62024CJ0209
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2026. március 12. (
*1
)
„Fellebbezés – Közszolgálat – Ideiglenes alkalmazott – EUMSZ 266. cikk – Az Európai Unió Törvényszéke által hozott, valamely szerződés határozatlan időre történő meghosszabbítását mellőző határozatot megsemmisítő és az okozott kár megtérítésére kötelező ítéletének végrehajtásaként elfogadott határozat – Megsemmisítés iránti és kártérítési kereset – Az ügyiratok elemeinek elferdítése – A Bíróság eljárási szabályzata 151. cikkének (1) bekezdése – Valamely dokumentumnak az iratanyagból való eltávolítása iránti kérelem – Az ügyvédek közötti kommunikáció bizalmas jellege – Terjedelem”
A C‑209/24. P. sz. ügyben,
VP (lakóhelye: München [Németország], képviselik: J. Menze és H. Tettenborn Rechtsanwälte)
fellebbezőnek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2024. március 17‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
a másik fél az eljárásban:
az Európai Szakképzésfejlesztési Központ (Cedefop) (képviselik: T. Bontinck és A. Guillerme avocats)
alperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök (előadó), J. Passer, E. Regan, D. Gratsias és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
a főtanácsnok indítványának a 2025. június 12‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Fellebbezésével VP az Európai Unió Törvényszéke 2024. február 7‑iVP kontra Cedefop ítéletének (T‑563/22, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2024:72) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék elutasította a keresetét, amely egyrészt az Európai Szakképzésfejlesztési Központ (Cedefop) ügyvezető igazgatója 2021. december 17‑i határozatának (a továbbiakban: vitatott határozat), valamint a Cedefop fellebbviteli bizottsága 2022. június 17‑i határozatának (a továbbiakban: panaszt elutasító határozat) a megsemmisítésére, másrészt pedig az őt ért nem vagyoni kár megtérítéseként 100000 euró kártérítés megfizetésére irányult. Ezenkívül VP azt kéri, hogy a Cedefopot kötelezzék az őt ért nem vagyoni kár megtérítéseként 5000000 euró kártérítés megfizetésére.
A jogvita előzményei
2
A jogvita háttere, amelyet a Törvényszék a megtámadott ítélet 2–15. pontjában ismertetett, az alábbiak szerint foglalható össze.
3
A fellebbezőt a Cedefop 2007. november 16‑án vette fel ideiglenes alkalmazottként jogi tanácsadói feladatok ellátására. Szerződését 2017. november 15‑ig meghosszabbították.
4
2017. március 10‑én a fellebbező a szerződésének meghosszabbítása iránt kérelmet nyújtott be a Cedefop akkori ügyvezető igazgatójához az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 90. cikkének (1) bekezdése alapján, amely az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek 46. cikke értelmében az ideiglenes alkalmazottakra is alkalmazandó (a továbbiakban: a szerződés meghosszabbítása iránti kérelem).
5
2017. május 12‑i határozatával ezen ügyvezető igazgató elutasította e kérelmet, és tájékoztatta a fellebbezőt, hogy szerződését nem hosszabbítják meg.
6
2017. december 1‑jei határozatával a Cedefop fellebbviteli bizottsága (a továbbiakban: fellebbviteli bizottság) elutasította a fellebbező által a 2017. május 12‑i határozattal szemben benyújtott panaszt.
7
A 2020. december 16‑iVP kontra Cedefop ítéletével (T‑187/18, a továbbiakban: megsemmisítést kimondó ítélet, EU:T:2020:613) a Törvényszék megsemmisítette a 2017. május 12‑i határozatot (a rendelkező rész 1. pontja), valamint a 2017. december 1‑jei határozatot (a rendelkező rész 2. pontja) (a továbbiakban együtt: megsemmisített határozatok). A Törvényszék ezenkívül arra kötelezte a Cedefopot, hogy fizessen meg 30000 eurót a fellebbezőnek okozott vagyoni kár megtérítéseként (a rendelkező rész 3. pontja), valamint 10000 eurót a nem vagyoni kára megtérítéseként (a rendelkező rész 4. pontja). A Törvényszék a keresetet az ezt meghaladó részében elutasította (a rendelkező rész 5. pontja), és a Cedefopot kötelezte a költségek viselésére (a rendelkező rész 6. pontja).
8
A megsemmisítést kimondó ítélet indokolásából kitűnik, hogy a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a 2017. május 12‑i határozat nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz, amennyiben ezt az intézkedést a Cedefop jogi szolgálatának tervezett megszüntetésével igazolta. A Törvényszék ezenkívül úgy ítélte meg, hogy nem zárható ki, hogy e határozat a Cedefop ügyvezető igazgatójának a fellebbezővel szembeni bizalmának elvesztésén alapuló külön indokon alapulhatott. Úgy ítélte meg, hogy az említett határozatot, amennyiben az e bizalomvesztésen alapult, a meghallgatáshoz való jog, a védelemhez való jog és a személyzeti szabályzat 26. cikkének megsértésével fogadták el.
9
2021. január 8‑án a fellebbező felhívta a Cedefopot, hogy az EUMSZ 266. cikknek megfelelően hajtsa végre a megsemmisítést kimondó ítéletet (a továbbiakban: a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása iránti kérelem). Ennek keretében azt kérte a Cedefoptól, hogy 2017. november 16‑tól határozatlan időre hosszabbítsa meg a szerződését.
10
2021. március 2‑i levelében a Cedefop akkori ügyvezető igazgatója azt válaszolta a fellebbezőnek, hogy a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása csak arra kötelezte, hogy 40000 eurót fizessen meg a fellebbezőnek okozott vagyoni és nem vagyoni károk megtérítéseként, a költségekkel együtt, mivel a Törvényszék által megállapított jogellenesség hatásait e kártérítés megfizetése kompenzálja.
11
2021. április 28‑án a fellebbező a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése szerinti panaszt nyújtott be e 2021. március 2‑i határozat ellen. Ismét arra hivatkozott, hogy a Cedefop nem teljesítette a megsemmisítést kimondó ítélet rendelkező részének 1. és 2. pontját.
12
2021. július 29‑én a fellebbviteli bizottság elnöke levelet küldött a fellebbezőnek, amelyben jelezte, hogy e bizottság a 2021. július 16‑i ülésén úgy határozott, hogy helyt ad a 2021. április 28‑i panaszának, és „megsemmisíti” az említett 2021. március 2‑i határozatot annyiban, amennyiben a fellebbezőnek nem volt lehetősége arra, hogy azzal kapcsolatban észrevételeket tegyen.
13
2021. szeptember 7‑én a Cedefop ügyvezető igazgatója levelet küldött a fellebbezőnek, amelyben arról tájékoztatta, hogy a fellebbviteli bizottság előző pontban említett határozatát követően újból eljárva nem szándékozik meghozni azon további intézkedéseket, amelyeket a fellebbező kért különösen a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása iránti kérelmében, mivel álláspontja szerint a megsemmisítést kimondó ítéletet már teljes mértékben végrehajtották. A fellebbező meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartása érdekében felhívta a fellebbezőt, hogy terjessze elő a tervezett határozattal kapcsolatos észrevételeit.
14
E levélre válaszul a fellebbező 2021. október 15‑én előterjesztette észrevételeit.
15
A 2021. december 17‑én elfogadott vitatott határozatban a Cedefop ügyvezető igazgatója közölte a fellebbezővel, hogy mivel ezen ügynökség teljes egészében kifizette azokat az összegeket, amelyek kifizetését a Törvényszék a megsemmisítést kimondó ítéletben elrendelte, ezen ítélet végrehajtása érdekében nincs helye további intézkedések meghozatalának.
16
2022. március 3‑án a fellebbező panaszt nyújtott be e határozattal szemben, amelyet a panaszt elutasító határozattal elutasítottak.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
17
A Törvényszék Hivatalához 2022. szeptember 2‑án benyújtott keresetlevelével a fellebbező kérte a vitatott határozat és a panaszt elutasító határozat megsemmisítését, az e határozatok miatt őt ért nem vagyoni kár megtérítését, valamint a Cedefop kötelezését a költségek viselésére.
18
A megsemmisítés iránti kérelmének alátámasztására a fellebbező öt jogalapra hivatkozott, amelyek közül az elsőt a fellebbviteli bizottság hatáskörének hiányára, a másodikat az EUMSZ 266. cikk megsértésére és nyilvánvaló értékelési hibára, a harmadikat a gondoskodási kötelezettség megsértésére, a negyediket a bizalomvédelem, az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére, az ötödiket pedig hatáskörrel való visszaélésre alapította.
19
A Törvényszék előtti tárgyaláson a fellebbező visszavonta az első jogalapot.
20
A megtámadott ítéletben a Törvényszék a másik négy jogalapot mint megalapozatlant elutasította.
21
Ami többek között az EUMSZ 266. cikk megsértésére és nyilvánvaló értékelési hibára alapított második jogalapot illeti, miután a megtámadott ítélet 34. pontjában megállapította, hogy a Cedefop a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása során köteles volt felülvizsgálni a szerződés meghosszabbítása iránti kérelmet, és a megsemmisített határozatok helyébe lépő új határozatot hozni, a Törvényszék a megtámadott ítélet 38. pontjában úgy ítélte meg, hogy a Cedefop eleget tett ezen kötelezettségének, mivel – amint az a panaszt elutasító határozat indokolásából kitűnik – a fellebbező panasza vizsgálatának szakaszában megvizsgálta, hogy e kérelemnek helyt kell‑e adni, és a vizsgálat végén úgy ítélte meg, hogy az ezen ügynökség belső szervezetére vonatkozó megfontolások miatt a fellebbezőt nem kell visszahelyezni.
22
A megtámadott ítélet 43. és 44. pontjában a Törvényszék megállapította egyrészt, hogy a fellebbező nem vitatta a Cedefop belső szervezetének átalakítására alapított indok megalapozottságát, másrészt pedig, hogy ez az indok önmagában elegendő a fellebbező szerződésének meghosszabbítását mellőző határozat igazolásához.
A felek kérelmei a fellebbezési eljárásban
23
Fellebbezésében VP azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
kötelezze a Cedefopot az őt ért, méltányossági alapon 5000000 euróra becsült nem vagyoni kár megtérítésére, és
–
a Cedefopot kötelezze mind a fellebbezési eljárás, mind a Törvényszék előtti eljárás költségeinek a viselésére.
24
A Cedefop azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
VP‑t kötelezze a költségek viselésére.
Valamely dokumentumnak az iratanyagból való eltávolítása iránti kérelemről
A felek érvei
25
Válaszbeadványában a Cedefop a Bíróság eljárási szabályzatának 151. cikke alapján kérte a fellebbezési kérelem C.1. mellékletében (a továbbiakban: C.1. melléklet) szereplő levelezés eltávolítását.
26
A Cedefop szerint a C.1. melléklet, amennyiben egy 2021. április 2‑án küldött elektronikus levelet tartalmaz, amely ugyanazon megfogalmazásban megismétli egy nem meghatározott időpontban az ő jogi tanácsadója által a fellebbező korábbi jogi tanácsadója részére a felek között a jogvita egyezség útján történő rendezése érdekében folytatandó tárgyalások megkezdésének lehetősége kapcsán küldött levelet (a továbbiakban: a Cedefop jogi tanácsadójának levele), összességében az ügyvédek közötti levelezés bizalmas jellegének védelme alá tartozik a belga jogalkotó által kötelezővé tett belga etikai szabályok értelmében. Márpedig az ügyvédek és ügyfeleik közötti érintkezés bizalmas jellegének a Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlatában elismert védelme kiterjed az ügyvédek közötti levelezésre is, amennyiben e levelezés bizalmas jellegének védelmét a nemzeti jog elismeri.
27
A fellebbező arra hivatkozik, hogy e kérelem elfogadhatatlan, mivel azt nem külön beadványban nyújtották be, megsértve ezzel az eljárási szabályzat 151. cikkét.
28
Egyébiránt az említett kérelem megalapozatlan, mivel egyrészt a Cedefop által hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem releváns az állítólagos „ügyvédek közötti szakmai titoktartás” alátámasztása szempontjából, és mindenesetre az ezen ítélkezési gyakorlatban meghatározott feltételek nem teljesülnek. Másrészt a C.1. melléklet a jelen fellebbezés szempontjából lényeges bizonyítéknak minősül.
A Bíróság álláspontja
29
Elsősorban meg kell állapítani, hogy – amint az az eljárási szabályzat 151. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik – csak akkor, ha a fél azt kéri, hogy a Bíróság az ügy érdemét nem érintve döntsön kifogás vagy közbenső kérdés tárgyában, kell e félnek ezt a kérelmet külön beadványban benyújtania. Ebből következik, hogy a Cedefopnak csak akkor kellett volna külön beadványban benyújtania a C.1. melléklet eltávolítása iránti kérelmét, ha ez az ügynökség azt kérte volna, hogy a Bíróság az ügy érdemét nem érintve döntsön e kérelemről, ami nem történt meg. Ennélfogva az említett kérelem elfogadhatatlanságára vonatkozóan a fellebbező által felhozott kifogást el kell utasítani.
30
Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy a fegyveregyenlőség elve, amely magának a – többek között az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkében biztosított – tisztességes eljárás fogalmának a velejárója, magával vonja, hogy valamennyi félnek észszerű lehetőséget kell biztosítani arra, hogy olyan körülmények között ismertesse álláspontját, ideértve a bizonyítékait is, amelyek alapján nem kerül teljesen előnytelen helyzetbe ellenfelével szemben (2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 128. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31
Egyébiránt a Bíróság kimondta a bizonyítékok uniós bíróság általi szabad mérlegelésének elvét, amelyből az következik, hogy a kellő időben benyújtott bizonyíték elfogadhatósága csak azon az alapon vitatható e bíróság előtt, hogy azt szabálytalanul szerezték meg vagy nyújtották be (lásd ebben az értelemben: 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 129. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32
Amennyiben megállapítást nyer, hogy valamely bizonyítékot szabálytalanul szereztek meg vagy nyújtottak be, az uniós bíróság azt csak akkor nyilváníthatja elfogadhatónak, ha – az érdekek közötti mérlegelést követően – úgy tűnik, hogy az e bizonyítékokat előterjesztő felperes érdekei, figyelembe véve különösen a bizonyítékoknak a felperes által indított kereset érdemi elbírálása szempontjából vett hasznosságát, elsőbbséget élveznek az ellenérdekű fél érdekeivel szemben, amelyeket az említett bizonyítékoknak az iratanyagban történő megtartása konkrétan és ténylegesen sérthet (lásd ebben az értelemben: 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 131. pont).
33
A jelen ügyben a C.1. mellékletből kitűnik, hogy egyrészt 2021. március 30‑án a fellebbező korábbi jogi tanácsadója jelezte a fellebbezőnek és új jogi tanácsadójának, hogy a Cedefop jogi tanácsadójának levele bizalmas jellegű, másrészt pedig, hogy a fellebbező korábbi jogi tanácsadója csak azt követően közölte a fellebbezővel e levél szövegét, hogy 2021. április 1‑jén a fellebbező jelezte számára, hogy „mint ügyvéd és ügyfele megerősítem, hogy a szolgáltatott információk teljes mértékben bizalmasak maradnak”.
34
Tekintettel arra, hogy ily módon maga a fellebbező is elismerte a Cedefop jogi tanácsadója levele tartalmának bizalmas jellegét, és formálisan kötelezettséget vállalt annak tiszteletben tartására, az elektronikus levélnek a jelen fellebbezés szakaszában történő benyújtása, amely a levél szövegét tartalmazta, az ilyen bizonyítékbenyújtás vonatkozásában szabálytalanságot idéz elő.
35
Márpedig, tekintettel arra, hogy a Törvényszék határozatának indokolása érdekében nem e levélre vagy az annak szövegét átvevő elektronikus levélre támaszkodott, és hogy az ilyen dokumentum nem tűnik úgy, hogy központi helyet foglalna el a fellebbező által kifejtett érvelésben, a fellebbező ahhoz fűződő érdeke, hogy e dokumentumot az iratanyagban tartsák, nem olyan jellegű, hogy meghaladná a Cedefopnak az említett levél bizalmas jellegének tiszteletben tartásához fűződő érdekeit.
36
Ennélfogva, és tekintettel arra, hogy a C.1. mellékletben szereplő többi elem ahhoz a kontextushoz kapcsolódik, amelyben a 2021. április 2‑i elektronikus levelet megküldték a fellebbezőnek, helyt kell adni a Cedefop kérelmének, és a C.1. mellékletet el kell távoltani az ügyiratból.
A fellebbezésről
37
Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező kilenc jogalapra hivatkozik.
38
Az első jogalap az ügyiratok elemeinek elferdítésén alapul. A második jogalap azon kötelezettség megsértésén alapul, hogy hivatalból kell vizsgálni a fellebbviteli bizottságnak a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtására vonatkozó határozat elfogadására vonatkozó hatáskörét. A harmadik jogalap a fellebbviteli bizottság hatáskörének ilyen hiánya megállapításának elmulasztásán alapul. A negyedik jogalap a Charta 47. cikkében elismert „törvény által létrehozott bíróság” elvének megsértésén alapul. Az ötödik jogalap a megsemmisítést kimondó ítélet hatályon kívül helyezésére vonatkozó hatáskör hiányán alapul. A hatodik jogalap az EUMSZ 266. cikk megsértésén alapul. A hetedik jogalap a 2013. október 25‑iBizottság kontra Moschonaki ítélet (T‑476/11 P, EU:T:2013:557) és a 2019. október 16‑iZV kontra Bizottság ítélet (T‑684/18, EU:T:2019:748) megsértésén alapul. A nyolcadik jogalap az indokolási kötelezettség megsértésén alapul. A kilencedik jogalap a Charta 47. cikkében biztosított meghallgatáshoz való jog megsértésén alapul.
39
Fellebbezésében a fellebbező azt is kéri, hogy a Cedefopot kötelezzék azon nem vagyoni kár megtérítésére, amely őt amiatt érte, hogy ezen ügynökség folyamatosan megtagadta a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtását, és amelyet méltányossági alapon 5 millió euróban határoz meg.
A kártérítési kérelem elfogadhatóságáról
40
Az eljárási szabályzat 169. cikkének (1) bekezdése szerint a „fellebbezésben foglalt kérelmeknek a Törvényszék határozata rendelkező részében szereplő döntésének egészben vagy részben történő hatályon kívül helyezésére kell irányulniuk”. Továbbá, ezen eljárási szabályzat 170. cikke (1) bekezdésének megfelelően, a fellebbezésben foglalt kérelmeknek – a fellebbezés megalapozottnak nyilvánítása esetén – arra kell irányulniuk, hogy egészben vagy részben adjanak helyt az első fokon előterjesztett kérelmeknek; új kérelmeket nem lehet előterjeszteni.
41
A jelen ügyben a fellebbező második fellebbezési kérelme arra irányul, hogy a Cedefopot kötelezzék azon nem vagyoni kár megtérítésére, amely őt amiatt érte, hogy ezen ügynökség folyamatosan megtagadta a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtását, és amelyet méltányossági alapon 5 millió euróban határoz meg.
42
Márpedig a Törvényszék előtt a fellebbező azt kérte, hogy a Cedefopot kötelezzék e kár megtérítésére, amelyet akkor méltányossági alapon 100000 euróra becsült.
43
Ebből következik, hogy a fellebbező második fellebbezési kérelme új kérelemnek minősül, mivel e kérelmével a fellebbező 100000 eurónál magasabb összegű kártérítést kér, amelynek megfizetését az elsőfokú eljárásban ugyanezen a jogcímen kérte. Az említett kérelem ennélfogva e tekintetben elfogadhatatlan, a Bíróság azon lehetőségének sérelme nélkül, hogy amennyiben a fellebbezést megalapozottnak kell nyilvánítani, a személyzeti szabályzat 91. cikkének (1) bekezdése által a pénzügyi természetű jogvitákban az uniós bíróság számára biztosított korlátlan felülvizsgálati jogkört gyakorolja.
Az ügy érdeméről
Az első jogalapról
– A felek érvelése
44
A megtámadott ítélet 22., 37. és 38. pontja ellen irányuló első jogalapjával a fellebbező lényegében arra hivatkozik, hogy a Törvényszék azáltal, hogy úgy ítélte meg, hogy a panaszt elutasító határozat a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtására vonatkozó határozatnak, konkrétan pedig a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatnak minősül, elferdítette az ügyiratok elemeit, különösen a panaszt elutasító határozatot.
45
A fellebbező azt állítja, hogy e következtetés levonásához a Törvényszék arra a tényre támaszkodott, hogy a fellebbviteli bizottság a panaszt elutasító határozatban a Cedefop belső működésével kapcsolatos megfontolásokra hivatkozott. A fellebbező szerint azonban e határozatban a Cedefop belső szervezetére való egyetlen hivatkozás az említett határozat 16. oldalán szerepel. Márpedig a fellebbező vitatja, hogy ez a hivatkozás annak megállapításához vezethetne, hogy a fellebbviteli bizottság így a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatot fogadott el.
46
Ezenkívül a jelen ügy iratai nem tartalmaznak egyetlen olyan iratot sem, amelyből az következne, hogy a Cedefop szándékában állt volna, vagy ténylegesen meghozott volna egy, a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatot. Éppen ellenkezőleg, ezen iratokból csak az tűnik ki, hogy a Cedefop folyamatosan megtagadta az ilyen határozat meghozatalát.
47
A Cedefop azt állítja, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a panaszt elutasító határozatban a fellebbviteli bizottság először is megállapította, hogy a megsemmisítést kimondó ítéletben a Törvényszék nem foglalt állást a Cedefop belső szervezetének vagy a jogi szolgálat visszaállításának kérdésében, másodszor, hogy a belső jogi tanácsadói álláshely visszaállítására vonatkozó, 2021‑ben folytatott megbeszélések nem kapcsolódtak a fellebbező egyedi esetéhez, harmadszor pedig, hogy a belső jogi tanácsadó felvételi eljárása szorosan kapcsolódott az új humánerőforrás‑igazgató felvételi eljárásának eredményéhez.
48
Márpedig e ténybeli elemek összessége alapján, amelyek a panaszt elutasító határozat 16–17. oldalán szerepelnek, a fellebbviteli bizottság kifejezetten arra a következtetésre jutott, hogy „a kockázatok csökkentése érdekében a Cedefop át kíván[ta] szervezni azt a módot, ahogyan az ügynökségen belül a jogi funkciót ellátták, anélkül hogy szándékában állt volna korábbi személyeket visszavenni vagy korábbi munkaszervezést visszaállítani”.
49
Következésképpen a fellebbviteli bizottság egyértelműen jelezte a fellebbezőnek, hogy elsődlegesen úgy véli, hogy a Cedefop nem feltétlenül köteles felülvizsgálni a szerződés meghosszabbítása iránti kérelmet, mivel ez az ügynökség teljes mértékben végrehajtotta a megsemmisítést kimondó ítéletet azáltal, hogy a megsemmisített határozatok miatt elszenvedett teljes kárért pénzbeli kompenzációt fizetett, és hogy másodlagosan mégis megvizsgálta e kérelmet, és azt a jelen ítélet 47. és 48. pontjában kifejtett okokból elutasította.
50
Válaszában a fellebbező hangsúlyozza, hogy ellentétben azzal, amit a Cedefop a 2022. május 20‑iVP kontra Cedefop végzés (T‑534/21, EU:T:2022:327) és a megtámadott ítélet alapjául szolgáló ügyekben ismételten előadott, ezen ügynökség első alkalommal a fellebbezés szakaszában állítja, hogy a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatot fogadtak el, anélkül hogy ezen állítás alátámasztására bizonyítékokat terjesztett volna elő.
51
Viszonválaszában a Cedefop azt állítja, hogy a Törvényszék nem ferdítette el a tényeket, mivel pusztán a panaszt elutasító határozat egyértelmű szövegére hivatkozott, anélkül hogy annak értelmezésére törekedett volna.
– A Bíróság álláspontja
52
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a bizonyítékok elferdítése akkor valósul meg, ha a Törvényszék nyilvánvalóan túllépi e bizonyítékok észszerű értékelésének korlátait. Az elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az ügy irataiból, anélkül hogy szükséges lenne a tényállás és a bizonyítékok újbóli értékelése. E tekintetben nem elegendő azt bemutatni, hogy valamely dokumentum másként is értelmezhető, mint ahogyan azt a Törvényszék értelmezte (2024. március 5‑iKočner kontra Europol ítélet, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, 96. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53
A jelen jogalap megalapozottságának vizsgálata érdekében emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott ítélet 34. pontjában a Törvényszék az ezen ítélet 31–33. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat alapján megállapította, hogy a Cedefop a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtásaként köteles volt arra, hogy a szerződés meghosszabbítása iránti kérelmet felülvizsgálja, és a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatot hozzon.
54
E tekintetben a megtámadott ítélet 35–38. pontjában a Törvényszék a panaszt elutasító határozat indokolásának az ezen ítélet 37. pontjában összefoglalt elemeire támaszkodva megállapította, hogy a Cedefop eleget tett e kötelezettségnek, mivel e határozatban a fellebbviteli bizottság egyrészt megerősítette azt a következtetést, amelyre a Cedefop ügyvezető igazgatója a vitatott határozat elfogadásakor jutott, vagyis azt, hogy azon kártérítések kifizetését követően, amelyek megfizetésére ezen ügynökséget a megsemmisítést kimondó ítélet kötelezte, ezen ítéletet teljes egészében végrehajtották, így a Cedefopnak nem kellett ezen ítélethez kapcsolódóan további végrehajtási intézkedéseket elfogadnia, másrészt pedig felülvizsgálta a szerződés meghosszabbítása iránti kérelmet, és azt a Cedefop belső szervezeti felépítésével kapcsolatos megfontolások miatt elutasította, és így a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatot fogadott el. Amint az a megtámadott ítélet 43. pontjából kitűnik, a Törvényszék szerint ez utóbbi határozat különösen azon a megfontoláson alapult, amely szerint a Cedefop át kívánta alakítani belső szervezetét, és át kívánta szervezni a jogi funkció ellátásának módját a Cedefopon belül.
55
Így a megtámadott ítéletnek az előző pontban említett pontjaiból az következik, hogy a Törvényszék szerint a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása iránti kérelmet követően a Cedefop egyrészt megtagadta e kérelem teljesítését azzal az indokkal, hogy úgy ítélte meg, hogy ez utóbbi ítéletet már teljes mértékben végrehajtották, és ennélfogva semmilyen további végrehajtási intézkedést nem kell elfogadni, mint például a szerződés meghosszabbítása iránti kérelem felülvizsgálatát, és még inkább annak tényleges meghosszabbítását, másrészt pedig bizonyos mértékben helyt adott e kérelemnek, mivel felülvizsgálta a szerződés meghosszabbítása iránti kérelmet, de azt a Cedefop belső szervezetével kapcsolatos megfontolások miatt elutasította. Ezáltal ezen ügynökség a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatot fogadott el, mivel e határozat a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtására irányuló intézkedésnek minősül.
56
Meg kell állapítani, hogy a panaszt elutasító határozat egyszerű olvasata lehetővé teszi annak megállapítását, hogy – amint arra a fellebbező helyesen hivatkozik – a megtámadott ítélet 37. pontjában szereplő megfontolások, amelyek alapján a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Cedefop a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatot fogadott el, csak a panaszt elutasító határozat indokolásának az e határozat 16. oldalának negyedik bekezdésétől a 17. oldalának második bekezdéséig terjedő azon részéből származnak, amellyel e bizottság igazolta a fellebbező által a panaszában felhozott, az EUMSZ 266. cikk megsértésére alapított jogalap elutasítását. E megfontolásokra ugyanis csak a panaszt elutasító határozat indokolásának e részében – amely összesen négy bekezdést tartalmaz (a továbbiakban: az indokolás vitatott része) – történik hivatkozás.
57
Pontosabban az indokolás vitatott részéből kitűnik, hogy annak megállapításához, hogy a megtámadott ítélet 37., 38. és 43. pontjában a Cedefop a belső szervezetével kapcsolatos megfontolások alapján a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatot fogadott el, a Törvényszék szükségszerűen kizárólag a panaszt elutasító határozat 17. oldalának második bekezdésére támaszkodott, amely az indokolás vitatott részének negyedik és utolsó bekezdése. Ebben a bekezdésben ugyanis a fellebbviteli bizottság konkrétan a következőket állapította meg: „[a] status quo 2021‑ben 2020‑as adatok alapján elvégzett alapos és átlátható vizsgálata alapján a Cedefop az azonosított kockázatok csökkentése érdekében át kívánta alakítani a jogi funkció ellátásának módját, anélkül hogy szándékában állt volna visszavenni a korábbi munkavállalókat vagy visszaállítani a korábbi munkaszervezést”.
58
Márpedig, először is, a panaszt elutasító határozat 17. oldala második bekezdésének szövege túl pontatlan ahhoz, hogy abból egyértelműen arra lehessen következtetni, hogy a fellebbviteli bizottság ily módon felülvizsgálja a fellebbező szerződés meghosszabbítása iránti kérelmét, és elutasítja azt, így elfogadva a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatot annak érdekében, hogy másodlagosan végrehajtsa a megsemmisítést kimondó ítéletet.
59
Így másodszor azt kell megvizsgálni, hogy lehetett‑e ezen második bekezdést a kontextusában észszerűen ebben az értelemben értelmezni.
60
E tekintetben mindenekelőtt pontosítani kell, hogy a panaszt elutasító határozatban az indokolás vitatott részét az „ezenkívül” kifejezés vezette be, és az közvetlenül e határozatnak – a 14. és 15. oldalán kifejtett – azon indokai után szerepel, amelyek a kártérítés fizetésére vonatkoznak, amelyre a Cedefopot a megsemmisítést kimondó ítéletben kötelezték. Márpedig ezen indokok értelmében a fellebbviteli bizottság fenntartás nélkül arra a következtetésre jutott, hogy – amint az a vitatott határozatból kitűnik – ezen ítélet Cedefop általi végrehajtása teljes mértékben megfelel az EUMSZ 266. cikknek, anélkül hogy ezen ügynökségnek más határozatot kellene hoznia.
61
Továbbá az indokolás vitatott része első három bekezdésének szövegében semmi nem enged arra következtetni, hogy e következtetés ellenére a fellebbviteli bizottság mégis másodlagosan a szerződés meghosszabbítása iránti kérelem felülvizsgálatát és a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozat, és ennélfogva a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása érdekében további intézkedések elfogadását kívánta volna elvégezni.
62
Elegendő ugyanis megállapítani, hogy egyrészt az indokolás vitatott részének első bekezdésében, amely a panaszt elutasító határozat 16. oldala negyedik bekezdésének felel meg, a fellebbviteli bizottság lényegében azon indokok kifejtésére szorítkozott, amelyek miatt úgy ítélte meg, hogy a megsemmisítést kimondó ítéletből nem lehet arra következtetni, hogy a Cedefop köteles lenne a fellebbezőt visszahelyezni vagy annak szerződését meghosszabbítani. Másrészt az indokolás vitatott részének második és harmadik bekezdésében, amelyek a panaszt elutasító határozat 16. oldala ötödik bekezdésének, illetve a 17. oldala első bekezdésének felelnek meg, a fellebbviteli bizottság a Cedefop végrehajtó bizottságának az ezen ügynökségen belüli jogi tanácsadói álláshely visszaállítására vonatkozó 2021. március 3‑i következtetéseire (a továbbiakban: a végrehajtó bizottság 2021. március 3‑i határozata) hivatkozva lényegében azt állította, hogy ez utóbbi határozat „nem függött össze” a fellebbező egyedi esetével és a megsemmisítést kimondó ítélettel, amelyet „teljes mértékben teljesítettek a kártérítések és az eljárási költségek kifizetésével”, és ezért „nem lehet szó ellentmondásról az álláshely visszaállítása és a [fellebbező] visszahelyezése között, sem pedig a visszahelyezésének elkerüléséről”.
63
Végül figyelembe kell venni azt a tényt, hogy az indokolás vitatott része a fellebbviteli bizottság által egy konkrét érvre adott válasz, amelyet a fellebbező az EUMSZ 266. cikk megsértésére alapított jogalapjának alátámasztására e bizottság előtt hozott fel. Közelebbről, ezzel az érvvel a fellebbező, mivel úgy ítélte meg, hogy a megsemmisítést kimondó ítélet megfelelő végrehajtása szükségessé tette szerződésének 2017. november 16‑tól történő meghosszabbítását, arra hivatkozott, hogy ezen ítélet végrehajtása során a Cedefopba való visszahelyezése nem okoz nehézséget ezen ügynökség belső szervezetének szintjén, mivel a jogi tanácsadói feladatokat illetően e szervezet nem tért el az ezen időpontban fennálló szervezettől. E tekintetben a fellebbező azt állította, hogy a végrehajtó bizottság 2021. március 3‑i határozatával, amelynek elfogadása egybeesett a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása iránti kérelem benyújtásával, a Cedefop úgy határozott, hogy visszaállítja az ezen ügynökségen belüli belső jogi tanácsadói álláshelyet. Ebben az összefüggésben a fellebbező azt állította, hogy annak, hogy a Cedefop ügyvezető igazgatója megtagadta a szerződése meghosszabbítását és az ő visszahelyezését, miközben a belső jogi tanácsadói álláshelyet a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása iránti kérelmét követően visszaállították, és hogy ezen álláshely visszaállítása miatt a Cedefop belső szervezetét nem érinti a visszahelyezése, semmilyen észszerű indoka nem volt, és azt bizonyítja, hogy az e megtagadás csak ezen igazgató ad personam határozatának felel meg, amely így hatáskörrel való visszaélést valósít meg.
64
Így a fellebbező említett érvével összefüggésben értelmezve az indokolás vitatott része első három bekezdésének szövegéből – lehetséges kétértelműség nélkül – kitűnik, hogy e bekezdésekkel a fellebbviteli bizottság ugyanezen érvre kívánt válaszolni, elutasítva az egyrészt a végrehajtó bizottság 2021. március 3‑i határozata, másrészt pedig a megsemmisítést kimondó ítélet, valamint az ezen ítélet végrehajtása iránt a fellebbező által benyújtott kérelem közötti bármilyen kapcsolat fennállását, abban az értelemben, hogy e határozatot az említett ítélet végrehajtása érdekében e kérelmet követően fogadták volna el, és hogy a vitatott határozatot a Cedefop ügyvezető igazgatója személyes okokból hozta volna meg, és így az hatáskörrel való visszaélésnek minősült volna.
65
Következésképpen, mivel az indokolás vitatott részének első három bekezdésében semmi nem utal arra, hogy – akár hallgatólagosan is – úgy lehetne tekinteni, hogy a fellebbviteli bizottságnak szándékában állt volna eltérni azon következtetésétől, amely szerint a megsemmisítést kimondó ítéletet az EUMSZ 266. cikknek megfelelően teljes egészében végrehajtották az ezen ítélet rendelkező részében említett kártérítések kifizetésével, így nem volt szükség további végrehajtási intézkedések elfogadására, és amely következtetésre a fellebbviteli bizottság éppen akkor jutott, és amelyet az indokolás vitatott részének harmadik bekezdésében még hangsúlyozott is, a panaszt elutasító határozat 17. oldalának második bekezdése – a jelentésének eltorzítása nélkül – nem értelmezhető úgy, hogy e bekezdésben a fellebbviteli bizottság másodlagosan felülvizsgálná a szerződés meghosszabbítása iránti kérelmet, és a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatot hozna.
66
Éppen ellenkezőleg, e második bekezdést a kontextusában értelmezve észszerűen csak úgy lehet érteni, hogy az azon fejtegetések folytatásának körébe illeszkedik, amelyek a fellebbviteli bizottságnak a végrehajtó bizottság 2021. március 3‑i határozatával kapcsolatos fellebbezői érvre adott válaszával kapcsolatosak. Ennélfogva úgy tűnik, hogy a Cedefop belső szervezetével kapcsolatban a fellebbviteli bizottság által elfogadott megfontolások az általa előadott olyan körülménynek minősülnek, amely nem annak igazolására irányul, hogy nem hosszabbították meg a fellebbező szerződését a meghosszabbítás iránti kérelmének felülvizsgálatát követően, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 38. pontjában megállapította, hanem annak igazolására, hogy semmilyen kapcsolat nem áll fenn egyrészt a végrehajtó bizottság 2021. március 3‑i határozata, másrészt pedig a megsemmisítést kimondó ítélet, valamint az ezen ítélet végrehajtása iránti kérelem között.
67
Harmadszor, az a tény, hogy ezek a megfontolások a Cedefop belső szervezetével kapcsolatban a panaszt elutasító határozat 17. oldalának második bekezdése értelmében a „status quo 2021‑ben 2020‑as adatok alapján elvégzett” vizsgálatából erednek, megerősíti azt a tényt, hogy az említett megfontolások nem kapcsolódnak a szerződés meghosszabbítása iránti kérelemnek a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása keretében elvégzett felülvizsgálatához, mivel az ilyen felülvizsgálatot a megsemmisített határozatok elfogadásának időpontjában fennálló helyzet alapul vételével kellett volna elvégezni (lásd ebben az értelemben: 1971. március 31‑iBizottság kontra Tanács ítélet, 22/70, EU:C:1971:32, 60. pont).
68
A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a Törvényszék annak megállapításával, hogy a panaszt elutasító határozat a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtására vonatkozó határozatnak, konkrétan pedig a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatnak minősül, elferdítette az ügyiratok elemeit, különösen a panaszt elutasító határozatot.
69
Ennélfogva, mivel az első jogalap megalapozott, a második‑kilencedik jogalap vizsgálata nélkül a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni.
A Törvényszék előtt előterjesztett keresetről
70
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság a Törvényszék határozatát hatályon kívül helyezi, amennyiben a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti, illetve határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszékhez.
71
A jelen ügyben, mivel a fellebbező keresete olyan jogalapokra épül, amelyek a Törvényszék előtt kontradiktórius vita tárgyát képezték, és amelyek vizsgálata nem igényli semmiféle további pervezető intézkedés elfogadását vagy az iratok elemzését, a Bíróság úgy véli, hogy a per állása megengedi a jogvita eldöntését, és arról érdemben kell dönteni (lásd analógia útján: 2024. március 5‑iKočner kontra Europol ítélet, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, 112. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A Törvényszék elé terjesztett kereset második jogalapjáról
A felek érvelése
72
Második jogalapjával a fellebbező arra hivatkozik, hogy a megsemmisítést kimondó ítéletet követően a Cedefop feladata volt a szerződés meghosszabbítása iránti kérelem felülvizsgálata, valamint a megsemmisített határozatok helyébe lépő új határozat elfogadása. A fellebbező szerint e felülvizsgálat végén az egyetlen intézkedés, amelyet a Cedefop jogszerűen elfogadhatott, a szerződésének meghosszabbítása volt. A fellebbező ebből azt a következtetést vonja le, hogy a Cedefop azáltal, hogy nem fogadta el a szerződésének meghosszabbításáról szóló határozatot, megsértette az EUMSZ 266. cikket, és nyilvánvaló értékelési hibát követett el. Kifejti, hogy az a tény, hogy a Törvényszék a megsemmisítést kimondó ítéletben kártérítés fizetésére kötelezte a Cedefopot, semmilyen hatással nincs azon kötelezettségére, hogy a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása érdekében ilyen határozatot hozzon.
73
A Cedefop lényegében azt állítja, hogy a panaszt elutasító határozattal megerősített, vitatott határozat elfogadásával ezen ügynökség megfelelően eleget tett az EUMSZ 266. cikk alapján őt terhelő, a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtására vonatkozó kötelezettségnek. A fellebbező által elszenvedett esélyvesztés miatt megítélt kártérítés orvosolta a megállapított jogellenesség hatásait, így a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtásához semmilyen más intézkedésre nem volt szükség. Ennélfogva a Cedefop szerint a második jogalap megalapozatlan.
A Bíróság álláspontja
74
Az EUMSZ 266. cikk értelmében az az intézmény, szerv vagy hivatal, amelytől a megsemmisített aktus származik, köteles megtenni az ezen aktust megsemmisítő ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket.
75
Az ezen ítéletnek való megfelelés és az ezen ítélet teljes végrehajtása érdekében az érintett intézménynek, szervnek vagy hivatalnak nemcsak az ítélet rendelkező részét, hanem az annak szükséges alátámasztását képező indokolást is tiszteletben kell tartania, már amennyiben az elengedhetetlen a rendelkező részben foglaltak pontos értelmének meghatározásához. Ezek ugyanis azok az indokok, amelyek egyrészt megjelölik a jogellenesnek minősülő adott rendelkezést, másrészt rámutatnak a rendelkező részben megállapított jogellenesség pontos okaira, és amelyeket a megsemmisített aktus helyébe lépő új aktus meghozatalakor az érintett intézménynek figyelembe kell vennie (lásd ebben az értelemben: 2024. december 12‑iDD kontra FRA ítélet, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, 22. és 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
76
Valamely jogi aktus uniós bíróság által kimondott megsemmisítésének joghatásait illetően emlékeztetni kell arra, hogy az ex tunc hatályú, tehát azzal a hatással jár, hogy a megsemmisített jogi aktust visszamenőleg törlik a jogrendből, mintha ez az aktus soha nem létezett volna (lásd ebben az értelemben: 2013. május 28‑iAbdulrahim kontra Tanács és Bizottság ítélet, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, 68. pont).
77
Mivel az EUMSZ 266. cikk nem határozza meg közelebbről azon intézkedések jellegét, amelyeket a megsemmisített aktus kibocsátójának e kötelezettség teljesítése érdekében meg kell hoznia, az ő feladata ezen intézkedések meghatározása, úgy, hogy ezek megválasztásánál széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, már amennyiben megfelel az ezen aktust megsemmisítő ítélet rendelkező részében foglaltaknak és az annak szükséges alátámasztását képező indokolásnak (2024. december 12‑iDD kontra FRA ítélet, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
78
A megsemmisített aktus pótlására irányuló eljárást pontosan attól a ponttól kell újraindítani, ahol a jogellenesség bekövetkezett, mivel az aktus megsemmisítése főszabály szerint nem érinti az aktust előkészítő azon intézkedések érvényességét, amelyek megelőzték azt a szakaszt, amely vonatkozásában e hibát megállapították (2024. december 12‑iDD kontra FRA ítélet, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
79
Ennélfogva a megsemmisítést kimondó ítélet megfelelő végrehajtásának biztosítása, és ily módon az EUMSZ 266. cikk alapján őt terhelő kötelezettség tiszteletben tartása érdekében az az intézmény, szerv vagy hivatal, amelytől a megsemmisített aktus származik, köteles megtenni a szükséges intézkedéseket a megállapított jogsértések hatásainak megszüntetése érdekében, ami a már végrehajtott jogi aktus esetében azt jelenti, hogy a helyzetet vissza kell állítani abba az állapotba, amelyben az a megállapított jogellenesség hiányában lett volna.
80
A fentiekből következik, hogy a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása érdekében a Cedefop köteles volt felülvizsgálni a szerződés meghosszabbítása iránti kérelmet, és elfogadni a megsemmisített határozatok helyébe lépő határozatot, alapul véve e célból az e határozatok elfogadásának időpontjában fennálló helyzetet, és figyelembe véve a megsemmisítést kimondó ítélet indokolását.
81
A Cedefop állításával ellentétben az a tény, hogy a megsemmisítést kimondó ítéletben a Törvényszék a szerződésének meghosszabbítására vonatkozó esély elvesztése miatt a fellebbezőt ért vagyoni kár megtérítésére kötelezte, egyáltalán nem mentesítette őt e kötelezettségek teljesítése alól.
82
Ilyen mentesítés ugyanis a megsemmisítést kimondó ítélet egyetlen indokából sem tűnik ki, és az a kártérítés, amelynek megfizetésére a Törvényszék a Cedefopot kötelezte, a fellebbezőnek az esélyvesztés címén járó pénzbeli ellentételezésnek minősül, anélkül hogy ez érintené az ezen ügynökséget terhelő, a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtásából eredő, a jelen ítélet 80. pontjában felidézett egyéb kötelezettségeket.
83
Mindenesetre, még azt feltételezve is, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor kártérítést ítélt meg a fellebbezőnek a szerződésének meghosszabbítására vonatkozó esély elvesztése miatt azzal egyidejűleg, hogy elrendelte az e szerződés meghosszabbítását mellőző határozat megsemmisítését, ilyen téves jogalkalmazásra csak a megsemmisítést kimondó ítélet elleni fellebbezés keretében lehetett volna hivatkozni. Márpedig, mivel a Cedefop nem nyújtott be ilyen fellebbezést, ez az ítélet jogerőre emelkedett.
84
Ennélfogva a Cedefop azáltal, hogy megtagadta a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtására irányuló, az ezen ítéletben említett kártérítések kifizetésén kívüli intézkedések elfogadását, megsértette az EUMSZ 266. cikket.
85
Következésképpen a kereset második jogalapját megalapozottnak kell nyilvánítani, és mind a vitatott határozatot, mind pedig a panaszt elutasító határozatot meg kell semmisíteni.
A kártérítési kérelmekről
A felek érvelése
86
A fellebbező arra hivatkozik, hogy az, hogy a Cedefop folyamatosan megtagadta a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtását, az uniós jog nyilvánvaló megsértésének, és azon bizalom megsértésének minősül, amelyet az uniós jogrendszernek minden jogalanyban keltenie kell. Ezenkívül, ami a fellebbező személyes helyzetét illeti, 2017 óta a szerződése meghosszabbításának kérdésével kapcsolatos tartós bizonytalanság bizonytalan helyzetet és pszichológiai feszültséget okozott a szakmai jövőjét illetően, ami stresszt és szorongást váltott ki nála. Így a megsemmisítés nem jelentheti a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtásának elmulasztása miatt a fellebbezőt ért nem vagyoni kár megfelelő megtérítését. Ebben az összefüggésben azt kéri, hogy a Cedefopot kötelezzék 100000 euró kártérítés megfizetésére.
87
A Cedefop szerint a fellebbező kártérítési kérelmét el kell utasítani. Egyrészt ugyanis a szerződése meghosszabbításának elmaradásához kapcsolódó nem vagyoni kárt már megtérítették, mivel a megsemmisítést kimondó ítéletben a Törvényszék arra kötelezte a Cedefopot, hogy e címen fizessen meg 10000 eurót, amelynek összegét ő már kifizette. Másrészt a fellebbező nem pontosította azokat az elemeket, amelyek a nem vagyoni kárát képezik.
A Bíróság álláspontja
88
Elsősorban meg kell állapítani, hogy a fellebbező a kártérítési kérelmeivel azon nem vagyoni kár megtérítését kéri, amelyet a Cedefop a megsemmisítést kimondó ítélet megfelelő végrehajtásának elmulasztásával okozott neki. E kérelmek tehát a vitatott határozat és a panaszt elutasító határozat jogellenességéhez kapcsolódnak.
89
Így a fellebbező által a jelen kereset keretében hivatkozott nem vagyoni kár eltér attól a kártól, amelynek megtérítését a megsemmisítést kimondó ítélet alapjául szolgáló kereset keretében kérte, amely a megsemmisített határozatok jogellenességén alapult.
90
Következésképpen a Cedefop állításával ellentétben a jelen kártérítési kérelem nem a már megtérített kár megtérítésére irányul.
91
Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy valamely uniós ügynökség szerződésen kívüli felelősségének megállapításához több feltétel együttes teljesülése szükséges, nevezetesen az ezen ügynökségnek felrótt magatartás jogellenessége, a kár tényleges bekövetkezése, valamint az e magatartás és a hivatkozott kár közötti okozati összefüggés fennállása (lásd ebben az értelemben: 2020. június 4‑iSchokker kontra EASA ítélet, C‑310/19 P, EU:C:2020:435, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
92
Mindenekelőtt, mivel a vitatott határozat és a panaszt elutasító határozat megsemmisítésére azért került sor, mert a Cedefop megsértette az EUMSZ 266. cikkből eredő, a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtására vonatkozó kötelezettségét, a Cedefop felelőssége megállapításának első feltétele, vagyis a felrótt magatartás jogellenessége teljesül.
93
Ezt követően, ami a kár ténylegességére vonatkozó feltételt illeti, meg kell állapítani, hogy az uniós bíróság által hozott határozat végrehajtásának valamely uniós intézmény, szerv vagy hivatal általi megtagadása sérti azt a bizalmat, amellyel a jogalanyoknak a – különösen az uniós bíróságok határozatainak tiszteletben tartásán alapuló – uniós bírósági rendszer tekintetében kell rendelkezniük. Ennélfogva, függetlenül minden olyan vagyoni kártól, amely valamely ítélet végrehajtásának elmulasztásából eredhet, az ítélet megfelelő végrehajtásához szükséges intézkedések elfogadásának megtagadása önmagában nem vagyoni kárt okoz azon félnek, akinek javára az ítélet szól.
94
Egyébiránt a Cedefop magatartása vitathatatlanul és tartósan bizonytalan helyzetbe hozta a fellebbezőt a szerződése meghosszabbításának kérdését illetően, és ez a helyzet nem vagyoni kárnak minősül.
95
Így meg kell állapítani, hogy a kár ténylegessége bizonyított.
96
Végül, ami az okozati összefüggést illeti, elegendő megállapítani, hogy a fellebbező által elszenvedett nem vagyoni kár közvetlen oka az, hogy a Cedefop megtagadta a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtására irányuló, az ezen ítéletben említett kártérítések kifizetésétől eltérő intézkedések elfogadását, és hogy ilyen kár nem következett volna be, ha a Cedefop megfelelően végrehajtotta volna ezen ítéletet.
97
Ebből következik, hogy a Cedefop jogellenes magatartása és a kár közötti okozati összefüggés fennállása szintén bizonyított.
98
A jelen ügy sajátos körülményeire tekintettel meg kell állapítani, hogy 15000 euró összegnek a fellebbező részére történő kifizetése e kár megfelelő megtérítésének minősül.
A költségekről
99
Az eljárási szabályzat 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről.
100
E szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján, amelyet az említett szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
101
A jelen ügyben a Cedefopot, mivel mind a fellebbezés, mind pedig az elsőfokú eljárás keretében pervesztes lett, a fellebbező kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségein felül a fellebbező részéről e két eljárással kapcsolatban felmerült összes költség viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság az Európai Unió Törvényszékének 2024. február 7‑iVP kontra Cedefop ítéletét (T‑563/22, EU:T:2024:72) hatályon kívül helyezi.
2)
A Bíróság az Európai Szakképzésfejlesztési Központ (Cedefop) ügyvezető igazgatójának 2021. december 17‑i határozatát és a Cedefop fellebbviteli bizottságának 2022. június 17‑i határozatát megsemmisíti.
3)
A Bíróság kötelezi az Európai Szakképzésfejlesztési Központot (Cedefop), hogy fizessen 15000 euró összeget a VP‑nek okozott nem vagyoni kár megtérítéseként.
4)
Az Európai Szakképzésfejlesztési Központ (Cedefop) a saját költségein felül viseli a VP részéről mind az elsőfokú eljárásban, mind pedig a fellebbezési eljárásban felmerült összes költséget.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.