62008CC0408
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER
prednesené 15. októbra 2009 (
1
)
Vec C-408/08 P
Lancôme parfums et beauté & Cie SNC
proti
Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
„Odvolanie — Ochranná známka Spoločenstva — Nariadenie (ES) č. 40/94 — Článok 55 ods. 1 písm. a) a článok 7 ods. 1 písm. c) — Záujem na podaní návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky založeného na absolútnom dôvode neplatnosti — Advokátska kancelária — Slovné označenie ‚COLOR EDITION‘ — Opisný charakter slovnej ochrannej známky pozostávajúcej z opisných prvkov“
I — Úvod
1.
Známa spoločnosť v oblasti kozmetiky a parfumov sa odvolala proti rozsudku vyhlásenému 8. júla 2008 vo veci Lancôme/ÚHVT-CMS Hasche Sigle (T-160/07, Zb. s. II-1733, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev potvrdil rozhodnutie druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ďalej len „ÚHVT“).
2.
Toto odvolanie sa obmedzuje na diskusiu o dvoch základných otázkach. Prvý odvolací dôvod uvádzaný odvolateľkou sa týka aktívnej legitimácie na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva a skladá sa z dvoch častí: na jednej strane ide o osobitný záujem na podaní návrhu na zrušenie zápisu určitej ochrannej známky a na druhej strane o oprávnenie advokátskej kancelárie podať návrh vo vlastnom mene bez výslovného splnomocnenia klientom.
3.
Naopak druhý odvolací dôvod nesúvisí s otázkami procesného charakteru, ale týka sa hmotnoprávnych podmienok pre zápis ochranných známok, konkrétne absolútnych dôvodov zamietnutia. Odvolateľka totiž na rozdiel od napadnutého rozsudku v tomto odvolaní tvrdí, že neologizmus pozostávajúci zo spojenia skladajúceho sa z anglických slov „COLOR“ a „EDITION“, ktorý žiadala zaregistrovať na účely označenia svojich dekoratívnych kozmetických výrobkov, má dostatočnú rozlišovaciu spôsobilosť.
II — Právny rámec
4.
Ochrannú známku Spoločenstva od 13. apríla 2009 upravuje v zásade nariadenie (ES) č. 207/2009 (
2
), ale na účely rozhodnutia o tomto odvolaní sa ratione temporis uplatňujú ešte ustanovenia pre nás dôverne známeho nariadenia č. 40/94 (
3
).
5.
Spomedzi ustanovení nariadenia č. 40/94 by malo byť uvedené ustanovenie článku 4, ktoré znie takto:
„Ochranná známka spoločenstva môže pozostávať z akýchkoľvek označení, ktoré sa dajú znázorniť graficky, najmä slov vrátane osobných mien, vzorov, písmen, číslic, tvaru tovarov alebo ich obalov, za predpokladu, že tieto označenia sú spôsobilé rozlíšiť tovary alebo služby jedného podniku od tovarov a služieb iných podnikov.“
6.
Podľa článku 7 ods. 1 citovaného nariadenia:
„1.   Do registra sa nezapíšu:
a)
označenia, ktoré nie sú v súlade s požiadavkami článku 4;
b)
ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť;
c)
ochranné známky, ktoré pozostávajú výlučne z označení alebo údajov, ktoré môžu slúžiť v obchode na označenie druhu, kvality, množstva, zamýšľaného účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu alebo času výroby tovarov alebo poskytovania služieb, prípadne iných charakteristík tovarov alebo služieb;
…“.
7.
Dôvody neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva sú uvedené jednak v článku 51, ktorý stanovuje absolútne dôvody neplatnosti a jednak v článku 52 vymedzujúcom relatívne dôvody neplatnosti. Začatie konania o vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva je upravené v článku 55 ods. 1 tohto nariadenia takto:
„1.   Návrh na výmaz práv majiteľa ochrannej známky spoločenstva alebo na vyhlásenie v tom zmysle, že ochranná známka je neplatná, môžu predložiť úradu:
a)
ak sa uplatňujú články 50 a 51, všetky fyzické a právnické osoby a každá skupina alebo orgán zriadený s cieľom zastupovania záujmov výrobcov, poskytovateľov služieb, obchodníkov alebo spotrebiteľov, ktorí majú na základe práva, ktoré takéto podávanie riadi, právnu spôsobilosť vo svojom vlastnom mene žalovať a byť žalovaní;
…“
III — Okolnosti predchádzajúce tomuto odvolaciemu konaniu
A — Skutkové okolnosti sporu vo veci samej
8.
Dňa 9. decembra 2002 podala Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (ďalej len „Lancôme“) na ÚHVT prihlášku na zápis slovného označenia COLOR EDITION ako ochrannej známky Spoločenstva pre výrobky zaradené do triedy 3 v zmysle Niceskej dohody (
4
): „kozmetické prípravky“. Prihlasovaná ochranná známka bola zapísaná 11. februára 2004 a zverejnená vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva z 19. apríla 2004.
9.
Dňa 12. mája 2004 advokátska kancelária Norton Rose Vieregge podala návrh na vyhlásenie neplatnosti slovnej ochrannej známky na základe článku 51 ods. 1 písm. a) a článku 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia č. 40/94. Výmazové oddelenie zamietlo tento návrh rozhodnutím z 21. decembra 2005. Dňa 9. februára 2006 advokátska kancelária CMS Hasche Sigle, právny nástupca Norton Rose Vieregge, podala na druhý odvolací senát ÚHVT odvolanie proti rozhodnutiu výmazového oddelenia. Rozhodnutím z 26. februára 2007 druhý odvolací senát ÚHVT tomuto odvolaniu vyhovel.
10.
Odvolací senát po prvé rozhodol, že uvedené odvolanie je prípustné podľa článku 55 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94, keďže rozdiel, ktorý robí žalobkyňa medzi procesnou spôsobilosťou a záujmom na konaní, sa v nariadení č. 40/94 nikde neuvádza a článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia č. 40/94 sleduje cieľ všeobecného záujmu, ktorý umožňuje, aby návrhy na vyhlásenie neplatnosti založené na tomto článku mohli byť podané čo najširšou škálou účastníkov konania.
11.
Po druhé, pokiaľ ide o vec samu, odvolací senát dospel k záveru, že slovná ochranná známka COLOR EDITION je opisná v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94, keďže na jednej strane spojenie slov „color“ a „edition“ vyjadruje odkaz, ktorý je bezprostredne a priamo chápaný dotknutou skupinou verejnosti ako odkaz na rad kozmetických prípravkov v rôznych tónoch farieb, a na druhej strane tieto pojmy môžu byť použité konkurentmi na opísanie niektorých vlastností ich výrobkov, a teda by mali zostať verejným vlastníctvom. Napokon odvolací senát potvrdil, že vzhľadom na to, že predmetná slovná ochranná známka je opisná, nemá ani rozlišovaciu spôsobilosť podľa článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94.
B — Konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
12.
Spoločnosť Lancôme sa obrátila na Súd prvého stupňa a žiadala o zrušenie rozhodnutia druhého odvolacieho senátu ÚHVT z 26. februára 2007. Uviedla tri porušenia nariadenia č. 40/94, a to konkrétne článku 55 ods. 1 písm. a), článku 7 ods. 1 písm. c) a článku 7 ods. 1 písm. b). Súd prvého stupňa preskúmal len prvé dva žalobné dôvody, pretože po rozhodnutí o druhom dôvode skúmanie posledného dôvodu už nebolo potrebné.
O porušení článku 55 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94
13.
V súvislosti s týmto porušením Súd prvého stupňa preskúmal, či sa prípustnosť návrhu na vyhlásenie neplatnosti viaže na preukázanie záujmu navrhovateľa neplatnosti na konaní. Na tento účel Súd prvého stupňa preskúmal znenie, štruktúru a účel uvedeného ustanovenia.
14.
V prvom rade Súd prvého stupňa zo znenia článku 55 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94 vyvodil, že v rámci návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva v prípadoch uvedených v článkoch 50 a 51 sa nevyžaduje, aby fyzická alebo právnická osoba alebo každá skupina, ktorá má podľa uplatniteľného práva procesnú spôsobilosť, preukázala záujem na konaní.
15.
V rámci analýzy štruktúry tohto ustanovenia Súd prvého stupňa so zreteľom na článok 55 ods. 1 písm. b) v spojení s ustanovením článku 51 ods. 1 nariadenia č. 40/94 porovnal široký rozsah aktívnej legitimácie v prípade návrhov založených na dôvodoch absolútnej neplatnosti a jej obmedzenie v prípade návrhov založených na dôvodoch relatívnej neplatnosti a skonštatoval, že tento rozdiel bol zámerom normotvorcu.
16.
Súd prvého stupňa sa potom zaoberal článkom 55 ods. 1 a porovnal písmeno a) s písmenami b) a c). Na základe teleologického výkladu vysvetlil, že písmeno a) sa v súlade s jeho cieľom, ktorým je chrániť všeobecné záujmy, vzťahuje len na prípady dôvodov absolútnej neplatnosti, a preto sa vyžaduje len to, aby bol návrh na vyhlásenie neplatnosti podaný fyzickou alebo právnickou osobou, ktorá má procesnú spôsobilosť. Písmená b) a c) sa naopak týkajú prípadov relatívnej neplatnosti, v ktorých zohrávajú úlohu súkromné záujmy, a preto nariadenie č. 40/94 vyžaduje, aby navrhovateľ neplatnosti preukázal osobitný záujem na konaní.
17.
Okrem iného Súd prvého stupňa zamietol tvrdenie žalobkyne opierajúce sa o článok 79 nariadenia č. 40/94 a rozhodol, že toto ustanovenie je v prejednávanej veci irelevantné vzhľadom na to, že výklad článku 55 ods. 1 písm. a) je jednoznačný, a preto nie je potrebné vykladať ho podľa zásad procesného práva všeobecne uznávaných v členských štátoch, ako to stanovuje článok 79.
18.
Súd prvého stupňa rovnako považoval za irelevantné odkazy Lancôme na judikatúru týkajúcu sa článkov 230 ES, 232 ES a 236 ES, pretože prvé dva články sa týkajú žalôb o neplatnosť a žalôb na nečinnosť proti aktom alebo opomenutiam konať zo strany inštitúcií taxatívne vymenovaných v týchto ustanoveniach, ktoré nespomínajú ÚHVT, a článok 236 ES sa týka sporov vyplývajúcich z verejnej služby.
19.
Navyše Súd prvého stupňa zdôraznil, že tieto žaloby sú súdnymi žalobami na rozdiel od návrhu na vyhlásenie neplatnosti podľa článku 55 ods. 1 písm. a), ktorým sa začína konanie, ktoré je správnym konaním. Súd prvého stupňa tiež zdôraznil, že rozhodnutia ÚHVT patria do viazanej právomoci, a preto sa musia posudzovať jedine so zreteľom na nariadenie č. 40/94 a nie na základe skoršej rozhodovacej praxe ÚHVT.
O porušení článku 7 ods. 1 písm. c)
20.
Druhé vytýkané porušenie viedlo Súd prvého stupňa k tomu, aby preskúmal, či označenie „COLOR EDITION“ vzhľadom na dostatočne konkrétnu a priamu súvislosť medzi týmto označením a výrobkami, ktoré označuje, spadá pod absolútne dôvody zamietnutia zápisu ochrannej známky podľa článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94. V tomto kontexte Súd prvého stupňa potvrdil rozhodnutie odvolacieho senátu, ktorým bol zamietnutý zápis slovného spojenia „COLOR EDITION“ z dôvodu jeho opisnej povahy.
21.
Pred prijatím rozhodnutia o tomto bode Súd prvého stupňa dôkladne preskúmal citované ustanovenie a skonštatoval, že toto ustanovenie uvádza označenia, ktoré môžu slúžiť pri bežnom používaní z pohľadu cieľovej skupiny verejnosti na označenie buď priamo, alebo uvedením jednej z podstatných vlastností výrobku alebo služby, pre ktoré sa zápis požaduje.
22.
S odkazom na svoju nedávnu judikatúru Súd prvého stupňa stanovil, že na to, aby označenie spadalo do rámca zákazu uvedeného v tomto ustanovení, musí vykazovať dostatočne priamu a konkrétnu súvislosť s predmetnými výrobkami alebo službami, ktorá by dotknutej verejnosti umožňovala okamžite a bez ďalšieho rozmýšľania vnímať opis predmetných výrobkov a služieb alebo jednej z ich vlastností.
23.
Po tom, čo Súd prvého stupňa preskúmal článok 7, zameral sa na charakteristické vlastnosti prihlasovanej ochrannej známky COLOR EDITION, aby rozhodol o jej opisnom charaktere, a to jednak vo vzťahu k vnímaniu označenia zo strany verejnosti a jednak vo vzťahu k výrobkom alebo službám, ktoré označuje.
24.
Pokiaľ ide o spotrebiteľov, Súd prvého stupňa uviedol, že výraz COLOR EDITION sa vzťahuje na kozmetické výrobky a výrobky dekoratívnej kozmetiky a dotknutá skupina verejnosti je preto všeobecná skupina verejnosti, ktorá je riadne informovaná a primerane pozorná a obozretná. Súd prvého stupňa potom vykonal hlbšiu analýzu pojmu dotknutej verejnosti a z dôvodu, že ochranná známka sa skladá z dvoch slov v anglickom jazyku, zúžil ho na anglicky hovoriacu verejnosť, alebo prinajmenšom na verejnosť s dostatočnou znalosťou anglického jazyka.
25.
Súd prvého stupňa, vychádzajúc z tohto predpokladu, preskúmal, či sa slovami „color“ a „edition“ bezprostredne a priamo chápe druh výrobkov, pre ktoré bol požadovaný zápis. Vzhľadom na to, že ide o slová, ktoré sa bežne používajú pre výrobky označované ochrannou známkou a ktoré poukazujú na určité vlastnosti kozmetických prípravkov a výrobkov dekoratívnej kozmetiky, Súd prvého stupňa dospel k záveru, že obidve tieto slová predstavujú výraznú opisnú zložku.
26.
Rovnako uviedol, že spojenie dvoch slov nevytvára u spotrebiteľa dojem dostatočne vzdialený od dojmu vytvoreného jednoduchým položením slovných znakov, ktoré ho tvoria, vedľa seba tak, aby menili jej význam alebo rozsah, a na pochopenie tohto odkazu sa nevyžaduje žiadna intelektuálna snaha.
27.
Súd prvého stupňa dospel k záveru, že sporné označenie vykazuje priamu súvislosť s výrobkami, ktoré označuje, a preto potvrdil rozhodnutie odvolacieho senátu o opisnej povahe označenia COLOR EDITION a nakoniec na základe článku 51 ods. 1 v spojení s ustanovením článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 potvrdil neplatnosť vykonaného zápisu.
IV — Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov odvolacieho konania
28.
Odvolanie spoločnosti Lancôme bolo doručené do kancelárie Súdneho dvora 22. septembra 2008 a ÚHVT predložil svoje vyjadrenie k žalobe 18. novembra 2008. Replika a ani duplika neboli predložené.
29.
Lancôme žiada, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok a zamietol odvolanie podané kanceláriou CMS Hasche Sigle proti rozhodnutiu výmazového oddelenia ÚHVT ako nedôvodné. Navrhuje, aby bol ÚHVT zaviazaný na náhradu trov konania, ktoré vznikli v konaniach na oboch stupňoch a aby uvedená advokátska kancelária bola zaviazaná na náhradu trov konania, ktoré vznikli v rámci konania pred odvolacím senátom, v prípade, že Súdny dvor rozhodne o veci samej.
30.
ÚVHT žiada, aby Súdny dvor zamietol odvolanie a aby zaviazal odvolateľku na náhradu trov konania.
31.
Na verejnom pojednávaní 9. septembra 2009 zástupcovia obidvoch účastníkov konania predniesli svoje stanoviská.
V — Analýza odvolania
32.
Odvolateľka uvádza dva odvolacie dôvody, z ktorých jeden sa zakladá na porušení článku 55 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94 a druhý na porušení článku 7 ods. 1 písm. c) tohto nariadenia.
A — O porušení článku 55 ods. 1 písm. a)
33.
Tento odvolací dôvod sa skladá z dvoch častí: v rámci prvej časti Lancôme tvrdí, že podľa správneho výkladu sporného ustanovenia sa vyžaduje, aby advokátske kancelárie mali na podaní návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva hospodársky záujem. Druhá časť je naopak zameraná na tvrdenie, že profesijný profil advokáta, ktorý „spolupracuje pri výkone spravodlivosti“, je nezlučiteľný s tým, aby advokát podal vo vlastnom mene návrh na vyhlásenie neplatnosti niektorej ochrannej známky.
34.
Obidve časti tohto odvolacieho dôvodu nastoľujú otázku prípustnosti návrhu na vyhlásenie neplatnosti podaného advokátskou kanceláriou. Pokiaľ však ide o druhú časť, vzniká pochybnosť, či v prípade, že v tejto časti bude rozhodnuté v prospech odvolateľky, nebude skúmanie prvej časti zbytočné. Je teda potrebné preskúmať predovšetkým druhú časť prvého odvolacieho dôvodu, pretože pokiaľ by podľa práva Spoločenstva mohli advokátske kancelárie v rámci súdneho a správneho konania konať výlučne v mene a v prospech tretích osôb, potom je každé tvrdenie týkajúce sa preukázania hospodárskeho záujmu nadbytočné.
1. O druhej časti prvého odvolacieho dôvodu
a) Tvrdenia účastníkov konania
35.
Lancôme tvrdí, že právo na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva je nezlučiteľné so základnými znakmi povolania advokáta a opiera sa na jednej strane o názor, že advokát sa „odjakživa“ považuje v rámci práva Spoločenstva za „spolupracovníka pri výkone spravodlivosti“, (
5
) a na druhej strane tvrdí, že článok 19 Štatútu Súdneho dvora, ktorý vyžaduje, aby boli účastníci konania zastúpení advokátom, je založený na podobnom chápaní úlohy advokáta.
36.
Odvolateľka ďalej uvádza judikatúru Súdneho dvora a odkazuje najmä na rozsudok AM & S/Komisia (
6
), ktorý v bode 24 označuje advokáta za „spolupracovníka pri výkone spravodlivosti“, a tvrdí, že možno citovať veľa ďalších rozsudkov, ktoré na vyjadrenie funkcie advokáta použili toto označenie.
37.
Z tohto osobitného chápania postavenia advokáta v rámci sporov týkajúcich sa Spoločenstva odvolateľka vyvodzuje, že advokát nemôže podať vo vlastnom mene návrh na zrušenie ochrannej známky, a to ani vtedy, keď koná v prospech tretej osoby, napríklad klienta, pretože by sa dopustil zneužitia právomoci, a to aj vtedy, keby sa návrhy na vyhlásenie neplatnosti považovali za actio popularis, v prípade ktorých sa aktívna legitimácia musí vykladať v čo najširšej miere.
38.
ÚHVT tvrdí, že druhá časť prvého žalobného dôvodu je neprípustná, v rozsahu, v akom v rozpore s článkom 113 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora rozširuje predmet sporu, keďže odvolateľka v rámci prvostupňového konania nenamietala nezlučiteľnosť funkcie advokáta s podaním návrhu na vyhlásenie neplatnosti na ÚHVT. Nakoniec sa ÚHVT domnieva, že advokáti vystupujú ako spolupracovníci pri výkone spravodlivosti len vtedy, keď pred súdmi Spoločenstva zastupujú tretie osoby, teda svojich klientov.
b) O prípustnosti tejto časti odvolacieho dôvodu
39.
Na úvod chcem uviesť, že pokiaľ ide o neprípustnosť, nesúhlasím s názorom ÚHVT.
40.
Aj keď tvrdenie Lancôme týkajúce sa nezlučiteľnosti profesijného profilu advokáta s podaním návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky nebolo predmetom diskusie pred Súdom prvého stupňa, treba priznať, že tým nedochádza k rozšíreniu predmetu sporu. Odvolateľka jednoducho týmto tvrdením podopiera svoje výhrady týkajúce sa porušenia článku 55 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94.
41.
Vynára sa teda otázka týkajúca sa rozdielu medzi novými dôvodmi a novými tvrdeniami, o ktorej Súdny dvor vo všetkých prípadoch rozhodol, že prvé sú neprípustné a druhé prípustné. Neexistuje totiž žiadna povinnosť, podľa ktorej by každé tvrdenie uvedené v rámci odvolania muselo byť predtým prejednané v prvostupňovom konaní; (
7
) okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že žalobný dôvod, ktorý predstavuje rozšírenie žalobného dôvodu uvedeného skôr, priamo alebo implicitne v žalobe, sa musí považovať za prípustný. (
8
)
42.
Keďže Lancôme túto druhú časť uviedla na podporu prvého dôvodu, nič nebráni tomu, aby bola predložená v rámci tohto odvolania. Z toho dôvodu treba zamietnuť námietky neprípustnosti vznesené ÚHVT. Predmetné tvrdenie je prípustné a musí byť meritórne preskúmané.
c) O veci samej
43.
Nesúhlasím s tvrdením, že profesia advokáta je nezlučiteľná s podaním návrhu na zrušenie ochrannej známky Spoločenstva.
44.
Po prvé v rozsudku AM & S/Komisia uvádzanom odvolateľkou ide o úplne inú situáciu ako v prípade sporu vo veci samej, pretože sa týka dôvernosti korešpondencie nezávislých advokátov poskytujúcich právnu pomoc podnikom v konaniach o porušení práva hospodárskej súťaže Spoločenstva.
45.
Po druhé, hoci sa v tomto rozsudku v súvislosti s úlohou advokáta hovorí ako o „spolupracovníkovi pri výkone spravodlivosti“, nehovorí sa nič o tom, že by toto postavenie zaväzovalo advokátov na určené správanie; okrem toho aj za predpokladu, že by tieto obmedzenia ukladali advokátom etické kódexy, Lancôme nevytýka advokátom žiadne porušenia pravidiel profesijnej etiky.
46.
Po tretie ani článok 19 Štatútu Súdneho dvora sa nezmieňuje o advokátoch v tomto zmysle. V skutočnosti hlavným cieľom tohto ustanovenia je upraviť zastupovanie pred súdmi, najmä pokiaľ ide o jednotlivcov, ktorým sa ukladá povinnosť využiť služby týchto právnikov, ktorí sú zapísaní v advokátskej komore niektorého štátu Európskej únie alebo Európskeho hospodárskeho priestoru a majú oprávnenie vykonávať v tomto štáte svoje povolanie. (
9
)
47.
V tejto súvislosti treba odkaz na „spolupracovníka pri výkone spravodlivosti“ chápať v zmysle, v akom to už dávno navrhol generálny advokát Roemer, to znamená, aby sa Súdny dvor pridŕžal len právnych názorov a vysvetlení skutočností, ktoré preskúmal advokát a ktoré sa podľa neho majú predložiť. (
10
) Nepochybne ide o to, aby sa dosiahla rozvážna právna diskusia, ktorá by nebola možná bez zastúpenia účastníkov konania.
48.
Po štvrté si popri všetkých ostatných dôvodoch, ktoré som doteraz uviedol, nemyslím, že článok 19 ods. 3 a 4 Štatútu Súdneho dvora možno brať ako kritérium pre posúdenie procesnej spôsobilosti na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva. Cieľom citovaného ustanovenia, ktoré účastníkom konania ukladá povinnosť, aby boli zastúpení advokátom, je totiž zabezpečiť dodržiavanie práva na spravodlivý proces (
11
) a na účinnú ochranu klientov. Toto ustanovenie predstavuje teda akési pravidlo na zabezpečenie priebehu konania v rámci Spoločenstva, ktoré možno uplatniť na všetky spory pred Súdnym dvorom.
49.
Naopak článok 55 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94 spadá do rámca funkcie „čistenia“ (
12
) registra ochranných známok, ktorú normotvorca nechcel zveriť ÚHVT, a s cieľom vyčistiť register od označení, ktoré sa prestali používať, alebo ktoré musia byť z dôvodu absolútnej neplatnosti vymazané pre porušenie článku 7 (absolútne dôvody zamietnutia/absolútne dôvody neplatnosti) alebo z dôvodu konania v rozpore s dobrou vierou, poveril touto funkciou „všetky ostatné fyzické a právnické osoby“.
50.
Aj keď každé prirovnanie, ako hovorí známe príslovie, kríva (
13
), návrh na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva treba prirovnať napríklad k sťažnosti týkajúcej sa správania spočívajúceho v nedovolenom postupe podľa článku 81 ES, ktorá je tiež prístupná všetkým štátnym príslušníkom alebo podnikom. Príslušný orgán Spoločenstva, v tomto prípade ÚHVT je po doručení sťažnosti povinný z úradnej moci preskúmať skutkový stav. Z článku 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94 v skutočnosti vyplýva, že ÚHVT v prípade konaní týkajúcich sa absolútnych dôvodov neplatnosti musí vymedziť ich skutkový rámec, zatiaľ čo v prípade konaní týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa uplatňuje zásada kontradiktórnosti. (
14
) Keďže má ísť o ochranu trhu a všetkých hospodárskych subjektov pred zápisom označení, ktoré nesmú byť z dôvodov verejného záujmu zapísané, je zrejme logické domnievať sa, ako správne uviedol Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku, že právo podať návrh na vyhlásenie neplatnosti týchto ochranných známok sa priznáva čo najširšej škále osôb.
51.
V každom prípade logika, ktorá je v pozadí článku 55 nariadenia č. 40/94 nemá nič spoločné s povinnosťou zastúpenia v konaniach pred súdmi Spoločenstva, ani so správaním alebo profesijným profilom advokátov v rámci týchto konaní a úplne sa odchyľuje od logiky článku 19 Štatútu Súdneho dvora, ktorý neslúži ako výkladové kritérium článku 55 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94. Ustanovenia tohto nariadenia, ktoré sa týkajú zastúpenia profesijným zástupcom, sú obsiahnuté v článkoch 88 a 89 a vyplýva z nich, že poskytovanie právnej pomoci v rámci konaní pred ÚHVT má fakultatívnu povahu.
52.
Z toho dôvodu navrhujem zamietnuť druhú časť prvého odvolacieho dôvodu ako nedôvodnú.
2. O prvej časti prvého odvolacieho dôvodu
53.
Po vylúčení údajnej nezlučiteľnosti návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva s profesijným profilom advokáta, ktorý vystupuje ako spolupracovník pri výkone spravodlivosti, sa budem teraz zaoberať prvou časťou prvého odvolacieho dôvodu, v rámci ktorej Lancôme tvrdí, že podľa sporného ustanovenia advokátske kancelárie musia mať hospodársky záujem na výmaze zapísanej ochrannej známky, ktorý ich oprávňuje podať návrh na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky podľa článku 55 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94.
a) Tvrdenia účastníkov konania
54.
Odvolateľka v podstate vytýka Súdu prvého stupňa, že neuplatnil všeobecné právne zásady Spoločenstva a zásady porovnávacieho práva týkajúce sa žalôb, na základe ktorých by od uvedenej advokátskej kancelárie mal zároveň s preukázaním spôsobilosti byť účastníkom konania požadovať preukázanie skutočného alebo potenciálneho hospodárskeho záujmu odôvodňujúceho jej zámer podať návrh na výmaz neplatnej ochrannej známky Spoločenstva.
55.
Navyše odvolateľka namieta, že rozdiely, ktoré robí napadnutý rozsudok medzi správnymi konaniami a konaniami pred súdom, ako aj medzi dôvodmi absolútnej neplatnosti a relatívnej neplatnosti, sú irelevantné. Predovšetkým odmieta tvrdenie, že z tohto posledného uvedeného rozdielu vyplýva, že na účely spustenia mechanizmu vyhlásenia neplatnosti je preukázanie záujmu nadbytočné.
56.
Odvolateľka, ktorá sa opiera o bod 25 rozsudku Windsurfing Chiemsee (
15
), trvá na tom, že v prejednávanej veci sa všeobecný záujem, ktorý by sa mal zohľadniť, zhoduje so záujmom konkurentov prihlasovateľa alebo majiteľa ochrannej známky, ktorí musia byť pred týmto neoprávneným používaním chránení. Toto tvrdenie vyplýva z analýzy článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 týkajúceho sa opisných ochranných známok, ktorý sa v prejednávanej veci uplatňoval pred ÚHVT ako dôvod neplatnosti.
57.
Lancôme zastáva názor, že z citovaného bodu 25 tohto rozsudku a z tohto dôvodu neplatnosti vyplýva, že na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky z dôvodu jej opisnej povahy sú oprávnení len konkurenti, ktorí preukážu, že im bola spôsobená skutočná alebo potenciálna ujma; naopak tretím osobám, ktoré nemôžu preukázať takýto skutočný alebo budúci hospodársky záujem, nie je spôsobená žiadna ujma, a preto by bolo nesprávne priznať im právo na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky z dôvodu jej opisnej povahy.
58.
Nakoniec odvolateľka dodáva, že tento výklad podporuje aj priznanie tejto možnosti skupinám zastupujúcim záujmy producentov a výrobcov. Výslovné uvedenie tohto typu združenia podnikov potvrdzuje názor spoločnosti Lancôme, že hlavným cieľom článku 55 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94 je ochrana takých skupín osôb, ktoré by mohli byť dotknuté neoprávneným zápisom ochrannej známky.
59.
ÚHVT odmieta argumentáciu odvolateľky a uvádza, že jej výklad judikatúry a článku 55 nariadenia č. 40/94 je nesprávny.
b) Analýza
60.
V rámci prvej časti prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka predostiera otázku nevyhnutnosti záujmu na podaní návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva, ktorú Súd prvého stupňa a odvolací senát ÚHVT odmietli.
61.
Už teraz zdôrazňujem, že s názorom týchto inštitúcií plne súhlasím.
62.
V napadnutom rozsudku sa jednak uvádza, že doslovný výklad článku 55 ods. 1 nariadenia č. 40/94 jasne naznačuje vôľu normotvorcu Spoločenstva výrazne rozšíriť okruh fyzických alebo právnických osôb oprávnených podávať návrh na začatie konania o vyhlásení neplatnosti upraveného týmto ustanovením. Navyše teleologická analýza poskytnutá v napadnutom rozsudku, ktorá poukazuje na rozdiely medzi písmenami a), b) a c) tohto ustanovenia, sa zdá byť správna.
63.
Návrh na vyhlásenie neplatnosti založený na absolútnych kritériách článku 7 nariadenia č. 40/94 v rozsahu, v akom sleduje ochranu všeobecných záujmov, tak musí byť prístupný každému jednotlivcovi alebo združeniu alebo obchodnej spoločnosti, ako aj skupinám podnikov, pokiaľ spĺňajú základnú podmienku nevyhnutnú na podanie žaloby s právnymi následkami, to znamená, že majú procesnú spôsobilosť, pod ktorou sa rozumie spôsobilosť uskutočňovať ako účastník konania procesné úkony popri občianskoprávnej spôsobilosti na právne úkony. (
16
)
64.
Naopak, keď sa návrh na vyhlásenie neplatnosti zakladá na relatívnych dôvodoch neplatnosti uvedených v článku 8 alebo v článku 52 ods. 2 nariadenia č. 40/94, ktoré chránia len subjektívne práva jednotlivcov, ochrana týchto práv by logicky mala byť priznaná výlučne ich majiteľom, ako to jasne vyplýva z článku 55 ods. 1 písm. b) a c) tohto nariadenia.
65.
Preto sa Súd prvého stupňa vo svojom odôvodnení napadnutého rozsudku nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia.
66.
Takisto je neopodstatnená myšlienka odvolateľky, že článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 v spojení s bodom 25 rozsudku Windsurfing Chiemsee s odkazom na skupiny producentov a výrobcov podľa článku 55 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia vyjadruje vôľu normotvorcu viazať právo na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva na preukázanie skutočného alebo potenciálneho hospodárskeho záujmu.
67.
Je teda potrebné prikloniť sa k citovanej časti judikatúry, ktorá uvádza, že „v dôsledku toho článok 3 ods. 1 písm. c)[ (
17
)] smernice[ (
18
)] sleduje všeobecný záujem, ktorý vyžaduje, aby označenia a údaje označujúce vlastnosti tovarov alebo služieb, pre ktoré je zápis žiadaný, mohli voľne používať všetci, aj ako kolektívne ochranné známky alebo ako súčasť kombinovaných alebo grafických ochranných známok. Tieto ustanovenia teda bránia tomu, aby takéto označenia a údaje boli vyhradené jedinému podniku z dôvodu ich zapísania do registra ako ochranných známok“. (
19
)
68.
Na základe tejto citácie je potrebné uviesť niekoľko poznámok, pokiaľ ide o stanovisko spoločnosti Lancôme, ktoré je neobhájiteľné.
69.
Po prvé rozsudok Windsurfing Chiemsee používa slovo „všetci“ v jeho základnom význame, teda ako neurčitý výraz označujúci početnú skupinu osôb. Keby chcel Súdny dvor tento okruh obmedziť, tak by presne vymedzil skupinu vybraných osôb tak, že by k zámenu pridal podstatné meno, napríklad „všetci konkurenti“ a zámeno by tak zmenil na prídavné meno [poznámka prekladateľa – v slovenskom jazyku nedochádza k zmene slovného druhu]. Keďže Súdny dvor naopak ponechal zámeno „všetci“, potvrdil tým, že použitie tohto neurčitého pojmu bolo zámerné a že opisné označenia kategórie výrobkov alebo služieb nemajú mať žiadneho majiteľa a nemôžu byť predmetom privlastnenia.
70.
Po druhé, ako naznačuje odvolateľka, skúsenosti preukázali, že návrh na vyhlásenie neplatnosti zapísaných ochranných známok podávajú vo väčšine prípadov konkurenti. Tento jednoduchý sociologický údaj je však, pokiaľ ide o určenie významu článku 55, ktorý je predmetom tohto odvolania, irelevantný. Hoci sú konkurenti pozornejší a viac ako napríklad spotrebitelia sa snažia zabrániť tomu, aby si konkurencia privlastnila označenia, ktoré majú byť voľne dostupné, existuje ďalšia rozhodujúca skutočnosť, ktorú si nemožno nepovšimnúť.
71.
Procesná spôsobilosť podľa citovaného článku 55 ods. 1 písm. a) je tak len prvou požiadavkou. Každý kto chce dosiahnuť vyhlásenie neplatnosti zapísanej ochrannej známky Spoločenstva, musí dodržať ďalšie postupy uvedené v odseku 2 tohto ustanovenia: požaduje sa odôvodnenie návrhu a uhradenie príslušného poplatku. Toto odôvodnenie je pre spotrebiteľa a používateľa, ktorý je riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný, stratou času prevyšujúcou prospech, ktorý môže dotknutá osoba získať výmazom ochrannej známky; no aj v prípade, že je ochotná investovať čas a úsilie, spravidla ju odradí platenie poplatku vo výške 700 eur. (
20
)
72.
Preto nie je prekvapujúce, že podniky a skupiny producentov a výrobcov rovnako ako organizácie spotrebiteľov strážia register ochranných známok a ochraňujú ho pred zápisom opisných označení alebo označení, ktoré sú v rozpore so všeobecnými záujmami chránenými článkom 7 nariadenia č. 40/94. Dôvodom tejto legislatívnej techniky je zamedziť špekulatívnym návrhom na vyhlásenie neplatnosti, teda návrhom, ktoré sú nedôvodné a ktoré si vyžadujú začatie nového konania so všetkými ťažkosťami, ktoré toto konanie spôsobuje majiteľovi napadnutej ochrannej známky. To však neumožňuje podporiť výklad podania návrhu na vyhlásenie neplatnosti podľa článku 55 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94 contra legem, podľa ktorého sa vyžaduje, aby prihlasovateľ preukázal hospodársky — alebo akýkoľvek iný — konkrétny, potenciálny alebo skutočný záujem.
73.
Po tretie článok 55 vykladaný so zreteľom na článok 3 nariadenia č. 40/94 považuje spoločnosti a iné zákonne zriadené subjekty za právnické osoby vtedy, ak podľa práva, ktoré sa na ne uplatňuje, majú spôsobilosť vo vlastnom mene mať práva a povinnosti, uzatvárať zmluvy alebo vykonávať iné právne úkony a mať procesnú spôsobilosť. Zámer zahrnúť vo všetkých zreteľoch čo možno najväčší počet osôb je teda zrejme trvalým zámerom práva Spoločenstva v oblasti ochranných známok.
74.
Po štvrté a na poslednom mieste, s prihliadnutím na uplatnenie zásad práva Spoločenstva, na ktoré odkazuje Lancôme, keď obhajuje potrebu aktívnej legitimácie, aká sa vyžaduje v prípade žalôb o neplatnosť podľa článku 230 ES, uvádzam, že s vysvetleniami týkajúcimi sa potreby rozlišovania medzi správnymi konaniami a konaniami pred súdom, ktoré poskytol napadnutý rozsudok, plne súhlasím.
75.
Do konania o vyhlásení neplatnosti upraveného v nariadení o ochranných známkach Spoločenstva nemožno preniesť ani zásady judikatúry vypracované Súdnym dvorom, ktoré sa týkajú priameho a osobného záujmu jednotlivcov, ktorí majú v úmysle napadnúť normatívny akt Spoločenstva podľa článku 230 ES. Žaloba, ktorú možno podať podľa tohto ustanovenia Zmluvy ES, sa totiž vzťahuje na legislatívne opatrenia so všeobecnou pôsobnosťou, ktoré nie sú v zásade štátnym príslušníkom spochybňované a pre ktoré judikatúra vypracovala pravidlá, ktoré umožňujú, aby procesné postavenie dotknutých osôb v prípadoch, keď právna úprava Spoločenstva priamo a osobne zasahuje do ich subjektívnych práv, bolo rovnocenné procesnému postaveniu adresátov určitých normatívnych aktov, ktorí sú vždy aktívne legitimovaní. (
21
)
76.
V odpovedi na moju otázku týkajúcu sa zosúladenia prípadnej požiadavky preukázania hospodárskeho záujmu na účely podania návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky s ochranou verejného poriadku a dobrých mravov v zmysle článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 40/94 zástupca spoločnosti Lancôme na pojednávaní uviedol, že všeobecný záujem treba posudzovať podľa „premenlivej intenzity“, ktorá sa pri jednotlivých absolútnych dôvodoch môže meniť.
77.
Toto odstupňovanie všeobecného záujmu, ktoré je v pozadí dôvodov zamietnutia zápisu/neplatnosti ochranných známok, je na účely posúdenia dôvodov, pre ktoré nie je možné zapísať ochrannú známku do registra alebo pre ktoré musí byť z neho vymazaná, určite relevantné, no nemôže sa uplatňovať na procesné požiadavky týkajúce sa aktívnej legitimácie. Na jednej strane totiž zo znenia ustanovení upravujúcich túto legitimáciu zjavne vyplýva, že na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti je oprávnený široký okruh osôb; na druhej strane pre ÚHVT by bolo veľmi obtiažne zaoberať sa týmto druhom návrhov, pokiaľ by táto aktívna legitimácia závisela od intenzity chráneného všeobecného záujmu. Na záver uvádzaná intenzita je hmotnoprávnou otázkou, kým aktívna legitimácia spadá do oblasti procesného práva týkajúceho sa formálnych požiadaviek a neexistuje medzi nimi vzťah spojených nádob.
78.
Z vyššie uvedených úvah pritom vyplýva, že na podmienky na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva podľa článku 55 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94 sa tento typ úvah nevzťahuje. Ako sa správne uvádza v napadnutom rozsudku, ide o podmienky stanovené pre začatie správneho konania, ktorého predmetom nie je opatrenie všeobecnej povahy, ale záväzné rozhodnutie, ktorým sa podniku udeľuje monopol na zapísanú ochrannú známku, ktorého odňatie z dôvodov všeobecného záujmu je predmetom návrhu, ktorý sa nepredkladá súdu, aj keď daná vec môže byť neskôr predložená súdu Spoločenstva, ale tej istej inštitúcii, ktorá toto výhradné právo udelila.
79.
Na základe vyššie uvedených vysvetlení navrhujem zamietnuť aj prvú časť prvého odvolacieho dôvodu. Keďže nemožno vyhovieť ani jednej z dvoch častí prvého odvolacieho dôvodu navrhujem, aby bol tento dôvod zamietnutý v plnom rozsahu.
B — O druhom odvolacom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 1 nariadenia č. 40/94
1. Tvrdenia účastníkov konania
80.
Podľa spoločnosti Lancôme sa Súd prvého stupňa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 43 napadnutého rozsudku vyhlásil, že ochranná známka tvorená znakmi, z ktorých každý opisuje vlastnosti výrobkov alebo služieb, je samotným opisom vlastností týchto výrobkov alebo služieb v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94, okrem prípadu, keď existuje badateľná odchýlka medzi prihlasovanou ochrannou známkou a jednoduchým súhrnom znakov, z ktorých je zložená; odvolateľka tvrdí, že podľa ustálenej judikatúry, ktorá začala rozsudkom Procter&Gamble/ÚHVT (
22
), Súd prvého stupňa je povinný preveriť, či neexistuje zjavný rozdiel medzi týmto slovným spojením (COLOR a EDITION) a výrazmi, ktoré v bežnom jazyku používajú dotknutí spotrebitelia. Tým, že Súd prvého stupňa takto nekonal, v tichosti zmenil judikatúru bez toho, aby bol na to oprávnený.
81.
Odvolateľka okrem iného tvrdí, že v rozsudku, ktorý je predmetom tohto odvolania, Súd prvého stupňa pri skúmaní významu spojenia týchto dvoch slov neoprel svoje úvahy o skutkové zistenia, ale pri skúmaní týchto slov vo vzťahu k bežnému jazyku používanému spotrebiteľmi kozmetických prípravkov vychádzal len z jednoduchých neupresnených domnienok.
82.
ÚHVT tvrdí, že odvolateľka neberie do úvahy základný rozdiel medzi písmenami c) a d) článku 7 ods. 1 nariadenia č. 40/94 a vyhlásil, že ochranná známka je opisná, len ak je známa a používaná v bežnom jazyku dotknutej verejnosti; ÚHVT trvá na tom, že stupeň znalosti a používania v bežnom jazyku dotknutej verejnosti je na účely uplatnenia písmena c) uvedeného ustanovenia irelevantný, pretože zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že sa na označenia, ktoré „môžu slúžiť“ v obchode, bude takisto uplatňovať aj v budúcnosti.
83.
Z tohto dôvodu sa rozsudok Procter&Gamble/ÚHVT obmedzil len na overenie, či sa slovné spojenie „Baby Dry“ zložené z týchto dvoch anglických slov bude v budúcnosti používať bez toho, že by sa vyžadovalo jeho súčasné používanie v bežnom jazyku. Navyše ÚHVT tvrdí, že judikatúra Súdneho dvora, pokiaľ ide o vymedzenie „badateľnej odchýlky“ medzi opisnými prvkami slovného spojenia a ochrannou známkou ako celkom, pokročila, a preto Súd prvého stupňa pojmy COLOR a EDITION preskúmal v súlade s najnovšou judikatúrou.
84.
Nakoniec, pokiaľ ide o neexistenciu skutkového základu na posúdenie slov, ktoré tvoria prihlasovanú ochrannú známku, ÚHVT uvádza, že tvrdenia spoločnosti Lancôme sú sčasti irelevantné, pretože spochybňujú určité závery Súdu prvého stupňa, a zjavne nedôvodné v rozsahu, v akom vytýkajú okolnosť, že v napadnutom rozsudku sa neskúmalo, či sú slová COLOR a EDITION výrazmi používanými dotknutou verejnosťou v bežnom jazyku.
2. Posúdenie
85.
Druhý odvolací dôvod uvedený odvolateľkou sa týka hľadiska, ktoré bolo na Súdnom dvore často diskutované, no v záujme jasnosti je vhodné ho ešte raz pripomenúť: ide o výklad článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94.
86.
Lancôme sa pri spochybnení rozsudku Súdu prvého stupňa opiera výlučne o určité časti rozsudku Súdneho dvora vyhláseného vo veci Procter&Gamble/ÚHVT. Odvolateľka vytýka Súdu prvého stupňa najmä to, že nerešpektoval bod 40 tohto rozsudku, ktorý znie takto „…každý vnímateľný rozdiel medzi formuláciou syntagmy, o zápis ktorej sa žiada, a označeniami, ktoré používa príslušná skupina spotrebiteľov v hovorovej reči na označenie tovarov alebo služieb alebo ich podstatných charakteristík, je spôsobilý dať tejto syntagme rozlišovaciu spôsobilosť, umožňujúc jej, aby bola zapísaná ako ochranná známka“.
87.
Z tejto citovanej časti rozsudku odvolateľka vyvodzuje, že pod „vnímateľným rozdielom“ treba rozumieť rozdiel medzi slovnými spojeniami, v tomto prípade COLOR a EDITION, a výrazmi, ktoré používa v bežnom jazyku príslušná skupina spotrebiteľov na rozlíšenie výrobku, služby alebo ich podstatných charakteristík. Odvolateľka vytýka Súdu prvého stupňa, že použil nesprávne právne pravidlo, pretože skúmal len vnímateľný rozdiel medzi prihlasovanou ochrannou známkou a súhrnom prvkov, ktoré ju tvoria.
88.
ÚHVT vo svojom vyjadrení k žalobe uvádza, že aj keď judikatúra týkajúca sa článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 začala rozsudkom Procter&Gamble/ÚHVT, nemožno nezohľadňovať jej ďalší vývoj, v rámci ktorého zaznamenala výrazné zmeny, ktoré zrejme Lancôme neberie do úvahy.
89.
Odvolateľka sa nemýli, keď zdôrazňuje, že tento rozsudok, ako prvý v danej oblasti vyhlásila veľká komora Súdneho dvora (
23
), a to by malo zohrávať význam pri posudzovaní neskorších rozsudkov, ktoré neboli vyhlásené touto komorou. Rozdeľovanie vecí medzi jednotlivé komory Súdneho dvora sa však nemôže považovať za absolútne kritérium určovania významu jednotlivých sporov, pretože k prideľovaniu vecí komorám dochádza v čase, keď sa význam konečného rozsudku nedá ešte dobre posúdiť: jeho význam sa často stane zrejmým až po prednesení návrhov generálneho advokáta, prípadne až v štádiu rozhodovania. V obidvoch prípadoch by nové pridelenie veci veľkej komore prinieslo viac nevýhod, ako keby sa vec ponechala na rozhodnutie pôvodne príslušnej komore. Záväznosť judikatúry preto nezávisí od typu komory, ktorá sa vecou zaoberala, čím nie je dotknutá vyššia autorita rozsudkov vyhlásených veľkou komorou alebo plénom. V každom prípade by bolo žiaduce, keby najvýznamnejšie rozsudky a ich príslušné zmeny vyhlasovala vždy veľká komora. Navyše treba pripomenúť, že rozsudok Procter&Gamble/ÚHVT zostáva v rámci judikatúry izolovaným rozsudkom, zatiaľ čo rozsudkov, ktoré menili kritériá, ktoré sú v ňom stanovené, existuje už veľký počet, čo je okolnosť, ktorá dáva týmto rozhodnutiam väčšiu váhu aj napriek tomu, že boli prijaté užším rozhodovacím zložením.
90.
Vyššie uvedená poznámka vyvracia tvrdenia spoločnosti Lancôme, ktorými chcela odôvodniť, prečo sa v rámci právnej diskusie o tomto odvolaní odvolala výlučne na rozsudok Procter&Gamble/ÚHVT. V nasledujúcich bodoch sa budem venovať analýze judikatúry, ktorá sa vyvinula po uvedenom rozsudku.
91.
V odozve na rozsudok Procter&Gamble/ÚHVT vyhlásený v septembri 2001 som už v januári 2002 predniesol návrhy vo veci Koninklijke KPN Nederland (
24
), v ktorých som poukázal na nedostatky tohto rozsudku, najmä na nedostatky testu navrhovaného na určenie toho, či sa má kombinácii opisných prvkov priznať rozlišovacia spôsobilosť. (
25
)
92.
Po tom, čo som poukázal na neexistenciu opravného mechanizmu na základe uplatnenia požiadavky dostupnosti, ktorú rozsudok Procter&Gamble/ÚHVT nebral do úvahy, (
26
) v mojich návrhoch vo veci Koninklijke KPN Nederland som navrhol, aby sa rozdiel vo vzťahu k absolútnemu dôvodu zamietnutia alebo absolútnej neplatnosti považoval za vnímateľný vtedy, keď ovplyvňuje dôležité prvky formy označenia alebo jeho významu. Dodávam, že vo vzťahu k forme by tento rozdiel vznikol vtedy, keby z dôvodu nezvyčajnej alebo fantazijnej kombinácie prevážil neologizmus nad súhrnom výrazov, ktoré ho tvoria. Čo sa týka významu, na to, aby bol rozdiel vnímateľný, nesmel by sa dojem zo zloženého označenia presne zhodovať so sumou údajov vyplývajúcich z opisných prvkov. (
27
)
93.
Prvý krok v judikatúre smerujúci k novému poňatiu doktríny rozsudku Procter&Gamble/ÚHVT urobil rozsudok nazývaný „Doublemint“, ktorý zrušil rozsudok Súdu prvého stupňa z dôvodu, že uplatnil nesprávne kritérium tým, že článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 vyložil v tom zmysle, že bráni zápisu „výlučne opisných“ ochranných známok výrobkov alebo služieb, pre ktoré bol požadovaný zápis, prípadne ich charakteristík. Napriek tomu sa pochybenie Súdu prvého stupňa nezdá byť nakoniec až také závažné, ak si spomenieme, že Súdny dvor v rozsudku Procter&Gamble/ÚHVT zrejme zastával rovnaký názor, keď povolil zápis syntagmy vykazujúcej „vnímateľný rozdiel“ medzi významom súhrnu slov a ich zmyslom v bežnom jazyku.
94.
Bolo by trúfalé domnievať sa, že moje návrhy vo veci Koninklijke KPN Nederland ovplyvnili v rozhodujúcej miere rozsudok Doublemint; naproti tomu si myslím, že sa nebudem mýliť, ak budem tvrdiť, že ovplyvnili rozsudok Koninklijke KPN Nederland a rozsudok Campina Melkunie (
28
), ktoré boli obidva vyhlásené v ten istý deň a tou istou komorou.
95.
Ako príklad vplyvu mojich návrhov na rozsudok Koninklijke KPN Nederland chcem citovať nasledujúcu pasáž a vyzývam čitateľa, aby ju so zreteľom na úvahy uvedené v bodoch 91 a 92 porovnal s návrhmi prednesenými v tej istej veci: „ochranná známka tvorená slovom zloženým z prvkov, pričom každý z týchto prvkov opisuje vlastnosti prihlasovaných tovarov alebo služieb, predstavuje ako taká opis vlastností týchto tovarov alebo služieb v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94[ (
29
)], okrem prípadu, keď existuje vnímateľná odchýlka medzi slovom a jednoduchým súhrnom prvkov, ktoré ho tvoria. To predpokladá, že z dôvodu neobvyklého charakteru kombinácie vo vzťahu k vyššie uvedeným tovarom alebo službám slovo vytvára dojem dostatočne vzdialený od dojmu vytvoreného jednoduchým spojením údajov vyplývajúcich z prvkov, ktoré ho tvoria, tak, že dominuje súhrnu vyššie uvedených prvkov…“ (
30
).
96.
Navyše je potrebné uviesť, že Súdny dvor v rozsudkoch Koninklijke KPN Nederland a Campina Melkunie neodkázal na rozsudok Procter&Gamble/ÚHVT, čím potvrdil svoju vôľu odchýliť sa od výkladu prijatého v tomto rozsudku.
97.
Napokon toto nové smerovanie judikatúry potvrdzuje rozsudok ÚHVT/Celltech (
31
), ktorý jednak definitívne upúšťa od porovnávania slov s výrazmi používanými „v bežnom jazyku dotknutou skupinou spotrebiteľov“ a jednak mení požiadavky týkajúce sa skúmania tak, že už nevyžaduje, aby sa skúmala každá „badateľná odchýlka“, ale len odchýlky, ktoré sú výrazné.
98.
Vychádzajúc z vysvetlení podaných k druhému odvolaciemu dôvodu sa domnievam, že Súd prvého stupňa sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď postupoval v súlade s kritériami opísanými v skúmanej judikatúre a nie podľa kritérií uvedenými v rozsudku Procter&Gamble/ÚHVT.
99.
Pokiaľ ide o tvrdenia spoločnosti Lancôme, ktorými vytýka Súdu prvého stupňa, že neprihliadol na jej pripomienky súvisiace s bežným jazykom dotknutej verejnosti založené na skutkových zisteniach, treba súhlasiť s ÚHVT, že so zreteľom na zmeny v judikatúre uvedené v predchádzajúcich bodoch je používanie týchto dvoch slov tvoriacich ochrannú známku COLOR EDITION v bežnom jazyku spotrebiteľov kozmetických výrobkov na účely článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 irelevantné. Tieto tvrdenia sú teda bezpredmetné.
100.
Druhý odvolací dôvod uvedený odvolateľkou preto musí byť zamietnutý. Keďže som navrhol odpovedať rovnako, aj pokiaľ ide o prvý dôvod, odvolanie treba zamietnuť v celom jeho rozsahu.
VI — O trovách
101.
Navrhujem, aby spoločnosť Lancôme, ktorá nemala vo veci úspech, bola v súlade s článkom 122 prvým odsekom v spojení s článkom 69 ods. 2 prvým pododsekom Rokovacieho poriadku Súdneho dvora zaviazaná na náhradu trov tohto odvolacieho konania.
VII — Návrh
102.
Na základe predchádzajúcich úvah navrhujem, aby Súdny dvor:
1.
zamietol odvolanie podané spoločnosťou Lancôme parfums et beauté & Cie SNC proti rozsudku druhej komory Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 8. júla 2008, Lancôme/ÚHVT-CMS Hasche Sigle (T-160/07);
2.
zaviazal odvolateľku na náhradu trov tohto odvolacieho konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: španielčina.
(
2
)	Nariadenie Rady (ES) z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1) účinné odo dňa uvedeného v bode, ktorého sa týka táto poznámka pod čiarou.
(
3
)	Nariadenie Rady (ES) z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146), zmenené a doplnené nariadením Rady (ES) č. 3288/94 z 22. decembra 1994 na vykonanie dohôd uzatvorených v rámci uruguajského kola (Ú. v. ES L 349, s. 83; Mim. vyd. 17/001, s. 185) a nariadením Rady (ES) č. 422/2004 z 19. februára 2004 (Ú. v. EÚ L 70, s. 1).
(
4
)	Dohoda o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení.
(
5
)	Odvolateľka uvádza ekvivalent tohto výrazu v nemeckom jazyku „Organ der Rechtspflege“, v anglickom jazyku „officer of the court“ a vo francúzskom jazyku „collaborateur de la justice“.
(
6
)	Rozsudok z 18. mája 1982, 155/79, Zb. s. 1575.
(
7
)	Rozsudok z 18. januára 2007, PKK a KNK/Rada, C-229/05 P, Zb. s. I-439, bod 66.
(
8
)	Rozsudky z 19. mája 1983, Verros/Parlament, 306/81, Zb. s. 1755, bod 9; z 22. novembra 2001, Holandsko/Rada, C-301/97, Zb. s. I-8853, bod 169, a z 15. septembra 2005, BioID/ÚHVT, C-37/03 P, Zb. s. I-7975, body 56 až 58.
(
9
)	Uznesenia z 15. marca 1984, Vaupel/Súdny dvor, 131/83, bod 8, a z 5. decembra 1996, Lopes/Súdny dvor, C-174/96 P, Zb. s. I-6401, bod 10.
(
10
)	Návrhy vo veci Merlini/Vysoký úrad, v ktorej bol vyhlásený rozsudok z 21. januára 1965, 108/63, Zb. s. 1, bod 20.
(
11
)	STUMPFF, C.: Artikel 6 EUV. In: SCHWARZE, J.: EU Kommentar. 2. vyd., Ed. Nomos, Baden Baden, 2009, s. 96. Pozri takisto rozsudok z 26. júna 2007, Ordre des barreaux francophones et germanophone a i., C-305/05, Zb. s. I-5305, bod 31.
(
12
)	Moje návrhy vo veci Silberquelle, v ktorej bol vyhlásený rozsudok 15. januára 2009, C-495/07, Zb. s. I-137, body 45 a 46, v ktorých túto funkciu uvádzam v súvislosti s výmazom; rozsudok prevzal moje úvahy v bode 19.
(
13
)	Toto príslovie citoval Cervantes v diele Don Quijote de la Mancha, RBA, v časti, ktorá rozpráva príbeh odohrávajúci sa v jaskyni Montesinos, keď Don Quijote odpovedá: „… predsa viete, že každé prirovnanie obyčajne kríva a nepasuje celkom a preto netreba robiť nijaké paralely. Neporovnateľná Dulcinea z Tobosa je, čo je, a pani doňa Belerma je, čo bola_….“ [de CERVANTES, M. S.: Don Quijote, II. Časť. preklad: Jozef Felix, 1965, Tatran, 1979].
(
14
)	BENDER, A.: Nichtigkeit. In: FEZER, K. H. (ed.): Handbuch der Markenpraxis — Band I Markenverfahrensrecht. C.H. Beck, Münich, 2007, s. 678.
(
15
)	Rozsudok zo 4. mája 1999, C-108/97 a C-109/97, Zb. s. I-2779.
(
16
)	Preberám definíciu z: GUASP, J.: Derecho procesal civil, 4. vyd., Civitas, Madrid, 1998, časť I., s. 175.
(
17
)	Obdoba článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94.
(
18
)	Smernica Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92).
(
19
)	Rozsudok Windsurfing Chiamsee, už citovaný, bod 25; kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
20
)	Výška poplatku za návrh na výmaz alebo za prehlásenie o neplatnosti podľa článku 2 bodu 17 nariadenia Komisie (ES) č. 2869/95 z 13. decembra 1995 o poplatkoch splatných Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (Ú. v. ES L 303, s. 33; Mim. vyd. 09/001, s. 291), naposledy zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 355/2009 z 31. marca 2009 (Ú. v. EÚ L 109, s. 3) (účinným od 1. mája 2009); pozri konsolidované neoficiálne znenie na internetovej stránke http://oami.europa.eu/ows/rw/resource/documents/CTM/regulations/286995_cv-fr.pdf.
(
21
)	Pokiaľ ide o podmienky, ktoré musia splniť v rámci žalôb o neplatnosť jednotliví žalobcovia, pozri LENAERTS, K., ARTS, D., MASELIS, I.: Procedural Law of the European Union. 2. ed., Thomson Sweet & Maxwell, London 2006, s. 244 a nasl.
(
22
)	Rozsudok z 20. septembra 2001, nazývaný „Baby-Dry“, C-383/99 P, Zb. s. I-6251.
(
23
)	V skutočnosti rozsudok vyhlásilo takzvané „petit plenum“ zložené z trinástich sudcov, zatiaľ čo v tom čase plénum pozostávalo z pätnástich sudcov, z ktorých sa skladal Súdny dvor.
(
24
)	Rozsudok z 12. februára 2004, C-363/99, Zb. s. I-1619; moje návrhy sú z 31. januára 2002.
(
25
)	Pozri najmä bod 69 a nasl. mojich návrhov vo veci Koninklijke KPN Nederland.
(
26
)	Pokiaľ ide o výkladové kritérium pozri moje návrhy vo veci, v ktorých bol vyhlásený rozsudok z 10. apríla 2008, adidas a adidas Benelux, C-102/07, Zb. s. I-2439 a najmä body 33 až 45.
(
27
)	Pozri moje návrhy vo veci Koninklijke KPN Nederland, už citované, bod 70.
(
28
)	Rozsudok z 12. februára 2004, C-265/00, Zb. s. I-1699.
(
29
)	Rozsudok sa odvoláva na článok 3 ods. 1 písm. c) smernice 89/104.
(
30
)	Rozsudky Koninklijke KPN Nederland, už citovaný, bod 104, a Campina Melkunie, už citovaný, bod 43.
(
31
)	Rozsudok z 19. apríla 2007, C-273/05 P, Zb. s. I-2883, body 76 až 78.