo Komisija, šis otrais teikums ir jālasa šīs daļas pirmā teikuma gaismā, kā interpretēts Tiesas judikatūrā, kur pirmais teikums, pretēji tam, ko, šķiet, apgalvo prasītāja, ir būtisks, tostarp, ja pastāv trešā valsts ar tirgus ekonomiku, kurā tiek veikta tāda pati izmeklēšana.
30
Šajā ziņā no šīs judikatūras izriet, pirmkārt, ka analogās valsts izvēle ir daļa no Savienības iestādēm kopējās tirdzniecības politikas jomā piešķirtās plašās rīcības brīvības pārbaudāmo ekonomisko un politisko situāciju sarežģītības dēļ (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1991. gada 22. oktobris, Nölle, C‑16/90, EU:C:1991:402, 11. punkts; 1997. gada 29. maijs, Rotexchemie, C‑26/96, EU:C:1997:261, 10. punkts, un 2015. gada 10. septembris, Fliesen-Zentrum Deutschland, C‑687/13, EU:C:2015:573, 44. punkts).
31
Otrkārt, no minētās judikatūras izriet, ka analogā valsts ir jāizvēlas saprātīgi, it īpaši ņemot vērā visu to drošo informāciju, kas ir pieejama izvēles izdarīšanas brīdī, un Savienības tiesām ir jānodrošina, lai kompetentās Savienības iestādes neignorētu būtiskus elementus, nosakot izvēlētās valsts piemēroto raksturu, un lai lietas materiāli tiktu pārbaudīti ar visu pienācīgo rūpību, lai varētu uzskatīt, ka normālā vērtība ir noteikta pienācīgi, nevis nesaprātīgi. Šajā nolūkā minētajām iestādēm ir pienākums, ņemot vērā visas iespējamās alternatīvas, mēģināt atrast kādu trešo valsti, kurā līdzīga produkta cena veidojas cik vien iespējams ar produkta eksportētājvalsti salīdzināmos apstākļos, ja vien tā ir valsts ar tirgus ekonomiku (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 22. marts, GLS, C‑338/10, EU:C:2012:158, 21. un 22. punkts, kā arī 2015. gada 10. septembris, Fliesen-Zentrum Deutschland, C‑687/13, EU:C:2015:573, 49. un 51. punkts).
32
Tādējādi no pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas izriet, ka tad, ja ir paredzama vairāku valstu izvēle, ņemot vērā pieejamo drošo informāciju, kompetentā iestāde īsteno salīdzinošo šo dažādo valstu analīzi un izvēlas to, kurā attiecīgajam ražojumam līdzīga ražojuma cena veidojas cik vien iespējams ar eksportētājvalsti salīdzināmos apstākļos. Lūkojoties no šīs perspektīvas, – pretēji tam, ko būtībā apgalvo prasītāja, – minētās daļas otrais teikums neizslēdz iespēju, ka šī iestāde īsteno salīdzinošo analīzi, tostarp ja pastāv trešā valsts ar tirgus ekonomiku, kurā tiek veikta tāda pati izmeklēšana, un, pamatojoties uz to, izvēlas piemērotāko valsti, īstenojot savu rīcības brīvību, kas tai piemīt saskaņā ar šī sprieduma 31. punktā minēto judikatūru.
33
Tādējādi no pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas otrā teikuma izriet, ka tad, ja pastāv trešā valsts ar tirgus ekonomiku, kurā tiek veikta tāda pati izmeklēšana, kompetentajai iestādei tas ir pienācīgi jāņem vērā starp esošajām izvēles iespējām un ar visu nepieciešamo rūpību jāizvērtē, vai konkrētā valsts ir piemērota izvēle. Taču šajā lietā, lai gan prasītāja norāda, ka Komisija nav apgalvojusi, ka Taivāna nav piemērota izvēle, tā neapstrīd konstatējumu, ko Vispārējā tiesa būtībā izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 34. un 35. punktā, atbilstoši kuram Komisija šajā gadījumā ir izvērtējusi šīs valsts stāvokli starp esošajām izvēles iespējām.
34
No iepriekšminētā izriet, ka Komisijai, kā Vispārējā tiesa pamatoti ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 37. punktā un pretēji prasītājas apgalvotajam, nebija pienākuma izmantot Taivānu kā piemēroto analogo valsti tikai tāpēc, ka tā bija trešā valsts ar tirgus ekonomiku, kurā tiek veikta tāda pati izmeklēšana kā Ķīnā, – tas būtu kavējis šo iestādi ņemt vērā citus iespējamos variantus un īstenot salīdzinošu analīzi starp šo valsti un attiecīgajiem citiem variantiem, kuru starpā šajā gadījumā bija Amerikas Savienotās Valstis, lai noteiktu, kura no minētajām divām ir piemērotākā valsts. Ar jebkādu pretēju interpretāciju netiktu ievērota ne tikai rīcības brīvība, kas piemīt šai iestādei, izvēloties analogo valsti, bet arī, kā to pareizi norādījusi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 37. punktā, attiecīgās iestādes pienākums, kas minēts šī sprieduma 32. punktā, mēģināt atrast, ņemot vērā esošās alternatīvas, trešo valsti ar tirgus ekonomiku, kurā līdzīga produkta cena veidojas cik vien iespējams ar produkta eksportētājvalsti salīdzināmos apstākļos.
35
Šo secinājumu apstiprina Padomes Regulas (EK) Nr. 3283/94 (1994. gada 22. decembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1994, L 349, 1. lpp.), ar ko Savienības antidempinga jomas pamatnoteikumos tika ieviesta prasība, kas ietverta pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas otrajā teikumā, rašanās vēstures analīze. Proti, Komisijas priekšlikuma Regulas Nr. 3283/94 pieņemšanai (COM(1994) 414, galīgā redakcija) pamatojumā attiecībā uz šo normu, kuras galīgais formulējums, ko pieņēmis Savienības likumdevējs, ir identisks tam, ko ierosināja Komisija, ir norādīts, ka analogās valsts izvēlē priekšroka “var” tikt dota valstij, kurā tiek veikta tāda pati izmeklēšana, ar nosacījumu, ka tā atbilst saprātīgiem pamatkritērijiem, bet tas nozīmē pienākuma izvēlēties šo valsti neesamību.
36
Pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas otrā teikuma interpretācija, kas ietverta šī sprieduma 32.–34. punktā, neizraisa nedz to, ka šim otrajam teikumam tiek pievienots nosacījums, kas tajā nav ietverts, nedz arī atņem minētajam teikumam lietderīgo iedarbību, bet gan nozīmē visa šīs regulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas aplūkošanu kopumā.
37
No tā izriet, ka, ciktāl Vispārējā tiesa pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas otrajam teikumam nav pievienojusi nevienu nosacījumu, ir jānoraida arī prasītājas arguments, ar ko tiek apgalvots, ka no PTO apelācijas institūcijas 2016. gada 6. oktobra ziņojuma lietā “Eiropas Savienība – Antidempinga pasākumi attiecībā uz Argentīnas izcelsmes biodīzeļdegvielu” (WT/DS 473/AB/R), kas attiecas uz Nolīguma par 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (GATT) VI panta īstenošanu (OV 1994, L 336, 103. lpp.), kurš ir ietverts Līguma par PTO izveidošanu 1.A pielikumā (OV 1994, L 336, 3. lpp.), 2.2.1.1. panta interpretāciju, izriet, ka nav juridiski pieņemami pievienot nosacījumu, kas nav ietverts pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta otrās daļas otrajā teikumā.
38
No iepriekš minētā izriet, ka pirmais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
39
Ar savu otro pamatu prasītāja apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 60.–65. punktā norādot, ka nedrīkst veikt pielāgojumus, ņemot vērā Ķīnā konstatētās atšķirības ražošanas procesā un izejvielu pieejamībā, nosakot normālo vērtību šīs normas piemērošanas laikā, ir kļūdaini interpretējusi pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu.
40
Risinājums, ko Vispārējā tiesa izvēlējusies šajā spriedumā, nozīmētu principā izslēgt iespēju ražotājiem eksportētājiem no valstīm bez tirgus ekonomikas, kuri neatbilst nosacījumiem, lai saņemtu STE statusu, pieprasīt normālās vērtības saistībā ar šīm atšķirībām saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu, lai gan, piemērojot 2012. gada 10. oktobra spriedumu Shanghai Biaowu High-Tensile Fastener un Shanghai Prime Machinery/Padome (T‑170/09, nav publicēts, EU:T:2012:531, 123. punkts), kā arī 2015. gada 29. aprīļa spriedumu Changshu City Standard Parts Factory un Ningbo Jinding Fastener/Padome (T‑558/12 un T‑559/12, nav publicēts, EU:T:2015:237, 110. punkts), šiem ražotājiem eksportētājiem jau ir liegta iespēja lūgt īstenot pielāgojumus, ņemot vērā šīs atšķirības, pamatojoties uz minētās regulas 2. panta 10. punktu.
41
Šāds risinājums, kas būtībā atņem minētajiem ražotājiem eksportētājiem tiesības lūgt pielāgojumus, būtu pretrunā Nolīguma par 1994. gada Vispārējās vienošanās par tirdzniecību un tarifiem VI panta īstenošanu 2.4. pantam, kas atbilst pamatregulas 2. panta 10. punktam un ar ko tiek paredzēts pienākums īstenot taisnīgu salīdzinājumu starp eksportēšanas cenu un normālo vērtību, kā arī īstenot pielāgojumus, ņemot vērā cenu salīdzināmību ietekmējošās atšķirības. Savā 2016. gada 18. janvāra ziņojumā lietā “Eiropas Kopienas – Galīgie antidempinga pasākumi konkrētiem dzelzs un tērauda savienotājelementiem no Ķīnas” (WT/DS 397/AB/RW, 5.207. un 5.215. punkts) PTO apelācijas institūcija skaidri esot norādījusi, ka šis pienākums attiecas uz visām antidempinga izmeklēšanām, tostarp tad, ja normālā vērtība tiek noteikta, pamatojoties uz analogas valsts metodi.
42
Turklāt – pretēji tam, ko lēmusi Vispārējā tiesa, – tam, ka prasītāja nav iesniegusi pieprasījumu, lai iegūtu STE statusu, neesot nozīmes, lai noteiktu, vai pielāgojumu prasība saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu ir pamatota.
43
Turklāt, lai arī 2015. gada 10. septembra spriedumā lietā Fliesen-Zentrum Deutschland (C‑687/13, EU:C:2015:573, 48. punkts), ko Vispārējā tiesa citējusi pārsūdzētā sprieduma 60. punktā, Tiesa atzina, ka pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta mērķis ir novērst to, ka tiek ņemtas vērā cenas un izmaksas valstīs, kurās nav tirgus ekonomikas, ciktāl šie parametri nav parastais tirgū darbojošos spēku rezultāts, tā tomēr nelēma par to, vai ir iespējams veikt šos pielāgojumus, ņemot vērā faktorus, kas ir šādu spēku rezultāts, piemēram, atšķirības dabas resursu salīdzinošo priekšrocību dēļ. Šāda iespēja neesot noraidīta arī 2015. gada 29. aprīļa spriedumā Changshu City Standard Parts Factory un Ningbo Jinding Fastener/Padome (T‑558/12 un T‑559/12, nav publicēts, EU:T:2015:237, 110. punkts), kas citēts pārsūdzētā sprieduma 61. punktā.
44
Kaut arī prasītāja neapgalvo, ka pielāgojumi bija jāveic, lai neitralizētu izkropļojumus, kas konstatēti valstī bez tirgus ekonomikas, tā tomēr apgalvo, ka tas neizslēdz iespēju veikt pielāgojumus saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu vai 2. panta 10. punktu, ievērojot cenu salīdzināmību ietekmējošās atšķirības, kas ir minēto spēku rezultāts, citiem vārdiem sakot, kuras nav izraisījuši izkropļojumi.
45
Šajā ziņā savā 2016. gada 18. janvāra ziņojumā lietā “Eiropas Kopienas – Galīgie antidempinga pasākumi konkrētiem dzelzs un tērauda savienotājelementiem no Ķīnas” (WT/DS 397/AB/RW, 5.207. un 5.236. punkts) PTO apelācijas institūcija esot precizējusi, ka, lai arī izmeklēšanas iestādei nav jāīsteno pielāgojumi, ņemot vērā atšķirības starp izmaksām, kas rodas ražotājiem no valstīm bez tirgus ekonomikas, un izmaksām, kas rodas analogas valsts ražotājiem, jo tas šai iestādei liktu normālajā vērtībā atkārtoti iekļaut neatbilstošas pirmās minētās valsts izmaksas, minētajai iestādei tomēr ir jānosaka, vai pieprasītajam pielāgojumam būs šāda iedarbība vai nebūs.
46
Principā, izslēdzot iespēju īstenot šos pielāgojumus, ievērojot atšķirības izejvielu pieejamībā un ražošanas procesā, lai gan tai būtu bijis jāpārbauda, vai šāda pielāgojuma pieļaušana radītu to, ka tiktu atkārtoti iekļautas neatbilstošas izmaksas, un/vai citi šī pielāgojuma pieņemšanas nosacījumi ir iestājušies, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu.
47
Komisija un Eurofer uzskata, ka otrais pamats ir jānoraida kā nepamatots un, saskaņā ar Eurofer teikto, kā tāds, kurš katrā ziņā nav efektīvs.
Tiesas vērtējums
48
Ar savu otro pamatu prasītāja apgalvo, ka Vispārējā tiesa, nosakot normālo vērtību saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu, principā izslēgdama iespēju īstenot pielāgojumus, ievērojot Ķīnā konstatētās atšķirības ražošanas procesā un izejvielu pieejamībā, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
49
Šajā ziņā no prasītājas izvirzītās argumentācijas šī pamata ietvaros būtībā izriet, ka tā atzīst, kā Vispārējā tiesa ir lēmusi pārsūdzētā sprieduma 62. punktā, ka no Komisijas nevar tikt pieprasīts, lai tā īstenotu pielāgojumus attiecībā uz faktoriem, ko ietekmē parametri, kas nav tirgus spēku radīti. Tomēr prasītāja apgalvo, ka būtu jāvar īstenot pielāgojumus, ievērojot atšķirības, kas radušās minēto spēku ietekmē, un būtībā piebilst, ka Vispārējai tiesai bija jāpārbauda, vai lūgto pielāgojumu pieņemšana izraisītu to, ka normālajā vērtībā atkārtoti tiktu iekļautas neatbilstošas izmaksas, proti, vai šo pielāgojumu sekas būtu tādas, ka attiecīgajā vērtībā atkārtoti tiktu iekļautas izmaksas, ko ietekmē parametri, kas nav minēto spēku radīti, bet to Vispārējā tiesa neesot izdarījusi.
50
Šajā ziņā tomēr ir jānorāda, ka, lai pārsūdzētā sprieduma 64. punktā secinātu, ka izskatāmajā gadījumā normālās vērtības aprēķināšanā nevar tikt īstenoti pielāgojumi, ievērojot Ķīnā konstatētās atšķirības ražošanas procesā un izejvielu pieejamībā, saskaņā ar pamartegulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu, Vispārējā tiesa šī sprieduma 63. punktā ir secinājusi, ka, tā kā Ķīna faktisko apstākļu norises laikā netika uzskatīta par valsti ar tirgus ekonomiku un prasītāja nebija iesniegusi prasību, lai saņemtu STE statusu, nekas nenorādīja uz to, ka niķeļa piegādi vai ražošanas procesu uzņēmumā, kas darbojas apstākļos, kuri nav tirgus ekonomikas apstākļi, neietekmē parametri, kas nerodas tirgus spēku darbības rezultātā.
51
Tomēr, kā ir norādījusi Eurofer, prasītāja, kas būtībā atsaucas uz iespēju īstenot pielāgojumus, ievērojot faktorus, kas rodas tirgus spēku darbības rezultātā, skaidri neapstrīd faktisko konstatējumu, ko pārsūdzētā sprieduma 63. punktā norādījusi Vispārējā tiesa, saskaņā ar ko būtībā neesot šķitis, ka lūgtie pielāgojumi attiecas uz minētajiem faktoriem. Prasītāja arī neapgalvo, a fortiori, ka šis secinājums būtu sagrozīts.
52
Tādējādi, nepastāvot vajadzībai lemt par prasītājas šī pamata ietvaros izvirzīto argumentu pamatotību, tās argumentācija ir jānoraida kā neefektīva. Līdz ar to otrais pamats ir jānoraida.
53
Tādēļ apelācijas sūdzība kopumā ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
54
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
55
Atbilstoši šī reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā saskaņā ar minētā reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
56
Tā kā Shanxi Taigang Stainless Steel spriedums ir nelabvēlīgs un tā kā Komisija un Eurofer ir prasījušas piespriest tai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tai ir jāpiespriež atlīdzināt šīs apelācijas tiesvedības izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:
1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.
2)
Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.