62020CJ0680_RES
Byla C‑680/20
Unilever Italia Mkt. Operations Srl
prieš
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
(Consiglio di Stato prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2023 m. sausio 19 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Konkurencija – SESV 102 straipsnis – Dominuojanti padėtis – Gamintojo platintojų veiksmų priskyrimas gamintojui – Sutartinių santykių tarp gamintojo ir platintojų buvimas – Sąvoka „ekonominis vienetas“ – Taikymo sritis – Piktnaudžiavimas – Išimtinių teisių sąlyga – Būtinumas įrodyti poveikį rinkoje“
Konkurencija – Sąjungos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Įmonė – Sąvoka – Ekonominis vienetas – Bendrovės, kurias sieja vertikalūs ryšiai – Bendrovė gamintoja, turinti platinimo tinklą, organizuotą išimtinai sutarties pagrindu – Platintojų veiksmų priskyrimas bendrovei gamintojai – Leistinumas – Sąlygos
(SESV 102 straipsnis)
(žr. 26–33 punktus ir rezoliucinę dalį)
Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Sąvoka – Objektyvi sąvoka, apimanti veiksmus, kurie gali turėti įtakos rinkos struktūrai ir trukdyti išlaikyti rinkoje esančios konkurencijos lygį arba neleisti jai vystytis – Dominuojančią padėtį užimančios įmonės pareigos – Konkurencija vien pranašumais – Vertinimo kriterijai
(SESV 102 straipsnis)
(žr. 35–44 punktus)
Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Platinimo sutartyse esančios išimtinių teisių sąlygos – Piktnaudžiaujamasis pobūdis – Galimybė riboti konkurenciją ir išstūmimo poveikis – Suinteresuotos įmonės ginčijimas – Konkurencijos institucijos pareiga įrodyti, kad veiksmai gali riboti konkurenciją
(SESV 102 straipsnis)
(žr. 46–55 punktus ir rezoliucinę dalį)
Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Platinimo sutartyse esančios išimtinių teisių sąlygos – Piktnaudžiaujamasis pobūdis – Konkurencijos institucijos pareiga taikyti tokio pat produktyvaus konkurento testą – Nebuvimas – Atitinkamos įmonės pateikta šiuo testu grindžiama analizė – Konkurencijos institucijos pareiga išnagrinėti jos įrodomąją galią
(SESV 102 straipsnis)
(žr. 56–62 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi: platinimo sutartyse nustatytos išimtinių teisių sąlygos gali daryti išstūmimo iš rinkos poveikį
Konkurencijos institucija privalo įvertinti šią realią išstūmimo galimybę atsižvelgdama ir į dominuojančią padėtį užimančios įmonės pateiktus įrodymus.
2017 m. spalio 31 d. sprendimu Konkurencijos ir rinkos priežiūros institucija (toliau – AGCM) (
1
) konstatavo, kad Unilever Italia Mkt. Operations Srl (toliau – Unilever) piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi Italijos fasuotų ledų, skirtų vartoti „išorėje“, t. y. ne vartotojų namuose, o įvairiose prekybos vietose, rinkoje.
Unilever inkriminuojamą piktnaudžiavimą lėmė ne šios bendrovės, o nepriklausomų jos prekių platintojų, kurie tų prekybos vietų valdytojams nustatė išimtinių teisių sąlygas, veiksmai. AGCM, be kita ko, manė, kad veiksmai, dėl kurių ji atliko tyrimą, pašalino arba bent jau apribojo konkuruojančių ūkinės veiklos vykdytojų galimybę konkuruoti jų prekių pranašumais.
Ji nusprendė, kad nėra būtina nagrinėti Unilever ekonominių studijų, turinčių įrodyti, jog aptariami veiksmai negali lemti bent jau tokių pat produktyvių jos konkurentų išstūmimo iš rinkos, ir motyvavo tuo, kad tokios studijos neturi reikšmės, kai egzistuoja išimtinių teisių sąlygos, nes, jei dominuojančią padėtį užimanti įmonė naudoja tokias sąlygas, to pakanka, kad būtų galima konstatuoti piktnaudžiavimą tokia padėtimi.
AGCM skyrė Unilever60668580 eurų baudą už piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi pažeidžiant SESV 102 straipsnį.
Pirmosios instancijos teismas atmetė visą Unilever ieškinį dėl šio sprendimo.
Gavusi apeliacinį skundą Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) pateikė Teisingumo Teismui prejudicinius klausimus dėl Sąjungos konkurencijos teisės aiškinimo ir taikymo atsižvelgiant į AGCM sprendimą.
Savo sprendime Teisingumo Teismas patikslino SESV 102 straipsnyje įtvirtinto draudimo piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi įgyvendinimo taisykles, kai dominuojančią padėtį užimančios įmonės platinimo tinklas yra organizuotas tik sutarčių pagrindu, ir atsižvelgdamas į tai apibrėžė nacionalinei konkurencijos institucijai tenkančią įrodinėjimo pareigą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma Teisingumo Teismas nusprendė, kad dominuojančią padėtį užimančio gamintojo, kaip antai Unilever, platinimo tinklui priklausančių platintojų veiksmai gali būti priskirti gamintojui pagal SESV 102 straipsnį, jeigu nustatoma, kad šiuos veiksmus platintojai atliko ne savarankiškai, o jie yra gamintojo vienašališkai nustatytos ir platintojų įgyvendinamos politikos dalis.
Tokiu atveju platintojai, taigi, ir platinimo tinklas, kurį jie sudaro su dominuojančia padėtį užimančia įmone, turi būti laikomi paprasčiausiai tos įmonės prekybos politikos teritorinio suskirstymo priemone, vadinasi, ir priemone, kuria prireikus buvo įgyvendinami nagrinėjami konkurentų išstūmimo iš rinkos veiksmai.
Taip yra, be kita ko, tuo atveju, kai, kaip šioje byloje, dominuojančią padėtį užimančio gamintojo platintojai privalo priversti prekybos vietų valdytojus pasirašyti gamintojo tipines sutartis, kuriose numatytos išimtinių teisių sąlygos jo prekių naudai.
Teisingumo Teismas taip pat atsakė į klausimą, ar taikant SESV 102 straipsnį tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kompetentinga konkurencijos institucija turi įrodyti, kad platinimo sutartyse esančios išimtinių teisių sąlygos gali iš rinkos pašalinti tokius pat produktyvius konkurentus kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė, ir ar ši institucija turi išsamiai išnagrinėti tos įmonės pateiktas ekonomines analizes, pavyzdžiui, kai jos yra grindžiamos vadinamuoju „taip pat produktyvaus konkurento“ testu.
Teisingumo Teismas priminė, kad piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi gali būti nustatytas, be kita ko, tada, kai inkriminuojamas elgesys turėjo išstūmimo iš rinkos poveikį sąnaudų struktūros, inovacinio pajėgumo ar kokybės požiūriu tokiems pat produktyviems konkurentams kaip ir tokius veiksmus atlikęs subjektas arba kai tokie veiksmai grindžiami kitų priemonių nei tos, kurios priskiriamos „normaliai“, t. y. pranašumais grindžiamai konkurencijai, naudojimu. Paprastai konkurencijos institucijos turi įrodyti, kad elgesiu piktnaudžiaujama, atsižvelgdamos į visas su nagrinėjamu elgesiu susijusias reikšmingas faktines aplinkybes, o tai apima ir tas aplinkybes, kurias atskleidžia dominuojančią padėtį užimančios įmonės besiginant pateikti įrodymai.
Žinoma, kad įrodytų, jog elgesiu buvo piktnaudžiaujama, konkurencijos institucija nebūtinai turi įrodyti, kad jis iš tikrųjų turėjo antikonkurencinį poveikį. Vadinasi, konkurencijos institucija gali konstatuoti SESV 102 straipsnio pažeidimą, kai įrodo, kad tam tikro elgesio įgyvendinimo laikotarpiu, atsižvelgus į tos bylos aplinkybes, jis galėjo riboti konkurenciją pranašumais, nepaisant to, kad jis neturėjo poveikio. Vis dėlto toks pažeidimas turi būti pagrįstas akivaizdžiais įrodymais, konstatuojančiais ne vien hipotezę, bet ir faktinį tam tikrų veiksmų galėjimą daryti tokį poveikį, o kilus abejonių dėl jų galimybės daryti tokį poveikį, ši abejonė turi veikti įmonės naudai.
Nors vertindama įmonės elgesio galimybę riboti konkurenciją konkurencijos institucija gali remtis empirinėmis ar elgsenos studijomis patvirtintais ekonomikos mokslo tyrimais, siekiant nustatyti, ar remiantis tais tyrimais turi būti laikoma, kad nagrinėjamas elgesys turėjo galimybių išstumti konkurentus iš rinkos, reikia atsižvelgti ir į kitas bylos aplinkybes, kaip antai tokio įmonės elgesio rinkoje mastą, žaliavų tiekėjams tenkančius pajėgumų apribojimus arba į tai, kad dominuojančią padėtį užimanti įmonė yra neišvengiama partnerė bent jau dalies paklausos atžvilgiu.
Šiomis aplinkybėmis konkrečiai dėl išimtinių teisių sąlygų naudojimo iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad sutarties sąlygos, kuriomis kontrahentai įsipareigoja patenkinti visą ar didžiąją dalį savo poreikių, pirkdami prekes ar paslaugas iš dominuojančią padėtį užimančios įmonės, net jeigu jose nenumatytos nuolaidos, pagal savo pobūdį sudaro piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi ir kad tas pats pasakytina apie tokios įmonės suteiktas lojalumo nuolaidas.
Vis dėlto Sprendime Intel (
2
) Teisingumo Teismas patikslino šią jurisprudenciją ir pažymėjo, pirma, kad, kai dominuojančią padėtį užimanti įmonė per administracinę procedūrą teigia, kad jos elgesys negalėjo daryti inkriminuojamo išstūmimo poveikio, ir pateikia įrodymų savo teiginiams pagrįsti, konkurencijos institucija, be kita ko, turi įvertinti, ar gali egzistuoti strategija, pagal kurią siekiama išstumti bent jau tokius pat produktyvius kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė konkurentus.
Antra, Teisingumo Teismas pridūrė, kad išstūmimo galimybės nagrinėjimas taip pat svarbus vertinant klausimą, ar nuolaidų sistema, kuriai iš principo taikomas SESV 102 straipsnyje nustatytas draudimas, gali būti objektyviai pateisinama. Be to, konkurentų išstūmimo poveikį, kurį daro nuolaidų sistema ir kuris yra nepalankus konkurencijai, gali kompensuoti ar net viršyti efektyvumo nauda, kuri suteikiama vartotojui. Toks konkurencijai palankaus ir nepalankaus ginčijamų veiksmų poveikio pasvėrimas gali būti atliktas tik išanalizavus bent jau tokių pačių produktyvių kaip dominuojančią padėtį užimanti įmonė konkurentų išstūmimo galimybę, kuri būdinga aptariamiems veiksmams.
Šis Sprendime Intel pateiktas patikslinimas dėl nuolaidų sistemų turi būti suprantamas kaip taikytinas ir išimtinių teisių sąlygoms.
Darytina išvada, kad, viena vertus, kai konkurencijos institucija įtaria, kad įmonė pažeidė SESV 102 straipsnį, taikydama tokias sąlygas, o ši per procedūrą ginčija, kad tos sąlygos realiai gali išstumti iš rinkos tokius pat produktyvius konkurentus, pažeidimo apibrėžimo etape remdamasi pagrindžiančiais įrodymais ta institucija turi įsitikinti, kad, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, tos sąlygos tikrai galėjo išstumti iš rinkos tokius pat produktyvius konkurentus kaip ta įmonė.
Kita vertus, šią procedūrą pradėjusi konkurencijos institucija taip pat privalo konkrečiai įvertinti, ar šios sąlygos gali riboti konkurenciją, kai per administracinę procedūrą įtariama įmonė tvirtina, kad yra jo pateisinimų.
Bet kuriuo atveju, jei per procedūrą pateikiami įrodymai, galintys įrodyti, jog tokios sąlygos negali turėti ribojamojo poveikio, konkurencijos institucija privalo juos išnagrinėti.
Vadinasi, kai dominuojančią padėtį užimanti įmonė pateikia ekonominę studiją, siekdama įrodyti, kad veiksmai, kuriais ji kaltinama, negalėjo išstumti konkurentų, kompetentinga konkurencijos institucija negali atmesti tokios studijos svarbos, nenurodydama priežasčių, dėl kurių mano, kad ji nepadeda įrodyti, jog veiksmai, dėl kurių įmonė kaltinama, negali padaryti žalos veiksmingai konkurencijai atitinkamoje rinkoje, ir nesuteikdama įmonei galimybės nuspręsti, kokius pateikti įrodymus, kurie galėtų pakeisti tą studiją.
Kadangi prašyme priimti prejudicinį sprendimą nacionalinis teismas aiškiai mini „tokio pat produktyvaus konkurento“ testą, Teisingumo Teismas galiausiai pažymi, kad toks testas yra tik vienas iš metodų, leidžiančių įvertinti, ar veiksmai gali turėti išstūmimo iš rinkos poveikį. Taigi, konkurencijos institucijos negali turėti teisinės pareigos taikyti šį testą, kad konstatuotų, jog veiksmais piktnaudžiaujama. Vis dėlto, jei atitinkama įmonė tokio pobūdžio testo rezultatus pateikia per administracinę procedūrą, konkurencijos institucija privalo išnagrinėti jų įrodomąją galią.
(
1
)	Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Konkurencijos ir rinkos priežiūros institucija, Italija).
(
2
)	2017 m. rugsėjo 6 d. Sprendimas Intel Corporation / Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 138 punktas, toliau – Sprendimas Intel).