Predbežné znenie
ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(druhá
komora)
zo 16. apríla
2026(*)
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Životné
prostredie – Znečistenie
ovzdušia – Systém
obchodovania s emisnými
kvótami
skleníkových
plynov – Smernica
2003/87/ES – Prechodné
pravidlá
bezodplatného
prideľovania
kvót – Článok 10a – Vnútroštátna
právna
úprava,
podľa
ktorej
prevádzkovatelia
využívajúci
značné
množstvo
bezodplatne
pridelených
kvót
podliehajú
dani z emisií
oxidu
uhličitého
(CO2) “
Vo
veci C‑519/24,
ktorej
predmetom
je
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa
článku 267 ZFEÚ,
podaný
rozhodnutím
Veszprémi Törvényszék (Župný
súd
Veszprém,
Maďarsko) z 8. júla
2024 a doručený
Súdnemu
dvoru
29. júla
2024,
ktorý
súvisí s konaním:
Nitrogénművek Vegyipari Zrt.
proti
Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága,
SÚDNY
DVOR
(druhá
komora),
v zložení:
predsedníčka
druhej
komory
K. Jürimäe,
predseda
Súdneho
dvora
K. Lenaerts,
vykonávajúci
funkciu
sudcu
druhej
komory,
sudcovia
F. Schalin (spravodajca), M. Gavalec a Z. Csehi,
generálna
advokátka:
T. Ćapeta,
tajomník:
I. Illéssy,
referent,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania a po
pojednávaní z 25. júna
2025,
so
zreteľom
na
pripomienky,
ktoré
predložili:
–        Nitrogénművek Vegyipari Zrt., v zastúpení:
P. Bibók,
Z.
Okányi a D. Zlati,
ügyvédek
–        maďarská
vláda, v zastúpení: M. Z. Fehér a K. Szíjjártó,
splnomocnení
zástupcovia,
–        Európska
komisia, v zastúpení:
A. Armenia,
B. Béres B. De
Meester a G. Wils,
splnomocnení
zástupcovia,
po
vypočutí
návrhov
generálnej
advokátky
na
pojednávaní z 9. októbra
2025,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
výkladu:
–        odôvodnení
5,
7 a 20,
ako
aj
článku 1,
článku 3 písm. f),
článkov 10 a 11
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2003/87/ES z 13. októbra
2003 o vytvorení
systému
obchodovania s emisnými
kvótami
skleníkových
plynov v spoločenstve, a ktorou
sa
mení a dopĺňa
smernica
Rady
96/61/ES
(Ú. v. ES L 275,
2003,
s. 32;
Mim.
vyd.
15/007,
s. 631),
zmenenej
smernicou
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2018/410
zo
14. marca 2018
(Ú. v. EÚ L 76,
2018,
s. 3)
(ďalej
len
„smernica
2003/87“),
–        článkov 18,
49 a 56 ZFEÚ,
–        článkov 17 a 21
Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“),
–        článku 14
Európskeho
dohovoru o ochrane
ľudských
práv a základných
slobôd,
podpísaného v Ríme
4. novembra
1950
(ďalej
len
„EDĽP“) a článku 1
jeho
Prvého
dodatkového
protokolu,
podpísaného v Paríži
20. marca 1952.
2        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
spoločnosťou
Nitrogénművek Vegyipari Zrt.,
maďarskou
akciovou
spoločnosťou
pôsobiacou v odvetví
výroby
hnojív
(ďalej
len
„Nitrogénművek“), a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Riaditeľstvo
štátnej
daňovej a colnej
správy
pre
opravné
prostriedky,
Maďarsko),
vo
veci
zaplatenia
dane z emisných
kvót
oxidu
uhličitého
(CO2)
(ďalej
len
„daň z emisných
kvót
CO2“)
vyplývajúcej z využívania
bezodplatných
emisných
kvót,
stanovenej
vnútroštátnou
právnou
úpravou.
Právny rámec
Právo Únie
3        Odôvodnenia
5,
7 a 20
smernice
2003/87
znejú
takto:
„(5)      [Európska
únia] a je[j]
členské
štáty
súhlasili s plnením
svojich
záväzkov
znížiť
antropogénne
emisie
skleníkových
plynov
pod
Kjótskym [Japonsko]
protokolom
spoločne v súlade s rozhodnutím
[Rady]
2002/358/ES
[z 25. apríla
2002,
ktoré
sa
týka
schválenia
Kjótskeho protokolu k Rámcovému
dohovoru
Organizácie
Spojených
národov o klimatických
zmenách a spoločnom
plnení
záväzkov z neho
vyplývajúcich v mene
Európskeho
spoločenstva
(Ú. v. ES L 130,
2002,
s. 1;
Mim.
vyd.
11/042,
s. 24)];
táto
smernica
má
za
cieľ
prispievať k účinnejšiemu
plneniu
záväzkov
EÚ a jej
členských
štátov
prostredníctvom
efektívneho
európskeho
trhu s emisnými
kvótami
skleníkových
plynov a čo
najmenšieho
zníženia
hospodárskeho
rozvoja a zamestnanosti;
…
(7)      Predpisy
spoločenstva
týkajúce
sa
alokácie
kvót
členskými
štátmi
sú
potrebné,
aby
prispeli k zachovaniu
integrity
vnútorného
trhu a aby
sa
predišlo
narušeniu
hospodárskej
súťaže;
…
(20)      Táto
smernica
bude
podporovať
používanie
energeticky
výhodnejších
technológií,
vrátane
technológie
kombinovanej
výroby
tepla a elektrickej
energie,
produkciu
menších
emisií
na
jednotku
výstupu…“
4        Článok 1
tejto
smernice,
nazvaný
„Predmet“, v odseku
1
stanovuje:
„Táto
smernica
zriaďuje
systém
obchodovania s emisnými
kvótami
skleníkových
plynov v Únii
(ďalej
len
‚systém
Únie
[systém
EU
ETS – neoficiálny
preklad]‘)
na
podporu
znižovania
emisií
skleníkových
plynov
finančne a ekonomicky
výhodným
spôsobom.“
5        Článok 3
uvedenej
smernice,
nazvaný
„Definície“,
stanovuje:
„Na
účely
tejto
smernice
sa
používajú
tieto
definície:
…
f)      ‚prevádzkovateľ‘
znamená
osobu,
ktorá
prevádzkuje
alebo
riadi
zariadenie,
alebo
ktorej
je
delegovaná
rozhodujúca
hospodárska
právomoc
nad
technickým
fungovaním
zariadenia, v prípadoch
ak
to
ustanovujú
vnútroštátne
právne
predpisy.“
6        Článok 10
tej
istej
smernice,
nazvaný
„Obchodovanie s kvótami
formou
aukcie“, v odseku
1
prvom a druhom
pododseku
stanovuje:
„Od
roku
2019
členské
štáty
obchodujú
formou
aukcie
so
všetkými
kvótami,
ktoré
nie
sú
pridelené
bezodplatne v súlade s článkami 10a a 10c
tejto
smernice a ktoré
nie
sú
umiestnené
do
trhovej
stabilizačnej
rezervy
zriadenej
rozhodnutím
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2015/1814
[zo
6. októbra
2015 o zriadení a prevádzke
trhovej
stabilizačnej
rezervy
systému
obchodovania s emisnými
kvótami
skleníkových
plynov v Únii a o zmene
smernice
2003/87/ES
(Ú. v. EÚ L 264,
2015,
s. 1)]
alebo
zrušené v súlade s článkom 12
ods. 4
tejto
smernice.
Od
roku
2021
je
podiel
kvót
určených
na
obchodovanie
formou
akcie
57 % bez
toho,
aby
bolo
dotknuté
prípadné
zníženie
podľa
článku 10a
ods. 5a.“
7        Článok 10a
smernice
2003/87,
nazvaný
„Prechodné
pravidlá
harmonizácie
bezodplatného
prideľovania
platné v celej
Únii“, v odsekoch
1 a 6
stanovuje:
„1.      [Európska
k]omisia je
splnomocnená
prijímať
delegované
akty v súlade s článkom 23
na
doplnenie
tejto
smernice,
pokiaľ
ide o plne
harmonizované
pravidlá
platné v celej
Únii
týkajúce
sa
prideľovania
kvót
uvedených v odsekoch
4,
5,
7 a 19
tohto
článku.
…
6.      Členské štáty by mali prijať finančné opatrenia v súlade s druhým a štvrtým pododsekom v prospech odvetví alebo pododvetví vystavených skutočnému riziku úniku uhlíka v dôsledku výrazných nepriamych nákladov, ktoré v skutočnosti vznikajú z premietania nákladov súvisiacich s emisiami skleníkových plynov do cien elektrickej energie, a to za predpokladu, že takéto finančné opatrenia sú v súlade s pravidlami štátnej pomoci, a najmä že nespôsobujú nenáležité narušenie hospodárskej súťaže na vnútornom trhu. …
…“
Maďarské právo
Zákon č. CL z roku 2017
8        Ustanovenie § 195
adózás rendjéről szóló 2017.
évi CL.
törvény (zákon
č. CL z roku
2017 o daňovom
poriadku)
(Magyar Közlöny 2017/192)
stanovuje:
„Daňový
orgán
bez
vykonania
kontroly
rozhodne o opravnom
daňovom
priznaní
podanom
daňovníkom v lehote
pätnástich
dní
odo
dňa
jeho
doručenia,
ak
je
jediným
dôvodom
tohto
opravného
daňového
priznania
skutočnosť,
že
ustanovenie
stanovujúce
daňovú
povinnosť
je v rozpore
so
základným
zákonom
alebo
záväzným
aktom
Európskej
únie,
alebo
pokiaľ
ide o právny
predpis
obce, v rozpore s akýmkoľvek
iným
právnym
predpisom, s výhradou,
že
rozhodnutie
[Alkotmánybíróság (Ústavný
súd,
Maďarsko),
Kúria
(Najvyšší
súd,
Maďarsko)],
alebo
Súdneho
dvora
Európskej
únie
vyjadrujúce
sa k tejto
otázke
ešte
nebolo v okamihu
podania
opravného
daňového
priznania
zverejnené
alebo
opravné
daňové
priznanie
nie
je v súlade s obsahom
uverejneného
rozhodnutia.“
Nariadenie vlády č. 320/2023
9        A
jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő létesítmény üzemeltetőjét érintő egyes veszélyhelyzeti szabályokról szóló 320/2023.
(VII.
17.)
Kormányrendele (nariadenie
vlády
č. 320/202 o niektorých
pravidlách
pre
mimoriadne
situácie,
ktoré
sa
týkajú
prevádzkovateľov
zariadení
využívajúcich
značné
množstvo
bezodplatne
pridelených
emisných
kvót)
zo
17. júla
2023
(Magyar Közlöny 2023/106.,
ďalej
len
„nariadenie
vlády
č. 320/2023“)
bolo
prijaté v súvislosti s krízovým
stavom
vyhláseným
maďarskými
orgánmi v dôsledku
vojny
medzi
Ukrajinou a Ruskom.
Ukladá
dve
daňové
povinnosti
prevádzkovateľom,
ktorí v rámci
systému
EU
ETS
využívajú
značné
množstvo
bezodplatne
pridelených
emisných
kvót
skleníkových
plynov.
Na
základe
svojho § 4
toto
nariadenie
nadobudlo
účinnosť
tretí
deň
po
svojom
vyhlásení,
ku
ktorému
došlo
17. júla
2023.
10      Podľa § 1
ods. 1
nariadenia
vlády
č. 320/2023
sa
za
prevádzkovateľa
využívajúceho
značné
množstvo
bezodplatne
pridelených
emisných
kvót,
považuje
každý
prevádzkovateľ,
ktorého
zariadenie
zahŕňa
podzariadenie spojené s referenčným
produktom,
ako
je
definované v delegovanom
nariadení
Komisie
(EÚ)
2019/331 z 19. decembra
2018,
ktorým
sa
ustanovujú
prechodné
pravidlá
harmonizácie
bezodplatného
prideľovania
emisných
kvót
podľa
článku 10a
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2003/87/ES,
platné v celej
Únii
(Ú. v. EÚ L 59,
2019,
s. 8),
alebo
podzariadenie spojené s emisiami z procesov v zmysle
tohto
delegovaného
nariadenia, a ktorého
zariadenie
alebo
podzariadenie
–        vykazuje
ročný
priemer
certifikovaných
CO2 počas
troch
rokov
predchádzajúcich
referenčnému
roku,
ktorý
presahuje
25 000
ton,
a
–        v roku,
ktorý
predchádza
referenčnému
roku,
mu
boli
bezodplatne
pridelené
kvóty
zodpovedajúce
aspoň
50 % priemeru
jeho
celkových
certifikovaných
emisií
[CO2]
za
tri
roky
predchádzajúce
referenčnému
roku.
11      Prvá
daňová
povinnosť
zavedená
týmto
nariadením,
ktorej
sa
ako
jedinej
týkajú
prejudiciálne
otázky,
je
daň z emisných
kvót
CO2,
ktorá
je
stanovená
na
36 eur
za
tonu
ročných
emisií
prevádzkovateľa.
Základ
tejto
dane
sa
musí
priznať a táto
daň
musí
byť
zaplatená
do
31. mája
roka
nasledujúceho
po
príslušnom
zdaňovacom
období.
Za
rok
2023
bola
daň z emisných
kvót
CO2 uložená
na
všetky
emisie
vyprodukované v tomto
roku,
teda
aj
na
emisie
vyprodukované
pred
nadobudnutím
účinnosti
uvedeného
nariadenia.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
12      Spoločnosť
Nitrogénművek,
ktorá
patrí
do
pôsobnosti
nariadenia
vlády
č. 320/2023,
bola
uznaná
za
osobu
povinnú
zaplatiť
prvú z daňových
povinností
zavedených
týmto
nariadením.
13      Dňa
21. decembra
2023
podala
na
Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Veszprém Vármegyei Adó‑ és Vámigazgatósága (Štátna
daňová a colná
správa – Daňové a colné
riaditeľstvo,
Vesprémska
župa,
Maďarsko)
na
základe § 195
zákona
č. CL z roku
2017
opravné
daňové
priznanie k dani z emisných
kvót
CO2.
Uviedla,
že
mala v úmysle
znížiť
svoju
daňovú
povinnosť o sumu
2 561 256 000
maďarských
forintov
(HUF)
za
obdobie
od
1. apríla
2023
do
30. júna
2023.
14      Spochybňovala
najmä
súlad
nariadenia
vlády
č. 320/2023 s Magyarország Alaptörvénye (Základný
zákon
Maďarska) a s právnymi
predpismi
Únie.
15      Po
tom,
čo
Daňové a colné
riaditeľstvo
Vesprémskej
župy,
ktoré
je
súčasťou
Štátnej
daňovej a colnej
správy, a následne
Riaditeľstvo
štátnej
daňovej a colnej
správy
pre
opravné
prostriedky v podstate
zamietli
opravné
daňové
priznanie
spoločnosti
Nitrogénművek,
táto
spoločnosť
podala
žalobu
na
Veszprémi Törvényszék (Župný
súd
Veszprém,
Maďarsko),
ktorý
je
vnútroštátnym
súdom
predkladajúcim
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
16      Nitrogénművek pred
týmto
súdom
tvrdí,
že
daň z emisných
kvót
CO2,
ktorá
bezprostredne
súvisí s bezodplatnými
emisnými
kvótami
CO2 pridelenými
podľa
smernice
2003/87,
je
nezlučiteľná s cieľmi
Únie v rámci
systému
EU
ETS.
Okrem
toho
nariadenie
vlády
č. 320/2023
je
diskriminačné,
vytvára
prekážku
výkonu
základných
slobôd
zaručených
Zmluvami,
zasahuje
do
slobodného
poskytovania
služieb,
slobody
usadiť
sa a práva
vlastniť
majetok a môže
patriť
do
pôsobnosti
právnych
predpisov
týkajúcich
sa
štátnej
pomoci.
17      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa
zaoberá
zlučiteľnosťou
dane z emisných
kvót
CO2 so
smernicou
2003/87.
Zastáva
názor,
že
odpovede
na
otázky
položené v prejednávanej
veci
nemožno
jasne
vyvodiť z judikatúry
Súdneho
dvora
vzhľadom
na
skutočnosť,
že
jeho
rozsudky,
na
ktoré
sa
odvoláva
Nitrogénművek,
mali
iný
predmet
ako
žaloba,
ktorá
mu
bola
predložená.
18      Za
týchto
podmienok
Veszprémi Törvényszék (Župný
súd
Veszprém)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Majú
sa
alebo
môžu
sa
ciele a ustanovenia
smernice…
2003/87… – najmä,
ale
nie
výlučne,
jej
články 1,
10 a 11 a odôvodnenia
5,
7 a 20 – vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
vnútroštátnemu
opatreniu
[nariadeniu
vlády
č. 320/2023],
ktoré
–        ukladá
a posteriori
na
emisie
vyprodukované
pri
využívaní
emisných
kvót
daňovú
povinnosť
(výberom
dane),
–        ukladá
a posteriori
na
emisie
vyprodukované
pri
využívaní
bezodplatných
emisných
kvót
daňovú
povinnosť
(výberom
dane),
–        ukladá a posteriori
na
emisie
vyprodukované
pri
využívaní
bezodplatných
emisných
kvót
daňovú
povinnosť
(výberom
dane),
ktorej
dôsledkom
je
zbavenie
bezodplatných
emisných
kvót
ich
hodnoty a ich
kompenzačného
účinku,
–        ukladá
a posteriori
na
emisie
vyprodukované
pri
využívaní
bezodplatných
emisných
kvót
daňovú
povinnosť
(výberom
dane),
ktorej
dôsledkom
je
odradenie
prevádzkovateľov
od
znižovania
emisií,
zvýšenia
ich
environmentálnej
účinnosti
alebo
investovania
do
technológií
šetrnejších k životnému
prostrediu,
–        ukladá
a posteriori
na
emisie
vyprodukované
pri
využívaní
bezodplatných
emisných
kvót
daňovú
povinnosť
(výberom
dane),
ktorej
uloženie
nemá
žiadnu
súvislosť s ochranou
životného
prostredia
alebo
so
systémom
[EU
ETS] a jeho
cieľmi,
pričom
cieľom a jediným
základom
povolenia
na
zavedenie
tohto
zdanenia
je
naopak
riešenie
následkov
ozbrojeného
konfliktu a humanitárnej
katastrofy v susedstve
Maďarska?
2.      Má
sa
alebo
môže
sa
pojem
‚prevádzkovateľ‘
uvedený v článku 3 písm. f)
smernice
2003/87
vzhľadom
na
zákaz
diskriminácie
vyplývajúci z článkov 18,
49 a 56
[ZFEÚ],
článku 21
[Charty] a článku 14
[EDĽP]
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnemu
opatreniu
[nariadeniu
vlády
č. 320/2023],
ktoré
neodôvodnene,
svojvoľne a bez
naliehavého
dôvodu
verejného
záujmu
diskriminuje
určitú
kategóriu
týchto
prevádzkovateľov
vo
vzťahu k prevádzkovateľom,
ktorí
nepatria
do
jeho
pôsobnosti?
3.      Majú
sa
alebo
môžu
sa
články 18,
49 a 56 ZFEÚ
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
vnútroštátnemu
opatreniu
[nariadeniu
vlády
č. 320/2023],
ktoré
obmedzuje
výkon
týchto
slobôd a ktoré:
–        neodôvodnene,
svojvoľne a bez
naliehavého
dôvodu
verejného
záujmu
diskriminuje
určitú
kategóriu
prevádzkovateľov v zmysle
článku 3 písm. f)
[smernice
2003/87]
tým,
že
sa
na
nich
vzťahuje
odlišná
(prísnejšia)
regulácia,
–        svojvoľne a bez
naliehavého
dôvodu
verejného
záujmu
vymedzuje
osobnú
pôsobnosť, a ktoré
nie
je
spôsobilé
dosiahnuť
ciele
oprávnenia,
na
základe
ktorého
bolo
prijaté,
a
–        je
zavedené
náhle a nepredvídateľne,
pričom
medzi
jeho
uverejnením a nadobudnutím
účinnosti
uplynuli
len
tri
dni, a zároveň
ukladá
povinnosti
a posteriori
so
spätnou
účinnosťou
vo
vzťahu k udalostiam,
ktoré
nastali
pred
nadobudnutím
jeho
účinnosti?
4.      Má
sa
alebo
môže
sa
ochrana
vlastníckeho
práva
zaručená
článkom 17
Charty a článkom 1
Prvého
dodatkového
protokolu k EDĽP
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnemu
opatreniu
[nariadeniu
vlády
č. 320/2023],
ktoré
má
konfiškačný
charakter a ktoré
úplne
zbavuje
prevádzkovateľov
patriacich
do
jeho
pôsobnosti
ich
ziskov v blízkej
budúcnosti,
čo
predstavuje
neprimeraný a neprípustný
zásah?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
19      Na
úvod
treba
pripomenúť,
že
podľa
ustálenej
judikatúry v rámci
konania
na
základe
spolupráce
medzi
vnútroštátnymi
súdmi a Súdnym
dvorom
zakotveného v článku 267 ZFEÚ
prislúcha
Súdnemu
dvoru
poskytnúť
vnútroštátnemu
súdu
odpoveď
potrebnú
na
rozhodnutie
vo
veci,
ktorú
prejednáva. Z tohto
hľadiska
Súdnemu
dvoru
prináleží v prípade
potreby
preformulovať
otázky,
ktoré
sú
mu
položené
(rozsudok z 29. apríla
2021,
Granarolo, C‑617/19,
EU:C:2021:338,
bod 32).
20      V tejto
súvislosti
okolnosť,
že
vnútroštátny
súd
po
formálnej
stránke
predložil
svoj
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania s odkazom
na
určité
ustanovenia
práva
Únie,
nebráni
tomu,
aby
Súdny
dvor
poskytol
tomuto
súdu
všetky
prvky
výkladu,
ktoré
môžu
byť
užitočné
na
rozhodnutie
veci,
ktorú
prejednáva,
či
už
na
ne vnútroštátny
súd v položených
otázkach
odkázal,
alebo
nie. V tejto
súvislosti
prináleží
Súdnemu
dvoru
získať
zo
všetkých
informácií,
ktoré
poskytol
vnútroštátny
súd, a najmä z odôvodnenia
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
prvky
práva
Únie,
ktoré
si
vyžadujú
výklad
so
zreteľom
na
predmet
sporu
(rozsudok z 29. apríla
2021,
Granarolo, C‑617/19,
EU:C:2021:338,
bod 33).
21      V prejednávanej
veci
sa
spor
vo
veci
samej v podstate
týka
zákonnosti
nariadenia
vlády
č. 320/2023,
ktorým
sa
ukladá
daň z emisných
kvót
skleníkových
plynov.
Podľa § 3
tohto
nariadenia
je
základom
tejto
dane
množstvo
emisií
prevádzkovateľa
podliehajúceho
dani
vyjadrené v tonách
CO2 a jej
sadzba
zodpovedá
ekvivalentu
36
eur
za
tonu
CO2 v maďarských
forintoch.
Ako
vyplýva z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania, § 1
uvedeného
nariadenia
stanovuje,
že
uvedenej
dani
podlieha
každý
prevádzkovateľ
využívajúci
značné
množstvo
bezodplatne
pridelených
emisných
kvót
skleníkových
plynov v rámci
systému
EU
ETS,
ktorý
má
zariadenie
alebo
podzariadenie spojené s referenčným
produktom
a/alebo
podzariadenie spojené s emisiami z procesov a ktorého
zariadenie
alebo
podzariadenie jednak
vykazuje
ročný
priemer
certifikovaných
emisií
CO2 počas
troch
rokov
predchádzajúcich
referenčnému
roku,
ktorý
presahuje
25 000
ton, a jednak v roku,
ktorý
predchádza
referenčnému
roku,
mu
boli
bezodplatne
pridelené
kvóty
zodpovedajúce
aspoň
50 % priemeru
jeho
celkových
certifikovaných
emisií
CO2 za
tri
roky
predchádzajúce
referenčnému
roku.
22      V pôvodnom
znení
smernice
2003/87
bol
síce
ustanovením,
ktoré
sa
týkalo
bezodplatného
prideľovania
emisných
kvót
CO2,
článok 10
tejto
smernice,
avšak
po
prijatí
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2009/29/ES z 23. apríla
2009,
ktorou
sa
mení a dopĺňa
smernica
2003/87/ES s cieľom
zlepšiť a rozšíriť
schému
Spoločenstva
na
obchodovanie s emisnými
kvótami
skleníkových
plynov
(Ú. v. EÚ L 140,
2009,
s. 63)
je
relevantným
ustanovením v tejto
súvislosti
článok 10a
prvej
uvedenej
smernice.
Článok 10a
tejto
smernice
je
teda
potrebné
vykladať v rámci
prvej
otázky.
23      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
treba
konštatovať,
že
svojou
prvou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
článok 1 a článok 10a
smernice
2003/87 v spojení s odôvodneniami
5,
7 a 20
tejto
smernice
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
osobitne
ukladá
hospodárskemu
subjektu
využívajúcemu
značné
množstvo
bezodplatne
pridelených
emisných
kvót
skleníkových
plynov v rámci
EU
ETS,
povinnosť
zaplatiť
daň z emisných
kvót
CO2 pre
jeho
zariadenie
spojené s referenčným
produktom
a/alebo s emisiami z procesov,
ak
má
táto
právna
úprava
za
následok
neutralizáciu
kompenzačného
účinku
prideľovania
takýchto
kvót a je v rozpore s cieľmi
zachovania
konkurencieschopnosti a zabránenia
úniku
uhlíka.
24      Na
úvod
treba
uviesť,
ako
vyplýva z článku 1
smernice
2003/87,
táto
smernica
zriaďuje v Únii
systém
EU
ETS
na
podporu
znižovania
emisií
CO2 finančne a ekonomicky
výhodným
spôsobom
(rozsudok z 12. apríla
2018,
PPC
Power, C‑302/17,
EU:C:2018:245,
bod 18).
25      Súdny
dvor
opakovane
rozhodol,
že
hlavným
cieľom
smernice
2003/87
je
podstatne
znížiť
emisie
skleníkových
plynov.
Tento
cieľ
musí
byť
dosiahnutý
tak,
aby
bol
zároveň
dodržaný
súbor
čiastkových
cieľov, a za
pomoci
určitých
nástrojov.
Hlavným
nástrojom
je v tejto
súvislosti
systém
EU
ETS.
Ostatnými
čiastkovými
cieľmi,
ktorým
musí
uvedený
systém
zodpovedať,
sú,
ako
vyplýva z odôvodnení
5 a 7
tej
istej
smernice,
najmä
zachovanie
hospodárskeho
rozvoja a zamestnanosti,
ako
aj
zachovanie
integrity
vnútorného
trhu a podmienok
hospodárskej
súťaže
(rozsudok
zo
17. októbra
2013,
Iberdrola a i., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 a C‑640/11,
EU:C:2013:660,
bod 43,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
26      Ako
je
uvedené
aj v odôvodnení
20
smernice
2003/87,
ďalším
čiastkovým
cieľom
sledovaným
systémom
EU
ETS
je
podpora
znižovania
týchto
emisií
prostredníctvom
technologických
zlepšení,
ako
je
využívanie
energeticky
výhodnejších
technológií,
ktoré
vedú k nižším
emisiám
na
jednotku
výstupu.
27      Smernica
2003/87
pri
dosahovaní
svojho
cieľa
znižovania
emisií
skleníkových
plynov
za
takýchto
podmienok
finančne
vychádza z hospodárskej
hodnoty
kvót,
aby
viedla
podniky k znižovaniu
svojich
emisií a v tejto
súvislosti
zavádza
systém
EU
ETS.
Podniky
tak
môžu
využiť
emisné
kvóty,
ktoré
im
boli
pridelené,
alebo
ich
predať,
na
základe
ich
trhovej
hodnoty a ziskov,
ktoré
tak
môžu
dosiahnuť
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
17. októbra
2013,
Iberdrola a i., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 a C‑640/11,
EU:C:2013:660,
body 46,
49 a 55,
ako
aj z 12. apríla
2018,
PPC
Power, C‑302/17,
EU:C:2018:245,
bod 24).
28      V tejto
súvislosti
bolo
zavedené
bezodplatné
prideľovanie
týchto
emisných
kvót,
aby
sa
zabránilo
strate
konkurencieschopnosti
priemyselných
odvetví
Únie,
ktorá
môže
viesť k fenoménu
presunu
výroby
známemu
ako
„únik
uhlíka“
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
17. októbra
2013,
Iberdrola a i., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 a C‑640/11,
EU:C:2013:660,
bod 39,
ako
aj z 26. februára
2015,
ŠKO‑Energo, C‑43/14,
EU:C:2015:120,
bod 28).
Na
účely
dosiahnutia
tohto
cieľa
týkajúceho
sa
konkurencieschopnosti
priemyselných
odvetví
Únie
tak
článok 10a
smernice
2003/87
stanovuje
súbor
prechodných
pravidiel
Únie
týkajúcich
sa
bezodplatného
vydávania
emisných
kvót.
Odsek
1
prvý
pododsek
tohto
článku
tak
stanovuje,
že
Komisia
je
splnomocnená
prijímať
delegované
akty v súlade s článkom 23
tejto
smernice
na
doplnenie
tejto
smernice,
pokiaľ
ide o plne
harmonizované
pravidlá
platné v celej
Únii
týkajúce
sa
prideľovania
kvót
uvedených v odsekoch
4,
5,
7 a 19
tohto
článku.
Článok 10a
ods. 1
druhý
až
štvrtý
pododsek a článok 10a
ods. 2
tej
istej
smernice
spresňuje
metódu
výpočtu,
ako
aj
spôsoby
bezodplatného
prideľovania
kvót
po
určení
referenčných
úrovní
ex
ante pre
jednotlivé
produkty,
ktoré
sa
majú
použiť
pre
každé
odvetvie a pododvetvie.
29      Článok 10a
ods. 6
prvý a štvrtý
pododsek
smernice
2003/87 v podstate
umožňuje
členským
štátom
prijať
finančné
opatrenia v prospech
odvetví
alebo
pododvetví
vystavených
skutočnému
riziku
úniku
uhlíka v dôsledku
značných
nepriamych
nákladov,
ktoré v skutočnosti
vznikajú
premietnutím
nákladov
na
emisie
skleníkových
plynov
do
cien
elektrickej
energie, a to
za
predpokladu,
že
takéto
finančné
opatrenia
sú v súlade s pravidlami
štátnej
pomoci, a predovšetkým
za
predpokladu,
že
nespôsobujú
nenáležité
narušenie
hospodárskej
súťaže
na
vnútornom
trhu.
30      V tejto
súvislosti,
ako
uvádza
generálna
advokátka v bode 54
svojich
návrhov,
pravidlá
týkajúce
sa
tohto
prideľovania
sú
plne
harmonizované
na
úrovni
Únie.
To
vyplýva
najmä z odôvodnenia
23
smernice
2009/29, v ktorej
sa
uvádza,
že
„prechodné
prideľovanie
bezodplatných
kvót
pre
zariadenia
by
sa
malo
uskutočňovať
na
základe
harmonizovaných
pravidiel
platných v celom
Spoločenstve
(referenčné
úrovne
ex
ante),
aby
sa
minimalizovali
narušenia
hospodárskej
súťaže v [Únii]“.
31      Súdny
dvor
okrem
toho
rozhodol,
že
pri
prijímaní
článku 10a
ods. 1
smernice
2003/87
normotvorca
Únie
zdôraznil
požiadavku
úplnej
harmonizácie,
keď
stanovil,
že
„Komisia
prijme
plne
harmonizované
vykonávacie
opatrenia
pre
cel[ú Úniu]
na
prideľovanie
kvót“
a Komisii
uviedol,
podľa
akých
kritérií
sa
mala
harmonizácia
vykonať,
teda v podstate
na
základe
referenčných
úrovní
podľa
odvetví a pododvetví
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 22. júna
2016,
DK
Recycling und Roheisen/Komisia, C‑540/14 P,
EU:C:2016:469,
bod 52).
32      Súdny
dvor
okrem
toho
konštatoval,
že
stanovením
takejto
metódy
prideľovania
bezodplatných
emisných
kvót
skleníkových
plynov,
plne
harmonizovanej
na
sektorovej
báze,
normotvorca
Únie
konkretizoval
základnú
požiadavku
minimalizovania
narušení
hospodárskej
súťaže
na
vnútornom
trhu
(rozsudok z 22. júna
2016,
DK
Recycling und Roheisen/Komisia, C‑540/14 P,
EU:C:2016:469,
bod 53).
33      Z vyššie
uvedeného
vyplýva,
že
hoci
žiadne z týchto
ustanovení
výslovne
neobmedzuje
právo
členských
štátov
prijať
opatrenia
daňovej
povahy,
ktoré
môžu
ovplyvniť
hospodárske
dôsledky
kvót
skleníkových
plynov,
nič
to
nemení
na
tom,
že
prijatie
takýchto
opatrení
nemôže
ohroziť
ciele
sledované
smernicou
2003/87,
ako
sú
pripomenuté v bodoch 27 a 29
tohto
rozsudku.
Pre
riadne
fungovanie
systému
EU
ETS
je
totiž
potrebné,
aby
vnútroštátne
daňové
opatrenie
neviedlo k oslabeniu
motivácie
znižovať
emisie
skleníkových
plynov
do
tej
miery,
že
by
bola
úplne
odstránená.
34      Ako v prejednávanej
veci
vyplýva z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
maďarská
daň z emisných
kvót
CO2 sa
vyznačuje
tým,
že
jednak v podstate
ukladá
daň z emisných
kvót
skleníkových
plynov
každému
prevádzkovateľovi
zariadenia
využívajúcemu
značné
množstvo
bezodplatne
pridelených
emisných
kvót,
pokiaľ
toto
zariadenie
zahŕňa
podzariadenie spojené s referenčným
produktom
a/alebo
podzariadenie spojené s emisiami z procesov, a zároveň
toto
zariadenie
prekročilo
ročný
priemer
certifikovaných
emisií
CO2 o 25 000
ton a boli
mu
pridelené
bezodplatné
kvóty
zodpovedajúce
aspoň
50 % priemeru
celkových
certifikovaných
emisií, a jednak
zaťažuje
emisie
CO2 tohto
prevádzkovateľa
daňou,
ktorá
je
stanovená
vo
výške
36 eur
za
tonu
CO2.
35      Keďže
takáto
daň
sa
osobitne
ukladá
niektorým
hospodárskym
subjektom
využívajúcim
bezodplatne
pridelené
emisné
kvóty
skleníkových
plynov,
zbavuje
tieto
subjekty
motivácie
investovať
do
opatrení
na
zníženie
svojich
emisií
vo
výške
splatnej
dane.
Takáto
daň
tak
môže
odstrániť
podstatnú
časť
hospodárskej
hodnoty
týchto
kvót a vedie k úplnému
potlačeniu
stimulačných
mechanizmov,
na
ktorých
je
postavený
systém
EU
ETS, a v dôsledku
toho k potlačeniu
stimulov
určených
na
podporu
zníženia
emisií
skleníkových
plynov. V tejto
súvislosti
okolnosť,
že
výška
splatnej
dane
lineárne
závisí
od
skutočných
emisií,
nemožno
chápať
tak,
že
má
vo
vzťahu k prevádzkovateľom
akýkoľvek
stimulačný
účinok.
36      Tento
výklad
nemožno
spochybniť
argumentáciou
maďarskej
vlády
založenou
na
mechanizme
stanovenom v § 3
ods. 6
nariadenia
vlády
č. 320/2003,
ktorý
motivuje
prevádzkovateľov k tomu,
aby
znížili
svoje
emisie
tým,
že
umožňuje
zdaniteľnej
osobe
znížiť
základ
dane o 50 %,
ak
sa
emisie
CO2 tejto
zdaniteľnej
osoby
znížili v porovnaní s certifikovanými
emisiami
za
druhý
rok
predchádzajúci
referenčnému
roku
aspoň v rozsahu
lineárneho
redukčného
faktoru
používaného a vyžadovaného
systémom
EU
ETS.
Toto
zníženie
základu
dane
má
totiž
tiež
za
následok,
že
emisné
kvóty
skleníkových
plynov
sú
zbavené
podstatnej
časti
ich
hospodárskej
hodnoty,
takže
hospodárske
subjekty
strácajú
akúkoľvek
motiváciu
investovať
do
opatrení
na
zníženie
svojich
emisií,
ktoré
by
im
umožnili
dosiahnuť
zisk z predaja
svojich
nevyužitých
kvót.
37      Zdá
sa
teda,
že
maďarská
daň z emisných
kvót
CO2 má
za
následok
potlačenie
zásady
bezodplatnosti
prideľovania
emisných
kvót
skleníkových
plynov
upravenej v článku 10
smernice
2003/87 a ohrozenie
cieľov
sledovaných
touto
smernicou,
čo
prislúcha
overiť
predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu.
38      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
treba
na
prvú
položenú
otázku
odpovedať
tak,
že
článok 1 a článok 10a
smernice
2003/87 v spojení s odôvodneniami
5,
7 a 20
tejto
smernice
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
osobitne
ukladá
hospodárskemu
subjektu,
ktorý v rámci
systému
EU
ETS
využíva
značné
množstvo
bezodplatne
pridelených
emisných
kvót
skleníkových
plynov,
povinnosť
zaplatiť
daň z emisných
kvót
CO2 pre
jeho
zariadenie
spojené s referenčným
produktom
a/alebo s emisiami z procesov,
ak
má
táto
právna
úprava
za
následok
neutralizáciu
kompenzačného
účinku
prideľovania
takýchto
kvót a je v rozpore s cieľmi
zachovania
konkurencieschopnosti a zabránenia
úniku
uhlíka.
O druhej až štvrtej otázke
39      Vzhľadom
na
odpoveď
na
prvú
otázku
nie
je
potrebné
odpovedať
na
druhú
až
štvrtú
otázku.
O trovách
40      Vzhľadom
na
to,
že
konanie
pred
Všeobecným
súdom
má
vo
vzťahu k účastníkom
konania
vo
veci
samej
incidenčný
charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou
postupu v konaní
pred
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom, o trovách
konania
rozhodne
tento
vnútroštátny
súd.
Iné
trovy
konania,
ktoré
vznikli v súvislosti s predložením
pripomienok
Súdnemu
dvoru a nie
sú
trovami
uvedených
účastníkov
konania,
nemôžu
byť
nahradené.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(druhá
komora)
rozhodol
takto:
Článok 1 a článok 10a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES z 13. októbra 2003 o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v Únii, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 96/61/ES, zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/410 zo 14. marca 2018, v spojení s odôvodneniami 5, 7 a 20 tejto smernice 2003/87, v znení zmien,
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá osobitne ukladá hospodárskemu subjektu, ktorý v rámci systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v Európskej únii využíva značné množstvo bezodplatne pridelených emisných kvót skleníkových plynov, povinnosť zaplatiť daň z emisných kvót CO2
pre jeho zariadenie spojené s referenčným produktom a/alebo s emisiami z procesov, ak má táto právna úprava za následok neutralizáciu kompenzačného účinku prideľovania takýchto kvót a je v rozpore s cieľmi zachovania konkurencieschopnosti a zabránenia úniku uhlíka.
Podpisy
*      Jazyky
konania:
francúzština a maďarčina.