62023TJ0096_RES
Vec T‑96/23
Uniper Global Commodities SE
proti
Agentúre Európskej únie pre spoluprácu regulačných orgánov v oblasti energetiky
Rozsudok Všeobecného súdu (tretia rozšírená komora) z 25. júna 2025
„Energetika – Vnútorný trh s elektrickou energiou – Nariadenie (EÚ) 2017/2195 – Rozhodnutie ACER o zmene metodiky oceňovania regulačnej energie – Stanovenie dočasného cenového limitu – Odvolanie podané na odvolaciu radu ACER – Osobitné podmienky a úpravy týkajúce sa odvolania – Článok 28 ods. 1 a článok 29 nariadenia (EÚ) 2019/942 – Neprípustnosť z dôvodu neexistencie aktívnej legitimácie pred odvolacou radou – Námietka nezákonnosti – Rovnosť pred zákonom a účinná súdna ochrana – Neexistencia osobnej dotknutosti – Vlastnosti alebo skutkové okolnosti, na ktoré nebolo poukázané – Lehota na podanie odvolania – Neexistencia ospravedlniteľného omylu“
Súdne konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Určenie predmetu konania – Identifikácia žalobných dôvodov na základe ich podstaty, a nie z dôvodu ich formálnej kvalifikácie
[Štatút Súdneho dvora, článok 21; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 76 písm. d)]
(pozri body 23, 25)
Námietka nezákonnosti – Incidenčný charakter – Implicitná, ale jasná formulácia v žalobe – Prípustnosť
(Článok 277 ZFEÚ)
(pozri body 24, 26, 27)
Právo Európskej únie – Výklad – Metódy – Ustanovenie s jasným a presným znením – Povinnosť zaručiť potrebný účinok ustanovenia
(pozri body 31 – 34)
Právo Európskej únie – Výklad – Metódy – Povinnosť výkladu sekundárneho práva Únie v súlade s normou vyššej právnej sily – Obmedzenia – Výklad contra legem – Neprípustnosť
(pozri body 35 – 37, 79, 80)
Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Regulačné akty – Akty, ktoré si nevyžadujú vykonávacie opatrenia a priamo sa týkajú žalobcu – Rozhodnutie Agentúry Európskej únie pre spoluprácu regulačných orgánov v oblasti energetiky (ACER), ktorým sa mení metodika oceňovania regulačnej energie – Zahrnutie
(Článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2019/942)
(pozri bod 42)
Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Podmienky prípustnosti – Rozhodnutie Agentúry Európskej únie pre spoluprácu regulačných orgánov v oblasti energetiky (ACER), ktorým sa mení metodika oceňovania regulačnej energie – Akt, ktorým sa zriaďuje ACER, stanovujúci interný opravný prostriedok proti rozhodnutiu ACER – Žaloba o neplatnosť podaná proti rozhodnutiu ACER bez toho, aby došlo k vyčerpaniu vnútroštátneho opravného prostriedku – Prípustnosť – Podmienka – Odvolateľ, ktorý nespĺňa podmienky prípustnosti na podanie interného odvolania – Splnená podmienka – Porušenie zásad rovnosti a účinnej súdnej ochrany – Neexistencia
(Článok 263 piaty odsek ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, články 20 a 41; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2019/942, odôvodnenie 34, článok 28 ods. 1 a článok 29)
(pozri body 43 – 45, 48, 54 – 75)
Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Akty, ktoré sa ich priamo a osobne týkajú – Osobná dotknutosť – Kritériá – Rozhodnutie Agentúry Európskej únie pre spoluprácu regulačných orgánov v oblasti energetiky (ACER), ktorým sa mení metodika oceňovania regulačnej energie – Žaloba podniku, ktorý pôsobí na trhu dotknutom uvedeným rozhodnutím – Podnik, ktorý nepreukázal podstatný zásah do jeho postavenia na trhu – Neprípustnosť
(Článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ)
(pozri body 92 – 111)
Agentúry Európskej únie – Agentúra Európskej únie pre spoluprácu regulačných orgánov v oblasti energetiky (ACER) – Rozhodnutie ACER – Interné odvolacie konanie pred odvolacou radou – Žaloba podaná na súd Únie – Právomoc – Preskúmanie zákonnosti rozhodnutí odvolacej rady – Zohľadnenie iba skutkových a právnych okolností predložených odvolacej rade
(Článok 263 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2019/942, článok 29)
(pozri body 115, 122)
Súdne konanie – Lehoty na podanie žaloby – Preklúzia – Ospravedlniteľný omyl – Pojem – Rozsah
(Článok 263 šiesty odsek ZFEÚ)
(pozri body 128 – 136)
Zhrnutie
Všeobecný súd potvrdil platnosť rozhodnutí odvolacej rady Agentúry Európskej únie pre spoluprácu regulačných orgánov v oblasti energetiky (ACER), ktorými boli ako neprípustné zamietnuté odvolania podané dvomi spoločnosťami proti rozhodnutiu ACER o zmene metodiky oceňovania regulačnej energie. Všeobecný súd sa pritom po prvé vyjadril k aktívnej legitimácii fyzických alebo právnických osôb, pokiaľ ide o podanie odvolania na odvolaciu radu ACER na základe článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 (
1
). Po druhé poskytol spresnenia týkajúce sa posudzovania osobnej dotknutosti fyzických alebo právnických osôb v prípade rozhodnutí prijatých zo strany ACER.
Rozhodnutím z 24. januára 2020 prijala ACER na návrh prevádzkovateľov prenosových sústav metodiku oceňovania regulačnej energie, v ktorej sa okrem iného uvádzalo, že ceny za dodávanie regulačnej energie nesmú byť vyššie alebo nižšie ako technický cenový limit, ktorý je vo výške približne 99999 eur za megawatthodinu (MWh).
Rozhodnutím z 25. februára 2022 (ďalej len „pôvodné rozhodnutie“) ACER dočasne zmenila uvedenú metodiku tak, že predmetný technický cenový limit nahradila cenovým limitom vo výške približne 15000 eur/MWh, uplatňujúci sa výlučne na výmeny regulačnej energie na európskych platformách PICASSO a MARI, a to na obdobie 48 mesiacov od 1. júla 2022.
Žalobkyne, spoločnosti RWE Supply & Trading GmbH a Uniper Global Commodities SE, sú dve dodávateľky regulačnej energie pôsobiace na nemeckom trhu, na ktorom fungujú európske platformy PICASSO a MARI.
Keďže sa žalobkyne domnievali, že im v dôsledku pôvodného rozhodnutia vznikla škoda, každá z nich podala odvolanie na odvolaciu radu ACER (ďalej len „odvolacia rada“). Dvomi rozhodnutiami z 9. decembra 2022 (ďalej len „napadnuté rozhodnutia“) ich odvolacia rada zamietla ako neprípustné z dôvodu nedostatku aktívnej legitimácie podľa článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942.
Podľa tohto ustanovenia sa ktorákoľvek fyzická alebo právnická osoba môže odvolať proti rozhodnutiu ACER, ktoré je určené tejto osobe, alebo proti rozhodnutiu, ktoré sa priamo a osobne týka tejto osoby. Keďže pôvodné rozhodnutie nebolo určené žalobkyniam, odvolacia rada konštatovala, že toto rozhodnutie sa ich síce týka priamo, ale netýka sa ich osobne.
Práve v tomto kontexte sa žalobkyne obrátili na Všeobecný súd, pričom sa domáhali zrušenia napadnutých rozhodnutí a subsidiárne zrušenia pôvodného rozhodnutia.
Posúdenie Všeobecným súdom
Žalobkyne na podporu svojej žaloby vytýkajú odvolacej rade predovšetkým to, že porušila článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ, (
2
) keď konštatovala, že žalobkyne nemali aktívnu legitimáciu vyžadovanú na podanie žaloby proti pôvodnému rozhodnutiu na odvolaciu radu. Toto rozhodnutie je však regulačným aktom, ktorý sa ich priamo týka a nevyžaduje si vykonávacie opatrenia. Preto je možné ho napadnúť na súde Únie na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
Podľa názoru žalobkýň bolo v záujme súladu so zásadou účinnej súdnej ochrany stanovenou v článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), tak ako ju vykonáva článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ, ako aj so zásadou rovnosti pred zákonom zakotvenou v článku 20 Charty, potrebné vykladať článok 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 v tom zmysle, že im umožňoval podať na odvolaciu radu odvolanie proti pôvodnému rozhodnutiu.
Všeobecný súd na úvod konštatoval, že tento prvý žalobný dôvod sa v podstate skladá z dvojitej výhrady, z ktorých prvá je založená na výklade článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942, ktorý údajne nie je v súlade so zásadami účinnej súdnej ochrany a rovnosti pred zákonom, stanovenými v článkoch 20 a 47 Charty, a druhá na implicitnej námietke nezákonnosti článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 z dôvodu nesúladu s týmito zásadami a článkami Charty.
Pokiaľ ide o prvú výhradu, z ustálenej judikatúry vyplýva, že výklad ustanovenia práva Únie nemôže mať za následok odstránenie celého potrebného účinku jasného a presného znenia tohto ustanovenia. Pokiaľ teda zmysel takéhoto ustanovenia jednoznačne vyplýva zo samotného znenia tohto ustanovenia, súd Únie sa od tohto výkladu nemôže odchýliť.
V prejednávanej veci z jasného a presného znenia článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 vyplýva, že žalobkyne ako právnické osoby, ktorým pôvodné rozhodnutie nie je určené, môžu podať odvolanie proti uvedenému rozhodnutiu len vtedy, ak sa ich toto rozhodnutie týka nielen priamo, ale aj osobne. Hoci je pravda, že podmienka osobnej dotknutosti takto stanovená v tomto ustanovení sa má vykladať s prihliadnutím na všeobecné zásady práva Únie, ako sú zaručené Chartou, uplatnenie extenzívneho výkladu je možné len vtedy, ak je zlučiteľné so znením predmetného ustanovenia a ak nevedie k výkladu contra legem.
Z uvedeného vyplýva, že odvolacia rada v napadnutých rozhodnutiach postupovala správne, keď poskytla výklad článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 v tom zmysle, že žalobkyne ako právnické osoby by mali právo podať na ňu odvolanie proti pôvodnému rozhodnutiu len vtedy, ak by boli uvedeným rozhodnutím nielen priamo, ale aj osobne dotknuté.
Pokiaľ ide o druhú výhradu, Všeobecný súd poznamenal, že podľa článku 263 piateho odseku ZFEÚ právne akty, ktorými sa zriaďujú orgány, úrady a agentúry Únie, môžu ustanoviť osobitné podmienky a úpravy týkajúce sa žalôb podaných fyzickými alebo právnickými osobami proti aktom týchto orgánov alebo úradov alebo agentúr Únie, ktoré voči nim zakladajú právne účinky.
Normotvorca Únie tak v článkoch 28 a 29 nariadenia 2019/942 stanovil, že fyzické alebo právnické osoby, ktorým sú akty ACER určené alebo ktorých sa tieto akty priamo a osobne týkajú, musia mať z dôvodov zjednodušenia postupov právo odvolať sa na odvolaciu radu. V tomto kontexte rozhodol, že medzi fyzické alebo právnické osoby, ktoré môžu priamo podať odvolanie na odvolaciu radu, nezahrnie tie, ktoré patria do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ. Tieto osoby môžu v prípade, že ACER, tak ako v prejednávanej veci, prijme regulačný akt, podať žalobu o neplatnosť priamo na Všeobecný súd.
V tomto rámci Všeobecný súd vylúčil, že by článok 29 nariadenia 2019/942, ktorý vyžaduje vyčerpanie interných opravných prostriedkov predtým, ako je možné podať žalobu na súd Únie, bránil žalobkyniam v tom, aby sa priamo obrátili na Všeobecný súd so žalobou o neplatnosť. Toto ustanovenie sa totiž má vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje len na kategórie fyzických alebo právnických osôb, ktoré majú aktívnu legitimáciu na podanie odvolania na odvolaciu radu v zmysle článku 28 uvedeného nariadenia.
Z uvedeného vyplýva, že vo vzťahu k fyzickým alebo právnickým osobám patriacim do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, sa neuplatňuje povinné predchádzajúce konanie o opravnom prostriedku, zavedené článkami 28 a 29 nariadenia 2019/942, a preto musia podať svoje žaloby priamo na Všeobecný súd.
Práve vzhľadom na tieto úvahy Všeobecný súd v prvom rade analyzoval to, či rozdielne zaobchádzanie zavedené článkom 28 nariadenia 2019/942 medzi fyzickými alebo právnickými osobami, na ktoré sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, a fyzickými alebo právnickými osobami oprávnenými obrátiť sa priamo na odvolaciu radu, na ktoré sa vzťahuje prvý a druhý prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, je v súlade so zásadou rovnosti pred zákonom zakotvenou v článku 20 Charty.
Všeobecný súd na úvod pripomenul, že zriadenie odvolacej rady patrí do rámca celkového prístupu, ktorého cieľom je vybaviť agentúry Únie odvolacími orgánmi, pokiaľ im bola zverená právomoc rozhodovať o zložitých otázkach z technického alebo vedeckého hľadiska. Tieto odvolacie orgány predstavujú vhodný prostriedok na ochranu práv dotknutých strán v kontexte, v ktorom vzhľadom na to, že orgány Únie disponujú širokou mierou voľnej úvahy, najmä z hľadiska veľmi komplexných skutkových okolností vedeckej a technickej povahy, sa preskúmanie súdom Únie musí obmedzovať na posúdenie toho, či pri výkone takejto právomoci nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu alebo prekročeniu právomoci, alebo či tieto orgány zjavne neprekročili hranice svojej voľnej úvahy.
Článok 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 teda tým, že fyzickým alebo právnickým osobám, na ktoré sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, neumožňuje obrátiť sa na odvolaciu radu, stanovuje rozdielne zaobchádzanie medzi na jednej strane fyzickými alebo právnickými osobami, ktoré tak ako žalobkyňa budú môcť využiť len obmedzené preskúmanie rozhodnutí ACER, ktoré vykonáva Všeobecný súd, predovšetkým pokiaľ ide o komplexné vedecké, technické alebo ekonomické posúdenia súvisiace s energetikou, a na druhej strane fyzickými alebo právnickými osobami, ktoré sa budú môcť priamo obrátiť na odvolaciu radu, a tak využiť celkové preskúmanie rozhodnutí ACER vo vzťahu k uvedeným posúdeniam.
Takéto rozdielne zaobchádzanie je však odôvodnené viac či menej intenzívnou väzbou, ktorú majú jednotlivé kategórie dotknutých fyzických alebo právnických osôb s rozhodnutiami ACER. Tie osoby, ktoré sú oprávnené obrátiť sa priamo na odvolaciu radu, sú totiž týmito rozhodnutiami individualizované tým, že sú im tieto rozhodnutia určené, alebo tým, že sa ich dotýkajú analogickým spôsobom, akým by bola dotknutá osoba, ktorej sú dané rozhodnutia určené. To však neplatí v prípade fyzických alebo právnických osôb patriacich do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ.
Okrem toho z judikatúry vyplýva, že na to, aby bolo možné normotvorcovi Únie vytýkať porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, je potrebné, aby tento zaobchádzal s porovnateľnými situáciami rozdielne, a tým znevýhodnil určité osoby v porovnaní s inými. Priame preskúmanie aktu ACER, ktoré vykonáva Všeobecný súd, však nemožno považovať za nevýhodné pre fyzické alebo právnické osoby, ktoré sa nemôžu obrátiť priamo na odvolaciu radu ACER. Tento spôsob preskúmania totiž treba považovať za vhodný na ochranu práv fyzických alebo právnických osôb, ktoré majú menej intenzívnu väzbu s týmto aktom.
Z uvedeného vyplýva, že normotvorca Únie zaviedol v článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 odôvodnené rozdielne zaobchádzanie s fyzickými alebo právnickými osobami, ktoré sa nenachádzajú v rovnakej alebo porovnateľnej situácii z hľadiska rozhodnutí ACER. Dané osoby tak nemusia podliehať rovnakým osobitným podmienkam alebo pravidlám, pokiaľ ide o opravné prostriedky, ktoré podávajú proti uvedeným rozhodnutiam, a teda toto rozdielne zaobchádzanie nepredstavuje porušenie zásady rovnosti pred zákonom zakotvenej v článku 20 Charty.
V druhom rade, pokiaľ ide o údajné porušenie zásady účinnej súdnej ochrany a článku 47 Charty, (
3
) keďže fyzické alebo právnické osoby patriace do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, nemajú možnosť obrátiť sa na odvolaciu radu, Všeobecný súd poznamenal, že vzhľadom na to, že možnosť podať žalobu o neplatnosť na Všeobecný súd zostáva zachovaná, nemožno konštatovať, že normotvorca Únie pri prijímaní článkov 28 a 29 nariadenia 2019/942 porušil uvedené právo.
Všeobecný súd dodal, že prípadné procesné komplikácie vyplývajúce z tohto systému opravných prostriedkov, predovšetkým prípadné podanie paralelných opravných prostriedkov proti tým istým rozhodnutiam ACER na odvolaciu radu a na Všeobecný súd, ako aj komplexnosť pojmu „osobná dotknutosť“, od ktorého závisí príslušná právomoc odvolacej rady a Všeobecného súdu, nemôžu postačovať na konštatovanie toho, že tento systém je sám osebe v rozpore so zásadou účinnej súdnej ochrany.
Všeobecný súd v rámci ďalšieho skúmania žaloby zamietol aj žalobný dôvod založený na porušení článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 spočívajúcom v tom, že odvolacia rada v napadnutých rozhodnutiach nekonštatovala, že žalobkyne boli pôvodným rozhodnutím osobne dotknuté na základe ich určitých osobitných vlastností, ktoré ich charakterizujú vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe.
Po prvé Všeobecný súd uviedol, že na účely posúdenia osobnej dotknutosti žalobkýň v zmysle článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 treba odkázať na judikatúru súdu Úniu vydanú vo vzťahu k druhému prípadu uvedenému v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ.
Osobitné podmienky a pravidlá opravných prostriedkov zavedené nariadením 2019/942 na základe článku 263 piateho odseku ZFEÚ totiž musia zostať v plnom súlade so všeobecným režimom stanoveným v článku 263 ZFEÚ, pokiaľ ide o právomoc súdu Únie rozhodovať o žalobách, ktoré sú mu predložené. Z uvedeného vyplýva, že ak existujú rovnaké podmienky prípustnosti vo všeobecnom režime stanovenom v článku 263 ZFEÚ a v rámci osobitných podmienok a pravidiel prijatých na základe piateho odseku tohto ustanovenia, tieto sa v zásade musia vykladať jednotne.
Po druhé, pokiaľ ide o vlastnosti a skutkové okolnosti, na ktoré sa žalobkyne odvolávali pred Všeobecným súdom s cieľom preukázať ich osobnú dotknutosť, Všeobecný súd obmedzil svoje preskúmanie na tie, ktoré boli uplatnené aj pred odvolacou radou a ktoré odvolacia rada analyzovala v napadnutých rozhodnutiach. Je síce pravda, že Všeobecný súd má overiť zákonnosť týchto rozhodnutí na základe toho, že preskúma uplatňovanie práva Únie zo strany odvolacej rady predovšetkým s ohľadom na skutkové okolnosti, ktoré mu boli predložené. Na druhej strane však takéto preskúmanie nemôže vykonať s prihliadnutím na skutkové okolnosti, ktoré boli pred ním uvedené alebo mu boli predložené ako nové.
Vzhľadom na tieto spresnenia Všeobecný súd konštatoval, že pokiaľ ide o vlastnosti a skutkové situácie, na ktoré žalobkyne poukázali pred odvolacou radou, t. j. ich aktívnu prítomnosť na nemeckom trhu s regulačnou energiou a skutočnosť, že patria medzi najväčších dodávateľov na tomto trhu, a ktoré žalobkyne následne rozvinuli v rámci tejto žaloby, pričom tvrdia, že ich postavenie na tomto trhu bolo pôvodným rozhodnutím podstatne ovplyvnené, žalobkyne odkazujú na judikatúru súdu Únie v oblasti štátnej pomoci a koncentrácií.
Po prvé sa však žalobkyne nemôžu účinne odvolávať na túto judikatúru s cieľom tvrdiť, že ich postavenie na trhu bolo uvedeným rozhodnutím podstatne ovplyvnené. Táto judikatúra totiž prinajmenšom čiastočne vychádza z existencie skutočného alebo potenciálneho konkurenčného vzťahu medzi osobami, ktorým je napadnuté rozhodnutie na prospech – na trhu, ktorého sa toto rozhodnutie týka –, a žalobcom, ktorého postavenie na dotknutom trhu alebo na susedných trhoch, či už dodávateľských alebo odberateľských, je osobitne identifikované a negatívne – a prípadne podstatne – ovplyvnené uvedeným rozhodnutím.
V prejednávanej veci žalobkyne netvrdia, a a fortiori ani nepreukazujú, že by boli v skutočnom alebo potenciálnom konkurenčnom vzťahu s osobami, ktorým je pôvodné rozhodnutie určené a ktoré sú podľa ich názoru osobami, ktorým je pôvodné rozhodnutie skutočne na prospech na nemeckom trhu s regulačnou energiou, na ktorom pôsobia a ktorého sa toto rozhodnutie týka.
Po druhé a v každom prípade vlastnosti a skutkové okolnosti uvádzané žalobkyňami neboli takej povahy, aby ich charakterizovali vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe.
Vzhľadom na to, že žalobné dôvody uvádzané žalobkyňami boli zamietnuté, Všeobecný súd žalobu o neplatnosť podanú proti napadnutým rozhodnutiam zamietol.
Pokiaľ ide o subsidiárne návrhy na zrušenie pôvodného rozhodnutia, keďže tieto boli podané po uplynutí lehoty na podanie žaloby stanovenej v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ, museli byť zamietnuté ako neprípustné. V tejto súvislosti Všeobecný súd poznamenal, že za okolností prejednávanej veci sa žalobkyne platne neodvolávali na žiadny ospravedlniteľný omyl, ktorý by oprávňoval uplatnenie výnimky z povinnosti dodržať stanovenú lehotu na podanie žaloby.
V dôsledku uvedeného Všeobecný súd zamietol žalobu v celom rozsahu.
(
1
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/942 z 5. júna 2019, ktorým sa zriaďuje Agentúra Európskej únie pre spoluprácu regulačných orgánov v oblasti energetiky (Ú. v. EÚ L 158, 2019, s. 22).
(
2
)	Podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ môže akákoľvek fyzická alebo právnická osoba podať žalobu proti aktom, ktoré sú jej určené (prvý prípad) alebo ktoré sa jej priamo a osobne týkajú (druhý prípad), ako aj voči regulačným aktom, ktoré sa jej priamo týkajú a nevyžadujú si vykonávacie opatrenia (tretí prípad).
(
3
)	Ako ho vykonáva článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ.