62024CJ0822
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
z 15. januára 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Autorské práva a s nimi súvisiace práva – Zosúladenie niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Smernica 2001/29/ES – Článok 2 – Právo rozmnožovania – Článok 5 – Výnimky a obmedzenia – Primeraná kompenzácia za súkromné kopírovanie – Vnútroštátna právna úprava stanovujúca zaplatenie takejto kompenzácie výrobcami, dovozcami a distribútormi dátových médií, ktoré môžu byť použité na účely vyhotovenia rozmnoženín a určené koncových komerčným zákazníkom – Povinnosť spojená s vyvrátiteľnou domnienkou používania takýchto médií na účely súkromného kopírovania – Prípustnosť“
Vo veci C‑822/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko) z 26. septembra 2024 a doručený Súdnemu dvoru 3. decembra 2024, ktorý súvisí s konaním:
bluechip Computer Aktiengesellschaft
proti
Zentralstelle für private Überspielungsrechte (ZPÜ),
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predsedníčka ôsmej komory O. Spineanu‑Matei (spravodajkyňa), sudcovia S. Rodin a N. Fenger,
generálny advokát: M. Szpunar,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
bluechip Computer Aktiengesellschaft, v zastúpení: M. Kianfar a J. Schäfer, Rechtsanwälte,
–
Zentralstelle für private Überspielungsrechte (ZPÜ), v zastúpení: D. Kögel, Rechtsanwalt,
–
nemecká vláda, v zastúpení: J. Möller, M. Hellmann a A. Sahner, splnomocnení zástupcovia,
–
francúzska vláda, v zastúpení: B. Dourthe a B. Herbaut, splnomocnení zástupcovia,
–
talianska vláda, v zastúpení: S. Fiorentino, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci V. Pilloni, procuratore dello Stato, a D. G. Pintus, avvocato dello Stato,
–
maďarská vláda, v zastúpení: D. Csoknyai a M. Z. Fehér, splnomocnení zástupcovia,
–
holandská vláda, v zastúpení: M. K. Bulterman a J. M. Hoogveld, splnomocnení zástupcovia,
–
rakúska vláda, v zastúpení: A. Posch a J. Schmoll, splnomocnení zástupcovia,
–
portugalská vláda, v zastúpení: C. Alves, P. Barros da Costa a M. Martins da Cruz, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: G. von Rintelen a J. Samnadda, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 ods. 2 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 167, 2001, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Zentralstelle für private Überspielungsrechte (ďalej len „ZPÜ“) a spoločnosťou bluechip Computer Aktiengesellschaft (ďalej len „bluechip“) vo veci zaplatenia odmeny, ktorá slúži na financovanie primeranej odmeny za súkromné kopírovanie.
Právny rámec
Právo Únie
3
Odôvodnenia 31, 35 a 38 smernice 2001/29 znejú takto:
„(31)
Je potrebné zabezpečiť primeranú rovnováhu práv a záujmov medzi rôznymi kategóriami nositeľov práv, ako aj medzi rôznymi kategóriami nositeľov práv a používateľmi predmetov ochrany. Existujúce výnimky a obmedzenia práv ustanovené členskými štátmi sa musia prehodnotiť vo vzťahu k novému elektronickému prostrediu. Existujúce rozdiely vo výnimkách a obmedzeniach vzťahujúcich sa na niektoré obmedzené činnosti majú priamy negatívny účinok na fungovanie vnútorného trhu s autorskými právami a s nimi súvisiacimi právami. Tieto rozdiely by sa mohli ľahko stať výraznejšími vo vzťahu k ďalšiemu rozvoju cezhraničného využívania diel a k cezhraničným aktivitám. Z dôvodu zabezpečenia správneho fungovania vnútorného trhu, je potrebné harmonickejšie definovať tieto výnimky a obmedzenia. Stupeň ich harmonizácie musí vychádzať z ich dopadu na plynulé fungovanie vnútorného trhu.
…
(35)
V niektorých prípadoch výnimiek alebo obmedzení musia byť nositelia práv primerane odškodnení, aby sa im dostatočne vynahradilo používanie ich chránených diel alebo iných predmetov ochrany. Keď sa stanovuje forma, podrobné úpravy a možná úroveň vhodnej kompenzácie, treba zohľadniť osobitné podmienky každého prípadu. Pri posudzovaní týchto podmienok je hodnotným kritériom možné poškodenie nositeľa práv vyplývajúce z daného aktu. V prípadoch, keď nositelia práv už dostali platby nejakou inou formou, napríklad ako súčasť licenčného poplatku, nemusí byť potrebná žiadna osobitná alebo samostatná platba. Úroveň vhodnej kompenzácie by mala v plnej miere zohľadňovať stupeň používania technologických ochranných opatrení uvedených v tejto smernici. V niektorých situáciách, keď je ujma nositeľa práv minimálna, nemusí vzniknúť žiadna povinnosť platby.
…
(38)
Členské štáty musia mať možnosť poskytnúť výnimku alebo obmedzenie v súvislosti s právom rozmnožovania pre niektoré druhy rozmnožovania zvukového, vizuálneho a audiovizuálneho materiálu na súkromné použitie, ktoré sú doplnené vhodnou kompenzáciou. Sem môžu patriť úvodné alebo pokračujúce systémy odmeňovania ako kompenzácie za ujmu nositeľom práv. Napriek tomu, že rozdiely medzi uvedenými systémami odmeňovania ovplyvňujú fungovanie vnútorného trhu, uvedené rozdiely, vzhľadom na analógovú súkromnú reprodukciu, by nemali mať významnejší dopad na rozvoj informačnej spoločnosti. Súkromné digitálne kopírovanie bude pravdepodobne oveľa rozšírenejšie a má väčší ekonomický dopad. Preto je potrebné náležite zohľadniť rozdiely medzi digitálnym a analógovým súkromným kopírovaním a v niektorých ohľadoch treba medzi nimi rozlišovať.“
4
Článok 2 tejto smernice, nazvaný „Právo rozmnožovania“, stanovuje:
„Členské štáty ustanovia výlučné právo udeliť súhlas alebo zakázať priame alebo nepriame, dočasné alebo trvalé rozmnožovanie akýmkoľvek spôsobom a akoukoľvek formou, v celku alebo v časti:
a)
pre autorov k ich dielam;
b)
pre výkonných umelcov k záznamom ich výkonov;
c)
pre výrobcov zvukových záznamov k ich zvukovým záznamom;
d)
pre výrobcov prvých záznamov filmov k originálu a k rozmnoženinám ich filmov;
e)
pre vysielajúce organizácie k záznamom ich vysielaní, či už sú tieto vysielania prenášané po drôte alebo vzduchom vrátane káblov alebo satelitu.“
5
Článok 5 uvedenej smernice, nazvaný „Výnimky a obmedzenia“, v odseku 2 stanovuje:
„Členské štáty môžu zabezpečiť výnimky alebo obmedzenia práva rozmnožovania ustanoveného v článku 2 v nasledujúcich prípadoch:
…
b)
vo vzťahu k rozmnožovaniu na akomkoľvek médiu vykonanému fyzickou osobou pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný, za podmienky, že nositelia práv dostanú primeranú kompenzáciu, v ktorej sa zohľadní uplatnenie alebo neuplatnenie technologických opatrení uvedených v článku 6 na dotknuté dielo alebo predmet ochrany;
…“
Nemecké právo
6
Ustanovenie § 53 Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte – Urheberrechtsgesetz (zákon o autorských právach a s nimi súvisiacimi právami) z 9. septembra 1965 (BGBl. 1965 I, s. 1273), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „UrhG“), nazvaný „Rozmnoženiny pre súkromné použitie a iné osobné použitie“, stanovovalo:
„1.   Vyhotovenie jednotlivých rozmnoženín diela fyzickou osobou na akomkoľvek médiu a na jej súkromné použitie je dovolené pod podmienkou, že rozmnoženiny neslúžia priamo alebo nepriamo na účely dosiahnutia zisku a nie sú vyhotovené na základe predlohy, ktorá bola zjavne nezákonne vytvorená alebo sprístupnená verejnosti. …
…“
7
Ustanovenie § 54 UrhG, nazvané „Povinnosť zaplatiť odmenu“, stanovovalo:
„1.   Ak vzhľadom na povahu diela možno očakávať, že bude rozmnožované v súlade s § 53 ods. 1 až 3, má autor diela nárok na zaplatenie primeranej odmeny od výrobcu zariadení a dátových médií, ktorých typ sa používa buď samostatne, alebo v kombinácii s inými zariadeniami, dátovými médiami alebo príslušenstvom používaným na vyhotovenie takýchto rozmnoženín.
2.   Nárok uvedený v odseku 1 nevzniká, ak podľa okolností možno očakávať, že zariadenia alebo dátové médiá sa v rámci pôsobnosti tohto zákona nepoužívajú na vyhotovovanie rozmnoženín.“
8
Ustanovenie § 54b UrhG, nazvané „Povinnosť distribútora alebo dovozcu zaplatiť odmenu“, stanovovalo:
„1.   Za zaplatenie tejto odmeny je s výrobcom spoločne a nerozdielne zodpovedná každá osoba, ktorá na komerčné účely dováža zariadenia alebo dátové médiá alebo ich spätne dováža na územie, na ktorom sa uplatňuje tento zákon, alebo s nimi obchoduje. …
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
9
ZPÜ je zoskupenie nemeckých organizácií kolektívnej správy práv oprávnených uplatňovať nároky na poplatok v zmysle autorského práva za rozmnožovanie zvukových alebo audiovizuálnych diel. bluechip je spoločnosť, ktorá vyrába, dováža a distribuuje osobné počítače, prenosné počítače a pracovné stanice s integrovaným pevným diskom.
10
ZPÜ podalo žalobu, ktorou sa v podstate domáhalo, aby bola spoločnosti bluechip uložená povinnosť zaplatiť, za každý typ zariadenia uvedeného do prevádzky v období od 1. januára 2014 do 31. decembra 2017, odmenu určenú na financovanie primeranej odmeny stanovenej v § 54 UrhG vo výške sadzieb stanovených v kolektívnych zmluvách, ktoré na tento účel uzavrela s organizáciami zoskupujúcimi podnikateľov z oblasti telekomunikácií, ako aj elektrických a elektronických výrobkov.
11
Oberlandesgericht (Vyšší krajinský súd, Nemecko) čiastkovým rozsudkom z 1. decembra 2023 rozhodol, že vzhľadom na to, že zariadenia predávané spoločnosťou bluechip koncovým komerčným zákazníkom môžu z technického hľadiska slúžiť na vyhotovenie kópií diel chránených autorským právom pre súkromné použitie, treba vychádzať z vyvrátiteľnej domnienky, že takéto kópie budú vyhotovené tak, že právnická osoba, akou je bluechip, bude povinná zaplatiť podľa § 54 a 54b UrhG odmenu určenú na financovanie primeranej odmeny, ktorá patrí autorom za takéto vyhotovenie.
12
Keďže uvedený súd konštatoval, že bluechip nepredložila žiadne dôkazy, ktoré by mohli vyvrátiť túto domnienku, odsúdil ju okrem iného k tomu, aby zoskupeniu ZPÜ zaplatila, za každý typ zariadenia predaného alebo uvedeného do obehu v Nemecku v období od 1. januára 2014 do 31. decembra 2017, takúto odmenu, vypočítanú podľa sadzieb stanovených v uvedených kolektívnych zmluvách, pokiaľ bluechip nedokáže preukázať, okrem iného to, že príslušné zariadenia sú zjavne určené na iné účely súkromného kopírovania a že takéto kopírovanie bolo skutočne vyhotovené len v minimálnom rozsahu a v bežných podmienkach.
13
bluechip podala proti tomuto rozsudku opravný prostriedok Revision na Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
14
Tento posledný uvedený pripomína, že podľa článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, prebratej do nemeckého práva najmä § 54 UrhG, môžu členské štáty stanoviť výnimky a obmedzenia z výlučného práva na rozmnožovanie stanoveného v článku 2 tejto smernice v prospech nositeľov autorských práv a s nimi súvisiacich práv. Členské štáty by mohli stanoviť takéto výnimky a obmedzenia najmä v prípade, ak rozmnožovanie vykonávajú fyzické osoby pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný, za podmienky, že nositelia práv dostanú primeranú kompenzáciu.
15
Vnútroštátny súd pripomína, že pokiaľ ide o dátové médiá, ktoré môžu byť použité na takéto rozmnožovania, táto kompenzácia môže byť v prípade, ak existujú praktické ťažkosti spojené s určením takéhoto súkromného použitia a identifikáciou koncového používateľa, požadovať od výrobcov, dovozcov alebo distribútorov, ktorí, ako napríklad bluechip, majú možnosť preniesť túto záťaž na koncových zákazníkov, pričom sa domnieva, že medzi týchto zákazníkov môžu patriť najmä fyzické a právnické osoby, ktoré si objednali takéto médiá na podnikateľské alebo komerčné účely. V skutočnosti totiž podľa bežných podmienok nemožno vylúčiť, že tieto médiá sa v podnikateľskom alebo komerčnom prostredí používajú na súkromné kopírovanie alebo že takéto fyzické alebo právnické osoby ich po uplynutí obdobia daňového odpisovania nahradia novými médiami a predávajú ich na trhu s použitými zariadeniami na účely súkromného kopírovania zo strany kupujúcich.
16
Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, dodáva, že vzhľadom na existenciu takýchto praktických ťažkostí by skutočnosť, že výrobcom, dovozcom alebo distribútorom, ako je spoločnosť bluechip, nebola uložená povinnosť zaplatiť primeranú kompenzáciu, neumožnila zaručiť náhradu škody, ktorú utrpeli nositelia práv v dôsledku súkromného kopírovania, a tým ani skutočné získanie tejto kompenzácie. Uvedený súd sa však prikláňa k názoru, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že je možné predpokladať, spôsobom, ktorý je možné vyvrátiť, že dátové médiá, ako sú tie, ktoré predáva bluechip, sa používajú pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný v zmysle článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, takže od takýchto výrobcov, dovozcov alebo distribútorov možno požadovať primeranú kompenzáciu.
17
Tento vnútroštátny súd uvádza, že pri posudzovaní, či je odmena, ktorá je predmetom konania pred ním, splatná, môžu predajcovia dátových médií, ktoré môžu byť použité na rozmnožovanie na súkromné účely, preukázať, že za bežných podmienok sa zdá byť vylúčené, že tieto médiá budú použité na vyhotovenie kópií, alebo je prinajmenšom nepravdepodobné, že budú použité v inom ako minimálnom rozsahu. Na tento účel môžu títo predajcovia predložiť najmä písomné potvrdenie, v ktorom koncový komerčný zákazník vyhlási, že zakúpené médium bude používať výlučne v rámci svojej podnikateľskej činnosti.
18
Uloženie povinnosti zaplatiť spravodlivú náhradu predajcom, ako je bluechip, spolu s vyvrátiteľnou domnienkou súkromného používania dátových médií, ktoré môžu slúžiť na účely reprodukcie, by bolo navyše v súlade s judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o určenie osôb, ktoré majú túto kompenzáciu zaplatiť, a pokiaľ ide o formu, podmienky a výšku tejto kompenzácie, za predpokladu, že tieto členské štáty zabezpečia, aby takáto domnienka neviedla k uloženiu tejto kompenzácie v prípadoch, keď konečné použitie príslušných médií zjavne nespadá do rámca prípadov uvedených v článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29.
19
Vzhľadom na možné rozdiely v judikatúre pri výklade tohto ustanovenia v Nemecku a Rakúsku sa však vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, domnieva, že na účely rozhodnutia v spore, ktorý prejednáva, je potrebné, aby Súdny dvor vyložil uvedené ustanovenie.
20
Za týchto okolností Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
„Je v súlade s článkom 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, ak vnútroštátna úprava zaväzuje výrobcov, dovozcov a distribútorov, ktorí predávajú dátové médiá koncovým komerčným zákazníkom (právnickým osobám alebo fyzickým osobám, ktoré ako koncoví používatelia – čo je pre výrobcu, dovozcu alebo distribútora zrejmé – objednávajú tovar na komerčné účely), na zaplatenie odmeny na účely financovania primeranej kompenzácie za výnimku z práva rozmnožovania v súvislosti s rozmnoženinami pre súkromné použitie, pokiaľ podľa ustanovení vnútroštátneho práva nepreukážu, že pomocou týchto zariadení sa vyhotovilo nanajvýš malé množstvo rozmnoženín diela fyzickou osobou na súkromné použitie na akýchkoľvek médiách alebo sa tieto rozmnoženiny vyhotovili za bežných podmienok?“
O prejudiciálnej otázke
21
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej úprave, podľa ktorej výrobcovia, dovozcovia a distribútori dátových médií, ktoré môžu byť použité na vyhotovovanie rozmnoženín, sú povinní zaplatiť primeranú kompenzáciu stanovenú v tomto ustanovení v prípade predaja týchto médií koncovým komerčným zákazníkom, okrem prípadov, keď títo výrobcovia, dovozcovia alebo distribútori preukážu, že uvedené médiá nebudú použité fyzickými osobami na vyhotovovanie rozmnoženín pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný, alebo sa použijú len v rozsahu, ktorý sa považuje za spôsobujúci nositeľom práv len minimálnu ujmu.
22
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 2 smernice 2001/29 priznávajú členské štáty nositeľom práv uvedeným v tomto ustanovení výlučné právo udeliť súhlas alebo zakázať priame alebo nepriame, dočasné alebo trvalé rozmnožovanie ich diel, záznamov ich výkonov, zvukových záznamov, originálu alebo rozmnoženín ich filmov, ako aj záznamov ich rozhlasových programov, a to akýmkoľvek spôsobom a akoukoľvek formou, celkovo alebo čiastočne.
23
Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 stanovuje, že členské štáty môžu stanoviť výnimky alebo obmedzenia výhradného práva na rozmnožovanie podľa článku 2 tejto smernice, ak ide o rozmnožovanie na akomkoľvek médiu fyzickou osobou na súkromné použitie a na účely, ktoré nie sú priamo ani nepriamo komerčné, za podmienky, že nositelia práv dostanú primeranú kompenzáciu, ktorá zohľadňuje uplatňovanie alebo neuplatňovanie technických opatrení uvedených v článku 6 uvedenej smernice na diela alebo chránené predmety.
24
Okrem toho treba pripomenúť, že podľa samotného znenia článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 členské štáty môžu stanoviť povinnosť zaplatiť primeranú kompenzáciu len v prípade, ak zariadenie, prístroj alebo médium rozmnožovania používajú „fyzické osoby“ ako koncoví používatelia na rozmnožovanie „pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný“. Z toho vyplýva, že pôsobnosť tohto ustanovenia závisí okrem iného od postavenia koncového používateľa, ako aj od účelu používania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 83).
25
Ako vyplýva z odôvodnení 35 a 38 smernice 2001/29, článok 5 ods. 2 písm. b) vyjadruje vôľu normotvorcu Únie zaviesť osobitný mechanizmus kompenzácie, ktorý začne fungovať v okamihu, keď nositeľom práv vznikne ujma, ktorá má v zásade za následok vznik povinnosti „odškodniť“ ich alebo im „poskytnúť náhradu“. Vyhotovenie kópie fyzickou osobou pre súkromné použitie sa totiž musí považovať za konanie, ktoré môže dotknutému nositeľovi práv spôsobiť ujmu, pretože sa uskutočňuje bez predchádzajúceho požiadania o súhlas tohto nositeľa práv. Nie je však vôbec nevyhnutné, aby takéto osoby skutočne vyhotovovali rozmnoženiny na súkromné účely, keďže sa oprávnene predpokladá, že tieto osoby v plnej miere využívajú sprístupnenie zariadení, prístrojov a médií určených na vyhotovovanie rozmnoženín, pričom toto sprístupnenie vzhľadom na schopnosť týchto zariadení, prístrojov a médií vyhotovovať rozmnoženiny postačuje na odôvodnenie uplatnenia primeranej kompenzácie stanovenej v prospech nositeľov práv. Súdny dvor v tejto súvislosti spresnil, že členské štáty môžu stanoviť vyvrátiteľnú domnienku, podľa ktorej sú takéto zariadenia, prístroje a médiá sprístupnené fyzickým osobám pre súkromné použitie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i., C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 43; z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, body 24 a 25; z 8. septembra 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, bod 35 a citovanú judikatúru, ako aj z 23. novembra 2023, Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, bod 33 a citovanú judikatúru).
26
Z ustálenej judikatúry teda vyplýva, že primeraná kompenzácia, a teda aj systém, na ktorom je založená, a jej výška musia súvisieť s ujmou spôsobenou nositeľom práv z dôvodu súkromného kopírovania. Akákoľvek primeraná kompenzácia, ktorá by nebola spojená s ujmou spôsobenou nositeľom práv takýmto vyhotovením, by nebola v súlade s požiadavkou uvedenou v odôvodnení 31 smernice 2001/29, podľa ktorej treba zachovať primeranú rovnováhu medzi nositeľmi práv a používateľmi predmetov ochrany (rozsudok z 23. novembra 2023, Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, bod 37 a citovaná judikatúra).
27
Okrem toho Súdny dvor už zdôraznil, že ak nemá byť článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 zbavený potrebného účinku, toto ustanovenie treba chápať tak, že ukladá členským štátom, ktoré do svojho vnútroštátneho práva zavedú výnimku týkajúcu sa súkromného kopírovania, povinnosť dosiahnuť výsledok v tom zmysle, že tieto štáty musia v rámci svojich právomocí zabezpečiť účinné vyberanie primeranej kompenzácie určenej na odškodnenie nositeľov práv (rozsudok z 9. júna 2016, EGEDA a i., C‑470/14, EU:C:2016:418, bod 21, ako aj citovaná judikatúra).
28
Keďže ustanovenia smernice 2001/29 nijako bližšie nespresňujú jednotlivé prvky systému primeranej kompenzácie, členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri ich vymedzovaní. Členské štáty majú najmä určiť osoby, ktoré majú túto kompenzáciu zaplatiť, a stanoviť formu, podrobnosti a výšku tejto kompenzácie (rozsudok z 8. septembra 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, bod 36 a citovaná judikatúra). Pri určovaní formy, podrobností a možnej výšky takejto primeranej kompenzácie členským štátom prináleží, ako vyplýva z odôvodnenia 35 smernice 2001/29, aby zohľadnili osobitné podmienky každého prípadu, a najmä možnú ujmu spôsobenú nositeľom práv (rozsudok z 23. novembra 2023, Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, bod 36).
29
Vzhľadom na praktické ťažkosti súvisiace s identifikáciou súkromných používateľov, ako aj s ukladaním povinnosti týmto používateľom, a to nahradiť nositeľom výlučného práva rozmnožovania ujmu, ktorú im spôsobili, môžu členské štáty na účely financovania primeranej kompenzácie zaviesť „poplatok za súkromné kopírovanie“, ktorý sú povinné zaplatiť ešte pred súkromným kopírovaním nie dotknuté súkromné osoby, ale osoby, vrátane právnických osôb, ktoré disponujú zariadeniami, prístrojmi a médiami určenými na vyhotovovanie rozmnoženín a ktoré ich z tohto dôvodu de iure alebo de facto sprístupňujú súkromným osobám. V rámci takéhoto systému prislúcha povinnosť zaplatiť poplatok za súkromné kopírovanie osobám, ktoré disponujú týmito zariadeniami, prístrojmi a médiami. Členské štáty teda môžu za určitých podmienok uplatňovať poplatok za súkromné kopírovanie vo vzťahu k dátovým médiám slúžiacim na vyhotovovanie rozmnoženín vrátane prípadu, keď konečné používanie týchto nosičov nepatrí medzi prípady, na ktoré sa vzťahuje článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. júna 2016, EGEDA a i., C‑470/14, EU:C:2016:418, body 32 a 33, ako aj z 8. septembra 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, bod 37 a citovanú judikatúru).
30
Keďže takýto systém umožňuje osobám povinným platiť poplatok preniesť výšku poplatku za súkromné kopírovanie do ceny za sprístupnenie takýchto zariadení, prístrojov a médiám, v konečnom dôsledku znáša poplatok súkromný používateľ, ktorý túto cenu zaplatí, a to v súlade s „primeranou rovnováhou“ v zmysle odôvodnia 31 smernice 2001/29, ktorú treba nájsť medzi záujmami nositeľov výlučného práva rozmnožovania a záujmami používateľov predmetov ochrany (rozsudok z 8. septembra 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, bod 38 a citovaná judikatúra).
31
Treba však pripomenúť, že ak sa členské štáty rozhodnú pre tento druh financovania z praktických dôvodov, ako je nemožnosť identifikovať koncových súkromných používateľov, musia v prospech skutočných platiteľov kompenzácie, či už sú to výrobcovia, dovozcovia alebo distribútori zariadení, prístrojov alebo médií na vyhotovovanie rozmnoženín, alebo koncoví používatelia, oslobodenie od povinnosti platiť kompenzáciu alebo, ak to nie je možné, právo na vrátenie, ak kompenzácia nie je splatná, ako je to najmä v prípade, keď sa takéto zariadenia, prístroje alebo médiá dodávajú iným osobám ako fyzickým osobám na účely, ktoré zjavne nesúvisia s vyhotovovaním kópií pre súkromné použitie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i., C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 31; z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, body 45, 47, 50 a 53; z 9. júna 2016, EGEDA a i., C‑470/14, EU:C:2016:418, body 36 a 40; z 22. septembra 2016, Microsoft Mobile Sales International a i., C‑110/15, EU:C:2016:717, body 34 a 36, ako aj z 8. septembra 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, bod 39).
32
Takto stanovené právo na vrátenie musí byť účinné a nesmie nadmerne sťažiť vrátenie zaplateného poplatku. V tejto súvislosti rozsah, účinnosť, dostupnosť, publicita a jednoduchosť uplatnenia práva na vrátenie musia umožniť napraviť prípadnú nerovnováhu vytvorenú systémom poplatku za súkromné kopírovanie s cieľom prekonať konštatované praktické ťažkosti (rozsudky z 22. septembra 2016, Microsoft Mobile Sales International a i., C‑110/15, EU:C:2016:717, bod 37 a citovaná judikatúra, ako aj z 8. septembra 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, bod 45 a citovaná judikatúra).
33
Napokon Súdny dvor už rozhodol, že členské štáty môžu v určitých prípadoch, ktoré patria do pôsobnosti výnimky, ktorú si zvolili na základe článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 a pri dodržaní zásady rovnosti zaobchádzania, stanoviť výnimku z platenia primeranej kompenzácie, ak je ujma spôsobená nositeľom práv minimálna, pričom stanovenie hranice, po ktorú možno ujmu kvalifikovať ako minimálnu, je predmetom voľnej úvahy týchto štátov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. novembra 2023, Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, body 38 až 40 a citovanú judikatúru).
34
Otázku položenú vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, treba preskúmať z hľadiska celej tejto judikatúry.
35
V prejednávanej veci z vysvetlení tohto súdu vyplýva, že právna úprava dotknutá vo veci samej, ako ju vykladajú vnútroštátne súdy, stanovuje, že primeranú kompenzáciu majú zaplatiť výrobcovia, dovozcovia alebo distribútori, ktorí, tak ako bluechip, predávajú dátové médiá, ktoré môžu byť použité na vyhotovovanie rozmnoženín (ďalej len „dátové médiá“), koncovým komerčným zákazníkom, či už ide o právnické alebo fyzické osoby. Z vysvetlení uvedeného súdu tiež v podstate vyplýva, že nie je vylúčené, že médiá takto zakúpené takýmito koncovými komerčnými zákazníkmi sa použijú v iných prípadoch, než je prípad uvedený v článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, teda že sa nepoužívajú „pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný“, alebo sa používajú na takéto použitie a na takéto účely len v obmedzenom rozsahu.
36
V súlade s judikatúrou pripomenutou v bodoch 29 a 31 až 33 tohto rozsudku možno primeranú kompenzáciu v takomto prípade uložiť predajcom dátových médií len vtedy, ak sú splnené dve kumulatívne podmienky. Po prvé takýto systém musí byť odôvodnený praktickými ťažkosťami, akými sú ťažkosti pri identifikácii koncových používateľov a účel použitia rozmnoženín vyhotovených pomocou týchto médií. Po druhé ak sa preukáže, že koncoví používatelia používajú uvedené médiá na zjavne iné účely, než je vyhotovenie kópií pre súkromné použitie, alebo prinajmenšom spôsobujú nositeľom práv len minimálnu ujmu pri používaní tých istých médií pre súkromné použitie a na účely, ktoré nie sú priamo ani nepriamo komerčné, títo predajcovia majú nárok na oslobodenie od primeranej kompenzácie alebo, ak to nie je možné, na účinné vrátenie, ktoré nie je stanovené tak, že vrátenie tejto kompenzácie je nadmerne ťažké.
37
Vnútroštátny súd teda bude musieť overiť, či právna úprava dotknutá vo veci samej spĺňa tieto dve podmienky, pričom treba spresniť, že Súdny dvor, ktorý rozhoduje o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, môže poskytnúť objasnenia, ktoré vnútroštátny súd usmernia pri jeho rozhodovaní (rozsudok z 5. mája 2022, Victorinox, C‑179/21, EU:C:2022:353, bod 49 a citovaná judikatúra).
38
Pokiaľ ide po prvé o existenciu praktických ťažkostí spojených s identifikáciou koncových používateľov a účel použitia rozmnoženín vyhotovených pomocou dátových médií, o aké ide vo veci samej, treba konštatovať, že takéto praktické ťažkosti s identifikáciou existujú, ak sa tieto médiá predávajú koncovým komerčným zákazníkom.
39
Zo samotného postavenia „koncového komerčného zákazníka“ totiž nemožno vyvodiť, že dátové médiá nikdy nebudú používané fyzickými osobami pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný v zmysle článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, a že nositeľom práv tak nikdy nebude spôsobená iná než minimálna ujma.
40
Na jednej strane treba poznamenať, že v prejednávanej veci koncoví komerční zákazníci zahŕňajú fyzické aj právnické osoby, ktoré objednávajú dátové médiá na komerčné alebo podnikateľské účely. Aj keď takéto médiá nadobudnú právnické osoby, môžu ich však v zásade používať len fyzické osoby, ktorým sú tieto médiá poskytnuté k dispozícii. Koncovými používateľmi dátových médií zakúpených koncovými komerčnými zákazníkmi môžu byť v každom prípade len fyzické osoby, pričom na určenie, či je splatná primeraná kompenzácia, nezáleží na tom, či fyzické osoby, ktoré takéto médiá používajú, ich nezakúpili alebo nie sú ich vlastníkom. Primeraná kompenzácia je totiž splatná aj vtedy, keď fyzické osoby môžu vyhotovovať rozmnoženiny chránených diel zo zariadenia alebo pomocou zariadenia, ktoré patrí tretej osobe (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 91).
41
Na druhej strane v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 25 tohto rozsudku sa predpokladá, že dotknuté fyzické osoby, či už sú zákazníkmi a koncovými používateľmi, alebo či sú len koncovými používateľmi z dôvodu, že im koncový komerčný zákazník poskytol dátové médiá, majú právo v plnej miere využívať tieto médiá, a to aj na účely rozmnožovania pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný. Súdny dvor v tejto súvislosti rozhodol, že článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje takúto domnienku, pokiaľ je vyvrátiteľná (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i., C‑521/11, EU:C:2013:515, body 43 a 45).
42
Za týchto podmienok môže byť ťažké v čase predaja dátových médií koncovým komerčným zákazníkom určiť, či fyzická osoba, ktorá bude mať tieto médiá k dispozícii, buď preto, že ich sama kúpila na komerčné alebo podnikateľské účely, alebo preto, že jej boli poskytnuté v rámci svojej práce koncovým komerčným zákazníkom, ich použije výlučne na účely, ktoré sú zjavne iné, než je vyhotovovanie kópií pre súkromné použitie, alebo či ich bude používať pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný v rozsahu, ktorý nebude považovaný za spôsobujúci len minimálnu ujmu nositeľom práv.
43
Predovšetkým nemožno vylúčiť, ako uvádza vnútroštátny súd, že dátové médiá budú v podnikateľskom prostredí používané v inom ako minimálnom rozsahu fyzickými osobami na takéto použitie a na takéto účely, ani to, že budú pred skončením ich priemernej životnosti, napríklad po uplynutí obdobia daňového odpisovania, poskytnuté fyzickým osobám, ktoré ich následne použijú pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný. Okrem toho samostatne zárobkovo činné osoby ako fyzické osoby, ktoré zadávajú objednávku na obchodné alebo podnikateľské účely, môžu používať dátové médiá, o aké ide vo veci samej, tak na podnikateľské, ako aj na súkromné účely.
44
Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti existujú v prejednávanej veci praktické ťažkosti týkajúce sa identifikácie účelu používania dátových médií fyzickými osobami, ktorým sú určené.
45
Po druhé vnútroštátny súd bude musieť v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 31 tohto rozsudku overiť, či výrobcovia, dovozcovia a distribútori dátových médií, ktoré môžu byť použité na vyhotovovanie rozmnoženín, ako je bluechip, môžu byť oslobodení od povinnosti zaplatiť primeranú kompenzáciu, ak preukážu, že tieto médiá budú použité fyzickými osobami v iných prípadoch, než je prípad stanovený v článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, alebo že môžu dosiahnuť aspoň vrátenie neoprávnene zaplatenej kompenzácie, ak tento dôkaz možno predložiť až po uskutočnení predaja a zaplatení tejto kompenzácie.
46
V tejto súvislosti toto ustanovenie nebráni systému vyberania kompenzácie za súkromné kopírovanie, ako to uvádza vnútroštátny súd, ktorý stanovuje najmä to, že takýto výrobca, dovozca alebo distribútor musí predložiť písomné potvrdenie koncového komerčného zákazníka, ktoré v podstate potvrdzuje, že dátové médiá budú použité na zjavne odlišné účely, než je vyhotovovanie kópií pre súkromné použitie, alebo že budú používané v rozsahu, ktorý môže spôsobiť nositeľom práv len minimálnu ujmu, pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný. Preto sa zdá, že predajca, ako je bluechip, môže byť ľahko oslobodený od povinnosti zaplatiť primeranú kompenzáciu.
47
Súdny dvor okrem toho potvrdil, že takéto jednostranné vyhlásenia možno použiť na účely takéhoto oslobodenia, pokiaľ v dotknutom členskom štáte existuje možnosť, aby subjekt poverený správou primeranej kompenzácie overoval pravdivosť predmetných vyhlásení tak, aby sa zabezpečil účinný výber tejto kompenzácie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. septembra 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, body 42 a 70).
48
Okrem toho vnútroštátna právna úprava stanovujúca systém oslobodenia od platenia primeranej kompenzácie prostredníctvom takýchto vyhlásení by v každom prípade mala v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 32 tohto rozsudku stanoviť právo na vrátenie neoprávnene vyplatenej kompenzácie, ktoré musí byť účinné a nesmie byť organizované takým spôsobom, aby vrátenie zaplatenej kompenzácie bolo nadmerne sťažené.
49
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej úprave, podľa ktorej výrobcovia, dovozcovia a distribútori dátových médií, ktoré môžu byť použité na vyhotovovanie rozmnoženín, sú povinní zaplatiť primeranú kompenzáciu stanovenú v tomto ustanovení v prípade predaja týchto médií koncovým komerčným zákazníkom, okrem prípadov, keď títo výrobcovia, dovozcovia alebo distribútori preukážu, že uvedené médiá nebudú použité fyzickými osobami na vyhotovovanie rozmnoženín pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný, alebo sa použijú len v rozsahu, ktorý sa považuje za spôsobujúci nositeľom práv len minimálnu ujmu.
O trovách
50
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni vnútroštátnej úprave, podľa ktorej výrobcovia, dovozcovia a distribútori dátových médií, ktoré môžu byť použité na vyhotovovanie rozmnoženín, sú povinní zaplatiť primeranú kompenzáciu stanovenú v tomto ustanovení v prípade predaja týchto médií koncovým komerčným zákazníkom, okrem prípadov, keď títo výrobcovia, dovozcovia alebo distribútori preukážu, že uvedené médiá nebudú použité fyzickými osobami na vyhotovovanie rozmnoženín pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný, alebo sa použijú len v rozsahu, ktorý sa považuje za spôsobujúci nositeľom práv len minimálnu ujmu.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.