Soud: Nejvyšší soud 
Datum rozhodnutí: 08/27/2014 
Spisová značka: 30 Nd 215/2014 
ECLI: ECLI:CZ:NS:2014:30.ND.215.2014.1 
Typ rozhodnutí: USNESENÍ 
Heslo: Příslušnost soudu místní 
Dotčené předpisy: § 11 odst. 3 o. s. ř. 
§ 45 odst. 2 předpisu č. 120/2001Sb. ve znění od 01.01.2013 
Kategorie rozhodnutí: E  
 
30 Nd 215/2014  
 
 
U S N E S E N Í 
 
 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Pavla Simona a 
soudců Mgr. Víta Bičáka a JUDr. Františka Ištvánka ve věci oprávněné CREAM uzavřený 
investiční fond, a. s., IČ: 28545320, se sídlem v Praze 3, Řehořova 908/4, zastoupeného JUDr. 
Petrem Svatošem, advokátem se sídlem v Ostravě, Sadová 1585/7, proti povinnému P. N., t. č. 
neznámého pobytu, o pověření a nařízení exekuce pro vymožení částky 1.666.172,15 Kč s 
příslušenstvím, vedené u Okresního soudu v Břeclavi pod sp. zn. 53 EXE 586/2014, o určení 
místní příslušnosti podle § 11 odst. 3 o. s. ř. takto:  
 
Věc vedenou u Okresního soudu v Břeclavi pod sp. zn. 53 EXE 586/2014 projedná a rozhodne 
Okresní soud v Břeclavi. 
 
O d ů v o d n ě n í:  
 
Soudní exekutor požádal dne 14. 3. 2014 Okresní soud v Břeclavi o pověření k provedení exekuce 
na majetek povinného podle exekučního titulu - rozsudku Krajského soudu v Brně ze dne 9. 10. 
2013, č. j. 25 Cm 58/2012 – 74. Okresní soud v Břeclavi usnesením ze dne 2. 5. 2014, č. j. 53 
EXE 586/2014 – 16, vyslovil svoji místní nepříslušnost a rozhodl, že věc bude podle ustanovení § 
11 odst. 3 zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu, ve znění pozdějších předpisů, (dále 
jen „o. s. ř.“), předložena Nejvyššímu soudu k určení, který soud věc projedná a rozhodne. 
Důvodem pro předložení bylo zjištění, že živnostenské oprávnění povinného zaniklo dne 26. 3. 
2014 a adresu pobytu povinného na území České republiky se nepodařilo zjistit.  
Podle ustanovení § 45 odst. 2 zákona č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti 
(exekuční řád) a o změně dalších zákonů, ve znění účinném od 1. 1. 2013, (dále jen „exekuční 
řád“), je místně příslušným exekučním soudem soud, v jehož obvodu má povinný, je-li fyzickou 
osobou, místo svého trvalého pobytu, popřípadě místo pobytu na území České republiky podle 
druhu pobytu cizince. Nemá-li povinný, který je fyzickou osobou, v České republice místo 
trvalého pobytu nebo místo pobytu podle předchozí věty, je místně příslušným soud, v jehož 
obvodu má povinný majetek.  
Podle ustanovení § 52 odst. 1 exekučního řádu platí, že nestanoví-li exekuční řád jinak, použijí se 
pro exekuční řízení přiměřeně ustanovení občanského soudního řádu.
Podle ustanovení § 105 odst. 2 o. s. ř. vysloví-li soud, že není příslušný, postoupí věc po právní 
moci tohoto usnesení příslušnému soudu nebo ji za podmínek § 11 odst. 3 předloží Nejvyššímu 
soudu.  
Podle § 11 odst. 3 o. s. ř. jde-li o věc, která patří do pravomoci soudů České republiky, ale 
podmínky místní příslušnosti chybějí nebo je nelze zjistit, určí Nejvyšší soud, který soud věc 
projedná a rozhodne.  
Z obsahu spisu vyplývá, že Okresnímu soudu v Břeclavi se nepodařilo zjistit místo pobytu 
povinného a není mu známo ani místo, kde má povinný majetek. Povinný je občanem Slovenské 
republiky, jeho živnostenské oprávnění zaniklo. Skutečnost, zda má exekučně postižitelný 
majetek na území České republiky, který by mohl být po nařízení exekuce soudním exekutorem 
zajištěn a zpeněžen, vyjde najevo až při činnosti soudem pověřeného soudního exekutora v rámci 
provádění exekuce. Exekuční soud proto před nařízením exekuce a pověřením exekutora jejím 
provedením nezjišťuje existenci majetku povinného (srov. usnesení velkého senátu 
občanskoprávního a obchodního kolegia Nejvyššího soudu České republiky ze dne 12. 9. 2012, 
sp. zn. 31 Nd 200/2012, uveřejněné pod č. 4/2013 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek).  
V daném případě není zpochybněno, že věc patří do pravomoci českých soudů, když exekuce má 
být provedena dle požadavku oprávněné na území České republiky (srov. čl. 22 odst. 5 Nařízení 
Rady /ES/ č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000, o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních 
rozhodnutí v občanských a obchodních věcech /tzv. nařízení Brusel I/) a je zřejmé, že nelze zjistit 
soud povinného ve smyslu § 45 odst. 2 exekučního řádu.  
Nejvyšší soud proto shledal podmínky pro určení místně příslušného soudu ve smyslu § 11 odst. 3 
o. s. ř. a s ohledem na zásadu rychlosti a hospodárnosti řízení rozhodl tak, že jako soud příslušný k 
projednání a rozhodnutí předmětné věci určil Okresní soud v Břeclavi, u něhož bylo řízení 
zahájeno.  
Proti tomuto rozhodnutí není přípustný opravný prostředek. 
V Brně dne 27. srpna 2014  
J
U
D
r
.
 
P
a
v
e
l
 
S
i
m
o
n
  
p
ř
e
d
s
e
d
a
 
s
e
n
á
t
u