Predbežné znenie
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
z 23. apríla 2026(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Zmluvy o spotrebiteľskom úvere – Smernica 2008/48/ES – Článok 3 písm. j) – Článok 10 ods. 2 písm. f) – Pojem ‚úroková sadzba úveru‘ – Pojem ‚výška čerpaného úveru‘ – Článok 3 písm. g) – Pojem ‚celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom‘ – Vyberanie úrokov zo sumy zodpovedajúcej nákladom spojeným s úverom – Poistné “
Vo veci C‑744/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sąd Rejonowy we Włodawie (Okresný súd Włodawa, Poľsko) z 20. septembra 2024 a doručený Súdnemu dvoru 24. októbra 2024, ktorý súvisí s konaním:
P.W.
proti
Bank Polska Kasa Opieki S.A.,
SÚDNY DVOR (siedma komora),
v zložení: predseda siedmej komory F. Schalin, sudcovia M. Gavalec a Z. Csehi (spravodajca),
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        P.W., v zastúpení: A. Bieniek, adwokat,
–        Bank Polska Kasa Opieki S.A., v zastúpení: A. Cudna‑Wagner, radca prawny, a B. Miąskiewicz, adwokat,
–        poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,
–        Európska komisia, v zastúpení: P. Kienapfel, P. Ondrůšek a M. Owsiany‑Hornung, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 písm. j) a článku 10 ods. 2 písm. f) a g) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS (Ú. v. EÚ L 133, 2008, s. 66), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2021/2167 z 24. novembra 2021 (Ú. v. EÚ L 438, 2021, s. 1) (ďalej len „smernica 2008/48“), v spojení so zásadou efektivity a článkom 3 ods. 1 a 2, článkom 4 ods. 1 a článkom 5 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi P.W., spotrebiteľom, a Bank Polska Kasa Opieki S.A., bankovou inštitúciou (ďalej len „banka“), vo veci zaplatenia pohľadávky vyplývajúcej zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 93/13
3        Článok 1 ods. 1 smernice 93/13 stanovuje:
„Účelom tejto smernice je aproximovať zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia členských štátov, ktoré sa [týkajú – neoficiálny preklad] nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom.“
4        Článok 3 tejto smernice stanovuje:
„1.      Zmluvná podmienka, ktorá nebola individuálne dohodnutá sa považuje za nekalú, ak napriek požiadavke dôvery spôsobí značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vzniknutých na základe zmluvy, ku škode spotrebiteľa.
2. Podmienka sa nepovažuje za individuálne dohodnutú, ak bola navrhnutá vopred a spotrebiteľ preto nebol schopný ovplyvniť podstatu podmienky, najmä v súvislosti s predbežne formulovanou štandardnou zmluvou.
…“
5        Článok 4 tejto smernice stanovuje:
„1.      Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 7, nekalosť zmluvných podmienok sa hodnotí so zreteľom na povahu tovaru alebo služieb, na ktoré bola zmluva uzatvorená a na všetky okolnosti súvisiace s uzatvorením zmluvy, v dobe uzatvorenia zmluvy a na všetky ostatné podmienky zmluvy alebo na inú zmluvu, od ktorej závisí.
2.      Hodnotenie nekalej povahy podmienok sa nevzťahuje ani k definícii hlavného predmetu zmluvy ani na primeranú cenu a úhradu na jednej strane, ako aj tovar alebo služby dodávané výmenným spôsobom na druhej strane, pokiaľ tieto podmienky sú zrozumiteľné.“
6        Článok 5 smernice 93/13 znie:
„V prípade zmlúv, v ktorých sú všetky alebo niektoré podmienky ponúkané spotrebiteľovi v písomnej forme, musia byť vždy tieto podmienky vypracované zrozumiteľne. Keď existuje pochybnosť o zmysle podmienky, prednosť má výklad priaznivejší pre spotrebiteľa. Toto pravidlo výkladu neplatí v súvislosti s postupmi stanovenými v článku 7 ods. 2.“
Smernica 2008/48
7        Odôvodnenia 19, 31 a 43 smernice 2008/48 znejú:
„(19) Na to, aby sa spotrebitelia mohli rozhodnúť na základe úplnej znalosti veci, mali by sa im pred uzavretím zmluvy o úvere poskytnúť primerané informácie o podmienkach a nákladoch spojených s úverom a o ich povinnostiach, ktoré si spotrebiteľ môže vziať so sebou a zvážiť. V záujme čo najväčšej transparentnosti a porovnateľnosti ponúk by tieto informácie mali zahŕňať najmä ročnú percentuálnu mieru nákladov [RPMN] na úver určenú rovnakým spôsobom v rámci Spoločenstva. Keďže [RPMN] sa dá v tejto fáze uviesť len pomocou príkladu, takýto príklad by mal byť reprezentatívny. …
…
(31)      Zmluva o úvere by mala zrozumiteľným a stručným spôsobom poskytovať všetky potrebné informácie, aby sa mohol spotrebiteľ oboznámiť so svojimi právami a povinnosťami, ktoré mu z nej vyplývajú.
…
(43)      … Napriek jednotnému matematickému vzorcu na výpočet [RPMN], ustanovenému v [smernici Rady 87/102/EHS z 22. decembra 1986 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov, ktoré sa týkajú spotrebiteľského úveru (Ú. v. EÚ L 42, 1987, s. 48; Mim. vyd. 15/001, s. 326)], nie je zatiaľ v rámci Spoločenstva porovnateľná v plnom rozsahu. V jednotlivých členských štátoch sa pri jej výpočte zohľadňujú rozdielne nákladové faktory. Táto smernica by preto mala jasne a komplexne definovať celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom.“
8        Článok 1 smernice 2008/48 s názvom „Predmet úpravy“ znie takto:
„Účelom tejto smernice je harmonizovať určité aspekty zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov, ktoré sa týkajú zmlúv o spotrebiteľskom úvere.“
9        Článok 3 tejto smernice s názvom „Vymedzenie pojmov“ stanovuje:
„Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
…
g)      ‚celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom‘ sú všetky náklady vrátane úrokov, provízií, daní a poplatkov akéhokoľvek druhu, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť v súvislosti so zmluvou o úvere a ktoré sú veriteľovi známe, okrem notárskych poplatkov; zahrnuté sú aj náklady na doplnkové služby súvisiace so zmluvou o úvere, a to najmä poistné, ak spotrebiteľ musí navyše uzavrieť zmluvu o poskytnutí služieb, aby získal úver alebo aby ho získal za ponúkaných podmienok;
h)      ‚celková čiastka, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť‘ je súčet celkovej výšky úveru a celkových nákladov spojených s úverom;
i)      ‚[RPMN]‘ sú celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom, vyjadrené ako percento ročne z celkovej výšky úveru, prípadne vrátane nákladov v súlade s článkom 19 ods. 2;
j)      ‚úroková sadzba úveru‘ je úroková sadzba vyjadrená ako fixné alebo variabilné percento, ktoré sa na ročnom základe uplatňuje na výšku čerpaného úveru;
…
l)      ‚celková výška úveru‘ je maximálna výška alebo súčet všetkých finančných prostriedkov poskytnutých na základe zmluvy o úvere;
…“
10      Článok 10 uvedenej smernice s názvom „Informácie, ktoré má obsahovať zmluva o úvere“ stanovuje:
„1.      Zmluvy o úvere sa vypracujú písomne alebo na inom trvalom nosiči.
Každá zmluvná strana dostane jedno vyhotovenie zmluvy o úvere. Týmto článkom nie sú dotknuté žiadne vnútroštátne pravidlá týkajúce sa platnosti uzavretia zmlúv o úvere, ktoré sú v súlade s právom Spoločenstva.
2.      Zmluva o úvere zrozumiteľne a stručne uvádza:
…
d)      celkovú výšku úveru a podmienky, ktoré upravujú jeho čerpanie;
…
f)      úrokovú sadzbu úveru, podmienky ktoré upravujú jej uplatňovanie a ak sú k dispozícii i akýkoľvek index alebo referenčnú sadzbu, ktoré sa vzťahujú na pôvodnú úrokovú sadzbu úveru, ako aj čiastkové obdobia, podmienky a postupy pre zmenu úrokovej sadzby úveru; a ak sa rôznych podmienok uplatňujú rôzne úrokové sadzby úveru, uvádzajú sa vyššie uvedené informácie o všetkých uplatniteľných úrokových sadzbách;
g)      [RPMN] a celkovú čiastku, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť, vypočítané v čase uzavretia zmluvy o úvere; uvedú sa všetky predpoklady použité na výpočet tejto miery;
…“
11      Článok 19 smernice 2008/48 s názvom „Výpočet [RPMN]“ v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.      [RPMN], ktorá sa na ročnom základe rovná aktuálnej hodnote všetkých záväzkov (čerpania, splátky a poplatky), budúcich alebo súčasných, na ktorých sa dohodli veriteľ a spotrebiteľ, sa vypočíta na základe matematického vzorca uvedeného v prílohe I časti I.
2.      Na účel výpočtu [RPMN] sa určia celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom s výnimkou poplatkov, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť za nedodržanie akýchkoľvek záväzkov ustanovených v zmluve o úvere, a iných poplatkov okrem kúpnej ceny, ktorú je povinný zaplatiť za kúpu tovaru alebo služieb bez ohľadu na to, či sa transakcia vykoná v hotovosti, alebo na úver.
Náklady na vedenie účtu, na ktorom sa zaznamenávajú platobné transakcie a čerpanie, náklady na používanie platobných prostriedkov na platobné transakcie a čerpanie a ostatné náklady na platobné transakcie sa zahrnú do celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom, pokiaľ otvorenie účtu nie je dobrovoľné a náklady na účet neboli zrozumiteľne a samostatne uvedené v zmluve o úvere alebo v akejkoľvek inej zmluve uzavretej so spotrebiteľom.“
12      Článok 22 tejto smernice s názvom „Harmonizácia a záväzný charakter tejto smernice“ stanovuje:
„1.      Keďže táto smernica obsahuje harmonizované ustanovenia, členské štáty nesmú zachovať ani zaviesť vo svojom vnútroštátnom práve ustanovenia, ktoré sa odchyľujú od ustanovení tejto smernice. Článok 16a ods. 3 a 4 však nebráni členským štátom zachovať alebo zaviesť prísnejšie ustanovenia na ochranu spotrebiteľov.
…
3.      Členské štáty ďalej zabezpečia, aby sa ustanovenia, ktoré prijmú na vykonávanie tejto smernice, nedali obísť osobitnou formuláciou zmlúv, a najmä tým, že sa čerpanie finančných prostriedkov alebo zmluvy o úvere, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, zahrnú do zmlúv o úvere, ktorých povaha alebo účel by umožnili vyhnúť sa jej uplatňovaniu.
…“
13      Podľa časti I prílohy I k uvedenej smernici:
„…
Základná rovnica, ktorá stanovuje [RPMN], kladie do rovnováhy na ročnom základe celkovú súčasnú hodnotu čerpaných prostriedkov na jednej strane a celkovú súčasnú hodnotu splátok a platieb poplatkov na strane druhej…“
Poľské právo
Občiansky zákonník
14      Podľa článku 3851 ods. 1 ustawa Kodeks cywilny (Občiansky zákonník) z 23. apríla 1964, v znení uplatniteľnom vo veci samej (Dz. U. z roku 2022, položka 1360):
„Ustanovenia zmluvy uzavretej so spotrebiteľom, ktoré neboli so spotrebiteľom dohodnuté individuálne, nie sú pre neho záväzné, ak upravujú jeho práva a povinnosti takým spôsobom, ktorý je v rozpore s dobrými mravmi a hrubo porušujú jeho záujmy (nekalé zmluvné podmienky). Uvedené neplatí pre zmluvné podmienky týkajúce sa hlavných plnení zmluvných strán, vrátane ceny alebo odmeny, ak boli jednoznačne formulované.“
Zákon o spotrebiteľskom úvere
15      Ustawa o kredycie konsumenckim (zákon o spotrebiteľskom úvere) z 12. mája 2011 (Dz. U. z roku 2011 č. 126, položka 715) prebral do poľského právneho poriadku smernicu 2008/48.
16      Článok 5 body 6, 6a a 10 tohto zákona, v znení uplatniteľnom na konanie vo veci samej (ďalej len „zákon o spotrebiteľskom úvere“), znie takto:
„6.      celkové náklady spojené s úverom – všetky náklady, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť v súvislosti so zmluvou o úvere, najmä:
a)      úroky, poplatky, provízie, dane a marže zo zisku, ktoré sú veriteľovi známe, a
b)      náklady na doplnkové služby, najmä poistenie, ak sú nevyhnutné na získanie úveru alebo na jeho získanie za ponúkaných podmienok,
okrem notárskych poplatkov, ktoré znáša spotrebiteľ;
6a      náklady spojené s úverom odlišné od úrokov – všetky náklady, ktoré hradí spotrebiteľ v súvislosti so zmluvou o spotrebiteľskom úvere, okrem úrokov;
…
10.      úroková sadzba úveru – úroková sadzba vyjadrená ako fixné alebo variabilné percento, ktoré sa na ročnom základe uplatňuje na výšku čerpaného úveru.“
17      Článok 30 uvedeného zákona stanovuje:
„1.      V zmluve o spotrebiteľskom úvere treba uviesť:
…
(6)      úrokovú sadzbu úveru, podmienky jej uplatňovania, obdobia, podmienky a spôsoby zmeny úrokovej sadzby vrátane indexu alebo referenčnej sadzby, ak sa uplatňuje na pôvodnú úrokovú sadzbu; ak sa v zmluve o spotrebiteľskom úvere stanovujú rôzne úrokové sadzby, uvedené informácie sa poskytnú pre všetky úrokové sadzby uplatňované v danom období platnosti zmluvy,
…“
18      Článok 45 ods. 1 zákona o spotrebiteľskom úvere stanovuje:
„V prípade, že veriteľ poruší článok 29 ods. 1, článok 30 ods. 1 body 1 až 8, 10, 11 a 14 až 17 a články 31 až 33, článok 33a a články 36a až 36c, spotrebiteľ po predložení písomného vyhlásenia vráti veriteľovi úver bez úrokov alebo iných poplatkov spojených s úverom, a to v lehotách a spôsobom uvedeným v zmluve.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
19      Dňa 26. mája 2022 uzavreli P.W. a banka zmluvu o spotrebiteľskom úvere zodpovedajúcu vzorovej zmluve. Ustanovenia zmluvy neboli výsledkom individuálnych dohôd medzi P.W. a bankou. Suma spotrebiteľského úveru, ktorú si P.W. takto dojednal, predstavovala 150 000 poľských zlotých (PLN) (približne 34 400 eur). Z tejto sumy bolo P.W. skutočne vyplatených 133 214,92 PLN (približne 30 550 eur), pričom zvyšných 16 785,08 PLN (približne 3 850 eur) bolo určených na zaplatenie poistenia úveru nazvaného „dobrovoľným“. Uzavretie tohto dobrovoľného poistenia bolo spojené so znížením úrokovej sadzby úveru.
20      Celková suma, ktorú mal P.W. splatiť, predstavovala 207 073,53 PLN (približne 47 500 eur) a v súlade s článkom 6 ods. 1 zmluvy o úvere boli celkové náklady na úver 73 858,61 PLN (približne 16 950 eur). Tieto náklady zahŕňali úroky vo výške 57 073,53 PLN (približne 13 100 eur), ako aj poistné, ktoré je uvedené v predchádzajúcom bode, vo výške 16 785,08 PLN (približne 3 850 eur). Úroková sadzba predstavovala 8,49 % ročne (z toho základná sadzba predstavovala 4,36 % a marža 4,13 %). Táto úroková sadzba bola uplatnená na sumu skutočne vyplatenú P.W. na základe zmluvy, zvýšenú o sadzbu poistného. RPMN uvedená v zmluve o úvere bola 12,57 %. Doba trvania zmluvy bola stanovená na 96 mesiacov.
21      Listom z 18. augusta 2023 na základe článku 45 ods. 1 zákona o spotrebiteľskom úvere P.W. zaslal banke vyhlásenie s cieľom využiť takzvanú sankciu „bezplatného úveru“. Podľa neho si totiž banka nesplnila svoje povinnosti, najmä z dôvodu nepresného určenia základu výpočtu úrokov, uvedenia nesprávnej RPMN a možnosti veriteľa jednostranne zmeniť poplatky a provízie. Požiadal preto o vrátenie sumy, ktorá už bola zaplatená z titulu nákladov na úver vo výške 14 428,83 PLN (približne 3 310 eur), ale banka tejto žiadosti nevyhovela.
22      P.W. návrhom z 25. októbra 2023 podal na Sąd Rejonowy we Włodawie (Okresný súd Włodawa, Poľsko), ktorý je vnútroštátnym súdom predkladajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorým sa domáha jednak určenia a rozhodnutia, že úver bude splatený bez úrokov a iných poplatkov spojených s týmto úverom v lehotách a za podmienok stanovených v zmluve, a jednak toho, aby bola banke uložená povinnosť zaplatiť mu sumu 30 051,76 PLN (približne 6 900 eur), teda sumu už splatených zmluvných úrokov, zvýšenú o zákonné úroky z omeškania. Na podporu svojho návrhu P.W. najmä uviedol, že úroková sadzba bola uplatnená na sumu zodpovedajúcu nákladom na úver odlišných od úrokov.
23      Banka sa domnieva, že RPMN bola vypočítaná správne. P.W. si vo svojej žiadosti o úver želal, aby banka zahrnula do úveru náklady na poistenie úveru, čo viedlo k zvýšeniu sumy úveru. Banka tiež zdôrazňuje, že informácia, podľa ktorej sa úroková sadzba uplatní na takto určenú sumu, bola uvedená v zmluve o úvere. Banka dodáva, že P.W. neplatil žiadnu províziu a že nákladmi na úver sú len zmluvné úroky a poistenie, ktoré sú podrobne opísané v „informačnom formulári o spotrebiteľskom úvere“, ktorý je neoddeliteľnou súčasťou zmluvy o úvere.
24      Predkladajúci vnútroštátny súd vyjadruje pochybnosti, či je v súlade so smernicou 2008/48 taká prax banky, ktorá spočíva vo vyberaní úrokov zo sumy, ktorá okrem istiny úveru zahŕňa aj náklady spojené s úverom odlišné od úrokov, teda zo sumy, ktorá nebola v plnej výške vyplatená dlžníkovi. V tejto súvislosti spresňuje, že „náklady spojené s úverom odlišné od úrokov“ v zmysle článku 5 ods. 6a zákona o spotrebiteľskom úvere zahŕňajú najmä poplatky, provízie, dane a marže, ak o nich veriteľ vie, ako aj náklady na doplnkové služby, najmä poistenie, ak sú nevyhnutné na získanie úveru alebo jeho získanie za podmienok stanovených v ponuke.
25      Za týchto podmienok Sąd Rejonowy we Włodawie (Okresný súd Włodawa) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 10 ods. 2 písm. f) v spojení s článkom 3 písm. j) [smernice 2008/48] vzhľadom na zásadu efektivity práva Únie a účel tejto smernice, ako aj vzhľadom na článok 3 ods. 1 a 2 v spojení s článkom 4 ods. 1 [smernice 93/13] vykladať v tom zmysle, že bráni praxi, na základe ktorej sa do zmlúv o spotrebiteľskom úvere, ktorých obsah nie je výsledkom individuálnej dohody medzi obchodníkom (veriteľom) a spotrebiteľom (dlžníkom), vkladajú ustanovenia, ktoré stanovujú úrokovú sadzbu nielen pre sumu úveru vyplatenú spotrebiteľovi, ale aj pre neúročené náklady na úver (t. j. provízie alebo iné poplatky, ktoré nie sú súčasťou sumy úveru poskytnutého spotrebiteľovi, ale ktoré tvoria celkovú sumu, ktorú má spotrebiteľ vrátiť pri plnení svojho záväzku podľa zmluvy o spotrebiteľskom úvere)?
2.      Má sa článok 10 ods. 2 písm. f) a g) [smernice 2008/48] vzhľadom na zásadu efektivity práva Únie a na účel tejto smernice, ako aj vzhľadom na článok 5 [smernice 93/13] vykladať v tom zmysle, že bráni praxi, na základe ktorej sa do zmlúv o spotrebiteľskom úvere, ktorých obsah nie je výsledkom individuálnej dohody medzi obchodníkom (veriteľom) a spotrebiteľom (dlžníkom), vkladajú ustanovenia, ktoré uvádzajú len úrokovú sadzbu úveru a celkovú výšku kapitalizovaných úrokov vyjadrenú výslednou sumou, ktorú je spotrebiteľ povinný zaplatiť v rámci plnenia svojho záväzku zo zmluvy, bez toho, aby bol spotrebiteľ výslovne informovaný, že základom na výpočet kapitalizovaného úroku (vyjadreného výslednou sumou) je iná suma ako výška úveru skutočne čerpaného spotrebiteľom, konkrétne že ide o súčet sumy úveru čerpaného spotrebiteľom a neúročených nákladov na úver (t. j. provízií alebo iných poplatkov, ktoré nie sú súčasťou sumy úveru vyplateného spotrebiteľovi, ale ktoré tvoria celkovú sumu, ktorú má spotrebiteľ zaplatiť pri plnení svojho záväzku podľa zmluvy o spotrebiteľskom úvere)?“
26      V liste z 20. novembra 2025 banka uviedla, že súhlasí so žiadosťou žalobcu vo veci samej, uvedenou v bode 22 tohto rozsudku. V odpovedi na otázku položenú Súdnym dvorom predkladajúci vnútroštátny súd listom z 18. decembra 2025 spresnil, že konanie vo veci samej stále prebieha.
O prejudiciálnych otázkach
O prípustnosti
27      Banka prípustnosť prejudiciálnych otázok spochybňuje.
28      Banka je predovšetkým toho názoru,
že
otázky položené predkladajúcim vnútroštátnym súdom majú hypotetickú povahu, keďže vychádzajú z nesprávneho predpokladu, že zmluvné podmienky uvedené v týchto otázkach neboli dohodnuté. Okrem toho druhá otázka je irelevantná, keďže informácie poskytnuté P.W., pokiaľ ide o skutočnosť, že náklady spojené s dobrovoľným poistením generujú úroky, jasne a zrozumiteľne vyplývajú tak zo zmluvy o úvere, ako aj z informačného listu.
29      Hypotetická povaha prejudiciálnych otázok ďalej vyplýva zo skutočnosti, že spor vo veci samej sa netýka provízie alebo iných poplatkov vyberaných bankou, ale sa týka dobrovoľného poistného, ktoré nepredstavuje náklady na úver hradené dlžníkom v prospech banky, ale je platené priamo na účet poisťovateľa. V súlade s definíciou „celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom“ uvedenou v článku 3 písm. g) smernice 2008/48 pritom takýto poplatok zodpovedá nákladom na doplnkové služby súvisiace so zmluvou o úvere a podľa tejto definície patrí do odlišnej kategórie nákladov.
30      Banka napokon tvrdí, že predkladajúci vnútroštátny súd neposkytol Súdnemu dvoru skutkové alebo právne okolnosti potrebné na to, aby Súdny dvor mohol užitočne odpovedať na položené otázky, v dôsledku čoho návrh nespĺňa požiadavky stanovené v článku 94 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Predkladajúci vnútroštátny súd sa predovšetkým obmedzil na vysvetlenie stanovísk účastníkov konania bez toho, aby ich overil, a použil pojem „náklady odlišné od úrokov“ nekoherentne, pričom uplatnil kritérium, podľa ktorého tieto náklady pozostávajú zo všetkých súm, ktoré sú zahrnuté do úveru, bez toho, aby boli priamo vyplatené spotrebiteľovi. Tento súd tak nezohľadnil skutočnosť, že finančné prostriedky použité na splatenie úverov, teda konsolidácia dlhov, nie sú vyplatené spotrebiteľovi, aby ich podľa vlastného uváženia mal k dispozícii, hoci nie sú pochybnosti o tom, že môžu viesť ku vzniku úrokov.
31      V tejto súvislosti treba na jednej strane pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v právnom a skutkovom rámci, ktorý tento súd vymedzí na vlastnú zodpovednosť a ktorého správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Zamietnutie návrhu vnútroštátneho súdu na začatie prejudiciálneho konania Súdnym dvorom je možné len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na poskytnutie užitočnej odpovede na otázky, ktoré sa mu položili (rozsudok z 19. decembra 2024, Tudmur, C‑185/24 a C‑189/24, EU:C:2024:1036, bod 26, ako aj citovaná judikatúra).
32      V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že predkladajúci vnútroštátny súd rozhoduje o žalobe, ktorú podal P.W. proti banke a ktorou sa domáha najmä určenia a rozhodnutia, že úver bude splatený bez úrokov a iných poplatkov spojených s týmto úverom, z dôvodu, že zo sumy zodpovedajúcej nákladom na úver odlišnej od úrokov boli vybraté zmluvné úroky. Tento súd spresňuje, že má pochybnosti o súlade tejto praxe banky, ktorá jej umožňuje vyberať úroky zo sumy zahŕňajúcej istinu úveru a náklady spojené s úverom odlišné od úrokov, hoci suma zodpovedajúca týmto nákladom nebola dlžníkovi vyplatená, so smernicou 2008/48.
33      Práve v tomto kontexte sa uvedený súd svojimi otázkami pýta Súdneho dvora na výklad viacerých ustanovení smernice 2008/48 v spojení so zásadou efektivity a niektorými ustanoveniami smernice 93/13.
34      Tieto otázky sa teda skutočne týkajú výkladu noriem práva Únie relevantných pre rozhodnutie sporu vo veci samej. Keďže predkladajúci vnútroštátny súd na vlastnú zodpovednosť stanovuje právny a skutkový rámec sporov vo veci samej, Súdnemu dvoru neprináleží preverovať predpoklady, na ktorých sú uvedené otázky založené.
35      Na druhej strane na to, aby Súdny dvor mohol poskytnúť výklad práva Únie, ktorý by bol užitočný pre vnútroštátny súd, článok 94 rokovacieho poriadku stanovuje, že návrh na začatie prejudiciálneho konania musí obsahovať najmä stručné zhrnutie predmetu sporu, ako aj relevantné skutočnosti, ktoré zistil predkladajúci vnútroštátny súd, alebo aspoň zhrnutie skutkového stavu, z ktorého prejudiciálne otázky vychádzajú. Rovnako musí tento návrh obsahovať uvedenie dôvodov, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade alebo platnosti určitých ustanovení práva Únie, ako aj súvislosti, ktoré vnútroštátny súd vidí medzi týmito ustanoveniami a svojou právnou úpravou uplatniteľnou vo vnútroštátnom konaní.
36      Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že hoci predkladajúci vnútroštátny súd uviedol svoje vlastné zistenia veľmi stručne, na rozdiel od rozdielnych názorov účastníkov konania vo veci samej, nič to nemení na tom, že vzhľadom na skutočnosti uvedené v bodoch 32 a 33 tohto rozsudku má Súdny dvor k dispozícii informácie potrebné na poskytnutie užitočnej odpovede na položené otázky.
37      Z uvedeného vyplýva, že prejudiciálne otázky sú prípustné.
O veci samej
38      Na úvod v rozsahu, v akom predkladajúci vnútroštátny súd kvalifikuje poistné, o ktoré ide vo veci samej, ako „náklady spojené s úverom odlišné od úrokov“, treba najprv pripomenúť, že tento pojem nie je stanovený v smernici 2008/48, ale v poľskom práve, konkrétne v článku 5 bode 6a zákona o spotrebiteľskom úvere (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. marca 2020, Mikrokasa a Revenue Niestanzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, body 40 a 42).
39      Súdny dvor odkázal na tento pojem vo svojom rozsudku z 26. marca 2020, Mikrokasa a Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236), pričom v bode 40 tohto rozsudku uviedol, že tento pojem predstavuje podkategóriu „celkových nákladov spojených s úverom“ v zmysle článku 3 písm. g) smernice 2008/48, ktorá zahŕňa všetky náklady vrátane úrokov.
40      Ďalej treba uviesť, že prejudiciálne otázky sa týkajú celkových nákladov spojených s úverom poskytnutým P.W., ktoré okrem úrokov zahŕňajú sumu 16 785,08 PLN určenú na zaplatenie poistenia úveru označovaného ako dobrovoľné. Predkladajúci vnútroštátny súd má pochybnosti o súlade praxe banky – spočívajúcej vo vyberaní úrokov zo sumy vyplatenej P.W. na základe zmluvy, ktorá je zvýšená o náklady na úver odlišné od úrokov – so smernicou 2008/48, pričom spresňuje, že tieto posledné uvedené náklady pokrývajú najmä náklady na doplnkové služby súvisiace so zmluvou, najmä poistenie, ak sú nevyhnutné na získanie úveru alebo na jeho získanie za podmienok stanovených v ponuke.
41      V tejto súvislosti treba uviesť, že „dobrovoľná“ povaha poistenia úveru, o ktoré ide vo veci samej, znamená, že toto poistenie sa nevyžadovalo na získanie úveru ako takého. Keďže však uzavretie tohto poistenia úveru bolo spojené so znížením úrokovej sadzby úveru, uvedené poistenie úveru bolo nevyhnutné na získanie úveru za podmienok stanovených v ponuke úveru. Za týchto podmienok poistné, ktoré je podľa článku 6 ods. 1 zmluvy o úvere súčasťou celkových nákladov spojených s úverom, spadá pod pojem „celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom“ v zmysle článku 3 písm. g) smernice 2008/48.
42      Napokon v rozsahu, v akom predkladajúci vnútroštátny súd stotožňuje „náklady spojené s úverom odlišné od úrokov“ so sumou nevyplatenou dlžníkovi, treba zdôrazniť, že právna kvalifikácia určitej sumy, ktorú musí znášať dlžník v súlade so zmluvou o úvere, ako „celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom“ podľa tohto článku 3 písm. g), nezávisí od toho, či táto suma bola alebo nebola poukázaná na bankový účet dlžníka.
43      Okolnosť, že požičané sumy sú najprv prevedené na bankový účet dlžníka ešte predtým, ako sa použijú na nákup tovaru alebo služieb alebo na úhradu určitých nákladov, alebo že veriteľ ich vyplatí priamo veriteľom dlžníka, je totiž náhodná a sama osebe nemôže mať vplyv na ich právnu kvalifikáciu ako nákladov spojených s úverom.
O prvej otázke
44      Podľa ustálenej judikatúry v rámci spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, zakotvenej v článku 267 ZFEÚ, prislúcha Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu odpoveď potrebnú na rozhodnutie vo veci, ktorá mu bola predložená. Z tohto pohľadu Súdnemu dvoru prináleží v prípade potreby preformulovať otázky, ktoré sú mu položené. V tejto súvislosti mu prináleží získať zo všetkých informácií, ktoré poskytol vnútroštátny súd, a najmä z odôvodnenia jeho návrhu na začatie prejudiciálneho konania, tie prvky práva Únie, ktoré si vyžadujú výklad so zreteľom na predmet sporu (pozri rozsudky z 29. novembra 1978, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, bod 26; z 28. novembra 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, bod 18, ako aj z 2. decembra 2025, Russmedia Digital a Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, bod 44, ako aj citovanú judikatúru).
45      V prejednávanej veci je predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu predložený spor, v rámci ktorého musí rozhodnúť o súlade praxe banky – spočívajúcej vo vyberaní úrokov zo sumy, ktorá okrem istiny úveru zahŕňa aj náklady spojené s úverom odlišné od úrokov, a to zo sumy, ktorá v plnej výške nebola vyplatená dlžníkovi – so smernicou 2008/48.
46      Treba preto konštatovať, že svojou prvou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 písm. g) a j) smernice 2008/48 v spojení s článkom 10 ods. 2 tejto smernice vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby sa do zmlúv o spotrebiteľskom úvere zahrnuli podmienky, ktoré stanovujú uplatnenie úrokovej sadzby nielen na celkovú výšku úveru, ale aj na sumy určené na úhradu nákladov spojených s týmto úverom, ktoré z tohto dôvodu patria do celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom.
47      Treba pripomenúť, že účelom smernice 2008/48 je podľa jej článku 1 harmonizovať určité aspekty právnej úpravy členských štátov, ktoré sa týkajú zmlúv o spotrebiteľskom úvere.
48      Z článku 22 ods. 1 tejto smernice ďalej vyplýva, že v rozsahu, v akom táto smernica obsahuje harmonizované ustanovenia, členské štáty nesmú zachovať ani zaviesť vo svojom vnútroštátnom práve ustanovenia, ktoré sa odchyľujú od ustanovení uvedenej smernice.
49      Ako vyplýva z definícií uvedených v článku 3 uvedenej smernice, na účely výpočtu RPMN je pojem „celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom“ spojený s pojmami „celková výška úveru“ a „celková čiastka, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť“ (rozsudok zo 16. júla 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, bod 38).
50      Keďže článok 3 tejto smernice neobsahuje v súvislosti s týmito pojmami nijaký odkaz na vnútroštátne právo, každý z nich sa musí považovať za autonómny pojem práva Únie, ktorý sa má na jej území vykladať jednotne  (rozsudok zo 16. júla 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, bod 39 a citovaná judikatúra).
51      V prvom rade, pokiaľ ide o pojem „celková výška úveru“ v zmysle smernice 2008/48, tento pojem je definovaný v jej článku 3 písm. l) ako maximálna výška alebo súčet všetkých finančných prostriedkov poskytnutých na základe zmluvy o úvere.
52      V druhom rade, ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, s cieľom zabezpečiť širokú ochranu spotrebiteľov, normotvorca Únie v článku 3 písm. g) tejto smernice používa širokú definíciu pojmu „celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom“, tak, že sa vzťahuje na všetky náklady vrátane úrokov, daní a poplatkov akéhokoľvek druhu, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť v súvislosti so zmluvou o úvere a ktoré sú veriteľovi známe, okrem notárskych poplatkov (rozsudok z 26. marca 2020, Mikrokasa a Revenue Niestanyzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, bod 39 a citovaná judikatúra). Okrem toho podľa článku 3 písm. i) uvedenej smernice RPMN sú celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom vyjadrené ako percento ročne z celkovej výšky úveru, prípadne vrátane nákladov v súlade s článkom 19 ods. 2 tejto smernice.
53      Napokon treba uviesť, že vzhľadom na to, že pojem „celková čiastka, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť“, je vymedzený v článku 3 písm. h) smernice 2008/48 ako „súčet celkovej výšky úveru a celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom“, vyplýva z toho, že pojmy „celková výška úveru“ a „celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom“ sa vzájomne vylučujú a celková výška úveru preto nemôže zahrňovať sumy, ktoré vstupujú do celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom (rozsudky z 21. apríla 2016, Radlinger a Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 85, a zo 16. júla 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, bod 42).
54      Smernica 2008/48 tak obsahuje úplnú koncepciu rozdelenia súm, na ktoré sa vzťahujú zmluvy o spotrebiteľskom úvere (rozsudok zo 16. júla 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, bod 43).
55      Pokiaľ ide o „úrokovú sadzbu úveru“, ktorá je definovaná v článku 3 písm. j) smernice 2008/48 ako „úroková sadzba…, ktor[á] sa uplatňuje… na výšku čerpaného úveru“, treba uviesť, že celková výška úveru a výška čerpania úveru označujú celkovú sumu, ktorá bola daná k dispozícii spotrebiteľovi, čo vylučuje sumy, ktoré si veriteľ účtuje na úhradu nákladov súvisiacich s predmetným úverom a ktoré nie sú tomuto spotrebiteľovi reálne vyplatené (rozsudok z 21. apríla 2016, Radlinger a Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 91).
56      V bodoch 87 a 88 rozsudku z 21. apríla 2016, Radlinger a Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), totiž Súdny dvor po tom, čo zdôraznil, že výpočet RPMN závisí od celkovej výšky úveru a že podľa smernice 2008/48 základná rovnica, ktorá stanovuje RPMN, kladie do rovnováhy na ročnom základe celkovú súčasnú hodnotu čerpaných prostriedkov na jednej strane a celkovú súčasnú hodnotu splátok a platieb poplatkov na strane druhej, následne uznal, že výška čerpania úveru v zmysle časti I prílohy I k tejto smernici zodpovedá celkovej výške úveru v zmysle článku 3 písm. l) tejto smernice.
57      Preto do celkovej výšky úveru v zmysle článku 3 písm. l) a článku 10 ods. 2 smernice 2008/48 a ani do sumy čerpania úveru nemožno zahrnúť nijakú zo súm určených ako odmenu za záväzky dohodnuté z dôvodu predmetného úveru, ako sú administratívne poplatky, úroky, provízie a akékoľvek ďalšie poplatky, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. apríla 2016, Radlinger a Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 86).
58      To platí aj pre náklady na poistenie, ktoré predkladajúci vnútroštátny súd kvalifikoval ako náklady na úver odlišné od úrokov, ktoré predstavujú – ako vyplýva z bodov 39 a 41 tohto rozsudku – podkategóriu „celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom“ v zmysle článku 3 písm. g) smernice 2008/48.
59      Treba spresniť, že toto riešenie, ako vyplýva z rozsudkov z 21. apríla 2016, Radlinger a Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283); z 26. marca 2020, Mikrokasa a Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236), a zo 16. júla 2020, Soho Group (C‑686/19, EU:C:2020:582), nemá za následok obmedzenie druhov nákladov alebo poplatkov, ktoré môže veriteľ účtovať spotrebiteľovi na základe zmluvy o úvere.
60      Veriteľ totiž môže upustiť od uplatnenia zmluvnej úrokovej sadzby na sumy zodpovedajúce nákladom na úver a zároveň zabrániť postupnému znehodnocovaniu hodnoty peňazí v priebehu času tým, že uplatní pomerne vyššiu úrokovú sadzbu úveru, ktorá odráža náklady spojené s nevyberaním úrokov zo súm zodpovedajúcich nákladom na úver. Veriteľ tak môže úver sprístupniť aj tým spotrebiteľom, ktorí nemajú žiadny počiatočný kapitál na financovanie poplatkov vyplývajúcich z uzatvorenia zmluvy o úvere.
61      Takéto riešenie je okrem toho v súlade s cieľmi smernice 2008/48.
62      Treba totiž pripomenúť, že táto smernica bola prijatá s dvojakým cieľom, a to zabezpečiť všetkým spotrebiteľom v Únii vysokú a rovnocennú úroveň ochrany ich záujmov a uľahčiť vytvorenie riadne fungujúceho vnútorného trhu so spotrebiteľskými úvermi. Z odôvodnenia 19 tejto smernice vyplýva, že jej cieľom je najmä zabezpečiť, aby spotrebiteľ dostal pred uzavretím zmluvy o úvere primerané informácie najmä o RPMN v celej Únii, čo mu umožní porovnať tieto uplatňované miery (rozsudok zo 16. júla 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, bod 49 a citovaná judikatúra).
63      Ako sa uvádza v podstate v odôvodneniach 31 a 43 smernice 2008/48, informovanie spotrebiteľa o celkových nákladoch úveru vo forme miery vypočítanej podľa jednotného matematického vzorca má preto podstatný význam. Na jednej strane táto informácia prispieva k transparentnosti trhu v rozsahu, v akom spotrebiteľovi umožňuje porovnať ponuky úverov. Na druhej strane mu umožňuje posúdiť rozsah jeho záväzku (rozsudok z 21. apríla 2016, Radlinger a Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 90 a citovaná judikatúra).
64      Takáto transparentnosť trhu by bola ohrozená, ak by bolo možné rozlišovať medzi viacerými úrokovými sadzbami, a najmä úrokovou sadzbou úveru, ktorá sa uplatňuje na sumu čerpaného úveru, a inými úrokovými sadzbami uplatňovanými v členských štátoch na sumy spojené s úverom, na ktoré sa nevzťahuje táto definícia čerpaného úveru.
65      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 3 písm. g) a j) smernice 2008/48 v spojení s článkom 10 ods. 2 tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby sa do zmlúv o spotrebiteľskom úvere zahrnuli podmienky, ktoré stanovujú uplatnenie úrokovej sadzby nielen na celkovú výšku úveru, ale aj na sumy určené na úhradu nákladov spojených s týmto úverom, ktoré z tohto dôvodu patria do celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom.
O druhej otázke
66      Keďže náklady na poistenie ako súčasť „celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom“ v zmysle článku 3 písm. g) smernice 2008/48 nemôžu byť zahrnuté do výšky čerpania úveru v zmysle článku 3 písm. j) tejto smernice, nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.
O trovách
67      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
Článok 3 písm. g) a j) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS, zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2021/2167 z 24. novembra 2021, v spojení s článkom 10 ods. 2 tejto smernice
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni tomu, aby sa do zmlúv o spotrebiteľskom úvere zahrnuli podmienky, ktoré stanovujú uplatnenie úrokovej sadzby nielen na celkovú výšku úveru, ale aj na sumy určené na úhradu nákladov spojených s týmto úverom, ktoré z tohto dôvodu patria do celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom.
Podpisy
*      Jazyk konania: poľština.