62015TJ0405_RES
Věc T‑405/15
Fulmen
v.
Rada Evropské unie
Rozsudek Tribunálu (prvního senátu) ze dne 2. července 2019
„Mimosmluvní odpovědnost – Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice – Zmrazení finančních prostředků – Náhrada škody údajně vzniklé v důsledku zařazení názvu žalobkyně na seznamy osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření, a ponechání jejího názvu na těchto seznamech – Majetková újma – Nemajetková újma“
Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Pravomoc unijního soudu – Žaloba na náhradu újmy údajně vzniklé chybným zařazením žalobce na seznam osob, na něž se vztahují omezující opatření – Vyloučení – Žaloba na náhradu újmy údajně vzniklé v důsledku provádění omezujících opatření přijatých vůči žalobci – Zahrnutí
(Článek 24 odst. 1 a článek 40 SEU; články 215, 268, 275 a čl. 291 odst. 2 SFEU; rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP a 2010/644/SZBP; nařízení Rady č. 668/2010 a č. 961/2010)
(viz body 45, 46, 50)
Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření vůči Íránu – Zmrazení finančních prostředků osob, subjektů nebo orgánů podílejících se na šíření jaderných zbraní nebo je podporujících – Pravomoc Rady použít postup podle čl. 291 odst. 2 SFEU v oblasti omezujících opatření na základě článku 215 SFEU
(Články 215 a 291 odst. 2 SFEU)
(viz bod 47)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Protiprávnost – Újma – Příčinná souvislost – Kumulativní podmínky – Neexistence jedné z podmínek – Zamítnutí žaloby na náhradu újmy v plném rozsahu
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU)
(viz body 51, 54)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům – Právní norma, která přiznává práva jednotlivcům – Pojem
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU; rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP a 2010/644/SZBP; nařízení Rady č. 668/2010 a č. 961/2010)
(viz body 63–65)
Žaloba na neplatnost – Žalobní důvody – Zneužití pravomoci – Pojem
(viz bod 73)
Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření vůči Íránu – Zmrazení finančních prostředků osob, subjektů nebo orgánů podílejících se na šíření jaderných zbraní nebo je podporujících – Omezení práva na vlastnictví a práva na svobodný výkon hospodářské činnosti – Přípustnost – Porušení zásady proporcionality – Absence – Uplatnění této judikatury na svobodu podnikání
(Listina základních práv Evropské unie, články 16 a 17; rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP a 2010/644/SZBP; nařízení Rady č. 668/2010 a č. 961/2010)
(viz body 80–82)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Protiprávnost – Újma – Příčinná souvislost – Odpovědnost z důvodu zařazení jména žalobce na seznamy osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření – Důkazní břemeno
(Článek 268 SFEU; rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP a 2010/644/SZBP; nařízení Rady č. 668/2010 a č. 961/2010)
(viz body 90–92)
Soudní řízení – Důkaz – Písemný doklad – Důkazní hodnota – Posouzení unijním soudem – Kritéria
(viz body 98–101)
Mimosmluvní odpovědnost – Újma – Nahraditelná újma – Morální újma způsobená tím, že jsou v Úředním věstníku zveřejněna omezující opatření snižující pověst subjektu, na nějž se tato opatření vztahují – Zahrnutí
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU; rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP a 2010/644/SZBP; nařízení Rady č. 668/2010 a č. 961/2010)
(viz body 184–186)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Skutečná a určitá újma – Důkazní břemeno
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU)
(viz bod 188)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Skutečná a určitá újma způsobená protiprávním aktem – Nemajetková újma způsobená přijetím omezujících opatření a jejich ponecháním v platnosti – Zrušení napadeného aktu, které nezajišťuje přiměřenou náhradu nemajetkové újmy – Ponechání jména na seznamu po zrušujícím rozsudku Tribunálu – Závažnost protiprávnosti konstatované Tribunálem – Neexistence důkazů – Nezbytné přezkoumání odůvodněnosti opatření ze strany jejich autora
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU; rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP a 2010/644/SZBP; nařízení Rady č. 668/2010 a č. 961/2010)
(viz body 189, 193–202)
Shrnutí
Rozsudky ze dne 2. července 2019, Fulmen v. Rada (T‑405/15) a Mahmoudian v. Rada (T‑406/15), Tribunál vyhověl žalobě společnosti Fulmen na náhradu nemajetkové újmy vzniklé v důsledku přijetí čtyř aktů Rady o omezujících opatřeních vůči Íránu (
1
) (věc T‑405/15), jakož i žalobě podané F. Mahmoudianem z titulu morální újmy způsobené přijetím týchž aktů (věc T‑406/15). Těmito akty (dále jen „sporné akty“) byly název žalobkyně a jméno žalobce zařazeny a ponechány na seznamech osob a subjektů, na které se vztahují uvedená omezující opatření. Tribunál konstatuje, že zrušení sporných aktů dřívějším rozsudkem nestačilo k náhradě nemajetkové či morální újmy, kterou žalobci utrpěli v důsledku poškození jejich dobré pověsti. Tribunál má za to, že ověření odůvodněnosti omezujících opatření zachovaných vůči žalobcům, které provedla Rada, bylo po vydání rozsudku, jímž Tribunál zrušil sporné akty, v projednávané věci zvláště odůvodněno s ohledem na závažnost konstatované protiprávnosti, a sice nedostatek důkazů.
Fulmen je íránská společnost působící zejména v odvětví elektrického vybavení. Fereydoun Mahmoudian je většinový akcionář a předseda představenstva uvedené společnosti. Spor mezi oběma žalobci a Radou je součástí série věcí týkajících se omezujících opatření přijatých v rámci boje proti šíření jaderných zbraní v Íránu. Sporné akty byly zrušeny rozsudkem Tribunálu ze dne 21. března 2012, Fulmen a Mahmoudian v. Rada (
2
), v rozsahu, v němž se týkaly žalobců. Rozsudkem ze dne 28. listopadu 2013, Rada v. Fulmen a Mahmoudian (
3
), zamítl Soudní dvůr kasační opravný prostředek podaný Radou proti rozsudku Tribunálu ze dne 21. března 2012, když rozhodl, že Rada nepředložila důkaz o tom, že žalobci působili v zařízení Kumm/Fordó (Írán), což bylo důvodem pro jejich zařazení na seznam. Prováděcím nařízením č. 1361/2013 (
4
) Rada vyvodila důsledky z rozsudku ze dne 28. listopadu 2013 a vyškrtla jméno žalobce a název žalobkyně ze seznamů osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření.
V projednávané věci Tribunál rozhodl, že se Rada dopustila dostatečně závažného porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivci, tím, že nedodržela svou povinnost uvést důkazy na podporu omezujících opatření, která přijala podle článku 215 SFEU a která byla napadena osobami, na něž se uvedená opatření vztahují.
Pro učinění závěru, že zrušení sporných aktů nestačilo k náhradě nemajetkové či morální újmy, kterou utrpěli žalobci z důvodu poškození jejich dobré pověsti, Tribunál kromě toho uvádí, že zařazení jména žalobce a názvu žalobkyně, které mohla Rada kdykoli zrušit, bylo zachováno po dobu téměř tři a půl roku i přes výhrady žalobců týkající se zejména absence důkazů na podporu obvinění, které proti nim bylo vzneseno. V tomto ohledu Tribunál rozhodl, že v Unii práva je dotyčný orgán s ohledem na závažnost protiprávního jednání konstatovaného Tribunálem povinen ověřit posouzení kritizovaná Tribunálem, i kdyby tak učinil souběžně s podáním kasačního opravného prostředku.
Tribunál mimoto uvádí, že s ohledem na autonomní účinky omezujících opatření přijatých Spojenými státy americkými, která se vztahují na společnost Fulmen, ve vztahu ke sporným aktům nemůže být Unie považována za odpovědnou za případnou nemajetkovou újmu, kterou by tato opatření mohla žalobkyni způsobit. Ze stejného důvodu, tedy že americká opatření jsou autonomní, je však nesprávné i tvrzení Rady, že by při vyčíslení výše nemajetkové újmy vzniklé žalobkyni měla být zohledněna skutečnost, že se na žalobkyni i po zrušení sporných aktů nadále vztahovala americká opatření.
V poslední řadě má Tribunál za to, že pokud jde o morální újmu, která v podstatě vyplývá ze stresu a pocitů úzkosti, ponížení a viny, zejména vůči blízkým žalobce, liší se tato újma od újmy způsobené poškozením cti a dobré pověsti F. Mahmoudiana. Tvrzená morální újma, která se týká zásahu do sociálního a rodinného života žalobce způsobeného spornými akty, totiž pro něj jakožto fyzickou osobu vyplývá z toho, že utrpěla jeho rodinná, či dokonce sociální prestiž, protože v důsledku zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů najednou nebyl schopen udržet dosavadní životní úroveň. Tribunál dospěl k závěru, že přijetí sporných aktů a ponechání jména žalobce na sporných seznamech, které se na něj vztahovaly, způsobily žalobci nahraditelnou morální újmu.
(
1
) – Rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/PESC (Úř. věst. 2010, L 195, s. 39); prováděcí nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2010, L 195, s. 25); rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/PESC (Úř. věst. 2010, L 281, s. 81); nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. 2010, L 281, s. 1).
(
2
) – Rozsudek Tribunálu ze dne 21. března 2012, Fulmen a Mahmoudian v. Rada (T‑439/10 a T‑440/10, EU:T:2012:142).
(
3
) – Rozsudek Soudního dvora ze dne 28. listopadu 2013, Rada v. Fulmen a Mahmoudian (C‑280/12 P, EU:C:2013:775).
(
4
) – Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1361/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2013, L 343, s. 7).