Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
ANDREA
BIONDI
prednesené
5. februára
2026(1)
Vec C‑319/24 P
Európska komisia
proti
Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd,
Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd,
Central‑China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd
„ Odvolanie – Dumping – Dovoz
určitých
polyvinylalkoholov s pôvodom v Číne – Konečné
antidumpingové
clo – Vykonávacie
nariadenie
(EÚ)
2020/1336 – Nespolupráca – Článok 18
ods. 1 a 6
nariadenia
(EÚ)
2016/1036 – Spravodlivé
porovnanie
na
rovnakej
úrovni
obchodu – Vytvorenie
normálnej
hodnoty v prípade
výrazných
deformácií
vo
vyvážajúcej
krajine – Článok 2
ods. 6a a 10
nariadenia
2016/1036 – Úpravy – Jeden
hospodársky
subjekt – Článok 2
ods. 10 písm. i)
nariadenia
2016/1036 – Nevratná
DPH – Článok 2
ods. 10 písm. k)
nariadenia
2016/1036 “
Obsah
I.
Úvod
II.
Odvolanie
A.
Prvý odvolací dôvod týkajúci sa porušenia článku 18 základného nariadenia
1.
Kontext spornej otázky
2.
Stručné zhrnutie argumentácie účastníčok konania
3.
Analýza
a)
Prípustnosť prvého odvolacieho dôvodu a právomoc Súdneho dvora
b)
Dôvodnosť
1)
Článok 18 základného nariadenia
2)
Uplatnenie na prejednávanú vec
B.
Druhý odvolací dôvod týkajúci sa porušenia článku 2 ods. 10 základného nariadenia a zásady riadnej správy vecí verejných
1.
Kontext spornej otázky
2.
Stručné zhrnutie argumentácie účastníčok konania
3.
Analýza
a)
Vytvorenie normálnej hodnoty podľa článku 2 ods. 6a základného nariadenia
b)
Povinnosť vykonať spravodlivé porovnanie podľa článku 2 ods. 10 základného nariadenia
1)
Spravodlivé porovnanie na rovnakej úrovni obchodu
2)
Spravodlivé porovnanie, keď je normálna hodnota vytvorená podľa článku 2 ods. 6a základného nariadenia
3)
Dôkazné bremeno a dôkazný štandard v súvislosti s úpravami
c)
Prvá časť druhého odvolacieho dôvodu
d)
Druhá časť druhého odvolacieho dôvodu
1)
Údajné skreslenie skutkových okolností
2)
Požadovaný dôkazný štandard podľa článku 2 ods. 10 základného nariadenia
3)
Údajné porušenie zásady riadnej správy vecí verejných
C.
Tretí odvolací dôvod týkajúci sa výkladu článku 2 ods. 10 písm. i) základného nariadenia
1.
Kontext spornej otázky
2.
Stručné zhrnutie argumentácie účastníčok konania
3.
Analýza
a)
Úprava podľa článku 2 ods. 10 písm. i) základného nariadenia
b)
Prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu
c)
Druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu
1)
Prípustnosť
2)
Dôvodnosť
III.
Vzájomné odvolanie
A.
Prípustnosť a účinnosť vzájomného odvolania
B.
Prvý odvolací dôvod
C.
Druhý odvolací dôvod
D.
Tretí odvolací dôvod
E.
Štvrtý odvolací dôvod
IV.
Žaloba na Všeobecnom súde
V.
O trovách
VI.
Návrh
I.      Úvod
1.        V prejednávanej veci
sa
nastoľujú
významné
otázky
týkajúce
sa
antidumpingových
prešetrovaní
Európskej
komisie.
2.        Ide o prvú
vec, v ktorej
sa
Súdny
dvor
žiada o výklad v súvislosti s uplatňovaním
novej
metodiky
stanovenej v článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia(2),
ktorá
sa
používa
na
vytvorenie
normálnej
hodnoty v prípade
vývozu z krajín,
ktorých
domáci
trh
vykazuje
výrazné
deformácie.
Rozsudok
Súdneho
dvora
bude
mať
ďalekosiahly
vplyv
na
budúci
prístup
Komisie k prešetrovaniam, v ktorých
sa
bude
uplatňovať
táto
metodika.
Prejednávaná vec
takisto
dáva
Súdnemu
dvoru
príležitosť
ďalej
objasniť
rozsah
voľnej
úvahy
Komisie
pri
využívaní
dostupných
skutočností v súlade s článkom 18
základného
nariadenia v prípadoch
nespolupráce zainteresovaných
strán,
ako
aj
rozsah
úprav
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i) a k)
základného
nariadenia.
3.        Vec
sa
týka
odvolania
podaného
Komisiou a vzájomného
odvolania podaného
tromi
spoločnosťami
skupiny
Sinopec,(3) jednej z najväčších
čínskych
skupín
podnikov,
ktoré
boli
žalobkyňami v prvostupňovom
konaní.
Odvolanie a vzájomné
odvolanie
sa
týkajú
rozsudku
Všeobecného
súdu
Európskej
únie(4) (ďalej
len
„napadnutý
rozsudok“),
ktorým
tento
súd
zrušil
vykonávacie
nariadenie
Komisie,
ktorým
sa
ukladá
konečné
antidumpingové
clo
na
dovoz
určitých
polyvinylalkoholov (ďalej
len
„PVA“) s pôvodom v Čínskej
ľudovej
republike(5) (ďalej
len
„sporné
nariadenie“).
4.        Komisia v podstate
sporným
nariadením
uložila
okrem
iného
konečné
antidumpingové
clo
na
úrovni
17,3 % na
dovoz
určitých
výrobkov
spoločností
Sinopec z PVA.
5.        Keďže
Komisia
zistila,
že v Číne
existujú
„výrazné
deformácie“,(6) normálnu
hodnotu
vytvorila v súlade s metodikou
stanovenou v článku 2
ods. 6a písm. a)
základného
nariadenia(7), a to
vrátane
sumy,
ktorú
považovala
za
nedeformovanú a primeranú
sumu
na
predajné,
všeobecné a administratívne
náklady a zisk.(8)
6.        V tomto
kontexte
po
prvé,
pokiaľ
ide o spoločnosť
Sinopec Ningxia,
Komisia
identifikovala
existenciu
závažných
nedostatkov v predložených
údajoch o jej
výrobných
nákladoch.
Pri
vytváraní
normálnej
hodnoty
pre
túto
spoločnosť
preto
Komisia
použila
„dostupné
skutočnosti“ v súlade s článkom 18
ods. 1
základného
nariadenia.(9) Komisia
sa
rozhodla
pre
každý
druh
dotknutého
výrobku
použiť
najvyššiu z vytvorených
normálnych
hodnôt
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov.(10)
7.        Po
druhé
Komisia
vykonala
úpravy
vývoznej
ceny
smerom
nadol,
pričom
odpočítala
náklady
na
poistenie,
prepravu,
manipuláciu a nakládku,
úverové
náklady a bankové
poplatky
(ďalej
len
„sporné
náklady“).(11)Po
tretie
Komisia
vykonala
úpravu
vývoznej
ceny
smerom
nadol
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia.(12)Po
štvrté
Komisia
vykonala
úpravu
normálnej
hodnoty
smerom
nahor
podľa
článku 2
ods. 10 písm. b)
základného
nariadenia.(13)
8.        Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
po
prvé
konštatoval,
že
Komisia
porušila
článok 18
základného
nariadenia v rozsahu, v akom
vypočítala
normálnu
hodnotu
spoločnosti
Sinopec Ningxia tak,
že
pre
každý
druh
výrobku
použila
najvyššiu
normálnu
hodnotu
spomedzi
normálnych
hodnôt
ostatných
vyvážajúcich
výrobcov.(14)Po
druhé
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
Komisia
si
nesplnila
povinnosť
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia
vykonať
spravodlivé
porovnanie
medzi
vývoznou
cenou a normálnou
hodnotou
na
rovnakej
úrovni
obchodu v rozsahu, v akom z vývoznej
ceny
odpočítala
„sporné
náklady“.
Všeobecný
súd
takisto
konštatoval,
že
Komisia
porušila
zásadu
riadnej
správy
vecí
verejných
tým,
že
od
spoločností
Sinopec vyžadovala
neprimeraný
dôkaz.(15)Po
tretie
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
Komisia
porušila
článok 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia v rozsahu, v akom
dospela k záveru,
že
funkcie
spoločnosti
Sinopec Central‑China sú
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu.(16)
9.        Všeobecný
súd
preto
sporné
nariadenie
vo
vzťahu k spoločnostiam
Sinopec zrušil v rozsahu, v akom
sa
Komisia
dopustila
vyššie
uvedených
porušení. V zostávajúcej
časti
bola
žaloba
zamietnutá.
10.      Komisia
podala
na
Súdny
dvor
odvolanie a spoločnosti
Sinopec vzájomné
odvolanie.
II.    Odvolanie
11.      Komisia s podporou
spoločnosti
Kuraray Europe GmbH (ďalej
len
„Kuraray“),
ktorá
vstúpila
do
prvostupňového
konania
ako
vedľajšia
účastníčka,
sa
svojím
odvolaním
domáha,
aby
Súdny
dvor
zrušil
napadnutý
rozsudok a uložil
spoločnostiam
Sinopec povinnosť
nahradiť
trovy
prvostupňového
aj
odvolacieho
konania.
12.      Spoločnosti
Sinopec s podporou
spoločnosti
Wegochem Europe BV
(ďalej
len
„Wegochem“),
ktorá
vstúpila
do
prvostupňového
konania
ako
vedľajšia
účastníčka,
sa v podstate
domáhajú,
aby
Súdny
dvor
odvolanie
zamietol a subsidiárne
aby
vrátil
vec
Všeobecnému
súdu
na
opätovné
posúdenie a uložil
Komisii
povinnosť
znášať
trovy
konania.
13.      Komisia
sa
na
podporu
svojho
odvolania
opiera o tri
odvolacie
dôvody, v rámci
ktorých
tvrdí,
že
keď
Všeobecný
súd
konštatoval
jednotlivé
porušenia
uvedené v bode 8
vyššie,
dopustil
sa
pochybenia.
A.      Prvý odvolací dôvod týkajúci sa porušenia článku 18 základného nariadenia
14.      Prvý
odvolací
dôvod
Komisie
sa
týka
konštatovaní
Všeobecného
súdu v bodoch 211
až
221
napadnutého
rozsudku.
Všeobecný
súd v týchto
bodoch
vyhovel
žalobnému
dôvodu, v rámci
ktorého
spoločnosti
Sinopec tvrdili,
že
Komisia
porušila
článok 18
základného
nariadenia.
15.      Relevantné
ustanovenia
článku 18
základného
nariadenia
znejú
takto:
„1.      V prípadoch,
keď
ktorákoľvek
zainteresovaná
strana
odmietne
prístup k potrebným
informáciám
alebo
ich
inak
neposkytne v lehote
stanovenej v tomto
nariadení,
prípadne
významným
spôsobom
vytvára
prekážky
uskutočneniu
prešetrovania,
predbežné
alebo
konečné
zistenia,
či
už
pozitívne,
alebo
negatívne,
možno
vypracovať
na
základe
dostupných
skutočností.
…
5.      Ak
sa
stanoviská
vrátane
tých,
ktoré
sa
týkajú
normálnej
hodnoty,
zakladajú
na
ustanoveniach
odseku 1,
vrátane
informácií
uvedených v podaní,
overia
sa
tam,
kde
je
to
prakticky
možné, a s náležitým ohľadom na lehoty
prešetrovania
vo
vzťahu k informáciám z iných
nezávislých
zdrojov,
ktoré
môžu
byť
dostupné,
ako
sú
napr.
publikované
cenníky,
oficiálna
dovozná
štatistika a colné
výkazy
alebo
informácie
získané
od
iných
zainteresovaných
strán v priebehu
prešetrovania.
…
6.      Ak
ktorákoľvek
zainteresovaná
strana
nespolupracuje
alebo
spolupracuje
len
čiastočne,
takže
sa
tým
neposkytnú
relevantné
informácie,
výsledok
prešetrovania
môže
byť
pre
túto
stranu
menej
priaznivý,
ako
by
to
bolo v prípade,
ak
by
táto
strana
spolupracovala.“
1.      Kontext spornej otázky
16.      Komisia
sa v rámci
odôvodnení 327
až
329
sporného
nariadenia
potom,
ako
identifikovala
závažné
nedostatky
vo
vykazovaní
výrobných
nákladov
týkajúcich
sa
spoločnosti
Sinopec Ningxia,
rozhodla,
že
pokiaľ
ide o výpočet
normálnej
hodnoty
danej
spoločnosti,
použije
„dostupné
skutočnosti“ v súlade s článkom 18
základného
nariadenia.
Normálna
hodnota pre
túto
spoločnosť
bola
preto v súlade s článkom 2
ods. 6a
základného
nariadenia
vytvorená s použitím
informácií
poskytnutých
ostatnými
spolupracujúcimi
vyvážajúcimi
výrobcami.
Komisia
konkrétne
pre
každý
druh
výrobku
vykázaný
touto
spoločnosťou
použila
najvyššiu
vytvorenú
normálnu
hodnotu
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov.
17.      V odôvodnení 333
sporného
nariadenia
Komisia
zamietla
tvrdenia,
že
tento
prístup
je
represívny.
Zastávala
názor,
že
keďže
„nemohla
overiť, a preto
ani
použiť
údaje
poskytnuté
spoločnosťou
Sinopec Ningxia na
vytvorenie
jej
normálnej
hodnoty,
neexistuje
žiadny
dôkaz,
ktorý
by
naznačoval,
že
normálna
hodnota
spoločnosti
Sinopec Ningxia pre
každý
druh
výrobku
by
bola
nižšia
ako
najvyššia
normálna
hodnota
pre
každý
druh
výrobku
ostatných
spolupracujúcich
výrobcov,
ktorí
používajú
podobné
suroviny“.
18.      Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
usudzoval,
že
Komisia v spornom
nariadení
uplatnila
domnienku,
že
normálna
hodnota
pre
každý
druh
výrobku
spoločnosti
Sinopec Ningxia nie
je
nižšia
ako
najvyššia
normálna
hodnota
spomedzi
normálnych
hodnôt
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov.
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
normotvorca
Únie
nemal v úmysle
zaviesť v článku 18
základného
nariadenia
takúto
právnu
domnienku,
ktorá
by
inštitúcie
Únie
zbavovala
akejkoľvek
dôkaznej
povinnosti.
Všeobecný
súd
podotkol,
že
Komisia
na
pojednávaní
na
tomto
súde
uznala,
že
uplatnila
domnienku, a že v reakcii
na
konkrétnu
otázku
vysvetlila,
že
skutočnosťou
uvedenou v spise, z ktorej
vychádzala
pri
systematickom
používaní
najvyššej
normálnej
hodnoty
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov,
bola
nespolupráca spoločnosti
Sinopec Ningxia.
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
Komisia
uplatnením
takejto
domnienky
porušila
článok 18
základného
nariadenia.
2.      Stručné zhrnutie argumentácie účastníčok konania
19.      Komisia s podporou
spoločnosti
Kuraray v rámci
svojho
prvého
odvolacieho
dôvodu
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa v napadnutom
rozsudku
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia
pri
výklade a uplatňovaní
článku 18
základného
nariadenia.
Komisia
uvádza,
že v rozpore s konštatovaním
Všeobecného
súdu v odôvodneniach 329 a 333
sporného
nariadenia
neuplatnila
žiadnu
„domnienku“
založenú
na
nespolupráci spoločnosti
Sinopec Ningxia.
Zo
skutočnosti,
že
Sinopec Ningxia pri
viacerých
príležitostiach
neposkytla
chýbajúce
údaje,
jednoducho
vyvodila,
že
jej
normálne
hodnoty
musia
byť
minimálne
na
úrovni
najvyšších
normálnych
hodnôt
pre
rovnaké
druhy
výrobkov
vyrábané
ostatnými
spolupracujúcimi
vyvážajúcimi
výrobcami.
Komisia
sa
domnieva,
že
tým
spoločnosť
Sinopec Ningxia „nepenalizovala“,
ale
len
použila
údaje v spise,
ktoré
sa
týkali
týchto
iných
vyvážajúcich
výrobcov.
Komisia
navyše
vo
svojich
písomných
pripomienkach v prvostupňovom
konaní
žiadnu
takúto
domnienku
neuviedla.
Všeobecný
súd
teda
skreslil
opis
jej
argumentácie v odôvodnení 333
sporného
nariadenia.
20.      Wegochem na
úvod
tvrdí,
že
prvý
odvolací
dôvod
Komisie
je
neprípustný,
pretože
sa
ním
spochybňujú
skutkové
zistenia
Všeobecného
súdu v napadnutom
rozsudku.
Všeobecný
súd
podľa
tejto
spoločnosti
konštatoval,
že
Komisia
uplatnila
domnienku a že
penalizovala
spoločnosť
Sinopec Ningxia.
Komisia
teda
Súdny
dvor
žiada,
aby
opätovne
posúdil
príslušné
dôkazy a skutkové
okolnosti.
21.      Spoločnosti
Sinopec s podporou
spoločnosti
Wegochem v podstate
tvrdia
po
prvé
to,
že u Komisie
nešlo o vyvodenie
záveru,
ale o uplatnenie
domnienky. S výnimkou
argumentácie v odôvodnení 333
Komisia
nepredložila
žiadne
dôkazy
ani
argumentáciu,
ktoré
by
podporili
systematický
výber
najvyššej
normálnej
hodnoty
zistenej
pre
jednotlivé
druhy
výrobkov.
Všeobecný
súd
správne
konštatoval,
že
jediná
skutočnosť, z ktorej
vychádzala,
bola
nespolupráca.
Jeho
záver,
že
Komisia
uplatnila
domnienku,
bol
preto
správny.
Po
druhé,
aj
keby u Komisie
išlo o vyvodenie
záveru,
neumožňovalo
by
jej
to
vybrať
konkrétnu
skutočnosť s cieľom
potrestať
nespoluprácu. Z rozhodnutí
Svetovej
obchodnej
organizácie
(WTO)
je
zrejmé,
že
ak
sa
niektoré
informácie
neposkytli,
orgán
nemôže
jednoducho
predpokladať,
že
chýbajúce
informácie
sú
nevyhnutne
usvedčujúce, a nemôže
ich
vykladať v tom
najnegatívnejšom
svetle.
Po
tretie
obavy
Komisie,
že
prístup
Všeobecného
súdu
by
mohol
podnietiť
vyvážajúcich
výrobcov k tomu,
aby
selektívne
odmietali
spolupracovať,
sú
prehnané.
Článok 18
ods. 6
základného
nariadenia
nestanovuje,
že
výsledok
musí
byť
menej
priaznivý.
Komisia
mohla
použiť
iné
hodnoty,
napríklad
vážený
priemer
normálnych
hodnôt
ostatných
vývozcov,
ktorý
takisto
mohol
byť
„menej
priaznivý“.
Komisia
si
namiesto
toho
dala
záležať,
aby
boli
vybrané
náhradné
skutočnosti v súvislosti
so
spoločnosťami
Sinopec čo
najmenej
priaznivé.
3.      Analýza
a)      Prípustnosť prvého odvolacieho dôvodu a právomoc Súdneho dvora
22.      Pokiaľ
ide o námietku
neprípustnosti
vznesenú
spoločnosťou
Wegochem, z ustálenej
judikatúry
jasne
vyplýva,
že
vedľajší
účastník
konania
nemá
aktívnu
legitimáciu
na
vznesenie
námietky
založenej
na
tom,
že
žaloba
je
neprípustná,
ak
sa
takáto
námietka
neuvádza v návrhoch
žalovaného.(17)
23.      Spoločnosti
Sinopec v prejednávanej veci v súvislosti s prvým
odvolacím
dôvodom
námietku
neprípustnosti
nevzniesli. Z toho
vyplýva,
že
Wegochem na
vznesenie
námietky
neprípustnosti
nebola
oprávnená a že
Súdny
dvor
preto
nie
je
povinný
takúto
námietku
posudzovať.
24.      Otázka
právomoci
Súdneho
dvora
na
rozhodovanie
vo
veci
je
však
otázkou
prekážky
konania z dôvodu
verejného
poriadku,
ktorú
môže
Súdny
dvor
skúmať
kedykoľvek,
dokonca
bez
návrhu.(18)
25.      Keďže – ako
je
zrejmé z ustálenej
judikatúry – teda
Súdny
dvor v odvolacom
konaní
nemá
právomoc
zisťovať
skutkový
stav(19) s výnimkou
prípadu
skreslenia
skutkových
okolností,(20) prostredníctvom
námietky
neprípustnosti
spoločnosti
Wegochem sa
predkladá
otázka
týkajúca
sa
právomoci
Súdneho
dvora,
ktorú
by
mal
Súdny
dvor
preskúmať
ex
offo.
26.      V prejednávanej veci
však
cieľom
prvého
odvolacieho
dôvodu
nie
je
spochybniť
posúdenie
skutkového
stavu.
Nastoľuje
naopak
právnu
otázku,
ktorá
sa
týka
výkladu
článku 18
základného
nariadenia a najmä
miery
voľnej
úvahy,
ktorou
disponuje
Komisia
pri
rozhodnutí
vziať
do
úvahy
„dostupné
skutočnosti“ v prípadoch
nespolupráce zainteresovanej
strany.
Komisia
navyše
spochybňuje
výklad
odôvodnenia 333
sporného
nariadenia,
ktorý
sa
uvádza v napadnutom
rozsudku, a tvrdí,
že
Všeobecný
súd
skreslil
význam
daného
odôvodnenia.
Súdny
dvor
teda
má
právomoc
zaoberať
sa
prvým
odvolacím
dôvodom
Komisie.
b)      Dôvodnosť
1)      Článok 18 základného nariadenia
27.      S cieľom
reagovať
na
tvrdenie
Komisie,
že
Všeobecný
súd
sa v napadnutom
rozsudku
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia v súvislosti s článkom 18
základného
nariadenia,
treba
na
úvod
pripomenúť,
že
základné
nariadenie
Komisii
nepriznáva
právomoc
prinútiť
zainteresované
strany,
aby
sa
podieľali
na
prešetrovaní
alebo
poskytli
informácie.
Komisia
je
teda
pri
získavaní
potrebných
informácií
závislá
od
dobrovoľnej
spolupráce
týchto
strán.(21)
28.      Normotvorca
Únie
preto v článku 18 ods. 1
základného
nariadenia
stanovil,
že v prípadoch,
keď
zainteresovaná
strana
neposkytne
potrebné
informácie,
prípadne
významným
spôsobom
vytvára
prekážky
uskutočneniu
prešetrovania,
zistenia
možno
vypracovať
na
základe
„dostupných
skutočností“.(22) Podľa
článku 18 ods. 6
daného
nariadenia
navyše
platí,
že
ak
zainteresovaná
strana
nespolupracuje,
výsledok
prešetrovania
môže
byť
pre
túto
stranu
menej
priaznivý,
ako
by
to
bolo v prípade,
ak
by
táto
strana
spolupracovala.
29.      Ako
je
zrejmé z odôvodnenia 27
základného
nariadenia,
jeho
článok 18
vyjadruje
zámer
normotvorcu
Únie
zefektívniť
dôkaznú
povinnosť
Komisie v prípade,
že
narazí
na
vecné
prekážky,
ktoré
možno
pripísať
nespolupráci zainteresovaných
strán.(23) Súdny
dvor
preto
konštatoval,
že
cieľom
článku 18 základného
nariadenia
je
umožniť
Komisii
pokračovať v prešetrovaní
aj v prípade,
že
by
zainteresované
strany
odmietli
spolupracovať
alebo
by
spolupracovali
nedostatočne.(24)
30.      V tomto
kontexte
musia
zainteresované
strany
spolupracovať v čo
najväčšej
možnej
miere a poskytnúť
všetky
informácie,
ktorými
disponujú a ktoré
inštitúcie
považujú
za
potrebné
na
účely
dosiahnutia
svojich
zistení.(25) Riziko,
že v prípade
nespolupráce zainteresovaných
strán
pri
prešetrovaní
môžu
inštitúcie v súlade s článkom 18
ods. 1 a 6
základného
nariadenia
zohľadniť
„dostupné
skutočnosti“,
ktoré
by
mohli
byť
menej
priaznivé,
je
navyše
neoddeliteľnou
súčasťou
antidumpingového konania a smeruje k podnieteniu
lojálnej a dôslednej
spolupráce
týchto
podnikov.(26)
31.      V záujme
účinnosti a efektívnosti
antidumpingového
konania
treba
zabezpečiť,
aby
zainteresované
strany
skutočne a plne
spolupracovali
na
prešetrovaní
tým,
že
budú
konať
podľa
svojich
najlepších
schopností a nebudú
brániť
prešetrovaniu.
Negatívne
dôsledky,
ktorým
môže
byť
vystavená
zainteresovaná
strana v prípade
chybnej
alebo
čiastočnej
spolupráce – v tom
zmysle,
že
sa
môže
nachádzať v menej
výhodnej
situácii,
než v akej
by
bola,
keby
plne
spolupracovala
na
prešetrovaní –,
musia
fungovať
na
povzbudenie k úplnej a bezpodmienečnej
spolupráci
počas
prešetrovania.(27) Akékoľvek
iné
riešenie
by
mohlo
ohroziť
efektívnosť
opatrení
Únie
na
ochranu
obchodu
vždy,
keď
by
inštitúcie
Únie v rámci
prešetrovania
čelili
nespolupráci.(28)
32.      Takisto
treba
zdôrazniť,
že
inštitúcie
Únie v oblasti
spoločnej
obchodnej
politiky a osobitne
vo
veciach
opatrení
na
ochranu
obchodu
disponujú
širokou
mierou
voľnej
úvahy z dôvodu
zložitosti
hospodárskych,
politických a právnych
situácií,
ktoré
musia
preskúmavať.(29) V tomto
kontexte
platí,
že
keď
Komisia
zakladá
svoje
závery
na
„dostupných
skutočnostiach“ v situáciách,
keď
sú
predložené
údaje
nedostatočné,
má
širokú
mieru
voľnej
úvahy,
pokiaľ
ide o výber
najvhodnejších
dostupných
skutočností v spise, a nie
je
povinná
vysvetliť,
prečo
boli
použité
dostupné
skutočnosti
najvhodnejšie,
keďže
takáto
povinnosť
nevyplýva
ani z článku 18 základného
nariadenia,
ani z judikatúry.(30)
33.      Podľa
ustálenej
judikatúry
navyše
platí,
že
súdne
preskúmanie
takéhoto
posúdenia
sa
teda
musí
obmedziť
na
overenie
toho,
či
boli
dodržané
príslušné
procesné
pravidlá,
či
boli
správne
zistené
skutočnosti, z ktorých
sa
vychádzalo, a či
nedošlo k zjavne
nesprávnemu
posúdeniu
uvedených
skutočností
alebo k zneužitiu
právomoci.(31)
34.      Práve
so
zreteľom
na
voľnú
úvahu
Komisie
je
však
kľúčové
prísne
súdne
preskúmanie – aj
keď
vo
vyššie
uvedených
medziach.
Konkrétne
komplexný
charakter
hospodárskych a právnych
posúdení
vykonaných
Komisiou
by
nemal
brániť
súdom v preskúmaní,
či
sú
dôkazy, z ktorých
sa
vychádzalo, z vecného
hľadiska
presné,
spoľahlivé a koherentné,
či
obsahujú
všetky
relevantné
informácie,
ktoré
by
sa
mali
zohľadniť
pri
posudzovaní
komplexnej
situácie, a či
prostredníctvom
nich
možno
odôvodniť
závery,
ktoré
sa z nich
vyvodili.(32)
2)      Uplatnenie na prejednávanú vec
35.      V prejednávanej veci
je
nesporné,
že
Sinopec Ningxia neposkytla
spoľahlivé
údaje v súvislosti
so
svojimi
výrobnými
nákladmi a že v dôsledku
jej
nespolupráce sa
teda
Komisia
na
účely
vytvorenia
normálnej
hodnoty
tejto
spoločnosti
mohla
opierať o „dostupné
skutočnosti“ v súlade s článkom 18
ods. 1
základného
nariadenia.
36.      Všeobecný
súd
však v bode 218
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že v odôvodneniach 329 a 333
sporného
nariadenia
Komisia v nadväznosti
na
konštatovanie
nespolupráce uplatnila
domnienku,
že
normálna
hodnota
pre
každý
druh
výrobku
spoločnosti
Sinopec Ningxia nie
je
nižšia
ako
najvyššia
normálna
hodnota
pre
každý
druh
výrobku
ostatných
vyvážajúcich
výrobcov.
37.      Domnienku
možno
vo
všeobecnosti
vymedziť
ako
právny
mechanizmus
spočívajúci v tom,
že z určitej
skutočnosti
alebo
súboru
skutočností,
ktoré
sú
isté,
sa
vyvodí
skutočnosť
(alebo
súbor
skutočností),
ktorá
je
neistá.(33)
38.      Vzhľadom
na
to,
že
podľa
článku 18
základného
nariadenia
možno
založiť
zistenia
na
„dostupných
skutočnostiach“ v spise a pristupovať k strane,
ktorá
nespolupracuje
alebo
spolupracuje
iba
čiastočne,
menej
priaznivo
ako v prípade
jej
spolupráce,
inštitúcie
Únie
môžu
vyvodiť z priameho
dôkazu
skutočností,
ktoré
zistili z dostupných
informácií,
nepriamy
dôkaz
skutočností,
ktoré
zostávajú
vzhľadom
na
nespoluprácu strán
neznáme.
Inak
povedané,
článok 18 základného
nariadenia
inštitúciám
Únie
umožňuje
vychádzať z domnienok,
ak
existuje
primeraný a logický
vzťah
medzi
preukázanými
skutkovými
okolnosťami a okolnosťami,
ktoré
sú
naďalej
neznáme.
Ak
by
sa
tieto
inštitúcie
nemohli
na
takéto
domnienky
odvolávať,
viedlo
by
to k vytvoreniu
neprimeraných
prekážok
pri
prijímaní
opatrení
Únie
na
ochranu
obchodu
vždy,
keď
by
inštitúcie
Únie v rámci
prešetrovania
čelili
nespolupráci.(34)
39.      Nikde v spornom
nariadení
sa
však
neuvádza,
že
by
Komisia
uplatnila
domnienku.
Komisia
navyše
výklad
sporného
nariadenia
podaný
Všeobecným
súdom
spochybňuje,
pričom
tvrdí,
že
keď
tento
súd
konštatoval,
že
uplatnila
domnienku,
význam
odôvodnenia 333
opísal
nesprávne.
Komisia
takisto
uvádza,
že
použitie
domnienky
neuznala.
40.      Z pozorného
čítania
odôvodnenia 333
sporného
nariadenia,
ako
sa
pripomína v bode 17
vyššie,
vyplýva,
že
Komisia v danom
odôvodnení
nekonštatovala
ani
nevyvodila
skutočnosť
ani
pravdepodobnosť
skutočnosti
na
základe
inej
skutočnosti.
Komisia v tomto
odôvodnení
iba
zamietla
argument
spoločností
Sinopec,
ktorý
sa
týkal
represívnej
povahy
toho,
že
si v rámci
„dostupných
skutočností“
vybrala
najvyššiu
normálnu
hodnotu
pre
každý
druh
výrobku
spomedzi
normálnych
hodnôt
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov,
ako
nepreukázaný.
Komisia
jednoducho
uviedla,
že
nie
je
preukázané,
že
tento
prístup
je
represívny,
keďže v spise
sa
neuvádzala
žiadna
skutočnosť,
ktorá
by
preukazovala,
že
normálna
hodnota
spoločnosti
Sinopec Ningxia pre
každý
druh
výrobku
by
bola
nižšia
ako
najvyššia
normálna
hodnota
pre
každý
druh
výrobku
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov,
ktorí
používajú
podobné
suroviny.
41.      Po
prvé,
keďže
teda
Komisia
nevyvodila
(neistú)
skutočnosť z inej
(istej)
skutočnosti,
podľa
môjho
názoru
nemožno
konštatovať,
že
táto
inštitúcia
uplatnila
domnienku.
Komisia
normálnu
hodnotu
spoločnosti
Sinopec Ningxia neurčila
ani
nevyvodila.
Jednoducho
vzala
na
vedomie
absenciu
dôkazov,
ktoré
by
preukazovali
údajnú
represívnu
povahu
jej
systematického
výberu
najvyššej
normálnej
hodnoty
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov.
42.      Po
druhé,
keďže
je
preukázané,
že
Sinopec Ningxia neposkytla
spoľahlivé
údaje
umožňujúce
určenie
jej
normálnych
hodnôt,
konštatovanie v odôvodnení 333
sporného
nariadenia
týkajúce
sa
neexistencie
dôkazov,
ktoré
by
Komisii
umožnili
posúdiť,
či
by
tieto
hodnoty
boli
nižšie
ako
zvolené
hodnoty,
je
správne a žiadnym
zjavne
nesprávnym
posúdením
postihnuté
nie
je.
43.      V tejto
súvislosti
platí,
že
samotná
existencia
možnosti
vychádzať z alternatívnych
údajov
alebo
skutočností
dostupných v spise
na
konštatovanie
zjavne
nesprávneho
posúdenia
Komisie
nepostačuje.
Ako
sa
pripomína
vyššie,
cieľom
článku 18 základného
nariadenia
je
umožniť
Komisii
vykonať
prešetrovanie
aj
napriek
dočasným
obmedzeniam,
ktorým
čelí,
vrátane
prípadov
nespolupráce, v ktorých
Komisia
disponuje
širokou
mierou
voľnej
úvahy
pri
skúmaní a posudzovaní
„dostupných
skutočností“.
44.      Ako
je
zrejmé z bodu 32
vyššie,
Komisia
musí v rámci
uplatnenia
svojej
voľnej
úvahy
vybrať
„dostupné
skutočnosti“,
ktoré
sú
zahrnuté v spise,
sú
dostatočne
potvrdzujúce a zabezpečia
efektívnosť a účinnosť
opatrení
Únie
na
ochranu
obchodu
aj v prípadoch
nespolupráce.
Komisia
nemôže
vybrať
„dostupné
skutočnosti“, v prípade
ktorých
hrozí,
že
nespolupráca pri
prešetrovaní
bude
odmenená.
Spoločnosti
Sinopec teda v prípade,
že
sa v dôsledku
ich
nespolupráce v spise
neuvádzajú
žiadne
spoľahlivé
údaje o ich
nákladoch,
nemôžu
tvrdiť,
že
by
sa
mali
použiť
alternatívne
hodnoty,
ako
je
priemerná
normálna
hodnota
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov,
pretože
by
to
mohlo
znamenať,
že
nespolupráca bude
odmenená.
Ako
správne
podotkla
Komisia,
použitie
takejto
hodnoty
môže
vyvážajúcich
výrobcov
zvádzať k tomu,
aby
selektívne
odmietali
spolupracovať
vo
všetkých
oblastiach, v ktorých
sú
si
vedomí,
že v porovnaní s inými
vývozcami
im
vznikajú
vyššie
než
priemerné
náklady.
Spoločnosti
Sinopec v každom
prípade
nevysvetlili,
prečo
mala
Komisia
namiesto
najvyššej
normálnej
hodnoty
pre
každý
druh
výrobku
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov
použiť
práve
túto
hodnotu.
45.      Okrem
toho
nie
je
preukázané,
že
Komisia
výberom
tejto
normálnej
hodnoty
zvolila
najmenej
priaznivé
„dostupné
skutočnosti“ a spoločnosť
Sinopec Ningxia teda
penalizovala.
Údaje
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov
totiž
nie
sú
jedinými
dostupnými
skutočnosťami,
ktoré
Komisia v dôsledku
nespolupráce spoločnosti
Sinopec Ningxia mohla
vziať
do
úvahy.
Ako
je
zrejmé z článku 18
ods. 5
základného
nariadenia,
„dostupné
skutočnosti“
môžu
zahŕňať
aj
informácie
poskytnuté
európskymi
výrobcami v ich
podaní a dostupné
údaje z nezávislých
zdrojov,
ako
sú
publikované
cenníky,
oficiálne
štatistiky a colné
záznamy.
Vzhľadom
na
tieto
rôzne
zdroje,
ktoré
takisto
mohli
byť
zohľadnené,
nie
je
preukázané,
že
keď
Komisia
vychádzala z najvyššej
normálnej
hodnoty
pre
každý
druh
výrobku
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov,
zabezpečila,
aby
boli
náhradnými
údajmi
údaje,
ktoré
sú
pre
spoločnosť
Sinopec Ningxia najmenej
priaznivé.
Údajná
represívna
povaha
tohto
výberu
teda
nie
je
podložená.
46.      Ako
sa v každom
prípade
uvádza
vyššie,
riziko,
že
pri
nespolupráci môžu
použité
„dostupné
skutočnosti“
viesť k menej
priaznivému
výsledku,
podľa
článku 18
ods. 6
základného
nariadenia
je
neoddeliteľnou
súčasťou
antidumpingového
konania a spoločnosti
Sinopec Ningxia malo
byť
dobre
známe.
47.      Možno
zhrnúť,
že
zo
všetkých
uvedených
úvah
vyplýva,
že
Všeobecný
súd v bodoch 211
až
221
napadnutého
rozsudku
nesprávne
opísal
význam
odôvodnenia 333
sporného
nariadenia a dopustil
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia,
ktorým
porušil
článok 18
základného
nariadenia.
Prvému
odvolaciemu
dôvodu
Komisie
by
sa
preto
podľa
môjho
názoru
malo
vyhovieť.
B.      Druhý odvolací dôvod týkajúci sa porušenia článku 2 ods. 10 základného nariadenia a zásady riadnej správy vecí verejných
48.      Druhý
odvolací
dôvod
Komisie
nastoľuje
významné
otázky
týkajúce
sa
interakcie
medzi
povinnosťou
Komisie
vykonať
spravodlivé
porovnanie
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia a vytvorením
normálnej
hodnoty
podľa
článku 2
ods. 6a
toho
istého
nariadenia v prípade
vývozov z krajín,
pri
ktorých
je
preukázané,
že
ich
domáci
trh
vykazuje
výrazné
deformácie. V jeho
rámci
vznikajú
aj
ďalšie
dôležité
otázky,
ktoré
sa
týkajú
dôkazného
bremena a dôkazného
štandardu v prípade
úprav
potrebných
na
zabezpečenie
tohto
spravodlivého
porovnania.
49.      Článok 2
ods. 6a písm. a)
základného
nariadenia
stanovuje:
„Ak
sa
pri
uplatňovaní
tohto
alebo
akéhokoľvek
iného
relevantného
ustanovenia
[základného
nariadenia]
zistí,
že
vzhľadom
na
existenciu
výrazných
deformácií v zmysle
písmena b)
vo
vyvážajúcej
krajine
nie
je
vhodné
použiť
domáce
ceny a náklady v tejto
krajine,
normálna
hodnota
sa
vytvorí
výlučne
na
základe
nákladov
na
výrobu a predaj
odrážajúcich
nedeformované
ceny
alebo
referenčné
hodnoty
podľa
nižšie
uvedených
pravidiel.
Komisia
môže
ako
zdroje
použiť:
–        zodpovedajúce
náklady
na
výrobu a predaj v primeranej
reprezentatívnej
krajine s podobnou
úrovňou
hospodárskeho
rozvoja,
akú
má
vyvážajúca
krajina,
za
predpokladu,
že
príslušné
údaje
sú
ľahko
dostupné;…
–        ak
to
považuje
za
vhodné,
nedeformované
medzinárodné
ceny,
náklady
alebo
referenčné
hodnoty,
alebo
–        domáce
náklady,
ale
len v tom
rozsahu, v akom
na
základe
presných a primeraných
dôkazov…
možno s určitosťou
preukázať,
že
nie
sú
deformované.
…
Vytvorená
normálna
hodnota
musí
zahŕňať
nedeformovanú a primeranú
sumu
na
administratívne,
predajné a všeobecné
náklady a zisk.“
50.      Článok 2
ods. 10
základného
nariadenia
stanovuje:
„Medzi
vývoznou
cenou a normálnou
hodnotou
sa
vykonáva
spravodlivé
porovnanie.
Toto
porovnanie
sa
uskutoční
na
tej
istej
úrovni
obchodovania a vo
vzťahu k uskutočnenému
predaju,
pokiaľ
je
to
možné, v rovnakom
čase a s náležitým
prihliadnutím
na
ostatné
rozdiely,
ktoré
ovplyvňujú
porovnateľnosť
cien.
Tam,
kde
normálna
hodnota a vývozná
cena
nie
sú
stanovené
na
takomto
porovnateľnom
základe,
prihliadne
sa
vo
forme
úprav, v každom
prípade
podľa
podstaty
veci,
na
rozdiely
vo
faktoroch, o ktorých
sa
tvrdí
alebo
sa
preukáže,
že
ovplyvňujú
ceny a cenové
porovnanie. …
V prípade
splnenia
osobitných
podmienok
faktory,
kvôli
ktorým
možno
vykonať
úpravy,
sú
uvedené v [písmenách a)
až
k)]…“
51.      Druhý
odvolací
dôvod
Komisie
sa
týka
konštatovaní
Všeobecného
súdu v bodoch 124
až
139
napadnutého
rozsudku, v ktorých
tento
súd
rozhodol,
že
keď
Komisia z vývoznej
ceny
odpočítala
„sporné
náklady“
(konkrétne
náklady
na
poistenie,
prepravu,
manipuláciu a nakládku,
úverové
náklady a bankové
poplatky),
nesplnila
si
svoju
povinnosť
vykonať
spravodlivé
porovnanie
na
rovnakej
úrovni
obchodu
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia,
pretože
tieto
náklady
pravdepodobne z vytvorenej
normálnej
hodnoty
odpočítané
neboli.
1.      Kontext spornej otázky
52.      Komisia v spornom
nariadení(35) vytvorila
normálnu
hodnotu v súlade s metódou
stanovenou v článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia
pre
vyvážajúce
krajiny s výraznými
deformáciami.
Vytvorená
normálna
hodnota
bola
založená
na
nedeformovaných
hodnotách v reprezentatívnej
krajine
(Turecko),
ktoré
boli
zvýšené o 17,6 % na
predajné,
všeobecné a administratívne
náklady a 4 % na
zisk.
Predajné,
všeobecné a administratívne
náklady
boli
vypočítané
na
základe
údajov
týkajúcich
sa
tureckého
výrobcu
Ilkalem Ticaret Ve Sanayi A.S. (ďalej
len
„Ilkalem“).(36) Komisia v odôvodnení 341
sporného
nariadenia
dospela k záveru,
že
normálna
hodnota
bola
vytvorená
podľa
druhu
výrobku
na
základe
„cien
zo
závodu“.
53.      S cieľom
zabezpečiť,
aby
bola
vývozná
cena
na
rovnakej
úrovni
obchodu
ako
normálna
hodnota,
konkrétne
na
úrovni
„cien
zo
závodu“,
Komisia z vývoznej
ceny
odpočítala
„sporné
náklady“.(37)
54.      Spoločnosti
Sinopec vo
svojich
pripomienkach
ku
konečnému
poskytnutiu
informácií
spochybňovali
skutočnosť,
že
Komisia
odstránila
„sporné
náklady“ z vývoznej
ceny,
zatiaľ
čo
tieto
náklady
údajne
neboli
odstránené z predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov
výrobcu v reprezentatívnej
krajine.(38)
55.      Komisia
sa
touto
otázkou
zaoberala v odôvodnení 314
sporného
nariadenia,
ktoré
je
formulované
takto:
„Komisia s týmto
tvrdením
nesúhlasila.
Komisia
poznamenala,
že
nič
nenasvedčuje
tomu,
že
také
výdavky
[boli – neoficiálny
preklad]
zahrnuté
do
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov
vykázaných
za
výrobcu v reprezentatívnej
krajine.
Vyvážajúci
výrobcovia
zaradení
do
vzorky
neposkytli
žiadny
dôkaz o opaku.
Toto
tvrdenie
sa
preto
zamietlo.“
56.      Spoločnosti
Sinopec tento
záver
napadli
na
Všeobecnom
súde,
pričom
tvrdili,
že
Komisia
porušila
článok 2
ods. 10
základného
nariadenia.
57.      Všeobecný
súd
tomuto
žalobnému
dôvodu
vyhovel.
Po
prvé v bodoch 124
až
127
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
úpravy
smerujúce k dosiahnutiu
úrovne
vývoznej
ceny
„zo
závodu“
sú
nevyhnutné
na
zabezpečenie
„spravodlivého
porovnania“
vyžadovaného v článku 2
ods. 10
základného
nariadenia
len
vtedy,
ak
sa
aj
normálna
hodnota
vypočíta
na
úrovni
„zo
závodu“.
Podľa
Všeobecného
súdu
teda
na
základe
judikatúry
prináležalo
Komisii,
ktorá
sa
rozhodla
vykonať
predmetné
porovnanie
na
úrovni
„zo
závodu“,
aby
preukázala,
že
tieto
úpravy
boli
nevyhnutné
na
zabezpečenie
spravodlivého
porovnania.
58.      Po
druhé
Všeobecný
súd v bodoch 128
až
139
napadnutého
rozsudku
zastával
názor,
že
v každom
prípade
aj
za
predpokladu,
že
by
dôkazné
bremeno
znášali
spoločnosti
Sinopec a nie
Komisia,
tieto
spoločnosti
svoju
žiadosť o úpravy
riadne
odôvodnili.
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
Komisia
založila
výpočet
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov
na
údajoch
týkajúcich
sa
spoločnosti
Ilkalem,
ktoré
boli
získané z „databázy
Orbis“ a ktoré
neboli
dostatočne
podrobné
na
to,
aby
bolo
vylúčené,
že
obsahovali
„sporné
náklady“.
Tento
súd
preto
rozhodol,
že
Komisia,
ktorá
nemala k dispozícii
presnejší
rozpis
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov
spoločnosti
Ilkalem,
nemohla
dôvodne
požadovať
od
spoločností
Sinopec,
aby
bližšie
podložili
svoju
žiadosť o úpravu
normálnej
hodnoty
predložením
údajov
týkajúcich
sa
neprepojenej
osoby,
ktoré
sú
konkrétnejšie
ako
údaje,
ktoré
mala k dispozícii
samotná
Komisia.
Komisia
teda
podľa
Všeobecného
súdu v odôvodnení 314
sporného
nariadenia
od
spoločností
Sinopec požadovala,
aby
predložili
neprimerané
dôkazy.
Všeobecný
súd
okrem
toho
konštatoval,
že
na
rozdiel
od
situácie v rozsudku
Changmao(39) Komisia
neposkytla
spoločnostiam
Sinopec údaje,
ktoré
by
im
umožnili
bližšie
podložiť
ich
žiadosť o úpravu.
2.      Stručné zhrnutie argumentácie účastníčok konania
59.      Druhý
odvolací
dôvod
Komisie
sa
delí
na
dve
časti.
60.      V prvej
časti
Komisia s podporou
spoločnosti
Kuraray spochybňuje
body 126 a 127
napadnutého
rozsudku.
Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
vyložil
článok 2
ods. 10
základného
nariadenia a obrátil
ustálené
pravidlá
týkajúce
sa
dôkazného
bremena v prípade
úprav.
Všeobecný
súd
podľa
Komisie
spojil
dokopy
jej
povinnosti
podľa
článku 2
ods. 6a a článku 2
ods. 10
základného
nariadenia.
61.      V rámci
druhej
časti
Komisia
spochybňuje
body 128
až
139
napadnutého
rozsudku.
Po
prvé
Komisia
tvrdí,
že
keď
Všeobecný
súd
uviedol,
že
spoločnosti
Sinopec vo
svojich
pripomienkach
ku
konečnému
poskytnutiu
informácií
tvrdili,
že
predajné,
všeobecné a administratívne
náklady
použité
pri
vytvorení
normálnej
hodnoty
„s najväčšou
pravdepodobnosťou“
zahŕňali
„sporné
náklady“,
dopustil
sa
skreslenia
skutkových
okolností. V pripomienkach
ku
konečnému
poskytnutiu
informácií
sa
totiž
žiadna
analýza
pravdepodobnosti
nevykonala.
Tento
argument
uviedla
iba
spoločnosť
Wegochem vo
svojom
vyjadrení
vedľajšej
účastníčky
konania
na
Všeobecnom
súde.
Po
druhé
Všeobecný
súd
nesprávne
uplatnil
dôkazný
štandard
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia.
Tento
súd
len
konštatoval,
že
nemožno
„vylúčiť“,
že
údaje
spoločnosti
Ilkalem použité
na
stanovenie
vytvorených
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov
zahŕňali
„sporné
náklady“.
Všeobecný
súd
teda
náležite
nepreukázal,
že
vytvorená
normálna
hodnota
naozaj
alebo
aspoň
pravdepodobne
zahŕňa
„sporné
náklady“.
Po
tretie
Všeobecný
súd
nesprávne
uplatnil
zásadu
riadnej
správy
vecí
verejných,
keď
konštatoval,
že
Komisia
na
spoločnosti
Sinopec preniesla
neprimerané
dôkazné
bremeno,
napriek
tomu,
že
im
poskytla
všetky
údaje,
ktoré
mala v súvislosti s požadovanou
úpravou k dispozícii.
62.      Pokiaľ
ide o prvú
časť,
Wegochem na
úvod
tvrdí,
že
táto
časť
je
neúčinná,
pretože
výrok
napadnutého
rozsudku
sa o body 126 a 127
daného
rozsudku
neopiera.
Spoločnosti
Sinopec s podporou
spoločnosti
Wegochem potom
tvrdia
po
prvé
to,
že
táto
časť
je
založená
na
chybnom
predpoklade,
že v prípade
výdavkov,
ktoré
sú
súčasťou
postupu
„spätného
očistenia“,
nie
je
potrebné
preukázať,
že
ide o faktory
ovplyvňujúce
porovnateľnosť
cien,
zatiaľ
čo
takáto
povinnosť
existuje v prípade
výdavkov,
ktoré
súčasťou
postupu
„spätného
očistenia“
nie
sú.
Právo
aj
rozhodnutia
Únie a WTO
sú
však s týmto
prístupom v rozpore.
Komisia
znáša
dôkazné
bremeno,
pokiaľ
ide o preukázanie
existencie
rozdielov
ovplyvňujúcich
porovnateľnosť
cien, v prípade
každej
úpravy,
ktorú
vykoná.
Po
druhé
spoločnosti
Sinopec v každom
prípade
tvrdia,
že
odôvodnenie
Komisie
týkajúce
sa
„spätného
očistenia“
vývoznej
ceny
na
úroveň
„cien
zo
závodu“
bolo
chybné,
pretože
neexistovali
žiadne
dôkazy o tom,
že
normálna
hodnota
vypočítaná
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia
bola
takisto
na
úrovni
„cien
zo
závodu“.
Konštatovanie v spornom
nariadení,
že
normálna
hodnota
bola
vytvorená
na
úrovni
„cien
zo
závodu“,
bolo
nepodložené.
63.      Pokiaľ
ide o druhú
časť,
spoločnosti
Sinopec po
prvé
spochybňujú
údajné
skreslenie
skutkových
okolností.
Tieto
spoločnosti v pripomienkach
ku
konečnému
poskytnutiu
informácií
nezávisle
od
spoločnosti
Wegochem spomenuli
pravdepodobnosť,
že
vývozná
cena
na
úrovni
„cien
zo
závodu“
sa
porovnáva s normálnou
hodnotou
na
inej
úrovni
obchodu.
Po
druhé
bola
žiadosť o úpravu
riadne
odôvodnená a Všeobecný
súd
uplatnil
správny
dôkazný
štandard.
Nie
je
potrebné s určitosťou
preukázať,
že
suma
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov
zahŕňala
„sporné
náklady“.
Podľa
ustálenej
judikatúry
Únie
postačuje,
že
niečo
nemožno
vylúčiť.
Po
tretie,
pokiaľ
ide o nesprávne
uplatnenie
zásady
riadnej
správy
vecí
verejných,
situácia v rozsudku
Changmao bola
iná
než
situácia v prejednávanej veci.
3.      Analýza
64.      Vzhľadom
na
to,
že
druhý
odvolací
dôvod
sa
týka
otázky
interakcie
medzi
článkom 2
ods. 6a a článkom 2
ods. 10
základného
nariadenia,
považujem
za
vhodné
najprv
objasniť
kontext
týchto
ustanovení
so
zreteľom
na
existujúcu
judikatúru
[časti a) a b)] a až
potom
analyzovať
dve
časti
druhého
odvolacieho
dôvodu
[časti c) a d)].
a)      Vytvorenie normálnej hodnoty podľa článku 2 ods. 6a základného nariadenia
65.      Článok 2
ods. 6a písm. a)
základného
nariadenia
pripomenutý v bode 49
vyššie
zavádza
osobitný
režim
stanovujúci
pravidlá
určovania
normálnej
hodnoty v prípade
vývozov z krajín,
pri
ktorých
je
preukázané,
že
ich
domáci
trh
vykazuje
výrazné
deformácie,
ako
sú
definované v tomto
ustanovení.
Tento
osobitný
režim
bol
zavedený
nariadením
(EÚ)
2017/2321(40),
ktorým
sa
zmenil
článok 2
základného
nariadenia
vložením
nového
odseku 6a a úpravou
odseku 7, v ktorom
sa
pred
touto
zmenou
stanovoval
osobitný
režim
výpočtu
normálnej
hodnoty v prípade
dovozu z „krajín s iným
ako
trhovým
hospodárstvom“.
66.      Zatiaľ
čo
podľa
predchádzajúceho
znenia
článku 2
ods. 7
základného
nariadenia
sa
normálna
hodnota
pre
krajiny s iným
ako
trhovým
hospodárstvom
určovala
na
základe
skutočných
cien a nákladov
spolupracujúceho
výrobcu v tretej
krajine s trhovým
hospodárstvom, v zmysle
novej
metodiky
podľa
článku 2
ods. 6a
sa
má
normálna
hodnota
vyvážajúcich
výrobcov
vytvoriť
na
základe
hypotetických
nedeformovaných
výrobných
nákladov a primeranej
sumy
na
predajné,
všeobecné a administratívne
náklady a zisk.
67.      Ako
vysvetlila
Komisia,
keď
uplatňuje
metodiku
podľa
článku 2
ods. 6a,
potom,
ako
vyvážajúcich
výrobcov
požiada o informácie o výrobných
faktoroch a množstvách,
ktoré
sa
používajú
na
výrobu
jednotlivých
druhov
dotknutého
výrobku,
určí
nedeformované
hodnoty
pre
použité
výrobné
faktory
na
základe
„ľahko
dostupných“
informácií,
ako
sa
stanovuje v článku 2
ods. 6a písm. a)
prvej
zarážke
základného
nariadenia, a nahradí
deformované
ceny a náklady
týmito
hodnotami s cieľom
určiť
nedeformované
výrobné
náklady.
68.      Pokiaľ
ide o predajné,
všeobecné a administratívne
náklady,
ktorých
sa
týka
tento
odvolací
dôvod, v článku 2
ods. 6a písm. a)
poslednom
pododseku základného
nariadenia
sa
stanovuje,
že
na
účely
vytvorenia
normálnej
hodnoty
na
základe
nedeformovaných
nákladov
sa
musí
pripočítať
„nedeformovaná a primeraná“
suma
na
administratívne,
predajné a všeobecné
náklady a zisk.
69.      Cieľom
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia
je
zabrániť
tomu,
aby
sa
na
účely
antidumpingových
prešetrovaní
používali
deformované
údaje
týkajúce
sa
cien a nákladov
vo
vyvážajúcej
krajine.(41)
70.      Rovnako
ako
predchádzajúce
znenie
článku 2
ods. 7
týkajúce
sa
„krajín s iným
ako
trhovým
hospodárstvom“
je
navyše
článok 2
ods. 6a
základného
nariadenia
takisto
vyjadrením
zámeru
normotvorcu
Únie
uplatniť
prístup
vlastný
právnemu
poriadku
Únie
zavedením
osobitného
režimu
podrobných
pravidiel
týkajúcich
sa
výpočtu
normálnej
hodnoty v prípade
dovozu,
pri
ktorom
vo
vyvážajúcej
krajine
existujú
výrazné
deformácie.
Ako
teda
správne
podotkol
Všeobecný
súd,(42) v súlade
so
zásadami
vytvorenými v rámci
judikatúry
týkajúcej
sa
predchádzajúceho
znenia
článku 2
ods. 7 nemožno
článok 2
ods. 6a
základného
nariadenia
považovať
za
opatrenie,
ktorého
cieľom
je
zabezpečiť v právnom
poriadku
Únie
splnenie
konkrétneho
záväzku
prevzatého v rámci
dohôd
WTO.
Právo
WTO
totiž
nestanovilo
pravidlá
výpočtu
normálnej
hodnoty
pre
dovoz v prípade
existencie
výrazných
deformácií
vo
vyvážajúcej
krajine.(43)
71.      V rovnakom
duchu
sa
bude
judikatúra
týkajúca
sa
predchádzajúceho
znenia
článku 2
ods. 7,
podľa
ktorej
inštitúcie
Únie
pri
určovaní
normálnej
hodnoty v prípade
krajín s iným
ako
trhovým
hospodárstvom
disponujú
širokou
mierou
voľnej
úvahy,(44) považovať
za
uplatniteľnú
aj
na
určenie
normálnej
hodnoty
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia.
72.      Určenie
primeraných
rozpätí
na
predajné,
všeobecné a administratívne
náklady v tejto
súvislosti
nie
je z hľadiska
uplatňovania
tejto
judikatúry
žiadnou
výnimkou.
Článok 2
ods. 6a písm. a)
posledný
pododsek základného
nariadenia
navyše
nestanovuje
žiadnu
konkrétnu
metodiku
na
určenie
týchto
rozpätí.
Komisia
teda v rámci
dvoch
uvedených
parametrov
(konkrétne
„nedeformovaná a primeraná“)
disponuje
značnou
mierou
voľnej
úvahy.
Uvedené
platí
aj
vo
vzťahu k databáze
použitej
na
získanie
relevantných
údajov
na
vytvorenie
normálnej
hodnoty a predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov.(45)
73.      Ak
chce
teda
účastník
konania
napadnúť
spoľahlivosť
údajov,
ktoré
Komisia
použila
na
výpočet
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov,
prináleží
mu
podložiť
svoje
tvrdenia
dôkazmi
spôsobilými
konkrétne
spochybniť
hodnovernosť
metódy
alebo
údajov,
ktoré
použila
táto
inštitúcia.(46)
b)      Povinnosť vykonať spravodlivé porovnanie podľa článku 2 ods. 10 základného nariadenia
74.      Podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia,
ktorý
sa
pripomína v bode 50
vyššie,
sa
musí
vykonať
spravodlivé
porovnanie
vývoznej
ceny a normálnej
hodnoty
na
rovnakej
úrovni
obchodu.
Keď
spravodlivé
porovnanie
normálnej
hodnoty a vývoznej
ceny
nemožno
vykonať,
prihliadne
sa
vo
forme
úprav
na
rozdiely
vo
faktoroch, o ktorých
sa
tvrdí
alebo
sa
preukáže,
že
ovplyvňujú
ceny a cenové
porovnanie.
75.      Znenie
článku 2
ods. 10
prvej
vety
základného
nariadenia
jasne
vychádza z článku 2.4
prvej
vety
antidumpingovej
dohody,
pretože
používa v podstate
rovnakú
formuláciu.(47) Možno
teda
vyvodiť,
že
aspoň z hľadiska
povinnosti
vykonať
„spravodlivé
porovnanie“
vývoznej
ceny a normálnej
hodnoty
na
rovnakej
úrovni
obchodu
znenie
tohto
ustanovenia
demonštruje
jasný
zámer
normotvorcu
Únie
splniť v rámci
práva
Únie
konkrétny
záväzok
stanovený v článku 2.4
antidumpingovej
dohody.(48)
1)      Spravodlivé porovnanie na rovnakej úrovni obchodu
76.      Článok 2
ods. 10
základného
nariadenia
vyžaduje,
aby
sa
spravodlivé
porovnanie
vykonalo
na
rovnakej
úrovni
obchodu,
pričom
nešpecifikuje,
na
akej
úrovni
by
sa
tak
malo
stať.
Komisii
preto
prináleží
vybrať
vhodnú
úroveň
obchodu v rámci
jej
miery
voľnej
úvahy.(49) Hoci
porovnanie
na
rovnakej
úrovni
obchodu
na
splnenie
povinnosti
spravodlivého
porovnania
nepostačuje,(50) je
jedným
zo
základných
parametrov,
ktoré
„podporujú
cieľ
spočívajúci v dosiahnutí
spravodlivého
porovnania“(51).
Porovnanie
normálnej
hodnoty a vývoznej
ceny
na
rôznych
úrovniach
obchodu
teda
nikdy
nemožno
považovať
za
spravodlivé.
77.      V záujme
porovnania
normálnej
hodnoty a vývoznej
ceny
na
rovnakej
úrovni
obchodu
môže
byť
nevyhnutné
upraviť
tieto
hodnoty
tak,
aby
sa
odstránili
prvky
alebo
náklady,
ktoré
na
úrovni
obchodu
zvolenej
na
účely
porovnania
nevznikajú.(52) Keby
sa
totiž
nevykonali
žiadne
úpravy v súlade s článkom 2
ods. 10 základného
nariadenia
spočívajúce v tom,
že
sa z vývoznej
ceny
(alebo
prípadne
normálnej
hodnoty)
odpočítajú
náklady,
ktoré
nie
sú
súčasťou
určenia
normálnej
hodnoty
(alebo
prípadne
vývoznej
ceny)
na
úrovni
obchodu
zvolenej
na
účely
porovnania, v porovnaní
normálnej
hodnoty a vývoznej
ceny
by
vznikla
nerovnováha.(53)
78.      Tento
proces
je
známy
ako
„spätné
očistenie“
normálnej
hodnoty a vývoznej
ceny
na
rovnakú
úroveň
obchodu.
Spočíva v tom,
že z oboch
hodnôt
sa
odstránia
prvky,
ktoré
na
úroveň
obchodu
zvolenú
na
účely
porovnania
nepatria.
Cieľom
úprav
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia
je
totiž
obnoviť
symetriu
normálnej
hodnoty a vývoznej
ceny,(54) najmä
na
rovnakej
úrovni
obchodu.
79.      Podľa
ustálenej
judikatúry
súdov
Únie
tak
zo
znenia,
ako
aj z celkovej
štruktúry
článku 2
ods. 10 základného
nariadenia
vyplýva,
že
úprava
vývoznej
ceny
alebo
normálnej
hodnoty
sa
môže
uskutočniť
len s cieľom
zohľadnenia
rozdielov
týkajúcich
sa
faktorov,
ktoré
ovplyvňujú
obe
ceny a ktoré
teda
ovplyvňujú
ich
porovnateľnosť,
na
účely
zaručenia
toho,
že
porovnanie
sa
uskutoční
na
rovnakej
úrovni
obchodu.(55)
2)      Spravodlivé porovnanie, keď je normálna hodnota vytvorená podľa článku 2 ods. 6a základného nariadenia
80.      Povinnosť
vykonať
spravodlivé
porovnanie
na
rovnakej
úrovni
obchodu
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia a judikatúra,
ktorá
sa
jej
týka,
sa
nepochybne
uplatňujú
aj v prípade,
keď
je
normálna
hodnota
vytvorená
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia. V takom
prípade
je
však
perspektíva
zvyčajne
mierne
odlišná
od
prípadov, v ktorých
sa
normálna
hodnota
určí
podľa
bežných
pravidiel.
Keď
je
totiž
normálna
hodnota
vytvorená
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia,
Komisia
vychádza z hypotetických
nedeformovaných
výrobných
nákladov a primeranej
sumy
na
predajné,
všeobecné a administratívne
náklady a zisk.
Namiesto
toho,
aby
Komisia
prostredníctvom
„spätného
očistenia“
odstránila
náklady,
ktoré
na
úroveň
obchodu
zvolenú
na
účely
porovnania
nepatria,
by
teda
mala
radšej
vytvoriť
normálnu
hodnotu
na
zvolenej
úrovni
obchodu
tak,
že
priamo
použije
„ľahko
dostupné“
údaje,
ktoré
náklady
tohto
druhu
nezahŕňajú.
81.      V tejto
súvislosti
platí – ako
sa v podstate
podotklo v rozsudku
Všeobecného
súdu
CCCME –,
že
prax
úprav
sa
síce
môže v zmysle
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia
ukázať
ako
nevyhnutná,
aby
boli
zohľadnené
rozdiely
medzi
vývoznou
cenou a normálnou
hodnotou
ovplyvňujúce
ich
porovnateľnosť,
ale
niektoré
zníženia
sa
nemôžu
uplatniť
na
hodnotu,
ktorá
bola
vytvorená, a z toho
dôvodu
nie
je
reálna.
Táto
hodnota
vo
všeobecnosti
nie
je
ovplyvnená
faktormi,
ktoré
by
mohli
poškodiť
jej
porovnateľnosť,
lebo
bola
určená
umelo
spočítaním
rôznych
prvkov,
medzi
ktoré
nepatria
prvky,
ktoré
treba
odpočítať.(56)
82.      Možno
zhrnúť,
že
keď
Komisia
vytvára
normálnu
hodnotu
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia
na
základe
„ľahko
dostupných“
údajov
na
úrovni
obchodu
zvolenej
na
účely
porovnania
(vrátane
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov,
ktoré
boli v rámci
jej
širokej
miery
voľnej
úvahy
určené
ako
„nedeformované a primerané“
na
danej
úrovni
obchodu),
neexistuje
žiadny
dôvod
vykonať
úpravy v záujme
ďalšieho
spätného
očistenia
normálnej
hodnoty s výnimkou
prípadu,
keď
sa
preukáže,
že
táto
hodnota
(alebo
súvisiace
predajné,
všeobecné a administratívne
náklady)
zahŕňa
prvky,
ktoré
na
túto
úroveň
obchodu
nepatria.
83.      V tomto
kontexte
treba v súvislosti
so
spravodlivým
porovnaním
normálnej
hodnoty
vytvorenej
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia a vývoznej
ceny
podotknúť,
že
Súdny
dvor s osobitným
odkazom
na
predajné,
všeobecné a administratívne
náklady
konštatoval,
že
keďže
stanovenie
normálnej
hodnoty a vývoznej
ceny
upravujú
iné
pravidlá,
predajné,
všeobecné a administratívne
náklady
sa v oboch
prípadoch
nutne
nemusia
posudzovať
rovnako.(57)
3)      Dôkazné bremeno a dôkazný štandard v súvislosti s úpravami
84.      Z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
ak
účastník
konania
podľa
článku 2
ods. 10 základného
nariadenia
žiada o úpravy
určené
na
to,
aby
sa
normálna
hodnota s vývoznou
cenou
stali
porovnateľnými s cieľom
určiť
dumpingové
rozpätie,
musí
preukázať,
že
jeho
žiadosť
je
odôvodnená.
Dôkazné
bremeno
týkajúce
sa
preukázania
toho,
že
musia
byť
vykonané
osobitné
úpravy,
teda
znášajú
tie
subjekty,
ktoré
sa
ich
chcú
dovolávať,
bez
ohľadu
na
to,
kto
to
je. Z toho
vyplýva,
že
účastníkovi
konania,
ktorý
sa
chce
dovolávať
takejto
úpravy,
prináleží
preukázať,
že
faktor,
na
základe
ktorého
sa
táto
úprava
žiada,
môže
ovplyvniť
ceny a ich
porovnateľnosť.(58)
85.      Ak
teda
výrobca
žiada o použitie
úpravy v zásade
znížením
normálnej
hodnoty
alebo
logicky
zvýšením
vývoznej
ceny,
tento
subjekt
je
povinný
uviesť a preukázať,
že
podmienky
na
priznanie
tejto
úpravy
sú
splnené.
Ak
sa
naopak
Komisia
domnieva,
že
je
náležité
použiť
úpravu
znížením
vývoznej
ceny,
táto
inštitúcia
je
povinná
predložiť
aspoň
zhodujúce
sa
dôkazy,
ktoré
preukazujú,
že
podmienka
požadovaná
na
vykonanie
úpravy
je
splnená.(59)
86.      Súdny
dvor
nedávno
potvrdil,
že
pravidlo,
podľa
ktorého
prináleží
účastníkovi
konania,
ktorý
žiada o úpravu
na
základe
jedného z faktorov
uvedených v článku 2
ods. 10 základného
nariadenia,
aby
preukázal,
že
tento
faktor
môže
ovplyvniť
ceny a ich
porovnateľnosť,
sa
uplatňuje
bez
ohľadu
na
metódu,
na
základe
ktorej
bola
normálna
hodnota
stanovená.(60)
87.      Skutočnosť,
že
normálna
hodnota
je
vytvorená
na
základe
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia, a teda
na
základe
údajov
vyvážajúcich
výrobcov
vo
vhodnej
reprezentatívnej
krajine,
preto
nemôže
zmierniť
dôkazné
bremeno
vyplývajúce z judikatúry
citovanej v bode 84
vyššie.(61)
c)      Prvá časť druhého odvolacieho dôvodu
88.      Na
úvod
treba
povedať,
že v rozpore s tvrdením
spoločnosti
Wegochem si
nemyslím,
že
prvá
časť
druhého
odvolacieho
dôvodu
je
neúčinná.
Záver
Všeobecného
súdu v bode 139
napadnutého
rozsudku,
že
žalobnému
dôvodu
spoločností
Sinopec treba
vyhovieť,
je
založený
na
dvoch
alternatívnych
súboroch
argumentov.(62) Prvá
časť
smeruje
proti
prvému
súboru
argumentov
(obsiahnutému v bodoch 124
až
127
napadnutého
rozsudku a pripomenutému v bode 57
vyššie).
Keby
sa
táto
časť
rozsudku
zachovala,
záver
Všeobecného
súdu,
že
žalobnému
dôvodu
spoločností
Sinopec by
sa
malo
vyhovieť,
by
bol
platný, v dôsledku
čoho
by
bola
analýza
druhej
časti
nepotrebná.
Prvá
časť
je
teda
účinná.
89.      Prvá
časť
druhého
odvolacieho
dôvodu
sa v podstate
týka
otázky
dôkazného
bremena,
pokiaľ
ide o úpravy
spočívajúce v odpočítaní
„sporných
nákladov“ z vývoznej
ceny.
Komisia
namieta
proti
záveru
Všeobecného
súdu v bode 127
napadnutého
rozsudku,
že
jej
prináležalo,
„aby
preukázala,
že
tieto
úpravy
boli
nevyhnutné
na
zabezpečenie
spravodlivého
porovnania
vývoznej
ceny a normálnej
hodnoty“.
90.      V záujme
vyriešenia
tejto
otázky
je
kľúčové
pamätať
na
skutkové
okolnosti
opísané
v bodoch 52
až
55
vyššie.
Komisia v prejednávanej veci
vytvorila
normálnu
hodnotu v súlade s článkom 2
ods. 6a
základného
nariadenia. V odôvodnení 341
sporného
nariadenia
konštatovala,
že
normálna
hodnota
bola
vytvorená
na
základe
„cien
zo
závodu“.
91.      S cieľom
zabezpečiť
spravodlivé
porovnanie
na
rovnakej
úrovni
obchodu v súlade s článkom 2
ods. 10
základného
nariadenia
musela
Komisia
stanoviť
vývoznú
cenu
na
rovnakej
úrovni
obchodu,
konkrétne
na
úrovni
„cien
zo
závodu“. V záujme
dosiahnutia
toho,
aby
bola
vývozná
cena
na
tejto
úrovni
obchodu, z nej
Komisia
odpočítala
„sporné
náklady“,
čím
vykonala
postup
„spätného
očistenia“
spomenutý v bodoch 77 a 78
vyššie.
92.      Je
nesporné,
že
„sporné
náklady“
nemožno
priradiť k úrovni
obchodu
„zo
závodu“,
ktorú
zvolila
Komisia, a že
odpočítanie
týchto
nákladov
bolo
preto
nevyhnutné
na
zabezpečenie,
aby
bola
vývozná
cena
na
tejto
úrovni.
93.      Spoločnosti
Sinopec v skutočnosti
pred
Komisiou
ani
na
Všeobecnom
súde
nespochybňovali
nevyhnutnosť
odpočítania
týchto
nákladov z vývoznej
ceny v záujme
zabezpečenia,
aby
bola
táto
hodnota
na
úrovni
„cien
zo
závodu“.
Tieto
spoločnosti
naopak
spochybňovali
spravodlivosť
porovnania
vývoznej
ceny a vytvorenej
normálnej
hodnoty,
pričom
tvrdili,
že
„sporné
náklady“
sú
pravdepodobne
zahrnuté
vo
vytvorenej
normálnej
hodnote.
Spoločnosti
Sinopec výslovne
spochybnili,
že
normálna
hodnota
bola
vytvorená
na
úrovni
„cien
zo
závodu“.
94.      Práve
spoločnosti
Sinopec teda
požiadali o úpravu
vytvorenej
normálnej
hodnoty s cieľom
zabezpečiť
spravodlivé
porovnanie.
Tieto
spoločnosti
subsidiárne z rovnakého
dôvodu
(konkrétne
preto,
že
normálna
hodnota
podľa
nich
nebola
vytvorená
na
úrovni
„cien
zo
závodu“)
požiadali
Komisiu,
aby
nevykonávala
„spätné
očistenie“
„sporných
nákladov“ z vývoznej
ceny.
Takéto
chápanie
skutkových
okolností
výslovne
potvrdzuje
znenie
bodu 128
napadnutého
rozsudku
aj
pripomienky
samotných
spoločností
Sinopec a Wegochem.
95.      V tomto
kontexte
sa
uplatňujú
dve
úvahy.
96.      Po
prvé
sa
domnievam,
že
Komisia v prejednávanej veci
uniesla
dôkazné
bremeno,
ktoré
znáša
(ako
sa
vyžaduje v judikatúre
spomenutej v bodoch 84 a 85
vyššie) v súvislosti s nevyhnutnosťou
vykonať
úpravu
vývoznej
ceny
smerom
nadol s cieľom
zabezpečiť,
aby
bola
na
úrovni
obchodu
„zo
závodu“
zvolenej
na
účely
spravodlivého
porovnania.
97.      Keď
sa
na
základe
spisu
zistilo,
že
vývozná
cena
obsahuje
prvky
(„sporné
náklady“),
ktoré
na
danú
úroveň
obchodu
nepatria,
nevyhnutnosť
odpočítať
tieto
náklady
bola
očividná
(in
re
ipsa).(63) Ako
sa
totiž
pripomína v bode 76
vyššie,
porovnanie
na
rôznych
úrovniach
obchodu
nikdy
nemôže
byť
spravodlivé. V rozpore s tým,
čo
tvrdia
spoločnosti
Sinopec a Wegochem,
nebolo
potrebné
ďalej
preukazovať,
že
tieto
výdavky
boli
faktormi
ovplyvňujúcimi
porovnateľnosť
cien.
Keďže
nepatrili
na
úroveň
obchodu
zvolenú
na
účely
porovnania,
tieto
výdavky z povahy
veci
porovnateľnosť
cien
ovplyvňovali.(64)
98.      Pravdaže,
vzhľadom
na
svoju
povinnosť
zaručiť
spravodlivé
porovnanie
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia
Komisia
potrebovala
zabezpečiť,
aby
bola
normálna
hodnota
takisto
vytvorená
na
rovnakej
úrovni
obchodu,
konkrétne
na
úrovni
„cien
zo
závodu“.
Toto
je
však
otázka,
ktorá
sa
týka
určenia
normálnej
hodnoty a nie
spätného
očistenia
vývoznej
ceny.
Komisia v odôvodnení 341
sporného
nariadenia
konštatovala,
že
normálna
hodnota
bola
vytvorená
na
úrovni
„cien
zo
závodu“.
Pokiaľ
sa
nepreukáže,
že
tento
záver
bol
nesprávny a že
normálna
hodnota
nebola
vytvorená
na
tejto
úrovni,
čo – ako
sa
ukáže
nižšie – preukázané
nebolo,
táto
otázka
sa
netýka
spätného
očistenia
vývoznej
ceny
na
úroveň
obchodu
zvolenú
na
účely
porovnania.
99.      Po
druhé,
ako
jasne
vyplýva z bodu 93
vyššie,
práve
spoločnosti
Sinopec v rozpore s konštatovaním
Komisie
tvrdili,
že
normálna
hodnota
nebola
vytvorená
na
úrovni
„cien
zo
závodu“, a žiadali
preto o úpravu
tejto
normálnej
hodnoty s cieľom
zabezpečiť
spravodlivé
porovnanie. V súlade s judikatúrou
uvedenou v bodoch 84 a 85
vyššie
teda
práve
spoločnosti
Sinopec znášali
dôkazné
bremeno,
pokiaľ
ide o preukázanie,
že s cieľom
dosiahnuť
úroveň
„cien
zo
závodu“
je
potrebné
vykonať
úpravu
normálnej
hodnoty
alebo
prípadne
že
odpočítanie
„sporných
nákladov“
na
účely
spätného
očistenia
vývoznej
ceny
na
úroveň
obchodu
zvolenú
na
účely
spravodlivého
porovnania
potrebné
nie
je.
100. Keď
teda
Všeobecný
súd v bodoch 126 a 127
napadnutého
rozsudku v podstate
konštatoval,
že
Komisia
sa
dopustila
pochybenia,
lebo
nepreukázala,
že
odpočítanie
„sporných
nákladov“ z vývoznej
ceny
„bol[o]
nevyhnutné
na
zabezpečenie
spravodlivého
porovnania“,
dopustil
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia.
Komisia
totiž
preukázala,
že
úprava
vývoznej
ceny
smerom
nadol
bola
nevyhnutná
na
zabezpečenie,
aby
bola
na
úrovni
obchodu
zvolenej
na
účely
spravodlivého
porovnania.
Boli
to
naopak
spoločnosti
Sinopec,
ktoré
tvrdili,
že
normálna
hodnota
nebola
vytvorená
na
danej
úrovni
obchodu a je
preto
potrebné
upraviť
ju,
aby
sa
zabezpečilo
spravodlivé
porovnanie.
Týmto
spoločnostiam
teda
prináležalo,
aby
svoje
tvrdenia
podložili.
101. Argument
spoločností
Sinopec,
podľa
ktorého
neexistovali
žiadne
dôkazy,
že
normálna
hodnota
vytvorená
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia
je
takisto
na
úrovni
„cien
zo
závodu“,
tento
záver
nespochybňuje.
102. Je
pravda,
ako
tvrdia
spoločnosti
Sinopec,
že
normálna
hodnota
vytvorená
na
základe
metodiky
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia
nevyhnutne a z povahy
veci
nie
je
stanovená
na
úrovni
„cien
zo
závodu“.
Vytvorená
normálna
hodnota
však
na
takejto
úrovni
je,
ak
do
nej
Komisia
pri
jej
vytváraní
zahrnie
iba
prvky
prítomné
na
danej
úrovni
obchodu.
103. Napokon
platí,
že
keď
Komisia
určuje
normálnu
hodnotu
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia,
to,
či
je
táto
normálna
hodnota
vytvorená
na
úrovni
„cien
zo
závodu“,
závisí
od
údajov
použitých
na
jej
vytvorenie.
Ako
je
zrejmé z bodov 80
až
82
vyššie,
Komisia
by
pri
výpočte
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov,
ktoré
budú
zahrnuté
vo
vytvorenej
normálnej
hodnote
na
úrovni
„cien
zo
závodu“,
nemala
používať
údaje
zahŕňajúce
výdavky,
ktoré
na
danej
úrovni
obchodu
nevznikajú.
Ak
Komisia
takéto
údaje
použije,
vytvorenú
normálnu
hodnotu
bude
musieť
upraviť
odpočítaním
týchto
výdavkov.
104. To
je
však
presne
to,
čo
spoločnosti
Sinopec tvrdili a čo
mali
preukázať
na
to,
aby
sa
vykonala
požadovaná
úprava
vytvorenej
normálnej
hodnoty.
Táto
otázka
sa
týka
dôvodnosti
druhej
časti
odvolacieho
dôvodu,
ktorá
sa
zameriava
na
dôkazný
štandard.
Nemá
žiadny
vplyv
na
to,
kto
znáša
dôkazné
bremeno, v prejednávanej veci
konkrétne
spoločnosti
Sinopec,
ktoré
spochybnili,
že
normálna
hodnota
bola
vytvorená
na
úrovni
obchodu
„zo
závodu“, a požiadali o úpravu.
105. Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
zastávam
názor,
že
prvej
časti
druhého
odvolacieho
dôvodu
Komisie
by
sa
malo
vyhovieť.
d)      Druhá časť druhého odvolacieho dôvodu
106. Druhá
časť
druhého
odvolacieho
dôvodu
smeruje
proti
bodom 128
až
139
napadnutého
rozsudku, v ktorých
Všeobecný
súd
analyzoval
alternatívny
scenár, v ktorom
dôkazné
bremeno
na
účely
sporných
úprav
znášali
spoločnosti
Sinopec.(65) V tejto
časti
sa
nastoľujú
tri
otázky
týkajúce
sa
po
prvé
údajného
skreslenia
skutkových
okolností
Všeobecným
súdom
(časť d.1);
po
druhé
dôkazného
štandardu v súvislosti s úpravou
normálnej
hodnoty
požadovanou
spoločnosťami
Sinopec (časť d.2) a po
tretie
údajného
porušenia
zásady
riadnej
správy
vecí
verejných,
ktorého
sa
dopustila
Komisia,
keď
požadovala
neprimerané
dôkazy
(časť d.3).
1)      Údajné skreslenie skutkových okolností
107. Po
prvé
je
potrebné
zaoberať
sa
tvrdením
Komisie,
že
Všeobecný
súd
skreslil
skutkové
okolnosti,
keď v bode 128
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
spoločnosti
Sinopec vo
svojich
pripomienkach
ku
konečnému
poskytnutiu
informácií
tvrdili,
že
normálna
hodnota
bola
„s najväčšou
pravdepodobnosťou“
vytvorená
so
zahrnutím
„sporných
nákladov“.
108. V judikatúre
sa
na
účely
konštatovania
skreslenia
skutkových
okolností
stanovuje
vysoká
hranica.
Všeobecný
súd
musí
dospieť k skutkovým
zisteniam,
ktorých
vecná
nesprávnosť
vyplýva z dokumentov v spise.
Skreslenie
musí
byť z týchto
dokumentov
zjavné a Všeobecný
súd
musel
zjavne
prekročiť
medze
primeraného
posúdenia
dôkazov.(66)
109. V prejednávanej veci
zo
znenia
pripomienok
spoločností
Sinopec ku
konečnému
poskytnutiu
informácií
vyplýva,
že
dané
spoločnosti v tomto
dokumente
tvrdili,
že
hoci
„sporné
náklady“
boli
odpočítané z vývoznej
ceny s cieľom
zabezpečiť,
aby
bola
na
úrovni
„cien
zo
závodu“, v prípade
vytvorenej
normálnej
hodnoty
sa
rovnaký
postup
neuskutočnil.
Spoločnosti
Sinopec uvádzali,
že
Komisia
teda
porovnáva
vývoznú
cenu
na
úrovni
cien
zo
závodu s vytvorenou
normálnou
hodnotou, v prípade
ktorej
nie
je
jasné,
na
akej
úrovni
obchodu
bola
stanovená.
Normálna
hodnota
bola
teda
stanovená
„zrejme
na
základe
ceny s dodaním“.
110. Z tejto
textovej
analýzy
pripomienok
ku
konečnému
poskytnutiu
informácií
vyplýva,
že – ako
tvrdí
Komisia – v rámci
podania
spoločností
Sinopec sa
žiadna
konkrétna
„analýza
pravdepodobnosti“
neuvádzala.
Zo
spisu
na
Súdnom
dvore
je
zrejmé,
že
scenár
pravdepodobnosti
bol
naozaj
prvýkrát
spomenutý
spoločnosťou
Wegochem na
Všeobecnom
súde.
111. Opis
tvrdenia
spoločností
Sinopec zo
strany
Všeobecného
súdu v bode 128
napadnutého
rozsudku s výnimkou
uvedeného
nie
je
vecne
nesprávny.
Podstata
tohto
tvrdenia
(konkrétne
odpočítanie
„sporných
nákladov“ z vývoznej
ceny a nie z vytvorenej
normálnej
hodnoty)
sa
uvádza
jasne.
Použitie
výrazu
„zrejme“ – aj
keď
vyjadruje
nižšiu
úroveň
istoty
ako
výraz
„s najväčšou
pravdepodobnosťou“ – navyše
istú
analýzu
pravdepodobnosti
naznačuje.
112. Preto
si
nemyslím,
že
vysoká
hranica
potrebná
na
konštatovanie
skreslenia
skutkových
okolností
je v prejednávanej veci
dosiahnutá. Z ustálenej
judikatúry
však
vyplýva,
že
zákonnosť
aktu
Komisie
je
potrebné
posudzovať
so
zreteľom
na
informácie,
ktoré
Komisia
mala k dispozícii
pri
prijímaní
aktu.(67) Bude
teda
potrebné
meritórne
posúdiť,
či
spoločnosti
Sinopec svoju
žiadosť o spornú
úpravu
normálnej
hodnoty
náležite
podložili, a to
iba
na
základe
ich
podania
pripomenutého
v bode 109
vyššie a nie
na
základe
neskorších
argumentov,
ktoré k tomuto
podaniu
doplnili.
2)      Požadovaný dôkazný štandard podľa článku 2 ods. 10 základného nariadenia
113. Po
druhé
je
potrebné
preskúmať
tvrdenie
Komisie,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
uplatnil
dôkazný
štandard
vzťahujúci
sa
na
úpravy
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia.
114. Pokiaľ
ide o dôkazný
štandard
požadovaný v prípade
úprav
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia,
judikatúra
uvedená v bode 85
vyššie
objasňuje,
že
keď
výrobca
žiada o použitie
úpravy v zásade
znížením
normálnej
hodnoty,
tento
subjekt
je
povinný
uviesť a preukázať,
že
podmienky
na
priznanie
tejto
úpravy
sú
splnené.
115. Pokiaľ
ide
špecificky o predajné,
všeobecné a administratívne
náklady
vytvorené
podľa
článku 2
ods. 6a písm. a)
posledného
pododseku základného
nariadenia, v zmysle
judikatúry
Všeobecného
súdu
spomenutej v bode 73
vyššie
platí,
že
ak
chce
účastník
konania
napadnúť
spoľahlivosť
údajov
použitých
Komisiou,
prináleží
mu
podložiť
svoje
tvrdenia
dôkazmi
spôsobilými
konkrétne
spochybniť
hodnovernosť
metódy
alebo
údajov,
ktoré
použila
táto
inštitúcia.
116. Všeobecný
súd v bode 128
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
spoločnosti
Sinopec svoju
žiadosť o úpravu
normálnej
hodnoty,
konkrétne
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov, s cieľom
zabezpečiť
spravodlivé
porovnanie
riadne
odôvodnili.
Všeobecný
súd
takisto v bode 132
napadnutého
rozsudku
dospel k záveru,
že
nemožno
vylúčiť,
že
údaje
týkajúce
sa
tureckej
spoločnosti
Ilkalem získané z databázy
Orbis,
ktoré
Komisia
použila
na
stanovenie
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov,
zahŕňajú
„sporné
náklady“. Z vecného
hľadiska
konštatoval,
že
tieto
údaje
nie
sú
dostatočne
podrobné
ani
presné
na
to,
aby
sa
dalo s istotou
určiť,
či
„sporné
náklady“
sú v týchto
údajoch
zahrnuté
alebo
nie.(68)
117. Prvý
záver,
ktorý
možno
vyvodiť
priamo z napadnutého
rozsudku,
je,
že
počas
prešetrovania
Komisie a dokonca
ani
na
úrovni
Všeobecného
súdu
nebolo
jednoznačne
preukázané,
že
„sporné
náklady“
sú
skutočne
zahrnuté v údajoch
použitých
Komisiou
na
vytvorenie
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov
podľa
článku 2
ods. 6a písm. a)
posledného
pododseku základného
nariadenia. Z bodov 80 a 82
vyššie
je
zrejmé,
že
keby
spoločnosti
Sinopec preukázali,
že
tieto
náklady
boli v daných
údajoch
zahrnuté,
Komisia
by
mala
vykonať
úpravu
vytvorenej
normálnej
hodnoty,
aby z nej
odstránila
prvky,
ktoré
na
úroveň
obchodu
zvolenú
na
účely
spravodlivého
porovnania
nepatria. V tomto
prípade
sa
to
však
očividne
nestalo.
118. V tomto
kontexte
podľa
môjho
názoru
nie
je
možné
konštatovať,
že
spoločnosti
Sinopec vo
svojej
žiadosti o úpravy
pripomenutej v bode 109
vyššie
preukázali,
že
podmienky
na
priznanie
takejto
úpravy
boli
splnené,
ako
sa
vyžaduje v judikatúre
uvedenej v bode 114
vyššie.
Išlo,
pravdaže, o obzvlášť
náročnú
úlohu,
pretože
relevantné
údaje
sa
týkali
tretej
strany,
tureckého
výrobcu
Ilkalem, a samotná
Komisia
nemala k dispozícii
údaje,
ktoré
by
jej
umožňovali
určiť,
či
„sporné
náklady“ v týchto
údajoch
sú
alebo
nie
sú
zahrnuté.(69)
119. V tomto
kontexte
stále
možno
spochybňovať
po
prvé
to, či
Komisia
na
základe
pochybností
vyjadrených v pripomienkach
spoločností
Sinopec ku
konečnému
poskytnutiu
informácií
predsa
len
nemala
údaje
pochádzajúce z databázy
Orbis
vylúčiť,
pretože
neboli
dostatočne
presné
na
určenie,
či
vo
vytvorených
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladoch
budú
zahrnuté
„sporné
náklady“.
120. V tejto
súvislosti
však
treba
poznamenať,
že
Komisia v odôvodnení 215
sporného
nariadenia
uviedla,
že
dostupné
údaje o spoločnosti
Ilkalem sú
„vo
všeobecnosti
na
rovnakej
úrovni
podrobnosti
ako
všetky
verejne
dostupné
finančné
údaje,
ktoré
Komisia
obvykle
používa v [antidumpingových]
prešetrovaniach.
Úroveň
podrobnosti
údajov,
ktoré
sú v súčasnosti
dostupné o tejto
spoločnosti,
pokrýva
všetky
potrebné
informácie a nespôsobuje
nevhodnosť
tejto
spoločnosti
pre
toto
prešetrovanie.“
Spoločnosti
Sinopec tieto
tvrdenia
nespochybnili.
Vhodnosť
týchto
údajov
na
vytvorenie
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov
nenapadli.
Komisia
teda
nemala
dôvod
tieto
údaje
vylučovať.
121. Po
druhé
takisto
možno
spochybniť,
či
Komisia
na
základe
pochybností
vyjadrených v pripomienkach
spoločností
Sinopec ku
konečnému
poskytnutiu
informácií
predsa
len
nemala
hľadať
presnejšie
údaje,
aby
zabezpečila
spravodlivé
porovnanie
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia.
122. V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
Komisia
má
podľa
článku 2
ods. 6a písm. a)
základného
nariadenia
normálnu
hodnotu
vytvoriť
na
základe
„ľahko
dostupných
údajov“.
123. Požiadavka
„ľahkej
dostupnosti“
zabezpečuje,
aby
Komisia v kontexte
vytvárania
normálnej
hodnoty
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia
používala
údaje,
ktoré
možno
rýchlo
získať a overiť.(70) Takisto
sa
ňou
zabezpečuje,
aby
Komisia
pri
vytváraní
normálnej
hodnoty
používala
údaje,
ktoré
sú
verejne
dostupné
alebo
inak
overiteľné
zainteresovanými
stranami
(pri
rešpektovaní
dôvernosti
údajov),
ktoré
teda v priebehu
prešetrovania
môžu k týmto
údajom
predkladať
pripomienky.
Uvedené
je
kľúčové z hľadiska
procesnej
spravodlivosti
vytvárania
normálnej
hodnoty a riadneho
procesu.(71)
124. Zabezpečenie
spravodlivosti
porovnania
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia
jednoznačne
prináleží
Komisii, a to
aj v prípade,
keď
sa
normálna
hodnota
vytvára
podľa
článku 2
ods. 6a
daného
nariadenia
na
základe
„ľahko
dostupných“
údajov.
Ako
sa
však
pripomína v bode 27
vyššie,
prešetrovacie právomoci
Komisie v rámci
antidumpingových
konaní
sú
obmedzené,
pretože
základné
nariadenie
Komisii
nepriznáva
žiadnu
prešetrovaciu právomoc,
ktorá
by
jej
umožňovala
prinútiť
spoločnosti,
aby
sa
podieľali
na
prešetrovaní
alebo
poskytli
informácie.
125. Komisia v tomto
kontexte v odôvodnení 238
sporného
nariadenia
uviedla,
že
„ďalší
rozpis
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov
[spoločnosti
Ilkalem]
nebo[l]
ľahko
dostupn[ý]“. V rovnakom
odôvodnení
táto
inštitúcia
správne
podotkla,
že
základné
nariadenie
stanovuje,
že
Komisia
musí
použiť
informácie,
ktoré
sú
„ľahko
dostupné“, a nestanovuje
žiadne
požiadavky
pre
výrobcov v reprezentatívnej
krajine.
Takisto
konštatovala,
že
aj
keby
bolo
možné
vyžiadať
si
od
výrobcov a overiť
takéto
informácie,
pravdepodobne
by
išlo o dôverné
údaje.
Spoločnosti
Sinopec tieto
tvrdenia
nespochybnili.
Spoločnosti
Sinopec ani
Wegochem navyše
vo
svojich
vyjadreniach
nešpecifikujú,
ako
alebo
kde
mohla
Komisia
nájsť
presnejšie
údaje.
126. Všeobecnejšie
nie
je
vylúčené,
že
„ľahko
dostupné
údaje“,
ktoré
Komisia
používa
na
vytvorenie
normálnej
hodnoty, v niektorých
prípadoch
nie
sú
dosť
podrobné
na
to,
aby
vyvrátili
žiadosti o úpravu,
ktoré
tak
ako v prejednávanej veci
samotné
nie
sú
dostatočne
podložené.
127. To
však
neznamená,
že
Komisia v takýchto
prípadoch
nemôže
dané
údaje
použiť
na
vytvorenie
normálnej
hodnoty.
Uvedené
platí o to
viac v prípade,
keď
samotná
vhodnosť
použitých
údajov
spochybnená
nie
je.(72) Judikatúra
Súdneho
dvora
potvrdzuje,
že
určenie
normálnej
hodnoty
na
základe
takýchto
údajov
nie
je
neprimerané
ani
nevhodné.(73)
128. Ako
sa
navyše
pripomína v bode 72
vyššie,
Komisia
pri
stanovovaní
nedeformovaných a primeraných
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov,
ktoré
sa
majú
použiť
pri
vytvorení
normálnej
hodnoty
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia,
disponuje
širokou
mierou
voľnej
úvahy.
Štandardom
súdneho
preskúmania v tomto
kontexte
je
preto
štandard
zjavne
nesprávneho
posúdenia.(74) Z toho
vyplýva,
že
prvky, o ktoré
sa
žalobca
opiera s cieľom
spochybniť
toto
posúdenie,
musia
byť
dostatočné
na
to,
aby
sa
analýza v dôsledku
nich
stala
nevierohodnou. V prejednávanej veci k tomu
nedošlo.
129. Možno
zhrnúť,
že
všetky
uvedené
úvahy
majú
dva
dôsledky.
130. Na
jednej
strane
sa
Všeobecný
súd
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia v súvislosti s dôkazným
štandardom
požadovaným v prípade
úprav
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia,
keď
konštatoval,
že
spoločnosti
Sinopec vo
svojich
pripomienkach
ku
konečnému
poskytnutiu
informácií
svoju
žiadosť o úpravu
vytvorenej
normálnej
hodnoty
riadne
odôvodnili.
131. Na
druhej
strane
platí,
že
hoci
Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
výslovne
neuviedol,
že
Komisia
mala v nadväznosti
na
žiadosť
spoločností
Sinopec o úpravu s cieľom
zabezpečiť
spravodlivé
porovnanie
vykonať
požadovanú
úpravu
normálnej
hodnoty,
takýto
záver
možno
vyvodiť
zo
skutočnosti,
že
Všeobecný
súd
vyhovel
žalobnému
dôvodu
spoločností
Sinopec týkajúcemu
sa
porušenia
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia.
132. Zatiaľ
čo
však – ako
sa
podotýka v bode 92
vyššie – v prípade
vývoznej
ceny
bolo
nesporné,
že
„sporné
náklady“
je
potrebné
odpočítať,
pretože
na
úroveň
obchodu
zvolenú
na
účely
porovnania
nepatria, v prípade
vytvorenej
normálnej
hodnoty
neexistovala
žiadna
presná
informácia a nebolo
preukázané,
ako
konštatoval
samotný
Všeobecný
súd,
že
tieto
náklady
boli v údajoch
použitých
na
vytvorenie
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov
zahrnuté.(75) Presne
to
isté
uviedla
Komisia v odôvodnení 314
prvej
vete
sporného
nariadenia,(76) ktoré
teda v tejto
súvislosti
chybné
nie
je.
133. Keď
teda
Všeobecný
súd
vyhovel
žalobnému
dôvodu
spoločností
Sinopec a v podstate
konštatoval,
že
podmienky
na
priznanie
sporných
úprav
vytvorenej
normálnej
hodnoty
boli v prejednávanej veci
splnené,
opäť
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
ktoré
sa
týkalo
dôkazného
štandardu
požadovaného v prípade
úprav
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia.
3)      Údajné porušenie zásady riadnej správy vecí verejných
134. Napokon
je
potrebné
posúdiť
tvrdenie
Komisie
týkajúce
sa
toho,
že
Všeobecný
súd
údajne
nesprávne
konštatoval
porušenie
zásady
riadnej
správy
vecí
verejných.
135. Toto
posledné
tvrdenie v rámci
druhej
časti
druhého
odvolacieho
dôvodu
sa
týka
dvoch
výhrad
Všeobecného
súdu.
Po
prvé v bodoch 134 a 135
napadnutého
rozsudku
Všeobecný
súd
rozhodol,
že
keď
Komisia
od
spoločností
Sinopec požadovala,
aby
bližšie
podložili
svoju
žiadosť o úpravu
predložením
údajov
týkajúcich
sa
neprepojenej
osoby,
ktoré
sú
konkrétnejšie
ako
údaje,
ktoré
mala k dispozícii
ona
sama,
požadovala
neprimerané
dôkazy.
Po
druhé v bode 138
napadnutého
rozsudku
Všeobecný
súd
navyše
Komisii
vytýkal,
že
spoločnostiam
Sinopec neposkytla
údaje,
ktoré
by
im
umožnili
bližšie
podložiť
ich
žiadosť o úpravu.
136. Na
úvod
treba v súlade
so
správnou
pripomienkou
Všeobecného
súdu
povedať,
že v článku 2
ods. 10
základného
nariadenia
nie
je
konkrétne
zopakované
ustanovenie
článku 2.4
poslednej
vety
antidumpingovej
dohody,
podľa
ktorého
„úrady
oznámia
dotyčným
stranám,
ktoré
informácie
sú
nevyhnutné
na
zabezpečenie
celkového
porovnania a nebudú
ich
neprimerane
zaťažovať
pri
dokazovaní“(77).
Toto
ustanovenie
sa
zrejme
konkrétne
neprebralo
ani
do
žiadneho
iného
článku
základného
nariadenia. Z článku 2
ods. 10
ani z nijakého
iného
ustanovenia
uvedeného
nariadenia
nie
je
preto
možné
odvodiť
jednoznačnú
vôľu
normotvorcu
Únie
implementovať
osobitný
záväzok
vyplývajúci z ustanovenia
článku 2.4
poslednej
vety
antidumpingovej
dohody.(78)
137. Hoci
článok 2
ods. 10
základného
nariadenia
ako
taký
nestanovuje
žiadnu
pozitívnu
povinnosť
inštitúcií
Únie
poskytovať
zainteresovaným
stranám
konkrétne
informácie
týkajúce
sa
možných
úprav s cieľom
zabezpečiť
spravodlivé
porovnanie,
neznamená
to,
že
základné
nariadenie
nezohľadňuje
požiadavky
stanovené v článku 2.4
poslednej
vete
antidumpingovej
dohody.
Tieto
požiadavky
sú
súčasťou
procesného
systému
vytvoreného
normotvorcom
Únie v súvislosti s antidumpingovými
konaniami
vedenými
inštitúciami
na
základe
tohto
nariadenia,
ktorý
sa
vykladá
so
zreteľom
na
zásadu
riadnej
správy
vecí
verejných
zakotvenú v článku 41
Charty
základných
práv.(79)
138. Pokiaľ
ide o prvú
výhradu
Všeobecného
súdu
týkajúcu
sa
stanovenia
neprimeraného
dôkazného
bremena,
odkazuje
na
odôvodnenie 314
sporného
nariadenia
(pripomenuté v bode 55
vyššie).
139. Komisia v danom
odôvodnení
konštatovala
po
prvé
to,
že
nič
nenasvedčuje
tomu,
že
„sporné
náklady“
boli
zahrnuté
do
predajných,
všeobecných a administratívnych
nákladov
vykázaných
za
tureckého
výrobcu, a po
druhé
to,
že
spoločnosti
Sinopec „neposkytli
žiadny
dôkaz o opaku“.
Komisia
teda v tomto
odôvodnení v podstate
zamietla
nepodloženú
žiadosť
spoločností
Sinopec o úpravu
normálnej
hodnoty,
ktorá
bola
obsiahnutá v ich
pripomienkach
ku
konečnému
poskytnutiu
informácií
(pripomenutých v bode 109
vyššie).
140. Ako
sa
pripomína v bode 112
vyššie,
zákonnosť
tohto
zamietnutia
treba
posudzovať
so
zreteľom
na
informácie
poskytnuté
spoločnosťami
Sinopec a nie
na
základe
následných
argumentov
doplnených
neskôr. Z argumentov
uvedených
na
Všeobecnom
súde,
obzvlášť
spoločnosťou
Wegochem, v tejto
súvislosti
vyplýva,
že
žiadosť
spoločností
Sinopec nepochybne
mohla
byť
podložená
lepšie,
než
bola,
aby
výraznejšie
spochybnila
údaje
obsiahnuté v databáze
Orbis,
ktoré
použila
Komisia.
Argument
týkajúci
sa
údajného
nemožného
dôkazného
bremena
teda
nie
je
spôsobilý
napraviť
skutočnosť,
že
žiadosť o úpravu
vytvorenej
normálnej
hodnoty
nebola
dostatočne
podložená.
141.  V každom
prípade
platí,
že
aj
keby
bolo
pre
spoločnosti
Sinopec neprimerane
náročné
preukázať,
že – ako
sa
vyžaduje v judikatúre
uvedenej v bode 114
vyššie – „sporné
náklady“
boli
zahrnuté v údajoch
spoločnosti
Ilkalem obsiahnutých v databáze
Orbis, z bodov 125 a 126
vyššie
jasne
vyplýva,
že
pri
neexistencii
úplnej
istoty,
pokiaľ
ide o určité
údajné
okolnosti
týkajúce
sa
„ľahko
dostupných“
informácií
použitých
na
vytvorenie
normálnej
hodnoty
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia,
bola
Komisia
oprávnená
pristúpiť k použitiu
týchto
údajov
na
vytvorenie
normálnej
hodnoty
aj v prípade,
keď
neboli
dostatočne
podrobné
na
to,
aby
jednoznačne
vyvrátili
nepodloženú
žiadosť o úpravu.
142. V tejto
súvislosti
treba
takisto
zo
širšieho
politického
hľadiska
podotknúť,
že v kontexte
metodiky
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia
by
pripustenie
žiadostí o úpravu
vytvorenej
normálnej
hodnoty,
ktoré z právneho
hľadiska
nie
sú
dostatočne
podložené,
ako
sa
vyžaduje v judikatúre
uvedenej v bodoch 114 a 115
vyššie,
predstavovalo
riziko
narušenia
celej
metodiky
založenej
na
ľahko
dostupných
údajoch.
143. Druhá
výhrada
Všeobecného
súdu
sa
týka
skutočnosti,
že
Komisia
spoločnostiam
Sinopec neposkytla
údaje,
ktoré
by
im
umožnili
bližšie
podložiť
ich
žiadosť.
144. V tejto
súvislosti
možno
povedať,
že
hoci – ako
sa
podotýka v bode 137
vyššie – procesný
systém
vytvorený
základným
nariadením
na
účely
antidumpingových
konaní
vykladaný
so
zreteľom
na
zásadu
riadnej
správy
vecí
verejných
stanovuje,
že
účastníci
konania
majú v súvislosti s informáciami
potrebnými
na
vykonanie
spravodlivého
porovnania
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia
isté
procesné
práva,
nikde
sa
nepíše,
že
Komisia
by
mala
zainteresovaným
stranám
poskytnúť
informácie,
ktoré
nemá v spise.
Uvedené
znamená,
že
účastníci
konania
buď
tvrdia,
že
Komisia
nezhromaždila
dostatočné
údaje a nesplnila
si
teda
svoju
povinnosť
náležitej
starostlivosti v priebehu
prešetrovania – hoci z bodov 119
až
128
vyššie
je
zrejmé,
že v prejednávanej veci
to
neplatí –,
alebo
nemôžu
uvádzať
porušenie
zásady
riadnej
správy
vecí
verejných z dôvodu,
že
nedostali
informácie,
ktoré
nie
sú v spise.
145. Keď
sa
preukáže,
že
Komisia
účastníkom
konania
poskytla
všetky
relevantné
informácie,
ktoré
bolo
možné
poskytnúť a ktoré
sa
nachádzali v spise, k porušeniu
zásady
riadnej
správy
vecí
verejných
nemôže
dôjsť
len
preto,
že
Komisia
zainteresovanej
strane
neposkytla
údaje,
ktoré
by
jej
umožnili
bližšie
podložiť
jej
žiadosť.
Tento
záver
potvrdzuje
rozsudok
Changmao, v ktorom
Súdny
dvor
konštatoval,
že
žalobca v takejto
situácii
nemôže
účinne
vytýkať
Komisii,
že
nekonala v súlade
so
zásadou
riadnej
správy
vecí
verejných a porušila
jeho
právo
na
obhajobu
tým,
že
mu
uložila
neprimerané
dôkazné
bremeno.(80)
146. Zo
všetkých
vyššie
uvedených
úvah
vyplýva,
že
tretiemu
tvrdeniu v rámci
druhého
odvolacieho
dôvodu
by
sa
podľa
môjho
názoru
malo
takisto
vyhovieť a druhému
odvolaciemu
dôvodu
Komisie
by
sa
preto
malo
vyhovieť v celom
rozsahu.
C.      Tretí odvolací dôvod týkajúci sa výkladu článku 2 ods. 10 písm. i) základného nariadenia
147. Tretí
odvolací
dôvod
Komisie
sa
týka
konštatovaní
Všeobecného
súdu v bodoch 65
až
113
napadnutého
rozsudku, v ktorých
tento
súd
rozhodol,
že
keď
Komisia
uplatnila
úpravu
vývoznej
ceny
smerom
nadol
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia,
toto
ustanovenie
porušila.
148. Podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
sa
„vykoná…
úprava
kvôli
rozdielom v províziách
zaplatených
vo
vzťahu k zamýšľanému
[posudzovanému – neoficiálny
preklad]
predaju.
Pojem
‚provízia‘
znamená
aj
prirážku,
ktorú
dostane
obchodník s výrobkom
alebo s podobným
výrobkom,
ak
je
funkcia
takéhoto
obchodníka
rovnaká
[podobná – neoficiálny
preklad],
ako
sú
funkcie
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu.“
1.      Kontext spornej otázky
149. Ako
je
zrejmé z odôvodnení 365
až
374
sporného
nariadenia,
Komisia
zastávala
názor,
že
úprava
vývoznej
ceny
smerom
nadol v súlade s článkom 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
je
opodstatnená.
150. Predovšetkým v odôvodnení 373
tohto
nariadenia
Komisia
konštatovala,
že
pri
pohľade
na
celkový
obraz
skupiny
Sinopec a na
činnosti
spoločnosti
Sinopec Central–China,
prepojenej
spoločnosti
uskutočňujúcej
všetok
predaj
relevantných
výrobkov
spoločností
Sinopec na
vývoz
do
Únie,
sa
táto
spoločnosť
„nemôže
považovať
za
interné
oddelenie
predaja,
ale
skôr
za
obchodníka v zmysle
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia“.
Komisia
pri
vyvodzovaní
tohto
záveru
vo
svojej
analýze
zohľadnila
päť
okolností:(81)
–        po
prvé
Sinopec Central‑China vyhľadávala
zákazníkov a nadväzovala s nimi
kontakty,
–        po
druhé
Sinopec Chongqing,
výrobca
relevantných
výrobkov,
uskutočňovala
priamy
predaj
na
vývoz,
–        po
tretie
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia,
ďalší
výrobca
relevantných
výrobkov,
uskutočňovali
priamy
predaj v Číne,
–        po
štvrté
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia znášali
predajné
náklady,
–        po
piate
Sinopec Central‑China uvádzala
na
trh
aj
výrobky
iných
výrobcov
ako
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia.
151. Spoločnosti
Sinopec uvedený
záver
napadli
na
Všeobecnom
súde.
152. Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
po
prvé
zamietol
tvrdenie
Komisie,
že
úprava
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
sa v zásade
musí
vykonať,
keď
podnik
založí
prepojenú
spoločnosť
na
účely
predaja
na
vývoz.(82)
153. Po
druhé
Všeobecný
súd
súhlasil s Komisiou,
že
vzhľadom
na
existenciu
spoločnej
kontroly
bolo
potrebné
určiť,
či
všetky
relevantné
skutočnosti
preukazujú
existenciu
„jedného
hospodárskeho
subjektu“ a či
sú
teda
funkcie,
ktoré
vykonáva
prepojený
obchodník,
podobné
funkciám
interného
oddelenia
predaja.
Všeobecný
súd
preto
overil,
či
Komisia
predložila
dostatok
zhodujúcich
sa
dôkazov
umožňujúcich
preukázať,
že
napriek
existencii
spoločnej
kontroly
nemožno
dospieť k záveru,
že
Sinopec Central‑China konala
ako
interné
oddelenie
predaja,
takže
bolo
nevyhnutné
vykonať
spornú
úpravu.(83)
154. Všeobecný
súd
teda
analyzoval
každú z piatich
vyššie
uvedených
okolností.
Konštatoval,
že
prvá a piata
okolnosť
na
účely
určenia,
či
Sinopec Central‑China je
interným
oddelením
predaja
alebo
zástupcom,
nie
sú
relevantné;(84) že
druhá a tretia
okolnosť
nepredstavujú
presvedčivý
dôkaz o tom,
že
spoločnosť
Sinopec Central‑China nemožno
kvalifikovať
ako
interné
oddelenie
predaja,(85) a že
štvrtá
okolnosť
posúdenie
druhej a tretej
nemení.(86)
155. Vzhľadom
na
tieto
úvahy
Všeobecný
súd
dospel k záveru,
že
druhá a tretia
okolnosť
nepostačujú
na
to,
aby
tvorili
súbor
zhodujúcich
sa
dôkazov,
ktoré
by
preukazovali,
že
funkcie
spoločnosti
Sinopec Central‑China sú
funkciami
porovnateľnými s funkciami
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu,
alebo
ktoré
by
bránili
uznaniu
jej
postavenia
ako
interného
oddelenia
predaja.
Komisia
teda
podľa
Všeobecného
súdu
neuniesla
svoje
dôkazné
bremeno v súlade s judikatúrou a dopustila
sa
zjavne
nesprávneho
posúdenia,
keď
konštatovala,
že
Sinopec Central‑China vykonávala
funkcie
porovnateľné s funkciami
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu.(87)
2.      Stručné zhrnutie argumentácie účastníčok konania
156. Tretí
odvolací
dôvod
Komisie
sa
delí
na
dve
časti.
157. V prvej
časti
Komisia s podporou
spoločnosti
Kuraray spochybňuje
body 65
až
79
napadnutého
rozsudku.
Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa
pri
výklade
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia a ignoroval
zásadu
dôkazného
bremena
týkajúceho
sa
úpravy
podľa
relevantnej
judikatúry.
Komisia v prejednávanej veci
svoje
dôkazné
bremeno
náležite
uniesla.
Na
základe
dôkazov,
ktoré
predložila,
sa
malo
dôkazné
bremeno
preniesť
na
spoločnosti
Sinopec,
aby
mohli
preukázať,
že
úprava
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
nie
je
opodstatnená. Z toho
vyplýva,
že
body 69 a 70
napadnutého
rozsudku
sú
údajne
postihnuté
nesprávnym
právnym
posúdením.
158. V rámci
druhej
časti
Komisia
najprv
tvrdí,
že
keď
Všeobecný
súd
samostatne
analyzoval
každý z dôkazov
uvedených v bode 150
vyššie,
dopustil
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia
pri
uplatňovaní
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia.
Podľa
judikatúry
možno
význam
týchto
okolností
posudzovať
iba
celkovo a nie
tak,
že
sa
tieto
okolností
zohľadňujú
samostatne.
Dané
okolnosti
môžu
mať
význam
len v prípade,
že
sa
vezmú
do
úvahy
ako
celkový
súbor
dôkazov
na
podporu
záveru
uvedeného v spornom
nariadení.
Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
tento
štandard
neuplatnil.
Po
druhé
Komisia
spochybňuje
závery
Všeobecného
súdu,
ktoré
sa
týkajú
každej z piatich
okolností
spomenutých v bode 150
vyššie.
Predovšetkým v súvislosti s treťou
okolnosťou
Komisia
uvádza,
že
Všeobecný
súd
si
nesplnil
povinnosť
odôvodnenia.
159. Pokiaľ
ide o prvú
časť,
spoločnosti
Sinopec s podporou
spoločnosti
Wegochem tvrdenia
Komisie
spochybňujú.
160. V súvislosti s druhou
časťou
Wegochem ako
predbežnú
pripomienku
uvádza,
že
je
neprípustná,
pretože
ide o pokus
spochybniť
skutkové
zistenia
Všeobecného
súdu.
Spoločnosti
Sinopec a Wegochem potom
spochybňujú
tvrdenia
Komisie
týkajúce
sa
každej z piatich
vyššie
uvedených
okolností.
3.      Analýza
a)      Úprava podľa článku 2 ods. 10 písm. i) základného nariadenia
161. Podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
možno
vykonať
úpravu pre rozdiely v províziách
zaplatených
vo
vzťahu k posudzovanému
predaju.
Druhá
veta
uvedeného
ustanovenia
uvádza,
že
pojem
„provízia“
znamená
aj
prirážku,
ktorú
dostane
obchodník s výrobkom
alebo s podobným
výrobkom,
ak
je
funkcia
takéhoto
obchodníka
podobná,
ako
sú
funkcie
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu.
162. Druhá
veta
bola
do
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
vložená
nariadením
Rady
(ES)
č. 1972/2002(88). Z odôvodnenia 6
tohto
nariadenia
vyplýva,
že
dôvodom
vloženia
bolo v súlade s pretrvávajúcou
praxou
inštitúcií
objasniť,
že
takéto
úpravy
sa
musia
vykonať
aj
vtedy,
ak
strany
nekonajú
na
základe
vzťahu
zastúpený‑zástupca,
ale
dosahujú
rovnaké
hospodárske
výsledky
konajúc
ako
kupujúci a predávajúci.
Článok 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
teda
umožňuje
vykonať
úpravu
nielen
na
základe
rozdielov v províziách
zaplatených
vo
vzťahu k posudzovanému
predaju,
ale
aj
na
základe
prirážky,
ktorú
dostanú
obchodníci s výrobkom,
ak
vykonávajú
funkcie
podobné,
ako
sú
funkcie
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu.
163. Ako
však
Všeobecný
súd
správne
podotkol v bode 60 a nasl.
napadnutého
rozsudku, z judikatúry
vyplýva,
že
úprava
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
sa
nemôže
vykonať,
pokiaľ
výrobca a jeho
prepojený
distribútor,
ktorý
je
poverený
vývozom
do
Únie,
tvoria
jeden
hospodársky
subjekt.(89)
164. Okolnosť,
že
výrobné a predajné
činnosti
sú v rámci
skupiny
rozdelené
medzi
právne
samostatné
spoločnosti,
totiž
nemení
nič
na
skutočnosti,
že
skupina
predstavuje
jeden
hospodársky
subjekt.
Táto
skupina
skrátka
interne
týmto
spôsobom
organizuje
svoje
činnosti,
ktoré
by v iných
prípadoch
boli
vykonávané
jediným
právnym
subjektom.
Hospodárskym
dôvodom
uznania
jedného
hospodárskeho
subjektu
je
predchádzanie
tomu,
aby
sa z ceny
výrobku
umelo
vylúčili
predajné
náklady
len
preto,
že
skupina
používa
namiesto
interného
oddelenia
predaja z právneho
hľadiska
samostatnú
dcérsku
spoločnosť.
Obe
podnikové
štruktúry
sú z hospodárskeho
hľadiska
rovnocenné.(90)
165. Z toho
vyplýva,
že
distribútora,
ktorý
tvorí
jeden
hospodársky
subjekt s výrobcom
so
sídlom v treťom
štáte,
nemožno
považovať
za
distribútora,
ktorý
vykonáva
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu
vykonávajúceho
prácu
za
províziu v zmysle
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia.(91)
166. O jeden
hospodársky
subjekt
ide
vtedy,
keď
výrobca
poverí
úlohami,
ktoré
bežne
prináležia
internému
oddeleniu
predaja,
spoločnosť
distribuujúcu
jeho
výrobky,
ktorú z hospodárskeho
hľadiska
kontroluje.(92) Hoci
je
teda
existencia
kontroly
výrobcu
nad
prepojeným
obchodníkom
alebo
spoločnej
kontroly
nad
oboma
týmito
spoločnosťami
predpokladom
existencie
jedného
hospodárskeho
subjektu,
takúto
existenciu
možno
konštatovať
iba v prípade,
že
funkcie
vykonávané
prepojeným
obchodníkom
sú
podobné
funkciám
interného
oddelenia
predaja.(93)
167. Analýza
teda
uplatňuje
funkčný
prístup.
Obsah
má
prednosť
pred
formou. V rámci
preskúmania
existencie
jedného
hospodárskeho
subjektu
medzi
výrobcom a jeho
prepojeným
distribútorom
je
rozhodujúce
zohľadnenie
hospodárskej
reality
vzťahov
medzi
týmto
výrobcom a týmto
distribútorom.
Vzhľadom
na
požiadavku
konštatovania
týkajúceho
sa
hospodárskej
reality
vzťahov
medzi
uvedeným
výrobcom a uvedeným
distribútorom
sú
inštitúcie
Únie
povinné
zohľadniť
„všetky
relevantné
faktory“
umožňujúce
určiť,
či
tento
distribútor
vykonáva
funkcie
interného
oddelenia
predaja u tohto
výrobcu
alebo
nie.(94)
168. Predovšetkým
je
potrebné
posúdiť
funkciu
vykonávanú
prepojeným
obchodníkom v rámci
skupiny,
do
ktorej
patrí.
Komisia
by
teda
mala
preskúmať
celkové
funkcie
vykonávané
touto
spoločnosťou v rámci
uvádzania
dotknutého
výrobku,
ako
aj
iných
výrobkov
na
trh a ich
vývozu, a to v rámci
skupiny,
ako
aj v rámci
jej
vzťahov s nezávislými
výrobcami,
ktorí
sú
tretími
stranami.(95)
169. Povinnosť
posúdiť
hospodársku
realitu
vzťahov
medzi
výrobcom a prepojeným
distribútorom
znamená
zváženie
prvkov,
ako
je
úroveň
autonómie
prepojeného
distribútora,(96) rozdelenie
rizika,
štruktúra
odmeňovania
prepojenej
spoločnosti,
exkluzivita
vzťahu
alebo
možnosť
zastupovať
iných
neprepojených
výrobcov.(97)
b)      Prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu
170. V rámci
prvej
časti
tretieho
odvolacieho
dôvodu
Komisia v podstate
spochybňuje
body 69 a 70
napadnutého
rozsudku.
Všeobecný
súd v týchto
bodoch
zamietol
tvrdenie
Komisie,
že
existuje
„všeobecné
pravidlo“,
ktoré v zásade
vyžaduje
úpravu
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia,
keď
podnik
založí
prepojenú
obchodnú
spoločnosť
na
účely
predaja
na
vývoz.
171. Toto
posúdenie
Všeobecného
súdu
však
nesprávnym
právnym
posúdením
postihnuté
nie
je a v rozpore s tvrdením
Komisie
zásadu
dôkazného
bremena
týkajúceho
sa
úpravy
podľa
relevantnej
judikatúry
neignoruje.
172. Ako
Všeobecný
súd
správne
podotkol v bodoch 65
až
68
napadnutého
rozsudku a ako
vyplýva z bodu 84
vyššie,
podľa
ustálenej
judikatúry
musí
dôkazné
bremeno
týkajúce
sa
osobitných
úprav
uvedených v článku 2
ods. 10
základného
nariadenia
znášať
subjekt,
ktorý
sa
ich
chce
dovolávať.
Ak
sa
teda
Komisia
domnieva,
že
je
potrebné
použiť
úpravu
znížením
vývoznej
ceny z dôvodu,
že
predajná
spoločnosť
prepojená s výrobcom, v tomto
prípade
Sinopec Central‑China,
vykonáva
podobné
funkcie
ako
zástupca,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu,
táto
inštitúcia
je
povinná
predložiť
aspoň
zhodujúce
sa
dôkazy,
ktoré
preukazujú,
že
táto
podmienka
je
splnená.(98)
173. Až
keď
Komisia
predloží
zhodujúce
sa
dôkazy
preukazujúce,
že
dotknutá
predajná
spoločnosť
vykonávala
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu,
tejto
spoločnosti
alebo
jej
prepojenému
výrobcovi
prináleží,
aby
predložili
dôkaz,
že
úprava
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
nie
je
odôvodnená,
napríklad
tak,
že
preukážu,
že
tvoria
jeden
hospodársky
subjekt.(99)
174. Z uvedeného
vyplýva
po
prvé
to,
že v judikatúre
neexistuje
žiadne
všeobecné
pravidlo,
ktoré
by
ukladalo
povinnosť
vykonať
úpravu
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
len
preto,
že
podnik
založí
prepojenú
obchodnú
spoločnosť
na
účely
predaja
na
vývoz.
175. Komisia
musí
predložiť
zhodujúce
sa
dôkazy
preukazujúce,
že
napriek
existencii
kontroly
výrobcu
nad
prepojeným
obchodníkom
alebo
spoločnej
kontroly
nad
oboma
týmito
spoločnosťami
vykonáva
predajná
spoločnosť
prepojená s výrobcom
(prepojený
distribútor)
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu.
176. V prejednávanej veci
je
však
práve
otázka,
či
Komisia
predložila
dostatočné
dôkazy
na
vyvodenie
záveru,
že
Sinopec Central‑China napriek
svojmu
postaveniu
prepojeného
distribútora
vykonávala
tieto
funkcie,
predmetom
druhej
časti
tohto
odvolacieho
dôvodu.
177. Po
druhé k preneseniu
dôkazného
bremena
na
spoločnosti
Sinopec, o ktorom
sa
Komisia
zmieňuje
vo
svojom
odvolaní a ktoré
sa
spomína v bode 173
vyššie,
dôjde
až
vtedy,
keď
Komisia
predloží
takéto
zhodujúce
sa
dôkazy.
178. Z uvedeného
vyplýva,
že
prvú
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
treba
zamietnuť.
c)      Druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu
1)      Prípustnosť
179. Pokiaľ
ide o druhú
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu,
najprv
je
potrebné
zaoberať
sa
námietkou
neprípustnosti,
ktorú
vzniesla
Wegochem.
Ako
sa
vysvetľuje v bodoch 22
až
25
vyššie,
na
ktoré
odkazujem,
Wegochem na
vznesenie
takejto
námietky
nie
je
oprávnená.
Keďže
však
nastoľuje
otázku,
ktorá
sa
týka
právomoci
Súdneho
dvora,
Súdny
dvor
by
ju
mal
preskúmať
ex
offo.
180. Súdny
dvor
podľa
ustálenej
judikatúry
nemá
právomoc
zisťovať
skutkový
stav a v zásade
ani
skúmať
dôkazy,
ktoré
Všeobecný
súd
uznal
na
preukázanie
tohto
skutkového
stavu.(100) Pokiaľ
sa
teda v druhej
časti
tretieho
odvolacieho
dôvodu
Komisie
žiada
opätovné
preskúmanie
dôkazov, o ktoré
sa
opieral
Všeobecný
súd
pri
vyvodzovaní
svojho
záveru,
že
Komisia
neuniesla
svoje
dôkazné
bremeno v súvislosti s preukázaním
toho,
že
Sinopec Central‑China vykonáva
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu,
Súdny
dvor
nemá
právomoc
takýto
odvolací
dôvod
preskúmať s výnimkou
prípadu
skreslenia
týchto
dôkazov.(101)
181. Otázka,
či
Všeobecný
súd
pri
posudzovaní
dôkazov
uplatnil
správny
štandard,
je
však
právnou
otázkou,
vo
vzťahu
ku
ktorej
Súdny
dvor
právomoc
má.(102) V rovnakom
duchu
je
právnou
otázkou,
ktorú
možno
preskúmať v odvolacom
konaní,
aj
otázka
týkajúca
sa
relevantnosti
prvkov
zohľadnených
Komisiou
pri
určovaní
toho,
či
prepojený
distribútor
vykonáva
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu,
alebo
či
existuje
jeden
hospodársky
subjekt
na
účely
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia.(103)
2)      Dôvodnosť
182. Z meritórneho
hľadiska
Komisia
spochybňuje
predovšetkým
štandard
posúdenia
dôkazov,
ktorý
uplatnil
Všeobecný
súd.
183. V tejto
súvislosti
súhlasím s Komisiou,
že
podľa
judikatúry
by
sa
päť
okolností
uvedených v bode 150
vyššie,
ktoré
predstavujú
súbor
dôkazov,
nemalo
posudzovať z hľadiska
ich
individuálneho
významu,
ale
celkovo
ako
úplný
súbor
dôkazov
podporujúcich
záver v spornom
nariadení.
184. Ako
totiž
vyplýva z judikatúry
uvedenej v bodoch 167 a 168
vyššie,
určenie,
či
je
úprava
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
opodstatnená
alebo
nie
je,
pretože
výrobca a jeho
prepojený
distribútor
poverený
vývozom
do
Únie
tvoria
jeden
hospodársky
subjekt,
si
vyžaduje
zohľadnenie
„všetkých
relevantných
faktorov“
týkajúcich
sa
hospodárskej
reality
vzťahov
medzi
týmto
výrobcom a týmto
distribútorom.
185. Všeobecný
súd
však v prejednávanej veci
celkové
posúdenie
všetkých
faktorov
podporujúcich
záver
Komisie v spornom
nariadení
vykonal.
Potom
ako
analyzoval
každú z piatich
okolností
individuálne – v bodoch 82
až
111
napadnutého
rozsudku –, v bode 112
dospel
ku
konečnému
záveru,
pričom
výslovne
odkazoval
na
všetkých
päť
okolností
tvoriacich
súbor
dôkazov.
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
jediné
dve
okolnosti,
ktoré
považoval
za
relevantné,
konkrétne
druhá a tretia
okolnosť,
nepostačujú
na
to,
aby
tvorili
súbor
zhodujúcich
sa
dôkazov,
ktoré
by
preukazovali,
že
funkcie
spoločnosti
Sinopec Central‑China sú
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu.
Výhrada
Komisie,
podľa
ktorej
Všeobecný
súd
uplatnil
nesprávny
štandard
posúdenia,
by
sa
preto
mala
zamietnuť.
186. Komisia
potom
spochybňuje
analýzu
každej z piatich
okolností
uvedených v bode 150
vyššie,
ktoré
predstavujú
súbor
dôkazov
podporujúcich
jej
záver v spornom
nariadení,
zo
strany
Všeobecného
súdu.
187. V tejto
súvislosti
podotýkam,
že
záver,
ku
ktorému
Všeobecný
súd
dospel v bode 112
napadnutého
rozsudku v nadväznosti
na
celkové
posúdenie
dôkazov,
bol
založený
iba
na
dvoch z piatich
okolností, o ktoré
sa
Komisia
opierala v spornom
nariadení,
pretože
Všeobecný
súd
dve
okolnosti
(prvú a piatu)
zamietol
ako
irelevantné,
zatiaľ
čo
pri
tretej
(štvrtá
okolnosť)
sa
konštatovalo,
že
jeho
posúdenie
ostatných
dvoch
nijako
nemení.
188. Aj
keby
teda
Všeobecný
súd v bode 112
napadnutého
rozsudku
uplatnil
správny
štandard
posúdenia,
keby
sa
preukázalo,
že
jeho
celkové
posúdenie
bolo
založené
iba
na
čiastkovom
súbore
dôkazov – v dôsledku
nesprávneho
právneho
posúdenia
pri
posudzovaní
relevantnosti
niektorých
faktorov –,
celé
posúdenie
by
bolo
vadné.
189. Pokiaľ
ide o prvú z piatich
okolností
uvedených v bode 150
vyššie,
konkrétne
to,
že
Sinopec Central‑China vyhľadávala
zákazníkov a nadväzovala s nimi
kontakty,
Všeobecný
súd v bodoch 82
až
84
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
nie
je
relevantná.
Tento
súd
zastával
názor,
že
keďže
vyhľadávanie
zákazníkov a nadväzovanie
kontaktov s nimi
sú
činnosti,
ktoré
môže
vykonávať
tak
interné
oddelenie
predaja,
ako
aj
obchodný
zástupca,
táto
okolnosť
pre
analýzu
nie
je
relevantná.
190. Komisia
túto
analýzu,
ktorá
sa v rozsahu, v akom
sa
zameriava
na
relevantnosť
okolnosti
zohľadnenej
pri
určení
existencie
jedného
hospodárskeho
subjektu,
týka
právnej
otázky,(104) spochybňuje.
191. Ako
sa
pripomína
vyššie,(105) v záujme
určenia
existencie
jedného
hospodárskeho
subjektu
je
potrebné
preskúmať
celkové
funkcie
vykonávané
prepojeným
distribútorom v oblasti
uvádzania
dotknutého
výrobku
na
trh a jeho
vývozu
so
zreteľom
na
hospodársku
realitu
jeho
vzťahu s výrobcom.
192. V tomto
kontexte
súhlasím
so
Všeobecným
súdom,
že
vyhľadávanie
zákazníkov a nadväzovanie
kontaktov s nimi
sú
činnosti,
ktoré
pri
absencii
externého
obchodného
zástupcu
môže
vykonávať
interné
oddelenie
predaja.
Preto
si
myslím,
že
keď
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
prvá
okolnosť z hľadiska
určenia,
či
prepojený
distribútor
koná
ako
interné
oddelenie
predaja
alebo
ako
obchodný
zástupca,
nie
je
rozhodujúca,
pochybenia
sa
nedopustil.
193. Skutočnosť,
že
okolnosť
nevyhnutne
nie
je
rozhodujúca,
však
neznamená,
že
je
irelevantná.
194. Skutočnosť,
že
prepojený
distribútor
vyhľadáva
zákazníkov a nadväzuje s nimi
kontakty,
je
relevantným
faktorom z hľadiska
pochopenia
celkových
funkcií
vykonávaných
prepojených
subjektom
so
zreteľom
na
jeho
hospodársky
vzťah s výrobcom.
Keby
sa
konštatovalo,
že
prepojený
subjekt
zákazníkov
nevyhľadával a kontakty s nimi
priamo
nenadväzoval,
bolo
by
to
významným
znakom
toho,
že
daný
subjekt
nevykonáva
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu. Z judikatúry
totiž
vyplýva,
že
Všeobecný
súd
považoval
skutočnosť,
že
prepojený
distribútor
uvádzal
výrobky
na
trh,
riadil
kontakty s existujúcimi a potenciálnymi
zákazníkmi,
získaval a prijímal
objednávky a rokoval o predaji,
za
relevantnú
okolnosť
na
účely
určenia,
či
daný
subjekt
konal
ako
zástupca.(106)
195. Keď
teda
Všeobecný
súd v bode 84
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
prvá
okolnosť z hľadiska
určenia,
či
Sinopec Central‑China koná
ako
zástupca,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu, v zmysle
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia,
nie
je
relevantná,
dopustil
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia.
196. Pokiaľ
ide o druhú
okolnosť
uvedenú v bode 150
vyššie,
ktorá
sa
týka
skutočnosti,
že
Sinopec Chongqing uskutočňovala
priamy
predaj
na
vývoz,
Komisia
nenapáda
žiadne
konkrétne
nesprávne
právne
posúdenie v rámci
analýzy
Všeobecného
súdu v bodoch 85
až
94
napadnutého
rozsudku.
Tvrdí,
že
Všeobecný
súd
opomenul
prepojiť
posúdenie
priameho
predaja s analýzou
jeho
relevantnosti,
pokiaľ
ide o hospodársky
vzťah
medzi
spoločnosťami
Sinopec Chongqing a Sinopec Central‑China.
Pokiaľ
sa
má
však
výhrada
Komisie
chápať
ako
žiadosť o prehodnotenie
posúdenia
dôkazov
vykonaného
Všeobecným
súdom,
daná
žiadosť
je v odvolacom
konaní
neprípustná.
Pokiaľ
sa
má
výhrada
Komisia
chápať v tom
zmysle,
že
smeruje
proti
štandardu
posúdenia
uplatnenému
Všeobecným
súdom,
táto
výhrada
už
bola
zamietnutá v bodoch 182
až
185
vyššie.
197. V súvislosti s treťou
okolnosťou
uvedenou v bode 150
vyššie
Všeobecný
súd v bodoch 97 a 98
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
hoci
priamy
domáci
predaj
spoločností
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia preukazuje,
že
tieto
spoločnosti
majú
potrebnú
infraštruktúru
na
pôsobenie
bez
sprostredkovateľov,
výrobcovia
môžu
na
účely
vývozu
legitímne
použiť
iné
interné
oddelenia
alebo
prepojené
subjekty
ako
na
účely
domácich
trhov.
Všeobecný
súd
teda
konštatoval,
že
tretia
okolnosť
nepredstavuje
presvedčivý
dôkaz,
ktorý
by
mohol
brániť
uznaniu
postavenia
spoločnosti
Sinopec Central‑China ako
interného
oddelenia
predaja.
198. V rozpore s tvrdením
Komisie v tejto
argumentácii
nevidím
žiadne
protirečenie.
Tvrdeniu o nesplnení
povinnosti
odôvodnenia
Všeobecného
súdu
preto
nemožno
vyhovieť.
Pokiaľ
Komisia
žiada
Súdny
dvor,
aby
prehodnotil
posúdenie
dôkazov
vykonané
Všeobecným
súdom a dospel k odlišnému
záveru
ako
ten,
ku
ktorému
sa
dospelo v napadnutom
rozsudku,
táto
žiadosť
je v odvolacom
konaní
neprípustná.
199. Pokiaľ
ide o štvrtú
okolnosť
uvedenú v bode 150
vyššie,
konkrétne
to,
že
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia znášali
predajné
náklady,
Všeobecný
súd
ju v bodoch 100
až
102
napadnutého
rozsudku
prepojil s druhou a treťou
okolnosťou a konštatoval,
že
posúdenie
týchto
okolností
nemení.
200. Samotná
Komisia
spája
svoju
výhradu
voči
tejto
časti
rozsudku s nezákonnosťou
analýzy
týkajúcej
sa
druhej a tretej
okolnosti. Z predchádzajúcich
bodov
vyššie
však
vyplýva,
že
výhrady
voči
analýze
týkajúcej
sa
druhej a tretej
okolnosti
treba
zamietnuť.
Výhrade
Komisie
voči
analýze
Všeobecného
súdu
týkajúcej
sa
štvrtej
okolnosti
teda
takisto
nemožno
vyhovieť.
201. Pokiaľ
napokon
ide o piatu
okolnosť
uvedenú v bode 150
vyššie,
ktorá
sa
týka
skutočnosti,
že
Sinopec Central‑China uvádzala
na
trh
aj
výrobky
iných
výrobcov
ako
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia,
Všeobecný
súd v bode 111
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
na
preukázanie
toho,
že
Sinopec Central‑China vykonávala
funkcie
porovnateľné s funkciami
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu,
nie
je
relevantná.
Analýza,
ktorá
viedla k tomuto
záveru,
je
rozdelená
na
dve
časti.
Po
prvé v bodoch 106
až
108
daného
rozsudku
Všeobecný
súd
potom,
ako
uviedol
relevantnú
judikatúru,
konštatoval,
že
Komisia
nevykonala
preskúmanie
toho,
aký
podiel z celkového
obratu
spoločnosti
Sinopec Central‑China predstavoval
predaj
všetkých
výrobkov
zakúpených
od
spoločností
iných
než
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia, a preto
sa s cieľom
tvrdiť,
že
jeden
hospodársky
subjekt
sa
nepreukázal,
na
piatu
okolnosť
odvolávať
nemôže.
Po
druhé v bodoch 109 a 110
napadnutého
rozsudku
Všeobecný
súd
konštatoval,
že v každom
prípade
aj
za
predpokladu,
že
by
Komisia
bola
oprávnená
obmedziť
sa
len
na
preskúmanie
obratu
spoločnosti
Sinopec Central‑China,
ktorý
dosiahla z predaja
PVA,
sa
preukázalo,
že v prípade
tejto
spoločnosti
predstavuje
nákup
PVA
vyrábaných
neprepojenými
výrobcami
len
2 % jej
nákupu
PVA
od
spoločností
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia a že
PVA,
ktoré
nakúpila
od
neprepojených
výrobcov,
boli v každom
prípade
predané
„prepojenej
spoločnosti“ v Číne.
202. Komisia
túto
analýzu,
ktorá
sa
rovnako
ako v prípade
prvej
okolnosti v rozsahu, v akom
sa
zameriava
na
relevantnosť
okolnosti
zohľadnenej
pri
určení
existencie
jedného
hospodárskeho
subjektu,
týka
právnej
otázky,(107) spochybňuje.
203. Pokiaľ
ide o prvú
časť
analýzy,
na
ktorej
Všeobecný
súd
založil
svoj
záver v bode 111
napadnutého
rozsudku,
podotýkam,
že
analýza v bodoch 106 a 107
tohto
rozsudku
je v súlade s judikatúrou,
ktorá
sa v nich
uvádza.
Záver v bode 108
tohto
rozsudku,
že
Komisia
nemohla
piatu
okolnosť
ako
relevantný
faktor
použiť
vôbec,
lebo
neanalyzovala,
aký
podiel z celkového
obratu
predstavoval
predaj
všetkých
výrobkov
zakúpených
od
spoločností
iných
než
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia,
je
však
podľa
môjho
názoru
chybný.
204. Ako
sa
pripomína
vyššie,(108) judikatúra
inštitúcie
Únie
oprávňuje v záujme
určenia,
či
existuje
jeden
hospodársky
subjekt,
zohľadniť
„všetky
relevantné
faktory“
týkajúce
sa
hospodárskej
reality
vzťahov
medzi
výrobcom a prepojeným
distribútorom.
Tieto
faktory
teda
nemožno
nevyhnutne
obmedziť
na
analýzu
toho,
aký
podiel z celkového
obratu
predstavuje
predaj
všetkých
výrobkov
uskutočnený
prepojeným
distribútorom.
Podiel
predaja
dotknutého
výrobku
môže
takisto
predstavovať
relevantný
faktor,
ktorý
môžu
inštitúcie
Únie
zohľadniť v rámci
analýzy.(109) Keď
teda
Všeobecný
súd v bode 111
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
piata
okolnosť
nie
je
relevantná,
lebo
Komisia
nevykonala
analýzu
toho,
aký
podiel z celkového
obratu
predstavuje
predaj
všetkých
výrobkov
uskutočnený
spoločnosťou
Sinopec Central‑China,
dopustil
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia.
205. Pokiaľ
ide o druhú
časť
analýzy
uvedenú v bodoch 109 a 110
napadnutého
rozsudku,
Všeobecný
súd
ju
vykonal
„v každom
prípade“, a teda
ako
obiter dictum.
Hoci
to
Všeobecný
súd v týchto
bodoch
neuviedol
explicitne,
zdá
sa,
že v podstate
dospel k záveru,
že
na
základe
analýzy
veľmi
obmedzeného
podielu z obratu
týkajúceho
sa
(iba)
dotknutého
výrobku,
ktorý
Sinopec Central‑China dosiahla
vo
vzťahoch s inými
neprepojenými
výrobcami
(posudzovaného
Komisiou),
piata
okolnosť
nepredstavuje
dostatočný
dôkaz
na
to,
aby
sa
mohlo
konštatovať,
že
táto
spoločnosť
vykonávala
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu.
206. Treba
však
podotknúť,
že
tento
(implicitný)
záver v súvislosti s piatou
okolnosťou
sa
vôbec
neuvádza v bode 112
napadnutého
rozsudku, v ktorom
Všeobecný
súd
vykonáva
celkové
posúdenie
piatich
okolností.
Všeobecný
súd
teda
piatu
okolnosť
ako
dôkaz v danom
celkovom
posúdení
nezohľadnil
vôbec,
lebo
sa
(chybne)
domnieval,
že
táto
okolnosť
nie
je
relevantná.
207. Možno
zhrnúť,
že
Všeobecný
súd
sa
podľa
môjho
názoru
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia v dvoch
smeroch, a to
keď
zastával
názor,
že
prvá a piata
okolnosť v rámci
analýzy
zameranej
na
určenie,
či
Sinopec Central‑China napriek
postaveniu
prepojenej
spoločnosti
vykonáva
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu,
nie
sú
relevantné.
208. Keďže
teda
bolo
celkové
posúdenie
dôkazov,
ktoré
Všeobecný
súd
vykonal v bode 112
napadnutého
rozsudku,
založené
iba
na
druhej a tretej
okolnosti,
lebo
Všeobecný
súd
prvú a piatu
okolnosť
chybne
zamietol
ako
irelevantné,
treba
konštatovať,
že
toto
celkové
posúdenie
je
postihnuté
nesprávnym
právnym
posúdením.
209. Preto
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
druhej
časti
tretieho
odvolacieho
dôvodu
Komisie
vyhovel.
III. Vzájomné odvolanie
210. Vzájomné
odvolanie
spoločností
Sinopec sa
týka
bodov 141
až
159
napadnutého
rozsudku.
Všeobecný
súd v týchto
bodoch
zamietol
žalobný
dôvod, v rámci
ktorého
spoločnosti
Sinopec spochybňovali
rozhodnutie
Komisie
vykonať
úpravu
normálnej
hodnoty
smerom
nahor
podľa
článku 2
ods. 10 písm. b)
základného
nariadenia,
aby
sa
zohľadnil
rozdiel
medzi
sadzbou
dane z pridanej
hodnoty
(DPH),
ktorá
sa
má
zaplatiť, a sadzbou
vrátenia
DPH
pri
vývoze.
211. Spoločnosti
Sinopec v rámci
svojho
vzájomného
odvolania
navrhujú,
aby
Súdny
dvor
zrušil
napadnutý
rozsudok v rozsahu, v akom
potvrdil
úpravu
normálnej
hodnoty
týkajúcu
sa
nevratnej
DPH,
zrušil
sporné
nariadenie v rozsahu, v akom
sa v ňom
vykonala
táto
úprava, a uložil
Komisii
povinnosť
nahradiť
trovy
konania;
subsidiárne
tieto
spoločnosti
navrhujú,
aby
Súdny
dvor
vrátil
vec
Všeobecnému
súdu a rozhodol,
že o trovách
konania
sa
rozhodne
neskôr.
212. Komisia s podporou
spoločnosti
Kuraray navrhuje,
aby
Súdny
dvor
vzájomné
odvolanie
zamietol a uložil
spoločnostiam
Sinopec povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
Kuraray takisto
Súdnemu
dvoru
navrhuje,
aby
vzájomné
odvolanie
vyhlásil
za
neprípustné.
213. Spoločnosti
Sinopec na
podporu
svojho
vzájomného
odvolania
uvádzajú
štyri
odvolacie
dôvody.
214. Všeobecný
súd v bodoch 141
až
159
napadnutého
rozsudku
potvrdil
rozhodnutie
Komisie
uvedené v odôvodneniach 387 a 388
sporného
nariadenia
vykonať
úpravu
vytvorenej
normálnej
hodnoty s cieľom
zohľadniť
nevratnú
DPH
zahrnutú
vo
vývoznej
cene.
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
hoci
formulácia
sporného
nariadenia
nie
je
ľahko
zrozumiteľná,
ak
sa
vykladá v kontexte a je
podporená
dôkazmi v správnom
spise,
Komisia
dostatočne
preukázala
po
prvé
to,
že
vývozná
cena
zahŕňala
nevratnú
DPH,
zatiaľ
čo
normálna
hodnota
bola
vytvorená
na
základe
údajov z reprezentatívnej
krajiny
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia
bez
DPH, a po
druhé,
že
táto
asymetria
preto
odôvodňovala
úpravu
normálnej
hodnoty
smerom
nahor s cieľom
zabezpečiť
spravodlivé
porovnanie
tejto
hodnoty a vývoznej
ceny.(110)
215. Všeobecný
súd
však
konštatoval,
že
Komisia
sa
dopustila
pochybenia,
keď
sa
opierala o článok 2
ods. 10 písm. b)
základného
nariadenia
ako o právny
základ
tejto
úpravy,
pretože
toto
ustanovenie
sa
na
normálne
hodnoty
vytvorené
na
základe
údajov z reprezentatívnej
krajiny
výslovne
nevzťahuje.
Všeobecný
súd
rozhodol,
že
táto
chyba
však
nie
je
rozhodujúca,
keďže
článok 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia
Komisii
umožňuje
vykonať
úpravu
týkajúcu
sa
iných
faktorov
ovplyvňujúcich
porovnateľnosť
cien
vrátane
nevratnej
DPH.(111)
A.      Prípustnosť a účinnosť vzájomného odvolania
216. Kuraray po
prvé
tvrdí,
že
vzájomné
odvolanie
je v celom
rozsahu
neprípustné.
Spoločnosti
Sinopec podľa
tejto
spoločnosti
nevysvetlili
ani
nepreukázali,
aký
prospech
by
im
vzájomné
odvolanie
prinieslo.
217. Kuraray v rámci
svojej
námietky
neprípustnosti v podstate
spochybňuje
záujem
spoločností
Sinopec na
podaní
vzájomného
odvolania.
Podľa
ustálenej
judikatúry
platí,
že
na
to,
aby
mal
odvolateľ
záujem
na
začatí
konania,
musí
byť
odvolanie
spôsobilé v prípade
úspechu
priniesť
odvolateľovi
prospech.
Súdny
dvor
navyše
môže
ex
offo konštatovať,
že
účastník
konania
na
podaní
odvolania
alebo
pokračovaní
odvolacieho
konania
nemá
žiadny
záujem.(112)
218. Ako
sa
vysvetľuje v bodoch 22
až
25
vyššie,
Kuraray ako
vedľajšia
účastníčka
konania
na
vznesenie
takejto
námietky
neprípustnosti
nie
je
oprávnená.
Keďže
však
táto
námietka
nastoľuje
otázku,
ktorá
sa
týka
právomoci
Súdneho
dvora,
Súdny
dvor
by
ju
mal
preskúmať
ex
offo.
219. Podľa
môjho
názoru
je
nepochybné,
že
spoločnosti
Sinopec na
podaní
vzájomného
odvolania
záujem
majú.
Keby
sa
vzájomnému
odvolaniu
vyhovelo a Súdny
dvor
by
rozhodol,
že
keď
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
úpravu
podľa
článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia
bolo
možné
urobiť,
dopustil
sa
pochybenia,
normálna
hodnota
použitá
na
určenie
dumpingového
rozpätia
spoločností
Sinopec, a teda
aj
ich
antidumpingové
clo
by
sa
znížili.
To
by
spoločnostiam
Sinopec nepochybne
prinieslo
prospech.
220. Po
druhé
Komisia
bez
toho,
aby
vzniesla
námietku
neprípustnosti,
zastáva
názor,
že
keďže
vzájomné
odvolanie
nesmeruje
proti
bodom 160
až
164
napadnutého
rozsudku,
je v celom
rozsahu
neúčinné.
Spoločnosti
Sinopec predovšetkým
nespochybnili
bod 160
daného
rozsudku, v ktorom
Všeobecný
súd
prostredníctvom
výrazu
„potrebné“
údajne
potvrdil
potrebu
úpravy.
Tento
bod
je
teda v rozpore s argumentmi
spoločností
Sinopec uvedenými
vo
vzájomnom
odvolaní.
221. Bod 160
napadnutého
rozsudku
je
len
zhrnutím
argumentov
spoločností
Sinopec nastolených v rámci
ich
druhej
výhrady v tretej
časti
druhého
žalobného
dôvodu v prvostupňovom
konaní.
Nejde o konštatovanie
Všeobecného
súdu.
Skutočnosť,
že
tento
bod
nebol
osobitne
napadnutý,
nemá
nijaký
vplyv
na
účinnosť
vzájomného
odvolania.
B.      Prvý odvolací dôvod
222. V rámci
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
svojom
vzájomnom
odvolaní
spoločnosti
Sinopec tvrdia,
že
keď
Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
zmenil
právny
základ
úpravy
týkajúcej
sa
nevratnej
DPH z článku 2
ods. 10 písm. b)
na
článok 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia,
dopustil
sa
nesprávneho
výkladu
úvodnej
časti
článku 2
ods. 10,
ako
aj
článku 2
ods. 10 písm. k)
daného
nariadenia.
223. Spoločnosti
Sinopec tvrdia,
že
Komisia v prejednávanej veci
nepreukázala,
že
podmienky
stanovené v článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia
sú
splnené,
keďže v spornom
nariadení
neuplatnila
toto
ustanovenie,
ale
článok 2
ods. 10 písm. b)
základného
nariadenia.
Vykonanie
úpravy
na
základe
článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia a preukázanie
toho,
že
podmienky
na
uplatnenie
tohto
ustanovenia
sú
splnené,
neprináležalo
Všeobecnému
súdu,
ale
Komisii.
Úloha
Všeobecného
súdu
sa
obmedzuje
na
preskúmanie
zákonnosti
aktov
Komisie a nepatrí k nej
opravovanie
právnych
pochybení,
ktorých
sa
dopustila
táto
inštitúcia.
Nenáležité
nahradenie
právneho
základu
zo
strany
Všeobecného
súdu
umožnilo
ponechanie
úpravy
aj
napriek
tomu,
že
Komisia
neuniesla
svoje
dôkazné
bremeno.
224. Komisia s podporou
spoločnosti
Kuraray tvrdenia
spoločností
Sinopec spochybňuje.
225. Všeobecný
súd v bodoch 153
až
156
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
Komisia
usúdila,
že
vývozná
cena
zahŕňa
sumu
zodpovedajúcu
nevratnej
DPH,
zatiaľ
čo
normálna
hodnota
bola
vytvorená
bez
DPH, a že
táto
asymetria
si
teda
vyžadovala
úpravu
normálnej
hodnoty
smerom
nahor,
aby
sa
zabezpečilo
spravodlivé
porovnanie
normálnej
hodnoty a vývoznej
ceny.
226. Spoločnosti
Sinopec tieto
body
napadnutého
rozsudku
ani
konštatovania,
ktoré
sa v nich
uvádzajú,
nespochybňujú.
Tieto
spoločnosti
predovšetkým
nespochybňujú
potrebu
vykonať
úpravu
normálnej
hodnoty
smerom
nahor s cieľom
zabezpečiť
spravodlivé
porovnanie
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia
vzhľadom
na
uvedenú
asymetriu,
ktorá
nepochybne
mala
vplyv
na
porovnateľnosť
cien.
227. Všeobecný
súd v bode 157
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
keď
sa
Komisia
domnievala,
že
právnym
základom
úpravy
normálnej
hodnoty
smerom
nahor
je
článok 2
ods. 10 písm. b)
základného
nariadenia,
dopustila
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia.
Tento
súd
však
rozhodol,
že
takéto
pochybenie
neodôvodňuje
zrušenie
sporného
nariadenia,
keďže
nemá
rozhodujúci
vplyv
na
posúdenie
Komisie
vzhľadom
na
to,
že
podmienky
uplatnenia
článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia
sú v každom
prípade
splnené. V tomto
odvolacom
dôvode
sa v zmysle
opisu
spoločností
Sinopec napáda
„nahradenie
právneho
základu“
úpravy.
228. Záver
Všeobecného
súdu v bode 157
napadnutého
rozsudku
však
podľa
môjho
názoru
nesprávnym
právnym
posúdením
postihnutý
nie
je.
229. Po
prvé,
keď
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
podmienky
uplatnenia
článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia
sú
splnené,
žiadneho
pochybenia
sa
nedopustil.
230. Podľa
tohto
ustanovenia
platí,
že
„úprava
sa
môže
vykonať…
kvôli
rozdielom v iných
faktoroch,
ktoré
nie
sú
uvedené v [článku 2
ods. 10 písm. a)
až j)
základného
nariadenia],
ak
sa
preukáže,
že
ovplyvňujú
porovnateľnosť
cien…,
najmä
ak
spotrebitelia
sústavne
platia
rozdielne
ceny
na
domácom
trhu v dôsledku
rozdielu v týchto
faktoroch“.
231. Toto
ustanovenie
je
zostatkovým
univerzálnym
ustanovením,
ktoré
bolo
do
antidumpingového
práva
Únie(113) zavedené s cieľom
umožniť
úpravy
týkajúce
sa
„iných
faktorov“,
ktoré
sa
špecificky
neuvádzajú v článku 2
ods. 10 písm. a)
až
j)
základného
nariadenia, a odstrániť
tak
výlučný
charakter
tohto
ustanovenia
vo
vzťahu k úpravám.(114)
232. Ako
som
podotkol
v bodoch 225 a 226
vyššie,
je
nesporné,
že
zahrnutie
sumy
zodpovedajúcej
nevratnej
DPH
do
vývoznej
ceny a vytvorenie
normálnej
hodnoty
bez
DPH
predstavovali
rozdiel
vo
faktoroch
ovplyvňujúcich
ceny a porovnateľnosť
cien,
ktorý
si
vyžadoval
úpravu
normálnej
hodnoty
smerom
nahor
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia,
aby
sa
zabezpečilo
spravodlivé
porovnanie.
Podmienka
stanovená v prvej
vete
daného
ustanovenia
je
teda
splnená.
233. Pokiaľ
ide o poslednú
časť
vety v článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia, v ktorej
sa
stanovuje
„najmä
ak
spotrebitelia
sústavne
platia
rozdielne
ceny
na
domácom
trhu v dôsledku
rozdielu v týchto
faktoroch“,
použitie
výrazu
„najmä“
naznačuje,
že
sa v nej
nestanovuje
dodatočná
požiadavka.
Jej
cieľom
je
namiesto
toho
ilustrovať
situáciu, v ktorej
je
podmienka – konkrétne
podmienka
preukázania,
že
predmetný
faktor
má
vplyv
na
porovnateľnosť
cien – splnená.
234. Keďže
sa
teda
podľa
konštatovania
Všeobecného
súdu
preukázalo,
že
asymetria
vytvorenej
normálnej
hodnoty a vývoznej
ceny
týkajúca
sa
DPH
mala
vplyv
na
porovnateľnosť
cien,
keď
tento
súd
dospel k záveru,
že
podmienky
na
uplatnenie
článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia
sú
splnené,
žiadneho
pochybenia
sa
nedopustil.
235. Po
druhé v situácii,
keď
sa
preukázalo,
že
úprava
bola
potrebná
na
zabezpečenie
spravodlivého
porovnania
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia a že
podmienky
podľa
článku 2
ods. 10 písm. k)
toho
istého
nariadenia
boli
splnené,
bolo
nesprávne
právne
posúdenie
Komisie
spočívajúce v zaradení
úpravy
pod
článok 2
ods. 10 písm. b)
tohto
nariadenia
čisto
formálne.
Toto
pochybenie
pri
právnej
kvalifikácii
úpravy
totiž
nemalo
rozhodujúci
vplyv
na
posúdenie
Komisie,
že
úprava
je
potrebná,
ani
na
sumu
úpravy a výsledné
dumpingové
rozpätie.
Ako
správne
konštatoval
Všeobecný
súd,
pochybenie s čisto
formálnym
významom,
obzvlášť
pokiaľ
ide o právny
základ,
nemôže
viesť k zrušeniu
predmetného
aktu
Únie.(115)
236. Po
tretie,
pokiaľ
ide o to,
že
Všeobecný
súd
údajne
prekročil
medze
svojej
úlohy,
ktorá
sa
obmedzuje
na
preskúmanie
zákonnosti
aktov
Komisie,
nemyslím
si,
že
keď
Všeobecný
súd
nahradil
posúdenie
Komisie
svojím
vlastným,
prekročil
svoju
právomoc
preskúmania.
Všeobecný
súd
sa
totiž
na
účely
vyvodenia
svojho
záveru
opieral o faktory,
ktoré
sú
neoddeliteľnou
súčasťou
argumentácie
Komisie
uvedenej v spornom
nariadení, a výsledok
jeho
posúdenia
je v súlade s výrokom
daného
aktu.(116) Všeobecný
súd
nevykonal
nové
posúdenie
skutkových
okolností,
ktoré
by
nahrádzalo
posúdenie
Komisie, a nezasiahol
teda
do
širokej
voľnej
úvahy
tejto
inštitúcie v oblasti
obchodnej
politiky,
ktorá
je
odôvodnená
zložitosťou
hospodárskych,
politických a právnych
situácií,
ktoré
musí
Komisia
skúmať.(117)
237. Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
prvý
odvolací
dôvod v rámci
vzájomného
odvolania
spoločností
Sinopec zamietol
ako
nedôvodný.
C.      Druhý odvolací dôvod
238. Druhý
odvolací
dôvod v rámci
vzájomného
odvolania
spoločností
Sinopec smeruje
proti
bodu 158
napadnutého
rozsudku.
Spoločnosti
Sinopec tvrdia,
že
keď
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
vytvorená
normálna
hodnota
„nahrádza“
cenu
dotknutého
výrobku
na
domácom
trhu
vyvážajúcej
krajiny,
dopustil
sa
nesprávneho
výkladu
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia.
Tieto
spoločnosti
zastávajú
názor,
že
hoci
je
vytvorená
normálna
hodnota v súlade s metodikou
podľa
článku 2
ods. 3
až
6
základného
nariadenia
určená
na
stanovenie
náhradnej
hodnoty
za
predajnú
cenu
na
domácom
trhu, v prípade
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia,
ktorý
Komisii
ukladá
povinnosť
úplne
ignorovať
predaj
na
domácom
trhu,
to
tak
nie
je.
Preukázanie,
že
„spotrebitelia
sústavne
platia
rozdielne
ceny
na
domácom
trhu v dôsledku
rozdielu v týchto
faktoroch“,
je
však
podľa
spoločností
Sinopec nevyhnutnou
podmienkou
na
vykonanie
úpravy
podľa
článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia.
239. Komisia s podporou
spoločnosti
Kuraray tvrdenia
spoločností
Sinopec spochybňuje.
Kuraray navyše
tvrdí,
že
druhý
odvolací
dôvod
je
neprípustný,
pretože
nie
je
dostatočne
jasný a presný
na
to,
aby
Súdny
dvor
mohol
vykonať
svoje
preskúmanie.
Podľa
spoločnosti
Kuraray teda
nespĺňa
štandardy
stanovené v článku 169
ods. 2
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora.
240. Pokiaľ
ide
po
prvé o prípustnosť
druhého
odvolacieho
dôvodu,
aj
keby
sa
predpokladalo,
že
Súdny
dvor
by
mal
námietku
neprípustnosti
vznesenú
spoločnosťou
Kuraray,
ktorá
ako
vedľajšia
účastníčka
konania
na
jej
vznesenie
oprávnená
nie
je,
ako
vyplýva z bodov 22
až
25
vyššie,
analyzovať
ex
offo,
tento
odvolací
dôvod
podľa
môjho
názoru
neprípustný
nie
je.
Tento
odvolací
dôvod
totiž
presne
uvádza
napadnuté
časti
rozsudku,
ktorých
zrušenie
spoločnosti
Sinopec navrhujú
(konkrétne
bod 158
napadnutého
rozsudku),
ako
aj
právne
tvrdenia
predložené
špecificky
na
podporu
daného
odvolacieho
dôvodu
(konkrétne
údajné
porušenie
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia).(118)
241. Podľa
môjho
názoru
je
však
tento
odvolací
dôvod
neúčinný.
Ako
som
podotkol v bode 233
vyššie, v poslednej
časti
vety v článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia
sa
nestanovuje
dodatočná
požiadavka.
Namiesto
toho
sa
tam
zdôrazňuje
špecifická
situácia, v ktorej
je
splnená
podmienka
stanovená v predchádzajúcej
časti
vety,
konkrétne
že
sa
preukáže,
že
rozdiel v predmetných
faktoroch
ovplyvňuje
porovnateľnosť
cien.
Všeobecný
súd v bodoch 153
až
157
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
keďže
bola
táto
podmienka
splnená,
Komisia
mohla
vykonať
úpravu
normálnej
hodnoty
smerom
nahor.
Aj
keby
teda
bod 158
tohto
rozsudku
bol
chybný,
pokiaľ
ide o výklad
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia v spojení s poslednou
časťou
vety v článku 2
ods. 10 písm. k)
tohto
nariadenia,
ako
tvrdia
spoločnosti
Sinopec,
takéto
pochybenie
by
nespochybňovalo
záver,
že
úprava
bola v prejednávanej veci
opodstatnená.
242. Druhý
odvolací
dôvod
je v každom
prípade
takisto
založený
na
nesprávnom
výklade
napadnutého
rozsudku.
Keď
totiž
Všeobecný
súd v bode 128
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
vytvorená
normálna
hodnota
„nahrádza“
cenu
dotknutého
výrobku
na
domácom
trhu
vyvážajúcej
krajiny,
nemyslel
tým,
ako
naznačuje
tvrdenie
spoločností
Sinopec,
že
Komisia
by
mala
brať
do
úvahy
predaj
na
domácom
trhu
pri
vytváraní
normálnej
hodnoty.
Všeobecný
súd
chcel
namiesto
toho
povedať,
že
vytvorená
normálna
hodnota
podľa
článku 2
ods. 6a
základného
nariadenia v rámci
spravodlivého
porovnania
normálnej
hodnoty a vývoznej
ceny
nahrádza
normálnu
hodnotu,
ako
sa
vymedzuje v článku 2
ods. 1
základného
nariadenia.
243. Preto
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
zamietol
aj
druhý
odvolací
dôvod v rámci
vzájomného
odvolania
spoločností
Sinopec.
D.      Tretí odvolací dôvod
244. Spoločnosti
Sinopec v treťom
odvolacom
dôvode v rámci
svojho
vzájomného
odvolania
tvrdia,
že
Všeobecný
súd
skreslil
dôkazy,
ktoré
mu
boli
predložené,
pretože
neposúdil
relevantnosť
rozhodnutia
US
Court of
International
Trade (Súd
USA
pre
medzinárodný
obchod,
Spojené
štáty
americké),
ktoré
potvrdilo,
že
úpravy
týkajúce
sa
nevratnej
DPH
sú
nezákonné
nielen v kontexte
spravodlivého
porovnania,
ale
aj
pri
vytváraní
normálnej
hodnoty.
Všeobecný
súd
sa
podľa
spoločností
Sinopec tým,
že
sa k tomuto
rozhodnutiu v napadnutom
rozsudku
vôbec
nevyjadril a nezaoberal
sa
teda
jeho
relevantnosťou,
dopustil
skreslenia
dôkazov.
Spoločnosti
Sinopec tvrdia,
že
toto
skreslenie
má
vplyv
na
záver
uvedený v bode 156
napadnutého
rozsudku,
že
Komisia
preukázala
nevyhnutnosť
vykonania
úpravy
týkajúcej
sa
nevratnej
DPH.
245. Komisia s podporou
spoločnosti
Kuraray tvrdenia
spoločností
Sinopec spochybňuje.
Kuraray takisto
tvrdí,
že
tretí
odvolací
dôvod
je
neprípustný,
pretože
spoločnosti
Sinopec na
podporu
údajného
skreslenia
dôkazov
neuviedli
žiadny
dôkaz.
Podľa
spoločnosti
Kuraray teda
tento
odvolací
dôvod
nespĺňa
štandardy
stanovené v článku 169
ods. 2
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora.
246. Opäť
platí,
že
pokiaľ
ide
po
prvé o námietku
neprípustnosti
spoločnosti
Kuraray,
ktorú
táto
spoločnosť
ako
vedľajšia
účastníčka
konania
nemá
právo
vzniesť,(119) aj
keby
sa
predpokladalo,
že
Súdny
dvor
by
ju
mal
analyzovať
ex
offo,
tretí
odvolací
dôvod
neprípustný
nie
je.
Podobne
ako v prípade
predchádzajúceho
odvolacieho
dôvodu
tretí
odvolací
dôvod
presne
uvádza
napadnuté
časti
rozsudku,
ktorých
zrušenie
spoločnosti
Sinopec navrhujú
(konkrétne
bod 156
napadnutého
rozsudku),
ako
aj
právne
tvrdenia
predložené
špecificky
na
podporu
daného
odvolacieho
dôvodu
[konkrétne
údajné
skreslenie
dôkazov v dôsledku
toho,
že
nebolo
zohľadnené
vyššie
uvedené
rozhodnutie
US
Court of
International
Trade (Súd
USA
pre
medzinárodný
obchod)].
247. Tretí
odvolací
dôvod
by
sa
však
mal
podľa
môjho
názoru
zamietnuť
ako
nedôvodný.
248. Po
prvé
súhlasím s Komisiou,
že
súlad
postupu
inštitúcií
Únie s prístupom
orgánov
USA
nie
je
relevantný.
Rozhodnutie
US
Court of
International
Trade (Súd
USA
pre
medzinárodný
obchod)
je
príkladom
postupu v inej
jurisdikcii,
ktorý
môže
inšpirovať
určitý
výklad
antidumpingového
práva
Únie,
ale
nemožno
ho
kvalifikovať
ako
„dôkaz“.
Keďže
teda
neexistuje
dôkaz,
nemôže
dôjsť
ani k „skresleniu
dôkazov“.
249. Po
druhé
neposúdenie
dôkazov v každom
prípade
nemôže
viesť k skresleniu
daných
dôkazov.
Podľa
judikatúry
výhrada
založená
na
skreslení
dôkazov
vyžaduje,
aby
odvolateľ
presne
označil
dôkazy,
ktoré
Všeobecný
súd
údajne
skreslil, a navyše
preukázal
pochybenia v rámci
posudzovania,
ktoré
podľa
jeho
názoru
viedli k tomuto
skresleniu.(120)
250. Z toho
vyplýva,
že
predpokladom
skreslenia
dôkazov
je,
že
dôkazy
sa
posudzovali
spôsobom,
ktorý
je v zjavnom
rozpore s ich
obsahom.
Spoločnosti
Sinopec však
netvrdia,
že
Všeobecný
súd
skreslil
posúdenie
rozhodnutia
US
Court of
International
Trade (Súd
USA
pre
medzinárodný
obchod),
ktoré
tomuto
súdu
predložili.
Uvádzajú
naopak
to,
že
Všeobecný
súd
tento
dôkaz
vo
svojom
posúdení
vôbec
nezohľadnil.
Toto
tvrdenie v podstate
predstavuje
výhradu
založenú
na
nedostatku
odôvodnenia.
251. Aj
keby
sa
však
malo
tvrdenie
spoločností
Sinopec chápať
týmto
spôsobom,
malo
by
sa
takisto
zamietnuť.
Absencia
zmienky o predmetnom
rozhodnutí
US
Court of
International
Trade (Súd
USA
pre
medzinárodný
obchod) v napadnutom
rozsudku
nevyhnutne
znamená,
že
Všeobecný
súd
toto
rozhodnutie
nepovažoval
za
relevantné.
Skutočnosť,
že
sa v tomto
rozsudku
nespomína, v žiadnom
prípade
nebráni
spoločnostiam
Sinopec predložiť
výhrady
proti
napadnutému
rozsudku
ani
Súdnemu
dvoru v ich
preskúmaní.
252. Preto
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
tretí
odvolací
dôvod v rámci
vzájomného
odvolania
spoločností
Sinopec takisto
zamietol.
E.      Štvrtý odvolací dôvod
253. Spoločnosti
Sinopec štvrtým
odvolacím
dôvodom v rámci
svojho
vzájomného
odvolania
spochybňujú
body 150
až
156
napadnutého
rozsudku.
Uvádzajú
porušenie
práva
na
vypočutie a nesplnenie
povinnosti
odôvodnenia.
254. Po
prvé
spoločnosti
Sinopec tvrdia,
že
keďže
sa
právny
základ
úpravy
týkajúcej
sa
nevratnej
DPH
zmenil z článku 2
ods. 10 písm. b)
na
článok 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia,
tieto
spoločnosti
nemohli
predložiť
dôkazy o tom,
že
podmienky
podľa
druhého
uvedeného
ustanovenia
neboli
splnené.
Tieto
spoločnosti
uznávajú,
že
možnosť
argumentovať v súvislosti s tým,
či
boli
splnené
podmienky
podľa
článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia,
mali
na
Všeobecnom
súde.
Právo
na
vypočutie
pred
Komisiou,
ktorá
je
autorom
aktu,
sa
však
líši
od
možnosti
vypočutia
na
Všeobecnom
súde.
Spoločnosti
Sinopec tvrdia,
že
keby
mali
šancu
predložiť
svoje
argumenty
špecificky k podmienke
stanovenej v poslednej
časti
vety v článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia,
Komisia
by
možno
rozhodla
inak.
255. Po
druhé
spoločnosti
Sinopec uvádzajú,
že
Komisia
napriek
ich
žiadostiam
nevysvetlila,
prečo
je
sporná
úprava
potrebná,
keď
je
normálna
hodnota
založená
na
informáciách z tretieho
štátu.
Komisia
poskytla
vysvetlenie
až v konaní
na
Všeobecnom
súde.
Keď
sa
však
Komisii
umožní
poskytnúť
vysvetlenie
toho,
prečo
uplatnila
určitý
prístup,
až v konaní
na
súdoch
Únie,
obzvlášť
keď
sa
takéto
vysvetlenie
výslovne
žiadalo v správnom
konaní a keď
súdy
Únie
konštatovali,
že
Komisia
sa
dopustila
nesprávneho
právneho
posúdenia,
vzniká
riziko,
že
povinnosť
odôvodnenia a právo
zainteresovaných
strán
na
vypočutie
stratia
význam.
256. Komisia s podporou
spoločnosti
Kuraray tvrdenia
spoločností
Sinopec spochybňuje.
257. Pokiaľ
ide
po
prvé o údajné
porušenie
práva
na
vypočutie,
podotýkam,
že
tvrdenie
spoločností
Sinopec sa
zameriava
na
podmienku
stanovenú v poslednej
časti
vety v článku 2
ods. 10 písm. k)
základného
nariadenia.
Ako
som
však
poznamenal v bodoch 232 a 241
vyššie,
posledná
časť
vety v rámci
tohto
ustanovenia
nestanovuje
dodatočnú
požiadavku,
ale
len
zdôrazňuje
špecifickú
situáciu, v ktorej
je
podmienka
stanovená v predchádzajúcej
časti
vety
splnená. V takejto
situácii,
keď
je
táto
podmienka
splnená a úprava
je
preto
opodstatnená,
teda
platí,
že
aj
keby
bola
pravda,
že
spoločnosti
Sinopec nemali
možnosť
predložiť
svoje
argumenty k podmienke
stanovenej v poslednej
časti
vety,
na
spornú
úpravu
by
to
nemalo
žiadny
vplyv.
Tento
odvolací
dôvod
je
preto
podľa
môjho
názoru
neúčinný.
258. Podľa
ustálenej
judikatúry v každom
prípade
platí,
že
hoci
od
žalobcu
nemožno
požadovať,
aby
preukázal,
že
rozhodnutie
Komisie
by
bolo
iné,
ak
by
neexistovala
predmetná
procesná
nezrovnalosť,
ale
len
to,
že
takáto
hypotéza
nie
je
úplne
vylúčená,
keďže
tento
účastník
konania
by
mohol
lepšie
zabezpečiť
svoju
obranu v prípade
neexistencie
tejto
vady,
nič
to
nemení
na
tom,
že
existencia
nezrovnalosti
týkajúcej
sa
práva
na
obhajobu
môže
viesť k zrušeniu
dotknutého
aktu
len
vtedy,
ak
existuje
možnosť,
že v dôsledku
tejto
nezrovnalosti
by
správne
konanie
mohlo
viesť k inému
výsledku,
čím
by
sa
konkrétne
porušilo
právo
na
obhajobu.(121)
259. Spoločnosti
Sinopec však v prejednávanej veci
nepredložili
žiadny
dôkaz,
ktorý
by
preukázal,
že v situácii, v ktorej – ako
sa
podotýka v bodoch 225 a 226
vyššie – bola
úprava
opodstatnená,
mohlo
mať
správne
konanie
odlišný
výsledok.
260. Pokiaľ
ide o druhú
časť
štvrtého
odvolacieho
dôvodu,
Všeobecný
súd v bode 152
napadnutého
rozsudku
správne
konštatoval,
že
podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
„nariadenie,
ktorým
sa
stanovuje
antidumpingové
clo,
musí
obsahovať
podstatu
odôvodnenia
Komisie,
ale
nemusí
obsahovať
osobitné
odôvodnenie
pre
každé z mnohých
skutkových
tvrdení
uvedených
zainteresovanými
stranami“ a že
„Všeobecný
súd
tak
môže
požiadať
Komisiu o dodatočné
vysvetlenia a zohľadniť
ich
vo
svojom
preskúmaní,
pokiaľ
sa
zakladajú
na
skutočnostiach,
ktoré
sú
súčasťou
spisu
Komisie“.
261. Spoločnosti
Sinopec nespochybňujú
túto
judikatúru
ani
skutočnosť,
že
dodatočné
vysvetlenia
Komisie
boli
založené
na
skutočnostiach,
ktoré
sú
súčasťou
spisu
Komisie. V tomto
kontexte
druhá
časť
tohto
odvolacieho
dôvodu
takisto
nemôže
uspieť.
262. Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
zamietol
aj
štvrtý
odvolací
dôvod v rámci
vzájomného
odvolania
spoločností
Sinopec, a teda
toto
vzájomné
odvolanie v celom
rozsahu.
IV.    Žaloba na Všeobecnom súde
263. Podľa
článku 61
prvého
odseku
Štatútu
Súdneho
dvora
Európskej
únie
môže
Súdny
dvor v prípade
zrušenia
rozhodnutia
Všeobecného
súdu
vydať
konečný
rozsudok
sám,
ak
to
stav
konania
dovoľuje.
264. Zastávam
názor,
že
je
to
tak
po
prvé v prípade
druhej
výhrady v rámci
tretieho
žalobného
dôvodu
spoločností
Sinopec na
Všeobecnom
súde,
ktorá
sa
týka
údajnej
represívnej
povahy
zdroja
dostupných
skutočností. Z bodov 35
až
46
vyššie
totiž
vyplýva,
že
keď
Komisia v odôvodneniach 329 a 333
sporného
nariadenia
vytvorila
normálnu
hodnotu
pre
spoločnosť
Sinopec Ningxia v súlade s článkom 2
ods. 6a
základného
nariadenia s využitím
informácií
poskytnutých
ostatnými
spolupracujúcimi
vyvážajúcimi
výrobcami
podľa
článku 18
rovnakého
nariadenia a konkrétne
pre
každý
druh
výrobku
vykázaný
touto
spoločnosťou
použila
najvyššiu
normálnu
hodnotu
ostatných
spolupracujúcich
vyvážajúcich
výrobcov,
zjavne
nesprávneho
posúdenia
sa
nedopustila.
Uvedená
druhá
výhrada v rámci
tretieho
žalobného
dôvodu
spoločností
Sinopec by
sa
teda
mala
zamietnuť v celom
rozsahu.
265. Po
druhé
zastávam
názor,
že
Súdny
dvor
takisto
môže
vydať
konečný
rozsudok v súvislosti s prvou a druhou
časťou
druhého
žalobného
dôvodu
spoločností
Sinopec na
Všeobecnom
súde,
ktoré
sa
týkajú
porušenia
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia.
266. Pokiaľ
ide o výhradu
týkajúcu
sa
porušenia
povinnosti
vykonať
spravodlivé
porovnanie
na
rovnakej
úrovni
obchodu
podľa
článku 2
ods. 10
základného
nariadenia
medzi
vývoznou
cenou a vytvorenou
normálnou
hodnotou
podľa
článku 2
ods. 6a
daného
nariadenia v súvislosti
so
„spornými
nákladmi“, z bodov 64
až
146
vyššie
vyplýva,
že
Komisia
sa v tejto
súvislosti v spornom
nariadení
žiadneho
zjavne
nesprávneho
posúdenia
nedopustila.
Táto
výhrada
obsiahnutá v druhej
časti
druhého
žalobného
dôvodu
nastoleného v prvostupňovom
konaní
sa
teda
musí
zamietnuť.
267. Pokiaľ
ide o výhradu
týkajúcu
sa
porušenia
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia, z bodov 161
až
169,
ako
aj
184
vyššie
vyplýva,
že
na
účely
určenia,
či
je
úprava
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
opodstatnená,
pretože
prepojený
obchodník
vykonáva
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu,
alebo
či
nie
je
opodstatnená,
pretože
výrobca a jeho
prepojený
distribútor
poverený
vývozom
do
Únie
tvoria
jeden
hospodársky
subjekt,
je
potrebné
zohľadniť
„všetky
relevantné
faktory“
týkajúce
sa
hospodárskej
reality
vzťahov
medzi
daným
výrobcom a daným
distribútorom.
268. V prejednávanej veci
je
teda
potrebné
analyzovať
päť
okolností
uvedených v bode 150
vyššie,
ktoré
predstavujú
súbor
dôkazov
na
podporu
záveru
Komisie v spornom
nariadení,
že
úprava
bola
opodstatnená.
Je
potrebné
overiť,
či
Komisia
predložila
aspoň
zhodujúce
sa
dôkazy,
ktoré
preukazujú,
že
podmienky
na
uplatnenie
úpravy
boli
splnené.(122)
269. Pokiaľ
ide o prvú
okolnosť,
konkrétne
to,
že
Sinopec Central‑China vyhľadávala
zákazníkov a nadväzovala s nimi
kontakty, z bodov 189
až
194
vyššie
vyplýva,
že
táto
činnosť
je
relevantná z hľadiska
určenia,
že
prepojený
subjekt
vykonáva
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu,
ale z hľadiska
posúdenia
toho,
či
prepojený
distribútor
koná
ako
interné
oddelenie
predaja
alebo
obchodný
zástupca,
nie
je
rozhodujúca.
270. Pokiaľ
ide o druhú
okolnosť,
ktorá
sa
týka
skutočnosti,
že
Sinopec Chongqing uskutočňovala
priamy
predaj
na
vývoz
do
Spojených
štátov,
odkazujem
na
analýzu
obsiahnutú v bodoch 88
až
93
napadnutého
rozsudku, v ktorej
sa
správne
uplatňuje
relevantná
judikatúra.
Táto
okolnosť
je
teda
pre
analýzu
relevantná,
ale
so
zreteľom
na
obmedzený
komparatívny
objem
predaja a osobitosti
prejednávanej veci
sama
osebe
nepredstavuje
presvedčivý
dôkaz o tom,
že
podmienky
na
uplatnenie
úpravy
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
sú
splnené.
271. Pokiaľ
ide o tretiu
okolnosť,
konkrétne
to,
že
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia uskutočňovali
priamy
predaj v Číne,
odkazujem
na
analýzu
obsiahnutú v bodoch 95
až
99
napadnutého
rozsudku, v ktorej
sa
správne
uplatňuje
relevantná
judikatúra.
Hoci
je
teda
táto
okolnosť
takisto
pre
analýzu
relevantná,
sama
osebe
nepredstavuje
presvedčivý
dôkaz o tom,
že
podmienky
na
uplatnenie
úpravy
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
sú
splnené.
272. To
isté
platí v súvislosti
so
štvrtou
okolnosťou
uvedenou v bode 150
vyššie,
ktorá
sa
týka
skutočnosti,
že
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia znášali
predajné
náklady.
Keďže
je
nesporné,
že
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia vynaložili
náklady
len
na
predaj
na
čínskom
domácom
trhu a v prípade
prvej z nich
na
priamy
predaj
na
vývoz
do
Spojených
štátov,
existencia
týchto
predajných
nákladov
je
spojená s druhou a treťou
okolnosťou.
273. Pokiaľ
napokon
ide o piatu
okolnosť
týkajúcu
sa
skutočnosti,
že
Sinopec Central‑China uvádzala
na
trh
aj
výrobky
iných
výrobcov
ako
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia,
je
preukázané,
že v spise
sa
nenachádzajú
žiadne
údaje,
ktoré
by
sa
týkali
podielu
predaja
všetkých
výrobkov
zakúpených
od
spoločností
iných
než
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia na
celkovom
obrate.
Zo
spisu
je
však
zrejmé,
že
nákupy
PVA
vyrábaných
neprepojenými
výrobcami
zo
strany
spoločnosti
Sinopec Central‑China predstavovali
iba
2 % jej
nákupov
PVA
od
spoločností
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia.
Obrat,
ktorý
Sinopec Central‑China dosiahla z predaja
PVA,
teda
vytvorila z PVA,
ktoré
takmer v celom
rozsahu
nakúpila
od
spoločností
Sinopec Chongqing a Sinopec Ningxia.
Okrem
toho
je
takisto
nesporné,
že
PVA,
ktoré
Sinopec Central‑China nakúpila
od
neprepojených
výrobcov,
sa
nevyvážali
do
Únie,
ale
predávali
sa
prepojenej
spoločnosti v Číne a predstavovali
teda
transakcie v rámci
skupiny. V tomto
kontexte
platí,
že
zatiaľ
čo
skutočnosť,
že
prepojený
obchodník
predáva
tovar
od
výrobcov
iných
ako
prepojený
výrobca,
je
dôležitou
okolnosťou,
ktorú
treba v analýze
zohľadniť,
za
konkrétnych
okolností
prejednávanej veci
treba
dospieť k záveru,
že
piata
okolnosť
nepredstavuje
dostatočný
dôkaz
na
konštatovanie,
že
tento
prepojený
obchodník
vykonával
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu.
274. So
zreteľom
na
všetky
uvedené
úvahy
vo
vzťahu k prvej
až
piatej
okolnosti
zastávam
názor,
že
za
konkrétnych
okolností
prejednávanej veci
tieto
okolnosti
ako
celok
nepredstavujú
dostatočný
súbor
dôkazov,
ktorý
by
preukázal,
že
Sinopec Central‑China vykonávala
funkcie
podobné
funkciám
zástupcu,
ktorý
vykonáva
prácu
za
províziu.
Za
týchto
okolností
treba
konštatovať,
že
Komisia
neuniesla
svoje
dôkazné
bremeno,
pokiaľ
ide o preukázanie,
že
podmienky
na
uplatnenie
úpravy
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
základného
nariadenia
boli
splnené.
Prvej
časti
druhého
žalobného
dôvodu
spoločností
Sinopec preto
treba
vyhovieť.
V.      O trovách
275. Podľa
článku 184
ods. 2
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
platí,
že
ak
je
odvolanie
dôvodné a Súdny
dvor
sám
rozhodne s konečnou
platnosťou o veci,
rozhodne
aj o trovách
konania.
Podľa
článku 138
ods. 1 a 3
tohto
rokovacieho
poriadku,
ktorý
sa
uplatňuje
na
odvolacie
konanie
na
základe
jeho
článku 184
ods. 1,
sa
účastníkovi
konania,
ktorý
vo
veci
nemal
úspech,
uloží
povinnosť
nahradiť
trovy
konania,
ak
to
bolo v tomto
zmysle
navrhnuté, a ak
mali
účastníci
konania
úspech
len v časti
predmetu
konania,
každý z nich
znáša
vlastné
trovy
konania.
Ak
sa
to
však
zdá
oprávnené
vzhľadom
na
okolnosti
prípadu,
Súdny
dvor
môže
rozhodnúť,
že
účastník
konania
znáša
vlastné
trovy
konania a je
povinný
nahradiť
časť
trov
konania
druhého
účastníka.
Podľa
článku 140
ods. 3
tohto
rokovacieho
poriadku,
ktorý
sa
uplatňuje
na
odvolacie
konanie
na
základe
jeho
článku 184
ods. 1,
Súdny
dvor
môže
rozhodnúť,
že
vedľajší
účastník
konania
znáša
vlastné
trovy
konania.
276. Ak
bude
Súdny
dvor
súhlasiť s mojím
posúdením
odvolania
Komisie a vzájomného
odvolania
spoločností
Sinopec,
spoločnosti
Sinopec budú
účastníčkami
konania,
ktoré
vo
veci
nemali
úspech.
Za
týchto
okolností
vzhľadom
na
to,
že
Komisia a Kuraray navrhli
uložiť
spoločnostiam
Sinopec povinnosť
nahradiť
trovy
konania,
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
uložil
týmto
spoločnostiam
povinnosť
nahradiť
trovy
konania,
ktoré
Komisii a spoločnosti
Kuraray vznikli v rámci
konania o odvolaní a vzájomnom
odvolaní.
277. V rámci
konečného
rozsudku o žalobe
podanej v prvostupňovom
konaní,
ktorý
navrhujem,
sú
však
spoločnosti
Sinopec úspešné,
pokiaľ
ide o jeden z troch
žalobných
dôvodov
predložených v prvostupňovom
konaní,
ktoré
predstavovali
predmet
odvolania,
zatiaľ
čo v zostávajúcej
časti
vrátane
žalobného
dôvodu
predstavujúceho
predmet
vzájomného
odvolania
sa
žaloba
zamieta.
Keďže
Komisia
navrhla
uložiť
spoločnostiam
Sinopec povinnosť
nahradiť
trovy
prvostupňového
konania,
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
uložil
spoločnostiam
Sinopec povinnosť
znášať
75 % vlastných
trov
prvostupňového
konania a nahradiť
75 % trov
prvostupňového
konania
Komisie a Komisii
povinnosť
znášať
25 % vlastných
trov
prvostupňového
konania a nahradiť
25 % trov
prvostupňového
konania
spoločností
Sinopec.
VI.    Návrh
278. Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor:
–        zrušil
rozsudok
Všeobecného
súdu
Európskej
únie z 21. februára
2024,
Sinopec Chongqing SVW
Chemical a i./Komisia
(T‑762/20,
EU:T:2024:113), v rozsahu, v akom
sa
ním
ruší
vykonávacie
nariadenie
Komisie
(EÚ)
2020/1336 z 25. septembra
2020,
ktorým
sa
ukladá
konečné
antidumpingové
clo
na
dovoz
určitých
polyvinylalkoholov s pôvodom v Čínskej
ľudovej
republike,
vo
vzťahu k spoločnostiam
Sinopec Chongqing SVW
Chemical Co.
Ltd,
Sinopec Great
Wall Energy & Chemical (Ningxia)
Co.
Ltd a Central‑China Company,
Sinopec Chemical Commercial
Holding
Co.
Ltd.
Európska
komisia
na
účely
výpočtu
sadzby
antidumpingového
cla
na
dovoz
polyvinylalkoholov vyrábaných a predávaných
uvedenými
spoločnosťami
do
Únie
vykonala
úpravy
vývoznej
ceny
smerom
nadol
podľa
článku 2
ods. 10 písm. e),
g),
i) a k)
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2016/1036 z 8. júna
2016 o ochrane
pred
dumpingovými
dovozmi z krajín,
ktoré
nie
sú
členmi
Európskej
únie,
–        zrušil
vykonávacie
nariadenie
2020/1336
vo
vzťahu k spoločnostiam
Sinopec Chongqing SVW
Chemical Co.
Ltd,
Sinopec Great
Wall Energy & Chemical (Ningxia)
Co.
Ltd a Central‑China Company,
Sinopec Chemical Commercial
Holding
Co.
Ltd, v rozsahu, v akom
Komisia
na
účely
výpočtu
sadzby
antidumpingového
cla
na
dovoz
polyvinylalkoholov vyrábaných a predávaných
uvedenými
spoločnosťami
do
Únie
vykonala
úpravy
vývoznej
ceny
smerom
nadol
podľa
článku 2
ods. 10 písm. i)
nariadenia
2016/1036,
–        v zostávajúcej
časti
žalobu
podanú v prvostupňovom
konaní
zamietol,
–        zamietol
vzájomné
odvolanie
spoločností
Sinopec Chongqing SVW
Chemical Co.
Ltd,
Sinopec Great
Wall Energy & Chemical (Ningxia)
Co.
Ltd a Central‑China Company,
Sinopec Chemical Commercial
Holding
Co.
Ltd,
–        uložil
spoločnostiam
Sinopec Chongqing SVW
Chemical Co.
Ltd,
Sinopec Great
Wall Energy & Chemical (Ningxia)
Co.
Ltd a Central‑China Company,
Sinopec Chemical Commercial
Holding
Co.
Ltd,
povinnosť
nahradiť
trovy
konania,
ktoré
Komisii a spoločnosti
Kuraray Europe GmbH vznikli v súvislosti s odvolaním a vzájomným
odvolaním,
–        uložil
spoločnostiam
Sinopec Chongqing SVW
Chemical Co.
Ltd,
Sinopec Great
Wall Energy & Chemical (Ningxia)
Co.
Ltd a Central‑China Company,
Sinopec Chemical Commercial
Holding
Co.
Ltd,
povinnosť
znášať
75 % vlastných
trov
prvostupňového
konania a nahradiť
75 % trov
prvostupňového
konania
Komisie a Komisii
povinnosť
znášať
25 % vlastných
trov
prvostupňového
konania a nahradiť
25 % trov
prvostupňového
konania
týchto
spoločností,
–        uložil
spoločnosti
Wegochem Europe BV
povinnosť
znášať
vlastné
trovy
konania,
–        uložil
spoločnosti
Kuraray Europe GmbH povinnosť
znášať
vlastné
trovy
prvostupňového
konania.
1      Jazyk
prednesu:
angličtina.
2      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2016/1036 z 8. júna
2016 o ochrane
pred
dumpingovými
dovozmi z krajín,
ktoré
nie
sú
členmi
Európskej
únie
(Ú. v. EÚ L 176,
2016,
s. 21;
ďalej
len
„základné
nariadenie“).
Článok 2
ods. 6a
bol
zavedený
nariadením
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2017/2321 z 12. decembra
2017,
ktorým
sa
mení
základné
nariadenie a nariadenie
(EÚ)
2016/1037 o ochrane
pred
subvencovanými
dovozmi z krajín,
ktoré
nie
sú
členmi
Európskej
únie
(Ú. v. EÚ L 338,
2017,
s. 1).
3      Sinopec Chongqing SVW
Chemical Co.
Ltd (ďalej
len
„Sinopec Chongqing“),
Sinopec Great
Wall Energy & Chemical (Ningxia)
Co.
Ltd (ďalej
len
„Sinopec Ningxia“) a Central‑China Company,
Sinopec Chemical Commercial
Holding
Co.
Ltd (ďalej
len
„Sinopec Central‑China“)
(spolu
ďalej
len
„spoločnosti
Sinopec“).
4      Rozsudok z 21. februára
2024,
Sinopec Chongqing SVW
Chemical a i./Komisia
(T‑762/20,
EU:T:2024:113).
5      Vykonávacie
nariadenie
Komisie
(EÚ)
2020/1336 z 25. septembra
2020,
ktorým
sa
ukladá
konečné
antidumpingové
clo
na
dovoz
určitých
polyvinylalkoholov s pôvodom v Čínskej
ľudovej
republike
(Ú. v. EÚ L 315,
2020,
s. 1).
6      V zmysle
článku 2
ods. 6a písm. b)
základného
nariadenia.
Pozri
odôvodnenia 91,
170 a 171
sporného
nariadenia.
Komisia
sa
opierala
najmä o správu o krajine
týkajúcu
sa
Číny z 20. decembra
2017,
ktorú
uverejnila
podľa
článku 2
ods. 6a písm. c)
základného
nariadenia.
7      Pozri
znenie
tohto
článku v bode 49
nižšie.
8      Pozri
odôvodnenia 172 a 222 a odôvodnenie 87
sporného
nariadenia.
9      Pozri
znenie
tohto
článku v bode 15
nižšie.
10      Odôvodnenia 327
až
333
sporného
nariadenia.
11      Odôvodnenia 313,
314 a 357
sporného
nariadenia.
12      Odôvodnenia 358 a 373
sporného
nariadenia.
13      Odôvodnenie 388
sporného
nariadenia.
14      Body 211
až
221
napadnutého
rozsudku.
15      Body 125
až
139
napadnutého
rozsudku.
16      Body 65
až
113
napadnutého
rozsudku.
17      Pozri
rozsudok z 28. marca 2019,
River Kwai International
Food Industry/AETMD
(C‑144/18 P,
EU:C:2019:266,
bod 23 a citovaná
judikatúra).
18      Pozri
rozsudky z 24. marca 1993,
CIRFS a i./Komisia
(C‑313/90,
EU:C:1993:111,
bod 23), a zo
6. októbra
2020,
Bank
Refah Kargaran/Rada
(C‑134/19 P,
EU:C:2020:793,
bod 25 a citovaná
judikatúra).
19      Pozri
okrem
iného
rozsudok
zo
14. decembra
2017,
EBMA/Giant (China)
(C‑61/16 P,
EU:C:2017:968,
bod 33 a citovaná
judikatúra).
20      Pozri
okrem
iného
uznesenie z 13. februára
2025,
RS/EIB
(C‑614/24 P,
EU:C:2025:103,
bod 12 a citovaná
judikatúra).
21      Pozri
rozsudok
zo
14. decembra
2017,
EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P,
EU:C:2017:968,
bod 54 a citovaná
judikatúra).
22      Pozri
rozsudok
zo
4. septembra
2014,
Simon,
Evers & Co.
(C‑21/13,
EU:C:2014:2154,
bod 33).
Ako
je
zrejmé z jeho
znenia,
článok 18 ods. 1
základného
nariadenia
sa
má
považovať
za
ustanovenie,
ktorým
sa
do
práva
Únie
preberá
článok 6.8
Dohody o uplatňovaní
článku VI
Všeobecnej
dohody o clách a obchode
1994
(Ú. v. ES L 336,
1994,
s. 103;
Mim.
vyd. 11/021,
s. 189)
(ďalej
len
„antidumpingová
dohoda“), a musí
sa
teda v čo
najväčšej
miere
vykladať
so
zreteľom
na
tento
článok.
Pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Mengozzi vo
veci
EBMA/Rada
(C‑61/16 P,
EU:C:2017:615,
bod 44 a citované
odkazy).
23      Pozri v tomto
zmysle
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Bot vo
veci
Simon,
Evers & Co.
(C‑21/13,
EU:C:2014:261,
bod 65).
24      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
14. decembra
2017,
EBMA/Giant (China)
(C‑61/16 P,
EU:C:2017:968,
bod 55).
Pozri
tiež
bod 181
napadnutého
rozsudku.
25      Pozri
rozsudok
zo
14. decembra
2017,
EBMA/Giant (China)
(C‑61/16 P,
EU:C:2017:968,
bod 56).
26      Pozri v rovnakom
duchu
tiež
rozsudok
Všeobecného
súdu z 2. októbra
2024,
CCCME a i./Komisia
(T‑263/22,
EU:T:2024:663,
bod 227 a citovaná
judikatúra
Všeobecného
súdu)
(ďalej
len
„rozsudok
Všeobecného
súdu
CCCME“).
27      Pozri v rovnakom
duchu
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Mengozzi vo
veci
EBMA/Rada
(C‑61/16 P,
EU:C:2017:615,
bod 53).
28      Pozri
analogicky
rozsudky
zo
4. septembra
2014,
Simon,
Evers & Co.
(C‑21/13,
EU:C:2014:2154,
bod 37), a z 26. januára
2017,
Maxcom/City
Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P a C‑260/15 P,
EU:C:2017:62,
bod 67).
29      Pozri
okrem
iného
rozsudok z 2. decembra
2021,
Komisia a GMB
Glasmanufaktur Brandenburg/Xinyi PV
Products (Anhui)
Holdings
(C‑884/19 P a C‑888/19 P,
EU:C:2021:973,
bod 117 a citovaná
judikatúra).
30      Pozri v rovnakom
duchu
rozsudok
Všeobecného
súdu
CCCME
(bod 213 a citovaná
judikatúra
Všeobecného
súdu).
Pozri
tiež
bod 188
napadnutého
rozsudku.
31      Pozri
okrem
iného
rozsudok z 20. januára
2022,
Komisia/Hubei Xinyegang Special Tube
(C‑891/19 P,
EU:C:2022:38,
body 35 a 36 a citovaná
judikatúra).
32      Pozri v tejto
súvislosti
analogicky
moje
návrhy
vo
veci
ABLV
Bank/SRB
(C‑602/22 P,
EU:C:2025:347,
bod 73) a vo
veci
Deutsche
Lufthansa/Ryanair a i. (C‑457/23 P,
EU:C:2025:802,
body 16 a 17).
33      Pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Bot vo
veci
Anbouba/Rada
(C‑605/13 P a C‑630/13 P,
EU:C:2015:2,
bod 50), a návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Bobek
vo
veci
W a i. (C‑621/15,
EU:C:2017:176,
bod 32).
34      Pozri v tomto
zmysle
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Bot vo
veci
Simon,
Evers & Co.
(C‑21/13,
EU:C:2014:261,
bod 69).
35      Pozri
odôvodnenia 335
až
341
sporného
nariadenia.
36      Pozri
odôvodnenia 338,
339,
ako
aj
213
až
220
sporného
nariadenia.
37      Pozri
odôvodnenie 357
sporného
nariadenia.
38      Pozri
odôvodnenie 313
sporného
nariadenia a bod 128
napadnutého
rozsudku.
39      Rozsudok z 28. apríla
2022,
Changmao Biochemical Engineering/Komisia
(C‑666/19 P,
EU:C:2022:323)
(ďalej
len
„rozsudok
Changmao“).
40      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady z 12. decembra
2017,
ktorým
sa
mení
nariadenie
(EÚ)
2016/1036 o ochrane
pred
dumpingovými
dovozmi z krajín,
ktoré
nie
sú
členmi
Európskej
únie, a nariadenie
(EÚ)
2016/1037 o ochrane
pred
subvencovanými
dovozmi z krajín,
ktoré
nie
sú
členmi
Európskej
únie
(Ú. v. EÚ L 338,
2017,
s. 1).
41      Všeobecný
súd
na
to
správne
poukázal v bode 32
napadnutého
rozsudku.
42      Pozri
body 41
až
43
napadnutého
rozsudku.
43      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. júla
2015,
Komisia/Rusal Armenal (C‑21/14 P,
EU:C:2015:494,
body 47
až
50).
44      Pozri
rozsudok z 27. októbra
2011,
Dongguan Nanzha Leco Stationery/Rada
(C‑511/09 P,
EU:C:2011:696,
bod 33 a citovaná
judikatúra).
Pozri
tiež
bod 32
vyššie.
45      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok
Všeobecného
súdu
CCCME
(bod 96 a citovaná
judikatúra
Všeobecného
súdu).
46      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok
Všeobecného
súdu
CCCME (bod 97 a citovaná
judikatúra
Všeobecného
súdu).
47      Pozri v tejto
súvislosti
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Pitruzzella vo
veci
Donex Shipping and
Forwarding (C‑104/19,
EU:C:2020:159,
body 43 a 44).
48      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. júla
2015,
Komisia/Rusal Armenal (C‑21/14 P,
EU:C:2015:494,
body 47
až
50).
49      S prihliadnutím
na
skutočnosť,
že
článok 2.4
antidumpingovej
dohody
stanovuje,
že
takéto
porovnanie
by
sa
malo
vykonať
„obyčajne
za
podmienky
‚zo
závodu‘“,
čo
zodpovedá
úrovni
„cien
zo
závodu“.
50      Na
to,
aby
bolo
porovnanie
spravodlivé,
musí
byť
nezaujaté,
objektívne a nestranné;
pozri v tejto
súvislosti
správu
Odvolacieho
orgánu
WTO z 5. septembra
2017 s názvom
European Union – Anti‑dumping
measures on
imports of
certain fatty Alcohols from Indonesia (WT/DS442/AB/R,
bod 5.21).
51      Tamže.
52      Pozri v tomto
zmysle
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Bot vo
veci
Dongguan Nanzha Leco Stationery/Rada
(C‑511/09 P,
EU:C:2011:35,
bod 90).
53      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 27. októbra
2011,
Dongguan Nanzha Leco Stationery/Rada
(C‑511/09 P,
EU:C:2011:696,
bod 36).
54      Pozri
rozsudok z 19. septembra
2013,
Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Rada
(C‑15/12 P,
EU:C:2013:572,
bod 29).
Pozri
tiež
rozsudok z 10. marca 2009,
Interpipe Niko Tube a Interpipe NTRP/Rada
(T‑249/06,
EU:T:2009:62,
body 194 a 195).
Pozri v tejto
súvislosti
tiež
bod 157
napadnutého
rozsudku
in
fine.
55      Pozri
rozsudok
Changmao (bod 138 a citovaná
judikatúra).
56      Pozri
rozsudok
Všeobecného
súdu
CCCME
(bod 188) a v súvislosti s predchádzajúcim
znením
článku 2
ods. 7
základného
nariadenia
rozsudok z 18. marca 2009,
Shanghai Excell M&E
Enterprise a Shanghai Adeptech Precision/Rada
(T‑299/05,
EU:T:2009:72,
bod 266).
57      Rozsudok
zo
16. februára
2012,
Rada a Komisia/Interpipe Niko Tube a Interpipe NTRP
(C‑191/09 P a C‑200/09 P,
EU:C:2012:78,
bod 51 a citovaná
judikatúra).
58      Pozri
rozsudok
Changmao (bod 139 a citovaná
judikatúra).
59      Rozsudky
zo
16. februára
2012,
Rada a Komisia/Interpipe Niko Tube a Interpipe NTRP
(C‑191/09 P a C‑200/09 P,
EU:C:2012:78,
bod 61), a z 26. októbra
2016,
PT
Musim Mas/Rada
(C‑468/15 P,
EU:C:2016:803,
bod 84).
60      Pozri
rozsudok
Changmao (bod 151).
61      Pozri
rozsudok
Všeobecného
súdu
CCCME
(bod 197).
62      Uvedené
jasne
vyplýva z použitia
spojenia
„v každom
prípade“ v bode 128
napadnutého
rozsudku.
63      Uvedené
potvrdil
Súdny
dvor,
keď
konštatoval,
že
skutočnosť,
že
vytvorená
normálna
hodnota a vývozná
cena
sú
určené
na
dvoch
rôznych
úrovniach
obchodu,
je
skutočnosťou
odôvodňujúcou
úpravu.
Pozri
rozsudok z 27. októbra
2011,
Dongguan Nanzha Leco Stationery/Rada
(C‑511/09 P,
EU:C:2011:696,
bod 39).
Pozri v podobnom
zmysle
a contrario rozsudok z 10. marca 1992,
Sharp Corporation/Rada
(C‑179/87,
EU:C:1992:113,
body 15
až
19).
64      Preto
si
myslím,
že
rozdiel
medzi
úpravami
podľa
článku 2
ods. 10
prvej
vety
základného
nariadenia
týkajúcimi
sa
postupu
„spätného
očistenia“
(v prípade
ktorých
by
nebolo
potrebné
preukazovať,
že
ide o faktory
ovplyvňujúce
porovnateľnosť
cien) a úpravami
podľa
tretej
vety
rovnakého
ustanovenia
(v prípade
ktorých
by
takáto
povinnosť
existovala), o ktorom
diskutovali
účastníčky
konania,
je
istým
„falošným
protikladom“.
Všetky
úpravy
sa
totiž
musia
týkať
faktorov
ovplyvňujúcich
porovnateľnosť
cien
(pozri
judikatúru
uvedenú v bode 79
vyššie).
Faktory,
ktoré
nepatria
na
úroveň
obchodu
zvolenú
na
účely
spravodlivého
porovnania,
však
porovnateľnosť
cien
ovplyvňujú
z povahy
veci.
65      Podľa
môjho
názoru
je
nepochybné,
že
Súdny
dvor v rozpore s tvrdením
Komisie
bude
musieť
analyzovať
druhú
časť
druhého
odvolacieho
dôvodu
aj v prípade,
že
prvej
časti
tohto
dôvodu
vyhovie.
Ako
sa
uvádza v bode 88
vyššie,
záver
Všeobecného
súdu v tomto
kontexte
je
založený
na
dvoch
alternatívnych
súboroch
argumentov.
66      Pozri
okrem
iného
rozsudok z 27. júna
2024,
Servier a i./Komisia
(C‑201/19 P,
EU:C:2024:552,
body 60 a 61 a citovaná
judikatúra).
67      Pozri v tomto
zmysle
okrem
iných
rozsudok z 1. júla
2008,
Chronopost a La
Poste/UFEX a i. (C‑341/06 P a C‑342/06 P,
EU:C:2008:375,
bod 90 a citovaná
judikatúra).
68      Pozri
body 132 a 134
napadnutého
rozsudku
in
fine.
69      K tejto
otázke
pozri
bod 134 a nasl.
nižšie.
70      Keďže
Komisia
môže
použiť
„ľahko
dostupné“
údaje,
mala
by
byť
schopná
rýchlo
získať a overiť
údaje o nákladoch
(z reprezentatívnej
krajiny)
potrebné
na
vytvorenie
normálnej
hodnoty a vypočítať
teda
dumpingové
rozpätie v striktnom
časovom
rámci
antidumpingových
prešetrovaní.
71      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok z 21. februára
2024,
Inner Mongolia Shuangxin Environment‑Friendly Material/Komisia
(T‑763/20,
EU:T:2024:114,
bod 86 a nasl. a najmä
bod 98 a nasl.).
Tento
rozsudok
vydaný v rovnaký
deň
ako
napadnutý
rozsudok
sa
takisto
týka
sporného
nariadenia.
72      V tejto
súvislosti
platí,
že
hoci
orgány
„musia
prijať
kroky
na
dosiahnutie
jasnosti v súvislosti s požadovanou
úpravou a potom
určiť,
či a do
akej
miery
je
táto
úprava
odôvodnená“,
„povinnosť
spravodlivého
porovnania
neznamená,
že
orgány
musia
prijať
každú
žiadosť o úpravu“.
Pozri
správu
odvolacieho
orgánu
WTO z 15. júla
2011 s názvom
European Communities – Definitive anti‑dumping
measures on
certain iron or
steel fasteners from China (WT/DS397/AB/R,
bod 488).
73      Pozri
analogicky s predchádzajúcim
znením
článku 2
ods. 7
základného
nariadenia
rozsudok
Changmao (bod 107), v ktorom
Súdny
dvor
potvrdil,
že
Komisia
je
oprávnená
určiť
normálnu
hodnotu
bez
toho,
aby
najprv
požiadala o podrobnejšie
informácie
týkajúce
sa
určitých
údajov.
74      Pozri
body 33 a 34
vyššie.
75      Toto
riešenie
je v súlade
so
správou
odvolacieho
orgánu
WTO z 18. januára
2016 s názvom
European Communities – Definitive anti‑dumping
measures on
certain iron or
steel fasteners from China [WT/DS397/AB/RW,
bod 5.163
(a ďalšie
odkazy)],
podľa
ktorej
platí,
že
„ak
sa
orgánom
nepreukáže,
že
existuje
rozdiel
ovplyvňujúci
porovnateľnosť
cien,
povinnosť
urobiť
úpravu
neexistuje“.
76      Pripomenutom v bode 55
vyššie.
77      Pozri
bod 129
napadnutého
rozsudku.
Pozri
tiež
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Pitruzzella vo
veci
Donex Shipping and
Forwarding (C‑104/19,
EU:C:2020:159,
bod 46).
78      Návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Pitruzzella vo
veci
Donex Shipping and
Forwarding (C‑104/19,
EU:C:2020:159,
bod 48).
79      Tamže
(body 51 a 59).
80      Pozri
rozsudok
Changmao (bod 152).
81      Pozri
bod 80
napadnutého
rozsudku.
82      Bod 69 a nasl.
napadnutého
rozsudku.
83      Bod 79 a nasl.
napadnutého
rozsudku.
84      Body 84
and
111
napadnutého
rozsudku.
85      Body 94
and
99
napadnutého
rozsudku.
86      Bod 102
napadnutého
rozsudku.
87      Bod 112
napadnutého
rozsudku.
88      Nariadenie z 5. novembra
2002,
ktorým
sa
mení a dopĺňa
nariadenie
(ES)
č. 384/96 o ochrane
pred
dumpingovými
dovozmi z krajín,
ktoré
nie
sú
členmi
Európskeho
spoločenstva
(Ú. v. ES L 305,
2002,
s. 1;
Mim.
vyd. 11/010,
s. 132).
89      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok z 26. októbra
2016,
PT
Musim Mas/Rada
(C‑468/15 P,
EU:C:2016:803,
bod 39).
90      Pozri v tomto
zmysle
tamže
(body 40 a 41).
91      Tamže
(bod 42).
92      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 5. októbra
1988,
Canon a i./Rada
(277/85 a 300/85,
EU:C:1988:467,
bod 39), a z 10. marca 1992,
Ricoh/Rada
(C‑174/87,
EU:C:1992:108,
bod 14).
Pozri
tiež
rozsudok z 25. júna
2015,
PT
Musim Mas/Rada
(T‑26/12,
EU:T:2015:437,
bod 43 a citovaná
judikatúra).
93      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok z 25. júna
2015,
PT
Musim Mas/Rada
(T‑26/12,
EU:T:2015:437,
bod 48).
94      V tejto
súvislosti
rozsudok z 26. októbra
2016,
PT
Musim Mas/Rada
(C‑468/15 P,
EU:C:2016:803,
bod 43).
95      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok z 25. júna
2015,
PT
Musim Mas/Rada
(T‑26/12,
EU:T:2015:437,
bod 51).
96      Interné
oddelenia
zvyčajne
dodržiavajú
striktné
podnikové
protokoly.
Nemajú
právomoc
rokovať o cenách
mimo
úzkeho
rozpätia a používajú
interné
systémy
výrobcu,
zatiaľ
čo
externí
zástupcovia
zvyčajne
disponujú
väčšou
obchodnou
autonómiou
pri
stanovovaní
miestnych
predajných
cien a marketingových
stratégií a namiesto
priamej
línie
podriadenosti
fungujú
na
základe
poverenia.
97      Interné
oddelenia
pracujú
výlučne
pre
prepojenú
skupinu a iných
výrobcov
zastupovať
nemôžu,
zatiaľ
čo
externí
zástupcovia
môžu
zastupovať
viacerých
výrobcov a zvyčajne
majú
svoje
vlastné
portfólio
klientov.
98      Pozri
rozsudok z 26. októbra
2016,
PT
Musim Mas/Rada
(C‑468/15 P,
EU:C:2016:803,
body 83 a 84 a citovaná
judikatúra).
99      Tamže
(bod 85).
100      Pozri
okrem
iného
rozsudok z 26. októbra
2016,
PT
Musim Mas/Rada
(C‑468/15 P,
EU:C:2016:803,
bod 27 a citovaná
judikatúra).
101      Pozri v tomto
zmysle
tamže
(bod 28).
102      Pozri
okrem
iného
rozsudok z 10. júla
2008,
Bertelsmann a Sony
Corporation of
America/Impala (C‑413/06 P,
EU:C:2008:392,
bod 117 a citovaná
judikatúra).
103      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 26. októbra
2016,
PT
Musim Mas/Rada
(C‑468/15 P,
EU:C:2016:803,
bod 36 a nasl.).
104      Pozri
bod 181
vyššie.
105      Pozri
body 167 a 168
vyššie.
106      Pozri
rozsudok z 25. júna
2015,
PT
Musim Mas/Rada
(T‑26/12,
EU:T:2015:437,
bod 80).
107      Pozri
bod 181
vyššie.
108      Pozri
body 167 a 168
vyššie.
109      Pozri v tomto
zmysle
a contrario rozsudok z 26. októbra
2016,
PT
Musim Mas/Rada
(C‑468/15 P,
EU:C:2016:803,
body 44 a 45).
110      Body 149
až
156
napadnutého
rozsudku.
111      Body 157 a 158
napadnutého
rozsudku.
112      Pozri
okrem
iných
uznesenie
predsedu
Súdneho
dvora z 27. októbra
2011,
Inuit Tapiriit Kanatami a i./Rada a Parlament
[C‑605/10 P(R),
EU:C:2011:710,
bod 15 a citovaná
judikatúra].
113      Toto
ustanovenie
bolo
do
predchádzajúceho
znenia
základného
nariadenia
zavedené
nariadením
Rady
(ES)
č. 2331/96 z 2. decembra
1996,
ktorým
sa
mení a dopĺňa
nariadenie
(ES)
č. 384/96 o ochrane
pred
dumpingovými
dovozmi z krajín,
ktoré
nie
sú
členmi
Európskeho
spoločenstva
(Ú. v. ES L 317,
1996,
s. 1;
Mim.
vyd. 11/010,
s. 76).
Toto
ustanovenie
bolo
zavedené v nadväznosti
na
správu
osobitnej
skupiny
GATT z 28. apríla
1995
vo
veci
GD/253
(„EHS – Uloženie
antidumpingových
ciel
na
dovoz
audiokaziet z Japonska“), v ktorej
osobitná
skupina
zastávala
názor,
že
vtedajšie
právne
predpisy
Spoločenstva
boli
príliš
reštriktívne,
pretože
úpravy
sa
obmedzovali
na
špecifický a vyčerpávajúci
zoznam
[pozri
dôvodovú
správu k návrhu
nariadenia
Rady
(ES),
ktorým
sa
mení a dopĺňa
nariadenie
(ES)
č. 384/96,
vypracovanému
Komisiou,
COM(96)
145 v konečnom
znení
(Ú. v. ES C 159,
1996,
s. 6)].
114      Pozri
druhé
odôvodnenie
nariadenia
č. 2331/96.
115      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 3. decembra
1996,
Portugalsko/Rada
(C‑268/94,
EU:C:1996:461,
bod 79), a z 23. februára
1988,
Spojené
kráľovstvo/Rada
(131/86,
EU:C:1988:86,
bod 11).
Pozri v rovnakom
duchu
tiež
judikatúru
Všeobecného
súdu
uvedenú v bode 157
napadnutého
rozsudku.
116      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 8. decembra
2011,
France Télécom/Komisia
(C‑81/10 P,
EU:C:2011:811,
bod 33).
117      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. februára
2012,
Rada a Komisia/Interpipe Niko Tube a Interpipe NTRP
(C‑191/09 P a C‑200/09 P,
EU:C:2012:78,
bod 68).
118      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok z 28. septembra
2023,
Changmao Biochemical Engineering/Komisia
(C‑123/21 P,
EU:C:2023:708,
bod 87).
119      Pozri
body 22
až
25 a 218
vyššie.
120      Pozri v tejto
súvislosti
okrem
iného
rozsudok z 24. októbra
2024,
Komisia/Intel
Corporation (C‑240/22 P,
EU:C:2024:915,
bod 228 a citovaná
judikatúra).
121      Pozri
okrem
iného
rozsudok z 5. mája
2022,
Zhejiang Jiuli Hi‑Tech Metals/Komisia
(C‑718/20 P,
EU:C:2022:362,
bod 49 a citovaná
judikatúra).
122      Pozri
rozsudok z 26. októbra
2016,
PT
Musim Mas/Rada
(C‑468/15 P,
EU:C:2016:803,
body 83 a 84 a citovaná
judikatúra).
Pozri
tiež
bod 172
vyššie.