62002CJ0104_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑104/02,
ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 20. marca 2002,
Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení G. Wilms, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalobkyňa,
proti
Spolkovej republike Nemecko, v zastúpení W.-D. Plessing a R. Stüwe, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci D. Sellner, Rechtsanwalt,
žalovanej,
ktorú v konaní podporuje:
Belgické kráľovstvo, v zastúpení A. Snoecx, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
vedľajší účastník konania,
SÚDNY DVOR (druhá komora),
v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia R. Schintgen a J. N. Cunha Rodrigues (spravodajca),
generálna advokátka: C. Stix-Hackl,
tajomník: M.-F. Contet, hlavná referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 27. mája 2004,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 13. júla 2004,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Svojou žalobou Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor určil, že:
– Spolková republika Nemecko si tým, že poskytovala vlastné zdroje Spoločenstvu s veľkým omeškaním, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 49 nariadenia Komisie (EHS) č. 1214/92 z 21. apríla 1992 o vykonávacích ustanoveniach a opatreniach na zmiernenie tranzitného režimu Spoločenstva [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 132, s. 1), alebo z článku 379 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 253, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3, ďalej len „vykonávacie nariadenie“), v spojení s článkom 2 ods. 1 nariadenia Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 155, s. 1),
– Spolková republika Nemecko je podľa článku 11 nariadenia č. 1552/89 za obdobie do 31. mája 2000 a podľa článku 11 nariadenia Rady č. 1150/2000 z 2. mája 2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev (Ú. v. ES L 130, s. 1; Mim. vyd. 01/003, s. 169), za obdobie po 31. máji 2000 povinná zaplatiť zodpovedajúce úroky do rozpočtu Spoločenstva z dôvodu oneskoreného pripísania na účet.
Právny rámec
Colné právo Spoločenstva
2. V období od 1. januára 1993 do 31. decembra 1996, ktorého sa týka prejednávaná žaloba, boli postupne uplatňované rôzne, hoci vo svojej podstate identické právne úpravy.
3. Pokiaľ ide o režim tranzitu Spoločenstva počas roka 1993 sa uplatňovalo nariadenie Rady (EHS) č. 2726/90 zo 17. septembra 1990 o tranzite Spoločenstva [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 262, s. 1) a nariadenie č. 1214/92, zmenené a doplnené nariadením Komisie (EHS) č. 3712/92 z 21. decembra 1992 (Ú. v. ES L 378, s. 15, ďalej len „nariadenie č. 1214/92“).
4. Pokiaľ ide o režim colného dlhu v roku 1993 sa uplatňovalo nariadenie Rady (EHS) č. 2144/87 z 13. júla 1987 o colnom dlhu [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 201, s. 15), zmenené a doplnené nariadením Rady (EHS) č. 4108/88 z 21. decembra 1988 (Ú. v. ES L 361, s. 2, ďalej len „nariadenie č. 2144/87“), a nariadenie Komisie (EHS) č. 597/89 z 8. marca 1989 zavádzajúce ustanovenia na vykonanie nariadenia č. 2144/87 [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 65, s. 11).
5. V oblasti zaúčtovania a vyberania colného dlhu sa počas roka 1993 uplatňovalo nariadenie Rady (EHS) č. 1854/89 zo 14. júna 1989 o zápise do účtovnej evidencie a podmienkach platenia súm dovozného alebo vývozného cla vyplývajúcich z colného dlhu [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 186, s. 1).
6. Nariadením Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len „kódex“), sa pristúpilo ku kodifikácii právnej úpravy v oblasti colného práva Spoločenstva. Ku kódexu boli prijaté vykonávacie ustanovenia obsiahnuté vo vykonávacom nariadení. Tieto ustanovenia sú účinné od 1. januára 1994.
7. So zreteľom na vecnú zhodnosť rôznych režimov colného práva uplatňovaných postupne počas obdobia uvedeného v prejednávanej žalobe sa účastníci konania odvolávajú vo svojej argumentácii pred Súdnym dvorom iba na ustanovenia uplatňované od 1. januára 1994, a to na kódex a vykonávacie nariadenie. Z tohto dôvodu nižšie uvedená tabuľka predstavuje jednoduchý výpočet ustanovení postupne uplatňovaných počas sporných období. Znenie ustanovení kódexu a vykonávacieho nariadenia je naopak uvedené za tabuľkou.
>lt>7
Kódex
8. Podľa článku 91 ods. 1 písm. a) a ods. 2 písm. a) kódexu:
„1. Režim vonkajší tranzit umožňuje prepravu medzi dvoma miestami v rámci colného územia spoločenstva:
a) tovaru, ktorý nie je tovarom spoločenstva bez toho, aby tovar podliehal dovoznému clu alebo iným platbám alebo obchodno-politickým opatreniam;
…
2. Preprava podľa odseku 1 sa môže uskutočniť:
… vo vonkajšom tranzitnom režime Spoločenstva;
…“
9. Podľa článku 96 ods. 1 písm. a) a b) kódexu:
„Hlavný zodpovedný je držiteľom vonkajšieho tranzitného režimu spoločenstva. Je zodpovedný za:
a) predloženie tovaru v stanovenej lehote colnému úradu určenia v nezmenenom stave a zároveň za dodržanie opatrení prijatých colnými orgánmi k identifikácii tovaru;
b) dodržiavanie predpisov vzťahujúcich sa na tranzitný režim spoločenstva.“
10. Podľa článku 203 kódexu:
„1. Colný dlh pri dovoze vzniká:
– nezákonným odňatím tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu spod colného dohľadu.
2. Colný dlh vzniká v okamihu, keď je tovar odňatý spod colného dohľadu.
3. Dlžníkmi sú:
– osoba, ktorá odňala tovar spod colného dohľadu,
– akékoľvek osoby, ktoré sa tohto odňatia zúčastnili a ktoré si boli vedomé alebo si mali byť vedomé toho, že tovar je odnímaný spod colného dohľadu,
– akékoľvek osoby, ktoré tovar odňatý spod colného dohľadu získali alebo prechovávali a ktoré si boli alebo si mali byť v čase získania alebo prijatia takéhoto tovaru vedomé, že tento bol odňatý spod colného dohľadu,
a
– prípadne taktiež osoba, ktorá má plniť povinnosti vyplývajúce z dočasného uskladnenia tovaru alebo z použitia colného režimu, do ktorého bol tovar prepustený.“
11. Podľa článku 204 kódexu:
„1. Colný dlh pri dovoze vzniká:
a) neplnením jednej z povinností vyplývajúcej z dočasného uskladnenia tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu, alebo z použitia colného režimu, do ktorého bol tento prepustený,
alebo
b) nedodržaním niektorej podmienky stanovenej na prepustenie tovaru do daného režimu alebo pre udelenie zníženej alebo nulovej sadzby dovozného cla v dôsledku konečného použitia tovaru,
s výnimkou prípadov, ktoré sú uvedené v článku 203, pokiaľ sa nezistí, že nedodržanie týchto podmienok nemá podstatný [skutočný – neoficiálny preklad ] vplyv na správne vykonávanie dočasného uskladnenia alebo daného colného režimu.
2. Colný dlh vzniká buď v okamihu, keď prestane byť plnená povinnosť, ktorej nesplnením colný dlh vzniká, alebo okamihom, keď je tovar prepustený do daného režimu a ak sa dodatočne zistí, že podmienky stanovené na prepustenie tovaru do uvedeného režimu, alebo udelenie zníženej alebo nulovej sadzby dovozného cla v dôsledku konečného použitia tovaru neboli v skutočnosti splnené.
3. Dlžníkom je osoba, ktorá má buď plniť povinnosti vyplývajúce z dočasného uskladnenia tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu, alebo z použitia colného režimu, do ktorého bol tento tovar prepustený, alebo osoba, ktorá má plniť podmienky spojené s prepustením tovaru do daného režimu.“
12. Článok 215 kódexu stanovuje:
„1. Colný dlh vzniká na mieste, kde sa odohrávajú udalosti, pri ktorých vzniká.
2. Tam, kde nie je možné určiť miesto uvedené v odseku 1, sa colný dlh považuje za taký, ktorý vznikol na mieste, na ktorom colné orgány prídu k záveru, že tovar je v situácii, v ktorej vzniká colný dlh.
3. Tam, kde sa uplatnenie colného režimu pre tovar neskončilo, colný dlh sa považuje za taký, ktorý vznikol na mieste, kde:
– bol tovar umiestnený do tohto režimu
alebo
– tovar vstúpil do spoločenstva v rámci tohto režimu.
4. Tam, kde colné orgány na základe im dostupných informácií môžu preukázať, že colný dlh už vznikol, keď bol tovar na inom mieste v skoršom čase, colný dlh sa považuje za taký, ktorý vznikol na mieste, ktoré môže byť preukázané ako prvé miesto, v ktorom je možné preukázať existenciu colného dlhu.“
13. Článok 217 ods. 1 kódexu stanovuje:
„Colné orgány vypočítajú sumu dovozného alebo vývozného cla vyplývajúcu z colného dlhu, ďalej len ‚sumu cla‘, akonáhle majú potrebné údaje, a zapíšu ju do účtovnej evidencie alebo do iného rovnocenného nosiča informácií (zápis) [(zápis do účtovnej evidencie) – neoficiálny preklad ].“
14. Podľa článku 218 ods. 3 kódexu:
„Ak colný dlh vznikne za iných podmienok než tých, ktoré sú uvedené v odseku 1, je potrebné príslušnú sumu cla zapísať do účtovnej evidencie do 2 dní odo dňa, v ktorom colné orgány môžu:
a) vypočítať sumu daného cla,
a
b) určiť dlžníka.“
15. Podľa článku 219 kódexu:
„1. Lehoty na vykonanie zápisu do účtovnej evidencie ustanovené v článku 218 je možné predĺžiť:
a) z dôvodov vyplývajúcich zo správneho usporiadania členských štátov a hlavne vtedy, ak sú účty centralizované, alebo
b) ak zvláštne okolnosti bránia colným orgánom, aby uvedené lehoty dodržali.
Takto predĺžená lehota nesmie byť dlhšia ako 14 dní.
2. Lehoty ustanovené v odseku 1 sa nepoužijú pri nepredvídateľných okolnostiach alebo v prípadoch vyššej moci.
16. Podľa článku 221 ods. 1 a 3 kódexu:
„1. Akonáhle je suma cla zapísaná do účtovnej evidencie, musí byť oznámená dlžníkovi v súlade s ustanovenými postupmi.
…
3. Oznámenie dlžníkovi sa neuskutočňuje po uplynutí lehoty troch rokov odo dňa, kedy vznikol colný dlh. Avšak tam, kde colné orgány nemohli určiť presnú sumu splatnú podľa zákona v dôsledku konania, ktoré by mohlo viesť k trestnému súdnemu konaniu, sa môže takéto oznámenie, pokiaľ to povoľujú platné právne predpisy, urobiť po uplynutí takejto trojročnej lehoty.“
17. Článok 236 ods. 1 kódexu stanovuje:
„Dovozné alebo vývozné clo bude vrátené ak sa zistí, že v čase, kedy bolo zaplatené, nebola suma tohto cla dlžná na základe právnych predpisov, alebo že bola zapísaná do účtovnej evidencie v rozpore s článkom 220, odsek 2.
Dovozné alebo vývozné clo bude odpustené ak sa zistí, že v čase keď toto bolo zapísané do účtovnej evidencie, nebolo dlžné na základe právnych predpisov, alebo že bolo zapísané do účtovnej evidencie v rozpore s článkom 220, odsek 2.
Vrátenie alebo odpustenie nebude povolené, ak skutočnosti, ktoré viedli k zaplateniu alebo zapísaniu sumy cla do účtovnej evidencie, ktorá nebola dlžná na základe právnych predpisov, vyplývajú z úmyselného konania dotknutej osoby.“
Vykonávacie nariadenie
18. Podľa článku 356 ods. 1 a 5 vykonávacieho nariadenia:
„1. Tovar a dokument T1 musia byť predložené úradu určenia.
…
5. Ak je tovar predložený úradu určenia po uplynutí lehoty predpísanej výstupným úradom a nedodržanie lehoty je spôsobené okolnosťami, ktoré sú uspokojivo vysvetlené úradu určenia a nedajú sa pripísať prepravcovi alebo objednávateľovi [hlavnému zodpovednému – neoficiálny preklad ], má sa za to, že prepravca alebo objednávateľ [hlavný zodpovedný – neoficiálny preklad ] dodržali predpísanú lehotu.“
19. Článok 378 vykonávacieho nariadenia stanovuje:
„1. Bez dosahu na článok 215 kódexu, ak zásielka nebola predložená úradu určenia a nie je možné zistiť miesto priestupku alebo nezrovnalosti, má sa za to, že k takémuto priestupku alebo nezrovnalosti došlo:
– v členskom štáte, ktorému patrí výstupný úrad,
alebo
– v členskom štáte, ktorému patrí tranzitný úrad v mieste vstupu do spoločenstva, ktorému bolo odovzdané avízo o tranzite,
ak v lehote ustanovenej v článku 379 (2), ktorá má byť určená, nie je k spokojnosti colných orgánov preložený [predložený – neoficiálny preklad ] dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku alebo nezrovnalosti.
2. Ak žiadny takýto dôkaz nie je poskytnutý a pri uvedenom priestupku alebo nezrovnalosti sa má za to, že k nemu došlo v členskom štáte výstupu alebo v členskom štáte vstupu, tak ako je uvedené v prvom odseku v druhej zarážke, clá a ostatné poplatky súvisiace s príslušným tovarom uloží tento členský štát v súlade s ustanoveniami Spoločenstva alebo národnými ustanoveniami.
3. Ak je členský štát, v ktorom k uvedenému priestupku alebo nezrovnalosti skutočne došlo, určený pred uplynutím lehoty troch rokov odo dňa registrácie vyhlásenia T1, tento členský štát v súlade s ustanoveniami spoločenstva alebo národnými ustanoveniami vymáha [vyberie – neoficiálny preklad ] clá a ostatné poplatky (okrem poplatkov uložených podľa druhého pododseku ako vlastné zdroje spoločenstva), ktoré sa týkajú príslušného tovaru. V tomto prípade, ak je predložený dôkaz o takomto vymáhaní [vybratí – neoficiálny preklad ], musia byť vrátené pôvodne uložené clá a ostatné poplatky (okrem poplatkov uložených ako vlastné zdroje spoločenstva).
4. Záruka, ktorá sa vzťahuje na tranzitnú operáciu, nesmie byť uvoľnená do konca horeuvedeného trojročného obdobia alebo dovtedy, kým boli zaplatené clá a iné poplatky splatné v členskom štáte, v ktorom k uvedenému priestupku alebo nezrovnalosti skutočne došlo.
Členské štáty príjmu potrebné opatrenia na riešenie akýchkoľvek priestupkov alebo nezrovnalostí a uložia efektívne pokuty.“
20. Podľa článku 379 vykonávacieho nariadenia:
„1. Ak zásielka nebola predložená úradu určenia a nie je možné určiť miesto, kde došlo k priestupku alebo nezrovnalosti, výstupný úrad čo najskôr oznámi túto skutočnosť objednávateľovi [hlavnému zodpovednému – neoficiálny preklad ], v každom prípade však pred skončením 11. mesiaca nasledujúceho po dátume registrácie tranzitného vyhlásenia spoločenstva.
2. V oznámení uvedenom v odseku 1 musí byť uvedená predovšetkým lehota, v ktorej musí byť výstupnému úradu a k spokojnosti colných orgánov poskytnutý dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku alebo nezrovnalosti. Táto lehota je tri mesiace odo dňa oznámenia uvedeného v odseku 1. Ak uvedený dôkaz nie je predložený do konca tejto lehoty, príslušný členský štát vykoná kroky na vymáhanie [vybratie – neoficiálny preklad ] príslušných ciel a ostatných poplatkov. V prípade, kedy tento členský štát nie je štátom, v ktorom sa nachádza výstupný úrad, okamžite o tom informuje uvedený členský štát.“
21. V zmysle článku 380 vykonávacieho nariadenia:
„Dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie v zmysle článku 378 (1) musí byť predložený k spokojnosti colných orgánov okrem iného:
a) predložením dokumentu potvrdeného colnými orgánmi, z ktorého je zrejmé, že príslušný tovar bol predložený úradu určenia, alebo ak sa uplatňuje článok 406, schválenému prijímateľovi. Tento dokument musí obsahovať dostatočné informácie na umožnenie identifikácie uvedeného tovaru;
alebo
b) predložením colného dokumentu vydaného v tretej krajine, z ktorého je zrejmé prepustenie pre domáce použitie alebo jeho kópie, alebo fotokópie; takáto kópia alebo fotokópia musí byť potvrdená ako overený opis organizáciou, ktorá potvrdila originál dokumentu, orgánmi príslušnej tretej krajiny alebo orgánmi jedného z členských štátov. Tento dokument musí obsahovať dostatočné informácie na umožnenie identifikácie príslušného tovaru.“
22. Článok 859 vykonávacieho nariadenia stanovuje:
„Nasledujúce prípady sa považujú za neplnenie, ktoré nemá významný účinok na správnu prevádzku [skutočný vplyv na správne vykonávanie – neoficiálny preklad ] dočasného uskladnenia alebo príslušný colný režim v zmysle článku 204 (1) kódexu, za predpokladu, že:
– nepredstavujú pokus nezákonne odobrať tovar spod colného dohľadu,
– nenaznačujú vedomú nedbanlivosť na strane príslušnej osoby,
– všetky formality potrebné na zosúladenie situácie tovaru so zákonom sú následne vykonané:
1) pri ktorých je prekročená lehota pre pridelenie jedného z colne schválených určení alebo použití pre tovar, ktorá je poskytnutá pri dočasnom uskladnení alebo príslušnom colnom režime, keby bola táto lehota predĺžená, pokiaľ by o toto predĺženie bolo požiadané včas;
2) v prípade tovaru prepusteného do režimu tranzitu, prekročenie lehoty pre predloženie tovaru úradu určenia, ak sa takéto predĺženie uskutoční neskôr;
3) v prípade tovaru prepusteného do režimu dočasného uskladnenia alebo režimu colného uskladňovania manipulácia, ktorú vopred nepovolia colné orgány za predpokladu, že takáto manipulácia by bola povolená, keby o ňu bolo požiadané;
4) v prípade tovaru prepusteného do režimu dočasného dovozu použitie tovaru inak ako je ustanovené v povolení za predpokladu, že takéto použitie by bolo povolené v tomto režime, keby bolo oň požiadané;
5) v prípade tovaru v režime dočasného uskladnenia alebo inom colnom režime nepovolený pohyb tovaru, za predpokladu, že tovar môže byť predložený colným orgánom na ich žiadosť;
6) v prípade tovaru v režime dočasného uskladnenia alebo v inom colnom režime odobratie tovaru z colného územia spoločenstva alebo jeho vstup do slobodného colného pásma alebo slobodného colného skladu bez uskutočnenia potrebných formalít;
7) v prípade tovaru, ktorému bolo pridelené zvýhodnené tarifné zaobchádzanie z dôvodu jeho konečného použitia, premiestnenie tovaru bez oznámenia colným orgánom skôr ako mu bolo pridelené určené použitie, za predpokladu, že:
a) premiestnenie je zaznamenané v skladovej evidencii postupcu
a
b) postupník je držiteľ povolenia na príslušný tovar.“
Režim vlastných zdrojov Spoločenstiev
23. Podľa článku 2 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia Rady 88/376/EHS, Euratom z 24. júna 1988 o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev (Ú. v. ES L 185, s. 24; Mim. vyd. 01/001, s. 176):
„Nasledujúce príjmy tvoria vlastné zdroje vložené do rozpočtu spoločenstiev:
a) odvody, náhrady, dodatočné a kompenzačné čiastky, dodatočné čiastky alebo faktory a iné poplatky, ktoré boli alebo budú stanovené inštitúciami Spoločenstiev v súvislosti s obchodom s nečlenskými krajinami v rámci bežnej poľnohospodárskej politiky, ako aj príspevky a iné poplatky stanovené v rámci bežnej organizácie na trhoch s cukrom,
b) bežné colné tarifné poplatky, ktoré sú alebo sa majú stanoviť inštitúciami Spoločenstiev v súvislosti s obchodom s nečlenskými krajinami, a colné poplatky na produkty uvedené v Zmluve o založení Európskeho spoločenstva pre uhlie a oceľ“.
24. Podľa znenia článku 2 nariadenia č. 1552/89:
„1. Na účely uplatňovania tohto nariadenia vzniká nárok Spoločenstva na vlastné zdroje uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia 88/376/EHS, Euratom akonáhle príslušný orgán členského štátu oznámil dlžníkovi výšku dlhu, ktorý je povinný uhradiť. Toto oznámenie sa vykoná akonáhle je dlžník známy a príslušné správne orgány môžu vypočítať výšku nároku pri dodržaní všetkých ustanovení Spoločenstva uplatniteľných na danú oblasť.
2. Odsek 1 sa použije v prípade nevyhnutnosti opravy oznámenia.“ [ neoficiálny preklad ]
25. Článok 11 tohto nariadenia stanovuje:
„Každé omeškanie s pripísaním na účet uvedený v článku 9 ods. 1 má pre dotknutý členský štát za následok vznik povinnosti platiť úroky podľa úrokovej sadzby platnej v deň splatnosti na peňažnom trhu príslušného členského štátu pre operácie krátkodobého verejného financovania zvýšenej o dve percentá. Táto sadzba sa za každý mesiac omeškania zvyšuje o 0,25 percenta. Zvýšená sadzba sa vzťahuje na celú dobu omeškania.“ [ neoficiálny preklad ]
Konanie pred podaním žaloby
26. Listom z 12. januára Komisia zaslala nemeckým úradom správu o kontrole tradičných vlastných zdrojov vykonanú jej pracovníkmi v Nemecku medzi 6. a 17. marcom 1995. V tejto správe Komisia konštatuje pre roky 1993 a 1994 určité omeškania v colnom režime tranzitu, ktoré podľa názoru tohto orgánu boli príčinou oneskoreného poskytnutia dotknutých vlastných zdrojov. Podľa Komisie tieto omeškania vznikli nedodržaním lehoty štrnástich mesiacov stanovenej v článku 49 nariadenia č. 1214/92 a článku 379 vykonávacieho nariadenia v spojení s článkom 2 ods. 1 nariadenia č. 1552/89.
27. Komisia konštatovala, že oneskorené poskytnutie vlastných zdrojov má za následok vznik povinnosti zaplatiť úroky z omeškania podľa článku 11 nariadenia č. 1552/89, a požiadala nemecké orgány, aby najmä bezodkladne začali colné konanie na okresných finančných riaditeľstvách pre vš etky doklady T1, ktoré boli vydané pred viac ako štrnástimi mesiacmi a neboli vybavené, preverili oneskorené poskytnutie vlastných zdrojov a informovali v tejto súvislosti Komisiu, spolu so zaslaním zoznamu omeškaní za všetky okresné riaditeľstvá, čo sa týka následného vyberania pri režimoch tranzitu nevybavených od 1. januára 1993.
28. Druhá kontrola uskutočnená Komisiou v novembri 1997 zameraná na roky 1995 a 1996 odhalila ďalšie prípady prekročenia lehoty štrnástich mesiacov stanovenej v článku 49 nariadenia č. 1214/92 a článku 379 vykonávacieho nariadenia.
29. Dôvod uvádzaný nemeckými colnými orgánmi na ospravedlnenie uvedeného prekročenia lehoty, a to, že sa na účely platby pokúšali najprv identifikovať príjemcu tovarov alebo dopravcu, Komisia zamietla vzhľadom na jasné znenie článku 49 nariadenia č. 1214/92 a článku 379 vykonávacieho nariadenia.
30. Komisia vyzvala nemecké orgány, aby začali colné konanie pre všetky doklady T1, ktoré boli vydané pred viac ako štrnástimi mesiacmi a neboli ešte vybavené, aby informovali o omeškaniach so stanovením cla, zabezpečili v budúcnosti začatie colného konania pri nevybavených tranzitných dokladoch v lehote štrnástich mesiacov a odpovedali na ňou predloženú správu o kontrole.
31. Vo svojom liste z 28. apríla 1998 nemecké orgány síce nepopreli prekročenie lehoty štrnástich mesiacov, uviedli však, že neboli povinné vyrubiť dovozné clá najneskôr štrnásť mesiacov po registrácii dokladu T1. Podľa nich článok 379 vykonávacieho nariadenia nestanovuje žiadnu prekluzívnu lehotu, ale len lehotu orientačnú. Výstupný úrad má ešte dostatok času v trojročnej lehote uvedenej v článku 221 ods. 3 kódexu začať s vyberaním dlhu. Na základe toho úroky z omeškania podľa článku 11 nariadenia č. 1552/89 neprichádzajú do úvahy.
32. Listom zo 14. júla 1998 Komisia opätovne požiadala nemecké orgány, aby jej najneskôr do 1. septembra 1998 zaslali informácie požadované v jej správe o kontrole z roku 1995, aby mohla vypočítať úroky z omeškania na základe článku 11 nariadenia č. 1552/89.
33. Vo svojom liste z 18. septembra 1998 nemecké orgány zopakovali a potvrdili tvrdenia už uvedené v ich liste z 28. apríla 1998 týkajúcom sa správy o kontrole z roku 1997. Informácie opätovne požadované inšpektormi Komisie v tejto správe im neboli poskytnuté.
34. Dňa 15. novembra 1999 Komisia zaslala nemeckým orgánom výzvu, v ktorej opätovne vyjadruje svoje stanovisko opísané vyššie a vyzvala ich na predloženie pripomienok k predmetnej veci v lehote dvoch mesiacov.
35. Vo svojej odpovedi z 1. februára 2000, doručenej listom z 24. februára 2000, nemecká vláda potvrdzuje svoje stanovisko, podľa ktorého je lehota štrnástich mesiacov čisto orientačná, takže vyberanie cla sa môže uskutočniť ešte po uplynutí tejto lehoty, ak pátracie konanie trvalo dlhšie ako jedenásť mesiacov. Okrem toho uvádza, že v mnohých prípadoch vyšetrovací postup nemožno ukončiť v lehote jedenástich mesiacov, pretože výmena informácií medzi členskými štátmi môže trvať dlhší čas. Na strane druhej použitím článkov 217 a 221 kódexu lehota v celkovom trvaní troch rokov stále umožňuje výber cla, pokiaľ chýbajú údaje potrebné pre jeho výpočet a zaúčtovanie.
36. Komisia vo svojom odôvodnenom stanovisku z 19. júla 2000 zdôrazňuje najmä, že argumentácia Spolkovej republiky Nemecko nie je v súlade s jasným znením článku 379 vykonávacieho nariadenia. Navyše zo zmyslu a účelu daného ustanovenia vyplýva, že konanie musí byť zrýchlené s cieľom urýchlene zistiť nezrovnalosti.
37. V oznámení zo 14. septembra 2000, doručenom listom z toho istého dňa, nemecká vláda oznámila Komisii, že trvá na svojom stanovisku. Za týchto podmienok Komisia rozhodla podať žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
O žalobe
38. Svojou žalobou Komisia predovšetkým navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Spolková republika Nemecko si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia, ktoré nadobudlo účinnosť 1. januára 1994, a článku 49 ods. 2 tretej vety nariadenia č. 1214/92, ktoré platilo v priebehu roka 1993, v spojení s článkom 2 nariadenia č. 1552/89, a to tým, že neposkytla včas vlastné zdroje v prípadoch neskorého vybavenia operácií režimu vonkajšieho tranzitu Spoločenstva uskutočnených v priebehu rokov 1993 až 1996.
39. Na druhom mieste Komisia navrhuje, aby Súdny dvor rozhodol, že Spolková republika Nemecko je povinná „v dôsledku oneskoreného pripísania na účet zaplatiť do rozpočtu Spoločenstva úroky“ podľa článku 11 nariadenia č. 1552/89 za obdobie do 31. mája 2000 a podľa článku 11 nariadenia č. 1150/2000 za obdobie po 31. máji 2000.
O prípustnosti
Argumentácia účastníkov konania
40. Nemecká vláda pochybuje o prípustnosti žaloby ako celku. Cieľom konania o nesplnení povinnosti je ukončenie existujúcich nesplnení povinností. Existencia nesplnenia povinnosti sa posudzuje výlučne na základe toho, či sa členský štát v čase uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku nachádzal v situácii, ktorá by bola v rozpore s právom Spoločenstva. Komisia však netvrdí, že Spolková republika Nemecko porušovala právo Spoločenstva v čase uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku v mesiaci september 2000. Je nepochybné, že nemecká vláda dlho pred týmto dátumom vzala na vedomie pripomienky kontrolórov Komisie a vyžadovala, aby colné orgány ešte striktnejším spôsobom dodržiavali lehoty stanovené v článku 379 vykonávacieho nariadenia, avšak bez toho, aby popierala svoje stanovisko, podľa ktorého uvedené lehoty nie sú záväznými lehotami, na rozdiel od názoru Komisie.
41. Komisia sa naopak domnieva, že žaloba je prípustná. V skutočnosti porušenie pokračovalo, pretože úroky za oneskorené poukázanie na účet neboli zaplatené do rozpočtu Spoločenstva, takže podľa nej ide zreteľne o pokračujúce nesplnenie povinnosti.
42. Nemecká vláda rovnako spochybňuje prípustnosť žaloby aj v druhej časti jej žalobného návrhu, ktorým chce Komisia donútiť žalovanú stranu zaplatiť do rozpočtu Spoločenstva splatné úroky z dôvodu oneskoreného pripísania na jej účet. Z článku 228 ods. 1 ES vyplýva, že v konaní o nesplnení povinnosti sa Súdny dvor musí obmedziť len na jeho skonštatovanie a ponechá na vnútroštátnych orgánoch, aby určili dôsledky, ktoré treba vyvodiť z uvedeného zistenia, majúc na pamäti, že nesplnenie povinnosti musí byť bezodkladne ukončené. Druhú časť návrhov treba zamietnuť ako neprípustnú, lebo týmto žalobným návrhom Komisia neuplatňuje nič iné než žalobu na zaplatenie údajne dlhovaných úrokov.
43. Komisia odpovedá, že článok 11 nariadenia č. 1552/89 stanovuje jasne a bezpodmienečne povinnosť zaplatiť úroky z omeškania. Súdny dvor už poukázal na túto povinnosť v inom konaní o žalobe o nesplnení povinnosti (rozsudok z 20. marca 1986, Komisia/Nemecko, 303/84, Zb. s. 1171, bod 19). Okrem toho článok 228 ES nebráni Súdnemu dvoru, aby rozhodol o ukončení zisteného nesplnenia povinnosti. Nakoniec možnosť voľnej úvahy členského štátu vzhľadom na spôsob ukončenia nesplnenia povinnosti je nereálna, lebo zaplatenie príslušných úrokov z omeškania je jedinou možnosťou ako vykonať rozsudok, ktorým bolo rozhodnuté o nesplnení povinnosti.
Posúdenie Súdnym dvorom
44. Pokiaľ ide o prvý uvádzaný dôvod neprípustnosti týkajúci sa skutočnosti, že v čase uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku nemecké orgány dodržiavali lehoty stanovené v článku 379 vykonávacieho nariadenia, treba zdôrazniť, že ide o prípad, keď Spolková republika Nemecko odmieta zaplatiť úroky z omeškania požadované Komisiou za obdobie stanovené v predmetnej žalobe, a to za roky 1993 až 1996, v priebehu ktorých bolo zistené a uznané týmto členským štátom prekročenie uvedených lehôt.
45. Z ustálenej judikatúry však vyplýva (pozri najmä rozsudok zo 16. mája 1991, Komisia/Holandsko, C‑96/89, Zb. s. I‑2461, bod 38), že existuje nevyhnutná súvislosť medzi povinnosťou zistiť vlastné zdroje Spoločenstva a povinnosťou pripísať tieto zdroje na účet Komisie v stanovenej lehote, ako aj povinnosťou zaplatiť úroky z omeškania.
46. V dôsledku toho za predpokladu, že je dôvodná výhrada Komisie založená na omeškaní so zápisom sumy colného dlhu do účtovnej evidencie a pripísaním zodpovedajúcich vlastných zdrojov na účet Komisie, nemožno vylúčiť, že do uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku neboli odstránené všetky dôsledky nesplnenia povinnosti, najmä zaplatenie úrokov z omeškania na základe nariadenia č. 1552/89. V dôsledku toho existuje záujem, aby toto nesplnenie povinnosti bolo prípadne určené.
47. Prvý dôvod neprípustnosti teda treba zamietnuť.
48. Pokiaľ ide o druhý dôvod neprípustnosti obmedzený na druhú časť žalobného návrhu, je nutné konštatovať, že v tejto časti žaloby Komisia navrhuje, aby Súdny dvor rozhodol, že Spolková republika Nemecko je povinná „uhradiť do rozpočtu Spoločenstva dlhované úroky z dôvodu oneskoreného pripísania na účet“ podľa článku 11 nariadenia č. 1552/89 za obdobie do 31. mája 2000 a podľa článku 11 nariadenia č. 1150/2000 za obdobie po 31. máji 2000.
49. Je zrejmé, že predmetom žaloby podanej podľa článku 226 ES je určenie nesplnenia povinnosti, ktoré mu vyplývajú z práva Spoločenstva, členským štátom. Určenie takéhoto nesplnenia povinnosti zaväzuje dotknutý členský štát na základe článku 228 ES prijať opatrenia na vykonanie rozsudku Súdneho dvora. Na strane druhej však nemožno tomuto štátu nariadiť prijať konkrétne opatrenia.
50. V dôsledku toho Súdny dvor nemôže v rámci žaloby o nesplnenie povinnosti, ako vo veci samej, rozhodnúť o výhradách vzťahujúcich sa k návrhom, aby nariadil členskému štátu zaplatiť úroky z omeškania.
51. Žalobné návrhy v uvedenej žalobe, ktorých predmetom je zaplatenie úrokov z omeškania na základe článku 11 nariadenia č. 1552/89 musia byť, za uvedených podmienok, vyhlásené za neprípustné, a teda výhrada uvedená v tejto časti návrhov týkajúca sa porušenia tohto článku musí byť zamietnutá ako neprípustná.
52. Za týchto podmienok sa skúmanie uvedenej žaloby musí obmedziť na posúdenie výhrady týkajúcej sa omeškania, ktorým Spolková republika Nemecko poukázala v priebehu rokov 1993 – 1996 na účet vlastné zdroje v rozpore s článkom 49 nariadenia č. 1214/92 alebo článkom 379 vykonávacieho nariadenia v spojení s článkom 2 ods. 1 nariadenia č. 1552/89.
O veci samej
Argumentácia účastníkov konania
53. Komisia tvrdí, že zo znenia článku 379 vykonávacieho nariadenia a článku 49 nariadenia č. 1214/92, ako aj z cieľa sledovaného zákonodarcom Spoločenstva vyplýva, že uvedené ustanovenia zaväzujú colné orgány v čo najkratšom čase a najneskôr do uplynutia štrnásťmesačnej lehoty zabezpečiť vyberanie, ak tieto orgány zistia osobu dlžníka a oznámia mu sumu dlžného cla (článok 2 ods. 1 nariadenia č. 1552/89).
54. Účelom článku 379 vykonávacieho nariadenia je podnietiť colné orgány konať čo možno najrýchlejšie, aby sa predišlo negatívnym dopadom na rozpočet Spoločenstva. Riziko, že nebude možné zistiť colný dlh, by narastalo s časom (dlžník, ktorého pobyt nie je známy alebo na ktorého majetok bol vyhlásený konkurz). Lehota štrnástich mesiacov, uplatniteľná iba vo výnimočnom prípade, je teda najdlhšou možnou lehotou, ktorá, ak nie je dodržaná, spôsobuje oneskorené poskytnutie vlastných zdrojov zo strany príslušného členského štátu.
55. Nedodržanie lehôt stanovených v článku 379 vykonávacieho nariadenia má za následok zásah do záujmov Spoločenstva, ako aj ostatných členských štátov, ktoré by z dôvodu oneskoreného poukázania vlastných zdrojov na účet museli vykryť eventuálne finančné potreby rozpočtu Spoločenstva.
56. Spolková republika Nemecko uvádza, že ani článok 379 vykonávacieho nariadenia, ani článok 49 nariadenia č. 1214/92 nestanovujú pre orgány akúkoľvek najdlhšiu možnú alebo premlčaciu lehotu.
57. Už zo samotného znenia článku 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia vyplýva, že nestanovuje žiadnu premlčaciu dobu. Toto ustanovenie neslúži ani záujmu Spoločenstva na rýchlom vyberaní cla, ktoré upravuje výhradne článok 217 a nasl. kódexu. Právna úprava článku 378 a nasl. vykonávacieho nariadenia, založená na článku 215 ES, sa zaoberá predbežnou otázkou súvisiacou s vyberaním, a to zisťovaním skutkového stavu na základe uvedených ustanovení, ktoré za osobitných okolností môže byť oneskorené.
58. Nemecká vláda zdôrazňuje, že ak pri zisťovaní dôjde k omeškaniu, nemecké colné orgány nemôžu dodržať lehotu jedenástich mesiacov, najčastejšie z dôvodu okolností, ktoré im nemožno pripísať, ale za ktoré musia zodpovedať colné správy iných členských štátov.
59. Článok 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia o nič viac ako odsek 1 tohto článku nestanovuje pre colné orgány najdlhšiu možnú lehotu. Už zo samotného znenia tohto ustanovenia vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva nevyžaduje, aby orgány vyrubili clo a poplatky do uplynutia alebo pred uplynutím lehoty troch mesiacov.
60. Ak sa dôkazné prostriedky predložia krátko pred uplynutím uvedenej lehoty troch mesiacov, colné orgány musia preskúmať ich dôkaznú hodnotu. Okrem toho deklarant môže predložiť alternatívne dôkazné prostriedky v zmysle článku 380 vykonávacieho nariadenia. Až po ukončení uvedených zisťovaní sú colné orgány schopné určiť, či colný dlh vznikol a určiť jeho výšku, ako aj totožnosť dlžníka. Tieto zisťovania by však mohli niekedy trvať veľmi dlho.
61. Na druhej strane, nič nedovoľuje vyvodiť záver, že členské štáty sú povinné vo vzťahu k Spoločenstvu pristúpiť k vybratiu a poskytnúť vlastné zdroje, zatiaľ čo vo vzťahu k dlžníkom colného dlhu ešte môžu pristúpiť k vybratiu po uplynutí lehoty štrnástich mesiacov. Pre colné orgány je záväzná len lehota troch rokov stanovená v článku 221 ods. 3 kódexu.
62. Nemecká vláda taktiež uvádza, že aj keby obidve tieto lehoty boli považované za záväzné, nemožno ich sčítať, ak smerujú voči rôznym príjemcom. Článok 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia má totiž za cieľ podnietiť orgány členských štátov k čo možno najkratšiemu uskutočneniu procesu zisťovania a rýchlej spolupráci, zatiaľ čo jeho odsek 2 podnecuje hlavného zodpovedného aktívne spolupracovať na objasnení situácie pod hrozbou, že bude musieť zaplatiť clá v členskom štáte výstupného úradu. Úplne logicky však možno sčítať najdlhšie možné lehoty adresované tým istým príjemcom.
63. Napokon lehoty stanovené v článku 379 ods. 1 a 2 vykonávacieho nariadenia sa nevyhnutne predlžujú o lehotu, v ktorej colné orgány musia začať zisťovanie a preskúmavanie dôkazov uvedených v článku 380 tohto nariadenia.
64. Ďalej ustanovenia o zápise do účtovnej evidencie sumy colného dlhu a jeho oznámení sú predmetom článkov 217 až 221 kódexu. V prípade, že dlhší čas nie sú k dispozícii informácie potrebné na výpočet a zápis poplatkov do účtovnej evidencie, zákonodarca Spoločenstva poskytuje lehotu v trvaní troch rokov na začatie vyberania cla.
65. Podľa belgickej vlády ako vedľajšieho účastníka konania na podporu návrhov vlády žalobcu, uplynutie štrnástich mesiacov nie je hraničným dátumom, ani prekluzívnou lehotou, ale lehotou orientačnou, ktorá určuje okamih začatia postupu zisťovania colného dlhu členským štátom.
66. Podľa tejto vlády zisťovanie colného dlhu, upravené v článku 220 a nasl. kódexu, poskytuje členskému štátu dostatok času. Po uplynutí štrnástich mesiacov výstupný úrad vo veci samej nemá k dispozícii potrebné údaje pre výpočet predmetného colného dlhu.
Posúdenie Súdnym dvorom
67. Hneď na úvod treba zdôrazniť, že nemecká vláda nepopiera skutočné zistenia Komisie týkajúce sa colných dlhov vzniknutých následkom nezrovnalostí spôsobených v rámci režimu vonkajšieho tranzitu Spoločenstva, teda dlhov, ktoré v priebehu obdobia stanoveného v prejednávanej žalobe, konkrétne v rokoch 1993 až 1996, neboli vyberané nemeckými colnými orgánmi v lehote dvoch dní stanovenej v článku 218 kódexu po uplynutí lehoty troch mesiacov uvedenej v článku 379 ods. 2 tretej vete vykonávacieho nariadenia a predtým uplatňovaných príslušných ustanovení. Na rozdiel od Komisie sa však táto vláda domnieva, že tým, že začala s vyberaním niekoľko mesiacov po uplynutí uvedenej lehoty troch mesiacov, neporušila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z colného práva Spoločenstva.
68. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že na základe článku 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia, ak zásielka nebola predložená úradu určenia a nie je možné určiť miesto, kde došlo k priestupku alebo nezrovnalosti, výstupný úrad čo najskôr oznámi túto skutočnosť hlavnému zodpovednému, najneskôr pred uplynutím jedenásteho mesiaca nasledujúceho po dátume registrácie tranzitného vyhlásenia Spoločenstva.
69. Súdny dvor v rozsudku zo 14. novembra 2002, SPKR (C‑112/01, Zb. s. I‑10655, bod 40), rozhodol, že nedodržanie lehoty jedenástich mesiacov nebráni samotnému vybratiu colného dlhu od hlavného zodpovedného; rovnako v bode 34 uvedeného rozsudku zdôraznil, že uvedená lehota sa týka správnych orgánov a jej cieľom je zabezpečiť dôsledné a jednotné uplatňovanie ustanovení v oblasti vyberania colného dlhu týmito orgánmi v záujme rýchleho poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstvu. Dodržanie lehoty jedenástich mesiacov bez toho, aby to malo vplyv na vyberanie colného dlhu, má preto v každom prípade pre členské štáty záväzný charakter vzhľadom na ich povinnosti voči Spoločenstvu týkajúce sa poskytnutia vlastných zdrojov.
70. Okrem toho v zmysle článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia v oznámení uvedenom v odseku 1 tohto článku musí byť uvedená predovšetkým lehota, v ktorej musí byť výstupnému úradu a k spokojnosti colných orgánov poskytnutý dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku alebo nezrovnalosti. Táto lehota je tri mesiace odo dňa oznámenia uvedeného v odseku 1 daného článku. Ak uvedený dôkaz nie je predložený do konca tejto lehoty, príslušný členský štát „vykoná kroky na vymáhanie [vybratie – neoficiálny preklad ]“ príslušných ciel a ostatných poplatkov.
71. Súdny dvor v bodoch 24 a 25 rozsudku z 20. januára 2005, Honeywell Aerospace (C‑300/03, Zb. s. I‑689), rozhodol, že zo znenia uvedeného článku 378 ods. 1 a článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia vyplýva, že informovanie hlavného zodpovedného colným úradom určenia o lehote, v ktorej má predložiť požadované dôkazy, predstavuje nevyhnutnú podmienku a musí predchádzať vybratiu colného dlhu. Táto lehota slúži na ochranu záujmov hlavného zodpovedného, ktorému je poskytnutá trojmesačná lehota na predloženie dôkazu o zákonnosti tranzitnej operácie, alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku alebo nezrovnalosti. Preto členský štát, v ktorom sa nachádza výstupný úrad, môže vybrať dovozné clo len vtedy, ak hlavného zodpovedného upozornil, že má k dispozícii trojmesačnú lehotu na predloženie požadovaných dôkazov, a tento ich v uvedenej lehote nepredloží.
72. Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že za predpokladu, ako sa uvádza v prejednávanej žalobe, že sporné zásielky neboli predložené úradu určenia a nie je možné určiť miesto, kde došlo k priestupku alebo nezrovnalosti, výstupný úrad musí v záujme rýchleho poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstvu, oznámiť túto skutočnosť hlavnému zodpovednému v čo najkratšej lehote a najneskôr pred uplynutím jedenásteho mesiaca nasledujúceho po dátume registrácie tranzitného vyhlásenia Spoločenstva. Toto oznámenie má upozorniť príslušnú osobu, že má k dispozícii lehotu troch mesiacov, v ktorej môže k spokojnosti colných orgánov predložiť výstupnému úradu dôkaz o riadnom uskutočnení tranzitu, alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku. Ak v tejto lehote nebol takýto dôkaz predložený, príslušný členský štát „vykoná kroky na vymáhanie [vybratie – neoficiálny preklad ]“ colného dlhu.
73. V tejto súvislosti článok 217 ods. 1 kódexu stanovuje, že colné orgány „vypočítajú“ sumu dovozného alebo vývozného cla vyplývajúcu z colného dlhu, akonáhle majú „potrebné údaje“ a „zapíšu ju do účtovnej evidencie“.
74. Podľa článku 218 ods. 3 kódexu je potrebné „príslušnú sumu cla zapísať do účtovnej evidencie“ do 2 dní odo dňa, kedy colné orgány „môžu vypočítať sumu daného cla a určiť dlžníka colného dlhu“. Článok 219 kódexu umožňuje predĺžiť uvedenú lehotu na najviac štrnásť dní, a to buď z dôvodov vyplývajúcich zo správneho usporiadania členských štátov, alebo v dôsledku zvláštnych okolností, ktoré bránia colným orgánom, aby uvedené lehoty dodržali. Podľa článku 221 ods. 1 kódexu suma cla musí byť „akonáhle je zapísaná do účtovnej evidencie... oznámená dlžníkovi“.
75. V prejednávanej žalobe Komisia v podstate vytýka nemeckým colným orgánom, že nezačali do dvoch dní po uplynutí lehoty troch mesiacov stanovenej v článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia s vyberaním colného dlhu. Konkrétne im vytýka, že príslušnú sumu cla nezapísali do účtovnej evidencie, ako to vyžaduje článok 218 ods. 3 kódexu, a ani ju neoznámili dlžníkovi podľa článku 221 ods. 1 uvedeného kódexu, s čím sa spája zistenie vlastných zdrojov v zmysle článku 2 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1552/89.
76. Podľa nemeckej vlády, členské štáty nie sú povinné začať s vyberaním colného dlhu ihneď po uplynutí lehoty troch mesiacov, ktorá plynie po uplynutí lehoty jedenástich mesiacov stanovenej v článku 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia.
77. Uvedené tvrdenie musí byť zamietnuté.
78. Ako oprávnene tvrdí Komisia, z uvedeného znenia článku 379 ods. 2 tretej vety vykonávacieho nariadenia vyplýva, že členské štáty sú povinné začať s vyberaním v zmysle tohto ustanovenia po uplynutí lehoty troch mesiacov stanovenej v tomto odseku. Takýto výklad má súčasne zabezpečiť prostredníctvom príslušných orgánov dôsledné a jednotné uplatňovanie ustanovení v oblasti vyberania colného dlhu v záujme efektívneho a rýchleho poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstva.
79. Uvedený výklad navyše nie je v rozpore s článkom 221 ods. 3 kódexu, ktorý dovoľuje oznámenie sumy cla do uplynutia troch rokov odo dňa vzniku colného dlhu. Uvedené ustanovenie totiž stanovuje osobitne zabezpečenie právnej istoty tým, že obsahuje najdlhšiu možnú lehotu na oznámenie sumy colného dlhu dlžníkovi. Nespochybňuje tým však povinnosti vyplývajúce na druhej strane pre colné orgány z ustanovení kódexu a vykonávacieho nariadenia vo vzťahu k Spoločenstvu s cieľom zabezpečiť dôsledné a jednotné uplatňovanie ustanovení v oblasti vyberania colného dlhu v záujme efektívneho a rýchleho poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstvu.
80. V súlade s článkom 217 ods. 1, článkom 218 ods. 3 a článkom 219 kódexu sa zápis sumy príslušných colných dlhov, o ktoré ide v prejednávanej žalobe, do účtovnej evidencie musí uskutočniť v lehote dvoch dní, ktorú možno predĺžiť na najviac štrnásť dní. Na druhej strane oznámenie príslušnej sumy uvedených dlhov dlžníkovi sa musí uskutočniť podľa článku 221 ods. 1 kódexu, akonáhle sa suma zapíše do účtovnej evidencie. Táto lehota začína plynúť odo dňa, kedy colné orgány majú potrebné údaje na vypočítanie sumy cla a určenie dlžníka. V rozpore s tvrdením nemeckej vlády je to najneskôr do uplynutia trojmesačnej lehoty stanovenej v článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia.
81. V prvom rade, pokiaľ ide o zistenie existencie colného dlhu, treba zdôrazniť, že keď, ako v prípadoch uvedených v prejednávanej žalobe, zásielky prepustené do režimu vonkajšieho tranzitu Spoločenstva neboli predložené úradu určenia v stanovenej lehote, platí, že došlo k vzniku colného dlhu a za jeho dlžníka sa považuje hlavný zodpovedný. V takomto prípade, a keď nie je možné určiť miesto, kde došlo k priestupku alebo nezrovnalosti, výstupný úrad musí v súlade s článkom 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia oznámiť túto skutočnosť hlavnému zodpovednému pred uplynutím lehoty jedenástich mesiacov plynúcej od dátumu registrácie tranzitného vyhlásenia Spoločenstva.
82. Podľa článku 379 ods. 2 prvej a druhej vety musí byť v tomto oznámení uvedená lehota troch mesiacov, ktorú má dotknutá osoba na preukázanie zákonnosti tranzitnej operácie. Ako už bolo uvedené v bode 71 tohto rozsudku, príslušné colné orgány môžu pristúpiť k vybratiu cla, len ak oznámili hlavnému zodpovednému, že má lehotu tri mesiace na predloženie dôkazu o zákonnosti tranzitnej operácie a ak takýto dôkaz nebol v stanovenej lehote predložený.
83. Pritom, ako už uviedla generálna advokátka v bode 50 svojich návrhov, nič neumožňuje vyvodiť záver, že posúdenie dôkazných prostriedkov predložených na preukázanie zákonnosti operácie, ktoré sú demonštratívne vymenované v článku 380 vykonávacieho nariadenia, aj za predpokladu, že sa tieto dôkazy predložia v posledný deň stanovenej trojmesačnej lehoty, odôvodňuje odchýlku od ustanovení článkov 218 a 219 kódexu na účel zápisu súm cla do účtovnej evidencie a ich oznámenia dlžníkovi na základe článku 221 ods. 1 kódexu.
84. V druhom rade, pokiaľ ide o určenie dlžníka colného dlhu, treba pripomenúť, že podľa článku 379 ods. 1 a 2 vykonávacieho nariadenia sa počas tejto lehoty troch mesiacov hlavný zodpovedný považuje za dlžníka colného dlhu bez ohľadu na skutočnosť, že by sa mohla preskúmavať aj zodpovednosť ďalších osôb. Následne, najneskôr do uplynutia uvedenej lehoty troch mesiacov musia byť colné orgány nepochybne schopné určiť hlavného zodpovedného ako dlžníka colného dlhu.
85. Okrem toho, pokiaľ ide o určenie sumy cla, treba pripomenúť, ako to generálna advokátka vysvetlila v bodoch 57 až 62 svojich návrhov, že aj keď nemožno od výstupného úradu vyžadovať, aby systematicky vypočítaval sumu cla zodpovedajúcu colnému dlhu pri dovoze pre každú začatú operáciu tranzitu už od registrácie tranzitného vyhlásenia, teda od okamihu, od ktorého má uvedený úrad v zásade k dispozícii údaje potrebné na výpočet cla, v každom prípade nič nebráni tomu, aby bol tento výpočet vykonaný po tom, ako je hlavnému zodpovednému oznámená lehota troch mesiacov, v ktorej môže predložiť dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie, teda najneskôr do uplynutia lehoty jedenástich mesiacov stanovenej v článku 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia.
86. Ďalej, pokiaľ ide o určenie colných orgánov príslušných na vyberanie colného dlhu, zakladá článok 378 ods. 1 a 2 vykonávacieho nariadenia domnienku príslušnosti v prospech členského štátu, ktorému patrí výstupný úrad. V lehote troch mesiacov stanovenej v článku 379 ods. 2 tohto nariadenia môže hlavný zodpovedný predložiť dôkaz, že k priestupku došlo v inom štáte. Ako Komisia oprávnene tvrdí, z uvedeného nemožno vyvodiť záver, že preverenie na tieto účely vystavených dokladov, aj za predpokladu, že sa predložia v posledný deň trojmesačnej lehoty, nemožno uskutočniť pri dodržaní dvojdňovej lehoty nasledujúcej po uplynutí lehoty troch mesiacov, v odôvodnených osobitných prípadoch predĺženej o dvanásť dní na celkovú lehotu v trvaní najviac štrnástich dní.
87. Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že treba zamietnuť tvrdenie nemeckej vlády, podľa ktorej lehoty jedenástich a troch mesiacov sú len orientačnými lehotami a proces vyberania sa nemusí nevyhnutne začať po uplynutí lehoty troch mesiacov z dôvodu, že po uplynutí tejto lehoty príslušné colné orgány nie sú na základe údajov, ktorými disponujú, schopné okamžite začať s vyberaním colného dlhu.
88. Napokon, oznámenie sumy dlhu hlavnému zodpovednému okamžite po uplynutí lehoty troch mesiacov nepredstavuje neprimeranú povinnosť. Ak sa totiž neskôr preukáže, že tranzit Spoločenstva sa uskutočnil riadnym spôsobom a v stanovených lehotách, alebo bol ukončený neskôr bez inej nezrovnalosti, môže hlavný zodpovedný dosiahnuť vrátenie zaplatených súm, ako to po prijatí kódexu výslovne upravuje článok 236 ods. 1 kódexu, keď sa preukáže, že v súlade s článkom 204 ods. 1 kódexu v spojení s článkom 859 vykonávacieho nariadenia nemá nesplnenie povinnosti skutočný vplyv na správne vykonávanie colného režimu.
89. Ako vyplýva z predchádzajúcich úvah, oneskorené oznámenie príslušných súm cla v rozpore s článkom 221 ods. 1 a článkom 218 ods. 3 kódexu znamená nevyhnutne omeškanie pri vzniku nároku Spoločenstiev na vlastné zdroje v zmysle článku 2 nariadenia č. 1552/89. V súlade s posledne uvedeným ustanovením sa totiž má za to, že uvedený nárok vzniká „akonáhle“ príslušný orgán členského štátu oznámil dlžníkovi výšku dlhu, pričom sa oznámenie musí uskutočniť akonáhle sa zistí osoba dlžníka a príslušné správne orgány môžu vypočítať výšku cla pri dodržaní všetkých právnych predpisov Spoločenstva uplatniteľných na danú oblasť, v danom prípade kódexu a vykonávacieho nariadenia.
90. Následne treba prvý žalobný dôvod považovať za dôvodný vzhľadom na ustanovenia kódexu a vykonávacieho nariadenia, ktoré obsahujú v podstate zhodnú právnu úpravu uplatňovanú v priebehu obdobia uvedeného v prejednávanej žalobe.
91. Vzhľadom na už uvedené úvahy je potrebné dospieť k záveru, že Spolková republika Nemecko si tým, že poskytovala vlastné zdroje Spoločenstvu s veľkým omeškaním, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 49 nariadenia č. 1214/92 a článku 379 vykonávacieho nariadenia v spojení s článkom 2 ods. 1 nariadenia č. 1552/89.
O trovách
92. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Spolkovú republiku Nemecko na náhradu trov konania a Spolková republika Nemecko nemala úspech v podstatnej časti svojich dôvodov, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania. V súlade s odsekom 4 toho istého článku Belgické kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
1. Spolková republika Nemecko si tým, že poskytovala vlastné zdroje Spoločenstvu s veľkým omeškaním, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 49 Komisie (EHS) č. 1214/92 z 21. apríla 1992 o vykonávacích ustanoveniach a opatreniach na zmiernenie tranzitného režimu Spoločenstva [ neoficiálny preklad ] a článku 379 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, v spojení s článkom 2 ods. 1 nariadenia Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev [ neoficiálny preklad ].
2. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
3. Spolková republika Nemecko je povinná nahradiť trovy konania.
4. Belgické kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania.