62024CJ0048_RES
Vec C‑48/24
VšĮ „Vilniaus tarptautinė mokykla“
proti
Valstybinė kalbos inspekcija
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas)
Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 12. februára 2026
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 49 ZFEÚ – Sloboda usadiť sa – Pôsobnosť – Hospodárska činnosť – Uznávanie odborných kvalifikácií – Smernica 2005/36/ES – Článok 53 – Jazykové znalosti – Vnútroštátna právna úprava stanovujúca požiadavku ovládania úradného jazyka pre učiteľov a administratívnych pracovníkov zamestnaných v súkromnom vzdelávacom zariadení, ktorí sú v pravidelnej komunikácii s verejnosťou a správnymi orgánmi – Článok 4 ods. 2 ZEÚ – Národná identita členského štátu – Ochrana a podpora úradného jazyka členského štátu – Súkromné vzdelávacie zariadenie poskytujúce medzinárodné vzdelávacie programy – Podmienka nevyhnutnosti – Zásada proporcionality – Požiadavka ovládania úradného jazyka bez možnosti výnimky alebo úľavy“
Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Ustanovenia Zmluvy – Pôsobnosť – Súkromné vzdelávacie zariadenie so sídlom v členskom štáte – Štátny príslušník iného členského štátu, ktorý má podiel na jeho základnom imaní, ktorý mu dáva určitý vplyv na jeho rozhodnutia a umožňuje mu určovať jeho činnosti – Zahrnutie – Podmienky – Stabilne a nepretržite poskytované vzdelávacie programy za odplatu
(Článok 49 ZFEÚ)
(pozri body 30 – 35, 42 – 44, bod 1 výroku)
Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Pracovníci – Ustanovenia Zmluvy – Preskúmanie vnútroštátneho opatrenia spadajúceho pod tieto dve základné slobody – Kritériá určenia uplatniteľných pravidiel – Opatrenie zasahujúce prevažne do slobody usadiť sa – Vylúčenie z pôsobnosti voľného pohybu
(Články 45 a 49 ZFEÚ)
(pozri body 37 – 41)
Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Obmedzenia – Požiadavka ovládania úradného jazyka členského štátu – Pracovníci súkromného vzdelávacieho zariadenia, ktorí sú v pravidelnej komunikácii s verejnosťou a správnymi orgánmi – Povinnosť zariadenia dohliadať na dodržiavanie tejto požiadavky – Prípustnosť – Odôvodnenie legitímnym cieľom ochrany a podpory úradného jazyka členského štátu – Proporcionalita – Overenie vnútroštátnym súdom
(Článok 49 ZFEÚ)
(pozri body 45 – 71, bod 2 výroku)
Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Sloboda poskytovať služby – Pracovníci – Uznávanie odborných kvalifikácií – Smernica 2005/36 – Jazykové znalosti – Súkromné vzdelávacie zariadenie poskytujúce medzinárodné vzdelávacie programy – Vnútroštátna právna úprava, ktorá vyžaduje, aby učitelia a pracovníci, ktorí sú v pravidelnej komunikácii s verejnosťou a správnymi orgánmi ovládali úradný jazyk – Povinnosť zariadenia dohliadať na dodržiavanie tejto požiadavky – Prípustnosť – Odôvodnenie legitímnym cieľom ochrany a podpory úradného jazyka členského štátu – Proporcionalita – Overenie vnútroštátnym súdom
(Článok 49 ZFEÚ; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/36, článok 53 ods. 1)
(pozri body 73 – 80, bod 3 výroku)
Zhrnutie
Na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd Litvy), sa Súdny dvor vyjadril najmä k súladu vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá ukladá súkromnej medzinárodnej škole povinnosť overiť, či jej pracovníci spĺňajú požiadavku ovládania litovského jazyka, s článkom 49 ZFEÚ.
Vilniaus tarptautinė mokykla (medzinárodná škola Vilnius, Litva) (ďalej len „VTM“), súkromné vzdelávacie zariadenie, ktorého väčšinovým vlastníkom je fínska štátna príslušníčka a dánska štátna príslušníčka, poskytuje v anglickom jazyku program International Baccalaureate pre prvý a druhý stupeň, ako aj medzinárodný program sekundárneho vzdelávania.
V máji 2022 Valstybinė kalbos inspekcija (štátna jazyková inšpekcia, Litva) (ďalej len „VKI“) vykonala kontrolu vo VTM s cieľom overiť, či VTM dodržiava požiadavky stanovené litovskou právnou úpravou o úradnom jazyku. Dospela k záveru, že osemnásť zamestnancov školy, vrátane piatich štátnych príslušníkov Európskej únie neuspelo v jazykovej skúške potvrdzujúcej stredne pokročilú úroveň ovládania litovského jazyka alebo nepredložilo požadované dokumenty.
VKI následne vydala príkaz, ktorým uložila VTM povinnosť zabezpečiť, aby osemnásť dotknutých zamestnancov, vrátane učiteľov a administratívnych pracovníkov úspešne absolvovalo štátnu skúšku ovládania úradného jazyka pred určitým dátumom pod hrozbou sankcií.
Keďže žaloba o neplatnosť, ktorú podala VTM proti tomuto príkazu, bola zamietnutá, VTM podala odvolanie na vnútroštátny súd, ktorý rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru prejudiciálne otázky týkajúce sa zlučiteľnosti vnútroštátnej právnej úpravy s právom Únie.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod Súdny dvor pripomenul, že podľa ustálenej judikatúry obmedzenie slobody usadiť sa možno pripustiť len pod podmienkou, že je po prvé odôvodnené naliehavým dôvodom všeobecného záujmu a po druhé, že je rešpektovaná zásada proporcionality.
Pokiaľ ide o existenciu naliehavého dôvodu všeobecného záujmu, predmetná vnútroštátna právna úprava má za cieľ chrániť a podporovať používanie úradného jazyka Litovskej republiky, čo predstavuje legitímny cieľ, ktorý môže v zásade odôvodniť obmedzenie základných slobôd stanovených právom Únie.
Pokiaľ ide o otázku, či je predmetná vnútroštátna právna úprava vhodná na zabezpečenie dosiahnutia tohto cieľa, či nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie, a či nie je neprimeraná tomuto cieľu, v konečnom dôsledku prináleží vnútroštátnemu súdu, ktorý má ako jediný právomoc posúdiť skutkový stav sporu vo veci samej a vykladať vnútroštátnu právnu úpravu, aby určil, či a v akom rozsahu takáto právna úprava spĺňa tieto požiadavky.
Súdny dvor však po prvé uviedol, že táto právna úprava sa zdá byť vhodná na zabezpečenie dosiahnutia cieľa ochrany a podpory úradného jazyka dotknutého členského štátu, pretože podporuje používanie uvedeného jazyka osobami, na ktoré sa vzťahuje táto jazyková požiadavka, vo vzťahoch so svojimi žiakmi, rodičmi žiakov a širokou verejnosťou, ako aj, pokiaľ ide konkrétne o administratívnych pracovníkov, s vnútroštátnymi správnymi orgánmi. Okrem toho uvedená právna úprava sa uplatňuje nielen na všetky vzdelávacie zariadenia nachádzajúce sa v Litve, ale aj na všetkých pracovníkov týchto zariadení, ktorých práca zahŕňa najmä pravidelnú komunikáciu s inými osobami a potrebu vyplniť úradné formuláre.
Po druhé, pokiaľ ide o nevyhnutnosť predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy, Súdny dvor pripomenul, že opatrenia obmedzujúce základnú slobodu nemožno odôvodniť, ak sledovaný cieľ možno dosiahnuť menej obmedzujúcimi opatreniami. V skutočnosti, hoci členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri výbere opatrení, ktorými by bolo možné dosiahnuť ciele ich politiky spočívajúce v ochrane úradného jazyka, keďže takáto politika je prejavom národnej identity v zmysle článku 4 ods. 2 ZEÚ, táto miera voľnej úvahy nemôže odôvodňovať prípady vážneho porušenia práv, ktoré jednotlivcom vyplývajú z ustanovení Zmlúv zaručujúcich ich základné slobody.
V prejednávanej veci sa Súdny dvor domnieval, že predmetná jazyková požiadavka zrejme spĺňa podmienku nevyhnutnosti, keďže nie je preukázané, že by menej obmedzujúce opatrenia mohli zabezpečiť rovnakú úroveň účinnosti pri dosahovaní cieľa ochrany a podpory úradného jazyka.
Spôsoby dokazovania vyžadované vnútroštátnou právnou úpravou na preukázanie splnenia jazykovej požiadavky sa však zdajú byť nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného legitímneho cieľa. Povinnosť uložená dotknutým osobám predložiť osvedčenie vydané litovským orgánom na základe jazykových testov organizovaných na litovskom území totiž vylučuje akékoľvek zohľadnenie úrovne znalostí, ktorú by bolo možné predpokladať na základe osvedčenia alebo diplomu získaného v inom členskom štáte, vzhľadom na povahu a dĺžku štúdií, ktorých úspešné absolvovanie potvrdzuje.
Po tretie pokiaľ ide o primeranosť v užšom zmysle slova, Súdny dvor konštatoval, že ak teda členský štát chce na účely ochrany a podpory svojho úradného jazyka uložiť učiteľom a niektorým administratívnym pracovníkom súkromných vzdelávacích zariadení jazykové požiadavky, prináleží mu náležite vyvážiť tento cieľ všeobecného záujmu a práva vyplývajúce z článku 49 ZFEÚ. Takéto vyvážené zohľadnenie by sa napríklad dosiahlo prostredníctvom vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá by stanovovala možnosť postupného dosiahnutia požadovanej úrovne ovládania úradného jazyka po prijatí do zamestnania, zmiernenia požadovanej úrovne v závislosti od dĺžky zamestnania alebo zavedenie výnimky z tejto jazykovej požiadavky, odôvodnenej primeranými okolnosťami, najmä ak sa na voľné pracovné miesto neprihlási žiadny plne kvalifikovaný uchádzač.
V prejednávanej veci však Súdny dvor poznamenal, že predmetná jazyková požiadavka sa vzťahuje na všetkých učiteľov a členov administratívneho personálu, ktorí sú v pravidelnej komunikácii s verejnosťou a správnymi orgánmi a sú zamestnaní v súkromnom vzdelávacom zariadení, a to od momentu nástupu do zamestnania a bez ohľadu na dĺžku trvania ich pracovnej zmluvy bez toho, aby boli v tejto súvislosti stanovené výnimky alebo úľavy.
Predmetná vnútroštátna právna úprava preto zrejme nespĺňa zásadu primeranosti v užšom zmysle slova v tom zmysle, že sa zdá byť neprimeraná vo vzťahu k sledovanému cieľu, čo prináleží posúdiť vnútroštátnemu súdu.