62017CC0663
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2019 m. balandžio 11 d. (
1
)
Sujungtos bylos C‑663/17 P, C‑665/17 P ir C‑669/17 P
Europos Centrinis Bankas
prieš
Trasta Komercbanka AS,
Ivan Fursin ir kt. (C‑663/17 P)
ir
Europos Komisija
prieš
Trasta Komercbanka AS,
Ivan Fursin ir kt. (C‑665/17 P)
ir
Trasta Komercbanka AS,
Ivan Fursin ir kt.
prieš
Europos Centrinį Banką (C‑669/17 P)
„Apeliacinis skundas – Ieškinys dėl panaikinimo – Nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas – Reglamentas Nr. 1024/2013/ES – Kredito įstaigų priežiūra – Europos Centrinio Banko atliktas kredito įstaigos veiklos leidimo panaikinimas – Automatiškas atitinkamos kredito įstaigos likvidavimas pagal nacionalinę teisę – Likviduojamos kredito įstaigos, atstovaujamos buvusios valdybos, teisė pareikšti ieškinį – Akcininkų teisė pareikšti ieškinį“
I. Įžanga
1.
Šiose trijose apeliacine tvarka nagrinėjamose bylose, kurios susijusios su vieno Latvijos banko ir jo akcininkų ieškinių, pareikštų dėl to, kad Europos Centrinis Bankas (toliau – ECB) panaikino banko licenciją (veiklos leidimą) (
2
), priimtinumu, bankų priežiūrą reglamentuojančių teisės aktų materialinių nuostatų kontekste kyla esminių Sąjungos teisių gynimo sistemos klausimų.
2.
Latvijos teisės aktuose nustatyta, kad banko, kurio licencija panaikinama, iš karto ir be apskundimo teisės veikla nutraukiama. Dėl šios priežasties Trasta Komercbanka (toliau – TKB) ieškinį dėl jo licencijos panaikinimo Bendrasis Teismas, remdamasis atitinkamu ECB prieštaravimu, atmetė kaip nepriimtiną. Bendrasis Teismas laikėsi pozicijos, kad ieškinį pareiškusi valdyba, likvidavus banką pagal nacionalinės teisės aktus, nebeturėjo teisės atstovauti bankui ir pavesti advokatams vesti bylą. Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginant banko interesus veiklos leidimo panaikinimo atveju išimties tvarka yra priimtinas akcininkų ieškinys.
3.
Šią Bendrojo Teismo sprendimo dalį apeliacine tvarka skundžia ECB ir Komisija, taip pat reikšdami abejones ir dėl akcininkų teisės pareikšti ieškinį. Tai išryškina esmines teisių gynimo problemas, kurių iškyla šiose bylose: ar tikrai visi keliai į Teisingumo Teismą galiausiai turėtų būti užkirsti? Ar, atsižvelgiant į Sąjungos pareigą užtikrinti veiksmingą teisę apskųsti teismui nepalankius Sąjungos teisės aktus, gali būti leidžiama nacionalinės teisės aktuose banko licencijos panaikinimą susieti su negrįžtamomis pasekmėmis, kurios faktiškai užkerta kelią bet kokiai Sąjungos teismų atliekamai veiksmingai peržiūrai?
4.
Nagrinėjamomis aplinkybėmis, kuriomis Sąjungos teisės aktas tiesiogiai lemia juridinio asmens, kuriam jis yra skirtas, veiklos nutraukimą, ypatinga reikšmė tenka klausimui, kas turi teisę atstovauti šiam juridiniam asmeniui dėl to pradėtame procese Sąjungos teismuose.
II. Teisinis pagrindas
A. Sąjungos teisė
5.
Reglamento Nr. 1024/2013 (
3
), 14 straipsnyje nustatyta:
„1.   Prašymas išduoti leidimą pradėti vykdyti dalyvaujančioje valstybėje narėje steigiamos kredito įstaigos veiklą teikiamas valstybės narės, kurioje steigiama kredito įstaiga, nacionalinėms kompetentingoms institucijoms, laikantis atitinkamoje nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų.
<…>
5.   Laikydamasis 6 dalies ir pasikonsultavęs su dalyvaujančios valstybės narės, kurioje įsteigta kredito įstaiga, nacionaline kompetentinga institucija, atitinkamoje Sąjungos teisėje nustatytais atvejais ECB gali panaikinti leidimą savo iniciatyva arba pasiūlius tokiai nacionalinei kompetentingai institucijai. Šiomis konsultacijomis visų pirma užtikrinama, kad prieš priimdamas sprendimus dėl panaikinimo, ECB suteiks nacionalinėms institucijoms pakankamai laiko priimti sprendimą dėl būtinų taisomųjų veiksmų, įskaitant galimas pertvarkymo priemones, ir į jas atsižvelgs.
Jei pagal 1 dalį leidimą išduoti pasiūliusi nacionalinė kompetentinga institucija laikosi nuomonės, kad remiantis atitinkama nacionaline teise leidimą reikia panaikinti, ji tuo tikslu pateikia ECB pasiūlymą. Tokiu atveju ECB priima sprendimą dėl siūlomo panaikinimo visapusiškai atsižvelgdamas į nacionalinės kompetentingos institucijos nurodytą panaikinimo pagrindimą.
<…>“
B. Latvijos teisė
1.
Kredītiestāžu likums (Latvijos kredito įstaigų įstatymas)
6.
Latvijos Kredītiestāžu likums (
4
) 129 straipsnyje numatyta:
„1.   Jei Finanšu un kapitāla tirgus komisija (Latvijos Finansų ir kapitalo rinkos komisija), vadovaudamasi šio įstatymo 27 straipsnio 1 dalies 1, 2, 3, 4 ir 8 punktais, panaikina kredito įstaigos licenciją (veiklos leidimą), Finanšu un kapitāla tirgus komisija [Finansų ir kapitalo rinkos komisija] paskiria patikėtinį ir pateikia teismui prašymą likviduoti šią kredito įstaigą bei paskirti likvidatorių, kartu nurodydama ir siūlomą likvidatorių.
2.   Panaikinus licenciją, kredito įstaigos visuotinis akcininkų susirinkimas nebeturi teisės priimti sprendimo dėl savanoriško likvidavimo ir likvidatoriaus paskyrimo.
<…>“
7.
Kredītiestāžu likums 133 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
„Šio įstatymo XI skyriaus nuostatos, išskyrus 160 ir 166 straipsnius, bei šio įstatymo 172 ir 1721 straipsniuose numatytos bankroto administratoriaus teisės, pareigos ir įgaliojimai taikomi teismo paskirtam kredito įstaigos likvidatoriui.“
8.
Šio įstatymo 161 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Kredito įstaigą pripažinus bankrutavusia, bankroto administratorius perima visas įstatyme ir įstatuose numatytų valdymo organų ir šių organų vadovų pareigas, teises ir įgaliojimus.“
2.
Civilprocesa likums (Latvijos civilinio proceso kodeksas)
9.
Civilprocesa likums (
5
) 5 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Jei atitinkamas teisinis klausimas reglamentuojamas Europos Sąjungos teisės normose, kurios Latvijoje taikomos tiesiogiai, Latvijos teisė taikoma tiek, kiek tai yra leidžiama pagal Europos Sąjungos teisės normas.“
10.
Civilprocesa likums 371 straipsnyje reglamentuojamas likvidavimo prašymo, kurį Kredītiestāžu likums 129 straipsnyje numatytais atvejais teikia Finanšu un kapitāla tirgus komisija [Latvijos Finansų ir kapitalo rinkos komisija], turinys. Šio straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Prie likvidavimo prašymo pridedamas Finanšu un kapitāla tirgus komisija [Finansų ir kapitalo rinkos komisija] sprendimas, kuriuo buvo panaikinta kredito įstaigos veiklos licencija, bei dokumentai, patvirtinantys aplinkybes, dėl kurių ši licencija buvo panaikinta.“
11.
Civilprocesa likums 377 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Priimdamas sprendimą dėl kredito įstaigos likvidavimo, teismas paskiria kredito įstaigos likvidatorių. Kredito įstaigos likvidatoriumi teismas skiria Finanšu un kapitāla tirgus komisija (Finansų ir kapitalo rinkos komisija) pasiūlytą asmenį.“
12.
Civilprocesa likums 387 straipsnyje numatyta:
„<…>
2.   Bankroto administratorių arba likvidatorių teismas gali atšaukti Finanšu un kapitāla tirgus komisija [Finansų ir kapitalo rinkos komisija] prašymu. Prie prašymo pridedamas Finanšu un kapitāla tirgus komisija [Finansų ir kapitalo rinkos komisija] sprendimas, kuriame išreiškiamas nepasitikėjimas bankroto administratoriumi arba likvidatoriumi dėl vienos iš toliau nurodytų aplinkybių:
1)
bankroto administratorius arba likvidatorius neatitinka Kredītiestāžu likums 131 straipsnio 1 dalies arba 1311 straipsnio 1 dalies nuostatų arba išaiškėja kuri nors iš 132 arba 1321 straipsnyje nurodytų aplinkybių;
2)
bankroto administratorius arba likvidatorius yra nekompetentingas;
3)
bankroto administratorius arba likvidatorius piktnaudžiauja savo įgaliojimais.
3.   Bankroto administratoriaus arba likvidatoriaus atšaukimo klausimą teismas gali nagrinėti kreditoriaus arba kreditorių grupės prašymu arba ex officio, jei gauna įrodymų, kad bankroto administratorius arba likvidatorius, vykdydamas pareigas, pažeidė Kredītiestāžu likums arba kitų teisės aktų nuostatas arba nesilaikė teismo sprendimų, kad jis neatitinka Kredītiestāžu likums 131 straipsnio 1 dalies arba 1311 straipsnio 1 dalies nuostatų arba jei išaiškėja kuri nors iš 132 arba 1321 straipsnyje nurodytų aplinkybių, taip pat kad bankroto administratorius arba likvidatorius yra nekompetentingas arba piktnaudžiauja savo įgaliojimais.“
3.
Komerclikums (Latvijos komercinis kodeksas)
13.
Komerclikums (
6
) 322 straipsnyje „Likvidatoriaus teisės ir pareigos“ nustatyta:
„1.   Likvidatorius turi visas valdybos ir stebėtojų tarybos teises ir pareigas, kurios neprieštarauja likvidavimo tikslui.
2.   Likvidatorius imasi priemonių išieškoti skoloms iš skolininkų, įskaitant sumas, į kurias bendrovė turi teisę dėl neapmokėtų akcijų, realizuoja bendrovės turtą ir atlieka mokėjimus kreditoriams.
3.   Likvidatorius turi teisę imtis tik tų sandorių, kurie būtini bendrovei likviduoti.
<…>“
III. Ginčo faktinės aplinkybės ir procesas Bendrajame Teisme
14.
Pirmasis apeliantas byloje C‑669/17 P, TKB, yra Latvijos kredito įstaiga. Antrasis – septintasis apeliantai šioje byloje yra TKB akcininkai (toliau – akcininkai). Nuo 1991 m. rugsėjo TKB pagal jam šiuo tikslu Finanšu un kapitāla tirgus komisija (Latvijos Finansų ir kapitalo rinkos komisija, toliau – FKRK) suteiktą veiklos leidimą siūlė finansines paslaugas.
15.
2016 m. vasario 5 d. FKRK, remdamasi Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalimi, pasiūlė ECB panaikinti TKB išduotą veiklos leidimą.
16.
2016 m. kovo 3 d. ECB, kartu su FKRK patikrinęs sąlygas veiklos leidimui panaikinti, priėmė sprendimą ECB/SSM/2016–529900WIP0INFDAWTJ81/1 WOANCA-2016-0005, kuriuo panaikino TKB suteiktą banko licenciją. Kartu jis atmetė TKB prašymą atidėti sprendimo vykdymą vienam mėnesiui.
17.
2016 m. kovo 14 d.Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa (Rygos miesto Vidžemės apylinkės teismas, Latvija) FKRK prašymu pradėjo TKB turto likvidavimo procedūrą ir paskyrė FKRK pasiūlytą likvidatorių. Prieš teismui priimant nutartį pradėti likvidavimo procedūrą TKB prašė palikti valdybai atstovavimo teisę tam, kad ji galėtų pateikti skundą ECB administracinei peržiūros valdybai ir ieškinį dėl panaikinimo Bendrajam Teismui. Šiuos prašymus Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa (Rygos miesto Vidžemės apylinkės teismas) atmetė. Šio sprendimo ginčyti teismine tvarka negalima.
18.
2016 m. kovo 17 d. apie pradėtą likvidavimo procedūrą ir likvidatoriaus paskyrimą buvo paskelbta Latvijas Vēstnesis. Tą pačią dieną visi TKB anksčiau išduoti įgaliojimai likvidatoriaus sprendimu buvo atšaukti. Apie atšaukimą Latvijas Vēstnesis2016 m. kovo 21 d. pranešė notaras.
19.
2016 m. balandžio 3 d. TKB, atstovaujamas advokatų, kuriuos buvusi valdyba buvo įgaliojusi iki 2016 m. kovo 17 d., veiklos leidimo panaikinimą apskundė ECB administracinei peržiūros valdybai. 2016 m. gegužės 30 d. Administracinė peržiūros valdyba nusprendė, kad TKB dėl formos ir turinio pateikti pagrindai yra nepagrįsti, o ECB sprendimas dėl veiklos leidimo panaikinimo – pakankamai pagrįstas ir proporcingas. Tiesa, ji nurodė ECB patikslinti kai kuriuos sprendimo punktus. ECB 2016 m. liepos 11 d. priėmė naują sprendimą dėl TKB veiklos leidimo panaikinimo (
7
), juo pakeitė 2016 m. kovo 3 d. sprendimą.
20.
2016 m. gegužės 13 d. TKB ir akcininkai Bendrajame Teisme atitinkamai pareiškė ieškinius, prašydami panaikinti ECB sprendimą dėl banko licencijos panaikinimo. TKB vėl buvo atstovaujamas advokatų, kuriuos iki 2016 m. kovo 17 d. įgaliojo buvusi banko valdyba.
21.
2016 m. rugsėjo 29 d. ECB pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 130 straipsnio 1 dalį pareiškė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą – ir dėl TKB ieškinio, ir dėl akcininkų ieškinio.
22.
Atskira 2017 m. rugsėjo 12 d. nutartimi (toliau – skundžiama nutartis) (
8
) Bendrasis Teismas nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą iš dalies patenkino. Jis pritarė ECB argumentams, kad buvusios valdybos įgalioti advokatai neturi galiojančio įgaliojimo, nes jie buvo įgalioti neturinčio atstovavimo teisės asmens. Tačiau šiuo metu atstovavimo teisę turintis asmuo – likvidatorius – galėjo atšaukti advokatų įgaliojimus atstovauti procese Bendrajame Teisme. Dėl šios priežasties sprendimo dėl TKB ieškinio priimti nereikia.
23.
Kiek tai susiję su akcininkų ieškiniu, Bendrasis Teismas vis dėlto atmetė ECB nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, nuspręsdamas, kad nagrinėjamu atveju išimties tvarka reikia pripažinti, kad akcininkai, gindami TKB interesus, yra suinteresuoti pareikšti ieškinį dėl banko licencijos panaikinimo. Jo manymu, nagrinėjamomis aplinkybėmis akcininkams yra užkirsta bet kokia galimybė daryti poveikį naudojantis pagal bendrovių teisės aktų nuostatas. Be to, jis pripažino, kad nagrinėjamu atveju laikytina, jog akcininkai yra individualiai ir tiesiogiai susiję su banko licencijos panaikinimu.
24.
Bendrojo Teismo sprendimą apeliacine tvarka apskundė tiek TKB ir akcininkai, tiek ECB ir Komisija.
IV. Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
25.
2017 m. lapkričio 24 d. apeliaciniame skunde byloje C‑663/17 P ECB prašo:
–
panaikinti skundžiamą nutartį tiek, kiek ja pripažįstama, kad ieškovai pirmojoje instancijoje, išskyrus TKB, turėjo suinteresuotumą ir teisę Bendrajame Teisme pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo (skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies 2 punktas),
–
priimti galutinį sprendimą dėl esmės ir atmesti [akcininkų] ieškinį kaip nepriimtiną ir
–
priteisti iš [akcininkų] bylinėjimosi išlaidas.
26.
2017 m. lapkričio 27 d. apeliaciniame skunde byloje C‑665/17 P Komisija prašo:
–
panaikinti skundžiamą nutartį tiek, kiek ja atmestas akcininkų pareikšto ieškinio nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas,
–
atmesti [akcininkų] pareikštą ieškinį kaip nepriimtiną ir
–
priteisti iš [akcininkų] bylinėjimosi išlaidas.
27.
2017 m. lapkričio 25 d. apeliaciniame skunde byloje C‑669/17 P TKB ir akcininkai prašo:
–
panaikinti skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies 1 punktą, kuriame Bendrasis Teismas nusprendė, kad nėra pagrindo spręsti dėl TKB ieškinio dėl panaikinimo,
–
pripažinti, kad yra pagrindas spręsti dėl TBK ieškinio,
–
pripažinti, kad ieškinys dėl panaikinimo priimtinas,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad išnagrinėtų ieškinį dėl panaikinimo, ir
–
priteisti iš ECB bylinėjimosi išlaidas, įskaitant patirtąsias apeliacinėje instancijoje.
28.
Savo atsiliepimuose į apeliacinius skundus bylose C‑663/17 P ir C‑665/17 P TKB ir akcininkai prašo:
–
atmesti apeliacinius skundus,
–
pripažinti [akcininkų] ieškinį dėl panaikinimo priimtinu ir pripažinti, kad yra pagrindas spręsti dėl ieškinio, ir
–
priteisti iš ECB ir (arba) Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
29.
Savo atsiliepime į apeliacinį skundą byloje C‑669/17 P ECB prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš [TKB ir akcininkų] bylinėjimosi išlaidas.
30.
2018 m. kovo 13 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimamas galutinis sprendimas, bylos C‑663/17 P, C‑665/17 P ir C‑669/17 P buvo sujungtos.
31.
Bylos šalys pateikė rašytines pastabas ir buvo išklausytos per 2019 m. vasario 11 d. teismo posėdį, kuriame buvo nagrinėjami apeliaciniai skundai.
V. Teisinis vertinimas
32.
ECB nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą Bendrasis Teismas patenkino tik iš dalies – tiek, kiek jis buvo susijęs su TKB ieškiniu. Dėl šios priežasties Bendrojo Teismo nutartį apeliacine tvarka apskundė abi pusės; Komisija palaikė ECB poziciją, pareikšdama atskirą apeliacinį skundą.
33.
Apeliaciniu skundu byloje C‑669/17 P TKB ir akcininkai pirmiausia nesutinka su skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies 1 punktu, kuriame Bendrasis Teismas nusprendė, kad nėra pagrindo spręsti dėl TKB ieškinio (žr. toliau A dalį).
34.
ECB apeliacinis skundas byloje C‑663/17 P ir Komisijos apeliacinis skundas byloje C‑665/17 P pateikiami dėl skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies 2 punkto, kuriame Bendrasis Teismas atmetė ECB prieštaravimą, grindžiamą tuo, kad akcininkų ieškinys yra nepriimtinas. Abu apeliantai, grįsdami savo apeliacinius skundus, kritikuoja Bendrojo Teismo paaiškinimus tiek dėl suinteresuotumo pareikšti ieškinį, tiek dėl tiesioginės ir konkrečios akcininkų sąsajos. Todėl šių apeliacinių skundų pagrįstumą galima nagrinėti kartu (žr. B dalį).
A. Dėl apeliacinio skundo byloje C‑669/17 P
35.
Apeliaciniu skundu byloje C‑669/17 P TKB ir akcininkai nesutinka su skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies 1 punktu, kuriame Bendrasis Teismas nusprendė, kad nėra pagrindo spręsti dėl TKB ieškinio. Bendrojo Teismo manymu, pagrindas spręsti dėl TKB ieškinio išnyko, nes 2016 m. kovo 17 d. likvidatorius atšaukė visus TKB ar jo buvusios valdybos išduotus įgaliojimus, vadinasi, apelianto atstovai Bendrajame Teisme nebeturėjo tinkamo įgaliojimo jam atstovauti.
36.
Grįsdami savo apeliacinį skundą TKB ir akcininkai – sprendžiant pagal skundo turinį (
9
) – reiškia du apeliacinio skundo pagrindus: jie teigia, kad, pirma, buvo pažeistas veiksmingos teisminės gynybos principas, antra, alternatyviai, kad advokatams, kaip procesiniams atstovams, suteiktas įgaliojimas nebuvo atšauktas tinkamai.
1.
Dėl apeliacinio skundo priimtinumo
37.
Apeliacinis skundas yra nepriimtinas tiek, kiek jis buvo pareikštas akcininkų ir kiek jis buvo pareikštas išimtinai dėl skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies 1 punkto. Pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio antrą pastraipą apeliacinį skundą gali paduoti tik pagal visus savo reikalavimus arba jų dalį bylą pralaimėjusi šalis. Tačiau akcininkų reikalavimus, kiek jie buvo susiję su ieškinio priimtinumu, Bendrasis Teismas patenkino.
38.
Tiek, kiek apeliacinis skundas buvo pareikštas TKB, jo priimtinumas priklauso nuo to, kiek yra pagrįsti pagrindai, kuriuos TKB reiškia apeliaciniame skunde. Todėl pagrįstumo ir priimtinumo aspektus reikia nagrinėti bendrai.
2.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, grindžiamo veiksmingos teisminės apsaugos principo pažeidimu
39.
Pirmajame apeliacinio skundo pagrinde TKB iš esmės teigia, kad prezumpcija, jog likvidavimo atveju visais licencijos panaikinimo klausimais atstovavimo teisę, vadinasi, ir teisę atšaukti valdybos įgaliotų advokatų, kaip procesinių atstovų, įgaliojimus turi išimtinai likvidatorius, yra nesuderinama su pareiga užtikrinti veiksmingą teisminę apsaugą. Tai preziumuojant, TKB teisiniu ar bent jau faktiniu požiūriu neturi jokių galimybių ginti savo teises banko licencijos panaikinimo atveju.
40.
Skundžiamo sprendimo 36–38 punktuose Bendrasis Teismas šį argumentą atmetė. Motyvuodamas jis teigė, kad TKB, kaip juridinis asmuo, ir toliau turi teisę pareikšti ieškinį, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą; TKB vardu pareikšti ieškinį dėl panaikinimo gali likvidatorius. Banką likvidavus ir paskyrus likvidatorių, buvusi TKB valdyba nebegali tinkamai jam atstovauti, vadinasi, ir įgalioti procesinio atstovo. Veikiau toks sprendimas įeina į likvidatoriaus, kuris atitinkamai gali atšaukti ieškinį dėl panaikinimo TKB vardu pareiškusių advokatų įgaliojimus, kompetenciją.
41.
Taigi reikia patikrinti, ar Bendrasis Teismas buvo teisus, kai skundžiamos nutarties 36 punkte pripažino, kad banko siekiamas teisminės apsaugos tikslas, t. y. sprendimo panaikinti jo veiklos leidimą panaikinimas, gali būti veiksmingai pasiektas per likvidatoriaus asmenį. TKB tuo abejoja dėl dviejų priežasčių.
42.
Jo teigimu, viena vertus, Bendrasis Teismas suklydo, kai preziumavo, kad likvidatoriaus įgaliojimai apima ir teisinį įgaliojimą užginčyti veiklos leidimo panaikinimą. Šiuo klausimu apeliantas iš esmės kaltina Bendrąjį Teismą iškraipius faktines aplinkybes (apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis, žr. B dalį).
43.
Kita vertus, kaip teigia apeliantas, laikyti likvidatoriaus turimas teisminės apsaugos galimybes veiksmingomis, kaip tai suprantama pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – chartija) 47 straipsnį, yra teisės klaida. Pirma, likvidatorių skiria FKRK, kurios siūlymu ECB panaikino apelianto veiklos leidimą. Dėl šios priežasties jis negali veiksmingai atstovauti TKB interesams santykiuose su šiomis institucijomis. Antra, tik valdyba nuo pat pradžių iš esmės buvo įtraukta į licencijos panaikinimo procedūrą, todėl vykstant teismo procesui likvidatoriaus negalima pakeisti. Trečia, jei likvidatorius bandytų siekti licencijos ir kartu bendrovės, kurią likviduoti jis siekia, komercinės veiklos atnaujinimo, jis pažeistų savo pareigas (apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis, žr. C dalį).
44.
Vis dėlto pirmiausia reikia išsiaiškinti, ar pagal Sąjungos teisę, kitaip nei pagal nacionalinės teisės nuostatas, reglamentuojančias likvidatoriaus teises ir atstovavimą likviduojamai kredito įstaigai, apskritai gali būti pagrįsta leisti buvusiai valdybai išsaugoti atstovavimo teisę ieškinio dėl panaikinimo pareiškimo tikslais (žr. A dalį).
a)
Dėl Sąjungos teisės ir nacionalinės teisės sąveikos tikrinant juridinio asmens ieškinio dėl panaikinimo priimtinumą
45.
Klausimas, ar juridinis asmuo pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą gali pareikšti ieškinį dėl Sąjungos teisės akto panaikinimo, pagal savo pobūdį priklauso išimtinai Sąjungos teisei (
10
). Tačiau kadangi juridinis asmuo pats negali imtis procesinių veiksmų, galimybė kreiptis į Sąjungos teismus teisminės apsaugos yra tiesiogiai susijusi su atstovavimo teisę turinčio asmens nustatymo klausimu. Vadinasi, šis klausimas pagal savo pobūdį taip pat priklauso Sąjungos teisei.
46.
Kadangi Sąjungos teisės lygmeniu atstovavimas juridiniams asmenims nereglamentuotas, atstovavimo teisę turintis asmuo iš esmės nustatomas remiantis nacionalinės teisės aktais (
11
). Tačiau kartu Teisingumo Teismas pabrėžia, kad jei ir kiek tam tikri proceso reikalavimai nustatomi pagal nacionalinės teisės nuostatas, nacionalinės teisės aktai neturi pažeisti teisės į veiksmingą teisminę gynybą (
12
).
47.
Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas vis dėlto laikėsi nuomonės, kad įsiteisėjęs Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa (Rygos miesto Vidžemės apylinkės teismas) sprendimu bet kuriuo atveju draudžiamas banko, atstovaujamo buvusios valdybos, ieškinys dėl panaikinimo. Šiuo sprendimu buvusiai TKB valdybai, nepaisant priešingo advokatų reikalavimo, buvo neleista TKB vardu pareikšti ieškinio dėl ECB sprendimo panaikinimo. Skundžiamos nutarties 35 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad šis sprendimas yra privalomas, taip pat interesų konflikto atveju ir netgi tada, kai likvidatorius neturi įgaliojimų pareikšti ieškinį dėl panaikinimo apelianto vardu.
48.
Vis dėlto jei ši prielaida būtų teisinga, tai reikštų, kad veiksmingos ECB sprendimo, t. y. Sąjungos teisės akto, peržiūros galimybė galiausiai priklauso nuo nacionalinės teisės. Tokios galimybės pagal nacionalinę teisę netgi galėtų visiškai nebūti, pavyzdžiui, jei likvidatorius pagal taikytinas nacionalinės teisės nuostatas apskritai neturėtų įgaliojimo pareikšti ieškinį dėl panaikinimo. Tačiau galutinis sprendimas, ar Sąjungos teisės aktas konkrečiu atveju gali būti (veiksmingai) peržiūrėtas, negali priklausyti nuo nacionalinės teisės.
49.
Šį teiginį iliustruoja įvairūs Teisingumo Teismo jurisprudencijos pavyzdžiai.
50.
Sprendime Groupement des Agences de voyages Teisingumo Teismas, pavyzdžiui, patvirtino steigiamos bendrovės, kuri pagal nacionalinę teisę neturėjo teisinio subjektiškumo, ieškinio dėl panaikinimo priimtinumą, nors pagal suformuotą ir nekvestionuojamą jurisprudenciją, nesant Sąjungos teisės nuostatų šioje srityje, šiuo klausimu iš esmės galima remtis tik nacionaline bendrovių teise (
13
). Tačiau veiksmingos teisminės gynybos aspektu lemiamą reikšmę turėjo tai, kad susivienijimas, kuriam Sąjungos aktas yra skirtas, turi turėti galimybę dėl šio akto pareikšti ieškinį (
14
).
51.
Byloje PKK Teisingumo Teismas panašiai nusprendė, kad organizacija, neatsižvelgiant į jos likvidavimą ir juridinio asmens statuso netekimą, ir toliau turi būti laikoma turinčia teisę pareikšti ieškinį, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, jei priešingu atveju būtų neįmanoma veiksmingai užtikrinti teisminės apsaugos (
15
). Panaikintoje nutartyje Bendrasis Teismas buvo nusprendęs, kad tokia teisinio subjektiškumo neturinti organizacija negali suteikti įgaliojimų atstovui (
16
). Jis manė esąs susaistytas šios aplinkybės, nors ir pripažino esant teisminės apsaugos problemą (
17
).
52.
Šie sprendimai buvo susiję ne su juridinio asmens vardu veikiančio asmens atstovavimo įgaliojimų išsaugojimu, o su juridinio asmens teisinio subjektiškumo išsaugojimu siekiant pareikšti ieškinį Sąjungos teismuose. Tačiau šie sprendimai grindžiami mintimi, kad tais atvejais, kai dėl nacionalinės teisės taikymo veiksminga teisminė apsauga būtų neįmanoma, Sąjungos teismams rankos jokiu būdu nėra „surištos“ (
18
). Veikiau jiems tokiais atvejais tenka pareiga šią veiksmingą teisminę apsaugą užtikrinti.
53.
Tam neprieštarauja ir tai, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją teisminės apsaugos siekiančiam asmeniui kitokiomis aplinkybėmis galiausiai telieka teisė reikalauti atlyginti žalą, kai nacionalinės teisės aktai jam užkerta kelią veiksmingos teisminės apsaugos galimybei. Nė viena iš šiuo klausimu per teismo posėdį aptartų bylų nebuvo susijusios su adresato, kaip jis suprantamas pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, ieškiniais dėl jam skirto Sąjungos teisės akto; jos buvo susijusios su ne adresatų ieškiniais dėl visuotinio bendro poveikio Sąjungos teisės aktų, kurie turi būti įgyvendinti arba dėl kurių turi būti priimti nacionaliniai įgyvendinimo aktai (
19
). Jei nacionalinėje teisėje tokiais atvejais nėra numatyta (veiksmingos) teisminės apsaugos, negalima „vietoj to“ tiesiogiai pareikšti SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos sistemoje nenumatyto ieškinio dėl pamatinio Sąjungos teisės akto panaikinimo.
54.
Vis dėlto nagrinėjamu atveju adresato – TKB – dėl jo nenaudai priimto Sąjungos teisės akto – ECB sprendimo – pareikštas ieškinys yra numatytas SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos sistemoje ir negali būti pakeistas, be kita ko, teise reikalauti žalos atlyginimo. Be to, nagrinėjamu atveju nėra net teorinės galimybės kreiptis į nacionalinius teismus, kad jie peržiūrėtų ECB atliktą licencijos panaikinimą (
20
).
55.
Prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones taip pat nebūtų galėjęs užkirsti kelio susiklostyti nagrinėjamai situacijai. Nes, norint jį paduoti, kaip ir ieškinio pagal SESV 263 straipsnį atveju, Teisingumo Teismo sprendimo priėmimo momentu turi būti tenkinamos priimtinumo sąlygos. Tačiau, panaikinus licenciją, praėjus vos 11 dienų nuo ECB sprendimo buvo paskirtas likvidatorius, todėl Teisingumo Teismui priimant sprendimą dėl laikinųjų apsaugos priemonių advokatų įgaliojimai taip pat jau būtų buvę atšaukti. Be to, Teisingumo Teismas pagal SESV 278 straipsnį gali sustabdyti ginčijamo akto taikymą, nagrinėjamu atveju – sprendimo dėl licencijos panaikinimo įgyvendinimą, bet ne likvidavimą pagal nacionalinę teisę.
56.
Išvadą, kad nagrinėjamu atveju nustatant asmenį, turintį teisę atstovauti TKB, negalima remtis nacionalinės teisės aktais, taip pat patvirtina paralelinės bylos: panašioje Bendrojo Teismo nagrinėjamoje byloje, pavyzdžiui, kompetentingas Maltos teismas nutartyje pradėti banko likvidavimą aiškiai pripažino, kad valdyba tebeturi teisę atstovauti bankui siekiant Bendrajame Teisme pareikšti ieškinį, kuriame prašoma panaikinti sprendimą dėl banko licencijos panaikinimo (
21
). Latvijoje taip pat buvo bylų, kuriose valdyba buvo tebelaikoma turinti atstovavimo teisę procese dėl veiklos leidimo panaikinimo (
22
). Laikantis Bendrojo Teismo pozicijos, Sąjungos teisės akto peržiūros galimybė taptų priklausoma nuo bendrųjų teisinių sąlygų atitinkamoje valstybėje narėje.
57.
Taigi Bendrasis Teismas, skundžiamos nutarties 35 punkte preziumuodamas, kad atstovavimo teisė ir kartu teisė atšaukti procesinių atstovų įgaliojimus bet kuriuo atveju yra nustatytini vien pagal nacionalinės teisės aktus, padarė teisės klaidą.
58.
Vis dėlto panaikinti skundžiamą nutartį dėl šios teisės klaidos galima tik tada, jei likvidatoriaus atliktas procesinių atstovų įgaliojimų atšaukimas iš tiesų reiškė, kad bankas neteko galimybių siekti su veiklos leidimo panaikinimu susijusios veiksmingos teisminės apsaugos. Į šį klausimą reikėtų atsakyti neigiamai, jei banko teisminės apsaugos tikslo taip pat veiksmingai galėtų siekti ir likvidatorius.
b)
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmos dalies
59.
Chartijos 47 straipsnio pirmoje pastraipoje veiksmingos teisminės gynybos principas apibrėžiamas kaip kiekvieno asmens teisė į veiksmingą savo teisių gynybą teisme. Be to, iš Chartijos 47 straipsnio trečios pastraipos išplaukia, kad būtina užtikrinti asmenų teisę į veiksmingą teisingumą. Vien formaliai ir teoriškai numatyta, bet praktiškai neįgyvendinama teisių gynybos galimybė negali būti laikoma pakankama (
23
). Pavyzdžiui, Teisingumo Teismas nelaiko teisminės gynybos galimybės pakankama, jei vienintelė veiksmingo teisingumo teisinė priemonė yra priverstinis teisės subjekto padarytas teisės pažeidimas, kad jis galėtų gintis nuo dėl to taikomų sankcijų (
24
).
60.
Tuo atveju, jei likvidatorius pagal Latvijos teisę jau de jure neturėtų teisės apskųsti veiklos leidimo panaikinimo, bankas apskritai negalėtų ginti savo teisių, nes juridinis asmuo iš esmės negali pats imtis procesinių veiksmų – jam turi atstovauti fizinis asmuo. Tai bet kuriuo atveju neatitiktų veiksmingos teisminės gynybos reikalavimų.
61.
Pirmojoje instancijoje TKB teigė, kad toks likvidatoriaus atstovavimo teisės apribojimas išplaukia iš Komerclikums 322 straipsnio 1 dalies, kurioje nustatyta, kad likvidatoriaus įgaliojimai apima tik sandorius, kurie neprieštarauja bendrovės likvidavimo tikslui. Tačiau Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 36 punkte konstatavo, kad pagal Latvijos teisės aktus likvidatoriui pavedamas uždavinys banko vardu pareikšti ieškinį dėl panaikinimo.
62.
Šiuo aspektu pažymėtina, kad apeliaciniame procese kaltinti Bendrąjį Teismą klaidingai įvertinus nacionalinę teisę galima tada, jei Bendrasis Teismas ją iškraipė (
25
).
63.
Tam Teisingumo Teismas nagrinėja, pirmiausia, ar Bendrasis Teismas, remdamasis jam pateiktais dokumentais ir kitais įrodymais, neiškraipė nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų, su jomis susijusios nacionalinių teismų praktikos arba teisinės literatūros, antra, ar dėl šių įrodymų Bendrasis Teismas nepadarė jų turiniui aiškiai prieštaraujančių išvadų, ir galiausiai, ar nagrinėdamas įrodymų visumą, kad nustatytų nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų turinį, Bendrasis Teismas kuriam nors iš jų nesuteikė neproporcingos reikšmės, palyginti su kitais įrodymais, jei tai akivaizdžiai matyti iš bylos medžiagos (
26
).
64.
Taigi apeliantas turėtų tvirtinti, kad Bendrojo Teismo išvados akivaizdžiai prieštarauja aptariamų nacionalinės teisės nuostatų turiniui ar kad jis suteikė šioms nuostatoms akivaizdžiai netinkamą reikšmę atsižvelgiant į byloje esančius įrodymus (
27
).
65.
Iš bylos medžiagos matyti, kad TKB laikėsi nuomonės, jog likvidatoriaus veiksmų laisvė pagal Komerclikums 322 straipsnio 1 dalies yra apribota iki priemonių, kurios neprieštarauja likvidavimo tikslui, o ECB mini Kredītiestāžu likums 133 straipsnio 4 dalį ir 161 straipsnio 1 dalį, siekdamas įrodyti, kad likvidatorius turi visas teises, kurios priklauso ir banko valdybai.
66.
Tai reiškia, kad teisinė padėtis Latvijoje negali būti laikoma tokia aiškia, kad Bendrojo Teismo prezumpcija, jog likvidatorius pagal Latvijos teisės aktus bent jau de jure turi galimybę apskųsti ECB atliktą veiklos leidimo panaikinimą Sąjungos teismams, galėtų būti laikoma faktinių aplinkybių iškraipymu, kaip tai suprantama pagal šios išvados 63 punkte nurodytą jurisprudenciją.
67.
Iš to išplaukia, kad ši Bendrojo Teismo išvada yra privaloma.
c)
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antros dalies
68.
Taigi lieka įvertinti, ar Bendrasis Teismas, nepadarydamas teisės klaidos, galėjo preziumuoti, kad ši teisminės gynybos priemonė yra veiksminga. Juk, kaip matyti iš šios išvados 59 punkte minėtos jurisprudencijos, teisių gynyba negali būti neveiksminga ir de facto.
69.
Šiuo aspektu dar generalinis advokatas M. Bobek kitoje byloje yra paaiškinęs, kad klausimas, ar teisių gynimo priemonė yra veiksminga, laikomas struktūriniu teisės klausimu (
28
). Tai reiškia, kad jei galimybė ginti savo teises yra vien formali, jos nepakanka, jei bendrosios teisinės sąlygos yra tokios, kad faktiškai šia galimybe pasinaudoti neįmanoma. Antraip Chartijos 47 straipsnio pirma pastraipa taptų beprasmė.
1) Ar galimybė pareikšti ieškinį per likvidatorių yra laikytina veiksminga?
70.
Dėl galimybės pareikšti ieškinį per likvidatorių po to, kai buvo pradėta likvidavimo procedūra, TKB, pirma, teigia, kad, atsižvelgiant į Komerclikums 322 straipsnio 1 dalį, likvidatorius, apskundęs veiklos leidimo panaikinimą, mažų mažiausiai pažeistų savo pareigas. Dėl šios priežasties, kaip mano TKB, likvidatoriaus galimybė pareikšti ieškinį yra tik teorinė. ECB su tuo nesutinka, teigdamas, kad likvidatorius kreditoriams įsipareigojęs sukaupti kuo didesnį kreditoriams padalytiną turtą, todėl jis tikrai gali būti suinteresuotas apskųsti veiklos leidimo panaikinimą.
71.
Iš esmės teisinga, kad likvidatoriui, vykdančiam savo pareigą kreditorių atžvilgiu, tam tikromis aplinkybėmis gali būti leidžiama kurį laiką tęsti likviduojamos bendrovės komercinę veiklą. Tačiau, kitaip nei nemokumo procedūros atveju, likvidavimo tikslas yra išparduoti bendrovės turtą ir pasiekti, kad bendrovė nustotų egzistuoti. Perkėlus uždavinį apskųsti veiklos leidimo panaikinimą Sąjungoms teismuose likvidatoriui, iš jo būtų reikalaujama pašalinti teisinį bendrovės likvidavimo pagrindą. Tačiau tai neatitinka jo funkcijų.
72.
Jo situacijos negalima lyginti su nemokumo administratoriaus situacija, kai jis valdo turtą bendrovės, kuriai teko skelbti nemokumą dėl jos atžvilgiu priimto Sąjungos teisės akto, pavyzdžiui, dėl už konkurencijos pažeidimus skirtos baudos. Pastaruoju atveju nekelia jokių problemų tai, kad atsakomybė atstovauti atitinkamai bendrovei reiškiant ieškinį dėl panaikinimo Sąjungos teismuose tenka tik nemokumo administratoriui (
29
). Juk nemokumo administratorius yra suinteresuotas apskųsti dėl konkurencijos pažeidimų skirtą baudą, jei tai padarius dar galima išvengti nemokumo. Puikus pavyzdys šiuo aspektu yra viena Bendrojo Teismo nagrinėta byla: joje po už konkurencijos pažeidimus skirtos baudos paskirtas nemokumo administratorius pagal valstybės narės teisės aktus netgi privalėjo užtikrinti atitinkamos bendrovės veiklos vykdymą (
30
). Tačiau nagrinėjamu atveju interesai ir pareigos yra visiškai priešingi.
73.
Antra, TKB tvirtina, kad banko interesams veiksmingai atstovauti gali tik valdyba, kuri iš pat pradžių buvo įtraukta į sudėtingą licencijos panaikinimo procedūrą. Todėl, kaip mano TKB, proceso stadijoje turi būti užtikrintas veikiančių asmenų tęstinumas.
74.
Šiuo klausimu pirmiausia pažymėtina, kad ECB administracinė peržiūros valdyba valdybos skundo, pareikšto dėl licencijos panaikinimo, nelaikė nepriimtinu ir išnagrinėjo jį, iš esmės nepaisydama to, kad likvidatorius jau buvo atšaukęs advokatų įgaliojimus, o Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa (Rygos miesto Vidžemės apylinkės teismas) jau buvo priėmęs priešingo turinio nutartį. Tai liudija, kad šiems asmenims reikėtų leisti veikti banko vardu ir teismo proceso stadijoje. Be to, iš jau minėtos jurisprudencijos dėl juridinio asmens teisinio subjektiškumo išsaugojimo ieškinio pareiškimo Sąjungos teismuose tikslais galima daryti išvadą, kad Sąjungos teisės akto adresatas turi ginčyti jam nepalankų aktą, būdamas tokios teisinės formos, kurią jis turėjo tuo metu, kai Sąjungos institucijos ėmėsi prieš jį priemonių (
31
).
75.
Be to, trečia, banko, kurio veiklos leidimas buvo panaikintas, likvidatorius pagal Civilprocesa likums 377 straipsnio 2 dalį yra skiriamas FKRK siūlymu. Taip pat Civilprocesa likums 387 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad FKRK gali bet kada pateikti prašymą likvidatorių pakeisti, jei pradeda juo nepasitikėti. Kartu atsižvelgiant į tai, kad TKB veiklos leidimą ECB panaikino būtent FKRK siūlymu, interesų konfliktas yra akivaizdus. Jei likvidatorius norėtų imtis veiksmų dėl ECB atlikto veiklos leidimo panaikinimo, jis FKRK, kuri šiuo požiūriu yra ECB pusėje, prašymu galėtų bet kada būti pakeistas.
76.
Europos Žmogaus Teisių Teismas (EŽTT) panašioje byloje Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (EŽTK) 6 straipsnio pažeidimu pripažino aplinkybę, kad teisminės peržiūros dėl licencijos panaikinimo, po kurio bankas buvo likviduotas, teisėtumo galėjo siekti tik likvidatorius, bet ne buvusi valdyba. EŽTT visų pirma rėmėsi tuo, kad likvidatorių faktiškai kontroliavo priežiūros institucija, kuri, pavyzdžiui, galėjo bet kada kreiptis į nemokumo bylas nagrinėjantį teismą su prašymu likvidatorių pakeisti (
32
). Šiuo atveju – kitaip nei nagrinėtoje byloje – FKRK negali pati skirti likvidatoriaus, bet Civilprocesa likums 377 straipsnio 2 dalyje ir 387 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad teismas skiria FKRK pasiūlytą asmenį ir vėl jį atšaukia iš pareigų, jei šis praranda FKRK pasitikėjimą.
77.
Taigi likvidatoriaus sprendimas neskųsti veiklos leidimo panaikinimo yra nulemtas struktūrinių, o ne ekonominių ar teisinių sumetimų konkrečiu atveju. Dėl šios priežasties TKB negalima kaltinti tuo, kad jis nebandė Latvijos teismuose siekti, kad paskirtas likvidatorius būtų pakeistas kitu. Latvijoje esant tokiai teisinei padėčiai, kokia matyti iš bylos medžiagos, likvidatorius tokiu atveju, kaip antai nagrinėjamas, nebandys užginčyti banko licencijos panaikinimo. Taigi tai nėra situacija, kai valdyba tiesiog nenori sutikti su kitokia likvidatoriaus nuomone dėl teisminio kelio tikslingumo konkrečiu atveju (
33
).
78.
Ketvirta, kitokio vertinimo nepateisina ir aplinkybė, kad dėl pagal Latvijos teisės aktus nebeatšaukiamo TKB likvidavimo galiausiai lieka tik teisė reikalauti atlyginti žalą, kuria pasinaudoti galėtų būti suinteresuotas ir likvidatorius. Latvijoje esant tokiai teisinei padėčiai, net jei likvidatorius apskųstų veiklos leidimo panaikinimą, siekdamas vėliau pareikalauti žalos atlyginimo, jis vis tiek patirtų minėtą interesų konfliktą. Formaliai jis vis tiek turėtų skųsti likvidavimo teisinį pagrindą. Be to, tokiais argumentais būtų užkertamas kelias į veiksmingą teisminę gynybą, argumentuojant, kad pagal Latvijos teisę licencijos panaikinimo atveju veiksminga (pirminė) teisminė gynyba neįmanoma nuo pat pradžių.
79.
Tokiomis aplinkybėmis negalima preziumuoti, kad TKB teisminės apsaugos tikslas gali būti veiksmingai pasiektas nurodant likvidatoriaus galimybę pareikšti ieškinį.
2) Ar akcininkų ieškinys yra veiksminga teisminės apsaugos alternatyva?
80.
Vis dėlto skundžiamos nutarties 36 punkte Bendrojo Teismo padaryta išvada, kad atšaukus procesinių atstovų įgaliojimus ir tuo remiantis nusprendus, kad nėra pagrindo spręsti dėl ieškinio, TKB teisė į veiksmingą teisminę gynybą nebuvo apribota, gali pasirodyti esanti teisinga dėl kitų priežasčių.
81.
Taip būtų visų pirma tuomet, kai akcininkų ieškinys, kurį Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 72 punkte laikė priimtinu, būtų tinkama priemonė taip pat veiksmingai įgyvendinti banko teisminės apsaugos tikslą.
82.
Nagrinėjamu atveju akcininkai galėtų pareikšti ieškinį dviem būdais: savo vardu, siekdami ginti savo teises, arba savo vardu, siekdami ginti bendrovės teises (reikšti ieškinį savo vardu, bet trečiojo asmens interesais) (
34
).
83.
Pirmasis variantas – akcininkų ieškinys dėl veiklos leidimo panaikinimo ginant savo teises, visų pirma nuosavybės teises (
35
), nuo pat pradžių yra kas kita nei banko – kaip veiklos leidimo turėtojo – ieškinys siekiant ginti išsaugoti leidimą norinčio banko interesus, todėl negali būti laikomas taip pat veiksmingu.
84.
Vis dėlto Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 57 punkte preziumavo, kad tokiomis aplinkybėmis, kaip antai nagrinėjamos šioje byloje, akcininkai privalo turėti teisę ginti banko interesus. Tik neatsižvelgiant į tai, ar toks ieškinys apskritai būtų priimtinas (
36
), jis bet kuriuo atveju taip pat negali būti laikomas tokiu pat veiksmingu kaip paties banko ieškinys.
85.
Pirma, kito asmens pareikštas ieškinys visuomet laikytinas mažiau veiksmingu, nes tokiu atveju teisminė apsauga galiausiai priklauso nuo trečiojo asmens valios. TKB per apeliacinį procesą teigė, kad akcininkų ieškinys negali pakeisti paties banko ieškinio.
86.
Antra, akcininkai neturi informacijos ir nėra susipažinę su procedūros eiga, o to reikia norint sėkmingai atstovauti banko pozicijai.
87.
Trečia, galimybės pareikšti ieškinį Sąjungos teismuose reglamentuotos siekiant suteikti tiesioginę teisminę apsaugą Sąjungos teisės akto adresatui, kuriam šis aktas turi poveikį. Tai matyti iš to, kad ne adresatų ieškiniai yra priimtini tik esant specialioms sąlygoms; dėl pastarųjų Sąjungos teisminės apsaugos sistemą papildo valstybių narių teismai (
37
). Todėl Sąjungos teisės akto adresatui negali būti nurodoma šiuo atžvilgiu antraeilė teisminės apsaugos galimybė, kuria pasinaudoti turi kitas asmuo, kuris nėra atitinkamo akto adresatas. Todėl, vertinant ieškinio dėl panaikinimo priimtinumą, būtina užtikrinti veiksmingą Sąjungos teisės akto tiesioginio adresato teisminę apsaugą.
3) Tarpinė išvada
88.
Taigi banko teisminės apsaugos tikslas negali būti veiksmingai pasiektas nurodant likvidatoriaus galimybę pareikšti ieškinį ar akcininkų ieškinį. Tai reiškia, kad Bendrasis Teismas, skundžiamos nutarties 36 punkte nustatęs, kad teisė į veiksmingą teisminę apsaugą pažeista nebuvo, padarė teisės klaidą.
89.
Remiantis tuo, kas pasakyta, reikia konstatuoti, kad pirmasis apeliacinio skundo pagrindas yra pagrįstas.
3.
Dėl apeliacinio skundo byloje C‑699/17 P pagrįstumo padarinių
90.
Bendrojo Teismo sprendimas, kiek jis susijęs su konstatavimu, kad nėra pagrindo spręsti dėl TKB ieškinio, remiasi skundžiamos nutarties 35 ir 36 punktuose padarytomis išvadomis, kad net veiksmingos teisminės apsaugos galimybės išnykimas atšaukus procesinių atstovų įgaliojimus negali reikšti, jog atitinkamos nacionalinės teisės nuostatos negali būti taikomos, ir kad veiksmingą teisminę gynybą bet kuriuo atveju užtikrina likvidatorius. Tačiau abi šios prezumpcijos pasirodė esančios klaidingos (
38
).
91.
Tai reiškia, kad skundžiamos nutarties rezoliucinė dalies 1 punktas turi būti panaikintas, neatsižvelgiant į tai, ar pagrįstas antrasis apeliacinio skundo pagrindas, kuriame TKB alternatyviai teigia, kad procesinių atstovų įgaliojimai buvo atšaukti pagal nacionalinę teisę nesilaikant formos reikalavimų.
4.
Dėl Bendrajame Teisme pareikšto TKB ieškinio priimtinumo
92.
Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą panaikinęs Pirmosios instancijos teismo sprendimą Teisingumo Teismas pats gali paskelbti galutinį sprendimą, jeigu tame bylos etape tai galima daryti.
93.
Nagrinėjamu atveju taip ir yra. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad nepriimtinumu grindžiamą ECB prieštaravimą reikia atmesti, nesant būtinybės nustatyti kitas faktines aplinkybes.
94.
Kaip konstatavo Bendrasis Teismas, 2016 m. kovo 17 d. likvidatorius atšaukė visus TKB arba buvusios valdybos išduotus įgaliojimus.
95.
Vis dėlto tiek, kiek taip TKB yra faktiškai užkertamas kelias kreiptis į Sąjungos teismus, tai negali turėti reikšmės vertinant jo ieškinio priimtinumą. Juk, kaip jau minėta, nacionalinės teisės taikymas negali atimti pagal Chartijos 47 straipsnio pirmą pastraipą garantuotos teisės veiksmingai teisme apskųsti Sąjungos teisės aktus (
39
).
96.
Bet, kaip jau minėta, veiksmingai apskųsti banko licencijos panaikinimą TKB gali tik pareikšdamas ieškinį, kurį, remdamasi SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa, jo vardu pateikė buvusi valdyba.
97.
Šiuo klausimu visų pirma iš šios išvados 70–79 punktų išplaukia, kad po procesinių atstovų įgaliojimų atšaukimo formaliai tebeegzistuojanti galimybė likvidatoriui pareikšti ieškinį banko vardu negali būti laikoma veiksminga.
98.
Taip pat TKB negali būti nurodyta, kad ieškinį gali pareikšti banko akcininkai, nes jis nėra toks pat veiksmingas kaip ir paties banko ieškinys (
40
).
99.
Dėl šios priežasties nacionalinėje teisėje numatyta likvidatoriaus teisė atšaukti įgaliojimus, kiek ji susijusi su įgaliojimu pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą ir kiek lemia tai, kad veiksminga teisminė gynyba tampa neįmanoma, Sąjungos teisės požiūriu neturi reikšmės. Tai reiškia, kad pirminiai advokatų įgaliojimai, kurie jų suteikimo momentu neginčijamai buvo galiojantys, yra laikytini ir toliau galiojančiais.
100.
Taip pat pažymėtina, kad valdybai paliekama atstovavimo teisė ieškinio dėl panaikinimo pareiškimo Sąjungos teismuose tikslais teisinės padėties Latvijoje nekeičia (
41
). Panašiai kaip ir kelionių agentūros teisės pareikšti ieškinį pripažinimas šios išvados 50 punkte minėtoje byloje nesuteikė pastarajai teisinio subjektiškumo pagal nacionalinę teisę, taip ir buvusiai valdybai pagal nacionalinės teisės aktus pripažįstant atstovavimo teisę SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatyto ieškinio pareiškimo tikslais nėra atkuriamas valdybos teisinis statusas pagal bendrovių teisės nuostatas, turėtas prieš likvidavimą.
101.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrajame Teisme pareikštą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą reikia atmesti, kiek jis susijęs su TKB ieškiniu.
B. Dėl apeliacinių skundų bylose C‑663/17 P ir C 665/17 P
102.
Apeliaciniais skundais bylose C‑663/17 P ir C‑665/17 P ECB ir Komisija nesutinka su skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies 2 punktu, kuriame Bendrasis Teismas atmetė ECB prieštaravimą, grindžiamą tuo, kad akcininkų ieškinys nepriimtinas.
103.
Savo apeliacinį skundą ECB formaliai grindžia trimis, o Komisija – dviem pagrindais. Ir ECB, ir Komisija iš esmės kaltina Bendrąjį Teismą padarius teisės klaidą ir nustatant suinteresuotumą pareikšti ieškinį (žr. 1 skirsnį), ir nustatant akcininkų teisę pareikšti ieškinį (žr. 2 skirsnį).
1.
Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas: akcininkų suinteresuotumas pareikšti ieškinį
104.
Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją suinteresuotumas pareikšti ieškinį yra tik tada, jei skundžiamo akto sukeliamos privalomos teisinės pasekmės gali daryti įtaką ieškovo interesams, iš esmės pakeisdamos jo teisinę padėtį (
42
).
105.
Pagal skundžiamos nutarties 53 punkte nurodytą jurisprudenciją bendrovės akcininko ieškinys dėl panaikinimo iš esmės yra priimtinas tik tada, kai jis gali remtis savo paties suinteresuotumu pareikšti ieškinį, kuris skiriasi nuo bendrovės, kuriai Sąjungos teisės aktas yra skirtas, suinteresuotumo, kad šis aktas būtų panaikintas. Antraip savo interesus šio akto atžvilgiu jis gali ginti tik įgyvendindamas savo, kaip šios bendrovės dalininko, teises (
43
).
106.
Taip yra todėl, kad pati bendrovė šiuo atžvilgiu turi teisę pareikšti ieškinį dėl Sąjungos teisės akto. Todėl akcininko ieškinys nėra būtinas ir, palyginti su tiesiogine bendrovės, kaip atitinkamo akto adresatės, teismine apsauga, laikytinas antraeiliu (
44
).
107.
Tiesa, Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 57 punkte pripažino, kad nagrinėjamu atveju akcininkai išimties tvarka gali pareikšti ieškinį, gindami banko interesus, nes dėl TKB likvidavimo jie, palaikydami vidaus santykius su valdyba, nebeturi galimybės remtis savo bendrovių teisėje numatytomis teisėmis.
108.
Atsakymui į klausimą, ar preziumuojamas pačių akcininkų suinteresuotumas pareikšti ieškinį, ar vis dėlto akcininkų ieškinys siekiant ginti banko interesus, šiuo klausimu tenka lemiama reikšmė. Būtent nuo jo priklauso reikalavimai, kuriuos toliau reikės taikyti vertinant teisę pareikšti ieškinį. Jei akcininkai gali pareikšti ieškinį gindami banko interesus, vertinant teisę pareikšti ieškinį svarbu tik tai, ar bankas – bet ne akcininkai – yra tiesiogiai ir individualiai susijęs su veiklos leidimo panaikinimu.
109.
Tokią išvadą galima padaryti remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija dėl valstybės pagalbos teisės aktuose numatytos asociacijų teisės pareikšti ieškinį. Šioje jurisprudencijose vis pasitaiko atvejų, kai asociacija savo vardu reiškia ieškinį dėl panaikinimo, gindama kito juridinio asmens, dažniausiai asociacijos nario, interesus.
110.
Pagal šią jurisprudenciją įmonių, tiesiogiai susijusių su sprendimu dėl valstybės pagalbos, asociacija ieškinį dėl tokio sprendimo iš esmės gali pareikšti tik tada, kai gali įrodyti, kad pati yra tuo suinteresuota. Pačios asociacijos suinteresuotumo pareikšti ieškinį įrodymas gali būti, pavyzdžiui, siekis išsaugoti derybinę poziciją. Tokiu atveju Teisingumo Teismas toliau reikalauja, kad asociacijos derybinė pozicija būtų individualiai ir tiesiogiai susijusi su skundžiamu sprendimu (
45
).
111.
Tiesa, Teisingumo Teismas taip pat yra pripažinęs, kad asociacija, gindama savo narių interesus, susijusius su sprendimo panaikinimu, gali turėti ir teisę reikšti ieškinį savo vardu. Tokiu atveju, vertinant teisę pareikšti ieškinį, svarbu yra tai, kad nariai būtų individualiai ir tiesiogiai susiję su skundžiamu sprendimu (
46
).
112.
Tai yra nuoseklu. Juk asociacija, gindama savo narių interesus, negali būti individualiai ir tiesiogiai susijusi, vertinant jos teisinės padėties požiūriu. Leidžiant vienam asmeniui ginti kito asmens interesus, negalima tokio ieškinio priimtinumui kelti reikalavimo, kad ieškovas pats būtų susijęs. Tai taikytina ir asociacijų, ir akcininkų ieškiniams. Savo jurisprudencijoje Bendrasis Teismas taip pat remiasi tuo, kad su asociacijų teise pareikšti ieškinį susijusios jurisprudencijos išvadas galima pritaikyti akcininkų teisei pareikšti ieškinį (
47
).
113.
Taigi reikia įvertinti, ar nagrinėjamu atveju akcininkai, kaip preziumavo Bendrasis Teismas, išimties tvarka gali remtis suinteresuotumu, kurį turi ir bankas, kad sprendimas būtų panaikintas. Tačiau prieš tai reikia išnagrinėti, ar akcininkai gali įrodyti savo pačių suinteresuotumą pareikšti ieškinį ir ar skundžiama nutartis dėl šios priežasties galėtų būti teisinga.
a)
Ar akcininkai yra patys suinteresuoti pareikšti ieškinį?
114.
Ekonominis interesas išsaugoti licenciją, kurios vienintelis turėtojas yra bankas, iš principo negali būti pačių akcininkų suinteresuotumo pareikšti ieškinį pagrindas. Nes šiuo aspektu akcininkų interesas sutampa su banko interesu (
48
).
115.
Jei ieškinį dėl panaikinimo pareiškia neprivilegijuotas ieškovas dėl jam neskirto akto, reikalavimas, kad skundžiamos priemonės privalomos teisinės pasekmės turi daryti įtaką ieškovo interesams, iš esmės pakeisdamos jo teisinę padėtį (suinteresuotumas pareikšti ieškinį), sutampa su SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje įtvirtintomis sąlygomis (visų pirma tiesioginė sąsaja) (
49
).
116.
Dėl šios priežasties per teismo posėdį akcentuotas akcininkų vaidmuo per administracinę procedūrą, po kurios buvo panaikinta licencija, per se irgi negali būti pagrindas preziumuoti, kad patys akcininkai yra suinteresuoti pareikšti ieškinį. Juk dalyvavimas vykstant procedūrai savaime dar nereiškia, kad jos dalyvis yra susijęs su aktu, kuriuo procedūra užbaigiama (
50
).
117.
Vis dėlto pagal Bendrojo Teismo jurisprudenciją banko akcininkai savo suinteresuotumą pareikšti ieškinį gali grįsti visų pirma nuosavybės teisių gynimu (
51
). Tokiais atvejais teismas įvertina, ar akcininko, kaip akcijų savininko, padėtis yra individualiai ir tiesiogiai susijusi su bendrovei skirtu Sąjungos teisės aktu (
52
).
118.
Pagal suformuotą jurisprudenciją kiti subjektai nei tie, kuriems sprendimas skirtas, gali remtis tuo, jog sprendimas konkrečiai su jais susijęs, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, tik tokiu atveju, jeigu šis sprendimas juos paveikia dėl tam tikrų būdingų jų savybių arba tam tikros faktinės situacijos, kuri juos išskiria iš kitų asmenų, todėl juos individualizuoja taip pat, kaip ir asmenį, kuriam šis sprendimas yra skirtas (
53
). Be to, pagal tiesioginės sąsajos kriterijų šiuo aspektu reikalaujama, kad atitinkamas Sąjungos teisės aktas darytų tiesioginę įtaką šio asmens teisinei padėčiai, o tą teisės aktą įgyvendinančioms valdžios institucijoms nesuteiktų jokios diskrecijos, nes šis įgyvendinimas yra visiškai automatinis ir kyla tik iš Sąjungos teisės, netaikant kitų tarpinių taisyklių (
54
).
119.
Vis dėlto, kaip teigia ECB ir Komisija, veiklos leidimo panaikinimas bet kuriuo atveju nėra tiesiogiai susijęs su akcininkų teisine padėtimi arba jų nuosavybės teisėmis. Banko licencijos panaikinimas neturi tiesioginių padarinių akcininkų padėčiai ir jų turimų TKB akcijų nuosavybei. Tam tikri padariniai atsiranda pagal nacionalinės teisės aktus dėl bendrovės likvidavimo: bendrovės veiklos nutraukimas reiškia galutinį turtinių ir dalyvavimo teisių praradimą. Tačiau likvidavimas vyksta po banko licencijos panaikinimo ir jokiu būdu nėra privalomas pagal Sąjungos teisę. Vadinasi, likvidavimo padariniai neatsiranda tiesiogiai, kaip tai suprantama pagal minėtąją jurisprudenciją.
120.
Vien tik to, kad panaikinus veiklos leidimą atsiranda neigiamas poveikis bendrovės tikslams ir dėl to gali sumažėti akcijų vertė, nepakanka norint daryti tiesioginės sąsajos prielaidą. Be to, suteikti akcininkams teisę skųsti bet kokį Sąjungos teisės aktą, kuris galbūt turi neigiamų padarinių akcinės bendrovės akcijų vertei, būtų nesuderinama su šios išvados 105 punkte minėtais principais.
121.
Be to, nagrinėjamu atveju akcininkų suinteresuotumas išsaugoti bendrovę nepakankamai skiriasi nuo banko suinteresuotumo išsaugoti licenciją (
55
).
122.
Taigi konstatuotina, kad patys akcininkai neturi suinteresuotumo pareikšti ieškinį.
b)
Ar akcininkai gali reikšti ieškinį banko interesais?
123.
Skundžiamos nutarties 57 punkte Bendrasis Teismas bet kuriuo atveju konstatavo, kad nagrinėjamu atveju reikia nukrypti nuo šios išvados 105 punkte nurodytų principų ir pripažinti, kad akcininkai turi suinteresuotumą pareikšti ieškinį, nors jie siekia ginti ne savo, o banko interesus.
124.
Savo poziciją Bendrasis Teismas 54–56 punktuose motyvavo tuo, kad nagrinėjamu atveju akcininkai neturi jokios galimybės pasiekti, kad būtų leista pareikšti ieškinį banko vardu. Todėl, Bendrojo Teismo manymu, turi būti pripažintas akcininkų suinteresuotumas pareikšti ieškinį siekiant ginti banko interesus.
125.
Vis dėlto, kaip jau minėta šios išvados 106 punkte, akcininkų teisė pareikšti ieškinį apribota dėl to, kad pati bendrovė turi teisę pareikšti ieškinį dėl Sąjungos teisės akto, o ne dėl to, kad akcininkai įprastu atveju galėtų paveikti bendrovę ar jos valdybą ir pasiekti, kad būtų pareikštas ieškinys. Ne visose teisės sistemose visuotinis akcininkų susirinkimas ir turi tokias teises. Jei bendrovių teisėje numatytų galimybių daryti įtaką apribojimo atveju visuomet būtų preziumuojama akcininkų teisė pareikšti ieškinį, reikėtų pripažinti, kad jie ją turi kiekviename likvidavimo ir nemokumo procese.
126.
Teisinga būtų manyti, kad tais atvejais, kai akcininkai negali remtis suinteresuotumu, kuris skirtųsi nuo bendrovės suinteresuotumo, kad Sąjungos teisės aktas būtų panaikintas, jie negali pareikšti ieškinio tiesiog todėl, kad teisę jį pareikšti turi pati bendrovė (
56
). Atsižvelgiant į šią bendrovės teisę pareikšti ieškinį, yra pateisinama šiuo atveju nurodyti akcininkams galimybę naudotis savo dalyvavimo ir dalininkų teisėmis, numatytomis bendrovių teisėje (
57
). Juk tai atitinka įprastą bendrovių teisėje įtvirtintą struktūrą, pagal kurią, palaikant išorės santykius, bendrovei atstovauja valdyba arba vadovai, bet ne akcininkai.
127.
Taigi šio principo išimtį pagal jo prasmę ir tikslą – jei apskritai ji galima – reikėtų taikyti ne tada, kai akcininkų dalyvavimo teisės yra apribotos, kaip tai preziumavo Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 54–56 punktuose, o tais atvejais, kai pati bendrovė negali (veiksmingai) pareikšti ieškinio dėl atitinkamo Sąjungos teisės akto.
128.
Vis dėlto, kaip matyti iš mano paaiškinimų dėl apeliacinio skundo byloje C‑669/17 P, nagrinėjamu atveju taip nėra. Veikiau reikėtų manyti, kad TKB, atstovaujamas buvusios valdybos, ir toliau tebegali reikšti ieškinį. Dėl šios priežasties nėra pagrindo nukrypti nuo Bendrojo Teismo skundžiamos nutarties 53 punkte pakartoto principo, pagal kurį bendrovės akcininko ieškinys dėl panaikinimo iš principo yra priimtinas tik tada, kai jis gali remtis savo paties suinteresuotumu pareikšti ieškinį, kuris skiriasi nuo bendrovės, kuriai Sąjungos teisės aktas skirtas, suinteresuotumo.
129.
Taigi skundžiamos nutarties 57 punkte nusprendęs, kad nagrinėjamomis aplinkybėmis, nukrypstant nuo šio principo, laikytina, kad akcininkai turi suinteresuotumą pareikšti ieškinį, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
130.
Vadinasi, ECB ir Komisijos apeliacinių skundų bylose C‑663/17 P ir C‑665/17 P pirmasis pagrindas yra pagrįstas.
2.
Antrasis apeliacinio skundo pagrindas: ar akcininkai turi teisę pareikšti ieškinį?
131.
Kadangi nagrinėjamu atveju yra pripažintina, kad akcininkai neturi suinteresuotumo pareikšti ieškinį, nebereikia vertinti prieštaravimų, kuriuos apeliantai toliau reiškia dėl akcininkų teisės pareikšti ieškinį, visų pirma dėl jų individualios ir tiesioginės sąsajos.
132.
Be to, kaip matyti iš pateiktų paaiškinimų (
58
), ieškinio, skirto ginti banko interesams, atveju individuali ir tiesioginė sąsaja su pačių akcininkų padėtimi neturi reikšmės. Ją būtų reikėję įvertinti tik tada, jei Bendrasis Teismas būtų pripažinęs, kad akcininkai patys yra suinteresuoti pareikšti ieškinį (
59
).
133.
Tačiau, kaip matyti iš skundžiamos nutarties 53–57 punktų, Bendrasis Teismas nuo šio požiūrio norėjo nukrypti. Vis dėlto tokiomis aplinkybėmis toliau jam logiškai mąstant reikėjo įvertinti ne akcininkų, o TKB teisinę padėtį – ar ji tiesiogiai ir individualiai susijusi su veiklos leidimo panaikinimu. Kadangi atitinkamas Sąjungos teisės aktas yra skirtas jam, į šį klausimą reikia atsakyti teigiamai.
134.
Mano nuomone, akcininkai apskritai negali reikšti ieškinio, siekdami ginti su veiklos leidimo išsaugojimu susijusius TKB interesus, nes TKB, atstovaujamas valdybos, pats gali pareikšti ieškinį dėl to, kad ECB panaikino jo veiklos leidimą (
60
).
3.
Išvada
135.
Kadangi pirmasis apeliacinio skundo pagrindas, kuriame ECB ir Komisija bylose C‑663/17 P ir C‑665/17 P kritikuoja Bendrojo Teismo išvadą, kad akcininkai nagrinėjamu atveju turi suinteresuotumą pareikšti ieškinį, yra pagrįstas, tai reiškia, kad skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies 2 punktą reikia panaikinti. Juk jei akcininkai nebūtų turėję suinteresuotumo pareikšti ieškinį, Bendrasis Teismas nebūtų galėjęs pripažinti akcininkų ieškinio priimtinu ir atmesti ECB nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo.
136.
Tai taip pat reiškia, kad šioje bylos stadijoje galima priimti sprendimą, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą: kadangi akcininkai neturi suinteresuotumo pareikšti ieškinį, jų ieškinys yra nepriimtinas.
VI. Dėl bylinėjimosi išlaidų
137.
Kadangi byla, kiek ji susijusi su TKB ieškiniu, grąžintina nagrinėti Bendrajam Teismui, jo bylinėjimosi išlaidų klausimas bus išspręstas galutiniame sprendime.
VII. Bendros išvados
138.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1.
Panaikinti 2017 m. rugsėjo 12 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo (antroji kolegija) Nutartį Fursin ir kt. / ECB (T‑247/16, EU:T:2017:623).
2.
Atmesti pirmojoje instancijoje Europos Centrinio Banko pareikštą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, kiek jis susijęs su Trasta Komercbanka AS ieškiniu.
3.
Atmesti antrojo–septintojo apeliantų pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį byloje C‑669/17 P kaip nepriimtiną.
4.
Nurodyti antrajam–septintajam apeliantams byloje C‑669/17 P padengti jų pareikšto ieškinio ir apeliacinio skundo išlaidas.
5.
Atidėti klausimo dėl likusių bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	Veiklos leidimas – tai sąvoka, vartojama šiuo klausimu reikšmingame 2013 m. spalio 15 d. Tarybos reglamente (ES) Nr. 1024/2013, kuriuo Europos Centriniam Bankui pavedami specialūs uždaviniai, susiję su rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų priežiūros politika (OL L 287, 2013, p. 6).
(
3
)	Žr. šios išvados 2 išnašą.
(
4
)	1995 m. spalio 24 d.Latvijas Vēstnesis, 163 (446).
(
5
)	1998 m. lapkričio 3 d.Latvijas Vēstnesis, 326/330 (1387/1391).
(
6
)	2000 m. gegužės 4 d.Latvijas Vēstnesis, 158/160 (2069/2071).
(
7
)	ECB/SSM/2016–5299WIP0INFDAWTJ81/2 WOANCA-2016-0005.
(
8
)	2017 m. rugsėjo 12 d. Bendrojo Teismo sprendimas Fursin ir kt. / ECB (T‑247/16, EU:T:2017:623).
(
9
)	Apeliaciniame skunde pagrindai ir įvairios šių pagrindų dalys nėra formaliai išskirtos.
(
10
)	Konkrečiai dėl bendro priežiūros mechanizmo Teisingumo Teismas visai neseniai patvirtino, kad ECB aktų teisėtumo priežiūrą gali atlikti tik Sąjungos teismai, net jei valstybės narės ir dalyvavo vykstant procedūroje, po kurios toks teisės aktas buvo priimtas; žr. 2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, 43 ir 44 punktai).
(
11
)	Šiuo klausimu žr. 2009 m. balandžio 23 d. Bendrojo Teismo nutartį New Europe / Komisija (T‑383/08, EU:T:2009:114, 19–23 punktai). Taip pat žr. mano išvadą byloje Commune de Millau ir SEMEA / Komisija (C‑531/12 P, EU:C:2014:1946, 33–41 punktai).
(
12
)	Kiek tai susiję su prašymais priimti prejudicinį sprendimą, žr. 1991 m. liepos 11 d. Sprendimą Verholen ir kt. (C‑87/90–C‑89/90, EU:C:1991:314, 24 punktas), 2003 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą Safalero (C‑13/01, EU:C:2003:447, 50 punktas) ir 2007 m. kovo 13 d. Sprendimą Unibet (C‑432/05, EU:C:2007:163, 42 punktas). Šiuo klausimu žr. ir 2013 m. spalio 3 d. Sprendimą Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 104 punktas).
(
13
)	Suformuota jurisprudencija nuo 1984 m. lapkričio 27 d. Sprendimo Bensider ir kt. / Komisija (50/84, EU:C:1984:365, 7 punktas). Šiuo klausimu žr. ir 1996 m. liepos 11 d. Bendrojo Teismo sprendimą Sinochem Heilongjiang / Taryba (T‑161/94, EU:T:1996:101, 31 punktas) bei 1997 m. rugsėjo 25 d. Bendrojo Teismo Sprendimą Shanghai Bicycle / Taryba (T‑170/94, EU:T:1997:134, 26 punktas).
(
14
)	1982 m. spalio 28 d. Sprendimas Groupement des Agences de voyages / Komisija (135/81, EU:C:1982:371, 10–12 punktai).
(
15
)	2007 m. sausio 18 d. Sprendimas PKK ir KNK / Taryba (C‑229/05 P, EU:C:2007:32, 110–112 punktai).
(
16
)	2005 m. vasario 15 d. Bendrojo Teismo nutartis PKK ir KNK / Taryba (T‑229/02, EU:T:2005:48, 37 ir 38 punktai).
(
17
)	2005 m. vasario 15 d. Bendrojo Teismo nutartis PKK ir KNK / Taryba (T‑229/02, EU:T:2005:48, 28 ir 39–41 punktai).
(
18
)	Šiuo klausimu žr. naujausią 2018 m. balandžio 23 d. Bendrojo Teismo sprendimą One of Us ir kt. / Komisija (T‑561/14, EU:T:2018:210, 59 punktas).
(
19
)	Visų pirma žr. 2002 m. liepos 25 d. Sprendimą Unión de Pequeños Agricultores / Taryba (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 43 punktas) ir 2004 m. balandžio 1 d. Sprendimą Komisija / Jégo-Quéré (C‑263/02 P, EU:C:2004:210, 33–35 punktai).
(
20
)	Ypač nutarties dėl likvidavimo – kuri pagal Latvijos teisę faktiškai yra neskundžiama – apskundimas niekada, net ir teikiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismui, negalėtų lemti ECB atlikto licencijos panaikinimo peržiūros iš esmės. Latvijos teismas, priimdamas sprendimą dėl likvidavimo procedūros pradėjimo, netikrina, ar licencija buvo panaikinta teisėtai; tam jis, beje, neturi ir kompetencijos; žr. 2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, 57 punktas). Be to, abejotina, ar minėtasis Latvijos teismas, priimdamas tokį sprendimą, apskritai turėtų teisę kreiptis su prašymu priimti prejudicinį sprendimą. Teisingumo Teismas paneigė vieno iš Vokietijos apylinkės teismų teisę pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą procese dėl turto likvidatoriaus paskyrimo, žr. 2010 m. sausio 12 d. Nutartį Amiraike Berlin (C‑497/08, EU:C:2010:5, 16–22 punktai).
(
21
)	Nagrinėjama byla Niemelä ir kt. / ECB (T‑321/17) su nuoroda į 2017 m. sausio 16 d. Maltos finansų teismo nutartį (Bendrajam Teismui pateikto ieškinio 4 priedas), p. 7 ir paskesni.
(
22
)	Šie nacionaliniai sprendimai buvo susiję su ankstesne teisine padėtimi, kai veiklos leidimo panaikinimas dar nebuvo Sąjungos teisės aktas, nes veiklos leidimą panaikindavo FKRK; žr. 2009 m. kovo 27 d.Rīga Administratīvā rajona tiesa (Rygos administracinis apygardos teismas, Latvija) Sprendimą Ogres Komercbanka / FKRK, Nr. A42388907, 2010 m. kovo 25 d.Rīga Administratīvā apgabaltiesa (Rygos regioninis administracinis teismas, Latvija) sprendimą Ogres Komercbanka / FKRK, Nr. A42388907, 2011 m. vasario 11 d.Rīga Administratīvā apgabaltiesa sprendimą VEF Banka / FKRK, Nr. A43005010.
(
23
)	Pagal Europos Žmogaus Teisių Teismo (EŽTT) suformuotą jurisprudenciją teisių gynyba negali būti tik „teorinė ar iliuzinė“; žr., pavyzdžiui, 2002 m. vasario 26 d. EŽTT Sprendimą Del Sol prieš Prancūzija, (CE:ECHR:2002:0226JUD004680099, 21 punktas).
(
24
)	2007 m. kovo 13 d. Sprendimas Unibet (C‑432/05, EU:C:2007:163, 64 punktas) ir 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 104 punktas).
(
25
)	2002 m. spalio 24 d. Sprendimas Aéroports de Paris / Komisija (C‑82/01 P, EU:C:2002:617, 63 punktas) ir 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimas A2A / Komisija (C‑318/09 P, EU:C:2011:856, 125 punktas).
(
26
)	2011 m. liepos 5 d. Sprendimas Edwin / VRDT (C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 53 punktas) ir 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimas EUIPO / Szajner (C‑598/14 P, EU:C:2017:265, 56 punktas).
(
27
)	Šiuo klausimu žr. 2016 m. lapkričio 10 d. Sprendimą DTS Distribuidora de Televisión Digital / Komisija (C‑449/14 P, EU:C:2016:848, 49 punktas).
(
28
)	Generalinio advokato M. Bobek išvada byloje El Hassani (C‑403/16, ECLI:EU:C:2017:659, 63 punktas).
(
29
)	Žr., pavyzdžiui, 2012 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo Sprendimą Novácke chemické závody /Komisija (T‑352/09, EU:T:2012:673, 6 ir 7 punktai).
(
30
)	2012 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimas Novácke chemické závody /Komisija (T‑352/09, EU:T:2012:673, 184 punktas).
(
31
)	Žr. visų pirma 2007 m. sausio 18 d. Sprendimą PKK ir KNK / Taryba (C‑229/05 P, EU:C:2007:32, 112 punktas); taip pat žr. šios išvados 49–52 punktus.
(
32
)	2005 m. lapkričio 24 d. EŽTT Sprendimas Capital Bank AD prieš Bulgariją (CE:ECHR:2005:1124JUD004942999, 91, 117 ir 118 punktai). Panašiai nuspręsta 2003 m. spalio 21 d. EŽTT sprendime Credit and Industrial Bank prieš Čekijos Respubliką (CE:ECHR:2003:1021JUD002901095, 71–73 punktai).
(
33
)	Net jei tai ir būtų toks atvejis, situacija nebūtų panaši į tą, kai bendrovės akcininkai konkrečiu atveju nesutinka su valdybos sprendimu nesiimti veiksmų dėl Sąjungos teisės akto. Pastaruoju atveju paprastas nuomonių skirtumas tarp akcininkų ir valdybos narių, žinoma, negali būti pagrindas atsirasti akcininkų teisei pareikšti ieškinį. Tiesa, akcininkus ir valdybą sieja bendrovių teisėje reglamentuoti legitimumo ryšiai ir įvairios galimybės daryti įtaką. Todėl yra pateisinama versti akcininkus laikytis valdybos sprendimo. Tačiau likvidatoriaus ir bendrovės organų jokie panašūs ryšiai nagrinėjamu atveju nesieja. Priešingai, likvidatorių skiria išorės institucija, kurios siūlymu Sąjungos teisės aktas buvo priimtas. Vėlesnis akcininkų ieškinys dėl žalos atlyginimo, kaip skundžiamos nutarties 56 punkte jau konstatavo Bendrasis Teismas, nėra adekvati galimybė daryti įtaką.
(
34
)	Šį ieškinį plačiąja prasme būtų galima pavadinti actio pro socio. Trečias įmanomas variantas – akcininkų ieškinys banko vardu ginant pastarojo interesus nagrinėjamu atveju nėra įmanomas, nes akcininkai nėra įgalioti banko atstovai.
(
35
)	Dėl tokio atvejo žr. 2014 m. liepos 17 d. Bendrojo Teismo sprendimą Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband / Komisija (T‑457/09, EU:T:2014:683, 112 ir 116 punktai) ir 2015 m. lapkričio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimą HSH Investment Holdings Coinvest-C ir HSH Investment Holdings FSO / Komisija (T‑499/12, EU:T:2015:840, 31 ir 57 punktai).
(
36
)	Šis klausimas yra apeliacinių skundų bylose C‑663/17 P ir C‑665/17 P dalykas; žr. šios išvados 102 ir paskesnius punktus.
(
37
)	Šiuo klausimu žr. 2002 m. liepos 25 d. Sprendimą Unión de Pequeños Agricultores / Taryba (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 39–42 punktas) ir 2004 m. balandžio 1 d. Sprendimą Komisija / Jégo-Quéré (C‑263/02 P, EU:C:2004:210, 29–32 punktai).
(
38
)	Žr. šios išvados 57 ir 79 punktus.
(
39
)	Žr. šios išvados 48–56 punktus.
(
40
)	Žr. šios išvados 80–87 punktus.
(
41
)	Pažymėtina, kad net likvidatoriui jau atšaukus įgaliojimus ir, nepaisant priešingo turinio, Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa (Rygos miesto Vidžemės apylinkės teismas) nutarties valdyba atstovavo apeliantui per administracinę procedūrą ECB administracinėje peržiūros valdyboje ir jokios praktinės kliūtys jai netrukdė.
(
42
)	2011 m. spalio 13 d. Sprendimas Deutsche Post ir Vokietija / Komisija (C‑463/10 P ir C‑475/10 P, EU:C:2011:656, 37 punktas).
(
43
)	2000 m. birželio 20 d. Bendrojo Teismo Sprendimas Euromin / Taryba (T‑597/97, EU:T:2000:157, 50 punktas), 2014 m. liepos 17 d. Bendrojo Teismo Sprendimas Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband / Komisija (T‑457/09, EU:T:2014:683, 112 punktas) ir 2015 m. lapkričio 12 d. Bendrojo Teismo Sprendimas HSH Investment Holdings Coinvest-C ir HSH Investment Holdings FSO / Komisija (T‑499/12, EU:T:2015:840, 31 punktas).
(
44
)	Žr. šios išvados 87 punktą.
(
45
)	1988 m. vasario 2 d. Sprendimas Kwekerij van der Kooy ir kt. / Komisija (67/85, 68/85 ir 70/85, EU:C:1988:38, 22 punktas), 1993 m. kovo 24 d. Sprendimas CIRFS ir kt. / Komisija (C‑313/90, EU:C:1993:111, 29 ir 30 punktai) ir 2006 m. birželio 22 d. Sprendimas Belgija ir Forum 187 / Komisija (C‑182/03 ir C‑217/03, EU:C:2006:416, 56 punktas); iš Bendrojo Teismo jurisprudencijos žr., pavyzdžiui, 2014 m. sausio 23 d. Nutartį Confederación de Cooperativas Agrarias de España ir CEPES / Komisija (T‑156/10, EU:T:2014:41, 33 ir 37–39 punktai).
(
46
)	1993 m. gruodžio 7 d. Sprendimas Federmineraria ir kt. / Komisija (C‑6/92, EU:C:1993:913, 17 ir 18 punktai) ir 2006 m. birželio 22 d. Sprendimas Belgija ir Forum 187 / Komisija (C‑182/03 ir C‑217/03, EU:C:2006:416, 64 punktas).
(
47
)	Šiuo klausimu žr. 2015 m. lapkričio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimą HSH Investment Holdings Coinvest-C ir HSH Investment Holdings FSO / Komisija (T‑499/12, EU:T:2015:840, 33 punktas).
(
48
)	Šiuo klausimu žr. 2015 m. lapkričio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimą HSH Investment Holdings Coinvest-C ir HSH Investment Holdings FSO / Komisija (T‑499/12, EU:T:2015:840, 40–44 punktai).
(
49
)	2011 m. spalio 13 d. Sprendimas Deutsche Post ir Vokietija / Komisija (C‑463/10 P ir C‑475/10 P, EU:C:2011:656, 38 punktas).
(
50
)	2015 m. lapkričio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimas HSH Investment Holdings Coinvest-C ir HSH Investment Holdings FSO / Komisija (T‑499/12, EU:T:2015:840, 45 punktas).
(
51
)	Žr. 2014 m. liepos 17 d. Bendrojo Teismo sprendimą Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband / Komisija (T‑457/09, EU:T:2014:683, 112 ir 116 punktai) ir 2015 m. lapkričio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimą HSH Investment Holdings Coinvest-C ir HSH Investment Holdings FSO / Komisija (T‑499/12, EU:T:2015:840, 31 ir 57 punktai).
(
52
)	Šiuo klausimu žr., pavyzdžiui, 2014 m. liepos 17 d. Bendrojo Teismo sprendimą Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband / Komisija (T‑457/09, EU:T:2014:683, 111 ir 120 punktai).
(
53
)	1963 m. liepos 15 d. Sprendimas Plaumann / Komisija (25/62, EU:C:1963:17, 238), 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 72 punktas) ir 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimas Komisija / Hansestadt Lübeck (C‑524/14 P, EU:C:2016:971, 15 punktas).
(
54
)	1998 m. gegužės 5 d. Sprendimas Glencore Grain / Komisija (C‑404/96 P, EU:C:1998:196, 41 punktas), 2004 m. birželio 29 d. Sprendimas Front national / Parlamentas (C‑486/01 P, EU:C:2004:394, 34 punktas) ir 2014 m. vasario 27 d. Sprendimas Stichting Woonpunt ir kt. / Komisija (C‑132/12 P, EU:C:2014:100, 68 punktas).
(
55
)	Šiuo klausimu žr. Bendrojo Teismo argumentus 2015 m. lapkričio 12 d. Sprendime HSH Investment Holdings Coinvest-C ir HSH Investment Holdings FSO / Komisija (T‑499/12, EU:T:2015:840, 42 ir 44 punktai).
(
56
)	Šiuo klausimu žr. 2014 m. liepos 17 d. Bendrojo Teismo sprendimą Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband / Komisija (T‑457/09, EU:T:2014:683, 117 punktas). Žr. ir šios išvados 106 punktą.
(
57
)	Žr. šios išvados 33 išnašą.
(
58
)	Žr. šios išvados 108–112 punktus.
(
59
)	Akcininkų nuosavybės teisės bet kuriuo atveju nėra tiesiogiai susijusios su licencijos panaikinimu – žr. šios išvados 119 ir 120 punktus.
(
60
)	Žr. šios išvados 127 punktą.