62023CJ0432_RES
Cauza C‑432/23
F SCSșiOrdre des avocats du barreau de Luxembourg
împotriva
Administration des contributions directes
(cerere de decizie preliminară formulată de Cour administrative)
Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 septembrie 2024
„Trimitere preliminară – Cooperare administrativă în domeniul fiscal – Directiva 2011/16/UE – Schimb de informații la cerere – Somație adresată unui avocat de a comunica informații – Secretul profesional al avocatului – Articolul 7 și articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene”
Drepturi fundamentale – Respectarea vieții private și de familie – Consacrare atât prin Carta drepturilor fundamentale, cât și prin Convenția europeană a drepturilor omului – Nivel de protecție asigurat de cartă care nu îl încalcă pe cel garantat de convenția menționată
[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 7 și art. 52 alin. (3)]
(a se vedea punctele 47 și 48)
Drepturi fundamentale – Respectarea vieții private și de familie – Articolul 7 din Carta drepturilor fundamentale – Domeniu de aplicare – Consultarea unui avocat în materia dreptului societăților comerciale – Includere – Somație adresată unui avocat de a furniza ansamblul documentației și al informațiilor referitoare la relațiile sale cu clientul său – Ingerință în dreptul la respectarea comunicațiilor dintre un avocat și clientul său
(Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 7; Directiva 2011/16 a Consiliului)
(a se vedea punctele 49-52 și dispozitiv 1)
Apropierea legislațiilor – Cooperare administrativă în domeniul fiscal – Directiva 2011/16 – Schimb de informații la cerere – Întindere – Lipsa unor dispoziții referitoare la protecția confidențialității comunicațiilor dintre un avocat și clientul său – Nerespectarea vieții private și de familie – Inexistență
[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 7, art. 51 alin. (1) și art. 52 alin. (1); Directiva 2011/16 a Consiliului]
(a se vedea punctele 59-61 și dispozitiv 2)
Apropierea legislațiilor – Cooperare administrativă în domeniul fiscal – Directiva 2011/16 – Schimb de informații la cerere – Obligații de informare și de cooperare impuse avocaților – Reglementare națională care exclude de la secretul profesional conținutul consultanței în materie fiscală – Somație adresată unui avocat de a furniza ansamblul documentației și al informațiilor referitoare la relațiile sale cu clientul său – Inadmisibilitate – Atingere adusă substanței dreptului la respectarea comunicațiilor dintre un avocat și clientul său
[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 7 și art. 52 alin. (1); Directiva 2011/16 a Consiliului]
(a se vedea punctele 67 și 70-74 și dispozitiv 3)
Rezumat
În cadrul unei trimiteri preliminare, Curtea statuează că somația adresată unui avocat de a furniza administrației ansamblul documentației și al informațiilor referitoare la relațiile sale cu clientul său aferente unei consultanțe în materia dreptului societăților comerciale încalcă dreptul fundamental la respectarea comunicațiilor dintre avocat și clientul său.
În cursul anului 2022, în urma unei cereri a autorităților fiscale spaniole întemeiate pe Directiva 2011/16 (
1
), administration des contributions directes (Administrația Impozitelor Directe, Luxemburg) a adresat F SCS, un cabinet de avocatură constituit în societate în comandită simplă în Luxemburg, decizii prin care F era somată să furnizeze toate documentele și informațiile disponibile privind serviciile furnizate de aceasta către K, o societate de drept spaniol, în cadrul achiziționării unei întreprinderi și a unei participări majoritare într‑o societate. F a răspuns că nu dispune de informații neprotejate de secretul profesional. Ea a precizat de asemenea că mandatul său în cadrul dosarului în cauză nu a fost de natură fiscală, ci a privit numai dreptul societăților comerciale (
2
). Administrația i‑a aplicat o amendă fiscală pentru că nu a dat curs ultimei decizii de somație. În aceste condiții, F a introdus o acțiune în anulare împotriva acestei decizii de somație.
Sesizată în apel cu hotărârea Tribunal administratif (Tribunalul Administrativ, Luxemburg) prin care acțiunea lui F a fost respinsă ca inadmisibilă, Cour administrative (Curtea Administrativă, Luxemburg) a decis să adreseze Curții întrebări preliminare privind, în primul rând, aplicabilitatea articolului 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) în cazul unei consultanțe juridice a unui avocat în materia dreptului societăților comerciale, în al doilea rând, validitatea Directivei 2011/16 în raport cu articolul 7 și cu articolul 52 alineatul (1) din cartă, ținând seama de lipsa unor dispoziții referitoare la protecția confidențialității comunicațiilor dintre un avocat și clientul său, și, în al treilea rând, compatibilitatea unei somații precum cea adresată F (denumită în continuare „somația în litigiu”) cu articolul 7 și cu articolul 52 alineatul (1) din cartă.
Aprecierea Curții
În primul rând, în ceea ce privește domeniul protecției sporite garantate de articolul 7 din cartă, Curtea arată că, la fel ca articolul 8 paragraful 1 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (
3
), articolul 7 din cartă garantează de asemenea secretul consultanței juridice, atât în ceea ce privește conținutul, cât și existența sa. Protecția specifică acordată secretului profesional al avocaților prin aceste două articole se justifică prin faptul că avocaților li se încredințează o misiune fundamentală într‑o societate democratică, și anume apărarea justițiabililor. Această misiune fundamentală presupune, pe de o parte, cerința ca orice justițiabil să aibă posibilitatea de a se adresa fără nicio constrângere avocatului său și, pe de altă parte, cerința corelativă de loialitate a avocatului față de clientul său. Rezultă că o consultanță juridică a unui avocat beneficiază, indiferent de domeniul dreptului la care se referă, de protecția sporită garantată de articolul 7 din cartă comunicațiilor dintre un avocat și clientul său. Reiese că o decizie prin care un avocat este somat să furnizeze administrației ansamblul documentației și al informațiilor referitoare la relațiile sale cu clientul său aferente unei consultanțe în materia dreptului societăților comerciale constituie o ingerință în dreptul la respectarea comunicațiilor dintre un avocat și clientul său, garantat de acest articol.
În al doilea rând, în ceea ce privește validitatea Directivei 2011/16 în raport cu articolul 7 și cu articolul 52 alineatul (1) din cartă, Curtea arată că, în scopul schimbului de informații la cerere prevăzut de Directiva 2011/16 (
4
), legiuitorul Uniunii Europene a stabilit numai obligațiile pe care statele membre le au unele față de celelalte, autorizându‑le în același timp să nu dea curs unei cereri de informații dacă efectuarea anchetelor solicitate sau obținerea informațiilor respective este contrară legislației lor. Astfel, acesta a lăsat statelor membre printre altele sarcina de a se asigura că procedurile lor naționale, puse în aplicare pentru colectarea de informații în scopul acestui schimb, respectă carta, în special articolul 7 din aceasta. Rezultă că faptul că regimul schimbului de informații la cerere prevăzut de Directiva 2011/16 nu cuprinde dispoziții referitoare la protecția confidențialității comunicațiilor dintre un avocat și clientul său, în cadrul colectării de informații care revine statului membru solicitat, nu implică faptul că această directivă încalcă articolul 7 și articolul 52 alineatul (1) din cartă.
În sfârșit, în al treilea rând, în ceea ce privește compatibilitatea cu articolul 7 și cu articolul 52 alineatul (1) din cartă a unei somații precum cea în discuție în litigiul principal, Curtea amintește că articolul 7 din cartă garantează secretul consultanței juridice acordate de avocat în ceea ce privește existența și conținutul acesteia. Astfel, persoanele care consultă un avocat se pot aștepta în mod rezonabil ca comunicațiile lor să rămână private și confidențiale și, cu excepția unor situații excepționale, să aibă încredere în faptul că avocatul lor nu va divulga nimănui, fără acordul lor, că îl consultă. Drepturile consacrate la articolul 7 din cartă nu sunt însă prerogative absolute, ci trebuie să fie luate în considerare în raport cu funcția lor în societate. Astfel, după cum reiese din articolul 52 alineatul (1) din cartă, aceasta admite restrângeri ale exercițiului acestor drepturi, în măsura în care printre altele restrângerile respective respectă substanța drepturilor menționate.
În speță, somația în litigiu se bazează pe o reglementare națională în temeiul căreia consultanța și reprezentarea de către un avocat în domeniul fiscal nu beneficiază, cu excepția riscului de urmărire penală pentru client, de protecția sporită a comunicațiilor dintre un avocat și clientul său, garantată de articolul 7 din cartă. Or, prin faptul că exclude aproape integral de la această protecție conținutul consultanței acordate de avocați în materie fiscală, și anume totalitatea unei ramuri de drept în cadrul căreia avocații își pot consilia clienții, această reglementare conduce la golirea protecției respective de însăși substanța sa în această ramură de drept. La rândul său, somația în litigiu, care privește ansamblul unui dosar ce nu are legătură cu domeniul fiscal, extinde și mai mult întinderea atingerii aduse substanței dreptului protejat de articolul 7 din cartă. În aceste condiții, trebuie să se constate că o asemenea reglementare națională, precum și aplicarea sa în speță prin intermediul somației în litigiu, departe de a se limita la situații excepționale, prin însăși amploarea excluderii de la secretul profesional al avocatului pe care o autorizează în privința comunicațiilor dintre acesta din urmă și clientul său, aduc o atingere substanței dreptului garantat la articolul 7 din cartă. Rezultă că o somație precum cea în discuție în litigiul principal implică o atingere adusă substanței dreptului la respectarea comunicațiilor dintre avocat și clientul său și, prin urmare, o ingerință în acest drept care nu poate fi justificată.
(
1
)	Directiva 2011/16/UE a Consiliului din 15 februarie 2011 privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal și de abrogare a Directivei 77/799/CEE (JO 2011, L 64, p. 1).
(
2
)	Articolul 177 alineatul (2) din loi générale des impôts (Legea generală a impozitelor) din 22 mai 1931 (Mémorial A 1931, nr. 900) interzice avocatului vizat de o cerere de comunicare de informații din partea administrației să refuze accesul la ceea ce i‑a fost încredințat în exercitarea profesiei sale în măsura în care este vorba despre fapte de care a luat cunoștință în cadrul consultanței sau al reprezentării pe care le‑a furnizat în materie fiscală, cu excepția cazului în care este vorba despre întrebări la care răspunsul ar expune mandantul său riscului de urmărire penală.
(
3
)	Semnată la Roma la 4 noiembrie 1950.
(
4
)	Secțiunea I din capitolul II din Directiva 2011/16.