62023CJ0097
TIESAS SPRIEDUMS (virspalāta)
2026. gada 10. februārī (
*1
)
Apelācija – Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula (ES) 2016/679 – 63. pants – Konsekvences mehānisms – 65. pants – Strīdu risināšana Eiropas Datu aizsardzības kolēģijā – Saistošs lēmums – Atcelšanas prasība – LESD 263. panta pirmā daļa – Apstrīdams akts – LESD 263. panta ceturtā daļa – Nosacījums, ka pasākumam, par kuru prasītājs ceļ prasību, šis prasītājs jāskar tieši
Lietā C‑97/23 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2023. gada 17. februārī iesniegusi
WhatsApp Ireland Ltd
, ar juridisko adresi Dublinā (Īrija), ko pārstāv E. Egan McGrath, SC, C. Geoghegan, SC, D. McGrath, SC, P. Sreenan, SC, B. Johnston, C. Monaghan, P. Nolan, solicitors, H.‑G. Kamann, Rechtsanwalt, F. Louis un A. Vallery, avocats,
apelācijas sūdzības iesniedzēja,
otra lietas dalībniece –
Eiropas Datu aizsardzības kolēģija, ko pārstāv C. Foglia, M. Gufflet, G. Le Grand un I. Vereecken, pārstāvji, kuriem palīdz G. Haumont, E. de Lophem, P. Vernet, avocats, un G. Ryelandt, advocaat,
atbildētāja pirmajā instancē,
ko atbalsta
Vācijas Federatīvā Republika, ko sākotnēji pārstāvēja J. Möller un P.‑L. Krüger, vēlāk – J. Möller, pārstāvji,
persona, kas iestājusies apelācijas tiesvedībā,
TIESA (virspalāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz] (referents), palātu priekšsēdētāji K. Jirimēe [K. Jürimäe], K. Likurgs [C. Lycourgos], I. Jarukaitis [I. Jarukaitis], I. Ziemele, O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei] un M. Kondinanci [M. Condinanzi], tiesneši S. Rodins [S. Rodin], J. Regans [E. Regan], N. Pisarra [N. Piçarra], A. Kumins [A. Kumin], N. Jēskinens [N. Jääskinen], B. Smulderss [B. Smulders] un N. Fengers [N. Fenger],
ģenerāladvokāte: T. Čapeta [T. Ćapeta],
sekretāre: A. Lamote [A. Lamote], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 26. novembra tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2025. gada 27. marta tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar apelācijas sūdzību WhatsApp Ireland Ltd (turpmāk tekstā – “WhatsApp”) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 7. decembra rīkojumu WhatsApp Ireland/Eiropas Datu aizsardzības kolēģija (T‑709/21, turpmāk tekstā – pārsūdzētais rīkojums, EU:T:2022:783), ar kuru kā nepieņemamu tā noraidīja WhatsApp Ireland prasību atcelt saistošo Eiropas Datu aizsardzības kolēģijas (turpmāk tekstā – “kolēģija”) 2021. gada 28. jūlija Lēmumu 1/2021 par strīdu starp attiecīgajām jeb ieinteresētajām uzraudzības iestādēm, kas radies Data Protection Commission (Datu aizsardzības komisija, Īrija; turpmāk tekstā – “Īrijas uzraudzības iestāde”) sagatavotā lēmuma projekta dēļ attiecībā uz WhatsApp (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).
Atbilstošās tiesību normas
2
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.; labojums – OV 2018, L 127, 2. lpp., turpmāk tekstā – “VDAR”) 10. un 143. apsvērumā teikts:
“(10)
Lai nodrošinātu konsekventu un augsta līmeņa aizsardzību fiziskām personām un novērstu šķēršļus personu datu apritei [Eiropas] Savienībā, fiziskas personas tiesību un brīvību aizsardzības līmenim attiecībā uz šādu datu apstrādi visās dalībvalstīs vajadzētu būt vienādam. Visā Savienībā būtu jānodrošina noteikumu par fiziskas personas pamattiesību un pamatbrīvību aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi vienveidīga piemērošana. [..]
[..]
(143)
Jebkurai fiziskai vai juridiskai personai ir tiesības saskaņā ar LESD 263. pantā paredzētajiem nosacījumiem celt Tiesā prasību par to, lai tiktu atcelts kolēģijas lēmums. Kā šādu lēmumu adresātiem attiecīgajām uzraudzības iestādēm, kuras vēlas tos apstrīdēt, prasība ir jāceļ divos mēnešos pēc tam, kad lēmumi tām ir paziņoti, ievērojot LESD 263. pantu. Ja kolēģijas lēmumi tieši un individuāli skar pārzini, apstrādātāju vai sūdzības iesniedzēju, saskaņā ar LESD 263. pantu tie var celt prasību par minēto lēmumu atcelšanu divu mēnešu laikā pēc minēto lēmumu publicēšanas kolēģijas tīmekļa vietnē. Neskarot minētās tiesības saskaņā ar LESD 263. pantu, katrai fiziskai vai juridiskai personai vajadzētu būt pieejamiem efektīviem tiesību aizsardzības līdzekļiem kompetentajā valsts tiesā pret uzraudzības iestādes lēmumu, kas rada tiesiskas sekas attiecībā uz minēto personu. Šāds lēmums jo īpaši attiecas uz to, kā uzraudzības iestāde īsteno izmeklēšanas, korektīvās un atļauju izsniegšanas pilnvaras, vai uz sūdzību noraidīšanu. Tomēr tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā neattiecas uz tādiem uzraudzības iestāžu veiktiem pasākumiem, kas nav juridiski saistoši, piemēram, uzraudzības iestādes izdotiem atzinumiem vai sniegtiem padomiem. Prasība pret uzraudzības iestādi būtu jāceļ tās dalībvalsts tiesās, kurā izveidota uzraudzības iestāde, un tā būtu jāizskata saskaņā ar minētās dalībvalsts procesuālajām tiesībām. Šādām tiesām vajadzētu īstenot pilnu jurisdikciju, kurai vajadzētu ietvert jurisdikciju izskatīt visus faktu jautājumus un tiesību normu piemērošanas jautājumus, kas saistīti ar tajā izskatāmo strīdu.
Ja uzraudzības iestāde ir noraidījusi sūdzību, sūdzības iesniedzējs var celt prasību tās pašas dalībvalsts tiesās. Saistībā ar tiesību aizsardzību tiesā, kas attiecas uz šīs regulas piemērošanu, ja valstu tiesas uzskata, ka ir vajadzīgs lēmums par šo jautājumu, lai šīs tiesas varētu sniegt spriedumu, tās var lūgt vai – LESD 267. pantā paredzētajā gadījumā – tām ir jālūdz, lai Tiesa sniedz prejudiciālu nolēmumu par Savienības tiesību aktu, tostarp šīs regulas, interpretāciju. Turklāt, ja uzraudzības iestādes lēmums, ar kuru īsteno kolēģijas lēmumu, tiek apstrīdēts valsts tiesā, un ja runa ir par kolēģijas lēmuma spēkā esamību, minētajai valsts tiesai nav pilnvaru paziņot, ka kolēģijas lēmums nav spēkā, un valsts tiesai, ja tā attiecīgo lēmumu uzskata par spēkā neesošu, jautājums par spēkā esamību ir jānodod tālāk Tiesai saskaņā ar LESD 267. pantu, kā Tiesa to ir interpretējusi. Tomēr valsts tiesa jautājumu par kolēģijas lēmuma spēkā esamību nevar tālāk nodot pēc tādas fiziskas vai juridiskas personas lūguma, kurai bija iespēja celt prasību par minētā lēmuma atcelšanu, jo īpaši, ja minētais lēmums to ir tieši un individuāli skāris, bet kura to nav izdarījusi LESD 263. pantā noteiktajā termiņā.”
3
VDAR 5. panta “Personas datu apstrādes principi” 1. punkta a) apakšpunkts noteic, ka personas dati jāapstrādā likumīgi, godprātīgi un datu subjektam pārredzamā veidā. Savukārt 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts noteic, ka šiem datiem jābūt adekvātiem, atbilstīgiem un jāietver tikai tas, kas nepieciešams to apstrādes nolūkos.
4
VDAR 6. pants “Apstrādes likumīgums” noteic personas datu apstrādes likumīguma nosacījumus. Šā panta 1. punkts noteic:
“Apstrāde ir likumīga tikai tādā apmērā un tikai tad, ja ir piemērojams vismaz viens no turpmāk minētajiem pamatojumiem:
a)
datu subjekts ir devis piekrišanu savu personas datu apstrādei vienam vai vairākiem konkrētiem nolūkiem;
b)
apstrāde ir vajadzīga līguma, kura līgumslēdzēja puse ir datu subjekts, izpildei vai pasākumu veikšanai pēc datu subjekta pieprasījuma pirms līguma noslēgšanas;
c)
apstrāde ir vajadzīga, lai izpildītu uz pārzini attiecināmu juridisku pienākumu;
d)
apstrāde ir vajadzīga, lai aizsargātu datu subjekta vai citas fiziskas personas vitālas intereses;
e)
apstrāde ir vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras;
f)
apstrāde ir vajadzīga pārziņa vai trešās personas leģitīmo interešu ievērošanai, izņemot, ja datu subjekta intereses vai pamattiesības un pamatbrīvības, kurām nepieciešama personas datu aizsardzība, ir svarīgākas par šādām interesēm, jo īpaši, ja datu subjekts ir bērns.
Pirmās daļas f) apakšpunktu nepiemēro apstrādei, ko veic publiskas iestādes, pildot savus uzdevumus.”
5
Savukārt VDAR 12. pantā ir ietvertas normas par informācijas un saziņas pārredzamību, kā arī par datu subjekta tiesību īstenošanas kārtību. Šā panta 1. punkts noteic:
“Pārzinis veic atbilstošus pasākumus, lai kodolīgā, pārredzamā, saprotamā un viegli pieejamā veidā, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu, datu subjektam sniegtu visu 13. un 14. pantā minēto informāciju un nodrošinātu visu 15.–22. pantā un 34. pantā minēto saziņu attiecībā uz apstrādi, jo īpaši attiecībā uz visu informāciju, kas konkrēti paredzēta bērnam. Informāciju sniedz rakstiski vai citā veidā, tostarp – vajadzības gadījumā – elektroniskā formā. Pēc datu subjekta pieprasījuma informāciju var sniegt mutiski – ar noteikumu, ka datu subjekta identitāte ir pierādīta citā veidā.”
6
VDAR 13. pants “Informācija, kas jāsniedz, ja personas dati ir iegūti no datu subjekta” noteic:
“1.   Ja datu subjekta personas datus vāc no datu subjekta, pārzinis personas datu iegūšanas laikā datu subjektam sniedz visu šādu informāciju:
a)
pārziņa un attiecīgā gadījumā pārziņa pārstāvja identitāte un kontaktinformācija;
b)
attiecīgā gadījumā – datu aizsardzības speciālista kontaktinformācija;
c)
apstrādes nolūki, kam paredzēti personas dati, kā arī apstrādes juridiskais pamats;
d)
pārziņa vai trešās personas leģitīmās intereses, ja apstrāde pamatojas uz 6. panta 1. punkta f) apakšpunktu;
e)
personas datu saņēmēji vai saņēmēju kategorijas, ja tādi ir;
f)
attiecīgā gadījumā – informācija, ka pārzinis paredz nosūtīt personas datus uz trešo valsti vai starptautisku organizāciju, un informācija par to, ka eksistē vai neeksistē Komisijas lēmums par aizsardzības līmeņa pietiekamību, vai – 46. vai 47. pantā, vai 49. panta 1. punkta otrajā daļā minētās nosūtīšanas gadījumā – atsauce uz atbilstošām vai piemērotām garantijām un informācija par to, kā saņemt datu kopiju, vai to, kur tie ir darīti pieejami.
2.   Papildus 1. punktā minētajai informācijai pārzinis personas datu iegūšanas laikā datu subjektam sniedz šādu papildu informāciju, kas vajadzīga, lai nodrošinātu godprātīgu un pārredzamu apstrādi:
a)
laikposms, cik ilgi personas dati tiks glabāti, vai, ja tas nav iespējams, kritēriji, ko izmanto minētā laikposma noteikšanai;
b)
tas, ka pastāv tiesības pieprasīt pārzinim piekļuvi datu subjekta personas datiem un to labošanu vai dzēšanu, vai apstrādes ierobežošanu attiecībā uz datu subjektu vai tiesības iebilst pret apstrādi, kā arī tiesības uz datu pārnesamību;
c)
ja apstrāde pamatojas uz 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu vai 9. panta 2. punkta a) apakšpunktu – tiesības jebkurā brīdī atsaukt piekrišanu, neietekmējot tādas apstrādes likumīgumu, kuras pamatā ir pirms atsaukuma sniegta piekrišana;
d)
tiesības iesniegt sūdzību uzraudzības iestādei;
e)
informācija, vai personas datu sniegšana ir noteikta saskaņā ar likumu vai līgumu vai tā ir priekšnosacījums, lai līgumu noslēgtu, kā arī informācija par to, vai datu subjektam ir pienākums personas datus sniegt un kādas sekas var būt gadījumos, kad šādi dati netiek sniegti;
f)
tas, ka pastāv automatizēta lēmumu pieņemšana, tostarp profilēšana, kas minēta 22. panta 1. un 4. punktā, un – vismaz minētajos gadījumos – jēgpilna informācija par tajā ietverto loģiku, kā arī šādas apstrādes nozīmīgumu un paredzamajām sekām attiecībā uz datu subjektu.
[..]”
7
VDAR 14. pantā ir noteikts, kāda informācija jāsniedz, ja personas dati nav iegūti no datu subjekta.
8
Saskaņā ar šīs regulas 55. panta 1. punktu katra uzraudzības iestāde savas dalībvalsts teritorijā ir kompetenta pildīt uzticētos uzdevumus un īstenot pilnvaras, ko tai piešķir saskaņā ar šo regulu.
9
VDAR 56. pants “Vadošās uzraudzības iestādes kompetence” noteic:
“1.   Neskarot 55. pantu, galvenās uzņēmējdarbības vietas vai pārziņa vai apstrādātāja darbības vietas uzraudzības iestāde ir kompetenta rīkoties kā vadošā uzraudzības iestāde attiecībā uz minētā pārziņa vai apstrādātāja veiktu pārrobežu apstrādi saskaņā ar 60. pantā paredzēto procedūru.
2.   Atkāpjoties no 1. punkta, ikviena uzraudzības iestāde ir kompetenta izskatīt tai iesniegto sūdzību vai iespējamu šīs regulas pārkāpumu, ja lietas priekšmets attiecas vienīgi uz uzņēmējdarbības vietu tās dalībvalstī vai būtiski ietekmē datu subjektus vienīgi tās dalībvalstī.
3.   Šā panta 2. punktā minētajos gadījumos uzraudzības iestāde nekavējoties par minēto jautājumu informē vadošo uzraudzības iestādi. Trīs nedēļu laikā pēc informēšanas vadošā uzraudzības iestāde nolemj, vai tā izskatīs vai neizskatīs jautājumu saskaņā ar 60. pantā paredzēto procedūru, ņemot vērā to, vai pārzinis vai apstrādātājs veic uzņēmējdarbību tajā dalībvalstī, kuras uzraudzības iestāde sniegusi informāciju.
4.   Ja vadošā uzraudzības iestāde nolemj izskatīt jautājumu, piemēro 60. pantā paredzēto procedūru. Uzraudzības iestāde, kas informēja vadošo uzraudzības iestādi, vadošajai uzraudzības iestādei var iesniegt lēmuma projektu. Vadošā uzraudzības iestāde maksimāli ņem vērā minēto projektu, kad tā izstrādā 60. panta 3. punktā minēto lēmuma projektu.
5.   Ja vadošā uzraudzības iestāde nolemj neizskatīt jautājumu, tā uzraudzības iestāde, kas informēja vadošo uzraudzības iestādi, izskata jautājumu saskaņā ar 61. un 62. pantu.
6.   Vadošā uzraudzības iestāde ir vienīgais pārziņa vai apstrādātāja partneris saistībā ar minētā pārziņa vai apstrādātāja veiktu pārrobežu apstrādi.”
10
VDAR 57. panta “Uzdevumi” 1. punkta h) apakšpunkts noteic, ka katras uzraudzības iestādes uzdevums savas dalībvalsts teritorijā ir veikt izmeklēšanu par VDAR piemērošanu.
11
Šīs iestādes izmeklēšanas pilnvaras ir uzskaitītas VDAR 58. panta “Pilnvaras” 1. punktā. Šā panta 2. punktā ir uzskaitīti koriģējošie pasākumi, kurus šī iestāde var veikt, tostarp b), d) un i) apakšpunktā minēti koriģējošie pasākumi, ar kuriem attiecīgi pārzinim vai apstrādātājam tiek izteikts rājiens, ja ar apstrādes darbībām ir pārkāpti VDAR noteikumi, un uzdots pārzinim vai apstrādātājam saskaņot apstrādes darbības ar VDAR noteikumiem – vajadzības gadījumā nosakot, konkrēti kādā veidā un termiņā tas darāms, – un piemērot administratīvu naudas sodu saskaņā ar VDAR 83. pantu.
12
VDAR 60. pants “Sadarbība starp vadošo uzraudzības iestādi un citām attiecīgajām uzraudzības iestādēm” noteic:
“1.   Vadošā uzraudzības iestāde sadarbojas ar citām attiecīgajām uzraudzības iestādēm saskaņā ar šo pantu nolūkā panākt konsensu. Vadošā uzraudzības iestāde un attiecīgās uzraudzības iestādes savstarpēji apmainās ar visu būtisko informāciju.
2.   Vadošā uzraudzības iestāde jebkurā laikā var lūgt citām attiecīgajām uzraudzības iestādēm sniegt savstarpēju palīdzību saskaņā ar 61. pantu un var veikt kopīgas operācijas saskaņā ar 62. pantu, jo īpaši nolūkā veikt izmeklēšanu vai uzraudzīt pasākuma īstenošanu saistībā ar pārzini vai apstrādātāju, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī.
3.   Vadošā uzraudzības iestāde nekavējoties nosūta attiecīgo informāciju par lietu citām attiecīgajām uzraudzības iestādēm. Tā nekavējoties nosūta citām attiecīgajām uzraudzības iestādēm lēmuma projektu, lai saņemtu to atzinumu un pienācīgi ņemtu vērā to viedokli.
4.   Ja kāda no citām attiecīgajām uzraudzības iestādēm četru nedēļu laikā pēc konsultēšanās saskaņā ar šā panta 3. punktu izsaka būtisku un motivētu iebildumu par lēmuma projektu, vadošā uzraudzības iestāde, ja tā neņem vērā būtisku un motivētu iebildumu vai uzskata, ka iebildums nav būtisks vai motivēts, iesniedz lietu izskatīšanai saskaņā ar 63. pantā minēto konsekvences mehānismu.
5.   Ja vadošā uzraudzības iestāde ir nolēmusi piekrist izteiktajam būtiskajam un motivētajam iebildumam, tā citām attiecīgajām uzraudzības iestādēm nosūta pārskatītu lēmuma projektu atzinuma saņemšanai. Uz minēto pārskatīto lēmuma projektu divu nedēļu laikposmā attiecas 4. punktā minētā procedūra.
6.   Ja neviena no citām attiecīgajām uzraudzības iestādēm 4. un 5. punktā minētajā laikposmā neiebilst pret vadošās uzraudzības iestādes nosūtīto lēmuma projektu, uzskata, ka vadošā uzraudzības iestāde un attiecīgās uzraudzības iestādes ir vienojušās par minēto lēmuma projektu un tas viņām ir saistošs.
7.   Vadošā uzraudzības iestāde pieņem lēmumu un to paziņo attiecīgi uz pārziņa vai apstrādātāja galveno vai vienīgo uzņēmējdarbības vietu un par minēto lēmumu informē attiecīgās uzraudzības iestādes un kolēģiju, tostarp sniedzot attiecīgo faktu un pamatojumu kopsavilkumu. Uzraudzības iestāde, kurā iesniegta sūdzība, informē sūdzības iesniedzēju par lēmumu.
8.   Atkāpjoties no 7. punkta, ja sūdzība ir noraidīta, uzraudzības iestāde, kurā bija iesniegta sūdzība, pieņem lēmumu un to paziņo sūdzības iesniedzējam un par to informē pārzini.
9.   Ja vadošā uzraudzības iestāde un attiecīgās uzraudzības iestādes vienojas noraidīt daļu no sūdzības un rīkoties attiecībā uz pārējo minētās sūdzības daļu, par katru no šā jautājuma daļām pieņem atsevišķu lēmumu. Vadošā uzraudzības iestāde pieņem lēmumu par daļu, kas attiecas uz rīcību attiecībā uz pārzini, paziņo to pārziņa vai apstrādātāja galvenajai vai vienīgajai uzņēmējdarbības vietai tās dalībvalsts teritorijā un par to informē sūdzības iesniedzēju; savukārt uzraudzības iestāde, kurā iesniegta sūdzība, pieņem lēmumu par to minētās sūdzības daļu, kuru noraida, un to paziņo minētajam sūdzības iesniedzējam un informē par to pārzini vai apstrādātāju.
10.   Pēc vadošās uzraudzības iestādes lēmuma saņemšanas saskaņā ar 7. un 9. punktu pārzinis vai apstrādātājs īsteno vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību šim lēmumam attiecībā uz apstrādes darbībām visās tā uzņēmējdarbības vietās Savienībā. Pārzinis vai apstrādātājs par pasākumiem, kas īstenoti nolūkā nodrošināt atbilstību šim lēmumam, paziņo vadošajai uzraudzības iestādei, kura informē citas attiecīgās uzraudzības iestādes.
11.   Ja ārkārtas apstākļos attiecīgajai uzraudzības iestādei ir pamats uzskatīt, ka ir steidzami jārīkojas, lai aizsargātu datu subjektu intereses, piemēro 66. pantā minēto steidzamības procedūru.
12.   Vadošā uzraudzības iestāde un citas attiecīgās uzraudzības iestādes savstarpēji sniedz šajā pantā minēto informāciju elektroniskā veidā, izmantojot standarta formātu.”
13
VDAR 63. pants “Konsekvences mehānisms” formulēts šādi:
“Lai sekmētu šīs regulas konsekventu piemērošanu visā Savienībā, uzraudzības iestādes sadarbojas cita ar citu un attiecīgā gadījumā ar Komisiju, izmantojot konsekvences mehānismu [..].”
14
VDAR 65. pants “Strīdu risināšana kolēģijā” noteic:
“1.   Lai nodrošinātu šīs regulas pareizu un konsekventu piemērošanu katrā atsevišķā gadījumā, kolēģija pieņem saistošu lēmumu šādos gadījumos:
a)
ja 60. panta 4. punktā minētajā gadījumā attiecīgā uzraudzības iestāde ir cēlusi būtisku un motivētu iebildumu pret vadošās iestādes lēmuma projektu vai vadošā iestāde ir noraidījusi šādu iebildumu kā nebūtisku vai nemotivētu. Saistošais lēmums skar visus jautājumus, kas ir būtiskā un motivētā iebilduma priekšmets, jo īpaši jautājumu par to, vai ir pārkāpta šī regula;
b)
ja ir pretēji viedokļi par to, kurai attiecīgajai uzraudzības iestādei ir kompetence par galveno uzņēmējdarbības vietu;
c)
ja kompetentā uzraudzības iestāde 64. panta 1. punktā minētajos gadījumos nepieprasa kolēģijas atzinumu vai neievēro kolēģijas atzinumu, kas izsniegts saskaņā ar 64. pantu. Šādā gadījumā jebkura attiecīgā uzraudzības iestāde vai Komisija var par to informēt kolēģiju.
2.   Lēmumu, kas minēts 1. punktā, pieņem viena mēneša laikā pēc tam, kad kolēģijas locekļu divu trešdaļu vairākums ir iesniedzis jautājumu. Minēto termiņu var pagarināt vēl par vienu mēnesi, ņemot vērā jautājuma sarežģītību. Šā panta 1. punktā minēto lēmumu motivē un adresē vadošajai uzraudzības iestādei un visām attiecīgajām uzraudzības iestādēm, un tas ir tām saistošs.
3.   Ja kolēģija 2. punktā minētajos termiņos nav varējusi pieņemt lēmumu, tā savu lēmumu pieņem ar kolēģijas locekļu vienkāršu balsu vairākumu divu nedēļu laikā pēc tam, kad ir beidzies 2. punktā minētais otrais mēnesis. Ja kolēģijas locekļu balsojums ir neizšķirts, lēmuma pieņemšanu izšķir tās priekšsēdētāja balss.
4.   Termiņos, kas minēti 2. un 3. punktā, attiecīgās uzraudzības iestādes nepieņem lēmumu par jautājumu, kas iesniegts kolēģijai saskaņā ar 1. punktu.
5.   Kolēģijas priekšsēdētājs bez nepamatotas kavēšanās 1. punktā minēto lēmumu paziņo attiecīgajām uzraudzības iestādēm. Tā informē par to Komisiju. Pēc tam, kad uzraudzības iestāde ir paziņojusi 6. punktā minēto galīgo lēmumu, lēmumu nekavējoties publicē kolēģijas tīmekļa vietnē.
6.   Vadošā uzraudzības iestāde vai attiecīgā gadījumā tā uzraudzības iestāde, kurai ir iesniegta sūdzība, pieņem savu galīgo lēmumu uz šā panta 1. punktā minētā lēmuma pamata bez nepamatotas kavēšanās un ne vēlāk kā vienu mēnesi pēc tam, kad kolēģija ir paziņojusi savu lēmumu. Vadošā uzraudzības iestāde vai attiecīgā gadījumā tā uzraudzības iestāde, kurai ir iesniegta sūdzība, informē kolēģiju par to, kurā dienā tās galīgais lēmums ir paziņots, attiecīgi pārzinim vai apstrādātājam un datu subjektam. Attiecīgo uzraudzības iestāžu galīgo lēmumu pieņem saskaņā ar 60. panta 7., 8. un 9. punkta noteikumiem. Galīgajā lēmumā atsaucas uz šā panta 1. punktā minēto lēmumu un norāda, ka minētajā punktā minētais lēmums tiks publicēts kolēģijas tīmekļa vietnē saskaņā ar šā panta 5. punktu. Galīgajam lēmumam pievieno šā panta 1. punktā minēto lēmumu.”
15
VDAR 68. panta “[Kolēģija]” 1. punkts noteic, ka kolēģija ir izveidota kā Savienības struktūra un apveltīta ar tiesībsubjektību.
16
VDAR 70. panta “Kolēģijas uzdevumi” 1. punkta a) apakšpunkts noteic, ka kolēģija nodrošina VDAR konsekventu piemērošanu. Šim nolūkam kolēģija pēc savas iniciatīvas vai attiecīgā gadījumā pēc Komisijas pieprasījuma tostarp pārrauga un nodrošina VDAR pareizu piemērošanu gadījumos, kas paredzēti 64. un 65. pantā, neskarot valstu uzraudzības iestāžu uzdevumus.
17
VDAR 78. pants “Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret uzraudzības iestādi” noteic:
“1.   Neskarot jebkādus citus administratīvos vai ārpustiesas tiesību aizsardzības līdzekļus, katrai fiziskai vai juridiskai personai ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret uzraudzības iestādes pieņemtu juridiski saistošu lēmumu, kas skar minētās personas.
2.   Neskarot jebkādus citus administratīvos vai ārpustiesas tiesību aizsardzības līdzekļus, katram datu subjektam ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ja uzraudzības iestāde, kas ir kompetenta, ievērojot 55. un 56. pantu, trīs mēnešu laikā neizskata sūdzību vai neinformē datu subjektu par sūdzības, kas iesniegta, ievērojot 77. pantu, izskatīšanas virzību vai rezultātiem.
3.   Tiesvedību pret uzraudzības iestādi uzsāk tās dalībvalsts tiesā, kurā atrodas uzraudzības iestāde.
4.   Ja tiesvedību sāk par uzraudzības iestādes lēmumu, pirms kura pieņemšanas kolēģija saistībā ar konsekvences mehānismu bija nākusi klajā ar atzinumu vai pieņēmusi lēmumu, tad uzraudzības iestāde minēto atzinumu vai lēmumu nosūta tiesai.”
18
VDAR 83. pants noteic vispārīgos nosacījumus administratīvo naudas sodu piemērošanai.
Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgais lēmums
19
Tiesvedības priekšvēsture ir izklāstīta pārsūdzētā rīkojuma 2.–12. punktā, un šīs tiesvedības vajadzībām to var rezumēt šādi.
20
Pēc VDAR stāšanās spēkā Īrijas uzraudzības iestāde saņēma sūdzības no ziņapmaiņas pakalpojuma “WhatsApp” lietotājiem un nelietotājiem saistībā ar WhatsApp veikto personas datu apstrādi. Turklāt Bundesbeauftragte für den Datenschutz und die Informationsfreiheit (BfDI) (Federālais datu aizsardzības un informācijas brīvības uzraudzītājs, Vācija) lūdza Īrijas uzraudzības iestādes palīdzību saistībā ar to, kā WhatsApp ievēro personas datu pārziņiem noteiktos pārredzamības pienākumus attiecībā uz šādu datu iespējamu kopīgošanu ar citām Facebook grupas struktūrām, kas kopš 2021. gada septembra ir pārdēvētas par Meta.
21
2018. gada decembrī Īrijas uzraudzības iestāde pēc savas ierosmes sāka vispārēju izmeklēšanu par WhatsApp darbību atbilstību VDAR 12.–14. pantā noteiktajam pārredzamības pienākumam un pienākumam sniegt informāciju fiziskām personām, neskarot pasākumus, kādus šī iestāde varētu veikt saistībā ar tai iesniegtām individuālām sūdzībām vai pieprasījumiem. Īrijas uzraudzības iestāde šajā ziņā rīkojās kā vadošā uzraudzības iestāde saskaņā ar VDAR 56. panta 1. punktu, jo WhatsApp galvenā pārstāvniecība Eiropā kā ziņapmaiņas pakalpojuma “WhatsApp” darbības pārzinim bija Īrijā un saistībā ar šo pakalpojumu veiktajai apstrādei bija pārrobežu raksturs.
22
Pēc izmeklēšanas posma beigām 2019. gada septembrī, kad izmeklētājs bija iesniedzis galīgo ziņojumu, Īrijas uzraudzības iestāde pēc procedūras starpposmiem, kuros WhatsApp bija sniegusi savus apsvērumus, 2020. gada decembrī iesniedza lēmuma projektu visām pārējām lietā iesaistītajām uzraudzības iestādēm, lai saņemtu šo iestāžu atzinumu saskaņā ar VDAR 60. panta 3. punktu.
23
2021. gada janvārī astoņas no šīm pārējām uzraudzības iestādēm izteica iebildumus pret vairākiem šā lēmuma projekta aspektiem. Īrijas uzraudzības iestāde uz šiem iebildumiem sniedza kopīgu atbildi, ierosinot kompromisa risinājumus. Lai gan pēc šīs atbildes viena no astoņām uzraudzības iestādēm atsauca vienu no saviem iebildumiem, Īrijas uzraudzības iestāde konstatēja, ka par citiem iebildumos minētajiem aspektiem vienprātība nav panākta. Tā nolēma noraidīt visus saņemtos iebildumus un saskaņā ar VDAR 60. panta 4. punktu un 65. panta 1. punkta a) apakšpunktu vērsties kolēģijā, lai tā izšķirtu strīdu starp attiecīgajām jeb ieinteresētajām uzraudzības iestādēm par jautājumiem, uz kuriem attiecas šie iebildumi.
24
Īrijas uzraudzības iestāde – nosūtījusi WhatsApp visus dokumentus, ar kuriem notikusi apmaiņa ieinteresēto uzraudzības iestāžu diskutētajos jautājumos, – 2021. gada maijā saņēma WhatsApp rakstiskos apsvērumus un nosūtīja tos kolēģijai, lai tā šos apsvērumus varētu ņemt vērā strīdu izšķiršanas procedūrā, ko Īrijas uzraudzības iestāde sāka 2021. gada jūnijā.
25
2021. gada 28. jūlijā kolēģija, pamatojoties uz VDAR 65. panta 2. punktu, pieņēma strīdīgo lēmumu.
26
Pēc tam, kad Īrijas uzraudzības iestāde bija saņēmusi strīdīgo lēmumu un WhatsApp apsvērumus par naudas sodiem, kurus tā beigās bija paredzējusi piemērot WhatsApp, ņemot vērā šo lēmumu, šī iestāde 2021. gada 20. augustā saskaņā ar VDAR 65. panta 6. punktu pieņēma WhatsApp adresētu galīgo lēmumu (turpmāk tekstā – “galīgais lēmums”).
27
Galīgajā lēmumā Īrijas uzraudzības iestāde konstatēja, ka WhatsApp nav ievērojusi VDAR 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteikto pārredzamības principu un nav izpildījusi ar to saistītos pienākumus, kas noteikti šīs regulas 12. panta 1. punktā, 13. panta 1. punkta c)–f) apakšpunktā, 13. panta 2. punkta a), c) un e) apakšpunktā, kā arī 14. pantā. Šī iestāde norādīja, ka WhatsApp savukārt ir izpildījusi VDAR 13. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā un 13. panta 2. punkta b) un d) apakšpunktā noteiktos pienākumus. Ar koriģējošajiem pasākumiem, kas pieņemti, pamatojoties uz VDAR 58. panta 2. punkta b), d) un i) apakšpunktu, minētā iestāde izteica WhatsApp rājienu, kā arī uzdeva tai veikt virkni pielikumā uzskaitītu darbību, lai trīs mēnešu laikā panāktu WhatsApp atbilstību pārkāptajiem VDAR noteikumiem, un uzlika četrus administratīvos naudas sodus par VDAR 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta, kā arī 12.–14. panta pārkāpumiem – kopsummā 225 miljonus EUR.
28
Galīgajā lēmumā Īrijas uzraudzības iestāde arī norādīja aspektus, par kuriem tai strīdīgajā lēmumā bija uzdots pārskatīt savā lēmuma projektā ietverto vērtējumu. Tālab tā nolēma vārds vārdā atreferēt iemeslus, ko strīdīgajā lēmumā norādījusi kolēģija, iekrāsotās ailēs un no tiem ikreiz nobeiguma rindkopā gluži vienkārši izdarīt atbilstošus secinājumus.
29
Strīdīgais lēmums saskaņā ar VDAR 65. panta 6. punktu tika pievienots Īrijas uzraudzības iestādes galīgajam lēmumam.
30
Strīdīgajā lēmumā kolēģija pauda nostāju par jautājumiem, par kuriem bija izteikti būtiski un motivēti iebildumi VDAR 65. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, proti:
–
par to, vai WhatsApp nav izpildījusi informēšanas pienākumu, kas noteikts VDAR 13. panta 1. punkta d) apakšpunktā attiecībā uz noteiktu informāciju, kura jāsniedz datu subjektiem, ja no tiem ir iegūti personas dati. Šādu neizpildi Īrijas uzraudzības iestāde lēmuma projektā nebija konstatējusi. Turpretim kolēģija uzskatīja, ka WhatsApp nav ievērojusi šo tiesību normu;
–
par to, ka elementi, kuri iegūti zudumradošās jaukšanas jeb t.s. “lossy hashing” procedūrā, ko piemēro WhatsApp lietotāju ierīču adrešu grāmatās esošajiem datiem par kontaktpersonām, kuras nav WhatsApp lietotāji, ir kvalificējami kā personas dati. Šos elementus Īrijas uzraudzības iestāde savā lēmuma projektā nebija kvalificējusi kā personas datus. Turpretim kolēģija uzskatīja, ka tie joprojām ir personas dati. Kolēģija uzskata, ka šis aspekts varētu būt bijis iemesls konstatējumam, ka WhatsApp, iespējams, pārkāpusi VDAR 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 6. panta 1. punktu, kā arī ietekmējis to, cik lielā mērā WhatsApp ir pārkāpusi VDAR 14. pantu, un arī šo pārkāpumu dēļ piemērotā naudas soda apjomu;
–
par WhatsApp izdarīto VDAR 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktā pārredzamības principa pārkāpumu, ko Īrijas uzraudzības iestāde nebija konstatējusi savā lēmuma projektā. Turpretim kolēģija uzskatīja, ka WhatsApp šo principu ir pārkāpusi;
–
par konstatējumu, ka WhatsApp pārkāpusi VDAR 13. panta 2. punkta e) apakšpunktu attiecībā uz konkrētu informāciju, kas jāsniedz datu subjektiem, ja no tiem ir iegūti personas dati; šo konstatējumu Īrijas uzraudzības iestāde pati nebija spējusi formulēt, jo izmeklēšanas laikā izmeklētājs nebija paudis nostāju par šo jautājumu, un attiecībā uz šo konstatējumu tā uzskatīja, ka var sniegt vienīgi ieteikumu. Kolēģija turpretim uzskatīja, ka izmeklēšana attiecas uz visām VDAR 13. panta normām un jākonstatē šīs tiesību normas pārkāpums;
–
par to, vai WhatsApp ir izdarījusi personas datu apstrādes likumīguma nosacījumus ietverošā VDAR 6. panta 1. punkta pārkāpumu, par ko Īrijas uzraudzības iestāde nav lēmusi. Kolēģija uzskatīja, ka procesuālu iemeslu dēļ faktiski nav iespējams lemt par šo jautājumu un konstatēt, ka ir noticis šāds pārkāpums;
–
par to, ka ir paplašināti iemesli, uz kā pamata konstatēts, ka WhatsApp nav izpildījusi pienākumus, kas noteikti VDAR 14. pantā, kas noteic informēšanas pienākumus, ja personas dati nav iegūti no datu subjekta, kā izriet no analīzes attiecībā uz šā punkta otro ievilkumu. Kolēģija apstiprināja, ka šāds paplašinājums ietekmēs gan pasākumus, kas koriģē uzņēmuma WhatsApp rīcību, gan šim uzņēmumam piemēroto naudas sodu;
–
par to, vai WhatsApp ir izdarījusi VDAR 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētā principa – ka vācami tikai tādi dati, kas ir adekvāti, atbilstīgi un ietver tikai to, kas nepieciešams to apstrādes nolūkos, – pārkāpumu, par ko Īrijas uzraudzības iestāde nav lēmusi. Kolēģija uzskatīja, ka šāds pārkāpums nav pierādīts, pamatojoties uz lietas materiāliem, it īpaši, ņemot vērā attiecībā uz WhatsApp veiktajai procedūrai noteikto izmeklēšanas apjomu;
–
par Īrijas uzraudzības iestādes noteikto sešu mēnešu termiņu, kurā WhatsApp, veicot koriģējošos pasākumus, bija jānodrošina atbilstība tām VDAR prasībām, kuras tā nebija izpildījusi. Kolēģija šo termiņu saīsināja līdz trim mēnešiem;
–
par koriģējošajiem pasākumiem – kārtību, kādā personas, kas nav WhatsApp lietotāji, jāinformē par to, kā WhatsApp veic viņu personas datu apstrādi, jo kolēģija savā lēmuma projektā šajā ziņā apstiprinājusi Īrijas uzraudzības iestādes vērtējumu;
–
par koriģējošajiem pasākumiem – norādi par papildu pamatojumu tam, ka WhatsApp nav izpildījusi VDAR 14. pantā noteiktos pienākumus, jo kolēģija izklāstījusi, ka šī norāde ir nepieciešama, lai nodrošinātu, ka WhatsApp šajā ziņā veic piemērotus koriģējošos pasākumus;
–
par WhatsApp piemērojamo naudas sodu apmēra noteikšanas kritērijiem, ņemot vērā VDAR 83. pantu “Vispārīgi nosacījumi par administratīvo naudas sodu piemērošanu”. Kolēģija uzskatīja, ka Īrijas uzraudzības iestāde kļūdaini interpretējusi kritēriju par attiecīgā uzņēmuma gada apgrozījumu pasaules mērogā; ka tā pareizi interpretējusi jēdzienu “iepriekšējais finanšu gads”; ka tā kļūdaini interpretējusi noteikumu, ka tad, ja ir pārkāpti vairāki VDAR noteikumi attiecībā uz vienu un to pašu vai saistītu apstrādes darbību, kopējā administratīvā naudas soda summa nedrīkst pārsniegt summu, kas noteikta par smagāko pārkāpumu; un ka tā pareizi interpretējusi dažus no VDAR 83. panta 1. un 2. punktā noteiktajiem kritērijiem naudas soda noteikšanai, proti, vai pārkāpumi izdarīti tīši vai neuzmanības dēļ un cik smagi ir šie pārkāpumi, bet nepareizi interpretējusi citus no šiem kritērijiem, piemēram, apgrozījuma ņemšanu vērā, nosakot soda apmēru neatkarīgi no tā augšējās robežas aprēķina, un – vispārīgāk – to, lai sods būtu iedarbīgs, samērīgs un atturošs; un
–
par naudas sodu apmēriem – kolēģija uzskatīja: ņemot vērā to, ka Īrijas uzraudzības iestāde ir nepareizi interpretējusi vairākus kritērijus, pēc kuriem noteicams naudas soda apmērs, un to, ka jākonstatē – WhatsApp nav izpildījusi vēl citus pienākumus, šīs iestādes ieplānoto naudas sodu kopējais apmērs būtu jāpalielina līdz 30–50 miljoniem EUR.
31
WhatsApp apstrīdēja galīgo lēmumu Īrijas tiesā.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais rīkojums
32
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2021. gada 1. novembrī, WhatsApp, pamatojoties uz LESD 263. pantu, cēla prasību par strīdīgā lēmumu atcelšanu.
33
Ar pārsūdzēto rīkojumu, kas izdots saskaņā ar Vispārējā tiesas Reglamenta 129. pantu, minētā tiesa šo prasību noraidīja kā nepieņemamu.
34
Lai arī pārsūdzētā rīkojuma 36., 37. un 40. punktā norādījusi, ka strīdīgais lēmums ir Savienības iestādes akts, kura mērķis ir radīt tiesiskas sekas trešām personām, un ka šis lēmums WhatsApp skar individuāli, pārsūdzētā rīkojuma 42. punktā Vispārējā tiesa tomēr atzina, ka minētais lēmums ir sagatavojošs vai starpposma akts procesā, kas pabeidzams, valsts uzraudzības iestādei pieņemot galīgu lēmumu. Pārsūdzētā rīkojuma 43. un 44. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka šāds akts ir “apstrīdams akts” tikai tad, ja tas rada patstāvīgas tiesiskās sekas, attiecībā uz kurām nevar nodrošināt pietiekamu tiesību aizsardzību prasības par lēmumu, ar ko tiek pabeigts process, kontekstā.
35
Šajā ziņā pārsūdzētā rīkojuma 45. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka šajā gadījumā efektīva tiesību aizsardzība attiecībā uz strīdīgo lēmumu WhatsApp ir nodrošināta, izmantojot tai pieejamo tiesiskās aizsardzības līdzekli valsts tiesā par galīgo lēmumu, jo šī valsts tiesa saskaņā ar LESD 267. pantu ir tiesīga vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par strīdīgā lēmuma spēkā esību. Pārsūdzētā rīkojuma 46. punktā Vispārējā tiesa arī precizēja, ka strīdīgajam lēmumam attiecībā uz WhatsApp nav juridisku seku, kas būtu neatkarīgas no galīgā lēmuma, ko pieņēmusi Īrijas uzraudzības iestāde.
36
Turklāt pārsūdzētā rīkojuma 49. punktā Vispārējā tiesa atzina: apstāklis, ka starpposma akts pauž iestādes galīgo nostāju, kas būs jāpārņem galīgajā lēmumā, ar kuru tiks pabeigts attiecīgais process, ne vienmēr nozīmē, ka šis akts pats par sevi būtiski mainītu prasītāja tiesisko stāvokli.
37
Pārsūdzētā rīkojuma 50. punktā Vispārējā tiesa arī norādīja, ka strīdīgais lēmums WhatsApp tieši neskar. Minētā rīkojuma 52. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka šis lēmums nav apveltāms ar tādu izpildāmību, kas tam ļautu bez turpmākām procesuālām darbībām radīt pienākumus WhatsApp vai – attiecīgā gadījumā – tiesības citām privātpersonām, un tādējādi tas tieši neietekmē WhatsApp stāvokli. Minētā rīkojuma 53. punktā Vispārējā tiesa arī norādīja: pat ja strīdīgais lēmums Īrijas uzraudzības iestādei bija saistošs attiecībā uz tajā iztirzātajiem aspektiem, tas šai iestādei atstāja zināmu rīcības brīvību attiecībā uz galīgā lēmuma saturu.
38
Tādējādi minētā rīkojuma 61. un 62. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka nav izpildīts neviens no nosacījumiem, lai varētu uzskatīt, ka pasākums, par kuru WhatsApp cēlusi prasību, to skartu tieši, un ka līdz ar to minētā prasība nav pieņemama.
39
Visbeidzot, pārsūdzētā rīkojuma 66.–70. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka tās analīzes rezultāts atbilst Līgumos noteiktās tiesiskās aizsardzības līdzekļu sistēmas loģikai. Vispārējā tiesa tostarp norādīja, ka tad, ja WhatsApp prasība par strīdīgo lēmumu būtu pieņemama, rastos risks, ka līdztekus notiek divas tiesvedības: viena Savienības tiesā un otra – valsts tiesā; pēdējā minētā tiesa ir tiesīga vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par šā lēmuma spēkā esību.
Lietas dalībnieku prasījumi
40
Apelācijas sūdzībā WhatsApp lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto rīkojumu;
–
atzīt pirmajā instancē celto prasību par pieņemamu;
–
nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā; un
–
piespriest kolēģijai atlīdzināt apelācijas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.
41
Kolēģija, kuras prasījumus atbalsta Vācijas Federatīvā Republika, lūdz Tiesu:
–
noraidīt apelācijas sūdzību;
–
piespriest WhatsApp atlīdzināt tiesāšanās izdevumus; un
–
pakārtoti – nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā.
Par apelācijas sūdzību
Par to, ka pirmajā instancē prasība esot celta novēloti
Lietas dalībnieku argumenti
42
Kolēģija apgalvo, ka prasība pirmajā instancē tika celta novēloti. Šajā ziņā tā apgalvo, ka WhatsApp ar attiecīgajām strīdīgā lēmuma daļām ir iepazinusies pirms šā lēmuma publicēšanas kolēģijas tīmekļvietnē, precīzāk, 2021. gada 13. augustā. Līdz ar to neatkarīgi no tā, kurā datumā strīdīgais lēmums publicēts kolēģijas tīmekļvietnē – turklāt šī publicēšana nav pielīdzināma publicēšanai Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī –, termiņš prasības celšanai esot sācies 2021. gada 13. augustā un esot beidzies tā paša gada 25. oktobrī. Tā kā WhatsApp savu atcelšanas prasību cēlusi 2021. gada 1. novembrī, šī prasība esot novēlota.
43
WhatsApp apgalvo, ka kolēģijas apgalvojums par prasības novēlotību ir kļūdains. Proti, ja prasītājs nav tiesību akta adresāts, termiņš prasības celšanai esot skaitāms no šā tiesību akta publicēšanas datuma. Datums, kurā prasītājs par šo aktu uzzinājis, šajā ziņā esot tikai pakārtots kritērijs. Savukārt minētā akta publicēšanas veidam neesot nozīmes. Šajā gadījumā strīdīgais lēmums katrā ziņā kolēģijas tīmekļvietnē esot publicēts 2021. gada 2. septembrī un prasība esot celta 2021. gada 1. novembrī, tātad – LESD 263. panta sestajā daļā paredzētajā termiņā.
Tiesas vērtējums
44
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 263. panta sesto daļu prasības, ko paredz šis pants, atkarībā no apstākļiem jāceļ divos mēnešos pēc tam, kad vai nu akts publicēts, vai paziņots attiecīgai personai, vai, ja tas nenotiek, tad no dienas, kad tas šai personai kļuvis zināms.
45
No šīs tiesību normas formulējuma, it īpaši no vārdkopām “atkarībā no apstākļiem” un “ja tas nenotiek”, skaidri izriet, ka prasības celšanas termiņu sāk skaitīt atkarībā no konkrētās situācijas un ka pirmajiem diviem kritērijiem šā termiņa skaitīšanas sākšanai hierarhiski ir pakārtots trešais. Tādējādi atcelšanas prasības celšanas termiņu galvenokārt sāk skaitīt no tiesību akta publicēšanas vai tā paziņošanas prasītājam. Abi šie galvenie kritēriji minētās tiesību normas sistēmā ir hierarhiski vienlīdzīgi tādā ziņā, ka neviens no abiem šiem kritērijiem nav pakārtots otram. Savukārt kritērijs, ka prasības celšanas termiņu sāk skaitīt no dienas, kurā apstrīdētais akts kļuvis zināms, ir pakārtots šā akta publicēšanas vai paziņošanas kritērijiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 26. septembris, WEPA Hygieneprodukte u.c./Komisija, C‑795/21 P un C‑796/21 P, EU:C:2024:807, 61.–63. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
46
Šajā lietā nav strīda par to, ka strīdīgais lēmums netika paziņots WhatsApp, jo saskaņā ar VDAR 65. panta 5. punkta pirmo teikumu kolēģijai šāds lēmums jāpaziņo tikai ieinteresētajām uzraudzības iestādēm. Tādējādi jānoskaidro, vai šis lēmums ir ticis “publicēts” LESD 263. panta sestās daļas izpratnē.
47
Šajā ziņā jāprecizē, ka jēdziens “publicēšana” attiecas ne tikai un vienīgi uz publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, bet gan jāinterpretē plaši. Šajā jēdzienā ietilpst tostarp publicēšana Savienības iestādes, struktūras, biroja vai aģentūras tīmekļvietnē, ja tā ir paredzēta atvasinātajās tiesībās (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 26. septembris, WEPA Hygieneprodukte u.c./Komisija, C‑795/21 P un C‑796/21 P, EU:C:2024:807, 70. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
48
Tā kā šajā lietā strīdīgā lēmuma publicēšana ir paredzēta VDAR 65. panta 5. punkta trešajā teikumā, jāņem vērā datums, kurā šis lēmums publicēts kolēģijas tīmekļvietnē, proti, 2021. gada 2. septembris. Apstiprinājums šai interpretācijai rodams VDAR 143. apsvēruma trešajā teikumā, no kura izriet, ka prasības celšanas termiņš jārēķina no brīža, kad attiecīgais kolēģijas lēmums publicēts tās tīmekļvietnē.
49
Tā kā prasība ir celta 2021. gada 1. novembrī, LESD 263. panta sestajā daļā noteiktais termiņš ir ievērots, tāpēc jāpārbauda, vai ar šajā apelācijas sūdzībā izvirzītajiem pamatiem var tikt apstrīdēts vērtējums, ko Vispārējā tiesa veikusi pārsūdzētajā rīkojumā.
Par pirmo pamatu – tiesību kļūdām, interpretējot un piemērojot apstrīdama akta jēdzienu un nosacījumu, ka pasākumam, par kuru prasītājs cēlis prasību, tas jāskar tieši
Par pirmā pamata pirmo daļu
– Lietas dalībnieku argumenti
50
WhatsApp apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka strīdīgais lēmums nav apstrīdams akts.
51
WhatsApp it īpaši nepiekrīt tam, ka pārsūdzētā rīkojuma 41. punktā Vispārējā tiesa izmantojusi piemērotu kritēriju, lai noskaidrotu, vai akts ir apstrīdams. Proti, Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka jāpierāda, ka strīdīgais lēmums rada tiesiskas sekas, kas būtiski groza WhatsApp tiesisko stāvokli, un ka tas to skar tieši. Taču būtu pieticis ar to vien, ka tiktu secināts, ka šis lēmums bija paredzēts, lai radītu tiesiskas sekas attiecībā uz vienu vai vairākām trešām personām, lai varētu konstatēt, ka tas ir apstrīdams akts tāpēc, ka tas ir galīgs. Katrā ziņā minētais lēmums neesot gluži vienkāršs starppasākums vien, bet gan paužot kolēģijas galīgo nostāju.
52
WhatsApp uzskata, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi judikatūru par starpposma aktu tiesiskajām sekām, izmantodama procesuālu kritēriju, saskaņā ar kuru šāds akts būtu apstrīdams tikai tad, ja prasība par galīgo aktu neļautu nodrošināt pietiekamu tiesību aizsardzību tiesā, un no tā secinādama, ka strīdīgajam lēmumam nav tiesisku seku.
53
Šajā kontekstā WhatsApp atsaucas uz 1981. gada 11. novembra spriedumu IBM/Komisija (60/81, EU:C:1981:264, 10. un 11. punkts), no kura it īpaši izrietot, ka starpposma akts ir apstrīdams, ja tas pēc savas iedabas ir galīgs un nav atkarīgs no vēlāk pieņemtā galīgā lēmuma. Tātad jāpārbauda šā akta būtība un jāizvērtē tā sekas, izmantojot tādus objektīvus kritērijus kā minētā akta saturs, vajadzības gadījumā ņemot vērā šā akta pieņemšanas kontekstu, kā arī to izdevušās iestādes pilnvaras. Arī šajā ziņā WhatsApp atsaucas uz 2022. gada 12. jūlija spriedumu Nord Stream 2/Parlaments un Padome (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 63. punkts).
54
Konkrēti, par šādu aktu nevar celt atcelšanas prasību tikai tad, ja, pirmkārt, tas ir provizorisks pēc būtības tādējādi, ka tā autors varētu mainīt savu nostāju vēlāk pieņemta galīgā lēmuma posmā, un, otrkārt, šo galīgo lēmumu pieņemtu viena un tā pati Savienības iestāde vai struktūra. Tātad starppasākuma jēdziens neesot attiecināms uz lēmumu, ko pieņēmusi Savienības iestāde vai struktūra un kas adresēts valsts iestādei, kurai ir pienākums īstenot šo lēmumu attiecībā uz trešām personām.
55
Šajā lietā WhatsApp uzskata, ka Vispārējā tiesa esot vienīgi pārbaudījusi, vai procesuālā ziņā WhatsApp ir nodrošināta efektīva tiesību aizsardzība tiesā ar iespēju vērsties valsts tiesā. Tādējādi pārsūdzētā rīkojuma 48. un 49. punktā tā esot kļūdaini atzinusi, ka WhatsApp argumentam, ka strīdīgajā lēmumā ir pausta tā autora galīgā nostāja, nav nozīmes. Tātad, šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa esot kļūdaini atzinusi, ka strīdīgais lēmums nerada tiesiskas sekas un nav neatkarīgs no galīgā lēmuma, pat neizvērtējusi ne strīdīgā lēmuma saturu un kontekstu, ne to, cik lielā mērā tam ir pastāvīgas tiesiskās sekas.
56
Par strīdīgā lēmuma saturu – netiekot apstrīdēts, ka tas kā saistošs lēmums, kas pieņemts, pamatojoties uz VDAR 65. pantu, bija paredzēts, lai radītu tiesiskas sekas trešām personām, un ka tas atspoguļoja kolēģijas galīgo nostāju par tai iesniegtajiem jautājumiem. Šī nostāja esot varējusi būtiski mainīt WhatsApp tiesisko stāvokli, it īpaši tāpēc, ka tika konstatēts, ka zudumradošās jaukšanas procedūrā iegūtie dati ir personas dati, un šis konstatējums esot saistošs Īrijas uzraudzības iestādei.
57
Attiecībā uz strīdīgā lēmuma kontekstu no VDAR 65. panta formulējuma izrietot, ka tas ir saistošs lēmums. VDAR 143. apsvērumā esot teikts, ka kolēģijas pieņemtie lēmumi tostarp var tieši un individuāli skart pārzini, un tas nozīmējot, ka šie lēmumi var radīt ārējas tiesiskas sekas, kas skar ne tikai valstu uzraudzības iestādes, kurām šie lēmumi ir adresēti. Apstiprinājums tam esot rodams gan nolūkā, kālab kolēģijas lēmumiem vispār ir saistoša iedarbība, proti, nolūkā nodrošināt VDAR pareizu un konsekventu piemērošanu, gan VDAR 65. panta 1. punktā paredzētajā procedūras sistēmā.
58
Attiecībā uz strīdīgā lēmuma patstāvīgajām tiesiskajām sekām, kas ir plašākas par tām, kas rodas attiecībā uz tā adresātiem, WhatsApp norāda, ka šis lēmums rada šādas sekas attiecībā uz WhatsApp, ietekmējot tostarp veidu, kādā šis uzņēmums plāno ievērot VDAR attiecībā uz zudumradošās jaukšanas procedūrā iegūtajiem datiem, jo šos datus kolēģija kvalificē kā personas datus. Strīdīgais lēmums radot tiesiskas sekas arī valsts tiesām, jo tām nav tiesību to grozīt vai atzīt par spēkā neesošu.
59
Kolēģija šai argumentācijai nepiekrīt. Tā norāda, ka atcelšanas prasību principā var celt tikai par pasākumu, ar kuru Savienības iestāde, struktūra, birojs vai aģentūra administratīvā procesa beigās galīgi pauž savu nostāju. Savukārt par “apstrīdamiem aktiem” nav kvalificējami starpposma akti, kuru mērķis ir sagatavot galīgo lēmumu, jo šādu aktu mērķis nav radīt saistošas tiesiskās sekas, kas būtu neatkarīgas no Savienības tiesību akta, kurš šādi tiek sagatavots, apstiprināts vai izpildīts. Kolēģija arī uzskata, ka par starpposma aktu nevar celt prasību tad, ja uz apgalvoto šā akta prettiesiskumu var atsaukties tādas prasības atbalstam, kura celta par galīgo lēmumu, kura sagatavošanas akts tas ir.
60
Šajā gadījumā šīs lietas dalībnieces ieskatā strīdīgais lēmums ir starpposma akts, kas ir daļa no nedalāmas lēmumu pieņemšanas procedūras, kuru īsteno Īrijas uzraudzības iestāde un kura noslēdzas ar šīs iestādes pieņemtu galīgu lēmumu. Šajā kontekstā, lai gan kolēģijas vērtējumi ir saistoši, tie tomēr neesot tieši izpildāmi attiecībā pret WhatsApp un tiem neesot nekādu ar galīgo lēmumu nesaistītu tiesisku seku. Tādējādi apstāklis, ka strīdīgajā lēmumā esot pausta kolēģijas galīgā nostāja par dažiem aspektiem, kas jāiekļauj galīgajā lēmumā, nenozīmējot, ka strīdīgais lēmums pats par sevi radītu būtisku WhatsApp tiesiskās situācijas maiņu. Proti, strīdīgais lēmums un galīgais lēmums esot tikuši pieņemti vienotā administratīvā procesā, ko veido gan valsts, gan Eiropas līmenī savstarpēji saistīti posmi par vienu un to pašu priekšmetu, nevis divos patstāvīgos procesos par atšķirīgiem jautājumiem.
61
Šajā ziņā kolēģija precizē, ka strīdu risināšanas procedūras mērķis ir nodrošināt konsekvenci valstu iestāžu veiktajā VDAR īstenošanā. Šajā gadījumā ar strīdīgo lēmumu WhatsApp netiekot radīti jauni juridiski pienākumi. Tās pienākumi esot noteikti pašā VDAR, nevis strīdīgajā lēmumā, un to izpildi panāk Īrijas uzraudzības iestāde, nevis kolēģija. Turklāt šie pienākumi WhatsApp esot bijuši, jau pirms tika konstatēti attiecīgie pārkāpumi.
62
Attiecībā uz apgalvotajām strīdīgā lēmuma ārējām tiesiskajām sekām kolēģija apgalvo, ka tās interpretācija ir saistoša tikai inter partes, proti, ieinteresētajām uzraudzības iestādēm. Strīdīgais lēmums ne tikai neradot WhatsApp tiešas tiesiskas sekas, bet arī attiecoties tikai uz šauriem VDAR piemērošanas aspektiem, kas būtu jāiekļauj un sīkāk jāiztirzā galīgajā lēmumā. Lai gan tam, kā kolēģija interpretē VDAR, tādējādi var būt zināma autoritatīva nozīme turpmākajās lietās par līdzīgiem juridiskiem jautājumiem, šī interpretācija tomēr nebūtu saistoša valstu tiesām, jo tām šaubu gadījumā jāvēršas Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
63
Vācijas Federatīvā Republika, kas iestājusies lietā kolēģijas prasījumu atbalstam, apgalvo, ka VDAR paredzētais konsekvences mehānisms, tostarp strīdu risināšanas procedūra, ir pilnībā iekšējs un tā vienīgais mērķis ir panākt mediāciju gadījumā, ja uzraudzības iestāžu viedokļi atšķiras. Konkrēti, no VDAR 65. panta 2. punkta trešā teikuma izrietot, ka pasākums, ko kolēģija veic šajā kontekstā, radot juridiski saistošas sekas tikai valsts uzraudzības iestādēm. Attiecīgajam pārzinim vai apstrādātājam esot saistošs tikai galīgais lēmums.
– Tiesas vērtējums
64
Pirmā apelācijas sūdzības pamata pirmā daļa attiecas uz jautājumu, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā rīkojuma 41.–49. punktā nospriezdama, ka strīdīgais lēmums nav apstrīdams akts LESD 263. panta pirmās daļas izpratnē.
65
Saskaņā ar šo tiesību normu Tiesa pārbauda tostarp “to Savienības struktūru aktu likumību, kuri rada tiesiskas sekas trešām personām”.
66
Pastāvīgās judikatūras atziņa ir tāda, ka LESD 263. pantā paredzēto atcelšanas prasību var celt par visiem tiem Savienības iestāžu, struktūru, biroju vai aģentūru pieņemtajiem noteikumiem neatkarīgi no to veida, kuru mērķis ir radīt saistošas tiesiskās sekas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 12. jūlijs, Nord Stream 2/Parlaments un Padome, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 62. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
67
Lai noskaidrotu, vai akts rada šādas sekas un vai tātad par to var tikt celta atcelšanas prasība saskaņā ar LESD 263. pantu, jāaplūko šā akta būtība un jāizvērtē minētās sekas, izmantojot tādus objektīvus kritērijus kā akta saturs, vajadzības gadījumā ņemot vērā šā akta pieņemšanas kontekstu, kā arī to izdevušās iestādes, struktūras, biroja vai aģentūras pilnvaras (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 12. jūlijs, Nord Stream 2/Parlaments un Padome, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 63. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
68
Šajā ziņā, kā secinājumu 79. un 121. punktā norāda ģenerāladvokāte, ņemot vērā LESD 263. panta pirmo daļu, trešā persona, kurai akts rada tiesiskās sekas, var arī nebūt prasītājs. Proti, trešās personas statuss ir ikvienai fiziskai vai juridiskai personai, kas nav šo aktu izdevusi. Līdz ar to, lai noskaidrotu, vai minētais akts rada šādas sekas, nav jāpārbauda, vai šīs sekas var ietekmēt prasītāja tiesisko stāvokli, jo šai pārbaudei ir nozīme tikai izvērtējumā par to, vai ir ievēroti LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētie nosacījumi, ka akta atcelšanas prasību var celt ikviena persona, kuru šis akts skar tieši un individuāli, situācijās, kad nupat minētā tiesību norma ir piemērojama (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 13. februāris, Swissgrid/Komisija, C‑121/23 P, EU:C:2025:83, 46. punkts). Tātad akta apstrīdamība jāvērtē objektīvi – ņemot vērā šā akta būtību, nevis to, kas ir prasītājs.
69
Tomēr jāatgādina, ka tādu aktu gadījumā, kuru izstrāde notiek vairākos procesuālos posmos, par apstrīdamu aktu principā ir uzskatāms tikai pasākums, ar kuru galīgi tiek noteikta kompetentās Savienības iestādes, struktūras, biroja vai aģentūras nostāja, taču ne starppasākumi, kuru mērķis ir sagatavot šo galīgo pasākumu un kuri nerada patstāvīgas tiesiskas sekas trešām personām. Par šādiem starppasākumiem konkrēti ir uzskatāmi pasākumi, kuros pausts provizorisks šīs Savienības iestādes, struktūras, biroja vai aģentūras viedoklis (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1981. gada 11. novembris, IBM/Komisija_60/81, EU:C:1981:264, 10. punkts; 2022. gada 22. septembris, IMG/Komisija, C‑619/20 P un C‑620/20 P, EU:C:2022:722, 103. punkts, kā arī 2024. gada 18. jūnijs, Komisija/VNV, C‑551/22 P, EU:C:2024:520, 92. punkts).
70
Judikatūras atziņa ir tāda, ka par starppasākumu nevar celt atcelšanas prasību, it īpaši tad, ja ir pierādīts, ka uz apgalvoto šā pasākuma prettiesiskumu var atsaukties tādas prasības atbalstam, kura celta par galīgo lēmumu, kura sagatavošanas akts tas ir. Šādos apstākļos prasība, kas celta par lēmumu, ar kuru procedūra tiek izbeigta, nodrošinās pietiekamu tiesību aizsardzību tiesā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1981. gada 11. novembris, IBM/Komisija_60/81, EU:C:1981:264, 12. punkts, kā arī 2017. gada 15. marts, Stichting Woonlinie u.c./Komisija, C‑414/15 P, EU:C:2017:215, 46. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
71
Šajā lietā par aplūkojamā akta saturu un attiecīgās struktūras pilnvarām no paša VDAR 65. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 2. punkta un 68. panta 1. punkta formulējuma izriet, ka strīdīgais lēmums ir Savienības struktūras pieņemts akts, kas ir saistošs trešām personām. Šis tiesību akts ir saistošs vadošajai uzraudzības iestādei un visām ieinteresētajām uzraudzības iestādēm, kas ir tā adresātes un kas attiecībā pret kolēģiju ir trešās personas. Saskaņā ar VDAR 65. panta 6. punktu vadošajai uzraudzības iestādei galīgais lēmums jāpieņem, pamatojoties uz kolēģijas lēmumu. Šajā galīgajā lēmumā arī jāatsaucas uz kolēģijas lēmumu un tas jāpievieno šim galīgajam lēmumam.
72
Turklāt attiecībā uz strīdīgā lēmuma pieņemšanas kontekstu nav strīda par to, ka šis lēmums ir izstrādāts procesā, kas ietver vairākus procesuālos posmus šā sprieduma 69. punktā minētās judikatūras izpratnē, jo tam seko Īrijas uzraudzības iestādes veikta cita akta pieņemšana. Tomēr šajā lēmumā šīs pašas judikatūras izpratnē galīgi ir noteikta kompetentās Savienības struktūras, proti, kolēģijas, nostāja un ir izsmelti visi jautājumi, kas šai struktūrai jārisina. Proti, jākonstatē, ka šāds, pamatojoties uz VDAR 65. panta 1. punkta a) apakšpunktu, pieņemts lēmums skar visus jautājumus, par kuriem ieinteresētās uzraudzības iestādes ir izteikušas būtiskus un motivētus iebildumus VDAR 60. panta 4. punkta izpratnē, jo īpaši jautājumu, vai ir noticis VDAR pārkāpums.
73
No iepriekš izklāstītā izriet, ka, lai gan strīdīgais lēmums nav VDAR 58., 60. un 65. pantā paredzētās konsekvences pārbaudes procedūras pēdējais posms, tas – pretēji tam, ko Vispārējā tiesa nospriedusi pārsūdzētā rīkojuma 42. punktā, – nav kvalificējams kā nepārsūdzams starppasākums šā sprieduma 69. punktā minētās judikatūras izpratnē. Līdz ar to šā sprieduma 70. punktā atgādinātajai judikatūrai šajā lietā nav nozīmes.
74
Šajā kontekstā, tā kā kolēģijas lēmums rada saistošas tiesiskas sekas trešām personām, nav nozīmes apstāklim, ka valsts uzraudzības iestādes galīgā lēmuma tvērumā ietilpst arī jautājumi, kas nav iesniegti izskatīšanai kolēģijā vai nav tās kompetencē.
75
Šo pašu iemeslu dēļ apstāklim, ko Vispārējā tiesa norādījusi pārsūdzētā rīkojuma 42. punktā, proti, ka strīdīgais lēmums – atšķirībā no Īrijas uzraudzības iestādes galīgā lēmuma – nav apveltīts ar izpildāmību attiecībā uz citiem subjektiem, kas nav tā adresāti, arī nav nozīmes, lai šo lēmumu kvalificētu kā saskaņā ar LESD 263. panta pirmo daļu apstrīdamu aktu. Šim apstāklim, kas ir saistīts ar apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesisko stāvokli attiecībā uz strīdīgo lēmumu, nav nekādas saistības nedz ar strīdīgā lēmuma būtību, nedz ar tā saistošajām tiesiskajām sekām atbilstoši objektīviem kritērijiem.
76
No visiem šiem apsvērumiem izriet, ka strīdīgais lēmums ir Savienības struktūras tiesību akts, kura mērķis ir radīt tiesiskas sekas trešām personām un kurā ir pausta šīs struktūras galīgā nostāja par tās izskatāmajiem jautājumiem, kā to turklāt pati Vispārējā tiesa ir konstatējusi pārsūdzētā rīkojuma 36., 37. un 49. punktā. Tādējādi šis lēmums, ņemot vērā LESD 263. panta pirmās daļas formulējumu un šā sprieduma 66.–69. punktā minēto judikatūru, ir apstrīdams akts, un šajā posmā nav jāizvērtē, vai minētā lēmuma dēļ ir būtiski mainījies WhatsApp tiesiskais stāvoklis.
77
Šajā ziņā jākonstatē, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pirmkārt, pārsūdzētā rīkojuma 38. punktā sajaukdama nosacījumus, kas izriet no LESD 263. panta pirmās daļas, ar tiem, kas izriet no šīs normas ceturtās daļas, un, otrkārt, pārsūdzētā rīkojuma 42. punktā formulēdama kļūdainu kritēriju par to, ka attiecīgais akts nav tieši izpildāms attiecībā uz WhatsApp, un strīdīgo lēmumu kvalificēdama par starpposma pasākumu, kam nav patstāvīgu tiesisku seku.
78
Tātad apelācijas sūdzības pirmā pamata pirmā daļa jāapmierina.
Par pirmā pamata otro daļu
– Lietas dalībnieku argumenti
79
WhatsApp apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriezdama, ka strīdīgais lēmums to neskar tieši un ka WhatsApp prasība līdz ar to nav pieņemama.
80
Pirmkārt, attiecībā uz nosacījumu, ka aktam būtu tieši jāietekmē prasītāja tiesiskais stāvoklis, Vispārējā tiesa pārsūdzētā rīkojuma 52. punktā esot kļūdaini secinājusi, ka strīdīgais lēmums WhatsApp neskar tieši, jo šis lēmums attiecībā uz to nav izpildāms un nav VDAR 58., 60. un 65. pantā paredzētās procedūras pēdējais posms.
81
Otrkārt, attiecībā uz nosacījumu, ka akts nedrīkst atstāt rīcības brīvību adresātiem, kuri ir atbildīgi par tā īstenošanu, WhatsApp uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā rīkojuma 53.–60. punktā nospriezdama, ka ar strīdīgo lēmumu Īrijas uzraudzības iestādei ir atstāta rīcības brīvība attiecībā uz tās galīgā lēmuma saturu, vienlaikus gan atzīdama, ka strīdīgais lēmums šai uzraudzības iestādei ir saistošs attiecībā uz tajā iztirzātajiem aspektiem.
82
Par pārsūdzētā rīkojuma 54.–56. punktu, kuros Vispārējā tiesa esot atzinusi, ka strīdīgajā lēmumā ir ietverta tikai daļa no galīgā lēmuma satura, WhatsApp apgalvo, ka rīcības brīvības neesība būtu bijusi jāpārbauda, izvērtējot strīdīgā lēmuma būtību pašu par sevi, bez atsauces uz to, kas vēl papildus tam noteikts galīgajā lēmumā. Proti, kolēģija esot analizējusi tikai dažus konkrētā gadījuma aspektus – jautājumus, par kuriem ieinteresētās uzraudzības iestādes ir izteikušas būtiskus un motivētus iebildumus. Tātad strīdīgais lēmums nevar attiekties uz visiem lietas aspektiem kopumā un nevar ietvert aspektus, kas nav iesniegti izskatīšanai kolēģijā vai nav tās kompetencē.
83
Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā rīkojuma 57.–59. punktā nospriezdama, ka Īrijas uzraudzības iestāde ir īstenojusi savu rīcības brīvību, lai no strīdīgā lēmuma izdarītu secinājumus. Pirmām kārtām, attiecībā uz zudumradošās jaukšanas procedūrā iegūto datu kvalificēšanu par personas datiem WhatsApp apgalvo, ka šī kolēģijas veiktā kvalifikācija tai rada papildu pienākumus saskaņā ar VDAR neatkarīgi no tā, vai vadošā uzraudzības iestāde ir izmantojusi rīcības brīvību, pēc būtības lemdama arī par citiem, ne tikai ar šo kvalifikāciju saistītiem jautājumiem, pārbaudot, vai WhatsApp ir rīkojusies kā pārzinis vai apstrādātājs. Otrām kārtām, attiecībā uz WhatsApp piemērojamo naudas sodu apmēra palielināšanu šajā lēmumā Īrijas uzraudzības iestādei neesot atstāta rīcības brīvība, jo tai esot pienākums piemērot lielāku naudas sodu nekā sākotnēji ieplānotais. Tam, ka šī iestāde saglabā rīcības brīvību attiecībā uz naudas soda precīza apmēra noteikšanu, neesot nozīmes, jo to darīt esot minētās iestādes kompetencē.
84
Kolēģija apstrīd šo argumentāciju un norāda, ka būtu jāizpilda divi kumulatīvi kritēriji, lai Savienības tiesību akts tieši skartu fizisku vai juridisku personu, kurai akts nav adresēts individuāli. Pirmkārt, šim aktam būtu tieši jāietekmē šīs personas tiesiskais stāvoklis, un, otrkārt, tam nevajadzētu atstāt nekādu rīcības brīvību adresātam, kurš ir atbildīgs par tā īstenošanu, jo šī īstenošana ir gluži automātiska, nepiemērojot citus starpnoteikumus.
85
Attiecībā uz pirmo kritēriju šī lietas dalībniece norāda, ka akta saistošais spēks jāaplūko atkarībā no tā ietekmes uz prasītāja situāciju. Šajā lietā strīdīgais lēmums neesot izpildāms attiecībā uz WhatsApp tādā veidā, ka tas bez citiem procesuāliem posmiem varētu kļūt par pienākumu avotu. Šis lēmums neesot VDAR 58., 60. un 65. pantā paredzētās procedūras pēdējais posms, un tajā tostarp neesot noteikts nedz naudas soda galīgais apmērs, nedz arī jauns WhatsApp darbību reglamentējošo noteikumu kopums. Tādējādi uzņēmumu WhatsApp tieši skarot vienīgi galīgais lēmums, jo Īrijas uzraudzības iestāde saskaņā ar VDAR 56. panta 6. punktu ir vienīgā, kas veic saziņu ar šo pārziņa statusā esošo uzņēmumu.
86
Attiecībā uz otro kritēriju kolēģija apgalvo, ka Īrijas uzraudzības iestāde esot saglabājusi patiesu rīcības brīvību attiecībā uz secinājumiem, kuri izdarāmi tās galīgajā lēmumā, kas tvēruma ziņā esot plašāks nekā strīdīgais lēmums un ietverot konstatējumus, par kuriem netika lūgts izteikties kolēģijai, jo tai tika lūgts vienīgi lemt par jautājumiem, par kuriem izteikti būtiski un motivēti iebildumi. Katrā ziņā strīdīgais lēmums un galīgais lēmums esot savstarpēji saistīti. Neesot iespējams nodalīt tās galīgā lēmuma daļas, kas atbilst kolēģijas norādījumiem, un šis apstāklis apstiprinot faktu, ka tā Īrijas uzraudzības iestādei ir atstājusi zināmu rīcības brīvību vairākos aspektos.
87
Šādos apstākļos valsts tiesai ir labākas iespējas pārskatīt šo galīgo lēmumu un vajadzības gadījumā uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus par VDAR normām, ko Īrijas uzraudzības iestāde piemērojusi gan pēc savas ierosmes, gan pamatojoties uz kolēģijas norādījumiem.
88
Kolēģija uzskata, ka Īrijas uzraudzības iestāde esot saglabājusi zināmu rīcības brīvību arī attiecībā uz strīdīgajā lēmumā iztirzātajiem jautājumiem, konkrēti – jautājumiem, pirmkārt, par tiesiskajām sekām, kas izriet no zudumradošās jaukšanas procedūrā iegūto datu kvalificēšanas par personas datiem, un, otrkārt, WhatsApp piemērojamo naudas sodu apmēra noteikšanu. Pirmajā minētajā aspektā šī iestāde esot saglabājusi rīcības brīvību un esot veikusi patstāvīgu pārbaudi, it īpaši attiecībā uz VDAR 14. panta ievērošanu. Šajā ziņā esot kļūdaini apgalvot, ka kolēģija esot veikusi “pilnīgu” novērtējumu, jo tās kompetence aprobežojoties ar būtisko un motivēto iebildumu satura izvērtēšanu un neattiecoties uz visu pārkāpuma procedūru kopumā. Attiecībā uz otro aspektu, proti, naudas sodu noteikšanu, lai gan strīdīgajā lēmumā ir ietverti vispārīgi norādījumi par naudas sodiem, tajā nav iztirzāta nedz šo norādījumu izpilde, nedz naudas sodu aprēķināšana.
89
Vācijas Federatīvās Republikas ieskatā: nav uzskatāms, ka strīdīgais lēmums tieši skartu WhatsApp, jo tās vienīgā kontaktpersona bija vadošā iestāde. Šādu lēmumu neesot paredzēts īstenot patstāvīgi, bet pēc tā vienmēr jāseko šīs iestādes galīgajam lēmumam. Proti, Savienības likumdevējs esot apzināti izvēlējies VDAR decentralizētu kontroli, neizveidojot centrālu Eiropas mēroga datu aizsardzības iestādi.
– Tiesas vērtējums
90
Pirmā apelācijas pamata otrā daļa ir par to, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā rīkojuma 50.–60. punktā atzīdama, ka strīdīgais lēmums WhatsApp LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē neskar tieši un ka līdz ar to WhatsApp celtā prasība nav pieņemama.
91
Saskaņā ar šo normu jebkura fiziska vai juridiska persona ar LESD 263. panta pirmajā un otrajā daļā minētajiem nosacījumiem var celt prasību par tiesību aktu, kas adresēts šai personai vai kas to skar tieši un individuāli, un par reglamentējošu aktu, kas to skar tieši, bet nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem.
92
Tāpēc tādas prasības pieņemamība, ko fiziska vai juridiska persona atbilstoši LESD 263. panta ceturtajai daļai cēlusi par tiesību aktu, kura adresāte tā nav, ir pakārtota arī nosacījumam, ka šis akts to skar tieši un individuāli (spriedums, 2019. gada 3. decembris, Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
93
Šajā lietā, kā Vispārējā tiesa konstatējusi pārsūdzētā rīkojuma 40. punktā, ir pierādīts, ka strīdīgais lēmums WhatsApp skar individuāli, jo tas attiecas uz dažiem galīgā lēmuma projekta aspektiem saistībā konkrēti ar šā uzņēmuma situāciju. Tomēr minētā rīkojuma 52. un 53. punktā Vispārējā tiesa atzinusi, ka strīdīgais lēmums WhatsApp neskar tieši, pamatodamās, pirmkārt, uz to, ka šis lēmums neesot izpildāms attiecībā uz WhatsApp tādā veidā, ka tas bez turpmākām procesuālām darbībām varētu radīt šim uzņēmumam pienākumus vai – attiecīgā gadījumā – tiesības citām privātpersonām, un, otrkārt, uz to, ka, pat ja strīdīgais lēmums būtu saistošs Īrijas uzraudzības iestādei aspektos, uz kuriem tas attiecas, tas esot atstājis šai uzraudzības iestādei rīcības brīvību attiecībā uz galīgā lēmuma saturu.
94
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ko atgādinājusi Vispārējā tiesa, nosacījums, ka lēmumam, par kuru fiziska vai juridiska persona ceļ prasību, šī persona jāskar tieši, prasa, lai būtu izpildīti divi kumulatīvi nosacījumi, proti, pirmkārt, apstrīdētajam pasākumam ir tieši jāietekmē indivīda tiesiskais stāvoklis, un, otrkārt, tas nedrīkst atstāt nekādu rīcības brīvību šā pasākuma adresātiem, kuri ir atbildīgi par tā ieviešanu, kas ir pavisam automātiska un izriet tikai no Savienības tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Komisija un Padome/Front Polisario, C‑779/21 P un C‑799/21 P, EU:C:2024:835, 87. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
95
Pirms tiek izvērtēta abu šo nosacījumu ievērošana šajā lietā, jāprecizē – apstāklis, ka apstrīdētais akts nav tieši izpildāms attiecībā uz prasītāju, tāpat kā apstāklis, ka šis akts nav saliktas procedūras pēdējais posms, neliedz minētajam aktam prasītāju tieši skart situācijā, kad šā akta adresātam nav nekādas rīcības brīvības (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1992. gada 4. jūnijs, Infortec/Komisija, C‑157/90, EU:C:1992:243, 13. un 17. punkts; 2019. gada 3. decembris, Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, 65. un 67. punkts, kā arī 2022. gada 12. jūlijs, Nord Stream 2/Parlaments un Padome, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 74. punkts).
96
Līdz ar to, kā secinājumu 139. un 144. punktā norāda ģenerāladvokāte, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā rīkojuma 52. punktā atzīdama, ka strīdīgais lēmums nevar tieši skart WhatsApp tāpēc, ka šis lēmums nav izpildāms attiecībā uz WhatsApp un nav VDAR 58., 60. un 65. pantā paredzētās procedūras pēdējais posms.
97
Lai noskaidrotu, vai ievērots pirmais no šā sprieduma 94. punktā atgādinātajiem nosacījumiem, jāizvērtē, vai apstrīdētais akts ir būtisku konkrētās fiziskās vai juridiskās personas tiesiskā stāvokļa izmaiņu avots, proti, jāaplūko šā akta būtība un jāizvērtē tā sekas, izmantojot tādus objektīvus kritērijus kā minētā akta saturs, vajadzības gadījumā ņemot vērā šā akta pieņemšanas kontekstu, kā arī to izdevušās iestādes vai struktūras pilnvaras (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1981. gada 11. novembris, IBM/Komisija_60/81, EU:C:1981:264, 9. punkts, un 2024. gada 18. jūnijs, Komisija/VNV, C‑551/22 P, EU:C:2024:520, 65. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
98
Šajā lietā, kā norādīts šā sprieduma 30. punktā, strīdīgajā lēmumā kolēģija tostarp nolēma, ka WhatsApp nav izpildījusi VDAR 13. panta 1. punkta d) apakšpunktā noteiktos informēšanas pienākumus un ir pārkāpusi šīs regulas 13. panta 2. punkta e) apakšpunktu. Līdz ar to šis lēmums maina WhatsApp tiesisko stāvokli, jo konkrēti kolēģijas iejaukšanās dēļ WhatsApp jāizdara grozījumi līgumattiecībās ar WhatsApp sniegtā ziņapmaiņas pakalpojuma lietotājiem. No tā izriet, ka starp minēto lēmumu un tā ietekmi uz WhatsApp stāvokli ir tieša saikne šā sprieduma 94. un 95. punktā minētās judikatūras izpratnē.
99
Pretēji tam, ko apgalvo kolēģija, apstāklis, ka Īrijas uzraudzības iestāde saskaņā ar VDAR 56. panta 6. punktu ir vienīgā, kas sazinās ar WhatsApp kā pārzini, neietekmē šo konstatējumu. Proti, šīs tiesību normas mērķis ir tikai organizēt attiecības starp pārzini vai apstrādātāju, vadošo uzraudzības iestādi un ieinteresētajām uzraudzības iestādēm, un tādējādi tā neattiecas uz tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, kas pieejami saistībā ar kolēģijas lēmumiem.
100
Lai noskaidrotu, vai ievērots otrais no šā sprieduma 94. punktā atgādinātajiem nosacījumiem, novērtējot, vai tiesību akts atstāj tā adresātiem rīcības brīvību tā īstenošanā, jāizvērtē prasībā norādīto šā tiesību akta normu tiesiskās sekas attiecībā uz tās personas situāciju, kura atsaucas uz tiesībām celt prasību saskaņā ar LESD 263. panta ceturtās daļas otro teikuma daļu (spriedums, 2022. gada 12. jūlijs, Nord Stream 2/Parlaments un Padome, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 98. punkts un tajā minētā judikatūra).
101
Šādas rīcības brīvības esība jāizslēdz tostarp tad, ja ir pierādīts, ka prasībā norādīto akta normu tiešās sekas ir tādas, ka šai personai tikuši uzlikti pienākumi, kuru iznākumu par šā akta turpmāko īstenošanu atbildīgā iestāde nav varējusi mainīt (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 12. jūlijs, Nord Stream 2/Parlaments un Padome, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 114. punkts).
102
Šajā lietā, kā izriet no šā sprieduma 71. un 72. punkta, jāatgādina, ka strīdīgais lēmums vadošajai uzraudzības iestādei un ieinteresētajām uzraudzības iestādēm ir saistošs. Tās nedrīkst atkāpties no kolēģijas nostājas, kas pausta šajā lēmumā un atgādināta šā sprieduma 30. punktā. Proti, minētajā lēmumā ir izlemti kolēģijai iesniegtie tiesību jautājumi, un šis lēmums bezierunu kārtībā ir saistošs šīm iestādēm, it īpaši attiecībā uz konstatējumu par noteiktu VDAR normu pārkāpumu, zudumradošās jaukšanas procedūrā iegūto datu kvalificējamību par personas datiem, kā arī pienākumu palielināt ieplānoto naudas sodu apmēru. Minētajām iestādēm nav iespējas mainīt kolēģijas vērtējuma par šiem jautājumiem iznākumu šā sprieduma iepriekšējā punktā minētās judikatūras izpratnē.
103
Šajā ziņā saskaņā ar VDAR 70. panta 1. punkta a) apakšpunktu kolēģijas uzdevums ir garantēt VDAR konsekventu piemērošanu, pārraugot un nodrošinot, kā izriet no tās 10. apsvēruma, noteikumu par fizisku personu pamattiesību un pamatbrīvību aizsardzību attiecībā uz viņu personas datu apstrādi konsekventu un vienveidīgu piemērošanu visā Savienībā, tostarp VDAR 65. pantā paredzētajās situācijās, neskarot valstu uzraudzības iestāžu uzdevumus.
104
Šajā kontekstā nav nozīmes tam, ka galīgā lēmuma tvērumā ietilpst arī jautājumi, kas nav iesniegti izskatīšanai kolēģijā, proti, aspekti, par kuriem nav izvirzīti būtiski un motivēti iebildumi VDAR 65. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, vai jautājumi, kas nav šīs struktūras kompetencē, piemēram, jautājums par precīzu pārzinim vai apstrādātājam piemērojamā naudas soda apmēru, kas saskaņā ar VDAR 58. panta 2. punkta i) apakšpunktu, kā arī 83. pantu jāizlemj lietu izskatošajai uzraudzības iestādei.
105
Turklāt, lai gan strīdīgais lēmums patiešām ir savstarpēji saistīts ar galīgo lēmumu, tomēr tie ir atšķirīgi akti un strīdīgā lēmuma tvērums – kā izriet no šā sprieduma 30. punktā ietvertā uzskaitījuma – ir skaidri noteikts. Šādos apstākļos šī savstarpējā saistība nav šķērslis konstatējumam, ka strīdīgais lēmums WhatsApp skar tieši.
106
Konkrēti, lai gan tādos apstākļos – kad Savienības tiesā, pamatojoties uz LESD 263. pantu, tiek iesniegta prasība atcelt kolēģijas saistošo lēmumu un vienlaikus valsts tiesā saskaņā ar VDAR 78. pantu tiek iesniegta prasība atcelt galīgo lēmumu, ko, pamatojoties uz šo saistošo lēmumu, pieņēmusi valsts uzraudzības iestāde, – patiešām rodas divas paralēlas procedūras, šī situācija tomēr nenozīmē, ka kolēģijas lēmuma sekas šajā gadījumā būtu uzskatāmas par tādām, kas WhatsApp skar netieši.
107
Proti, pirmkārt, Tiesas judikatūras atziņa ir tāda, ka situācijā, kad valsts tiesā izskatāmā strīda risinājums ir atkarīgs no Savienības struktūras lēmuma spēkā esības, no lojālas sadarbības pienākuma izriet, ka valsts tiesai – lai izvairītos no tāda lēmuma pieņemšanas, kas būtu pretrunā šīs struktūras lēmumam, – jāaptur tiesvedība līdz brīdim, kad Savienības tiesas pieņem galīgu nolēmumu par atcelšanas prasību, ja vien valsts tiesa neuzskata, ka šīs lietas apstākļos ir pamatoti uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu par minētās struktūras lēmuma spēkā esību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2000. gada 14. decembris, Masterfoods un HB, C‑344/98, EU:C:2000:689, 57. punkts, kā arī 2018. gada 25. jūlijs, Georgsmarienhütte u.c., C‑135/16, EU:C:2018:582, 24. punkts).
108
Otrkārt, jānorāda arī, ka tiesu varas pareizas īstenošanas princips var pamatot to, ka Tiesa – gadījumā, ja notiek vienlaicīga vēršanās Vispārējā tiesā ar atcelšanas prasību un Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu –, ja tā uzskata par iederīgu, pamatojoties uz Eiropas Savienības Tiesas statūtu 54. panta trešo daļu, aptur tajā notiekošo tiesvedību par labu tiesvedībai Vispārējā tiesā (spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Georgsmarienhütte u.c., C‑135/16, EU:C:2018:582, 25. punkts).
109
Līdz ar to, tā kā abi šā sprieduma 94. punktā minētie nosacījumi ir izpildīti, strīdīgais lēmums WhatsApp skar tieši.
110
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, apelācijas sūdzības pirmā pamata otrā daļa tātad jāapmierina un līdz ar to pārsūdzētais rīkojums jāatceļ.
Par pirmā pamata trešo daļu
111
Pirmā pamata trešajā daļā WhatsApp apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā rīkojuma 66.–70. punktā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka WhatsApp prasības nepieņemamība atbilst LES un LESD noteiktās tiesiskās aizsardzības līdzekļu sistēmas loģikai.
112
Ņemot vērā šā sprieduma 110. punktā izdarīto secinājumu, par pirmā pamata trešo daļu nav jālemj.
Par otro pamatu – tiesību kļūdu VDAR 65. panta un Savienības tiesību konsekventas piemērošanas principa interpretācijā un piemērošanā
113
Atsaucoties uz argumentāciju, kas izklāstīta pirmajā pamatā, WhatsApp apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi VDAR 65. panta 1. punktu un Savienības tiesību konsekventas piemērošanas principu, pārsūdzētā rīkojuma 41.–60. punktā nospriezdama, ka strīdīgajam lēmumam nav citu tiesisku seku kā vien tā saistošā iedarbība uz ieinteresētajām uzraudzības iestādēm.
114
Tā kā WhatsApp vienīgi atsaucas uz argumentāciju, kas izklāstīta pirmā pamata atbalstam, un ņemot vērā šā sprieduma 110. punktā izdarīto secinājumu, par otro pamatu nav jālemj, jo tā rezultātā pārsūdzētais rīkojums nevar kļūt atceļams vēl lielākā mērā.
Par lietas nodošanu atpakaļ Vispārējai tiesai
115
Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmajai daļai Vispārējās tiesas nolēmuma atcelšanas gadījumā Tiesa pati var taisīt galīgo spriedumu šajā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija.
116
Šis nosacījums šajā lietā ir izpildīts, jo tā attiecas tikai uz Vispārējā tiesā celtās prasības pieņemamību.
117
Šajā ziņā, pirmkārt, kā izriet no šā sprieduma 76. punkta, strīdīgais lēmums ir apstrīdams akts LESD 263. panta pirmās daļas izpratnē. Otrkārt, kā konstatēts šā sprieduma 109. punktā, strīdīgais lēmums LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē uzņēmumu WhatsApp skar tieši. Treškārt, šis lēmums WhatsApp skar individuāli, kā pārsūdzētā rīkojuma 40. punktā konstatējusi pati Vispārējā tiesa.
118
Līdz ar to, tā kā LESD 263. panta pirmajā un ceturtajā daļā paredzētie nosacījumi tādējādi ir izpildīti un tā kā nav citu nepieņemamības pamatu, atcelšanas prasība tiek atzīta par pieņemamu.
119
Tomēr, ņemot vērā, ka Vispārējā tiesa tajā celto prasību nav izskatījusi pēc būtības, un, lai to varētu paveikt, detalizēti ir jāizvērtē faktiskie un tiesiskie apstākļi, tiesvedības stadija neļauj izspriest lietu pēc būtības.
120
Tāpēc lieta jānodod atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā.
Par tiesāšanās izdevumiem
121
Tā kā lieta tiek nodota atpakaļ Vispārējai tiesai, lēmuma pieņemšana par tiesāšanās izdevumiem, kas ir saistīti ar apelācijas tiesvedību, jāatliek.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 7. decembra rīkojumu WhatsApp Ireland/Eiropas Datu aizsardzības kolēģija (T‑709/21, EU:T:2022:783).
2)
Nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Eiropas Savienības Vispārējā tiesā.
3)
Lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.