C‑595/14. sz. ügy
Európai Parlament
kontra
az Európai Unió Tanácsa
„Megsemmisítés iránti kereset – A megtámadott határozat eljárás folyamán való felváltása – A kereset tárgya – Büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés – Új pszichoaktív anyag ellenőrzési intézkedések alá vonása – A Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően alkalmazandó jogi háttér – Átmeneti rendelkezések – Az Európai Parlamenttel való konzultáció”
Összefoglaló – A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2015. december 23.
1.        Megsemmisítés iránti kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek – A kereset benyújtásának időpontjában vizsgált érdek – A megtámadott jogi aktus eljárás során történő hatályon kívül helyezése – Az okafogyottság megállapítása – Megengedhetetlenség – A felperesnek a megtámadott jogi aktus jogellenessége elismeréséhez fűződő érdekének fennmaradása
(EUMSZ 263. cikk)
2.        Megsemmisítés iránti kereset – A tagállamok, a Parlament, a Tanács és a Bizottság keresete – Az eljáráshoz fűződő érdek bizonyításától nem függő elfogadhatóság – A megtámadott határozat helyébe az eljárás folyamán lépő határozat – A megtámadott határozat múltbeli joghatásainak fennmaradása – Okafogyottá nem vált kereset
(EUMSZ 263. cikk, második bekezdés; 2014/688 és 2015/1875 tanácsi határozatok, (35) preambulumbekezdés és 1–3. cikk)
3.        Rendőrségi együttműködés – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az új pszichoaktív anyagokra vonatkozó információcseréről, kockázatértékelésről és ellenőrzésről szóló 2005/387 határozat – Az említett határozat 8. cikke (3) bekezdésének értelmezése – Az EU-Szerződésnek az e határozat elfogadásának időpontjában az e területre vonatkozó általános jogi aktusok végrehajtását szabályozó rendelkezéseinek megfelelő értelmezés – A Tanács azon kötelezettsége, hogy konzultáljon a Parlamenttel az érintett határozattal kapcsolatos végrehajtási intézkedés elfogadása előtt – Az EU 39. cikk (1) bekezdésének hatályon kívül helyezése – Hatás hiánya
(EU 34. cikk, (2) bekezdés, c) pont, és EU 39. cikk, (1) bekezdés; az EU‑ és EUM‑Szerződésekhez csatolt 36. jegyzőkönyv, 9. cikk; 2005/387 tanácsi határozat, 8. cikk, (3) bekezdés)
4.        Megsemmisítés iránti kereset – Megsemmisítést kimondó ítélet – Joghatások – A Bíróság általi korlátozás – A bizonyos pszichoaktív anyagok ellenőrzési intézkedések alá vonásáról szóló 2014/688 határozat megsemmisítése – Az érintett anyagok ellenőrzése hatékonyságának és a közegészség védelmének a veszélyeztetésének kockázata – A megsemmisített határozat joghatásainak fenntartása
(EUMSZ 264. cikk, második bekezdés; 2014/688 tanácsi határozat)
1.        A megsemmisítés iránti kereset keretében megtámadott jogi aktusnak az e kereset benyújtását követő hatályon kívül helyezése önmagában nem jelenti azt, hogy a bíróság az ítélet kihirdetésének időpontjában a kereset tárgyának hiányában vagy az eljáráshoz fűződő érdek hiányában köteles lenne megállapítani a kereset okafogyottságát. Mindazonáltal a felperes eljáráshoz fűződő érdekének – a kereset tárgyára tekintettel – a kereset benyújtásakor fenn kell állnia, ellenkező esetben a kereset elfogadhatatlannak minősül. A jogvita tárgyának – az eljáráshoz fűződő érdekhez hasonlóan – a bírósági határozat kihirdetéséig fenn kell maradnia, ellenkező esetben a kereset okafogyottá válik; a fennmaradás pedig azt feltételezi, hogy a kereset az eredményénél fogva alkalmas arra, hogy az azt kezdeményező fél számára előnnyel járjon.
Ebből az következik, hogy ha a megtámadott jogi aktus az eljárás során hatályát veszti, a Bíróságnak a felperes eljáráshoz fűződő érdekének fennmaradását in concreto kell értékelnie, figyelembe véve különösen a hivatkozott jogellenesség következményeit, valamint az állítólagosan elszenvedett kár jellegét.
(vö. 16–18. pont)
2.        Az Európai Parlamentnek az EUMSZ 263. cikk második bekezdésében előírt keresetindítási joga – hasonlóan a tagállamok ugyanezen rendelkezésben előírt keresetindítási jogához – nem függ az eljáráshoz fűződő érdek fennállásának igazolásától. Ennélfogva a Bíróság azon döntése, hogy valamely ügyben határozatot hoz, vagy ellenkezőleg, megállapítja a kereset okafogyottságát, logikusan nem függhet annak ellenőrzésétől, hogy fennmaradt‑e a Parlament eljáráshoz fűződő érdeke a kereset tárgyát képező határozattal kapcsolatban. Ugyanakkor a Bíróságnak lehetősége van annak megállapítására, hogy nem lehet már határozatot hozni a tagállamok által benyújtott keresetekről, ha a megtámadott jogi aktus megsemmisítése vagy visszavonása folytán ezen államok elérték a kereseteik által célzott eredményt.
Ezért elfogadható a bizonyos pszichoaktív anyagok ellenőrzési intézkedések alá vonásáról szóló 2014/688 határozat ellen irányuló kereset, amennyiben annak ellenére, hogy a bizonyos pszichoaktív anyagok ellenőrzési intézkedések alá vonásáról szóló 2015/1875 határozat e határozat helyébe lépett, a megtámadott határozat múltbeli joghatásai fennmaradhattak, e felváltás tehát nem járt ugyanolyan joghatással, mint amilyennel – főszabály szerint – e határozat megsemmisítése járt volna. E tekintetben a 2015/1875 határozat (35) preambulumbekezdéséből és 2. cikkéből kitűnik, hogy e határozat nem sértheti a 2014/688 határozatból eredő azon kötelezettségeket, amelyek a szóban forgó pszichoaktív anyagoknak ellenőrzési intézkedések és büntetőjogi szankciók hatálya alá vonására megszabott – azaz a legkésőbb 2015. október 2‑i – határidőhöz kapcsolódnak. Ebből az következik, hogy a Tanács nem kívánta kétségbe vonni a 2014/688 határozatból következő e kötelezettségek érvényességét, és nem állapította meg visszaható hatállyal az említett kötelezettségek érvényességét sem a 2015/1875 határozat alapján.
(vö. 20–23., 26. pont)
3.        Ami az új pszichoaktív anyagokra vonatkozó információcseréről, kockázatértékelésről és ellenőrzésről szóló 2005/387 határozatot illeti, amely 8. cikkének (3) bekezdése előírja a Tanács számára azon lehetőséget, hogy valamely új pszichoaktív anyagot ellenőrzési intézkedések alá vonjon, az említett 8. cikk (3) bekezdése – amíg nem helyezik hatályon kívül, nem nyilvánítják semmisnek, vagy nem módosítják – az átmeneti rendelkezésekről szóló (36.) jegyzőkönyv 9. cikke értelmében a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése után továbbra is kifejti joghatásait, következésképpen az általa meghatározott eljárás alapján lehetővé teszi végrehajtási intézkedések elfogadását. E tekintetben a 2005/387 határozat 8. cikkének (3) bekezdését az EU 39. cikk (1) bekezdésével összhangban úgy kell értelmezni, hogy az csak akkor teszi lehetővé a Tanács számára, hogy valamely új pszichoaktív anyag ellenőrzési intézkedések alá vonása céljából jogi aktust fogadjon el, ha előzőleg konzultált a Parlamenttel.
Az EU 39. cikk (1) bekezdésének a Lisszaboni Szerződéssel való hatályon kívül helyezése nem kérdőjelezheti meg ezt az Európai Parlamenttel való konzultációra vonatkozó kötelezettséget, egyfelől mivel valamely másodlagos jogi aktusnak az elsődleges joggal összhangban álló értelmezésére vonatkozó kötelezettség azon általános értelmezési elvből következik, hogy valamely rendelkezést – amennyire lehetséges – úgy kell értelmezni, hogy ne váljék kérdésessé annak jogszerűsége, másfelől mivel valamely uniós jogi aktus jogszerűségét az aktus meghozatalának időpontjában fennálló ténybeli és jogi elemek függvényében kell elbírálni. Márpedig a Parlamenttel az uniós jog alkalmazandó szabályai által előírt esetekben történő szabályos konzultáció olyan lényeges eljárási szabálynak minősül, amelynek megsértése az érintett jogi aktus semmisségét eredményezi. Következésképpen meg kell semmisíteni a 2005/387 határozat 8. cikke (3) bekezdése alapján elfogadott azon határozatot, amelyet a Tanács a Parlamenttel folytatott előzetes konzultáció nélkül fogadott el.
(vö. 35., 39–42. pont)
4.        Lásd a határozat szövegét.
(vö. 46–49. pont)