62021CC0511
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2022. november 17. (
1
)
C‑511/21. P. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Ana Calhau Correia de Paiva
„Fellebbezés – EPSO versenyvizsga – Jogellenességi kifogás – EUMSZ 277. cikk – Elfogadhatóság – Versenyvizsga‑felhívás – Nyelvhasználatra vonatkozó szabályok – A versenyvizsga második nyelve kiválasztásának az angol, a francia vagy a német nyelvre való korlátozása – A versenyvizsga későbbi szakaszában megtámadott versenyvizsga‑felhívás – Az egyedi határozat alapja vagy közvetlen jogi kapcsolat”
1.
Ludwig Wittgenstein szerint „nyelvem határai a világom határait jelentik”. (
2
) Az európai uniós intézményekkel összefüggésben megállapítható, hogy a nyelvek határai az Európai Unió határait jelentik. A Bíróság már korábban hangsúlyozta az „Unió nyelvi sokszínűségének” jelentőségét. (
3
) E jelentőség abban nyilvánul meg, hogy az uniós jogalkotó úgy döntött, hogy az intézményeinek munkanyelve a 24 nyelv. (
4
) Ebben az összefüggésben az uniós intézményeknél történő alkalmazásra irányuló versenyvizsgán részt vevő pályázók megtámadhatják a Bizottság által meghatározott, nyelvhasználatra vonatkozó szabályokat.
2.
A jelen ügyben az Európai Személyzeti Felvételi Hivatal (EPSO) versenyvizsgáján részt vevő és az első fokú eljárásban felperesként eljáró Calhau Correia de Paiva (a továbbiakban: pályázó) a versenyjog területére vonatkozó EPSO/AD/293/14 nyílt versenyvizsga (a továbbiakban: a szóban forgó versenyvizsga) vizsgabizottsága 2016. június 23‑i határozatának megsemmisítését kérte, amely elutasította a versenyvizsga tartaléklistájáról való kizárását követően általa benyújtott felülvizsgálat iránti kérelmet. Az EUMSZ 277. cikk szerinti jogellenességi kifogással a pályázó az említett versenyvizsga‑felhívásban (
5
) (a továbbiakban: vitatott versenyvizsga‑felhívás) meghatározott, nyelvhasználatra vonatkozó szabályokat is vitatta. A Törvényszék a 2021. június 9‑i Calhau Correia de Paiva kontra Bizottság ítéletével (
6
) (a továbbiakban: megtámadott ítélet) megsemmisítette e határozatot.
3.
Az Európai Bizottság fellebbezésével a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését kéri. Lényegében a Törvényszék azon megállapítását támadja, amely szerint szoros kapcsolat áll fenn a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívás nyelvi rendszerre vonatkozó rendelkezései között, amely rendelkezések szerint a pályázók második nyelvként csak az angol, a francia és a német nyelv közül választhattak.
4.
A jelen ügy tehát felveti az EUMSZ 277. cikk szerinti jogellenességi kifogás elfogadhatósági feltételeinek kényes kérdését, amely kifogással a pályázó a versenyvizsga‑felhívást az abban meghatározott nyelvi rendszer miatt támadja. E rendelkezés értelmében az Unió intézményei, szervei vagy hivatalai által elfogadott általános hatállyal bíró jogi aktusokra vonatkozó jogvitában bármelyik fél élhet az EUMSZ 263. cikk második bekezdésében meghatározott eszközökkel annak érdekében, hogy a Bíróság előtt a szóban forgó jogi aktus alkalmazhatatlanságára hivatkozzon.
5.
A Bíróságnak különösen arról kell döntenie, hogy az EUMSZ 270. cikk alapján az egyedi határozat ellen indított megsemmisítési kereset keretében a pályázó milyen feltételek mellett hivatkozhat a korábbi általános hatállyal bíró jogi aktusok, például a versenyvizsga‑felhívás jogellenességére. Emellett a Bíróságnak döntenie kell arról, hogy a versenyvizsga‑felhívások tekintetében külön elfogadhatósági előírást kell‑e alkalmazni az EUMSZ 277. cikkel kapcsolatos ítélkezési gyakorlat által meghatározott általános elfogadhatósági vizsgálattal szemben. Az ügy felveti azt a kérdést is, hogy hogyan kell értékelni a fenti 3. pontban leírt szoros kapcsolat fennállását a nyelvi rendszer megtámadásával összefüggésben.
I. A jogvita előzményei
6.
Az EPSO 2014. október 23‑án az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétette a vitatott versenyvizsga‑felhívást. A versenyvizsgát képesítéseken és vizsgákon alapuló versenyvizsga formájában szervezték meg.
7.
A vitatott versenyvizsga‑felhívás IV. szakasza három számítógépes, feleletválasztós kérdéseket tartalmazó felvételi vizsgát, VI. szakasza pedig egy értékelőközpontban tartandó, esettanulmány elkészítéséből, csoportos feladatból és strukturált interjúból álló vizsgát írt elő. A megtámadott versenyvizsga‑felhívás továbbá kimondta, hogy a III. szakaszban meghatározott általános és különös alkalmassági feltételeknek való megfelelés ellenőrzésére, valamint az V. szakaszban meghatározott képesítések alapján történő kiválasztásra a jelentkezési lapon megadott információk alapján kerül sor, és hogy a vizsgabizottság minden egyes kiválasztási szempontot (1‑től 3‑ig) súlyoz, továbbá a pályázó minden egyes válaszát 0 és 4 pont között értékeli, a súlyozott pontokat összeadva pedig egy összpontszámot ad.
8.
Ami a konkrét felvételi feltételeket illeti, a vitatott versenyvizsga‑felhívás III. szakaszának „Nyelvismeret” című 2.3. pontjában a fő nyelv (1. nyelv) tekintetében először is az Európai Unió egyik hivatalos nyelvének legalább a Közös Európai Referenciakeret C1 szintjének megfelelő alapos ismeretét írta elő. Másodszor, ami a második nyelvet (2. nyelv) illeti, ez a rendelkezés az angol, a francia vagy a német nyelv kielégítő ismeretét írta elő, amely legalább az említett keretrendszer B2 szintjének felel meg. Ezenfelül megkövetelték, hogy ez a második nyelv különbözzön a fő nyelvtől. Ebben a szakaszban többek között megállapítást nyert, hogy a vitatott versenyvizsga‑felhívásban szereplő, a második nyelvre vonatkozó lehetőségeket a szolgálati érdekek szem előtt tartásával határozták meg, amelyek szükségessé teszik, hogy az újonnan felvett munkatársak azonnal képesek legyenek feladataik ellátására és a mindennapos munkavégzéshez szükséges hatékony kommunikációra. Emellett a nyílt versenyvizsgákra vonatkozó általános szabályok (
7
) (a továbbiakban: általános szabályok), amelyekre a vitatott versenyvizsga‑felhívás hivatkozott, és amelyek – az említett felhívásban foglaltak szerint – e felhívás szerves részét képezték, a felhívás II. mellékletében kimondták, hogy a második nyelv választásának korlátozását a vizsgák jellege is indokolja.
9.
A vitatott versenyvizsga‑felhívás IV. szakaszának 3. pontja kimondta, hogy a felvételi vizsgákat a versenyvizsga fő nyelvén tartják, a VI. szakasz 3. pontja pedig kimondta, hogy az értékelőközpontban a pályázók általános és konkrét készségeinek értékelését célzó vizsgák a versenyvizsga második nyelvén zajlanak.
10.
A portugál állampolgárságú pályázó 2014. november 25‑én benyújtotta a szóban forgó versenyvizsgán való részvételre irányuló jelentkezését. A jelentkezési lapjából kitűnik, hogy a pályázó fő nyelvként a portugál nyelvet, az anyanyelvét, második nyelvként pedig a franciát választotta.
11.
A 2015. március 19‑én kelt, a pályázónak az EPSO‑fiókján keresztül még aznap megküldött levélben tájékoztatták őt arról, hogy megfelelt a számítógépes elővizsgán.
12.
A 2015. április 16‑án kelt levélben a pályázót esettanulmány elkészítésére, azaz a 2015. május 13‑án tartandó vizsgára hívták. E levélben az EPSO felajánlotta a pályázónak, hogy az említett vizsga során AZERTY FR billentyűzetet használjon, ugyanakkor lehetőséget biztosított számára, hogy alternatívaként QWERTY UK, AZERTY FR/BE vagy QWERTZ DE billentyűzetet válasszon. (
8
) A pályázó billentyűzetváltást kért annak érdekében, hogy a vizsgán QWERTY UK billentyűzetet használhasson.
13.
A pályázó részt vett a brüsszeli (Belgium) értékelőközpontban 2015. május 13‑án és 2015. június 11‑én tartott vizsgákon.
14.
Az EPSO 2015. november 9‑én kelt, a pályázónak az EPSO‑fiókján keresztül még aznap megküldött levelében arról tájékoztatta a pályázót, hogy a szóban forgó versenyvizsga vizsgabizottsága úgy döntött, hogy nem veszi fel őt a versenyvizsga tartaléklistájára, mivel „nem [volt] azon pályázók között, akik az értékelőközpontban megtartott vizsgákon a legmagasabb összesített pontszámot (legalább 68,59) kapták”. Amint az az e levélhez csatolt „készséglap” című dokumentumból kiderült, a pályázó a 100 pontból 61,13 pontot kapott.
15.
Miután a pályázó a 2015. november 19‑én kelt levelében a tartaléklistára való felvételét mellőző határozat felülvizsgálatát kérte, a 2016. június 23‑án kelt levélben arról tájékoztatták őt, hogy a szóban forgó versenyvizsga vizsgabizottsága e határozat (a továbbiakban: vitatott határozat) helybenhagyása mellett döntött.
16.
2016. augusztus 24‑én a pályázó az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 90. cikkének (2) bekezdése értelmében panaszt nyújtott be a tartaléklistára való felvételét mellőző határozat ellen. E panaszában a pályázó azt állította, hogy az esettanulmány elkészítéséhez használandó billentyűzet típusának megválasztására vonatkozó korlátozás egyenlőtlen bánásmódot jelent, és az indokolás hiányára hivatkozott a pályázók rendelkezésére bocsátott billentyűzet típusára és a szóban forgó versenyvizsga második nyelvének megválasztására vonatkozó korlátozások tekintetében. A pályázó emellett a felülvizsgálati eljárás hosszát is kifogásolta.
17.
A 2016. december 22‑i határozatával az EPSO kinevezésre jogosult hatósági minőségében elutasította a panaszt mint megalapozatlant és elfogadhatatlant, mivel az elkésett.
II. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
18.
A Törvényszék Hivatalához 2017. március 31‑én benyújtott keresetlevelével a pályázó keresetet indított a 2015. november 9‑i levél megsemmisítése és adott esetben annak megállapítása iránt, hogy a vitatott versenyvizsga‑felhívás és az abban megállapított nyelvi rendszer az EUMSZ 277. cikk értelmében jogellenes és nem alkalmazható a pályázóra. A pályázó a tartaléklistára való felvételét mellőző határozat, a vitatott határozat, a panaszt elutasító 2016. december 22‑i határozat és a szóban forgó versenyvizsga tartaléklistájának megsemmisítését is kérte.
19.
Keresetének alátámasztására a pályázó öt jogalapra hivatkozott, amelyek közül az első a személyzeti szabályzat 1. cikke d) pontjának, valamint a hátrányos megkülönböztetés tilalma, az arányosság és az esélyegyenlőség elvének megsértésére vonatkozik, mivel az EPSO az esettanulmány elkészítéséhez QWERTY UK, AZERTY FR/BE vagy QWERTZ DE billentyűzet használatát írta elő. Második, harmadik és negyedik jogalapjában a pályázó lényegében azt állította, hogy a vitatott versenyvizsga‑felhívás jogellenes volt a szóban forgó versenyvizsga nyelvére vonatkozó korlátozás miatt. Ötödik jogalapjában arra hivatkozik, hogy az EPSO nem indokolta azon döntését, hogy egy meghatározott nyelvi rendszert fog jóváhagyni és előmozdítani.
20.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék, miután előzetesen megállapította, hogy a vitatott határozat a pályázót hátrányosan érintő aktusnak minősül, először a második, harmadik és negyedik jogalap keretében felhozott jogellenességi kifogást vizsgálta, amelynek mind az elfogadhatóságát, mind pedig a megalapozottságát vitatta a Bizottság.
21.
E jogellenességi kifogás elfogadhatóságát illetően a Törvényszék emlékeztetett arra, hogy az egyedi határozatokkal szemben indított megsemmisítés iránti keresetekkel összefüggésben a Bíróság elismerte, hogy érvényesen képezhetik jogellenességi kifogás tárgyát egy általános hatállyal bíró jogi aktus azon rendelkezései, amelyek az említett határozatok alapját képezik, vagy amelyek közvetlen jogi kapcsolatban állnak ezekkel a határozatokkal. (
9
)
22.
Közelebbről a versenyvizsga‑felhívásokat illetően a Törvényszék kimondta, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a felvételi eljárás keretében – amely egymást követő és egymáshoz szorosan kapcsolódó határozatokból álló összetett igazgatási eljárás – a versenyvizsgán részt vevő pályázónak lehetősége van arra, hogy valamely későbbi határozat ellen indított keresetben az e határozathoz szorosan kapcsolódó korábbi határozatokban elkövetett szabálytalanságra, (
10
) és különösen azon versenyvizsga‑felhívás jogellenességére hivatkozzon, amelynek alkalmazásával a szóban forgó határozatot meghozták. (
11
)
23.
A Törvényszék szerint a szóban forgó egyedi határozat indokolása és a kellő időben meg nem támadott versenyvizsga‑felhívás jogellenességére alapított jogalap közötti szoros kapcsolat hiányában az utóbbit elfogadhatatlannak kell nyilvánítani a kereset benyújtásának határidejére vonatkozó azon közrendi szabályok alapján, amelyektől ilyen esetben nem lehet eltérni a jogbiztonság elvének sérelme nélkül. (
12
)
24.
A fenti 21–23. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel a Törvényszék az 52–59. pontban hat megállapítást tett.
25.
Először is a Törvényszék megállapította, hogy jogellenességi kifogásában a pályázó lényegében a versenyvizsga‑felhívás nyelvi rendszerre vonatkozó rendelkezéseit vitatta.
26.
Másodszor a Törvényszék megállapította, hogy a vitatott határozat indokolásával a 2015. november 9‑i levélben tájékoztatták a pályázót arról, hogy azért nem vették fel a tartaléklistára, mert nem a legmagasabb pontszámokat érte el az értékelőközpontban megtartott vizsgákon.
27.
Harmadszor a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a pályázó számára megküldött „készséglapból” kitűnik, hogy a „kommunikáció” általános készséggel kapcsolatban a felperes 5,5 pontot kapott a 10 pontból, ami általános készségeinek az értékelőközpontban sorra kerülő értékelését illetően a legalacsonyabb értékelések és pontszámok körébe tartozik. E készségek mérése – a versenyvizsga‑felhívás 7. lábjegyzetében hivatkozott szabályzat 1.2. pontja szerint – annak értékelésére irányult, hogy a pályázó képes a „világos és pontos kommunikáció[ra] szóban és írásban egyaránt”. A Törvényszék szerint ebből az következik, hogy a vizsgabizottság a felperessel kapcsolatban megállapítást tesz a francianyelv‑tudásra, vagy legalábbis egy olyan készség elsajátítására vonatkozóan, amely erőteljesen függ az e nyelv felperes általi ismeretétől.
28.
Negyedszer a Törvényszék megállapította, hogy jóllehet kétségtelen, hogy a versenyvizsga‑felhívás nem írt elő az angol, a francia vagy a német nyelv szókincsét vagy nyelvtanát illetően a felperes konkrét ismereteivel kapcsolatos vizsgát, tagadhatatlan, hogy szoros kapcsolat áll fenn a felperes francianyelv‑tudása, amely nyelvet második nyelvként választott, és azon vizsgák között, amelyeket ezen a nyelven kellett teljesíteni. A Törvényszék megállapította, hogy a pályázó francianyelv‑tudása elkerülhetetlenül és szükségszerűen tükröződik a szóban forgó vitatott versenyvizsga‑felhívásban előírt általános és konkrét készségek felmérését célzó vizsgákon.
29.
Ötödször a Törvényszék megjegyezte, hogy a versenyvizsga második nyelve kiválasztásának a szóban forgó három nyelvre való korlátozása nemcsak a pályázók szóbeli vagy írásbeli kifejezési képességét érinti, hanem azt is meghatározza, hogy a pályázók milyen típusú billentyűzetet használhatnak az esettanulmány elvégzéséhez. Nem képezte vita tárgyát, hogy a pályázó olyan típusú billentyűzetet volt kénytelen használni, amelynek használatához – anyanyelve miatt – nem volt hozzászokva. A Törvényszék szerint ez a körülmény befolyásolta azon vizsga teljesítését, ekként pedig potenciálisan eredményét, amely vizsgán billentyűzet segítségével kell bizonyos hosszúságú szöveget korlátozott időn belül megírni.
30.
Hatodszor a Törvényszék elutasította a Bizottság által a tárgyaláson előadott azon érvet, amely szerint csak akkor állhat fenn szoros kapcsolat, ha a pályázók általános készségeinek értékelését szolgáló vizsgák eredményei negatívak vagy katasztrofálisak. A Törvényszék megállapította, hogy ez az érv a szoros kapcsolat fennállásával kapcsolatos feltétel szigorúbb alkalmazását szorgalmazza – igazolás nélkül –, amennyiben a hivatkozott jogellenesség a versenyvizsga nyelvi rendszeréhez kapcsolódik.
31.
A hivatkozott ítélkezési gyakorlat és e hat megállapítás fényében a Törvényszék a megtámadott ítélet 60. pontjában megállapította, hogy szoros kapcsolat áll fenn a vitatott határozat indokolása, valamint a vitatott versenyvizsga‑felhívásnak a szóban forgó versenyvizsga nyelvi rendszerével kapcsolatos rendelkezései között, amely felhívás jogszerűségét vitatják. A Törvényszék tehát a vitatott versenyvizsga‑felhívásra vonatkozó jogellenességi kifogást elfogadhatónak nyilvánította.
32.
Ezt követően a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy sem a vitatott versenyvizsga‑felhívásban szereplő indokolás, sem a Bizottság által ezen indokolás alátámasztására benyújtott bizonyítékok nem alkalmasak a szóban forgó korlátozás alátámasztására. Ennek megfelelően a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy helyt kell adni e jogellenességi kifogásnak, a vitatott versenyvizsga‑felhívást a jelen ügyben alkalmazhatatlannak kell nyilvánítani, és helyt kell adni a második, harmadik és negyedik jogalapnak.
33.
Végül a Törvényszék, mivel úgy ítélte meg, hogy a kereset első és ötödik jogalapjáról már nem szükséges határozni, megsemmisítette a vitatott határozatot.
III. Kérelmek
34.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
utasítsa el a pályázó által első fokon benyújtott kereset második, harmadik és negyedik jogalapját;
–
utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy hozzon határozatot a pályázó által benyújtott kereset első és ötödik jogalapjáról; és
–
a költségekről jelenleg ne határozzon.
35.
A Bizottság e kérelmeinek alátámasztására céljából egyetlen, három részből álló jogalapot hoz fel. Az első részben azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 54. pontjában tévesen minősítette a tényállást azáltal, hogy a vizsgabizottságnak a pályázó francianyelv‑tudására vonatkozó megállapításából arra következtetett, hogy szoros kapcsolat áll fenn a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívás nyelvi rendszerre vonatkozó rendelkezései között.
36.
A második rész a megtámadott ítélet 55–57. pontját vitatja. A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen minősítette a tényállást, és elferdítette a bizonyítékokat, amikor egy homályos kritérium alapján arra a következtetésre jutott, hogy a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívás rendelkezései között szoros kapcsolat áll fenn, amely felhívás jogszerűségét vitatják.
37.
A harmadik részben a Bizottság előadja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 58. pontjában tévesen minősítette a tényállást azáltal, hogy az ítélkezési gyakorlat által megkövetelt szoros kapcsolatot egyúttal arra alapította, hogy a pályázónak az általa megszokott QWERTY‑PT‑től eltérő kialakítású billentyűzeten kellett az írásbeli vizsgát teljesítenie.
38.
A pályázó vitatja a Bizottság érveit. A pályázó azt kéri, hogy a Bíróság
–
nyilvánítsa a fellebbezést elfogadhatatlannak;
–
másodlagosan, amennyiben a Bíróság a fellebbezést elfogadhatónak nyilvánítja, mint érdemben megalapozatlant utasítsa el;
–
a Bizottságot kötelezze a jelen eljárás, valamint a Törvényszék előtti eljárás költségeinek viselésére.
IV. Elemzés
39.
A fellebbezés elemzését az EUMSZ 277. cikkben előírt jogellenességi kifogással és annak elfogadhatóságával kapcsolatos előzetes észrevételekkel kezdem (A). Ezt követően megvizsgálom az EPSO versenyvizsga‑felhívásokkal kapcsolatos konkrét elfogadhatósági feltételeket (B), és e feltételek fényében a Bizottság által a Törvényszék előtt felhozott elfogadhatatlansági kifogással kapcsolatban hivatkozott egyetlen fellebbezési jogalap három részét (C).
A.
Előzetes észrevételek az EUMSZ 277. cikk szerinti jogellenességi kifogással és annak elfogadhatóságával kapcsolatban
40.
A Les Verts ítélet (
13
) óta a Bíróság azt állítja, hogy a Szerződések „teljes jogorvoslati és eljárási rendszert” hoztak létre. Az említett rendszer – egyrészt az EUMSZ 263. és az EUMSZ 277. cikk, másrészt az EUMSZ 267. cikk elfogadásával – arra irányul, hogy valamennyi uniós jogi aktus jogszerűségének bírósági felülvizsgálatát biztosítsa, és e felülvizsgálatot az uniós bíróságokra bízta. (
14
) Különösen az EUMSZ 277. cikk értelmében bármely fél megtámadhatja az uniós bíróságok előtt az általános hatállyal bíró uniós jogi aktusokat közvetlenül végrehajtó uniós intézkedéseket, és keresete alátámasztására hivatkozhat e jogi aktusok jogellenességére.
41.
Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az EUMSZ 277. cikk azon általános elv kifejeződése, amely valamennyi félnek biztosítja a jogot arra, hogy az őt közvetlenül és személyében érintő határozat megsemmisítése érdekében vitassa a megtámadott határozat alapjául szolgáló korábbi intézményi jogi aktusok érvényességét, feltéve, hogy ez a fél nem volt jogosult ezen jogi aktusok elleni közvetlen kereset benyújtására, és annak ellenére, hogy azok következményeit anélkül viseli, hogy megsemmisítésük kérelmezésére korábban jogosult lett volna. (
15
)
42.
Továbbá, mivel az EUMSZ 277. cikknek nem célja az, hogy valamennyi ügyben lehetővé tegye valamely fél számára az általános hatállyal bíró jogi aktus jogszerűségének vitatását, a megtámadott aktusnak, amely ezt az általános hatállyal bíró jogi aktust hajtja végre, a kereset tárgyát képező ügyben közvetlenül vagy közvetve alkalmazandónak kell lennie. (
16
)
43.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ily módon az egyedi határozatokkal szemben indított megsemmisítés iránti keresetekkel összefüggésben jogszerűen képezhetik jogellenességi kifogás tárgyát egy általános hatállyal bíró jogi aktus rendelkezései, feltéve, hogy e rendelkezések az említett határozatok alapját képezik, (
17
) vagy azokkal közvetlen jogi kapcsolatban állnak. (
18
) Az említett ítélkezési gyakorlatra hivatkozva a Bíróság emlékeztetett e két alternatív feltételre a nemrégiben nagytanácsban hozott Bizottság és Tanács kontra Carreras Sequeros és társai ítéletében. (
19
) Ennek megfelelően a Bíróság úgy ítélte meg, hogy amennyiben a megtámadott egyedi határozat nem képezi az általános hatállyal bíró jogi aktus végrehajtási aktusát, és nem is áll azzal közvetlen jogi kapcsolatban, az ezen általános hatállyal bíró jogi aktussal kapcsolatban előterjesztett jogellenességi kifogás elfogadhatatlan. (
20
)
44.
E két alternatív követelmény elfogadásával a Bíróság az EUMSZ 277. cikk szerinti jogellenességi kifogás terjedelmének meglehetősen tág értelmezését alkalmazta, túllépve a „jogalap” paradigmáján. A Bíróság a közvetlen jogi kapcsolat követelményének elfogadásával, amely az ítélkezési gyakorlatból már nagyon korán kitűnt, (
21
) kifejezetten lehetővé tette a jogellenességi kifogást az intézmények azon aktusaira vonatkozóan, amelyek formálisan nem képezik a szóban forgó egyedi határozat jogalapját, de amelyekkel az utóbbi közvetlen kapcsolatban áll. (
22
)
45.
Véleményem szerint ezt a tág értelmezést egyrészt az az igény indokolja, hogy az általános hatállyal bíró uniós jogi aktusok elleni közvetlen kereset indításából kizárt személyek számára meg kell könnyíteni az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférést. (
23
) Másrészt ez az EUMSZ 277. cikkben foglalt jogellenességi kifogás korlátozott normatív hatályával magyarázható: a Szerződés e rendelkezése csak az általános hatállyal bíró jogi aktus adott esetre való „alkalmazhatatlanságát” vonja maga után. Az említett jogellenességi indokok az EUMSZ 277. cikk esetében nem az érintett rendelkezés érvénytelenségét vagy jogellenességét, hanem annak kizárólag az ügyre és a felek között való alkalmazhatatlanságát érintik. (
24
)
46.
Ezen ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az EUMSZ 277. cikk szerinti jogellenességi kifogás csak három kumulatív feltétel teljesülése esetén terjeszthető elő. Először is, a megtámadott egyedi határozat jogalapját képező jogi aktus általános hatályú (első feltétel). Másodszor, a jogellenességi kifogásra hivatkozó magánszemély nem volt jogosult arra, hogy e jogi aktus megsemmisítése iránt közvetlen keresetet nyújtson be (második feltétel). (
25
) Harmadszor és utoljára, az egyedi határozat alapját az általános hatállyal bíró uniós jogi aktus rendelkezései képezik, vagy azok közvetlen jogi kapcsolatban állnak e határozattal (harmadik feltétel). Úgy tűnik azonban, hogy az EPSO versenyvizsga‑felhívások területén az elfogadhatósági követelmények eltérnek a fent említett követelményektől.
B.
Az EPSO versenyvizsga‑felhívással szembeni jogellenességi kifogások elfogadhatósági feltételei
47.
A jelen ügyben a Bizottság lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen értékelte a tényállást, amikor úgy ítélte meg, hogy a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívással szemben felhozott jogellenességi kifogás között szoros kapcsolat áll fenn. A Bizottság továbbá azt állítja, hogy mivel nem áll fenn szoros kapcsolat a vitatott határozat indokolása és a kellő időben meg nem támadott, vitatott versenyvizsga‑felhívással szemben felhozott jogellenességi kifogás között, e kifogást elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
48.
Meg kell jegyeznem, hogy a Bizottság által felhozott érvek a Bíróság és a Törvényszék által kifejezetten az EPSO versenyvizsgákkal összefüggésben kidolgozott elfogadhatósági követelményekre támaszkodnak. Annak érdekében, hogy a pályázó a versenyvizsga‑felhívással szemben jogellenességi kifogást emelhessen a felhívás közzététele után több mint két hónappal, a vonatkozó ítélkezési gyakorlat olyan követelményeket állapított meg, amelyek kifejezetten az EPSO versenyvizsgáira jellemzőek, és amelyek létjogosultsága az összetett igazgatási eljárás elméletén alapul. Ezen elmélet szerint a vitatott egyedi határozat indokolása és a versenyvizsga‑felhívással szemben felhozott jogellenességi kifogás között „szoros kapcsolatnak” kell fennállnia.
1. Az „összetett igazgatási eljárás” elmélete
49.
A Bizottság azt állítja, hogy a versenyvizsga‑felhívásokkal szemben felhozott jogellenességi kifogások elfogadhatósága tekintetében az ítélkezési gyakorlat korlátozó megközelítést alkalmaz, amelyet a bírósági felülvizsgálathoz való jog és a jogbiztonság közötti helyes egyensúly megteremtésének szükségessége indokol. A Bizottság szerint e jog megfelelő védelemben részesül azáltal, hogy a pályázó az EUMSZ 270. cikk szerinti megsemmisítés iránti kereset keretében, a személyzeti szabályzat 90. és 91. cikkében előírt eljárás szerint megtámadhatja a versenyvizsga‑felhívás valamennyi rendelkezését, jogellenességi kifogással pedig a versenyvizsga‑felhívás azon rendelkezéseinek jogszerűségét támadhatja, amelyek szorosan kapcsolódnak az őt hátrányosan érintő határozat indokolásához.
50.
Elöljáróban meg kell jegyeznem, hogy a versenyvizsga‑felhívás egy uniós intézménytől származó általános jogi aktus, amelyet valamennyi potenciális pályázónak címeznek. A személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése értelmében a pályázónak a versenyvizsga‑felhívásnak a Hivatalos Lapban való közzétételétől számított három hónap áll rendelkezésére, hogy közigazgatási panaszt nyújtson be. Az EUMSZ 270. cikk értelmében a versenyvizsgán részt vevő pályázó megtámadhatja az egyedi határozatot, például a pályázónak a kiválasztási eljárás végén összeállított tartaléklistára való felvételét mellőző határozatot.
51.
E tekintetben a pályázó állításával ellentétben úgy vélem, hogy a versenyvizsga nyelvi rendszerét meghatározó vitatott versenyvizsga‑felhívás attól a pillanattól kezdve közvetlenül és személyesen érinti a pályázót, hogy a versenyvizsgára jelentkezik. Ezenkívül a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az olyan határozat, amelyet annak címzettje nem támadott meg az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésében meghatározott határidőn belül, vele szemben jogerőssé válik. (
26
) A versenyvizsgára való felkészülés során azonban előfordulhat, hogy a pályázónak nem áll érdekében ilyen keresetet benyújtani, mert fél attól, hogy az hátrányosan érintené a versenyvizsga sikerének esélyeit, vagy mert a megtámadáshoz szükséges idő nem áll rendelkezésre. Az ítélkezési gyakorlat tehát lényegében lehetővé teszi a pályázók számára, hogy a versenyvizsga‑felhívás jogszerűségét egy későbbi szakaszban vitassák, feltéve, hogy a vitatott egyedi határozat indokolása és a versenyvizsga‑felhívás szabálytalanságára alapított jogalap között szoros kapcsolat áll fenn. (
27
) Feltételezve, hogy a pályázók a versenyvizsga‑felhívással szemben közvetlen és személyes érintettségük miatt közvetlen keresetet indíthatnak, ez az ítélkezési gyakorlat a második feltételtől való eltérést vezet be. Emellett ez az ítélkezési gyakorlat a harmadik feltételtől való eltérést is jelent, mivel különös szabályt vezet be.
52.
E tekintetben rá kell mutatnom, hogy az ítélkezési gyakorlat jelentősen fejlődött. Először az Adams és társai kontra Bizottság ítéletben a Bíróság elutasította a versenyvizsga‑felhívással szemben felhozott jogellenességi kifogás elfogadhatóságát. A Bíróság kimondta, hogy annak a pályázónak, aki úgy véli, hogy a versenyvizsga‑felhívás jogellenes jellege hátrányosan érinti őt, kellő időben meg kell támadnia a versenyvizsga‑felhívást. Ellenkező esetben a versenyvizsga‑felhívást csak jóval annak közzététele után lehetne megtámadni, és akkor, amikor a versenyvizsgával kapcsolatban lefolytatott cselekmények nagy része vagy egésze már megtörtént, ami ellentétes lenne a jogbiztonság, a bizalomvédelem és a gondos ügyintézés elvével. (
28
)
53.
A Bizottság kontra Noonan ítéletben azonban a Bíróság az „összetett igazgatási eljárás” elméletére (
29
) támaszkodva árnyalta korábbi ítélkezési gyakorlatát. Megállapította, hogy a felvételi eljárás keretében, amely egymást követő és egymáshoz szorosan kapcsolódó határozatokból álló összetett igazgatási eljárásnak minősül, a felperesnek lehetősége van arra, hogy valamely későbbi egyedi határozat – mint amilyen a versenyvizsgák vizsgáira bocsátást megtagadó határozat – ellen indított keresetben a versenyvizsga lefolytatása során történt vagy a versenyvizsga megszervezésének részletes szabályait érintő szabálytalanságokra hivatkozzon, feltéve, hogy a hivatkozott korábbi szabálytalanság szoros kapcsolatban áll a későbbi vitatott határozattal. (
30
)
54.
Ez felveti a kérdést, hogy mi minősül „összetett igazgatási eljárásnak”. Véleményem szerint ahhoz, hogy egy versenyvizsga‑eljárás összetett jellegű legyen, objektíve összetettnek kell lennie. Az EPSO versenyvizsgák egy sor egymáshoz szorosan kapcsolódó, technikai jellegű határozatból állnak, amelyeket az egyenlőség, az arányosság és az átláthatóság elvének tiszteletben tartása mellett kell elfogadni. (
31
) Az EPSO által előírt követelményeket világos, objektív és előrelátható módon kell meghatározni. Az objektív összetettség önmagában azonban még nem indokolja, hogy a versenyvizsgát összetettnek minősítsék. A versenyvizsga‑eljárás szubjektív összetettséggel is jár, ami azt jelenti, hogy a szóban forgó pályázó olyan helyzetbe kerül, hogy nem tudja kellő időben megtámadni a versenyvizsga‑felhívást, mivel az abból eredő nehézségek vagy szabálytalanságok egy későbbi szakaszban – akár az EPSO közleményeinek és a vizsgákra való meghívásnak a kézhezvételekor, akár a vizsgák során, akár a tartaléklistára való felvételt mellőző határozat kézhezvételekor – jelentkeznek. Emellett előfordulhat, hogy a versenyvizsgán való sikeres szereplésre összpontosító pályázónak nincs lehetősége arra, hogy megsemmisítés iránti keresetet nyújtson be a versenyvizsga‑felhívással szemben. (
32
) Tehát az eljárás csak akkor minősíthető „összetett igazgatási eljárásnak”, ha az objektív és szubjektív összetettség is jellemzi.
55.
A Bizottság kontra Noonan ítéletben elfogadott megközelítés lényegében eltérést jelent a második feltételtől, mivel lehetővé teszi, hogy a pályázó megtámadja a versenyvizsga‑felhívást, függetlenül attól, hogy az adott személy jogosult‑e közvetlen keresetet indítani a versenyvizsga‑felhívással szemben. Mivel a Bizottság érvelése a Törvényszék által a megtámadott ítéletben (
33
) említett „szoros kapcsolat” követelményére támaszkodik, (
34
) amely eltér a második feltételtől, így korlátozza a harmadik feltételt, és azzal átfedésben van, e követelménnyel részletesen foglalkozom.
2. A „szoros kapcsolat” követelménye
56.
Elöljáróban meg kell jegyeznem, hogy az általános hatállyal bíró jogi aktus és a vitatott egyedi határozat közötti „szoros kapcsolat” fogalma már korán megjelenik a Bíróság ítélkezési gyakorlatában. A Ley kontra Bizottság (
35
) és az Alfieri kontra Parlament (
36
) ítéletben a Bíróság megállapította, hogy a felvételi eljárás keretében a pályázónak lehetősége van arra, hogy az ezen eljárás egyes szakaszait megtámadó keresetben vitassa az azokhoz szorosan kapcsolódó korábbi szakaszok jogszerűségét. A későbbi Sergio és társai kontra Bizottság ítéletében (
37
) a Bíróság úgy ítélte meg, hogy azoknak a pályázóknak, akik nem támadták meg kellő időben a versenyvizsga‑felhívást, ennek ellenére lehetőségük van arra, hogy a versenyvizsga lefolytatása során történt bármely szabálytalanságra hivatkozzanak, még akkor is, ha a szabálytalanságok a versenyvizsga‑felhívás szövegére vezethetők vissza.
57.
Amint azt már említettem, a Bizottság kontra Noonan ítéletben (
38
) a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a versenyvizsga‑felhívások utólag megtámadhatók, figyelembe véve a felvételi eljárás sajátos jellegét, „amely egymást követő és egymáshoz szorosan kapcsolódó határozatokból álló összetett igazgatási eljárás”. (
39
) Úgy tűnik tehát, hogy a versenyvizsga‑felhívással kapcsolatos jogellenességi kifogás elfogadhatósága a második feltételtől való eltérésnek minősül, amelyet az „összetett igazgatási eljárás” fogalmának alapul vétele indokol. (
40
) Véleményem szerint ez az ítélkezési gyakorlat, amely eltér az általános rendszertől – mivel a pályázó akkor is felhozhat jogellenességi kifogást, ha elméletileg a versenyvizsga‑felhívást csak akkor lehetett volna megtámadni, amikor az érintett személy a versenyvizsgán részt vevő pályázóvá vált –, a következő okok miatt indokolt.
58.
Először is, az általános rendszer szerint a pályázó a fent említett ítélkezési gyakorlat alkalmazásával már elmulasztotta volna az EUMSZ 277. cikk szerinti jogellenességi kifogás benyújtásának határidejét. (
41
) Úgy tűnik tehát, hogy a Giulietti és Bizottság kontra PB ítélet indokolása, amelyre a megtámadott ítélet hivatkozik, azon az elgondoláson alapul, hogy a versenyvizsga‑felhívást „nem támadták meg kellő időben”. (
42
) A fent említett eltérés azonban lehetővé teszi a sikertelen pályázó számára, hogy jogellenességi kifogást hozzon fel, függetlenül attól, hogy megtámadhatja‑e a versenyvizsga‑felhívást. Eltekintve attól, hogy a pályázó esetleg nem tudja (vagy nem akarja) megtámadni a versenyvizsga‑felhívást a versenyvizsga során, előfordulhat, hogy nincs tisztában a versenyvizsga későbbi szakaszaiban a felhívással kapcsolatban felmerülő gyakorlati kérdésekkel, például a nyelvi rendszerrel. Ezek a gyakorlati kérdések a versenyvizsga későbbi szakaszaiban merülhetnek fel, amikor a pályázó kapcsolatba kerül az EPSO‑val, vagy amikor a vizsgákat leteszi. Különösen az EPSO által előírt, a versenyvizsga‑felhívásból eredő egyes követelmények alkalmazhatók vagy meghatározhatók a vizsgákra vonatkozó meghívókban. Ebben az összefüggésben úgy vélem, hogy a pályázónak lehetőséggel kell rendelkeznie arra, hogy a versenyvizsga későbbi szakaszaiban a versenyvizsga‑felhívással kapcsolatos jogellenességre hivatkozzon. Következésképpen a hatékony bírói jogvédelem elvének érvényesülése érdekében (
43
) úgy kell tekinteni, hogy a szóban forgó pályázó a versenyvizsgára való jelentkezése időpontjában nem volt abban a helyzetben, hogy az általános hatállyal bíró jogi aktus hatályon kívül helyezését kérje.
59.
Másodszor, amint azt már említettem, az EUMSZ 277. cikk szerinti jogellenességi kifogás elfogadhatósága tekintetében a Bizottság és Tanács kontra Carreras Sequeros és társai ítéletében (
44
) a Bíróság tágan értelmezte e rendelkezést és különösen annak harmadik, az alap vagy a közvetlen jogi kapcsolat szempontjára vonatkozó feltételét. (
45
) Ha a Bíróság a szóban forgó egyedi határozat indokolása és a jogellenességi kifogás közötti „szoros kapcsolat” (
46
) követelményét nagyon szűken értelmezné, akkor ez az értelmezés indokolatlanul korlátozná e harmadik feltételt.
60.
Emellett egy túlságosan korlátozó megközelítés azzal a következménnyel járhat, hogy túlzottan megnehezíti a versenyvizsgák nyelvhasználatra vonatkozó szabályainak megtámadását, és ezáltal közvetve jóváhagyja azt a gyakorlatot, hogy az érintett intézmény az angol, francia és német nyelvet írja elő a versenyvizsgák második nyelveként, anélkül, hogy ellenőrizhető lenne, hogy eleget tett‑e a Bíróság ítélkezési gyakorlatából eredő kötelezettségeknek. Kiemelném továbbá azt is, hogy a jelen ügyben a Törvényszék helyt adott a megtámadott versenyvizsga‑felhívással kapcsolatban felhozott jogellenességi kifogásnak, mivel sem az abban foglalt indokolás, sem a Bizottság által ezen indokolás alátámasztására benyújtott bizonyítékok nem voltak alkalmasak arra, hogy a szóban forgó versenyvizsga nyelvhasználatra vonatkozó szabályait megerősítsék. Fellebbezésében a Bizottság nem támadta meg a megtámadott ítéletnek a jogellenességi kifogás megalapozottságára vonatkozó részét.
61.
Harmadszor, megjegyzem, hogy a Szerződés kimondta, hogy az EUMSZ 277. cikk szerinti jogellenességi kifogás hatálya korlátozott, amennyiben az általános hatállyal bíró jogi aktust nem semmisíti meg, hanem csupán ez utóbbi nem alkalmazható az adott ügyre. (
47
) A jogellenesség megállapítása csak a felek között érvényesül, de nem bír erga omnes hatállyal; az általános hatállyal bíró jogi aktus alkalmazhatatlannak minősül, amennyiben azt az egyedi határozatban alkalmazták. Emiatt arra is hajlok, hogy a jogbiztonság elvére vonatkozó megfontolást elutasítsam.
62.
Ezért nem látok okot arra, hogy a Bíróságnak miért kellene megtagadnia a versenyvizsga‑felhívás jogellenességi kifogás útján történő megtámadására irányuló kereset elfogadását, ha a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívás nyelvi rendszerre vonatkozó rendelkezései között jogi vagy egyéb szoros kapcsolat áll fenn.
63.
A fentiek alapján a jogi vagy egyéb szoros kapcsolat követelményét kellően megszorító módon kell értelmezni, mivel az általános rendszertől való eltérésről van szó, amely lehetővé teszi, hogy a fél ne veszítse el az általános hatállyal bíró jogi aktus jogszerűségi szempontból való megtámadásának lehetőségét. Emellett ez az értelmezés indokolt annak érdekében, hogy egyensúlyt teremtsen egyrészt az általános hatállyal bíró jogi aktusnak akár jóval a versenyvizsga‑felhívás közzététele utáni megtámadásának lehetősége, másrészt a versenyvizsga‑felhívás elleni számos különálló kereset bevezetése között, amelyek túlterhelnék a Bizottságot és a Törvényszéket.
64.
Következésképpen úgy vélem, hogy a Törvényszék helyesen emelte ki, hogy ha a kellő időben meg nem támadott versenyvizsga‑felhívás szabálytalanságára alapított jogalap a megtámadott egyedi határozat indokolására vonatkozik, a kereset az ítélkezési gyakorlat szerint elfogadható. (
48
) Ezzel szemben, ilyen szoros kapcsolat hiányában a jogalapot elfogadhatatlannak kell nyilvánítani. (
49
)
65.
E megfontolások fényében a következőkben azt vizsgálom, hogy a Törvényszék helyesen járt‑e el, amikor elutasította a Bizottság által a megtámadott versenyvizsga‑felhívással kapcsolatos jogellenességi kifogással szemben a Törvényszék előtti megsemmisítési kereset keretében előterjesztett elfogadhatatlansági kifogást.
C.
A Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogás
66.
Elöljáróban meg kell jegyeznem, hogy a Bizottság a megtámadott ítélet 54–61. pontját vitatja. Nem vitatja azonban a Törvényszéknek az említett ítélet 52. és 53. pontjában található két megállapítását. Először is megállapítja, hogy jogellenességi kifogásában a pályázó lényegében a vitatott versenyvizsga‑felhívás nyelvi rendszerre vonatkozó rendelkezéseit, azaz a második nyelv kiválasztásának az angol, a francia és a német nyelvre való korlátozását vitatja. Másodszor a Törvényszék kiemelte, hogy a 2015. november 9‑i levélben a pályázót arról tájékoztatták, hogy nevét azért nem vették fel a tartaléklistára, mert nem a legmagasabb pontszámokat érte el az értékelőközpontban megtartott vizsgákon.
67.
A pályázó úgy véli, hogy a Bizottság azáltal, hogy az egyetlen jogalapot három részre osztja, mesterségesen szét akarja választani a Törvényszék által a megtámadott ítélet 51–61. pontjában hivatkozott érvelést. Egyetértek azzal, hogy ezekben a pontokban a Törvényszék azt fejti ki, hogy miért áll fenn szoros kapcsolat a vitatott határozat indokolása, valamint a versenyvizsga‑felhívásnak a szóban forgó versenyvizsga nyelvi rendszerével kapcsolatos rendelkezései között, amely felhívás jogszerűségét vitatják. Mindazonáltal úgy vélem, hogy az említett pontokban foglalt érvelés külön‑külön is vizsgálható, mivel mindhárom rész más‑más érvet érint.
68.
A pályázó továbbá úgy véli, hogy e három rész a Törvényszék által megállapított tényállás vitatására irányul. A pályázó ezért azt kéri a Bíróságtól, hogy a jogalapot teljes egészében, illetve a három rész mindegyikét mint elfogadhatatlant utasítsa el. Másodlagosan azt állítja, hogy a jogalapot, illetve annak mindhárom részét mint megalapozatlant el kell utasítani. E kérelmekkel a három rész mindegyikének elemzése során foglalkozom.
1. Az egyetlen fellebbezési jogalap első része
69.
A Bizottság azt állítja, hogy a megtámadott ítélet 54. pontja a tényállás téves minősítését tartalmazza, mivel a Törvényszék megerősíti, hogy a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívás nyelvi rendszerre vonatkozó rendelkezései között szoros kapcsolat állt fenn. Azt állítja, hogy még ha a jelölt a „kommunikáció” általános készséggel kapcsolatban 10‑ből 10 pontot ért is volna el, akkor is további 7,46 pontra lett volna szüksége ahhoz, hogy felvegyék a tartaléklistára. Ezért a Törvényszéknek a jogellenességi kifogás elfogadhatóságára vonatkozó, a megtámadott ítélet 55–58. pontjában foglalt későbbi megállapításai mind a szoros kapcsolat fennállásának előfeltevésén alapulnak, és mindegyiket érinti ez a téves jogalkalmazás.
70.
Elöljáróban amint azt már megállapítottam, (
50
) meg kell jegyeznem, hogy a Törvényszék az 54. pontban kimondta, hogy a „kommunikáció” általános készségnek az értékelőközpontban sorra kerülő mérésének célja annak értékelése volt, hogy a pályázó képes‑e „világos és pontos kommunikáció[ra] szóban és írásban egyaránt”. Ennélfogva ebből implicit módon, de szükségszerűen következett, hogy a vizsgabizottság megállapítást tesz a francianyelv‑tudására, vagy legalábbis egy olyan készség elsajátítására vonatkozóan, amely erőteljesen függ attól, hogy mennyire ismeri e nyelvet.
71.
Meg kell jegyeznem, hogy a Bizottság érvelése arra az előfeltevésre támaszkodik, hogy a pályázónak a szóban forgó versenyvizsgán való sikertelenségét nem a „kommunikáció” általános készség idézte elő, hanem más készségek, amelyek tekintetében nem kapott elegendő pontszámot. A Törvényszék azonban a megtámadott ítéletben nem tett ilyen ténymegállapítást. Míg a Bíróságnak fellebbviteli bíróságként – egy esetleges elferdítéssel kapcsolatos kifogás kivételével – nincs hatásköre a tényállás értékelésére, (
51
) addig a tényállás jogi minősítését felülvizsgálhatja a fellebbezési eljárásban. (
52
)
72.
Mivel a Törvényszék a megtámadott ítéletben nem állapította meg a jelölt tartaléklistára való felvételének mellőzése szempontjából döntő jelentőségű készséget, a Bíróságnak véleményem szerint az említett ítéletben megállapított tényállási keretek között kell maradnia, amelyek a pályázó pontszámai tekintetében csupán annyit állapítanak meg, hogy „a [pályázó] a 100 pontból 61,13 pontot kapott”, és hogy a „kommunikáció” általános készség tekintetében a pályázó „5,5 pontot kapott a 10 pontból, ami általános készségeinek az értékelőközpontban sorra kerülő értékelését illetően a legalacsonyabb értékelések és pontszámok körébe tartozik”. (
53
) Ennélfogva a Bizottság érvelésének vizsgálata során a Bíróságnak ellen kell állnia annak a kísértésnek, hogy a tényállás Törvényszék általi értékelését saját értékelésével helyettesítse. Azonban a Bíróságnak vizsgálnia kell, hogy e megállapítás hiánya releváns‑e a tényállás jogi minősítésének meghatározása, azaz a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívás nyelvi rendszerre vonatkozó rendelkezései közötti szoros kapcsolat megállapítása szempontjából.
73.
E tekintetben úgy vélem, hogy a szóban forgó tények jogi minősítése nem függhet olyan külső elemektől, mint például a pályázó által egy másik általános vagy konkrét készség tekintetében elért pontszám, hanem a szóban forgó konkrét készségre vonatkozó egyedi döntés konkrét indokain alapul. Más szóval a jogellenességi kifogás elfogadhatóságához elegendő, ha a pályázó azt bizonyítja, hogy az a vitatott készség, amelynek esetében a pontszám elégtelen volt, szoros kapcsolatban áll a vitatott versenyvizsga‑felhívás vitatott rendelkezéseivel. E tekintetben a többi pontszám véleményem szerint irreleváns.
74.
Emellett ha a Bíróságnak meg kellene határoznia, hogy a pályázó tartaléklistára való felvételének mellőzése szempontjából melyik pontszám volt a döntő, ez a meghatározás nem az elfogadhatatlanságra, hanem a pályázó által hivatkozott indokok lényegére vonatkozna, mivel az egyedi határozatban említett eredmények és a pályázó által előadott érvek érdemi értékelését vonná maga után.
75.
Következésképpen, amennyiben a „kommunikáció” készségnek a vizsgabizottság által történő értékelése a vitatott versenyvizsga‑felhívás kifogásolt rendelkezéseiből következik, a pályázó az EUMSZ 277. cikk alapján jogellenességi kifogást emelhet e rendelkezésekkel szemben. A megtámadott ítéletben, különösen annak 54. pontjában semmi nem utal arra, hogy a Törvényszék elferdítette volna a tényállási elemeket, amikor megállapította, hogy szoros kapcsolat áll fenn a vizsgabizottságnak a pályázó francianyelv‑tudására vonatkozó megállapítása és a „kommunikáció” készség elsajátítása között. E pontban a Törvényszék helyesen alkalmazta a fent kifejtett szoros kapcsolat feltételét, (
54
) és ez a pont nem tartalmaz téves jogalkalmazást.
76.
Mindezek alapján úgy vélem, hogy az 54. pontban foglalt megállapítás alapján a Törvényszék helyesen következtetett arra, hogy a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívás nyelvi rendszerre vonatkozó rendelkezései között olyan szoros kapcsolat áll fenn, amely a jelen ügyben a jogellenességi kifogást elfogadhatóvá teszi. Ez a megállapítás elegendő az említett kapcsolat megállapításához. Mindazonáltal a teljesség kedvéért megvizsgálom, hogy a már említetteken kívül más okok miatt is fennáll‑e ilyen szoros kapcsolat, nevezetesen a megtámadott ítélet 55–57. pontjában kifejtett okok miatt.
2. Az egyetlen fellebbezési jogalap második része
77.
A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen minősítette a tényállást és elferdítette a bizonyítékokat, amikor a megtámadott ítélet 55–57. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívás rendelkezései között szoros kapcsolat áll fenn egy olyan feltétel alapján, amely azon a megfontoláson alapul, hogy a pályázó számára nehezebb a vizsgákat a második nyelven letenni, mint az anyanyelvén. A Bizottság úgy érvel, hogy a pályázó portugálnyelv‑tudásának és francianyelv‑tudásának összehasonlítása irreleváns az ilyen szoros kapcsolat megállapítása szempontjából.
78.
A Bizottság rámutat, hogy a pályázó kifogásolta, hogy második nyelvként csak az angol, a francia és a német nyelv közül választhatott. A pályázó azt állította, hogy jobb pontszámot ért volna el, ha engedélyezték volna számára, hogy a vizsgákat spanyol nyelven tegye le, és ezen az alapon úgy vélte, hogy szoros kapcsolat áll fenn a vitatott határozat és a szóban forgó versenyvizsga nyelvhasználatra vonatkozó szabályai között. A Törvényszéknek ahelyett, hogy a jelölt portugálnyelv‑tudását a francianyelv‑tudásához hasonlította volna, inkább a spanyolnyelv‑tudásához kellett volna viszonyítania.
79.
A Bizottság továbbá azt állítja, hogy a Törvényszék az említett pontokban nem vette figyelembe, hogy a jelen ügyben a pályázó által legjobban beszélt két nyelv az angol és a francia volt. Eszerint a második nyelv választásának korlátozása nem hozhatta hátrányos helyzetbe a pályázót, mivel azt állította, hogy e két nyelvet jobban, azaz C2 szinten ismeri. A felperes egy másik nyelvet is jelzett, a spanyolt, de ennél a francia‑ és az angolnyelv‑tudásánál alacsonyabb szintű tudást jelölt meg. Ezért ez a korlátozás nem tekinthető olyannak, amely negatív hatással lett volna a pályázó teljesítményére, vagy szoros kapcsolatban állna a vitatott határozat indokolásával.
80.
A pályázó lényegében azt állítja, hogy a megtámadott ítélet 56–58. pontját együttesen kell értelmezni, és hogy a Bizottság érvelése e pontok mesterséges kiemelését jelenti.
81.
Elöljáróban ki kell emelnem, hogy az 52. pontban a Törvényszék azt állítja, hogy a pályázó jogellenességi kifogásában lényegében a vitatott versenyvizsga‑felhívás nyelvi rendszerre vonatkozó rendelkezéseit, azaz a második nyelv kiválasztásának az angol, a francia és a német nyelvre való korlátozását vitatja. A megtámadott ítélet 55. pontjában a Törvényszék azt igyekezett bizonyítani, hogy szoros kapcsolat áll fenn a pályázó francianyelv‑tudása és azon vizsgák között, amelyeket ezen a nyelven kellett teljesíteni. E tekintetben a Törvényszék a megtámadott ítélet 57. pontjában rámutatott, hogy a pályázó jobban tud portugálul, mint a franciául.
82.
Az ilyen összehasonlítás nem lehet helyes, mivel a portugál volt a fő nyelve, és e nyelv szintje nem lehet releváns a második nyelv választására vonatkozó korlátozás megfelelősége szempontjából. Következésképpen a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 55–57. pontjában foglalt megállapításai jogilag nem elegendőek a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívás azon rendelkezései közötti szoros kapcsolat megállapításához, amely felhívás jogszerűségét vitatják. (
55
)
83.
Következésképpen az e pontokban szereplő összehasonlítás téves jogalkalmazáson alapul. Ha azonban a Törvényszék ítéletének indokolása az uniós jog megsértésére utal, de annak rendelkező része más jogi alapon helyesnek bizonyul, ez a jogsértés nem vonhatja maga után a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését. Inkább az indokokat kell helyettesíteni. (
56
) A jelen ügyben a megtámadott ítélet 55–57. pontjában foglalt érvelést egyszerűen hatályon kívül kell helyezni.
3. Az egyetlen fellebbezési jogalap harmadik része
84.
A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 58. pontjában tévesen minősítette a tényállást, amikor az ítélkezési gyakorlat által megkövetelt szoros kapcsolatot arra a tényre alapozta, hogy a pályázónak az általa megszokott QWERTY‑PT‑től eltérő kialakítású billentyűzeten kellett az írásbeli vizsgát teljesítenie.
85.
A Bizottság először is azzal érvel, hogy a billentyűzet kialakításának megválasztása nem áll kapcsolatban a vitatott határozat indokolásával. A Bizottság a tárgyaláson nagy hangsúlyt fektetett arra, hogy a vitatott versenyvizsga‑felhívás nem tett említést a billentyűzet‑választásról. Másodszor a Bizottság azt állítja, hogy bár igaz, hogy az EPSO az esettanulmány elkészítéséhez a billentyűzet‑kiosztások korlátozott választékát kínálta, ez a kérdés elkülönül a szóban forgó versenyvizsga nyelvhasználatra vonatkozó szabályaitól. A vitatott versenyvizsga‑felhívás ugyanis nem tesz említést a billentyűzet‑kiosztásokról. Továbbá az a tény, hogy a pályázó a QWERTY‑UK billentyűzetet választotta, annak ellenére, hogy az esettanulmányt francia nyelven készítette el, azt bizonyítja, hogy a két kérdés különálló és nem kapcsolódik egymáshoz.
86.
E tekintetben meg kell jegyeznem, hogy a megtámadott ítélet 58. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy „a versenyvizsga második nyelve kiválasztásának a szóban forgó három nyelvre való korlátozása nemcsak a pályázók szóbeli vagy írásbeli kifejezési képességét érinti, hanem azt is meghatározza, hogy a pályázók milyen típusú billentyűzetet használhatnak az esettanulmány elvégzéséhez, mivel – az EPSO gyakorlata szerint, amit a Bizottság a Törvényszék előtt megerősített – a pályázók számára csak olyan nyelvű billentyűzet(ek)et biztosítanak, amelye(ke)n a vizsgákat teljesíteniük kell”. A Törvényszék hozzátette, hogy a jelen ügyben nem vitatott, hogy a pályázó olyan típusú billentyűzetet volt kénytelen használni, amelynek használatához – anyanyelve miatt – nem volt hozzászokva. E bíróság szerint ez a körülmény befolyásolja azon vizsga teljesítését, ekként pedig potenciálisan eredményét, amely vizsgán billentyűzet segítségével kell bizonyos hosszúságú szöveget korlátozott időn belül megírni.
87.
Azt a kérdést, hogy a billentyűzet megválasztása a szoros kapcsolat megállapítása szempontjából releváns ténynek minősíthető‑e, a Bíróság a fellebbezési eljárásban a Törvényszék által megállapított tények alapján vizsgálhatja.
88.
E tekintetben az EPSO szempontjából igaz, hogy a billentyűzet‑választás gyakorlati és technikai kérdés, amely a megtámadott versenyvizsga‑felhívásban sehol sem szerepel. A pályázó szempontjából azonban úgy tűnik számomra, hogy a nyelvi rendszer hatással van a szóbeli és írásbeli kifejezésmódjára. Mivel ez utóbbi a billentyűzet megválasztásától függ, nem zárható ki e két elem közötti kapcsolat. Mivel az írott nyelvet a billentyűzet technikai eszközeivel öntik formába, a pályázó által használt nyelv és a nyelvi rendszer közötti kapcsolat megállapítható. Számomra nem kétséges, hogy ez a kettő összefügg egymással, és hogy a szoros kapcsolat a jelen ügy sajátos körülményei között fennáll. Az a tény, hogy a vitatott versenyvizsga‑felhívás a nyelvválasztást a fent említett három nyelvre korlátozta, úgy tűnik, hogy az EPSO által biztosított billentyűzetekre is vonatkozik, amelyek pontosan ugyanezekre a nyelvekre korlátozódnak. E párhuzamosság az EPSO által a második nyelv választásának korlátozására vonatkozó döntés eredményeként tett döntésnek tűnik.
89.
Ezen túlmenően erősen kritikusan ítélem meg a Bizottság által a tárgyaláson előadott azon érvelést, amelyben azt állította, hogy ilyen kapcsolat nem áll fenn, mivel a billentyűzetválasztás lehetőségei nem szerepelnek a vitatott versenyvizsga‑felhívásban. Ha a Bíróság elfogadná ezt az érvelést, a Bizottság a bírósági ellenőrzés elkerülése érdekében homályos vagy pontatlan versenyvizsga‑felhívásokra támaszkodhatna. Az a tény, hogy a Bizottság a versenyvizsgára való meghívást tartalmazó levélre támaszkodott a billentyűzetek kiválasztásának részletezése tekintetében, azt mutatja, hogy egy olyan összetett igazgatási eljárás esetében, mint amilyen az EPSO versenyvizsga, a lépések szorosan kapcsolódnak egymáshoz, és hogy a versenyvizsga‑felhívásnak kellően világosnak és részletesnek kell lennie. Egy olyan fontos elemet, mint a versenyvizsga során használt billentyűzet kiválasztása, bírósági vizsgálatnak kell alávetni.
90.
Ebből következik, hogy e konkrét körülmények között a Törvényszék nem követett el hibát, amikor a megtámadott ítélet 60. és 61. pontjában megállapította, hogy a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívásnak a szóban forgó versenyvizsga nyelvi rendszerére vonatkozó rendelkezései között szoros kapcsolat áll fenn, és ezért a jogellenességi kifogást elfogadhatónak nyilvánította.
91.
Ennek megfelelően úgy vélem, hogy az egyetlen fellebbezési jogalap harmadik részét el kell utasítani.
92.
A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet annyiban, amennyiben annak 55–57. pontjában a Törvényszék a pályázó portugál‑ és francianyelv‑tudásának összehasonlítására támaszkodott annak megállapítása érdekében, hogy szoros kapcsolat áll fenn a vitatott határozat indokolása és a vitatott versenyvizsga‑felhívás rendelkezései között. A fellebbezést az ezt meghaladó részében el kell utasítani.
D.
Költségek
93.
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdésének megfelelően, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről.
94.
E szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése szerint, amely ugyanezen szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Az említett szabályzat 138. cikkének (3) bekezdése kimondja, hogy részleges pernyertesség esetén mindegyik fél maga viseli saját költségeit. Azonban, ha az ügy körülményei alapján indokoltnak látszik, a Bíróság határozhat úgy, hogy a fél saját költségein felül viseli a másik fél költségeinek egy részét is.
95.
A jelen ügyben úgy vélem, hogy amennyiben a Bíróság az általam javasolt érvelést elfogadja, a jelen ügy körülményeire tekintettel a Bizottságot kell kötelezni mind az elsőfokú eljárással, mind pedig a fellebbezési eljárással összefüggésben felmerült saját költségein felül a pályázó részéről a jelen fellebbezés keretében felmerült összes költség, valamint az elsőfokú eljárásban részéről felmerült összes költség viselésére.
E.
Végkövetkeztetés
96.
A fenti megfontolásokra tekintettel javaslom, hogy a Bíróság a 2021. június 9‑iCalhau Correia de Paiva kontra Bizottság (T‑202/17, EU:T:2021:323) ítélet 55–57. pontjának kivételével utasítsa el a fellebbezést, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Wittgenstein, L., Tractatus Logico Philosophicus, Routledge, 1961, 5.6, 70. o.
(
3
)	Ennek jelentőségére az EUSZ 3. cikk (3) bekezdésének negyedik albekezdése és az Európai Unió Alapjogi Chartájának 22. cikke emlékeztetett. Ebben az értelemben lásd: 2019. március 26‑iSpanyolország kontra Parlament ítélet (C‑377/16, EU:C:2019:249, 36. pont).
(
4
)	A 2013. május 13‑i 517/2013/EU tanácsi rendelettel (HL 2013. L 158., 1. o.) módosított, az Európai Gazdasági Közösség által használt nyelvek meghatározásáról szóló, 1958. április 15‑i 1. tanácsi rendelet (HL 1958. 17., 385. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 3. o.).
(
5
)	Az Európai Bizottságon belül a versenyjog, a vállalati pénzügyek, a pénzügyi közgazdaságtan, az ipargazdaság és a makroökonómia területén tisztviselők (AD 7) tartaléklistájának felállítására irányuló EPSO/AD/293/14 versenyvizsga‑felhívás (HL 2014. C 376 A., 1. o., helyesbítés: HL 2014. C 425 A., 1. o.).
(
6
)	T‑202/17, EU:T:2021:323.
(
7
)	HL 2014. C 60 A, 1. o.
(
8
)	Az AZERTY, a QWERT és a QWERTZ a latin ábécé karaktereinek különböző kiosztása az írógép billentyűin és a számítógép billentyűzetén. A kiosztások az alfabetikus billentyűk első sorában megjelenő első hat betű alapján kapták nevüket. A kiosztások neve azt az országot jelöli, amelyben azokat használják, nevezetesen FR/BE (Franciaország vagy Belgium), UK (Egyesült Királyság) vagy DE (Németország).
(
9
)	Lásd: 2020. szeptember 8‑iBizottság és Tanács kontra Carreras Sequeros és társai ítélet (C‑119/19 P és C‑126/19 P, EU:C:2020:676, 69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
10
)	Lásd ebben az értelemben: 1995. augusztus 11‑iBizottság kontra Noonan ítélet (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, 17. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	Lásd: 2017. december 14‑iPB kontra Bizottság ítélet (T‑609/16, EU:T:2017:910, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
12
)	Uo., 28. és 29. pont.
(
13
)	Lásd: 1986. április 23‑iLes Verts kontra Parlament ítélet (294/83, EU:C:1986:166, 23. pont).
(
14
)	2002. július 25‑iUnión de Pequeños Agricultores kontra Tanács ítélet (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 40. pont); 2006. szeptember 12‑iReynolds Tobacco és társai kontra Bizottság ítélet (C‑131/03 P, EU:C:2006:541, 80. pont); 2012. július 12‑iAssociation Kokopelli ítélet (C‑59/11, EU:C:2012:447, 34. pont); 2013. október 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 92. pont); 2017. március 28‑iRosneft ítélet (C‑72/15, EU:C:2017:236, 66. pont).
(
15
)	Lásd ebben az értelemben: 1979. március 6‑iSimmenthal kontra Bizottság ítélet (92/78, EU:C:1979:53, 39. pont); 1984. január 19‑iAndersen és társai kontra Parlament ítélet (262/80, EU:C:1984:18, 6. pont). Az ítélkezési gyakorlatból ezenkívül az is kitűnik, hogy jogellenességi kifogásra csupán más rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőség hiányában lehet hivatkozni (lásd ebben az értelemben: 1994. március 9‑iTWD Textilwerke Deggendorf ítélet, C‑188/92, EU:C:1994:90, 17. pont; 2001. február 15‑iNachi Europe ítélet, C‑239/99, EU:C:2001:101, 37. pont; 2007. március 8‑iRoquette Frères ítélet, C‑441/05, EU:C:2007:150, 40. pont).
(
16
)	2020. szeptember 8‑iBizottság és Tanács kontra Carreras Sequeros és társai ítélet (C‑119/19 P és C‑126/19 P, EU:C:2020:676, 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A Törvényszék tekintetében lásd: 2017. március 15‑iFernández González kontra Bizottság ítélet (T‑455/16 P, nem tették közzé, EU:T:2017:169, 34. pont); 2017. november 22‑ivon Blumenthal és társai kontra EBB ítélet (T‑558/16, nem tették közzé, EU:T:2017:827, 71. pont).
(
17
)	Lásd ebben az értelemben különösen: 1981. október 28‑iKrupp Stahl kontra Bizottság ítélet (275/80 és 24/81, EU:C:1981:247, 32. pont); 1985. július 11‑iSalerno és társai kontra Bizottság és Tanács ítélet (87/77, 130/77, 22/83, 9/84 és 10/84, nem tették közzé, EU:C:1985:318, 36. pont).
(
18
)	Lásd ebben az értelemben különösen: 1965. március 31‑iMacchiorlati Dalmas kontra High Authority ítélet (21/64, EU:C:1965:30, 175. és 187. oldal); 1986. június 10‑iUsinor kontra Bizottság ítélet (81/85 és 119/85, EU:C:1986:234, 13. pont); 2003. szeptember 9‑iKik kontra OHIM ítélet (C‑361/01 P, EU:C:2003:434, 76. pont); 2005. június 28‑iDansk Rørindustri és társai kontra Bizottság ítélet (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P és C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 237. pont).
(
19
)	2020. szeptember 8‑i ítélet (C‑119/19 P és C‑126/19 P, EU:C:2020:676, 69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
20
)	Uo., 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
21
)	Lásd ebben az értelemben: 1965. március 31‑iMacchiorlati Dalmas kontra High Authority ítélet (21/64, EU:C:1965:30, 187. o.).
(
22
)	1966. július 13‑iOlaszország kontra Tanács és Bizottság ítélet (32/65, EU:C:1966:42); 2022. március 16‑iMEKH és FGSZ kontra ACER ítélet (T‑684/19 és T‑704/19, EU:C:2022:138, 58. pont). Ami a Törvényszéket illeti, lásd többek között: 2001. október 2‑iMartinez és társai kontra Parlament ítélet (T‑222/99, T‑327/99 és T‑329/99, EU:T:2001:242, 135. pont); 2007. november 20‑iIanniello kontra Bizottság ítélet (T‑308/04, EU:T:2007:347, 33. pont); 2014. október 2‑iSpraylat kontra ECHA ítélet (T‑177/12, EU:T:2014:849, 25. pont).
(
23
)	1993. október 26‑iReinarz kontra Bizottság ítélet (T‑6/92 és T‑52/92, EU:T:1993:89, 56. pont); 2010. október 21‑iAgapiou Joséphidès kontra Bizottság és EACEA ítélet (T‑439/08, nem tették közzé, EU:T:2010:442, 50. pont).
(
24
)	Cruz Villalón főtanácsnok National Iranian Oil Company kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑440/14 P, EU:C:2015:545, 66. pont).
(
25
)	A második feltétellel kapcsolatban hangsúlyoznom kell, hogy az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdése értelmében a megsemmisítés iránti keresetet, az esettől függően, az intézkedés kihirdetésétől vagy a felperessel történő közlésétől, illetve ennek hiányában attól a naptól számított két hónapon belül kell megindítani, amikor arról a felperes tudomást szerzett. Elméletileg lehet azzal érvelni, hogy az EPSO versenyvizsga‑felhívás megtámadása érdekében a magánszemély attól a pillanattól kezdve támadhatta volna meg az általános hatállyal bíró jogi aktust, hogy az érintett személyt elfogadták mint a versenyvizsgán részt vevő pályázót.
(
26
)	2017. november 14‑iBritish Airways kontra Bizottság ítélet (C‑122/16 P, EU:C:2017:861, 83. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
27
)	Lásd ebben az értelemben: 1993. szeptember 16‑iNoonan kontra Bizottság ítélet (T‑60/92, EU:T:1993:74, 27. pont); 2006. január 31‑iGiulietti kontra Bizottság ítélet (T‑293/03, EU:T:2006:37, 42. pont).
(
28
)	Lásd ebben az értelemben: 1986. március 11‑iAdams és társai kontra Bizottság ítélet (294/84, EU:C:1986:112, 17. pont); 2006. január 31‑iGiulietti kontra Bizottság ítélet (T‑293/03, EU:T:2006:37, 42. pont).
(
29
)	Lásd ebben az értelemben: 1995. augusztus 11‑iBizottság kontra Noonan ítélet (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, 17. és 19. pont).
(
30
)	Ugyanott. Lásd még: 2017. december 14‑iPB kontra Bizottság ítélet (T‑609/16, EU:T:2017:910, 26. és azt követő pontok).
(
31
)	Lásd még ebben az értelemben: 2012. november 27‑iOlaszország kontra Bizottság ítélet (C‑566/10 P, EU:C:2012:752, 90. és 92. pont).
(
32
)	Lásd a fenti 51. pontot.
(
33
)	Lásd a megtámadott ítélet 50., 55., 59. és 60. pontját.
(
34
)	A fellebbezés 13. pontja.
(
35
)	1965. március 31‑iLey kontra Bizottság ítélet (12/64 és 29/64, EU:C:1965:28, 118. o.).
(
36
)	1965. április 7‑iAlfieri kontra Parlament ítélet (35/64, EU:C:1965:40, 266. o.).
(
37
)	1988. március 8‑iSergio és társai kontra Bizottság ítélet (64/86, 71/86-73/86 és 78/86, EU:C:1988:119, 15. pont).
(
38
)	1995. augusztus 11‑iBizottság kontra Noonan ítélet (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, 12. pont).
(
39
)	Lásd a fenti 53. pontot.
(
40
)	E tekintetben fontos megjegyezni, hogy a Bizottság és Tanács kontra Carreras Sequeros és társai ítéletben (C‑119/19 P és C‑126/19 P, EU:C:2020:676) a Bíróság nem említette sem a szoros jellegre vonatkozó feltételt, sem a döntéshozó szerv mérlegelési jogkörét. Ehelyett a Bíróság a megállapított feltételre emlékeztetett, amely szerint két alternatív lehetőség állhat fenn: vagy a szóban forgó egyedi határozat alapját a kérdéses általános hatállyal bíró jogi aktus képezi, vagy e két jogi aktus közvetlen jogi kapcsolatban áll egymással.
(
41
)	Lásd a 15. lábjegyzetet.
(
42
)	2006. január 31‑iGiulietti kontra Bizottság ítélet (T‑293/03, EU:T:2006:37, 41. pont); 2017. december 14‑iPB kontra Bizottság ítélet (T‑609/16, EU:T:2017:910, 28. pont).
(
43
)	Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke, amely a hatékony bírói jogvédelem elvének megerősítését képezi, biztosítja a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jogot minden olyan személy számára, akinek az Unió joga által biztosított jogait és szabadságait megsértették (lásd többek között: 2021. április 20‑iRepubblika ítélet, C‑896/19, EU:C:2021:311, 40. pont).
(
44
)	Lásd a fenti 44. és 45. pontot.
(
45
)	Lásd a fenti 44–46. pontot.
(
46
)	2017. december 14‑iPB kontra Bizottság ítélet (T‑609/16, EU:T:2017:910, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
47
)	Cruz Villalón főtanácsnok National Iranian Oil Company kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑440/14 P, EU:C:2015:545, 66. pont).
(
48
)	A megtámadott ítélet 49. pontja.
(
49
)	A megtámadott ítélet 50. pontja.
(
50
)	Lásd a fenti 27. pontot.
(
51
)	Lásd ebben az értelemben: 2013. június 13‑iVersalis kontra Bizottság ítélet (C‑511/11 P, EU:C:2013:386, 66. pont).
(
52
)	Lásd: 1994. június 1‑jei Bizottság kontra Brazzelli Lualdi és társai ítélet (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, 49. pont); 2017. november 23‑iBionorica és Diapharm kontra Bizottság ítélet (C‑596/15 P és C‑597/15 P, EU:C:2017:886, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
53
)	A megtámadott ítélet 11. és 54. pontja.
(
54
)	Lásd a fenti 57–63. pontot.
(
55
)	A Törvényszéknek ahelyett, hogy a jelölt portugálnyelv‑tudását a francianyelv‑tudásával hasonlította össze, azt a spanyolnyelv‑tudásával kellett volna összehasonlítania.
(
56
)	2008. szeptember 9‑iFIAMM és társai kontra Tanács és Bizottság ítélet (C‑120/06 P és C‑121/06 P, EU:C:2008:476, 187. pont); 2017. szeptember 6‑iIntel kontra Bizottság ítélet (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 94. pont); 2018. november 6‑iScuola Elementare Maria Montessori kontra Bizottság, Bizottság kontra Scuola Elementare Maria Montessori és Bizottság kontra Ferracci ítélet (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 48. pont).