62023CC0059
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. február 27. (
1
)
C‑59/23. P. sz. ügy
Osztrák Köztársaság
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés – Nukleáris ipar – A magyar kormány által a Paksi Atomerőmű telephelyén két új atomreaktor fejlesztése céljából megvalósítani tervezett támogatás – Határozat, amely a támogatást azzal a feltétellel nyilvánítja a belső piaccal összeegyeztethetőnek, hogy Magyarország tiszteletben tart bizonyos kötelezettségvállalásokat”
I. Bevezetés
1.
Fellebbezésében az Osztrák Köztársaság az Európai Unió Törvényszéke 2022. november 30‑i Ausztria kontra Bizottság ítéletének (
2
) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék elutasította a Magyarország által a Paks II. atomerőműben két új atomreaktor fejlesztésének támogatása céljából megvalósítani tervezett SA.38454 – 2015/C (korábbi 2015/N) számú intézkedésről/támogatási programról/állami támogatásról szóló, 2017. március 6‑i (EU) 2017/2112 bizottsági határozat (
3
) megsemmisítése iránti keresetét.
II. A jogvita előzményei és a vitatott határozat
2.
A jogvitának a megtámadott ítélet 2–9. pontjából kiolvasható előzményei a jelen ügy szempontjából a következőképpen foglalhatók össze.
3.
2015. május 22‑én Magyarország olyan intézkedést jelentett be az Európai Bizottságnak, amely arra irányult, hogy pénzügyi hozzájárulást nyújtson két új atomreaktor fejlesztéséhez Magyarországon, a Paksi Atomerőmű telephelyén, amelyen már négy atomreaktor működik (a továbbiakban: bejelentett intézkedés). Ezen intézkedés kedvezményezettje az MVM Paks II Nuclear Power Plant Development Private Company Limited by Shares társaság (a továbbiakban: Paks II társaság) volt, amellyel kapcsolatban úgy tervezték, hogy a két új atomreaktor tulajdonosa és üzemeltetője lesz. A Paks II társaság 100%‑ban a Magyar Állam tulajdonában áll.
4.
2015. november 23‑án a Bizottság úgy határozott, hogy az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése alapján megindítja a hivatalos vizsgálati eljárást, (
4
)2017. március 6‑án pedig elfogadta a vitatott határozatot. A bejelentett intézkedés, amelyet e határozat 2. szakasza ismertet, két orosz típusú VVER 1200 (V491) atomreaktor (a továbbiakban: új reaktorok) fejlesztésére vonatkozik, amelyek megépítését teljes egészében a Magyar Állam finanszírozza a Paks II társaság javára, amely azok tulajdonosa és üzemeltetője lesz. Azt a négy orosz típusú VVER‑440 (V213) atomreaktort, amelyek a Paksi Atomerőmű telephelyén már működnek, és amelyek egy, a Magyar Állam tulajdonában lévő villamosenergia‑kereskedő és ‑termelő tulajdonában állnak, 2037‑ig fokozatosan le kell állítani annak érdekében, hogy azokat az új reaktorok váltsák fel, amelyek várhatóan 2025‑ben és 2026‑ban lépnek működésbe.
5.
Az Oroszországi Föderáció és a magyar kormány által 2014. január 14‑én megkötött, a nukleáris energia békés célú felhasználása terén folytatandó együttműködésről szóló kormányközi egyezmény (kihirdette: a 2014. évi II. törvény) (a továbbiakban: kormányközi egyezmény) értelmében a két ország nukleáris program keretében együttműködik a jelenlegi Paksi Atomerőmű teljesítményének fenntartásában és fejlesztésében. Ezen egyezmény szerint az Oroszországi Föderáció és Magyarország egyaránt kijelöl egy, a szükséges tapasztalatokkal rendelkező, állami irányítás alatt álló szervezetet, amely pénzügyi és technikai szempontból is felel azért, hogy vállalkozóként vagy tulajdonosként teljesítse többek között az új reaktorok tervezésével, megépítésével és üzembe helyezésével kapcsolatos kötelezettségeit. Az Oroszországi Föderáció a Nizhny Novgorod Engineering Company Atomenergoproekt (a továbbiakban: JSC NIAEP) részvénytársaságot jelölte ki, amely gondoskodni fog e reaktorok megépítéséről, Magyarország pedig a Paks II társaságot jelölte ki azok tulajdonosaként és üzemeltetőjeként. E célból a JSC NIAEP és a Paks II társaság 2014. december 9‑én megállapodást írt alá az említett reaktorok tervezésére, megvásárlására és megépítésére vonatkozó szerződésről.
6.
A kormányközi egyezményben az Oroszországi Föderáció kötelezettséget vállalt arra, hogy Magyarországnak állami kölcsönt nyújt az új rektorok fejlesztésének finanszírozása céljából. E kölcsönt a finanszírozásól szóló, 2014. március 28‑i kormányközi egyezmény szabályozza, és 10 milliárd euró összegű rulírozó hitelkeretet biztosít, amelynek felhasználása kizárólag e reaktorok tervezésére, megépítésére és üzembe állítására korlátozódik. Magyarország saját költségvetéséből további legfeljebb 2,5 milliárd eurót biztosít a Paks II erőmű telephelyével kapcsolatos beruházás finanszírozására. Magyarország a két új reaktor vételárának kifizetéséhez szükséges forrásokat nem fogja átutalni a Paks II társaság számláira. E források legnagyobb részét Oroszország fejlesztési és külgazdasági bankja (Vnesheconombank) fogja kezelni. Minden egyes, teljesítettnek tekintett mérföldkő esetében a Paks II társaság kérelmet nyújt be e banknak, hogy fizesse ki az esedékes összeg 80%‑át közvetlenül a JSC NIAEP‑nek. E társaság kérelmet nyújt be a magyar Államadósság Kezelő Központnak is, hogy fizesse ki a fennmaradó 20%‑ot.
7.
A vitatott határozatban a Bizottság megállapította, hogy a bejelentett intézkedés az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül, amely az e határozat 3. cikkében meghatározott feltételek mellett az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján összeegyeztethető a belső piaccal (a továbbiakban: szóban forgó támogatás). A vitatott határozat 3. cikke arra kötelezi Magyarországot, hogy tegyen meg több intézkedést annak biztosítása érdekében, hogy a Paks II társaság tiszteletben tartson bizonyos olyan kötelezettségeket és korlátozásokat, amelyek többek között a beruházási vagy újbóli beruházási stratégiáját, egy aukciós platform működtetését, valamint a jogi és szerkezeti autonómiáját érintették.
III. A Törvényszék előtti eljárás, a megtámadott ítélet, a Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
8.
Az Osztrák Köztársaság a Törvényszék Hivatalához 2018. február 21‑én benyújtott keresetlevelével keresetet indított a vitatott határozat megsemmisítése iránt. A Törvényszék előtti eljárásban a Luxemburgi Nagyhercegség beavatkozott az Osztrák Köztársaság támogatása végett, a Cseh Köztársaság, a Francia Köztársaság, Magyarország, a Lengyel Köztársaság, a Szlovák Köztársaság, valamint Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága pedig a Bizottság támogatása végett. Keresetének alátámasztása érdekében az Osztrák Köztársaság tíz jogalapra hivatkozott. A megtámadott ítéletben a Törvényszék e jogalapokat megvizsgálta, és mindet elutasította – kivéve a második és a harmadik jogalapot, amelyektől az Osztrák Köztársaság elállt –, majd elutasította a keresetet.
9.
A jelen fellebbezési eljárásban a Cseh Köztársaság, a Luxemburgi Nagyhercegség, a Lengyel Köztársaság, a Francia Köztársaság, Magyarország és a Bizottság nyújtott be válaszbeadványt. Az ügyben 2024. november 12‑én tartottak tárgyalást. Az Osztrák Köztársaság és a Luxemburgi Nagyhercegség azt kéri, hogy a Bíróság teljes egészében helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, adjon helyt az első fokon előterjesztett keresetnek, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére. A Bizottság, valamint a Cseh Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és az Osztrák Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére. A Francia Köztársaság és Magyarország azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést. A Lengyel Köztársaság nem terjeszt elő alakszerű kérelmeket, hanem a Bizottság álláspontjának támogatására szorítkozik.
IV. Elemzés
10.
Fellebbezésének alátámasztása érdekében az Osztrák Köztársaság négy jogalapra hivatkozik. A Bíróság kérésének megfelelően a jelen indítvány kizárólag az első, a második és a negyedik jogalappal foglalkozik, amelyek a következőkön alapulnak: az első azon, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy az új reaktorok megépítésére irányuló közbeszerzési eljárás hiánya nem vonja maga után a vitatott határozat jogellenességét; a második a szóban forgó támogatás arányosságának vizsgálatával kapcsolatos téves jogalkalmazáson, a negyedik pedig a szóban forgó támogatás alkotóelemeinek meghatározásával kapcsolatos téves jogalkalmazáson.
A. Az első jogalapról
11.
Az első jogalap a kereset első jogalapjának a Törvényszék általi elutasítása ellen irányul, amely jogalapban az Osztrák Köztársaság azt állította, hogy a vitatott határozat jogellenes annak következtében, hogy a JSC NIAEP‑et közbeszerzési eljárás nélkül bízták meg az új reaktorok megépítésével, megsértve ezzel a közbeszerzési jog alapvető rendelkezéseit, amelyek tiszteletben tartása az Osztrák Köztársaság szerint elválaszthatatlan a szóban forgó támogatás tárgyától.
12.
E jogalap három részből áll. Először együttesen az első két részt, majd a harmadik részt fogom megvizsgálni.
1.
Az első és második részről
a)
Az Osztrák Köztársaság által felhozott kifogások összefoglalása
1) Az első részről
13.
A harmadik jogalap első része a megtámadott ítélet 27–34. pontja ellen irányul. E pontokban a Törvényszék elutasította az Osztrák Köztársaság által felhozott azon kifogást, amely szerint a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a vitatott határozat (280) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy az őt terhelő azon kötelezettség, hogy értékelje valamely támogatásnak az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezésektől eltérő uniós jogi rendelkezésekkel való összeegyeztethetőségét, e támogatásnak csak azon részletszabályai tekintetében áll fenn, amelyek olyan megbonthatatlanul összefüggenek a támogatás tárgyával, hogy nem lenne lehetséges azokat külön‑külön vizsgálni. (
5
) E kontextusban a Törvényszék mindenekelőtt elutasította az Osztrák Köztársaság azon érvét, amely szerint a 2020. szeptember 22‑i Ausztria kontra Bizottság ítéletben (
6
) a Bíróság ki kívánta terjeszteni e kötelezettség érvényesülési körét, és el kívánt térni azon ítélkezési gyakorlatától, amely szerint különbséget kell tenni a támogatás tárgyával elválaszthatatlan összefüggésben álló részletszabályok és azon részletszabályok között, amelyek nem állnak ilyen összefüggésben. Ezt követően a Törvényszék kimondta: ha az e különbségtételt figyelembe nem vevő olyan kötelezettséget támasztanának a Bizottsággal szemben, hogy véglegesen foglaljon állást a támogatások jogának területére tartozó rendelkezésektől eltérő uniós jogi rendelkezések megsértésének fennállásáról vagy annak hiányáról, az sértené egyrészt azokat az eljárási szabályokat és garanciákat, amelyek kifejezetten az e rendelkezések alkalmazásának ellenőrzésére előírt eljárásokra jellemzők, másrészt pedig a közigazgatási eljárások és jogorvoslati lehetőségek autonómiájának elvét, továbbá az ellentmondásosság kockázatával járna.
14.
A Luxemburgi Nagyhercegség által támogatott Osztrák Köztársaság azt állítja, hogy a bejelentett intézkedés egyetlen és kizárólagos tárgya támogatni az új reaktorok megépítését, a Törvényszék pedig tévesen állapította meg, hogy e tárgy kizárólag az e reaktorok rendelkezésre bocsátásával kapcsolatos aktusra korlátozódik. Az Osztrák Köztársaság szerint az említett reaktorok megépítéséhez nyújtott segítség már önmagában sérti az uniós jogot, különösen pedig a közbeszerzési szabályokat. Az Osztrák Köztársaság azt is megjegyzi, hogy az Ausztria kontra Bizottság ítéletnek a Törvényszék által a megtámadott ítélet 29. és 30. pontjában kialakított értelmezéséből nem lehet levezetni, hogy a Bizottság az EUMSZ 108. cikk szerinti eljárás keretében figyelmen kívül hagyhatja a közbeszerzési jog szabályait. Ha a Bizottság ezen eljárás keretében nem lenne köteles figyelembe venni az uniós jog egyéb releváns rendelkezéseit, az állami támogatások joga egyfajta „önálló rendszerré”(self‑contained regime) válna. Egyébiránt, ellentétben azzal, amit a Törvényszék a megtámadott ítélet 33. pontjában állít, nem a közigazgatási eljárások önállóságának fenntartásával lehet elkerülni az ellentmondásos vagy következetlen kimenetelek kockázatát. Épp ellenkezőleg, minél kevésbé vesszük figyelembe az EUMSZ 108. cikk szerinti eljárásban az állami támogatásokra vonatkozó szabályoktól eltérő uniós jogi szabályokat, annál nagyobb lenne ez a kockázat. A közigazgatási eljárások közötti merev különbségtétel a jogbiztonságot is aláásná.
2) A második részről
15.
Az első jogalap második része a megtámadott ítélet 35–39. pontja ellen irányul, amelyekben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság helyesen állapította meg a vitatott határozat (281)–(284) preambulumbekezdésében, hogy az új reaktorok megépítésére irányuló szerződés odaítélése nem minősül a támogatás olyan részletszabályának, amely elválaszthatatlanul összefüggene a támogatással. (
7
) E kontextusban a Törvényszék megállapította, hogy mivel a szóban forgó támogatás az új reaktoroknak a Paks II társaság részére történő térítésmentes rendelkezésre bocsátásából állt azok üzemeltetése céljából, az a kérdés, hogy az építési szerződés odaítélésének közbeszerzési eljárás tárgyát kellett volna‑e képeznie, megelőzte a tulajdonképpeni támogatási intézkedést, továbbá hogy az ilyen eljárás lefolytatása és a reaktorok megépítése céljából egy másik vállalkozás esetleges kiválasztása „nem változtatná meg sem a támogatás [tárgyát], […] sem pedig a támogatás kedvezményezettjét”. Másfelől a közbeszerzési szabályok megsértése kizárólag az atomerőművek megépítésére irányuló munkák piacán fejtene ki hatásokat, nem pedig a szóban forgó támogatási intézkedés tárgya által érintett piacon (lásd a megtámadott ítélet 36. és 37. pontját). Ami a közbeszerzési eljárás hiányának a támogatás összegére gyakorolt hatását illeti, a Törvényszék megállapította: nem nyert bizonyítást, hogy más ajánlattevők jobb feltételek mellett vagy alacsonyabb áron tudták volna biztosítani az új reaktorokat, és még abban az esetben is, ha a közbeszerzési eljárás lefolytatása módosíthatta volna a támogatás összegét, e körülmény önmagában semmilyen következménnyel nem járt volna az említett támogatás által a Paks II társaságnak nyújtott előnyre, vagyis „a támogatás összegének emelkedése vagy csökkenése a jelen ügyben nem jelenti sem a tulajdonképpeni támogatás módosítását, sem pedig a versenykorlátozó hatásának megváltozását” (a megtámadott ítélet 38. pontja).
16.
A Luxemburgi Nagyhercegség által támogatott Osztrák Köztársaság először is megjegyzi, hogy a közbeszerzésekre és az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezéseknek ugyanaz a célja: biztosítani a tisztességes és torzulásmentes versenyt a belső piacon. Ez szerintük elegendő annak megállapításához, hogy elválaszthatatlan összefüggés áll fenn az új reaktorok megépítésére irányuló szerződés közvetlen odaítélése és a szóban forgó támogatási intézkedés között. Másodszor, az Osztrák Köztársaság azt állítja, hogy a közbeszerzési jog rendelkezéseinek megfelelő versenyeztetés teljesen eltérő támogatáshoz vezethetett volna mind annak összegét, mind pedig annak szerkezetét illetően. E kontextusban nem releváns az a körülmény, hogy a támogatás kedvezményezettje nem a JSC NIAEP társaság. Ugyanígy nem konkluzív az az érv sem, amely szerint a támogatás összegének emelkedése vagy csökkenése a jelen ügyben nem eredményezi a tulajdonképpeni támogatás módosítását vagy versenyellenes hatásának megváltozását. Téves ugyanis az ezen érv alapjául szolgáló azon különbségtétel, amely az új reaktoroknak a Paks II társaság részére történő térítésmentes rendelkezésre bocsátása és a Magyarország által erre szánt források között áll fenn. Harmadszor, az Osztrák Köztársaság azt állítja, hogy az új reaktorok megépítésére irányuló közbeszerzési szerződés odaítélése és a szóban forgó támogatás közötti elválaszthatatlan összefüggés fennállása már egyedül az Oroszországi Föderáció és Magyarország között létrejött egyezményből is következik, amelyből kitűnik, hogy az építési szerződés odaítélése és az Oroszországi Föderáció által nyújtott kölcsön egyetlen folyamatnak minősül.
b)
Értékelés
17.
Amint azt előrevetítettem, álláspontom szerint az első jogalap első és második részét együttesen kell elemezni. Úgy tűnik ugyanis, hogy az Osztrák Köztársaság által ezen első rész keretében felhozott érvek nem a megtámadott ítélet 30. pontjában megfogalmazott azon állítást kérdőjelezik meg, amely szerint az Ausztria kontra Bizottság ítéletben a Bíróságnak nem állt szándékában eltérni azon korábbi ítélkezési gyakorlatától, amely a támogatás tárgyától elválasztható és az attól elválaszthatatlan részletszabályok közötti különbségtételen alapuló jogi kritériumra vonatkozik (a továbbiakban: megbonthatatlan vagy elválaszthatatlan összefüggés kritériuma), hanem inkább azt, amilyen módon a Törvényszék e kritériumot a jelen ügyben értelmezte és alkalmazta. Ezért úgy tűnik számomra, hogy e rész az első jogalap második részéhez áll közel.
18.
Elemzésem további részében először is felidézem a Bizottság azon kötelezettségének terjedelme szempontjából releváns ítélkezési gyakorlatot, hogy megvizsgálja valamely támogatási intézkedésnek az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezésektől eltérő uniós jogi rendelkezésekkel való összeegyeztethetőségét. Másodszor, megvizsgálom az Osztrák Köztársaság által felhozott kifogásokat az ezen ítélkezési gyakorlatból levezethető elvek fényében.
1) A releváns ítélkezési gyakorlat felidézése
i) A „megbonthatatlan összefüggés” kritériuma: a Iannelli & Volpi ügyben hozott ítélet
19.
A „megbonthatatlan összefüggés” kritériumát a Bíróság először az 1977. március 22‑i Iannelli & Volpi ítéletben fogalmazta meg. (
8
) A Bírósághoz többek között azzal a kérdéssel fordultak, hogy az a nemzeti bíróság, amelynek valamely állami támogatási rendszer összeegyeztethetőségéről vagy annak bizonyos részletszabályairól kell határoznia, figyelembe veheti‑e az EGK‑Szerződés behozatalra vonatkozó mennyiségi korlátozásokkal kapcsolatos 30. cikkének (jelenleg az EUMSZ 34. cikk) esetleges megsértését. E kérdésre válaszolva a Bíróság – miután pontosította egyrészt, hogy az EGK‑Szerződés rendszerében valamely támogatás közös piaccal való esetleges összeegyeztethetetlenségének elismerése olyan megfelelő eljárásból ered, amelynek lefolytatása a Bizottság hatáskörébe tartozik, másrészt pedig, hogy e Szerződés 30. cikke közvetlen hatállyal rendelkezik (
9
) – ezen ítélet 14. pontjában kimondta, hogy „egy állami támogatás azon részletszabályai, amelyek ellentmondanak a Szerződés meghatározott, a 92. és a 93. cikken [jelenleg az EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikken] kívüli rendelkezéseinek, e tekintetben olyan megbonthatatlanul összefügghetnek a támogatás tárgyával, hogy nem lenne lehetséges azokat külön‑külön vizsgálni, így a támogatás egészének összeegyeztethetőségére vagy összeegyeztethetetlenségére gyakorolt hatásukat tehát szükségszerűen a 93. cikk szerinti eljárásban kell értékelni”. A Bíróság pontosította, hogy „eltérő a helyzet, amikor egy támogatási program elemzése során el lehet különíteni egymástól azokat a feltételeket vagy elemeket, amelyek ugyan e program részét képezik, azonban nem szükségesek a támogatás tárgyának megvalósulásához vagy annak működéséhez”. Ez utóbbi esetben ugyanis „nincsenek az [EGK‑Szerződés] 92. és 93. cikkén alapuló hatáskörmegosztásra épülő olyan indokok, amelyekből arra lehetne következtetni, hogy a Szerződés más, közvetlen hatályú rendelkezéseinek megsértése esetén nem lehet e rendelkezésekre hivatkozni a nemzeti bíróságok előtt, pusztán abból az okból, hogy a vizsgált elem a támogatás egyik részletszabályának minősül”.
20.
A Iannelli & Volpi ítéletből kitűnik, hogy amennyiben ez elengedhetetlen valamely nemzeti intézkedésnek az állami támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás keretében történő értékeléséhez, a Bizottság nem csupán jogosult, hanem bizonyos feltételek mellett köteles is figyelembe venni az uniós jog egyéb rendelkezéseit, és adott esetben járulékos jelleggel megállapítani azok megsértését. E kötelezettség és a terjedelmét meghatározó jogi kritérium létjogosultsága – legalábbis amint az ezen ítéletből következik – egyrészt úgy tűnik, abból ered, hogy megőrizze a Bizottság állami támogatások ellenőrzésére vonatkozó hatáskörének a Szerződés által körülhatárolt szféráját, másrészt pedig elkerülje, hogy e hatáskör gyakorlása hézagot keletkeztethessen a jogalanyok azon jogaira irányuló védelem rendszerében, amelyek az uniós jog közvetlen hatályából erednek.
ii) A Bizottságot terhelő, a koherenciára vonatkozó kötelezettség: a Bizottság kontra Olaszország ítélet és a Matra ítélet
21.
Néhány évvel később annak pontosítását kérték a Bíróságtól, hogy a Iannelli & Volpi ítéletből milyen következmények származnak a támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás és a kötelezettségszegési eljárás közötti kapcsolatra nézve. Az 1980. május 21‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (
10
) szerint az Olasz Köztársaság különösen a Iannelli & Volpi ítéletre hivatkozott annak alátámasztása érdekében, hogy az EGK‑Szerződés 95. cikkének (jelenleg az EUMSZ 110. cikk) megsértése miatt ellene indított, kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset elfogadhatatlan. Az Olasz Köztársaság azt állította, hogy mivel a kifogásolt adóintézkedés támogatási program finanszírozására irányult, ennélfogva pedig e program tárgyától elválaszthatatlan intézkedésnek minősült, ezen intézkedést nem lehetett kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében értékelni, hanem kizárólag az állami támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás keretében. Miután megállapította, hogy a Szerződésnek az állami támogatásokra és a hátrányosan megkülönböztető adókra vonatkozó rendelkezései – jóllehet ugyanazt a közös piaci torzulásmentes versenyt célozzák – eltérő alkalmazási feltételeken alapulnak, a Bíróság kimondta, hogy a hátrányosan megkülönböztető adóztatás útján végrehajtott intézkedés, amely egyidejűleg valamely állami támogatás részének is tekinthető, egyszerre mindkét rendelkezés hatálya alá tartozhat, ezért pedig külön jogsértési eljárás tárgyát képezheti. (
11
) A Bíróság ezen ítélet 11. pontjában annak pontosításával folytatta, hogy a Szerződés általános rendszeréből következik, hogy az állami támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás „soha nem vezethet olyan eredményre, amely ellentétes lenne a Szerződés különös rendelkezéseivel […]”. Így az adott ügyben abban az esetben, ha a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás végén a Bíróság a kifogásolt adót a Szerződés hátrányosan megkülönböztető adóztatásra vonatkozó rendelkezéseivel ellentétesnek nyilvánította volna, a Bizottság által az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezések alapján indított eljárás semmiképpen nem vezethetett volna ezen adó fenntartásához.
22.
Az 1993. június 15‑i Matra kontra Bizottság ítéletben (
12
) – amelynek kihirdetése tizen‑egynéhány évvel a Bizottság kontra Olaszország ítélet után történt – a Bíróság egy olyan határozat megsemmisítése iránti kereset tárgyában eljárva, amely két gépjárműgyártó közös vállalkozásának javára szóló beruházási támogatásokat engedélyezett, ezúttal az állami támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás, valamint az EGK‑Szerződés 85. és 86. cikke (jelenleg az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk) szerinti eljárás közötti kapcsolatokról határozott, amely eljárásokat a Bizottság párhuzamosan indította meg. Miután emlékeztetett a Iannelli & Volpi ítéletben, valamint a Bizottság kontra Olaszország ítéletben lefektetett elvekre, a Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy a Bizottság azon kötelezettsége, hogy tiszteletben tartsa a támogatásokra vonatkozó rendelkezések és a Szerződés egyéb rendelkezései közötti koherenciát, nem akadályozhatja meg a Bizottságot abban, hogy anélkül hozzon határozatot valamely állami támogatás összeegyeztethetőségéről, hogy megvárná az EGK‑Szerződés 85. vagy 86. cikke alapján párhuzamosan indított eljárás eredményét, „amennyiben a helyzet gazdasági elemzéséből kiindulva meggyőződött arról […], hogy a támogatás kedvezményezettje nincs abban a helyzetben, hogy megsértse [e cikkeket]”. (
13
)
23.
A Matra ítéletben a Bíróság első alkalommal foglalt állást a Iannelli & Volpi ítélet és a Bizottság kontra Olaszország ítélet közötti kapcsolatról, megerősítve mind a támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás önállóságát, mind pedig azt a követelményt, hogy az ilyen eljárás végén elfogadott határozatoknak koherenseknek kell lenniük a Szerződés egyéb rendelkezéseivel. Kifejtette továbbá, hogy a koherencia e követelménye „különösen abban az esetben áll fenn, ha ezen egyéb rendelkezések […] a közös piacon a torzulásmentes verseny célját is szolgálják”. (
14
)
iii) A Bíróságnak a Iannelli & Volpi ítéletet, a Bizottság kontra Olaszország ítéletet és a Matra ítéletet követő ítélkezési gyakorlata és a „megbonthatatlan összefüggés” kritériumának alkalmazásával kapcsolatos nehézségek
24.
A Bizottság kontra Olaszország ítéletben és a Matra ítéletben lefektetett elvek az évek során megerősítést nyertek. Így a Bíróság több alkalommal is kimondta, hogy i. a támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás soha nem vezethet olyan eredményre, amely ellentétes lenne a Szerződés különös rendelkezéseivel; ii. ezért az olyan állami támogatást, amely bizonyos részletszabályainál fogva sérti a Szerződés egyéb rendelkezéseit, a Bizottság nem nyilváníthatja a belső piaccal összeegyeztethetőnek; (
15
) iii. hasonlóképp, nem nyilvánítható összeegyeztethetőnek olyan állami támogatás, amely bizonyos részletszabályainál fogva sérti az uniós jog általános elveit, (
16
) és iv. az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezések „semmilyen körülmények között” nem szolgálhatnak a Szerződés azon egyéb szabályainak meghiúsítására, amelyek e rendelkezésekkel együtt az annak biztosításával kapcsolatos „közös célra” irányulnak, hogy a tagállamok beavatkozásai ne járjanak azzal a hatással, hogy torzítják a belső piaci versenyfeltételeket. (
17
) Ezeket az elveket a Bíróság a közelmúltban az Ausztria kontra Bizottság ítéletben (
18
) és a Braesch és társai ítéletben, (
19
) valamint a Covid19 világjárvány idején a légitársaságoknak nyújtott támogatásokkal kapcsolatos ítéletekben (
20
) is megerősítette.
25.
A Iannelli & Volpi ítéletben szereplő „megbonthatatlan összefüggés” kritériumát nemrégiben megerősítette a 2019. május 2‑i A‑Fonds ítélet, (
21
) és azt azóta több alkalommal, még az Ausztria kontra Bizottság ítéletet követően is (
22
) alkalmazták a nemzeti bíróságok és a Bizottság közötti hatáskörmegosztás kritériumaként, (
23
) valamint a Bizottság azon kötelezettsége terjedelmének körülhatárolására, hogy a támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás keretében megvizsgálja, hogy a szóban forgó intézkedés összeegyeztethető‑e a támogatások jogának körébe nem tartozó rendelkezésekkel. (
24
) E kötelezettség – amely annak elkerülésére irányul, hogy az uniós jog egyéb vonatkozó rendelkezéseit vagy általános elveit sértő támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek lehessen nyilvánítani (
25
) – terjedelme tehát végső soron e kritérium többé vagy kevésbé szigorú alkalmazásától függ.
26.
A Bíróság egyébiránt megpróbálta pontosítani az említett kritérium alkalmazási feltételeit.
27.
Egyrészt megállapította, hogy a Bizottságnak az uniós jog támogatásokra vonatkozó rendelkezésektől eltérő rendelkezései közül nem csupán azoknak a megsértéseit kell figyelembe vennie, amelyek a támogatástól vagy annak tárgyától elválaszthatatlan elemekből, feltételekből vagy részletszabályokból erednek, hanem azoknak a megsértéseit is, amelyek magából a támogatásból vagy annak tárgyából, vagy a támogatás által finanszírozni kívánt „gazdasági tevékenységből” következnek. (
26
) Ebben az esetben a Iannelli & Volpi ítéletből eredő ítélkezési gyakorlat értelmében vett „megbonthatatlan összefüggés” magából a dolog természetéből fakad.
28.
Másrészt, a Bíróság kimondta, hogy valamely támogatás olyan finanszírozási módja, mint a kifejezetten valamely támogatási program finanszírozására szánt nemzeti adó, nem választható el a „tulajdonképpeni értelemben vett támogatástól”, (
27
) és annak értékelése – ideértve a Szerződésnek az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezésektől eltérő rendelkezéseire tekintettel történő értékelést is – a Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik. (
28
) Hasonlóképp, a Bíróság pontosította, hogy azok a részletes szabályok, amelyek valamely támogatási program kapcsán meghatározzák a támogathatósági feltételeket, elválaszthatatlanok magától a támogatástól, és azon elemek közé tartoznak, amelyeket a Bizottságnak az EUMSZ 108. cikk szerinti eljárás keretében meg kell vizsgálnia, adott esetben pedig jóvá kell hagynia. (
29
) Valamely egyedi támogatás kedvezményezettjének megválasztása ezzel szemben a támogatásnak magához a „tárgyához” tartozik. (
30
) A Braesch és társai ítélet viszont pontosította, hogy nem minősülnek a Iannelli & Volpi ítélet értelmében vett „elválaszthatatlan részletszabályoknak” a Bizottság által nem kért azon intézkedések, amelyeket az érintett tagállam annak érdekében tett, hogy a Bizottság az előzetes vizsgálati szakasz végén a támogatást engedélyező határozatot hozzon, (
31
) általánosabb értelemben pedig a támogatást bejelentő tagállam által elfogadott azon intézkedések sem, amelyek „tényszerűen összefüggenek” ugyan magával a támogatással, de attól „jogilag elkülönülnek”. (
32
)
29.
A Bíróság által tett pontosítások ellenére az ítélkezési gyakorlat nagyrészt kazuisztikus marad, amikor a „megbonthatatlan összefüggés” kritériumának konkrét jelentéséről van szó. Az alkalmazását meghatározó egyes fogalmak – mint például a támogatás „tárgya” vagy „részletszabályai”, vagy akár a támogatás tárgyától „elválaszthatatlan” vagy „azzal megbonthatatlanul összefüggő” részletszabályok – továbbra sem egyértelműek.
30.
Ahhoz, hogy a jelen ügy szempontjából szükséges kereteken belül értelmezési segítséget lehessen nyújtani e fogalmakhoz, véleményem szerint a „támogatás tárgyával megbonthatatlanul összefüggő részletszabály” fogalmának azon negatív meghatározásából kell kiindulni, amelyet a Iannelli & Volpi ítéletben találunk.
31.
A Bíróság szerint nem minősül ilyen részletszabálynak az olyan feltétel vagy elem, amely jóllehet „valamely támogatási program részét képezi”, úgy tekinthető, mint amely „nem szükséges a program tárgyának megvalósításához vagy a program működéséhez”, és ezért elkülöníthető e programtól. (
33
) Az A‑Fonds ítélet alapjául szolgáló ügyben Saugmandsgaard Øe főtanácsnok a szükségesség fogalmát elemezve úgy ítélte meg, (
34
) hogy „[valamely részletszabály] akkor szükséges egy támogatás [tárgyának] megvalósulásához vagy a támogatás működéséhez, ha ez a támogatás alapvető vagy lényeges elemét képezi, így az alkalmazhatatlansága a támogatás hatályának vagy legfőbb jellemzőinek megváltoztatásához vezet”. Jóllehet elviekben egyetértek e pozitív meghatározással, ezt csak annak feltételével teszem, hogy e meghatározás az érintett tagállam által konkrétan előirányzott intézkedésre utaljon, amelyet összességében vizsgálunk, (
35
) nem pedig ezen intézkedés azon elemeinek elkülönítése útján, amelyek absztrakt módon megfelelnek azon elemeknek, amelyek a „támogatás” jogi fogalmát alkotják.
32.
Ami közelebbről a támogatás „tárgyának” fogalmát illeti, amely központi szerepet játszik a „megbonthatatlan összefüggés” kritériumának alkalmazásában, a jelen indítvány 19–28. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat arra vonatkozóan ad iránymutatást, hogy e fogalom mit nem foglal magában. Így e fogalom különbözik mind a támogatással „finanszírozott tevékenység” fogalmától, mind pedig a „részletszabály” fogalmától, amely azon intézkedés különböző elemeire vonatkozik, amellyel a tagállam a támogatást konkrétan végre kívánja hajtani. A „támogatás tárgyának” fogalma nem tévesztendő össze a „cél” fogalmával sem, mivel az előbbi azt az eszközt jelenti, amelyen keresztül az érintett állam meg kívánja valósítani az utóbbit. (
36
) Például „az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítása, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal” (az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének a) pontja), a „valamely közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítása” vagy „egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetése” (az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének b) pontja), vagy akár „az egyes tevékenységek fejlődésének előmozdítása” (az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja) mind‑mind a Szerződés által elismert olyan célkitűzést képez, amelyeket a tagállamok olyan beavatkozások útján próbálhatnak megvalósítani, amelyek mind a természetük, mind pedig az érintett ágazat vagy tevékenység szempontjából, vagy akár abból a szempontból is különbözhetnek egymástól, hogy kik minősülnek azok kedvezményezettjeinek, illetve hányan vannak e kedvezményezettek. (
37
) Minden ilyen beavatkozásnak saját „tárgya” van, amelyet az határoz meg, hogy mi az intézkedés konkrét célja (például bizonyos mezőgazdasági üzemek vagy bizonyos ipari ágazatok előnyben részesítése, meghatározott régióban található vállalkozások támogatása, adott tevékenységekbe történő beruházások elősegítése), és milyen módon tervezik ezt az intézkedést végrehajtani (például adómentesség, hitelkeret megnyitása, állami kezességvállalás, tőkejuttatás stb. útján). E tárgyat szintén a szóban forgó beavatkozás valamennyi elemének figyelembevételével kell meghatározni, ahogyan azt az érintett tagállam konkrétan előirányozta.
33.
Összefoglalva, valamely állami támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése során a Bizottságnak abban az esetben kell figyelembe vennie az uniós jog támogatási rendelkezésektől eltérő rendelkezéseinek esetleges megsértését, ha az ilyen jogsértés a finanszírozott gazdasági tevékenységből, önmagában a támogatásból vagy annak tárgyából, vagy akár a támogatás tárgyával elválaszthatatlanul összefüggő részletszabályokból ered. Ilyen elválaszthatatlan összefüggés áll fenn a támogatás tárgyának megvalósításához vagy a támogatás működéséhez szükséges azon körülmények vagy feltételek tekintetében, amelyek nélkül a tervezett állami beavatkozás nem érheti el az általa követett célokat.
34.
A jelen indítvány 19–28. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat és az eddig kifejtett megfontolások összessége alapján kell megvizsgálni azokat a kifogásokat, amelyeket az Osztrák Köztársaság az első jogalapjának első és második része keretében hoz fel.
2) A jelen ügyre történő alkalmazásról
35.
Mielőtt folytatnám elemzésemet, megjegyzem, hogy még ha feltételezzük is, hogy a fellebbező által az első jogalapjának első részében kifejtett érveket akként kell érteni – amint azt a Bizottság és a támogatása érdekében beavatkozó tagállamok is teszik –, mint amelyek megkérdőjelezik, hogy a „megbonthatatlan összefüggés” kritériuma az Ausztria kontra Bizottság ítéletet követően még időszerű lenne, a jelen indítványnak többek között a 25. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy ezek az érvek kudarcra vannak ítélve. (
38
)
i) A bejelentett intézkedés tárgyáról
36.
Első jogalapjának első részében az Osztrák Köztársaság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék nem azt vette alapul, hogy a szóban forgó támogatás „tárgya” az új atomreaktorok megépítése volt. Ezáltal a Törvényszék eltért attól, ahogyan a Bizottság a vitatott határozatban e tárgyat minősítette. E kifogás lényegében megismétlésre kerül a második fellebbezési jogalap kontextusában. A Cseh Köztársaság, a Francia Köztársaság és Magyarország azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 36. és 37. pontjában helyesen állapította meg, hogy a szóban forgó támogatás tárgya abból állt, hogy „üzemeltetés céljából térítésmentesen [a Paks II társaság] rendelkezés[é]re bocsássanak két új reaktort”. (
39
) A Bizottság a maga részéről azt állítja, hogy jóllehet a bejelentett intézkedés két atomreaktor magyarországi fejlesztését érintette, e reaktoroknak nem magára a megépítésére, hanem azok használat céljából történő rendelkezésre bocsátására vonatkozott.
37.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a vitatott határozat címe olyan intézkedésként jelöli meg a bejelentett intézkedést, amelyet Magyarország „a Paks II. atomerőműben két új atomreaktor fejlesztésének támogatása céljából” tervez megvalósítani. E határozat (3) preambulumbekezdése akként írja le ezt az intézkedést, mint „amelynek célja a paksi üzemben két új atomreaktor fejlesztéséhez nyújtott pénzügyi hozzájárulás”. Az említett határozat „Az intézkedés részletes leírása” című 2. címén és „A projekt leírása” című 2.1. alcímén belül a (9) preambulumbekezdésben az szerepel, hogy „[a]z intézkedés két új atomreaktor […] fejlesztésére irányul Magyarországon, amelyek kivitelezését teljes mértékben a [M]agyar [Á]llam finanszírozza a [Paks II] […] entitás javára, amely az új reaktorok tulajdonosa és üzemeltetője lesz”. Ugyanezen határozatnak a Magyarország által tervezett pénzügyi támogatást (
40
) ismertető (15) preambulumbekezdésében az szerepel, hogy az Oroszországi Föderáció „a Paks II fejlesztéséhez” Magyarország részére nyújtott állami kölcsön keretében „10 milliárd [euró] rulírozó hitelkeretet biztosít”, amellyel Magyarország a „Paks II összes olyan beruházását közvetlenül fogja finanszírozni, amelyek az új […] [reaktorok] tervezéséhez, megépítéséhez és üzembe helyezéséhez szükségesek”, és amelyhez hozzáadódik a Magyarország saját költségvetéséből származó „további […] 2,5 milliárd [euró]”. A vitatott határozat (21) preambulumbekezdése kifejti, hogy „[a] Magyarország és Oroszország által aláírt kormányközi egyezmény célja, hogy a paksi erőmű telephelyén új kapacitásokat fejlesszenek ki”. Általánosabban fogalmazva, a bejelentett intézkedést a Bizottság akként határozza és vizsgálja meg, mint amely „a [M]agyar [Á]llam által a Paks II‑nek projektfejlesztés céljából nyújtott” beruházási támogatás formáját ölti, és a projekt megvalósításának beruházási költségeit fedezi. (
41
) Való igaz, hogy e határozat (197) preambulumbekezdésében a Bizottság kimondta, hogy a bejelentett intézkedés „előnyt [nyújt] a Paks II számára annak következtében, hogy [e társaság] a [M]agyar [Á]llam által teljes mértékben finanszírozott két új atomerőművi blokk tulajdonosa és üzemeltetője”. Ugyanakkor az említett határozat (283) preambulumbekezdésében, amely az elválaszthatatlan részletszabály létezésével kapcsolatos kérdés vizsgálatára vonatkozó indokolás részét képezi, a Bizottság pontosítja, hogy „[a] Paks II‑nek nyújtott beruházási támogatás tárgya […] a villamos energiának a nukleáris létesítmények építésével kapcsolatos beruházási költségek viselése nélkül történő termelése”, a Magyarország által vállalt beruházásokat egyértelműen összekapcsolva az új reaktorok megépítésével. Ugyanezen határozat (324)–(328) preambulumbekezdésében a Bizottság a bejelentett intézkedést olyannak tekinti, mint amely „megfelelő eszközül szolgál a […] két új [reaktor] megépítéséhez”, „az atomenergia [előmozdítása] […] mint közös érdeket szolgáló célkitűzés” szem előtt tartásával, (
42
) a (332) preambulumbekezdésben pedig kimondja, hogy ez az intézkedés „ösztönzi a közös érdeket szolgáló célkitűzésnek az atomerőmű fejlesztése révén való elérését”. Végül a vitatott határozat (330) preambulumbekezdésében egyértelműen megállapításra kerül, hogy a Paks II olyan társaság, amelyet „az állam egyetlen célból, az [említett reaktorok] fejlesztése és üzemeltetése érdekében hozott létre”, a szóban forgó támogatást pedig e célkitűzés megvalósítása érdekében kapja. Hasonlóképpen, e határozat (334) preambulumbekezdésében az szerepel, hogy a Paks II mint kedvezményezett „termelési eszközök építéséhez pénzügyi hozzájárulásban részesül”. (
43
)
38.
Ebből következik, hogy a fellebbező véleményem szerint helyesen állítja, hogy amikor a Törvényszék a szóban forgó támogatás tárgyát az új reaktorok „térítésmentes rendelkezésre bocsátásaként” azonosította, nem azt a leírást vette alapul, amely e tárgyra vonatkozóan – bizonyos következetlenségektől eltekintve – a vitatott határozatból következik, vagyis azt, hogy a Magyar Állam pénzügyi hozzájárulást nyújt a Paks II társaság számára két új atomreaktor fejlesztéséhez, ideértve azok tervezését, megépítését és üzembe helyezését. Ezáltal a Törvényszék tévesen értelmezte az előtte megtámadott jogi aktust, ami a Bíróság előtt fellebbezés keretében felhozható téves jogalkalmazásnak minősül. (
44
)
39.
Első jogalapjának második része keretében a Luxemburgi Nagyhercegség által támogatott Osztrák Köztársaság azt is előadja, hogy a Törvényszék azáltal, hogy a bejelentett intézkedés tárgyát akként határozta meg, hogy „térítésmentesen a Paks II társaság rendelkezésére bocsátanak két új reaktort”, mesterségesen különbséget tett egy és ugyanazon intézkedés különböző elemei között. Az új reaktorok megépítése és a szerződésnek a JSC NIAEP részére történő közvetlen odaítélése ugyanis az Oroszországi Föderáció és Magyarország közötti egyezmény középpontjában álló projekt szerves részét képezte.
40.
A Bizottság azt állítja, hogy elfogadhatatlan e kifogás, amelyet a Törvényszék előtt nem hoztak fel. E tekintetben megjegyzem, hogy jóllehet a Bíróság eljárási szabályzata 170. cikkének (1) bekezdése értelmében a Törvényszék előtti jogvita tárgyát a fellebbezésben nem lehet megváltoztatni, (
45
) a fellebbező előterjeszthet olyan fellebbezést, amelyben a Bíróság előtt olyan jogalapokra és érvekre hivatkozik, amelyek magából a megtámadott ítéletből erednek, és amelyek ezen ítélet jogi megalapozottságának kifogásolására irányulnak. (
46
) Véleményem szerint ez a helyzet áll fenn az Osztrák Köztársaság által felhozott kifogás esetében. Hozzáteszem, e kifogással a Luxemburgi Nagyhercegség által támogatott fellebbező nem a tények Törvényszék általi értékelését kérdőjelezi meg, hanem e tényeknek a Törvényszék általi jogi minősítését, amely a fellebbező szerint a szóban forgó támogatás tárgyának téves meghatározásához vezetett. Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a tények téves jogi minősítése olyan téves jogalkalmazás, amelyre a fellebbezés keretében hivatkozni lehet. (
47
)
41.
Az ügy érdemét illetően nem vitatott, hogy a Magyarország által tervezett támogatás célja a nukleáris energiatermelési tevékenység támogatása volt. Ezt a célt olyan projekttel kívánták elérni, amely két olyan atomreaktor megépítésének finanszírozására irányult, amelyeknek a Paksi atomerőmű telephelyén kell működésbe lépniük, idővel pedig fel kell váltaniuk a már meglévő reaktorokat. Amint azt az Osztrák Köztársaság előadja, és amint az a bejelentett intézkedésnek a vitatott határozatban szereplő leírásából is kitűnik, az új reaktoroknak a Paks II erőmű részére történő rendelkezésre bocsátása csupán az egyik szakaszát képezte e projektnek, amelyet egységes egészként vettek figyelembe, és amely magában foglalta az említett reaktorok tervezését, megépítését és üzembe helyezését. (
48
) Az új reaktorok ugyanis, amelyek megépítése a kormányközi megállapodás tárgya volt, a támogatás kedvezményezettjének rendelkezésére bocsátott „vagyontárgyat” képezték. Jóllehet a Paks II társaság maga nem fektetett be jövőbeli termelőeszközeinek építésébe, mivel a magyar hatóságok nem tartották szükségesnek, hogy közvetlenül hitelt vegyen fel, (
49
) ezen eszközök fejlesztésének minden egyes szakaszában részt vett mint „állami irányítás alatt álló”, „állami tulajdonban lévő szervezet”, amelyet Magyarország jelölt ki, és amely „pénzügyi és technikai szempontból is” felel a projektből eredő kötelezettségeinek teljesítéséért (lásd a vitatott határozat (11) preambulumbekezdését). Így a vitatott határozat (14) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Paks II kötötte meg a JSC NIAEP‑fel a két új reaktor tervezésére, megvásárlására és megépítésére vonatkozó szerződést, továbbá a Paks II feladata volt nyomon követni az építési munkákat, e munkálatok előrehaladásának minden egyes szakasza tekintetében pedig engedélyezni a JSC NIAEP‑nek járó összegek kifizetését (lásd a vitatott határozat (39) preambulumbekezdését).
42.
E körülmények között a Luxemburgi Nagyhercegség által támogatott Osztrák Köztársaság helyesen állítja, hogy mesterséges lenne a bejelentett intézkedésben különbséget tenni a két atomreaktor megépítése és a Paks II társaság rendelkezésére bocsátásuk között. Ha ezt az intézkedést összességében vizsgáljuk, véleményem szerint világosan kitűnik, hogy az a paksi telephely új termelőegységeinek megépítésébe és üzembe helyezésébe történő beruházás finanszírozására irányul.
43.
Ebből következik, hogy még ha feltételezzük is, hogy a Törvényszék nem értelmezte tévesen a vitatott határozatot, amikor a szóban forgó támogatás tárgyát akként határozta meg, hogy „üzemeltetés céljából térítésmentesen [a Paks II társaság] rendelkezés[é]re bocsássanak két új reaktort”, e meghatározás akkor is a tények téves jogi minősítéséből ered.
ii) A közbeszerzési szabályok azon megsértésének fennállásáról, amely a támogatás tárgyából ered
44.
Első jogalapjának első része keretében az Osztrák Köztársaság egyrészt azt állítja, hogy a Törvényszék lényegében megengedte a Bizottságnak, hogy valamely támogatási intézkedés értékelése során figyelmen kívül hagyja a közbeszerzésekre vonatkozó rendelkezések megsértését, másrészt pedig, hogy a jelen ügyben az ilyen jogsértés magából a szóban forgó támogatás tárgyából, vagyis egy atomerőmű építésének finanszírozásából eredt, így a Törvényszék a megtámadott ítélet 28–32. pontjában tévesen különböztette meg a jelen ügyet az Ausztria kontra Bizottság ítélet alapjául szolgáló ügytől.
45.
A Francia Köztársaság vitatja e kifogás elfogadhatóságát azzal az indokkal, hogy azt a Törvényszék előtt nem hozták fel. E tekintetben igaz, hogy keresetében az Osztrák Köztársaság nem állította kifejezetten, hogy az új reaktorok megépítésére irányuló szerződésnek a JSC NIAEP részére történő közvetlen odaítélése a szóban forgó támogatásnak magához a tárgyához tartozna. Ugyanakkor a megtámadott ítélet 20. pontjából kitűnik, hogy az Osztrák Köztársaság az Ausztria kontra Bizottság ítélet általa adott értelmezése alapján mindazonáltal azt állította, hogy a szóban forgó támogatás értékelése szempontjából nincs jelentősége annak, hogy az ilyen közvetlen odaítélés e támogatás „elválaszthatatlan részletszabályának” vagy akár „részletszabályának” minősül‑e, mivel bármely olyan állami támogatást, amely sérti az uniós jog rendelkezéseit, általános jelleggel nem lehet a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítani. Következésképpen nem állapítható meg, hogy az Osztrák Köztársaság által jelenleg a Bíróság előtt felhozott kifogás megváltoztatná a Törvényszék előtti jogvita tárgyát. (
50
)
46.
Az ügy érdemét illetően e kifogást, amely egyébként meglehetősen kevéssé van kifejtve, véleményem szerint el kell utasítani.
47.
Egyrészt, amennyiben e kifogás annak sérelmezésére irányul, hogy a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság „az EUMSZ 108. cikken alapuló eljárás keretében figyelmen kívül hagyhatja a közbeszerzési szabályokat”, az említett kifogás a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapul. Ezen ítélet 28–32. pontjában ugyanis a Törvényszék annak kijelentésére szorítkozott, hogy az Ausztria kontra Bizottság ítéletben a Bíróságnak nem állt szándékában eltérni a Iannelli & Volpi ítéletből eredő ítélkezési gyakorlatától, ami – amint azt már volt alkalmam hangsúlyozni – nem kérdőjelezhető meg. Ezzel szemben – ellentétben azzal, amit az Osztrák Köztársaság láthatóan feltételez – a Törvényszék nem tagadta, hogy a Bizottság az említett eljárás keretében köteles figyelembe venni az állami támogatásokra vonatkozó szabályoktól eltérő uniós jogi rendelkezések esetleges megsértését, ideértve a közbeszerzési szabályokat is, amennyiben az ilyen jogsértés az érintett támogatás tárgyából vagy annak valamelyik elválaszthatatlan részletszabályából ered.
48.
Másrészt, amint azt különösen a Cseh Köztársaság állítja, ugyanezen kifogásnak annyiban sem lehet helyt adni, amennyiben az arra vonatkozik, hogy a közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó rendelkezéseknek a fellebbező által hivatkozott megsértése magából a szóban forgó támogatás „tárgyából” vagy az általa finanszírozott „tevékenységből” ered. Még ugyanis abban az esetben is, ha a Bíróság úgy ítélné meg – amint azt javaslom –, hogy a Törvényszék tévesen zárta ki e támogatás tárgyából az új reaktorok megépítését, az e megépítésre irányuló szerződésnek a JSC NIAEP részére történő közvetlen odaítélése csupán az e tárggyal összefüggő olyan „részletszabálynak” minősülhetne, amellyel kapcsolatban még meg kellene vizsgálni, hogy az e tárgyhoz képest elválaszthatatlan‑e.
iii) Az elválaszthatatlan részletszabály fennállásáról
49.
Első fellebbezési jogalapjának második részében az Osztrák Köztársaság a Törvényszék arra vonatkozó elemzését vitatja, hogy „elválaszthatatlan összefüggés” áll‑e fenn az új reaktorok megépítésére irányuló szerződésnek a JSC NIAEP részére történő közvetlen odaítélése és a támogatás tárgya között. Az e tagállam által kifejtett érvek ismertetése tekintetében utalok a jelen indítvány 16. pontjára. Mint azt a jelen indítvány 17. pontjában már jeleztem, az első jogalap első részében felhozott bizonyos érvek lényegében szintén ezen elemzés vitatására irányulnak.
50.
Felidézem: a jelen indítvány 36–43. pontjában arra a következtetésre jutottam, hogy a szóban forgó támogatás tárgyának az a meghatározása, amelyet a Törvényszék a megtámadott ítéletnek többek között a 36. pontjában alapul vett, a vitatott határozat téves értelmezésén alapul, mindenesetre pedig az ilyen meghatározás a tények téves minősítéséből ered. Emlékeztetni kell azonban arra, hogy amennyiben a Törvényszék valamely ítéletének indokolása az uniós jogot sérti, de rendelkező része egyéb jogi indokok miatt megalapozottnak bizonyul, az ilyen jogsértés nem eredményezheti az ítélet hatályon kívül helyezését, és az indokolást meg kell változtatni, a fellebbezést pedig el kell utasítani. (
51
) Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy a Törvényszék a téves jogalkalmazás ellenére helyesen állapította‑e meg a megtámadott ítélet 39. pontjában, hogy a Bizottság megalapozottan vélte úgy, hogy az új reaktorok megépítésére irányuló szerződés odaítélése nem minősül a támogatás olyan részletszabályának, amely elválaszthatatlanul összefüggene azzal.
51.
Az alábbiakban kifejtendő okokból úgy vélem, hogy nem ez a helyzet.
52.
Először is, és elöljáróban, jóllehet egyetértek többek között a Francia Köztársasággal abban, hogy az Osztrák Köztársaság által előadott érvnek – amely szerint egyedül az a tény, hogy az állami támogatásokra vonatkozó szabályok és a közbeszerzési szabályok ugyanazt a célt szolgálják, vagyis biztosítani kívánják a torzulásmentes versenyt a belső piacon, elegendő annak megállapításához, hogy elválaszthatatlan részletszabály áll fenn – nem lehet helyt adni, (
52
) az Osztrák Köztársaság mindazonáltal helyesen emlékeztet arra, hogy a célkitűzések ezen egybeesése fokozott kötelezettséget támaszt a Bizottsággal szemben arra vonatkozóan, hogy biztosítsa az e két szabályegyüttes közötti koherenciát.
53.
Másodszor, a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 36. pontjában megállapította, hogy a két új reaktor megépítésére irányuló szerződés odaítéléséről szóló döntés nem minősül maga a támogatás részletszabályának, mivel ez az odaítélés „a térítésmentesen rendelkezésre bocsátott termék előállítására és átadására vonatkozik”, ezáltal pedig „megelőzi a tulajdonképpeni támogatási intézkedést”. Egyrészt ugyanis – amint azt fentebb bemutattam – téves az az előfeltevés, amelyen e következtetés alapul, vagyis hogy a szóban forgó támogatás tárgya a két új atomreaktor Paks II társaság részére történő térítésmentes rendelkezésre bocsátása. Másrészt, amint azt lényegében az Osztrák Köztársaság is állítja, amennyiben az EUMSZ 107. cikk alapján nyújtott támogatásból finanszírozott állami beavatkozás különböző szakaszokból áll, az e szakaszok valamelyike során elfogadott intézkedésnek a Iannelli & Volpi ítélet értelmében vett „részletszabályként” vagy „elválaszthatatlan részletszabályként” való minősítését nem zárja ki önmagában az a tény, hogy ez az intézkedés megelőzi azt az intézkedést, amely a folyamat egészét lezárja. Így, még ha feltételezzük is, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a szóban forgó támogatás tárgyát csupán az új reaktoroknak a Paks II társaság részére történő térítésmentes rendelkezésre bocsátása képezi, ez nem jelentené automatikusan azt, hogy az azok megépítésére irányuló szerződés JSC NIAEP részére történő közvetlen odaítélése olyan elemnek minősül, amely nem áll összefüggésben a szóban forgó támogatással. Kétségkívül igaz, hogy – amint azt a Francia Köztársaság is állítja – a „megbonthatatlan összefüggés” kritériumának olyan értelmezése, amely az „elválaszthatatlan részletszabály” fogalma alá vonná az állami finanszírozásban részesülő projekt minden „kialakítási részletszabályát”, ahhoz vezetne, hogy megfosztja érvényesülésétől az ilyen kritériumot. Ennek az érvnek azonban a jelen esetben nem lehet helyt adni. Az új reaktorok megépítésére vonatkozó szerződés odaítélése nem egyszerűen egy „kialakítási részletszabály”, és nem is csupán másodlagos eleme a bejelentett intézkedésnek. A szóban forgó támogatás tárgya ugyanis e reaktorok fejlesztése, e reaktorok pedig azt a vagyontárgyat képezik, amelyet a kedvezményezett rendelkezésére kell bocsátani.
54.
Harmadszor, amint azt az Osztrák Köztársaság helyesen állítja, a vitatott határozatból és a megtámadott ítéletből kitűnik, hogy a JSC NIAEP megépítésért felelős szervezetként való kijelölése a kormányközi egyezmény egyik eleme volt – amely egyezménynek szerves részét képezte a jelen indítvány 6. pontjában említett finanszírozási megállapodás –, és egyikét képezte azon feltételeknek, amelyektől az új reaktorok fejlesztéséhez szükséges beruházások nagy részének finanszírozására szánt kölcsön függött. Márpedig a jelen indítvány 25. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat értelmében valamely támogatás finanszírozási módja nem választható el a támogatástól, annak értékelése pedig – ideértve a Szerződésnek az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezéseitől eltérő más rendelkezéseire tekintettel történő értékelést is – a Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik.
55.
Negyedszer, a jelen indítvány 19–25. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatból nem tűnik ki, hogy valamely támogatás olyan eleme vagy feltétele, amely nincs közvetlen hatással a támogatás kedvezményezettjének vagy kedvezményezettjeinek meghatározására vagy a támogatás összegére, nem minősülhet olyan „elválaszthatatlan részletszabálynak”, amelynek jogszerűségét a Bizottságnak az EUMSZ 108. cikk szerinti eljárás keretében meg kell vizsgálnia. Ezzel szemben ezen ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy ilyen részletszabálynak minősül a támogatás olyan eleme vagy feltétele, amely „szükségesnek bizonyul a támogatás tárgyának megvalósításához vagy a támogatás működéséhez”. A jelen ügyben, amint azt lényegében az Osztrák Köztársaság is állítja, az építési szerződésnek a JSC NIAEP részére történő odaítélése szükséges tényező volt mind a szóban forgó támogatás tárgyának megvalósításához, mind pedig a támogatás működéséhez. Egyrészt ugyanis a vitatott határozatból és a megtámadott ítéletből kitűnik, hogy a JSC NIAEP‑nek az új reaktorok tervezéséért, megépítéséért és üzembe helyezéséért felelős vállalkozásként történő kiválasztása a kormányközi egyezmény szerves részét képezte, az Oroszországi Föderáció által Magyarországnak nyújtott kölcsön pedig e kiválasztáshoz kapcsolódott. (
53
) Másrészt, abból a tényből, hogy Magyarország mind a Bizottság előtt, mind pedig a Törvényszék és a Bíróság előtt azt állította, hogy kizárólag a JSC NIAEP képes szolgáltatni az új reaktorok megépítéséhez szükséges technológiát, kitűnik, hogy e tagállam meg volt győződve arról, hogy műszaki szempontból az építési szerződés e vállalkozásnak történő odaítélése szükséges választás volt a szóban forgó támogatásból finanszírozott projekt életképességének és sikerének biztosítása érdekében.
56.
Végül ötödször, felmerül bennem a kérdés, hogy a Iannelli & Volpi ítélet értelmében vett elválaszthatatlan részletszabály fennállásának értékelése szempontjából releváns‑e a megtámadott ítélet 37. pontjában szereplő azon megállapítás, amely szerint „a közbeszerzési szabályok megsértése kizárólag az atomerőművek megépítésére irányuló munkák piacán fejtene ki hatásokat, és nem járhatna következményekkel a [szóban forgó] támogatási intézkedés [tárgya] által érintett piacon”. Egyrészt, e megállapítás nem teszi lehetővé azon következtetés alátámasztását, amely szerint az ilyen odaítélés nem minősül a szóban forgó támogatástól elválaszthatatlan részletszabálynak. Azon intézkedések meghatározása ugyanis, amelyek a támogatástól nem szigetelhetők el, logikusan megelőzi mind az uniós joggal való összeegyeztethetőségük értékelését, mind pedig a támogatás összeegyeztethetőségére gyakorolt hatásuk vizsgálatát. Másrészt, és ami még alapvetőbb, kétségeim vannak azon előfeltevés érvényességét illetően, amelyen az említett megállapítás alapul, vagyis hogy valamely, az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezésektől eltérő rendelkezésnek kizárólag az olyan megsértése alapozhatja meg a Bizottság azon kötelezettségét, hogy az EUMSZ 108. cikk szerinti eljárás keretében ilyen jogsértést állapítson meg, amely a szóban forgó támogatással érintett piacon a verseny vagy a kereskedelem további torzulásához vezet. (
54
) A Bíróság ítélkezési gyakorlatából ugyanis egyértelműen kitűnik, hogy annak értékelésekor, hogy valamely tervezett támogatás megfelel‑e az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontjában előírt azon feltételnek, hogy ne befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben, a Bizottságnak figyelembe kell vennie mindazon negatív hatásokat, amelyeket e támogatás az egészében vett belső piacon gyakorolhat a versenyre és a kereskedelemre, amely belső piac az EUMSZ 26. cikk (2) bekezdése értelmében akként kerül meghatározásra, mint „olyan, belső határok nélküli térség, amelyben a Szerződések rendelkezéseivel összhangban biztosított az áruk, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad mozgása”. (
55
) Az, hogy a Francia Köztársaság és Magyarország a 2001. január 31‑i Weyl Beef Products és társai kontra Bizottság ítéletre (
56
) hivatkozik, nem vezethet eltérő következtetésre. Ezen ítéletnek az e tagállamok által hivatkozott pontjaiban a Törvényszék, miután megállapította, hogy a vitatott intézkedések megbonthatatlanul összefüggenek a szóban forgó támogatás tárgyával, megvizsgálta, hogy azok olyan hatásokkal járnak‑e, amelyek „túllépnek azon a mértéken, amely szükséges ahhoz, hogy a támogatás elérhesse a Szerződésben meghatározott célokat”. Márpedig az ilyen vizsgálat egyértelműen a támogatás arányosságára vonatkozó vizsgálat keretébe illeszkedik, amely a támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése szempontjából figyelembe veendő intézkedések körének meghatározását követi. Ennélfogva a Weyl Beef Products és társai kontra Bizottság ítélet nem szolgál pontosítással azon kérdést illetően, hogy mi alapján lehet valamely intézkedést „elválaszthatatlan részletszabálynak” minősíteni, és nem teszi lehetővé azon állítás alátámasztását sem, amely szerint az ilyen intézkedésnek csak „a [szóban forgó] támogatási intézkedés tárgyával érintett piacon” megnyilvánulni képes hatásai számítanak azon vizsgálat szempontjából, amelyet a Bizottságnak az EUMSZ 108. cikk szerinti eljárás keretében le kell folytatnia. Ezzel szemben ez az ítélet a Iannelli & Volpi ítéletből eredő ítélkezési gyakorlat sorába illeszkedik. (
57
) Ugyanez vonatkozik a többek között a Bizottság által hivatkozott, 2014. december 3‑i Castelnou Energía kontra Bizottság ítéletre, (
58
) amely pontosítja, hogy ha a támogatás részletszabálya elválaszthatatlanul összefügg a támogatás tárgyával, „akkor a Bizottság annak az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezésektől eltérő rendelkezésekkel való összeegyeztethetőségét az EUMSZ 108. cikk által előírt eljárásban vizsgálja, és e vizsgálat eredménye az is lehet, hogy az érintett támogatást összeegyeztethetetlenné nyilvánítják a belső piaccal”.
57.
Az utóbbi kérdésben levonandó következtetést illetően azon a véleményen vagyok, hogy nem kizárt, hogy az uniós jog valamely rendelkezésének olyan megsértését, amely ugyan egy másik piacon torzíthatja a versenyt, viszont – mint a jelen esetben is – összefügg a támogatás által érintett piaccal, a Bizottságnak figyelembe kelljen vennie a támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata során.
iv) A Bizottság azon kötelezettségéről, hogy megvizsgálja a közbeszerzésekre vonatkozó rendelkezések esetleges megsértését
58.
Az eddigi megfontolások összességéből következik, hogy a Törvényszék tévesen hagyta helyben a Bizottság azon következtetését, amely szerint az új reaktorok megépítésére irányuló szerződésnek a JSC NIAEP részére történő közvetlen odaítélése nem minősül a szóban forgó támogatás tárgyától „elválaszthatatlan részletszabálynak”.
59.
Ebből következően a Törvényszék azt is tévesen állapította meg, hogy a Bizottság a vitatott határozat elfogadásához vezető eljárás keretében nem volt köteles megvizsgálni ezen odaítélés közbeszerzési rendelkezésekkel való összeegyeztethetőségének kérdését, amelyet ezen eljárás során az Osztrák Köztársaság és más érintett felek vetettek fel. (
59
)
3) Az első jogalap első és második részére vonatkozó következtetések
60.
A fenti megfontolások összessége alapján úgy vélem, hogy az első fellebbezési jogalap első és második része együttesen megalapozott.
2.
A harmadik részről
61.
Az első jogalap harmadik része két kifogást tartalmaz. Az első kifogás a vitatott határozat indokolásának hiányán alapul, amelyet a Törvényszék elmulasztott megállapítani, a második kifogás pedig a közbeszerzési jog rendelkezéseinek megsértésén alapul. E kifogások a megtámadott ítélet 40–49. és 196–203. pontja ellen irányulnak.
a)
A megtámadott ítélet
62.
A megtámadott ítélet 40–49. pontja azon indokolásba illeszkedik, amelynek alapján a Törvényszék elutasította az Osztrák Köztársaság első, a közbeszerzési eljárás hiányára alapított kereseti jogalapját. A 41–42. pontban a Törvényszék először is kimondta, hogy a vitatott határozat (285) preambulumbekezdésében a Bizottság helyesen állapította meg, hogy azon észrevételek megválaszolása érdekében, amelyeket az érintettek a bejelentett intézkedésnek a 2014/25 irányelvvel való összeegyeztethetőségével kapcsolatban terjesztettek elé, hivatkozhat a Magyarországgal szemben indított, kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásra, amelyben a Bizottság az e tagállam által hivatkozott „műszaki követelmények mélyreható elemzésén” alapuló azon meggyőződésre jutott, hogy ezen irányelv az 50. cikkének c) pontja alapján nem alkalmazható az új reaktorok építési munkálatainak odaítélésére (a továbbiakban: kötelezettségszegési eljárás). Másodszor, ezen ítélet 43–46. pontjában a Törvényszék megvizsgálta a Bizottságnak a pervezető intézkedés keretében feltett írásbeli kérdésekre adott válaszát, valamint az annak alátámasztása érdekében benyújtott dokumentumokat, megállapítva, hogy e válaszból kitűnik, és azt e dokumentumok is megerősítették, hogy a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az új reaktorok építési munkálatainak a JSC NIAEP részére történő közvetlen odaítélése „történhetett előzetes versenyeztetés nélkül, mivel műszaki okok folytán nem létezett verseny”. Harmadszor, a megtámadott ítélet 47. és 48. pontjában a Törvényszék pontosította, hogy nem lehet helyt adni annak, hogy „a támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségére vonatkozó eljárás keretében megkérdőjelezzék az összes olyan határozatot, amelyeket korábban hoztak, és amelyek már […] külön eljárás tárgyát képezték”, mivel „[e]llentétes a jogbiztonság elvével, hogy a Bizottság az állami támogatási eljárás keretében felülvizsgálatot végezzen az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződés odaítélése tekintetében, miközben nem rendelkezik új információkkal azon időponthoz képest, amikor a [kötelezettségszegési] eljárás lezárása mellett döntött”. Végül negyedszer, a megtámadott ítélet 49. pontjában a Törvényszék arra következtetett, hogy „a Bizottság nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a [vitatott] határozat szempontjából mindenképpen arra támaszkodott, hogy mi volt a [kötelezettségszegési] eljárás eredménye”.
63.
Ezzel szemben a megtámadott ítélet 196–203. pontjában a Törvényszék elutasította a tizedik jogalap első részét, amelyet arra alapítottak, hogy a vitatott határozatnak a támogatás egyéb uniós jogi rendelkezésekkel való összeegyeztethetőségét illetően elégtelen az indokolása. E pontokban a Törvényszék lényegében megállapította, hogy mivel a vitatott határozat (280)–(284) preambulumbekezdésében a Bizottság úgy ítélte meg, hogy nem köteles megvizsgálni a 2014/25 irányelv esetleges megsértésének kérdését, lévén, hogy e jogsértés és a szóban forgó támogatás tárgya között nem áll fenn elválaszthatatlan összefüggés, a Bizottság a vitatott határozatban nem volt köteles igazolni azokat az okokat, amelyek alapján teljesülnek a 2014/25 irányelv 50. cikkének c) pontjában meghatározott feltételek.
b)
Az arra alapított kifogásról, hogy nem került sor a vitatott határozat indokolása hiányának megállapítására
64.
Az Osztrák Köztársaság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a vitatott határozat kellően meg volt indokolva azzal kapcsolatban, hogy megsértették‑e a közbeszerzésekre vonatkozó rendelkezéseket. Nem minősül kellő indokolásnak az, ha a Bizottság csupán utal egy nem nyilvános kötelezettségszegési eljárásra, amely lezárult. Az Osztrák Köztársaság azt állítja, hogy a Törvényszék kizárólag a Bizottság észrevételeinek és az általa a Törvényszék pervezető intézkedésére válaszul benyújtott dokumentumoknak köszönhetően ismerhette meg azokat az indokokat, amelyek alapján a Bizottság úgy döntött, kizárja a közbeszerzésekre vonatkozó rendelkezések megsértését.
65.
A Francia Köztársaság azt állítja, hogy e kifogás elfogadhatatlan, mivel azt első alkalommal a fellebbezés szakaszában hozták fel. E tekintetben megjegyzem, hogy a megtámadott ítélet 192. és 196–203. pontjából egyértelműen kitűnik egyrészt, hogy az Osztrák Köztársaság a Törvényszék előtt is sérelmezte a vitatott határozat indokolásának elégtelenségét azzal kapcsolatban, hogy a támogatás összeegyeztethető‑e a közbeszerzési jog rendelkezéseivel, másrészt pedig, hogy a Törvényszék megvizsgálta ezt a kifogást, és azt elutasította. A megtámadott ítéletnek a jelen indítvány 62. pontjában tartalmilag ismertetett 40–49. pontjából az is kitűnik, hogy a Törvényszék kifejezetten támogatta azt, hogy a Bizottság a vitatott határozat (285) preambulumbekezdésében a kötelezettségszegési eljárásra hivatkozzon. Ebből következik, hogy mivel egyrészt a jelen kifogás átveszi az Osztrák Köztársaság által a Törvényszék előtt felhozott kifogásokat, másrészt pedig a megtámadott ítélet indokolására vezethető vissza, e kifogás elfogadható. (
60
)
66.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, jóllehet az EUMSZ 296. cikk által megkövetelt indokolásnak világosan és egyértelműen kell tartalmaznia a jogi aktust kibocsátó intézmény érvelését, oly módon, hogy az lehetővé tegye az érdekelt számára a meghozott intézkedések indokainak megismerését, az illetékes bíróság számára pedig a felülvizsgálati jogköre gyakorlását, ugyanakkor az ilyen indokolásnak igazodnia kell a szóban forgó jogi aktus jellegéhez és elfogadásának körülményeihez. (
61
) Állandó ítélkezési gyakorlat az is, hogy az indokolási kötelezettség olyan lényeges formai követelmény, amelyet külön kell választani az indokolás megalapozottságának kérdésétől, amely a vitatott jogi aktus érdemi jogszerűségére vonatkozik. Valamely határozat indokolása ugyanis azon indokok egyértelmű kifejezéséből áll, amelyeken e határozat alapul. Ha ezen indokok hibában szenvednek, az a határozat érdemi jogszerűségét érinti, nem pedig annak indokolását, amely megfelelő lehet annak ellenére, hogy hibás indokokat fejt ki. (
62
)
67.
A jelen ügyben a Bizottság kétféle indokkal igazolta azon következtetését, amely szerint a szóban forgó támogatás értékelését nem érinti a közbeszerzési szabályok állítólagos megsértése. Egyrészt, e határozat (283) preambulumbekezdésében elsődlegesen azt állította, hogy az ilyen jogsértés, még ha azt bizonyítottnak is feltételezzük, nem gyakorolt volna további torzító hatást az e támogatással érintett villamosenergia‑piacon a versenyre és a kereskedelemre, következésképpen pedig a Bizottság nem volt köteles állást foglalni e jogsértés fennállásáról. Másrészt, az említett határozat (285) preambulumbekezdésében és másodlagosan (
63
) a kötelezettségszegési eljárásra hivatkozott, amelynek során megállapította, hogy a 2014/25 irányelv nem alkalmazható az építési szerződésnek a JSC NIAEP részére történő közvetlen odaítélésére, vagyis nem áll fenn ezen irányelv rendelkezéseinek a többek között az Osztrák Köztársaság által hivatkozott megsértése.
68.
Az elsődlegesen kifejtett indokok, jóllehet megfelelnek az EUMSZ 296. cikk követelményeinek, a jelen indítvány 49–59. pontjában kifejtettekkel azonos okok miatt az érdemi jogszerűségüket érintő hibákban szenvednek.
69.
E körülmények között a Bizottság által levont azon következtetés megalapozottsága, amelyet a megtámadott ítélet helybenhagyott, és amely szerint a Bizottság a vitatott határozatban nem volt köteles megvizsgálni azt a kérdést, hogy az új reaktorok megépítésére irányuló szerződés odaítélése összeegyeztethető‑e a közbeszerzésekre vonatkozó rendelkezésekkel, csak a másodlagosan kifejtett indokokon alapul.
70.
Elöljáróban megjegyzem, hogy a jelen eljárásban részt vevő valamennyi tagállamhoz és a Bizottsághoz hasonlóan úgy vélem, hogy a Bizottság a jelen ügyben eleget tehetett az ilyen vizsgálat lefolytatására vonatkozó kötelezettségének azáltal, hogy hivatkozik a kötelezettségszegési eljárásra, amelyet anélkül zárt le, hogy megállapítást nyert volna az említett rendelkezések megsértése. Különösen, a jelen indítvány 21. pontjában említett Bizottság kontra Olaszország ítéletből ugyanis az következik, hogy a kötelezettségszegési eljárás és az állami támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás együttes alkalmazása minősül az általános szabálynak abban az esetben, ha valamely állami intézkedés egyidejűleg a támogatásokra vonatkozó rendelkezések és a Szerződés egyéb rendelkezéseinek hatálya alá is tartozik. (
64
) Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy ténybeli körülményeiből az is kitűnik, hogy az ilyen együttes alkalmazás még abban az esetben sem kizárt, ha megbonthatatlan összefüggés áll fenn a Szerződésnek a támogatásokra vonatkozó rendelkezésektől eltérő valamely rendelkezésével ellentétesnek ítélt nemzeti intézkedés és a támogatás tárgya között, legalábbis akkor, ha a kötelezettségszegési eljárást az állami támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás megindítása előtt indították meg.
71.
Mindemellett az ilyen hivatkozás csak azzal a feltétellel helyettesíthette azon kérdésnek a vitatott határozatban történő érdemi vizsgálatát, hogy a bejelentett intézkedés összeegyeztethetetlen‑e a 2014/25 irányelv rendelkezéseivel, ha a Bizottság e határozatban kifejti, hogy mely ténybeli és jogi elemek alapján jutott arra a következtetésre, hogy nem áll fenn az uniós jog megsértése. Jóllehet az ilyen kötelezettséget össze kell egyeztetni a kötelezettségszegési eljárás dokumentumainak bizalmas jellegére vonatkozó, többek között a Lengyel Köztársaság és a Francia Köztársaság által hivatkozott követelményekkel, az ilyen követelmények nem redukálhatják nullára a Bizottsággal szembeni azon kötelezettséget, hogy indokolja meg az általa elfogadott jogi aktusokat.
72.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a vitatott határozat (285) preambulumbekezdése azon „előzetes következtetés” levonására szorítkozik, amelyre a Bizottság a kötelezettségszegési eljárás keretében jutott, anélkül hogy bármilyen utalást tartalmazna azon ténybeli és jogi megfontolásokra, amelyeken e következtetés alapult. Kétségkívül állandó ítélkezési gyakorlat, hogy azt, hogy valamely jogi aktus indokolása megfelel‑e az EUMSZ 296. cikk követelményeinek, nem csupán a szövegére figyelemmel kell megítélni, hanem az összefüggéseire, valamint az érintett tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére tekintettel is. (
65
) A jelen ügyben ugyanakkor az Osztrák Köztársaság azt állította – anélkül, hogy ezt a Bizottság vitatta volna –, hogy a vitatott határozat elfogadásának időpontjában a kötelezettségszegési eljárás azon elemei, amelyek adott esetben pótolhatták az e határozat (285) preambulumbekezdésének megfogalmazásával kapcsolatos hiányosságokat, nem voltak nyilvánosak, és nem is voltak hozzáférhetők az eljárásban részt vevő érintettek számára, vagyis nem lehet úgy tekinteni, hogy az érintettek előtt ismert olyan összefüggések részét képezték volna, amelyek lehetővé tették volna számukra, hogy világosan és egyértelműen megértsék azokat az indokokat, amelyek alapján a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a 2014/25 irányelv a jelen ügyben nem alkalmazható. (
66
) A Francia Köztársaság állításával ellentétben ugyanis az a körülmény, hogy a Bizottság az eljárás során ismertette a vitatott határozat indokait, nem ellensúlyozhatja e határozat eredeti indokolásának elégtelenségét. Az indokolást ugyanis nem lehet első alkalommal utólag, bíróság előtt kifejteni, kivéve olyan rendkívüli körülmények fennállása esetén, amelyek a jelen ügyben bármiféle sürgősség hiányában nem teljesülnek. (
67
)
73.
Az eddigi megfontolások összességéből következik, hogy a jelen kifogásnak helyt kell adni.
c)
A közbeszerzésekre vonatkozó rendelkezések megsértésére alapított kifogásról
74.
Egy külön kifogással a Luxemburgi Nagyhercegség által támogatott Osztrák Köztársaság „emlékeztet azon kétségekre”, amelyeknek a Törvényszék előtti tárgyaláson is hangot adott azzal kapcsolatban, hogy a jelen ügy körülményei között alkalmazható‑e a 2014/25 irányelv 50. cikke c) pontjának ii. alpontja, amely lehetővé teszi a felhívás nélküli tárgyalásos eljárást abban az esetben, ha a munkákat „csak egy konkrét gazdasági szereplő” képes teljesíteni annak következtében, hogy „technikai okok miatt nem alakult ki verseny”. Az Osztrák Köztársaság azt állítja, hogy „sokkal valószínűbb”, hogy az új reaktorok megépítésére irányuló szerződés odaítélésének Magyarország által előadott kritériumait, amelyek többek között a biztonságra vonatkoznak, mesterségesen leszűkítették annak érdekében, hogy részesülhessenek az orosz finanszírozásban. Mindenesetre, még ha feltételezzük is, hogy e kritériumok objektívek voltak, nem lehetett volna kizárni, hogy a szerződés értékére tekintettel más ajánlattevőket is találtak volna ajánlattételi felhívás útján. A Luxemburgi Nagyhercegség által támogatott Osztrák Köztársaság azt is előadja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítéletnek különösen a 38. és 64. pontjában tévesen hárította rá annak bizonyítása terhét, hogy más ajánlattevők is gondoskodhattak volna az új reaktorokról. Álláspontja szerint a 2014/25 irányelv 50. cikkében előírt kivételre hivatkozni szándékozó Magyarország feladata lett volna annak bizonyítása, hogy mellőzhető volt a versenyeztetés.
75.
Nem tűnik úgy számomra, hogy e kifogásnak helyt lehetne adni, amennyiben az a megtámadott ítélet 40–49. pontja ellen irányul. (
68
) E kifogásnak a Bíróság általi vizsgálata véleményem szerint kétféle nehézségbe ütközik. Egyrészt, az Osztrák Köztársaság érvei homályosak és hiányosak. Másrészt, véleményem szerint a megtámadott ítélet 40–49. pontjában foglalt indokok olvasatából kitűnik, hogy a Törvényszék egyfelől annak megállapítására szorítkozott, hogy a kötelezettségszegési eljárás keretében a Bizottság a Magyarország által hivatkozott „műszaki követelmények mélyreható elemzésé[ből]” kiindulva „meggyőződött arról”, (
69
) hogy e tagállam a jelen ügyben jogosult volt a 2014/25 irányelv 50. cikke c) pontjának ii. alpontja szerinti, felhívás nélküli eljárást alkalmazni, (
70
) másfelől pedig, hogy e körülmények között igazolt az ezen eljárás eredményére való, a vitatott határozat (285) preambulumbekezdésében megfogalmazott hivatkozás. Ezzel szemben véleményem szerint a megtámadott ítélet ugyanezen pontjaiból nem tűnik ki, hogy a Törvényszék megvizsgálta volna azon következtetés jogszerűségét, amelyre a Bizottság a vitatott határozatban másodlagosan támaszkodott, és amely szerint a 2014/25 irányelv a jelen ügyben nem alkalmazható. Amint azt a Bizottság a tárgyaláson helyesen állította, e kérdést illetően a Törvényszék az említett pontokban csupán annyit tett, hogy megvizsgálta a tényeket.
d)
A harmadik részre vonatkozó következtetések
76.
A kifejtett okokból úgy vélem, hogy az első jogalap harmadik része, amennyiben azt kifogásolja, hogy a Törvényszék elmulasztotta megállapítani a vitatott határozat indokolásának a jelen indítvány 71. és 72. pontjában tárgyalt hiányát, megalapozott.
3.
Az első jogalapra vonatkozó következtetések
77.
Az eddigi megfontolások összessége alapján azt javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt az első fellebbezési jogalapnak.
B. A második és negyedik jogalapról
78.
Az Osztrák Köztársaság által a második és a negyedik jogalap keretében felhozott érvek legtöbbje átfedi egymást, ezért azokat együttesen fogom megvizsgálni. E jogalapok a megtámadott ítélet 51–65., valamint 184. és 185. pontja ellen irányulnak.
79.
A megtámadott ítélet 51–65. pontjában a Törvényszék elemezte és elutasította a kereset negyedik jogalapjának első, a szóban forgó támogatás aránytalan jellegére alapított részét. E részben az Osztrák Köztársaság azt állította, hogy a két új reaktor megépítésére vonatkozó ajánlati felhívás hiányában e támogatás arányossága nem volt biztosított, mivel nem lehetett garantálni, hogy a támogatás összege a projekt végrehajtásához szükséges minimumra korlátozódjon. A Törvényszék először is megállapította, hogy „jóllehet az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja megköveteli, hogy a támogatás a minimumra korlátozódjon, ebből nem következik, hogy a pályázati eljárás lefolytatása valamely támogatási intézkedés arányosságának feltétele lenne”, továbbá hogy az ilyen eljárás „csupán egyikét képezi azon eszközöknek, amelyek arra irányulnak, hogy a támogatás a kitűzött cél eléréséhez szükséges minimumra korlátozódjon” (59. és 60. pont). A Törvényszék ezt követően úgy ítélte meg, hogy „az Osztrák Köztársaság azon állítását, amely szerint a reaktorok megépítését alacsonyabb költségek mellett és kevesebb támogatással is meg lehetett volna valósítani, ha versenyeztetésre került volna sor, nem támasztották alá bizonyítékokkal”, továbbá hogy „az Osztrák Köztársaság feladata lett volna olyan bizonyítékokkal szolgálni, amelyek a szóban forgó reaktorok megépítése vonatkozásában alternatív megoldásra utalnak” (a 64. pont). Végül a Törvényszék a megtámadott ítélet 65. pontjában pontosította, hogy „[m]indenesetre az a kérdés, hogy a támogatási intézkedés a kitűzött cél eléréséhez szükséges minimumra korlátozódott‑e, valójában arra a kérdésre irányul, hogy a két új reaktor térítésmentes rendelkezésre bocsátása nem volt‑e aránytalan, mivel a [szóban forgó] támogatás tárgyát e rendelkezésre bocsátás képezi”.
80.
A megtámadott ítélet 177–190. pontjában a Törvényszék elemezte és elutasította a kilencedik, a szóban forgó támogatás elégtelen meghatározására alapított jogalapot. Ezen ítélet 183. pontjában a Törvényszék egyrészt elöljáróban emlékeztetett arra, hogy a támogatás elemei meghatározásának az a célja, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára annak megállapítását, hogy e támogatás alkalmas, szükséges és nem aránytalan, másrészt pedig utalt a 2018. július 12‑i Ausztria kontra Bizottság ítéletre, (
71
) amelyben a Törvényszék már kimondta, hogy a Bizottság nem köteles számszerűsíteni a valamely támogatási intézkedésből eredő támogatási egyenérték pontos összegét, mielőtt az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján megvizsgálná ezen intézkedés arányosságát. A megtámadott ítélet 185. pontjában a finanszírozási költségeket illetően a Törvényszék – miután megjegyezte, hogy a vitatott határozat (28) preambulumbekezdése a rulírozó hitelkeret teljes futamideje vonatkozásában említést tesz az adósságfinanszírozás költségeiről – megállapította, hogy az Osztrák Köztársaság nem terjesztett elő „semmilyen részletes érvet, amely alkalmas lenne annak bizonyítására, hogy a hitel kamatlábaira vonatkozó, az említett preambulumbekezdésben feltüntetett információk alapján, az [e] határozat 16. lábjegyzetében megadott jövőbeli ütemezéssel együtt a Bizottság ne lett volna abban a helyzetben, hogy ellenőrizze a támogatási elem arányosságát, e tekintetben pedig mire szolgálna a külső finanszírozás olyan költségeinek (hitelkamatoknak) a megjelölése, mint amelyeket egy magánbefektetőnek a piaccal összeegyeztethető feltételek mellett kellett volna megfizetnie”.
81.
Második jogalapjában az Osztrák Köztársaság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék – tévesen – helybenhagyta a szóban forgó támogatás arányosságának a Bizottság által a vitatott határozatban elvégzett, az Osztrák Köztársaság véleménye szerint elégtelen vizsgálatát. Három részből álló negyedik jogalapjában az Osztrák Köztársaság ezzel szemben azt kifogásolja, hogy a Törvényszék helybenhagyta a szóban forgó támogatás olyan meghatározását, amely többek között a közbeszerzési eljárás hiánya, a külső finanszírozási költségek figyelembevételének elmulasztása és a támogatási egyenérték kiszámításának elmaradása folytán elégtelen volt.
82.
Magyarország, a Lengyel Köztársaság és a Bizottság különböző jogcímeken fenntartásait fejezi ki a második és/vagy a negyedik jogalap elfogadhatóságát illetően. Jóllehet e fenntartások annyiban nem megalapozottak, amennyiben e jogalapok egészére vonatkoznak, némelyiküknek mégis helyt kell adni egyes olyan elszigetelt kifogások tekintetében, amelyeket az Osztrák Köztársaság az említett jogalapok kontextusában fejtett ki. Elemzésem további részében jelezni fogom, ha ilyen helyzet áll fenn.
83.
Jóllehet általánosságban egyetértek azzal, hogy a második és a negyedik fellebbezési jogalap meglehetősen kevéssé van kifejtve, néha pedig nem egyértelmű, mégis azonosítható három olyan kifogás, amely arra vonatkozik, hogy a szóban forgó támogatás arányosságának a Törvényszék által végzett vizsgálata keretében milyen hatása van a következő tényezőknek: i. a közbeszerzési eljárás hiányának; ii. a támogatási egyenérték kiszámítása hiányának és iii. a külső finanszírozási költségek meghatározása hiányának.
1.
A közbeszerzési eljárás hiányáról
84.
Az Osztrák Köztársaság azt állítja, hogy a Törvényszék nem határozta meg egyértelműen, illetve tévesen határozta meg a szóban forgó támogatás tárgyát, mivel e tárgyból kizárta az új atomreaktorok megépítését. Ez megakadályozta abban, hogy „megfelelő formában” ellenőrizze az e támogatás arányosságának a Bizottság által végzett vizsgálatát. Az Osztrák Köztársaság előadja, hogy a Magyarország által az e reaktorok megépítése keretében fizetett piaci összeg a szóban forgó támogatás értékelése során megkerülhetetlen ténybeli elemnek minősül. Ebből azt a következtetést vonja le, hogy ellentétben azzal, amit a Törvényszék a megtámadott ítéletnek többek között a 65. pontjában kijelentett – amely pont tartalmát a jelen indítvány 79. pontja ismerteti –, e támogatás arányosságát közbeszerzési eljárás hiányában nem lehetett megfelelően értékelni. Az ilyen eljárás ugyanis teljesen eltérő támogatáshoz vezethetett volna, különösen ami a támogatás szerkezetét és összegét illeti. A megtámadott ítélet 59. pontjában szereplő azon egyszerű állítás, amely szerint „a közbeszerzési eljárás csupán egyikét képezi azon eszközöknek, amelyek arra irányulnak, hogy a támogatás a kitűzött cél eléréséhez szükséges minimumra korlátozódjon”, önmagában nem elegendő azon kritériumok megjelölésének hiányában, amelyek alapján a szóban forgó támogatás arányosságának vizsgálatára sor került. A megtámadott ítélet tehát e tekintetben sérti az indokolási kötelezettséget. (
72
)
85.
Amint azt már volt alkalmam jelezni, a megtámadott ítéletből – különösen pedig annak 36. és 65. pontjából – egyértelműen kitűnik, hogy a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó támogatás tárgya az új reaktorok „térítésmentes rendelkezésre bocsátása”. A jelen indítvány 34–39. pontjában azonban úgy ítéltem meg, hogy a szóban forgó támogatás tárgyának ilyen meghatározása, amely kizárja a támogatás köréből az új atomreaktorok megépítését, a vitatott határozat téves értelmezéséből és a tények téves jogi minősítéséből ered. Márpedig e hibák szükségképpen megkérdőjelezik azt az előfeltevést, amelynek alapján a Törvényszék a megtámadott ítélet 65. pontjában elutasította az Osztrák Köztársaság által a negyedik kereseti jogalapja keretében előadott kifogások relevanciáját.
86.
Mivel az említett 65. pontban a Törvényszék részletesebben körülírt módon utal arra az előnyre, amelyet a Paks II társaság a Magyarország által finanszírozott projektből az új termelési eszközök fejlesztése és rendelkezésére bocsátása révén szerez, hangsúlyozni kell, hogy szoros összefüggés áll fenn ezen előny és a Magyarország által e projekthez nyújtott beruházás összege között, amely magában foglalja az atomerőmű tényleges vételárát is, (
73
) amely vételárnak legalábbis részben tükröznie kell ezen eszközök gazdasági értékét. Ebből következik, hogy a szóban forgó támogatás arányosságára vonatkozó bármely értékelés kiindulópontja szükségszerűen az említett összeg volt.
87.
Az eddigi megfontolásokból kitűnik, hogy a jelen kifogásnak, amennyiben az a megtámadott ítélet 65. pontja ellen irányul, álláspontom szerint helyt kell adni. Hangsúlyozom ugyanakkor, hogy e pont mellékesen kifejtett indokolást tartalmaz, amint azt a „mindenesetre” kifejezés használata is tanúsítja. Ebből következik, hogy a jelen kifogás csak annyiban fejthet ki hatásokat, amennyiben helyt kell adni az Osztrák Köztársaság által a megtámadott ítélet 58–64. pontjával szemben előadott érveknek.
88.
E tekintetben, ami először is a megtámadott ítélet 58. és 59. pontjában kifejtett és a jelen indítvány 79. pontjában ismertetett indokokat illeti, álláspontom szerint nem vitatható – amint azt az imént kifejtettem –, hogy a szóban forgó támogatás arányosságának vizsgálata, különösen pedig az annak értékelésére irányuló elemzés, hogy e támogatás az általa finanszírozni kívánt projekt teljesítésének lehetővé tételéhez szükséges minimumra korlátozódott‑e, nem vonatkoztatható el az e projekt megvalósítása céljából meghatározott beruházás összegétől, amely magában foglalja az új reaktorok vételárát is. Nem vitatható az sem – amint azt egyébként maga a Törvényszék is kijelenti –, hogy a közbeszerzési eljárás lefolytatása olyan eszközt jelent a Bizottság számára, amelynek révén meggyőződhet valamely szerződés árának arányosságáról, amennyiben annak meghatározása versenynek van kitéve. Márpedig, amint az kitűnik a megtámadott ítélet 53. pontjából, az Osztrák Köztársaság a negyedik kereseti jogalapjának első részében azt állította, hogy az új reaktorok megépítésére vonatkozó ajánlati felhívás hiányában a szóban forgó támogatás arányossága nem volt biztosított, továbbá hogy azok az elemek, amelyekre a Bizottság támaszkodott – vagyis a túlkompenzáció hiánya és a nyereség visszatérítésére vonatkozó kötelezettség – nem relevánsak azon kérdés szempontjából, hogy a szóban forgó támogatás a szükséges minimumra korlátozódott‑e. E körülmények között az Osztrák Köztársaság most helyesen állítja, hogy önmagában a megtámadott ítélet 59. pontjában foglalt azon állítás, amely szerint „a közbeszerzési eljárás csupán egyikét képezi azon eszközöknek, amelyek arra irányulnak, hogy a támogatás a kitűzött cél eléréséhez szükséges minimumra korlátozódjon”, nem volt elegendő az Osztrák Köztársaság által felhozott kifogások megválaszolásához, mivel nem jelölte meg azokat a körülményeket, amelyekre a Bizottság ilyen eljárás hiányában támaszkodott, ennélfogva pedig a megtámadott ítélet indokolása e tekintetben hiányos. A jelen eljárásban részt vevő tagállamok és a Bizottság által előadott ellenérvek, amelyeknek végeredményben mindegyike magára a vitatott határozatra épül, nem teszik lehetővé a megtámadott ítélet e tekintetben fennálló hiányosságainak orvoslását. (
74
)
89.
Másodszor, ami a megtámadott ítélet 64. pontját illeti, amelynek tartalmát a jelen indítvány 79. pontja ismerteti, az Osztrák Köztársaság az első fellebbezési jogalapja keretében azt kifogásolja, hogy a Törvényszék rá hárította a bizonyítási terhet azzal kapcsolatban, hogy más ajánlattevők alacsonyabb költséggel is megépíthették volna az új reaktorokat. E tekintetben elegendő kiemelni, hogy az említett 64. pontban a Törvényszék e bizonyítási tehernek az Osztrák Köztársaságra hárítását akként indokolja, hogy hivatkozik a Magyarország által elvégzett és a kötelezettségszegési eljárás keretében a Bizottság által ellenőrzött piacértékelésre, amelyből kitűnik, hogy más megfelelő szolgáltatók nem álltak rendelkezésre. Márpedig, mivel azok a bizonyítékok, amelyekre a Bizottság ezen eljárás keretében támaszkodott, az Osztrák Köztársaság számára nem voltak hozzáférhetők, a vitatott határozat pedig e tekintetben nem volt kellően megindokolva, a Törvényszék által javasolthoz hasonló bizonyítási teher semmiképpen nem lehet igazolható.
90.
A jelen indítvány 85–89. pontjában kifejtett okokból a jelen kifogás véleményem szerint megalapozott.
2.
A támogatási egyenérték kiszámításának hiányáról
91.
Az Osztrák Köztársaság azt állítja, hogy még ha feltételezzük is, hogy a szóban forgó támogatás – amint azt a Törvényszék is elismeri – az új reaktorok rendelkezésre bocsátásából áll, a Bizottságnak e támogatás számszerűsítése és arányosságának értékelése érdekében akkor is ki kellett volna számítania egy támogatási egyenértéket. (
75
)
92.
E tekintetben – anélkül, hogy állást kellene foglalni a felek között vitatott azon kérdésről, hogy a Bizottság minden esetben köteles‑e számszerűsíteni egy támogatási egyenértéket (
76
) – annak felidézésére szorítkozom, hogy a megtámadott ítélet 188–190. pontjában a Törvényszék emlékeztetett arra, hogy i. a szóban forgó támogatás 10 milliárd euró összegű rulírozó hitelkeretet és további 2,5 milliárd euró, a Magyar Állam által folyósított összeget foglal magában, amelyek közül e hitelkeret a megerősített beruházási költségek 80%‑át, a további összeg pedig a fennmaradó 20%‑ot hivatott finanszírozni, ii. a beruházáshoz köthető valamennyi költség ezen összegek részét képezte, és iii. a vitatott határozat a Magyarország által bejelentett projekt engedélyezésére szorítkozott, kizárva az említett összegek esetleges növelését, vagyis „minden olyan finanszírozás, amely meghaladná a 12,5 milliárd eurót, a létező támogatás módosításának minősül”, amelyet a 794/2004/EK rendelet (
77
) 4. cikkének megfelelően kell értékelni. Úgy tűnik tehát, hogy a Törvényszék abból az előfeltevésből indult ki, hogy a támogatási elem a Magyar Állam által nyújtott, a vitatott határozatban ismertetett finanszírozás egészének felelt meg, ennélfogva pedig a jelen ügy körülményei között semmiképpen sem volt szükséges a támogatási egyenérték kiszámítása. Amint azt többek között Magyarország előadja, az Osztrák Köztársaság nem terjeszt elő olyan konkrét érveket, amelyek lehetővé tennék a Törvényszék által követett érvelés megkérdőjelezését és az Osztrák Köztársaság azon állításának alátámasztását, amely szerint a támogatási egyenérték kiszámításának hiányában nem lehetett értékelni a szóban forgó támogatás arányosságát. A jelen kifogásnak tehát véleményem szerint nem lehet helyt adni.
a)
A külső finanszírozási költségek meghatározásának hiányáról
93.
Az Osztrák Köztársaság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 185. pontjában elutasította azt az érvét, amely szerint az adósság azon külső finanszírozási költségei (hitelkamatok) meghatározásának hiányában, amelyeket egy magánbefektetőnek piaci feltételek mellett meg kellett volna fizetnie, a Bizottság nem volt képes arra, hogy meghatározza a szóban forgó támogatás összegét, következésképpen pedig értékelje annak arányosságát.
94.
E tekintetben elegendő megállapítani, hogy e kifogás alátámasztása érdekében az Osztrák Köztársaság a Törvényszékhez benyújtott keresetlevelében előadott érvek megismétlésére szorítkozik, amelyre csupán utal. E körülmények között, és mivel ráadásul nem jelöli meg pontosan a megtámadott ítélet kifogásolt részeit, a jelen kifogás véleményem szerint elfogadhatatlan. Mindenesetre, amint azt a Bizottság a beadványaiban hangsúlyozza, a jelen ügyhöz hasonló helyzetben, amikor a kölcsönt az állam a vitatott határozatban megjelölt kamatlábak (
78
) mellett vette fel, a Paks II társaságnak nyújtott előny fennállása megállapítást nyert, és a határozat olyan finanszírozásra vonatkozott, amely nem haladta meg a 12,5 milliárd eurót, (
79
) továbbá amelyben – ahogy azt maga az Osztrák Köztársaság állítja – nem volt szó kedvezményes kölcsönről, az Osztrák Köztársaság feladata lett volna annak kifejtése – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 185. pontjában kimondta –, hogy a külső finanszírozási költségek kiszámítása nélkül a Bizottság miért nem tudta értékelni a szóban forgó támogatás arányosságát. A jelen kifogásnak tehát semmi esetre sem lehet helyt adni.
3.
A második és a negyedik jogalapra vonatkozó következtetések
95.
Az eddigiek alapján véleményem szerint helyt kell adni a második és a negyedik jogalap keretében felhozott, a jelen indítvány 85–89. pontjában elemzett egyetlen kifogásnak.
C. Az elemzés következményei
96.
Ha a Bíróság a javaslatomnak megfelelően megalapozottnak nyilvánítja az első fellebbezési jogalapot, valamint a jelen indítvány 85–89. pontjában elemzett, a második és a negyedik jogalap keretében felhozott kifogást, akkor a fellebbezésnek helyt kell adni, és a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni.
V. Végkövetkeztetés
97.
Az eddigi megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság nyilvánítsa megalapozottnak az első fellebbezési jogalap első, második, részben pedig harmadik részét, valamint a második és a negyedik fellebbezési jogalap keretében felhozott, a jelen indítvány 85–89. pontjában elemzett kifogást. Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt a fellebbezésnek, és helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	T‑101/18, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2022:728.
(
3
)	HL 2017. L 317, 45. o., a továbbiakban: vitatott határozat.
(
4
)	HL 2016. C 8., 2. o., a továbbiakban: eljárást megindító határozat.
(
5
)	A vitatott határozaton belül „Az állami támogatási szabályoktól eltérő uniós jogszabályoknak való megfelelés” című 5.3.2. szakaszban szereplő (279)–(287) preambulumbekezdésben a Bizottság válaszolt azokra az észrevételekre, amelyeket számos érintett fél megfogalmazott azzal kapcsolatban, hogy a bejelentett intézkedés összeegyeztethető‑e többek között a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai szolgáltatási ágazatban működő ajánlatkérők beszerzéseiről és a 2004/17/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/25/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2014. L 94., 243. o.; helyesbítések: HL 2014. L 327., 9. o.; HL L, 2023/90064).
(
6
)	C‑594/18 P, a továbbiakban: Ausztria kontra Bizottság ítélet, EU:C:2020:742.
(
7
)	A vitatott határozat (281)–(284) preambulumbekezdésében a Bizottság kizárta a 2014/25 irányelv esetleges megsértése és a támogatás tárgya közötti elválaszthatatlan összefüggés fennállását. A Bizottság a (283) preambulumbekezdésben többek között kijelentette, hogy „a szóban forgó ügyben a közbeszerzési szabályok lehetséges be nem tartása a nukleáris építési munkák piacára gyakorolhat versenytorzító hatást. A Paks II‑nek nyújtott beruházási támogatás tárgya azonban a villamos energiának a nukleáris létesítmények építésével kapcsolatos beruházási költségek viselése nélkül történő termelése. Ezért nem állapítható meg a villamos energia piacán a versenyre és a kereskedelemre gyakorolt további versenytorzító hatás, amelyet a 2014/25/EU irányelvnek az építési munkák közvetlenül a JSC NIAEP‑nek történő odaítélésével kapcsolatos be nem tartása eredményezne”.
(
8
)	74/76, a továbbiakban: Iannelli & Volpi ítélet, EU:C:1977:51.
(
9
)	Lásd: Iannelli & Volpi ítélet, 12. és 13. pont.
(
10
)	73/79, a továbbiakban: Bizottság kontra Olaszország ítélet, EU:C:1980:129.
(
11
)	Lásd: Bizottság kontra Olaszország ítélet, 8–9. pont.
(
12
)	C‑225/91, a továbbiakban: Matra ítélet, EU:C:1993:239.
(
13
)	Lásd: Matra ítélet, 41–45. pont.
(
14
)	Lásd: Matra ítélet, 42. pont.
(
15
)	Lásd többek között: 2000. szeptember 19‑iNémetország kontra Bizottság ítélet (C‑156/98, EU:C:2000:467, 78. pont); 2001. május 3‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (C‑204/97, EU:C:2001:233, 41. pont); 2002. szeptember 19‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet (C‑113/00, EU:C:2002:507, 78. pont); 2002. december 12‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet (C‑456/00, EU:C:2002:753, 30. pont); 2008. április 15‑iNuova Agricast ítélet (C‑390/06, EU:C:2008:224, 50. pont).
(
16
)	Lásd: 2008. április 15‑iNuova Agricast ítélet (C‑390/06, EU:C:2008:224, 51. pont).
(
17
)	Lásd ebben az értelemben többek között: 1979. március 13‑iHansen ítélet (91/78, EU:C:1979:65, 9. és 10. pont); 1982. november 24‑iBizottság kontra Írország ítélet (249/81, EU:C:1982:402, 18. pont); 1985. május 7‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (18/84, EU:C:1985:175, 13. pont); 1986. június 5‑iBizottság kontra Olaszország ítélet (103/84, EU:C:1986:229, 19. pont); 1990. március 20‑iDu Pont de Nemours Italiana ítélet (C‑21/88, EU:C:1990:121, 20. pont).
(
18
)	Ezen ítélet 44. és 45. pontja.
(
19
)	Lásd: 2023. január 31‑iBizottság kontra Braesch és társai ítélet (C‑284/21 P, a továbbiakban: Braesch és társai ítélet, EU:C:2023:58, 96. pont).
(
20
)	Lásd legutóbb: 2024. május 30‑iRyanair kontra Bizottság ítélet (C‑353/21 P, nem tették közzé, EU:C:2024:437, 65. pont).
(
21
)	Lásd többek között: 2019. május 2‑iA‑Fonds ítélet (C‑598/17, a továbbiakban: A‑Fonds ítélet, EU:C:2019:352, 48. pont).
(
22
)	Lásd: 2024. május 30‑iRyanair kontra Bizottság ítélet (C‑353/21 P, EU:C:2024:437, 91. pont); Braesch és társai ítélet, 99. és 100. pont; 2024. július 15‑iYU kontra Bizottság végzés (C‑233/24 P, EU:C:2024:625); 2023. december 14‑iCAPA és társai kontra Bizottság végzés (C‑742/21 P, EU:C:2023:1000).
(
23
)	Lásd a Iannelli & Volpi ítéleten kívül: 2019. május 2‑iA‑Fonds ítélet (C‑598/17, EU:C:2019:352, 47. és 48. pont); 2024. március 7‑iFallimento Esperia és GSE ítélet (C‑558/22, EU:C:2024:209, 60. és 61. pont); Braesch és társai ítélet, 104., 107. és 108. pont.
(
24
)	A Braesch és társai ítélettől kezdve a Bíróság e kritériumra annak értékelése érdekében is hivatkozik, hogy azok a személyek, akik úgy vélik, hogy a támogatás nyújtása folytán sérelmet szenvednek, az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése értelmében vett „érintett félnek” minősülnek‑e, ezáltal pedig rendelkeznek‑e kereshetőségi joggal a támogatás előzetes vizsgálati szakaszában elfogadott bizottsági határozattal szemben. Az ilyen személyek érdekeinek sérelmét a támogatásokat engedélyező határozat kötelező joghatásai alapján kell értékelni, függetlenül attól, hogy azok magából a támogatások végrehajtásából, azok tárgyából vagy azok elválaszthatatlan részletszabályaiból erednek‑e, lásd ebben az értelemben: 2024. szeptember 5‑iPBL és Abdelmouine kontra Bizottság ítélet (C‑224/23 P, EU:C:2024:682, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
25
)	Lásd: Braesch és társai ítélet, 100. pont.
(
26
)	Lásd: Braesch és társai ítélet, 98. és 103. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
27
)	Lásd: 1970. június 25‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet (47/69, EU:C:1970:60, 4. pont); 2003. október 21‑iVan Calster és társai ítélet (C‑261/01 és C‑262/01, EU:C:2003:571, 46. és 47. pont).
(
28
)	Lásd ebben az értelemben: 1993. október 27‑iScharbatke ítélet (C‑72/92, EU:C:1993:858, 18. és 20. pont). Lásd továbbá: 2002. április 23‑iNygård ítélet (C‑234/99, EU:C:2002:244, 53. pont). Ez utóbbi ítéletben a Bíróság kimondta, hogy a szóban forgó adójellegű járulék hátrányosan megkülönböztető jellegét az adott ügyben a nemzeti bíróság annak ellenére is megállapíthatja, ha azt a támogatási programot, amelynek e járulék a részét képezte, a Bizottság engedélyezte, többek között annak érdekében, hogy adott esetben orvosolja a közösségi jog azon megsértéseit, amelyeket ez az intézmény nem állapított meg (lásd az említett ítélet 60. pontját).
(
29
)	Lásd: Braesch és társai ítélet, 99. és 100. pont.
(
30
)	Lásd ebben az értelemben: 2024. május 30‑iRyanair kontra Bizottság ítélet (C‑353/21 P, EU:C:2024:437, 92. pont); 2024. szeptember 5‑iPBL és Abdelmouine kontra Bizottság ítélet (C‑224/23 P, EU:C:2024:682, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
31
)	Lásd: Braesch és társai ítélet, 103. pont.
(
32
)	Lásd: Braesch és társai ítélet, 81. pont; 2024. július 15‑iYU kontra Bizottság végzés (C‑233/24 P, EU:C:2024:625, 51. és 52. pont); 2023. december 14‑iCAPA és társai kontra Bizottság végzés (C‑742/21 P, EU:C:2023:1000, 93. pont).
(
33
)	Lásd: Iannelli & Volpi ítélet, 14. és 17. pont, valamint a rendelkező rész 3. pontja.
(
34
)	Lásd: az A‑Fonds ügyre vonatkozó indítvány, C‑598/17, EU:C:2018:1037, 81. pont.
(
35
)	E meghatározást a Bíróság nem vette át az A‑Fonds ítéletben, amennyiben annak kijelentésére szorítkozott, hogy a székhellyel kapcsolatos, az alapügy tárgyát képező osztalékadó‑visszatérítési rendszer keretében előírthoz hasonló feltétel úgy tűnik, „elválaszthatatlanul kapcsolódik a szóban forgó mentesítési intézkedéseknek magához a [tárgyához], amely arra irányul, hogy egyedül a belföldi vállalkozásokat részesítsék előnyben”, és amely „az e támogatási program [tárgyának] megvalósításához és e program működéséhez szükséges feltételként” jelenik meg (lásd ezen ítélet 49–51. pontját).
(
36
)	Megjegyzem azonban, hogy a Bíróság bizonyos közelmúltbeli ítéletei mintha felcserélhető módon alkalmaznák a két fogalmat. Lásd például: 2024. június 6‑iRyanair kontra Bizottság ítélet (C‑441/21 P, EU:C:2024:477, 81. pont); 2024. május 30‑iRyanair kontra Bizottság ítélet (C‑353/21 P, EU:C:2024:437, 92. pont).
(
37
)	Például a bejelentett intézkedés vonatkozásában a Bizottság által alapul vett, közös érdeket szolgáló célkitűzés az „új nukleáris beruházások előmozdítása” volt (lásd a vitatott határozat (301) preambulumbekezdését).
(
38
)	E tekintetben elegendő megjegyezni, hogy az Ausztria kontra Bizottság ítéletben a Bíróság megállapította, hogy az uniós jognak az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben vizsgált megsértése a támogatás által finanszírozott gazdasági tevékenységből eredt (lásd ezen ítélet 45. pontját), nem pedig a támogatás valamely részletszabályából. Ennélfogva, amint azt mind a Bizottság, mind pedig a támogatása érdekében beavatkozó tagállamok állítják, a Bíróságnak nem kellett a Iannelli & Volpi ítélet értelmében vett „megbonthatatlan összefüggés” kritériumát alkalmaznia.
(
39
)	Lásd a megtámadott ítélet 36., 65. és 73. pontját is.
(
40
)	Lásd a vitatott határozat (16) preambulumbekezdését.
(
41
)	Lásd különösen a vitatott határozat (325) preambulumbekezdését.
(
42
)	Lásd a vitatott határozat (324) és (328) preambulumbekezdését.
(
43
)	Lásd a vitatott határozat (300) és (304) preambulumbekezdését.
(
44
)	Lásd ebben az értelemben: 2024. szeptember 10‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet (C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 112. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
45
)	Lásd: 2019. július 29‑iBayerische Motoren Werke és Freistaat Sachsen kontra Bizottság ítélet (C‑654/17 P, EU:C:2019:634, 69. pont).
(
46
)	Lásd ebben az értelemben: 2024. október 4‑iAeris Invest kontra Bizottság és ESZT ítélet (C‑535/22 P, EU:C:2024:819, 145. és 146. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
47
)	Lásd: 2024. szeptember 10‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet (C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 169. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
48
)	A projekt minden egyes szakaszának végrehajtása külön megállapodások tárgyát képezte: ilyen volt a tervezésre, megvásárlásra és megépítésre irányuló szerződés, az üzemeltetési és karbantartási szerződés, valamint az üzemanyag‑ellátás szabályairól szóló megállapodás.
(
49
)	Lásd a vitatott határozat (38) és (39) preambulumbekezdését.
(
50
)	E kifogás egyébiránt kapcsolódik a megtámadott ítélet azon indokaihoz, amelyeket ezen ítélet 28–32. pontja fejt ki, ezért pedig a jelen indítvány 46. lábjegyzetében felidézett ítélkezési gyakorlat alapján elfogadható.
(
51
)	Lásd: 2024. szeptember 19‑iSantini és társai kontra Parlament ítélet (C‑198/21 P, EU:C:2024:768, 122. pont).
(
52
)	Ezt az érvet nem támasztja alá különösen a Matra ítélet, amelyre az Osztrák Köztársaság hivatkozik. Jóllehet ugyanis igaz, hogy ezen ítélet 43. pontjában a Bíróság pontosította, hogy a valamely támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségéről szóló határozat elfogadásakor „a Bizottság nem hagyhatja figyelmen kívül [e piacon] a verseny sérelmének kockázatát”, e pontosításra a Iannelli & Volpi ítélet és az elválaszthatatlan összefüggés kritériumának felidézését követően kerül sor (lásd a Matra ítélet 41. pontját).
(
53
)	Lásd ebben az értelemben például a vitatott határozat (15), (28) és (39) preambulumbekezdését.
(
54
)	Hasonló elemzési irányvonalat javasolt Alber főtanácsnok a Portugália kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványában (C‑204/97, EU:C:2000:254, 87. és 88. pont). A Bíróság azonban ezt nem erősítette meg, lásd: 2001. május 3‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (C‑204/97, EU:C:2001:233, 40. és 41. pont)
(
55
)	Lásd ebben az értelemben: Ausztria kontra Bizottság ítélet, 101. pont.
(
56
)	T‑197/97 és T‑198/97, a továbbiakban: Weyl Beef Products és társai kontra Bizottság ítélet, EU:T:2001:28, 78. pont.
(
57
)	Lásd ebben az értelemben: Weyl Beef Products és társai kontra Bizottság ítélet, 77. pont.
(
58
)	T‑57/11, EU:T:2014:1021, 184. pont.
(
59
)	Hasznos emlékeztetni arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében, jóllehet az állami támogatás fennállásának és jogszerűségének vizsgálata során szükséges lehet, hogy a Bizottság adott esetben túllépjen azon, hogy csupán azokat a ténybeli és jogi elemeket vizsgálja meg, amelyeket a tudomására hoztak, az már nem feladata, hogy saját kezdeményezésére és erre utaló bármilyen valószínűsítő körülmény hiányában felkutasson minden olyan információt, amely összefüggésben állhat az előtte folyamatban lévő üggyel, még akkor sem, ha az ilyen információk a nyilvánosságban fellelhetők; lásd: 2024. szeptember 5‑iSzlovénia kontra Bizottság ítélet (C‑447/22 P, EU:C:2024:678, 56. pont). Álláspontom szerint e szabályok vonatkoznak a Bizottság azon kötelezettségére is, hogy az EUMSZ 108. cikk szerinti eljárásban megvizsgálja az uniós jog támogatási szabályokon kívüli rendelkezéseinek esetleges megsértését.
(
60
)	Mindenesetre a Francia Köztársaság állításával ellentétben az indokolás hiánya vagy elégtelensége az EUMSZ 263. cikk értelmében vett lényeges eljárási szabályok megsértésének minősül, és olyan imperatív jogalapot képez, amelyet az uniós bíróságnak hivatalból figyelembe kell vennie, lásd: 2017. március 9‑iSimet kontra Bizottság végzés (C‑232/16 P, EU:C:2017:200, 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az e tagállam által hivatkozott precedensről, nevezetesen a 2003. június 5‑iO’Hannrachain kontra Parlament ítéletről (C‑121/01 P, EU:C:2003:323, 39. pont) lásd: Mengozzi főtanácsnok Prym és Prym Consumer kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑534/07 P, EU:C:2009:277, 34. és 35. pont).
(
61
)	Lásd: 2024. október 4‑iAeris Invest kontra Bizottság és ESZT ítélet (C‑535/22 P, EU:C:2024:819, 114. pont).
(
62
)	Lásd: 2024. szeptember 10‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet (C‑465/20 P, EU:C:2024:724).
(
63
)	A vitatott határozat (285) preambulumbekezdésében a Bizottság kimondja, hogy „[m]indenesetre Magyarország [2014/25] irányelvnek való megfelelését a Bizottság egy külön eljárásban vizsgálta, ahol a rendelkezésre álló információkon alapuló előzetes következtetés az, hogy [az ezen] irányelvben megállapított eljárások az 50. cikk c) pontja alapján nem vonatkoznak a két reaktor építési munkáira irányuló megbízásra”.
(
64
)	Az ilyen szabály figyelembe veszi a kötelezettségszegési eljárás és az állami támogatásokkal kapcsolatos eljárás önállóságát, valamint azt, hogy a Bizottság kizárólag az utóbbiban rendelkezik döntéshozatali jogkörrel.
(
65
)	Lásd: 2024. szeptember 10‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet (C‑465/20 P, EU:C:2024:724).
(
66
)	Megjegyzem, hogy a jelen ügy, amelyben a Bizottság által arra vonatkozóan lefolytatott értékelésről van szó, hogy a támogatásnak a tárgyától elválaszthatatlan valamely részletszabálya összeegyeztethető‑e az uniós joggal, különbözik a 2023. november 23‑iRyanair és Airport Marketing Services ítélet (C‑758/21 P, EU:C:2023:917) alapjául szolgáló ügy tárgyát képező kérdéstől, amely ítélet 97. pontjában a Bíróság kimondta, hogy az adott ügyben az implicit indokolás is elegendő lehetett, figyelemmel többek között arra, hogy az EUMSZ 108. cikk szerinti eljárásban az érintett tagállamon kívüli érintett felek nem tarthatnak igényt a Bizottsággal való kontradiktórius vitára. Ebben az ügyben ugyanis a felperesek olyan intézkedések címzettjei voltak, amelyek megszakították azt az elévülési időt, amelyet álláspontjuk szerint túlléptek, vagyis annak ellenére, hogy az említett ügy tárgyát képező határozat csupán azokat az időpontokat jelölte meg, amikor ezen intézkedéseket elfogadták, a felperesek képesek voltak megérteni azokat az okokat, amelyek alapján a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az említett intézkedések megszakíthatták ezt az elévülési időt (lásd különösen ezen ítélet 93. pontját). Hasonlóképpen, a jelen ügy különbözik a közelmúltban a 2025. január 23-iNeos kontra Ryanair és Bizottság ítélet (C-490/23 P, EU:C:2025:32) alapjául szolgáló ügytől, amelyben egyrészt az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése szerinti előzetes vizsgálati szakasz végén hozott határozatról volt szó, másrészt pedig, amint azt a Bíróság ezen ítéletnek különösen az 58. és 59. pontjában megállapította, a Törvényszék ez utóbbi ügyben megfellebbezett ítélete azzal a kockázattal járt, hogy a Bizottsággal szemben általános kötelezettséget támaszt arra, hogy konkrét indokolást adjon az uniós jog minden egyes olyan rendelkezése és elve tekintetében, amelyet valamely támogatás nyújtása sérthet.
(
67
)	Lásd: 2023. május 11‑iBizottság kontra Sopra Steria Benelux és Unisys Belgium ítélet (C‑101/22 P, EU:C:2023:396, 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
68
)	Azon érvekkel kapcsolatban, amelyek azon bizonyítási teher vitatására irányulnak, amelyet a Törvényszék a megtámadott ítélet 38. és 64. pontjában az Osztrák Köztársaságra hárított, utalok a második és a negyedik jogalap elemzésére.
(
69
)	Lásd a megtámadott ítélet 42. pontját.
(
70
)	Megjegyzem, hogy a megtámadott ítéletből kitűnik, hogy a kötelezettségszegési eljárás a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/17/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 134., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 19. o.) 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjára vonatkozott, amely korábbi volt, mint a 2014/25 irányelv 50. cikke c) pontjának ii. alpontja.
(
71
)	T‑356/15, EU:T:2018:439, 250. pont.
(
72
)	A Bizottság azon állítása, amely szerint az Osztrák Köztársaság kizárólag a válaszbeadványa keretében fogalmazott meg ilyen kifogást, amely ennek következtében elfogadhatatlan, álláspontom szerint a fellebbezés téves olvasatán alapul. Ezzel kapcsolatban lásd a jelen indítvány 60. lábjegyzetében hivatkozott ítélkezési gyakorlatot is.
(
73
)	Lásd a vitatott határozat (40) preambulumbekezdését.
(
74
)	Ami először is a Bizottság, a Cseh Köztársaság és Magyarország arra irányuló érveit illeti, hogy megkérdőjelezzék az új reaktorok vételárának a szóban forgó támogatás arányosságának vizsgálatára gyakorolt hatását, utalok a jelen indítvány 85. és 88. pontjában már kifejtett megfontolásokra. Másodszor, ami azt az utalást illeti, amelyet a Cseh Köztársaság és a Lengyel Köztársaság a beadványaikban, a Bizottság pedig a tárgyalás során a Bíróság által feltett kérdésre válaszolva fogalmazott meg a vitatott határozaton belül a magánbefektető elvének alkalmazásával kapcsolatos 5.1. szakaszra vonatkozóan, az Osztrák Köztársaság ezen utalással szemben helyesen adja elő, hogy e preambulumbekezdések a Paks II társaság javát szolgáló előny fennállásának meghatározására irányulnak, nem pedig annak értékelésére, hogy a szóban forgó támogatás a szükséges minimumra korlátozódott‑e. Ha a Bizottság a vitatott (337) preambulumbekezdésében az említett 5.1. szakaszra hivatkozott, ezt csupán annak pontosítása érdekében tette, hogy a piaci hiányosság fennállása folytán úgy ítélte meg, hogy az új reaktorok megépítéséhez nyújtott teljes finanszírozást állami támogatásnak kell tekinteni. Harmadszor, nem releváns az a hivatkozás sem, amelyet Lengyelország a 2014–2020 közötti időszakban nyújtott környezetvédelmi és energetikai állami támogatásokról szóló iránymutatás (HL 2014. C 200., 1. o.) 84. pontjára vonatkozóan tett, mivel a Bizottság a vitatott határozat (55) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy ez az iránymutatás nem alkalmazható a bejelentett intézkedésre. Végül, ami azt az utalást illeti, amely többek között a Cseh Köztársaság és a Lengyel Köztársaság írásbeli észrevételeiben szerepel a Bizottság által a vitatott határozat (338)–(342) preambulumbekezdésében a kedvezményezett túlkompenzációjának kockázatát illetően végzett elemzésre vonatkozóan, kiemelem, hogy ez az elemzés eltér a támogatásnak a finanszírozott projekt életképességének biztosításához szükséges minimumra való korlátozására vonatkozó elemzéstől. Ugyanez a helyzet a Magyar Állam beruházásáért járó, a Paks II erőmű üzemeltetésétől várt ellentételezés kötelezettségével kapcsolatban is, amelyet a vitatott határozat (343) preambulumbekezdése említ.
(
75
)	A bruttó támogatási egyenérték kiszámítása, amely lehetővé teszi az egyszerű szubvenciótól eltérő formában nyújtott támogatás pontos összegének megismerését, különösen akkor szükséges, ha olyan felső határok betartásának értékeléséről van szó, mint amelyek például a de minimis szabály alkalmazásából következnek, lásd e tekintetben az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108. cikkének a csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2023. december 13‑i (EU) 2023/2831 bizottsági rendeletet (HL L 2023/2831).
(
76
)	Az ilyen kötelezettség hiányára utaló körülményként lásd: 2018. július 12‑iAusztria kontra Bizottság ítélet (T‑356/15, EU:T:2018:439, 250. pont), amelyre a megtámadott ítélet 184. pontja hivatkozik. Megjegyzem azonban, hogy ellentétben azzal, amit Magyarország állítani látszik, a Bíróság az Ausztria kontra Bizottság ítéletében nem foglalt érdemben állást e kérdésről (lásd ezen ítélet 129. és 130. pontját).
(
77
)	Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21‑i bizottsági rendelet (HL 2004. L 140., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 4. kötet, 3. o.; helyesbítés: HL 2011. L 114., 7. o.).
(
78
)	A vitatott határozat (28) preambulumbekezdése és 16. lábjegyzete.
(
79
)	Lásd a megtámadott ítélet 190. pontját.