62023CJ0526
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
28. listopadu 2024 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí – Nařízení (EU) č. 1215/2012 – Zvláštní příslušnost – Žaloba ve smluvních věcech – Článek 7 bod 1 písm. b) druhá odrážka – Smlouva o poskytování služeb – Software vyvinutý v jednom členském státě a přizpůsobený individuálním potřebám zákazníka s bydlištěm v jiném členském státě – Místo plnění“
Ve věci C‑526/23,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Oberster Gerichtshof (Nejvyšší soud, Rakousko) ze dne 13. července 2023, došlým Soudnímu dvoru dne 17. srpna 2023, v řízení
VariusSystems digital solutions GmbH
proti
GR, majiteli podniku B & G,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení: F. Biltgen (zpravodaj), předseda prvního senátu, vykonávající funkci předsedy druhého senátu, M. L. Arastey Sahún, předsedkyně pátého senátu a J. Passer, soudce,
generální advokát: J. Richard de la Tour,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za VariusSystems digital solutions GmbH: S. Duschel, K. Hanten a C. Kurz, Rechtsanwälte,
–
za GR, majitele podniku B & G: T. Börner a S. Scheed, Rechtsanwälte,
–
za Evropskou komisi: L. Hohenecker a S. Noë, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 5. září 2024,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 7 bodu 1 písm. b) druhé odrážky nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností VariusSystems digital solutions GmbH (dále jen „VariusSystems“), se sídlem v Rakousku, a GR, majitelem podniku B & G, se sídlem v Německu, ve věci žaloby VariusSystems o zaplacení odměny za vývoj a používání softwaru.
Právní rámec
3
V bodech 15 a 16 odůvodnění nařízení č. 1215/2012 je uvedeno:
„(15)
Pravidla pro určení příslušnosti by měla být vysoce předvídatelná a měla by vycházet ze zásady, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného. Příslušnost by měla být na tomto základě vždy určitelná, kromě několika přesně vymezených případů, kdy předmět sporu nebo smluvní volnost stran opravňuje k použití odlišného spojujícího prvku. […]
(16)
Kromě místa bydliště žalovaného by měla existovat i jiná kritéria pro určení příslušnosti, založená na úzké vazbě mezi soudem a podanou žalobou nebo usnadňující řádný výkon spravedlnosti. Existence této úzké vazby by měla posílit právní jistotu a předejít možnosti, aby žalovaný byl žalován v řízení před soudem členského státu, jehož příslušnost nemohl rozumně předpokládat. […]“
4
V článku 4 uvedeného nařízení, nadepsaném „Oblast působnosti“, je v odstavci 1 stanoveno:
„Nestanoví-li toto nařízení jinak, mohou být osoby, které mají bydliště v některém členském státě, bez ohledu na svou státní příslušnost žalovány u soudů tohoto členského státu.“
5
V článku 7 tohoto nařízení je stanoveno:
„Osoba, která má bydliště v některém členském státě, může být v jiném členském státě žalována:
1)
a)
pokud předmět sporu tvoří smlouva nebo nároky ze smlouvy, u soudu místa, kde závazek, o nějž se jedná, byl nebo měl být splněn;
b)
pro účely tohoto ustanovení, a pokud nebylo dohodnuto jinak, je místem plnění zmíněného závazku:
–
v případě prodeje zboží místo na území členského státu, kam zboží podle smlouvy bylo nebo mělo být dodáno;
–
v případě poskytování služeb místo na území členského státu, kde služby podle smlouvy byly nebo měly být poskytnuty;
c)
nepoužije-li se písmeno b), použije se písmeno a);
[…]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
6
VariusSystems vyvinula pro GR software umožňující analyzovat testy na covid-19. VariusSystems a GR uzavřeli ústně smlouvu, jejímž předmětem byl vývoj a využívání tohoto softwaru za účelem jeho použití v Německu. VariusSystems měla být odměňována za každý úspěšně provedený test. Účastníci původního řízení neurčili konkrétní místo plnění ani příslušný soud pro případ sporu.
7
Ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, vyplývá, že se uvedení účastníci neshodují v otázce, zda uvedený software splňuje všechny platné právní požadavky.
8
VariusSystems podala žalobu na zaplacení částky 101587,68 eura, přičemž mezinárodní příslušnost rakouských soudů založila na skutečnosti, že dotčené služby byly poskytnuty v Rakousku. Má za to, že i když byl dotčený software průběžně uzpůsobován k použití v Německu, všechny práce byly provedeny ve Vídni (Rakousko).
9
GR zpochybnil mezinárodní příslušnost rakouských soudů a tvrdí, že v projednávané věci poskytnutá služba spočívala výlučně v používání tohoto softwaru v Německu, a to v souladu s požadavky, jež jsou pro danou oblast stanoveny v německém právu.
10
Soud prvního stupně, u něhož bylo zahájeno řízení, odmítl svou mezinárodní příslušnost a uvedl, že místem plnění dotčené smlouvy je sídlo podniku GR.
11
Odvolací soud toto rozhodnutí potvrdil, když měl v podstatě za to, že služby, které nejsou poskytovány na konkrétním místě, jsou považovány za služby poskytované v místě, kde k nim má příjemce přístup. V projednávané věci se tedy toto místo plnění nachází podle odvolacího soudu v Německu.
12
Předkládající soud, k němuž byl podán opravný prostředek „Revision“ proti uvedenému rozhodnutí odvolacího soudu, si klade otázku, zda pro účely určení místa plnění v případě služeb poskytovaných na dálku je rozhodným místem místo, kde dotčený poskytovatel služby, v projednávané věci VariusSystems, vykonal tvůrčí práci, nebo místo, kde byla tato služba poskytnuta a kde k ní měl přístup příjemce této služby, tj. v projednávané věci GR.
13
Za těchto okolností rozhodl Oberster Gerichtshof (Nejvyšší soud) o přerušení řízení a o předložení následující předběžné otázky Soudnímu dvoru:
„Musí být čl. 7 bod 1 písm. b) nařízení [č. 1215/2012] vykládán v tom smyslu, že u žaloby vyplývající ze smlouvy je v případě vývoje a využívání softwaru přizpůsobeného individuálním potřebám zákazníka usazeného v členském státě A (v projednávané věci Německo) místem plnění místo
a)
kde podnik usazený v členském státě B (v projednávané věci Rakousko) poskytuje duševní práci, jejímž výsledkem je tento software (‚programování‘), nebo
b)
kde má zákazník přístup k softwaru, tedy odkud do něj nahlíží a používá jej?“
K předběžné otázce
14
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 7 bod 1 písm. b) druhá odrážka nařízení č. 1215/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že „místem plnění“ smlouvy, jejímž předmětem je vývoj a využívání softwaru určeného k uspokojení potřeb zákazníka usazeného v jiném členském státě, než ve kterém je usazena společnost, která tento software vytvořila, navrhla a naprogramovala, je místo, kde byla vykonána práce spočívající ve vytvoření, navržení a naprogramování uvedeného softwaru, nebo místo, kde k němu tento zákazník přistupuje, tedy odkud do něj nahlíží a používá jej.
15
V tomto ohledu je třeba připomenout, že nařízení č. 1215/2012 usiluje o sjednocení pravidel o soudní příslušnosti v občanských a obchodních věcech prostřednictvím pravidel pro určení příslušnosti, která budou vysoce předvídatelná, a sleduje tak cíl právní jistoty, který spočívá v posílení právní ochrany osob usazených v Evropské unii tím, že zároveň umožňuje žalobci snadno určit soud, u něhož může podat žalobu, a žalovanému přiměřeně předvídat, u kterého soudu může být žalován (rozsudek ze dne 14. září 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, bod 26 a citovaná judikatura).
16
Zvláštní pravidlo pro určení příslušnosti ve věcech týkajících se smlouvy nebo nároků ze smlouvy, které je stanoveno v čl. 7 bodě 1 nařízení č. 1215/2012, odpovídá cíli blízkosti a je odůvodněno existencí úzkého vztahu mezi dotyčnou smlouvou a soudem, který má o sporu rozhodnout (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. září 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, bod 29 a citovaná judikatura).
17
V projednávané věci, jak konstatoval předkládající soud, je předmětem dotčené smlouvy poskytování služeb ve smyslu čl. 7 bodu 1 písm. b) druhé odrážky nařízení č. 1215/2012, neboť se týká celého souboru činností, a sice navrhování, programování, údržby a nepřetržitého přizpůsobování individualizovaného softwaru.
18
Pokud jde o místo plnění smluvních závazků plynoucích z takové smlouvy, je v tomto čl. 7 bod 1 písm. b) druhé odrážce vymezen hraniční určovatel pro tuto smlouvu autonomně jako místo na území členského státu, kde služby podle uvedené smlouvy byly nebo měly být poskytnuty, a to v zájmu posílení cílů, jimiž jsou sjednocení a předvídatelnost pravidel pro určení soudní příslušnosti, a tedy právní jistota. Tento autonomní hraniční určovatel má být použit na všechny nároky z téže smlouvy o poskytování služeb (rozsudek ze dne 14. září 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, bod 30 a citovaná judikatura).
19
Podle uvedeného čl. 7 bodu 1 písm. b) druhé odrážky je soudem příslušným k rozhodnutí o nárocích ze smlouvy o poskytování služeb soud členského státu, v němž se nachází místo hlavního poskytování služeb, jak vyplývá z ustanovení této smlouvy, a v případě neexistence takových ustanovení místo faktického plnění této smlouvy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. března 2018, Saey Home & Garden, C‑64/17, EU:C:2018:173, bod 45).
20
V případě více smluvních závazků je třeba určit závazek charakteristický pro dotčenou smlouvu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. června 2017, Kareda, C‑249/16, EU:C:2017:472, bod 40).
21
U takové smlouvy o poskytnutí softwaru, jako je smlouva dotčená ve věci v původním řízení, je třeba konstatovat, podobně jak uvedla Evropská komise ve svém písemném vyjádření, že návrh a programování softwaru nepředstavují závazek, který by byl pro takovou smlouvu charakteristický, neboť ke skutečnému poskytnutí služby, jež je předmětem uvedené smlouvy, dotčenému zákazníkovi dochází až od okamžiku, kdy je tento software zprovozněn. Ke skutečnému poskytnutí této služby totiž dochází až od tohoto okamžiku, od něhož lze uvedený software používat a kontrolovat jeho kvalitu.
22
Vzhledem k tomu, že závazek charakteristický pro smlouvu o on-line poskytnutí takového softwaru, jako je software ve věci v původním řízení, spočívá v poskytnutí tohoto softwaru dotčenému zákazníkovi, musí být za místo plnění této smlouvy považováno místo, kde tento zákazník získá přístup k tomuto softwaru, tedy místo, odkud do něj nahlíží a používá jej.
23
Je-li uvedený software určen k použití na různých místech, je třeba upřesnit, že se toto místo nachází v místě bydliště uvedeného zákazníka, a v případě společnosti v jejím sídle, pokud je uvedené místo určité a zjistitelné, a to jak pro žalobce, tak pro žalovaného, a pokud z tohoto důvodu může zjednodušit provádění důkazů a organizaci řízení (v obdobném smyslu viz rozsudek ze dne 19. dubna 2012, Rijkeboer (C‑523/10, EU:C:2012:220, bod 37).
24
Tento závěr platí bez ohledu na to, zda, jak tvrdí GR, specifikace, jimž se musela VariusSystems řídit, byly specifikacemi stanovenými právními předpisy členského státu bydliště zákazníka, totiž Spolkové republiky Německo. I když je pravda, že takový úzký věcný vztah k tomuto členskému státu odpovídá požadavku předvídatelnosti, jenž je uveden v bodě 15 odůvodnění nařízení č. 1215/2012, a požadavku úzké vazby, jenž je uveden v bodě 16 odůvodnění zmíněného nařízení, nic to nemění na tom, že se účastníci sporu v původním řízení rozcházejí v otázce významu těchto specifikací, jehož vyjasnění spadá do meritorního posouzení příslušným soudem. Určení místa plnění smlouvy týkající se poskytování služeb ve smyslu čl. 7 bodu 1 písm. b) druhé odrážky tohoto nařízení přitom nemůže záviset na kritériích, která vyplývají až z meritorního posouzení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. března 2021, Obala i lučice, C‑307/19, EU:C:2021:236, bod 90).
25
S ohledem na výše uvedené důvody je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 7 bod 1 písm. b) druhá odrážka nařízení č. 1215/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že „místem plnění“ smlouvy, jejímž předmětem je vývoj a využívání softwaru určeného k uspokojení potřeb zákazníka usazeného v jiném členském státě, než ve kterém je usazena společnost, která tento software vytvořila, navrhla a naprogramovala, je místo, kde tento zákazník k uvedenému softwaru přistupuje, tedy odkud do něj nahlíží a používá jej.
K nákladům řízení
26
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
Článek 7 bod 1 písm. b) druhá odrážka nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech
musí být vykládán v tom smyslu, že
„místem plnění“ smlouvy, jejímž předmětem je vývoj a využívání softwaru určeného k uspokojení potřeb zákazníka usazeného v jiném členském státě, než ve kterém je usazena společnost, která tento software vytvořila, navrhla a naprogramovala, je místo, kde tento zákazník k uvedenému softwaru přistupuje, tedy odkud do něj nahlíží a používá jej.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.