62020TJ0058
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített hetedik tanács)
2024. november 13. (
*1
)
„Verseny – Összefonódások – A televíziós szolgáltatások és távközlési szolgáltatások német piaca – Az összefonódást a belső piaccal és az EGT‑Megállapodással összeegyeztethetőnek nyilvánító határozat – Kötelezettségvállalások – Az összefonódás versenyre gyakorolt horizontális, vertikális és konglomerátumspecifikus hatásainak értékelése – Az összefonódásban részt vevő felek közötti versenyviszony – Az összefonódáshoz köthető változás – Nyilvánvaló mérlegelési hiba”
A T‑58/20. sz. ügyben,
a NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH (székhelye: Köln [Németország], képviselik: M. Geppert, P. Schmitz és J. Schulze zur Wiesche ügyvédek)
felperes
az Európai Bizottság (képviselik: G. Conte, A. Keidel és C. Vollrath, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
támogatja:
a Vodafone Group plc (székhelye: Newbury [Egyesült Királyság], képviselik: V. Vollmann solicitor, C. Jeffs, A. Chadd és D. Seeliger ügyvédek)
beavatkozó fél,
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített hetedik tanács),
tagjai: M. van der Woude elnök, R. da Silva Passos (előadó), I. Reine, L. Truchot és M. Sampol Pucurull bírák,
hivatalvezető: S. Jund tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2023. szeptember 22‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet (
1
)
1
Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetében a felperes NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH a Liberty Global plc bizonyos eszközeinek a Vodafone Group plc általi megszerzésére irányuló összefonódást a belső piaccal és az EGT‑Megállapodással összeegyeztethetőnek nyilvánító, 2019. július 18‑i C(2019) 5187 final bizottsági határozat (COMP/M.8864 – Vodafone/Certain Liberty Global Assets; a továbbiakban: megtámadott határozat) megsemmisítését kéri.
[omissis]
I. Az eljárás és a felek kérelmei
[omissis]
47
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
48
A Bizottság és a Vodafone azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
II. A jogkérdésről
[omissis]
B.
Az első, a többlakásos lakóházak háztartásainak (MDU) piacán a hatékony verseny jelentős akadályozása megállapításának megtagadásából eredő nyilvánvaló mérlegelési hibára, az indokolási kötelezettség és a gondossági kötelezettség megsértésére alapított jogalapról
[omissis]
3. A Bizottság által annak megállapítása révén elkövetett nyilvánvaló mérlegelési hibákra alapított első részről, hogy az összefonódásban részt vevő felek nem közvetlen versenytársak
[omissis]
98
E tekintetben pontosítani kell, hogy a vállalkozások között akkor áll fenn közvetlen verseny, ha ugyanazokért az ügyfelekért versenyeznek.
99
A jelen ügyben nem vitatott, hogy az összefonódásban részt vevő felek kábelhálózatai nem fedik egymást, és hogy valójában, amikor az MDU előfizető szerződést kíván kötni valamely televíziósjel‑szolgáltatóval, főszabály szerint csupán az összefonódásban részt vevő azon fél között, amelynek a kábelhálózati lábnyomán a csatlakoztatandó épület található, és annak valamely versenytársa, például a felperes között választhat. Nem releváns az, hogy az MDU‑piac az ügyletet megelőzően országos szintű volt‑e, vagy hogy az összefonódásban részt vevő felek kábelhálózati lábnyomára korlátozódott‑e, mivel mindkét esetre igaz ez a megállapítás.
100
Ebből következik, hogy az összefonódásban részt vevő felek által forgalmazott termékek a gyakorlatban nem álltak versenyben, következésképpen a Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor arra a következtetésre jutott, hogy e felek az összefonódást megelőzően nem voltak közvetlen versenytársak.
101
A felperes által előadott érvek nem teszik lehetővé az ellenkező bizonyítását.
102
Először is meg kell állapítani, hogy – amint azt a Bizottság a Törvényszék előtt megerősítette – nyomatékos valószínűsítő körülmények mutatkoztak arra, hogy az MDU‑piac az ügyletet megelőzően földrajzi szempontból az egyes felek kábelhálózati lábnyomra korlátozódott, azonban a nemzeti szinten működő szolgáltatók és ügyfelek miatt, valamint annak okán, hogy az országon belüli esetleges árkülönbségek nem kapcsolódtak e lábnyomokhoz, nem lehetett teljes mértékben kizárni a nemzeti szintű MDU‑piac eshetőségét.
103
Így az a körülmény, hogy a Bizottság felvetette, hogy a piac nemzeti szintű is lehet, nem jelenti azt, hogy úgy ítélte meg, hogy az összefonódásban részt vevő felek egy ilyen hipotetikus piacon közvetlen versenyben állnak egymással. A Bizottság csak ezt követően, az ügylet MDU‑piacra gyakorolt hatásainak vizsgálata keretében értékelte, hogy az esetleges nemzeti piacon az ügylet a felek tevékenységére tekintettel a felek közötti közvetlen verseny megszűnéséhez vezetne‑e. Abból tehát, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban azt vette figyelembe, hogy az MDU‑piac már az összefonódást megelőzően is nemzeti szintű lehetett, nem lehet arra következtetni, hogy az összefonódásban részt vevő felek szükségszerűen tényleges versenytársak voltak ezen a piacon, amint azt a felperes állítja. Végül nem kizárt, hogy két vállalkozás más vállalkozásokkal együtt ugyanazon a földrajzi piacon működik, anélkül hogy e két vállalkozás ugyanazokért az ügyfelekért versengene, különösen a kábelhálózataik földrajzi határai miatt.
104
Az indokolás felperes által hivatkozott, állítólagosan abból eredő hiányát illetően, hogy a Bizottság elmulasztotta megvizsgálni az összefonódásnak a nemzeti szinten körülhatárolt MDU‑piacra gyakorolt hatásait, meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozat VIII.2.4.2.3. szakaszában, azaz annak (721)–(785) preambulumbekezdésében a Bizottság részletesen megvizsgálta, hogy az összefonódás az abban részt vevő felek közötti tényleges vagy potenciális versenykényszer megszűnésével járna‑e. Márpedig az ott kifejtett megállapítások attól függetlenül érvényesek, hogy az MDU‑piac nemzeti szintű volt‑e, vagy pedig a Vodafone, illetve a Unitymedia kábelhálózati lábnyomaira korlátozódott.
105
Másodszor, a felperes által az MDU‑piac földrajzi körülhatárolásától függetlenül felhozott kifogásokat illetően pontosítani kell, hogy bár nincs átfedés az összefonódásban részt vevő felek kábelhálózatai között – amit a felperes sem von kétségbe –, igaz az, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság megállapította, hogy a tevékenységeik között vannak bizonyos átfedések, mivel e gazdasági szereplők ebben az esetben televíziós jelátviteli közvetítő szolgáltatásokat vásárolnak a másik féltől vagy egy másik, 3. szintű hálózatüzemeltetőtől annak érdekében, hogy elérjék az érintett MDU‑előfizetőket.
106
Márpedig meg kell jegyezni, hogy a felperes, bár vitatja azok elhanyagolható jellegét, nem kérdőjelezi meg a Bizottság által az összefonódásban részt vevő felek által a kábelhálózati lábnyomaikon kívül kötött szerződésekre és az érintett ügyfelek számára vonatkozóan a Törvényszék előtti eljárás során közölt számadatokat. E tekintetben meg kell állapítani, hogy ezek a számok azt mutatják, hogy e szerződések a csatlakozó háztartások szintjén igen korlátozott számú MDU‑előfizetőt és olyannyira elhanyagolható – 1%‑nál alacsonyabb – piaci részesedést képviseltek, ami nem jelenthetett védelmet igénylő fennmaradó versenyt. Ilyen, kábelhálózati lábnyomon kívüli szerződéseket egyébiránt csak kivételesen kötöttek az összefonódásban részt vevő felek, amit a felperes nem vitat.
107
Ugyanakkor, az összefonódásban részt vevő felek által a kábelhálózati lábnyomon kívül kötött szerződésekből eredő piaci részesedés elhanyagolható jellegére tekintettel kevéssé volt valószínű, hogy ez az ügylet az erőfölény megerősödését eredményezné, így nem fogadható el a felperes azon érve, amely szerint a Bizottságnak az összefonódásban részt vevő felek jelentős, az összefonódás által tovább erősített piaci részesedésére tekintettel meg kellett volna állapítania a hatékony verseny jelentős akadályozását.
108
Mindenesetre emlékeztetni kell arra, hogy a 139/2004 rendelet 2. cikke (2) és (3) bekezdésének megfelelően csak azokat az összefonódásokat lehet a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítani, amelyek különösen erőfölény létrehozása vagy megerősítése következményeként a belső piacon vagy annak egy jelentős részén a hatékony versenyt jelentős mértékben akadályoznák. E rendelkezések szövegéből következik, hogy valamely összefonódás belső piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata során az alapvető kritérium az, hogy ott létrejön a hatékony verseny jelentős akadályozása. A „különösen” határozószó használata azt jelzi, hogy az erőfölény létrejötte vagy megerősítése egyike azon eseteknek, amelyekben az ilyen akadályozás megállapítható. Következésképpen az erőfölényt létrehozó vagy megerősítő összefonódás nem vezet automatikusan a hatékony verseny jelentős akadályozásához, és a felperes állításaival ellentétben nincs automatikus kapcsolat az erőfölény és a hatékony verseny jelentős akadályozásának kritériuma között.
109
Továbbá, a felperes azon állítását illetően, amely szerint a Bizottság nem vett figyelembe több, azt bizonyító dokumentumot, hogy a Unitymediának szándékában állt a Vodafone kábelhálózati lábnyomán található MDU‑előfizetők csatlakoztatása, meg kell állapítani, hogy ez az állítás inkább a potenciális verseny fennállására vonatkozik, mintsem a fennálló állítólagos közvetlen versenyre, ami ezt az állítást a jelen jogalap első része keretében hatástalanná teszi.
110
Végül, ami a felperes azon állítását illeti, amely szerint a Bizottság tévesen marginalizálta az összefonódásban részt vevő felek között fennálló közvetlen versenyt annak okán, hogy nem „aktív” versenyről volt szó, meg kell állapítani, hogy a Bizottságnak a megtámadott határozat (768) preambulumbekezdésében tett azon megállapítása, amely szerint a felek között nem állt fenn „aktív verseny”, kizárólag annak magyarázatára irányult, hogy a felek csak az MDU‑előfizetőktől érkező – kéretlen – igényekre válaszul, és igen ritkán kötöttek szerződéseket a másik fél lábnyomán televíziós jelátviteli szolgáltatásra vonatkozóan. Az ilyen igények kielégítése érdekében a feleknek tehát egy másik szolgáltatótól kellett a televíziós jelátviteli közvetítő szolgáltatásokat beszerezniük. A Bizottság ezáltal egyáltalán nem tekintette úgy, hogy az összefonódások ellenőrzése terén az „aktív” verseny megszűnése lenne szükséges a hatékony verseny jelentős akadályozásának megállapításához.
111
A fentiek összességéből következik, hogy a felperes nem bizonyította, hogy a Bizottság nyilvánvalóan tévesen vagy az indokolási kötelezettségét, illetve a gondossági kötelezettségét megsértve állapította meg a megtámadott határozatban, hogy az összefonódásban részt vevő felek az összefonódás előtt nem voltak közvetlen versenytársak. A jelen jogalap első részét ennélfogva el kell utasítani.
4. A Bizottság által annak megállapítása révén elkövetett nyilvánvaló mérlegelési hibákra alapított, második részről, hogy az összefonódásban részt vevő felek nem potenciális versenytársak
[omissis]
134
Először is a felperes azon állítását illetően, amely szerint előre látható, hogy a németországi lakáságazatban évek óta folyamatban lévő jelentős konszolidációra tekintettel egyre hangsúlyosabb a lakásszövetkezetek azon tendenciája, hogy egyetlen szolgáltatót vesznek igénybe, meg kell állapítani, hogy a szándék fennállása nem elegendő annak értékeléséhez, hogy potenciális versenyhelyzet áll‑e fenn két vállalkozás között.
135
A potenciális verseny fennállásának értékelése ugyanis arra irányul, hogy a piac szerkezetét és annak működését meghatározó gazdasági és jogi háttér figyelembevételével megállapítható legyen, hogy valós és egyértelmű lehetőség van‑e arra, hogy az érintett vállalkozások egymással versenyezzenek, vagy hogy az új versenytárs az érintett piacra léphessen, és a letelepedett vállalkozásokkal versenyezzen (lásd: 2006. július 4‑ieasyJet kontra Bizottság ítélet, T‑177/04, EU:T:2006:187, 116. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ebből következik, hogy egy új, potenciális szolgáltató piacra lépésének feltételein alapuló értékelés alapvetően a kínálati oldal, nem pedig a keresleti oldal vizsgálatától függ, így ezen első kifogásnak nem lehet helyt adni.
136
Mindenesetre maga a felperes kifejti, hogy a németországi lakáságazatot évek óta jelentős konszolidáció jellemzi. Ugyanakkor ez a már évek óta tartó konszolidáció nem eredményezte az összefonódásban részt vevő felek piaci részesedéseinek a kábelhálózati lábnyomaikon kívüli jelentős növekedését, abból eredően, hogy egyetlen szolgáltató által kiszolgálni kívánt, nagy MDU‑előfizetőkkel kötöttek szerződést, mivel a megtámadott határozat 16. táblázatából kitűnik, hogy mind a Vodafone, mind pedig a Unitymedia a másik fél lábnyomában [0–5%]‑os piaci részesedéssel rendelkezett.
137
Másodszor, a piaci vizsgálat Bizottság által figyelembe nem vett eredményeit illetően hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság azokat figyelembe veheti, ezek azonban nem lehetnek döntőek a potenciális verseny fennállásának értékelése szempontjából.
138
Ugyanis, jóllehet a versenytársak véleménye fontos információforrást jelent a tervezett összefonódásnak a piacra gyakorolt előre látható hatását illetően, az nem befolyásolhatja a Bizottságnak az összefonódás piaci hatásáról kialakított önálló értékelését (lásd ebben az értelemben: 1999. március 25‑iGencor kontra Bizottság ítélet, T‑102/96, EU:T:1999:65, 290. és 291. pont; 2020. október 5‑iHeidelbergCement és Schwenk Zement kontra Bizottság ítélet, T‑380/17, EU:T:2020:471, 673. pont [nem tették közzé]), így e második kifogásnak nem lehet helyt adni.
139
Mindenesetre a megtámadott határozat (727), (728), (752) és (753) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság valóban figyelembe vette a versenytárs piaci szereplők véleményét, mivel e preambulumbekezdésekből az következik, hogy a Bizottság az összefonódásban részt vevő felek közötti potenciális verseny fennállását, különösen az általuk megfogalmazott észrevételek alapján, részletesen megvizsgálta. A Bizottság tehát egyáltalán nem tagadta meg a piaci vizsgálat eredményeinek bizonyító erejét, és a felperes állításaival ellentétben kritikus szemmel ellenőrizte az összefonódásban részt vevő felek állításait ezen eredmények fényében.
140
Harmadszor, ami azt a tényt illeti, hogy a Vodafone már rendelkezett bizonyos infrastruktúrával a Unitymedia kábelhálózati lábnyomán, meg kell állapítani, hogy a Bizottság ezt figyelembe vette az összefonódásban részt vevő felek közötti potenciális verseny fennállására vonatkozó elemzése keretében. A megtámadott határozat (740) preambulumbekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy a Vodafone által készített és a Bizottság által ellenőrzött előrejelzések valóban figyelembe vették e szolgáltató meglévő infrastruktúráját, valamint az 5G kiépítését, amelyek azonban nem tették lehetővé, hogy a kábelhálózat megkettőzése kellően jövedelmező legyen, így e harmadik kifogásnak nem lehet helyt adni.
141
Negyedszer, ami azt a tényt illeti, hogy a Unitymedia kábelhálózata Vodafone általi korábbi megkettőzésének hiánya – a felperes állításaival ellentétben – nem bizonyíték a köztük lévő potenciális verseny hiányára, e körülmény releváns a Vodafone Unitymedia kábelhálózatába való belépése valószínűségének értékelése szempontjából. Az ugyanis, hogy e szolgáltató a múltban soha nem valósított meg ilyen megkettőzést, azzal együtt, hogy nem állt szándékában ezt megtenni, megerősíti a Bizottság azon következtetését, amely szerint a Vodafone‑nak a Unitymedia kábelhálózati lábnyomán történő bővítése valószínűtlen lett volna az ügylet hiányában, így e negyedik kifogásnak nem lehet helyt adni. Mindenesetre, amint az a fenti 115. és 116. pontból kitűnik, azt is meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem kizárólag erre a tényezőre támaszkodott (lásd a megtámadott határozat (731)–(746) preambulumbekezdését).
142
Ötödször, ami a felperes azon állítását illeti, amely szerint a Bizottság a kábelhálózat megkettőzése nem jövedelmező jellegének bizonyításához olyan tényezőkre támaszkodott, amelyek minden típusú hálózatbővítésre alkalmazandók, ideértve az érintett üzemeltető saját lábnyomán történő bővítést is, meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat (737) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a kábelhálózat megkettőzése összességében nem volt vonzó a Vodafone számára „különösen a saját lábnyomán fekvő új háztartások csatlakoztatásához képest, amely kisebb infrastrukturális beruházással jár, és amely egy, már meglévő üzemeltető hiányában magasabb bevételi lehetőségeket kínál”. Ebből következik, hogy a Bizottság azt állapította meg, hogy a kábelhálózatnak a saját lábnyomán kívüli megkettőzése kevésbé jövedelmezőnek bizonyulna, mint a kábelhálózatnak a saját lábnyomán történő kibővítése, amit a felperes önmagában nem vitat.
143
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a Bizottság által a 2023. március 30‑i végzés alapján közölt megtámadott határozat (736) preambulumbekezdésének egyik szakaszában a Bizottság kifejtette azon megállapítását, hogy az elmúlt öt évben a Vodafone csak elhanyagolható mértékben bővítette hálózatát a kábelhálózati lábnyomán belül vagy annak közelében. E megállapítás, amelyet a felperes a 2023. június 2‑i észrevételeiben nem vitatott, megerősíti a Bizottság azon következtetését, amely szerint az ügylet hiányában valószínűtlen lett volna a Vodafone‑nak a Unitymedia kábelhálózati lábnyomán történő bővítése. Ugyanis, bár a Vodafone a kábelhálózatát az ügyletet megelőzően csak elhanyagolható mértékben bővítette a saját lábnyomán belül, ténylegesen valószínűtlen volt, hogy a Unitymedia kábelhálózati lábnyomán megkettőzné hálózatát, ezen művelet kevésbé jövedelmező jellege okán. A felperes ötödik kifogását ennélfogva el kell utasítani.
144
Hatodszor, a Vodafone beruházási kritériumait és a felperes azon állítását illetően, amely szerint a Bizottság tévesen támaszkodott döntő jelleggel e kritériumokra anélkül, hogy azokat megfelelően ellenőrizte volna, meg kell jegyezni, hogy annak vizsgálatához, hogy valamely vállalkozás potenciális versenytársnak minősül‑e valamely piacon, a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy a szóban forgó összefonódás hiányában lett volna‑e valós és konkrét lehetőség arra, hogy e vállalkozás belépjen az említett piacra, és versenyezzen az ott letelepedett vállalkozásokkal. Az ilyen bizonyítás nem alapulhat egyszerű feltevésen, hanem azt tényekkel vagy a releváns piac szerkezetének elemzésével kell alátámasztani. Így nem lehet egy vállalkozást potenciális versenytársnak minősíteni, ha piacra lépése nem életképes gazdasági stratégián alapul (lásd analógia útján: 2012. június 29‑iE.ON Ruhrgas és E.ON kontra Bizottság ítélet, T‑360/09, EU:T:2012:332, 86. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
145
Egyébiránt a piacralépési stratégia gazdasági életképessége nem azonos az ilyen stratégia pusztán nyereséges jellegével. Ha ez lenne a helyzet, a piacra lépés pusztán elméleti képessége elegendő lehetne a potenciális verseny fennállásának megállapításához. Ennélfogva a Bizottság figyelembe veheti azon vállalkozás piacra lépéshez fűződő kereskedelmi vagy gazdasági érdekét, amelynek potenciális versenytársi minőségét elemzik (lásd ebben az értelemben: 2005. szeptember 21‑iEDP kontra Bizottság ítélet, T‑87/05, EU:T:2005:333, 177., 185., 187., 188., 191. és 195. pont; 2006. július 4‑ieasyJet kontra Bizottság ítélet, T‑177/04, EU:T:2006:187, 123. pont), következésképpen pedig a befektetési kritériumokra támaszkodhat. Így a Bizottság nem minősíthet valamely vállalkozást általános és elvont megfontolások alapján potenciális versenytársnak anélkül, hogy figyelembe venné e vállalkozás kereskedelmi érdekeit, rövid és középtávú fejlesztési stratégiáját, valamint az e célból általa meghatározott jövedelmezőségi kritériumokat.
146
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a Bizottságnak a potenciális verseny fennállásának értékeléséhez a bizonyítékok összességére kell támaszkodnia. Ennek során nem vonatkoztathat el az érintett vállalkozások befektetési stratégiáitól. Igaz ez többek között az olyan nagy nemzetközi csoportok esetében, mint a Vodafone, amelyeknek a több nemzeti piacra vonatkozó beruházási projektek között a legjobb megtérülési ráta alapján kell tudniuk dönteni. Egyébiránt meg kell állapítani, hogy a felperes által szolgáltatott bizonyítékok nem elegendőek annak megállapításához, hogy a Bizottság birtokában voltak az összefonódást bejelentő fél által ismertetett számadatok pontatlanságát valószínűsítő jelek.
147
Ezenkívül hangsúlyozni kell, hogy az összefonódások ellenőrzésére alkalmazandó szabályozás különböző intézkedéseket ír elő a helytelen vagy félrevezető információk átadásának megakadályozására és megbüntetésére. Az összefonódást bejelentő felek ugyanis a 139/2004/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 7‑i 802/2004/EK bizottsági rendelet (HL 2004. L 133., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 88. o.) 4. cikkének (1) bekezdése és 6. cikkének (2) bekezdése alapján kifejezetten kötelesek a Bizottság rendelkezésére bocsátani az igazságnak megfelelően és hiánytalanul az összeegyeztethetőségről szóló határozat szempontjából releváns tényeket és körülményeket, és e kötelezettség megszegését a 139/2004 rendelet 14. cikke szankcionálja. Egyébiránt a Bizottság a 139/2004 rendelet 6. cikke (3) bekezdésének a) pontja és 8. cikke (6) bekezdésének a) pontja alapján az összeegyeztethetőségről szóló határozatot is visszavonhatja, ha az olyan téves információkon alapul, amelyekért az egyik érintett vállalkozás a felelős, vagy ha azt megtévesztéssel szerezték meg (2009. május 7‑iNVV és társai kontra Bizottság ítélet, T‑151/05, EU:T:2009:144, 185. pont).
148
Végül meg kell állapítani egyrészt, hogy többek között a megtámadott határozat (742) preambulumbekezdéséből és 553. lábjegyzetéből kitűnik, hogy a Bizottság megvizsgálta az összefonódásban részt vevő felek által készített előrejelzéseket, amelyek keretében ez utóbbiak a beruházási kritériumaikra tekintettel megvizsgálták több infrastruktúrakiépítési projekt jövedelmezőségét, és úgy ítélte meg, hogy azok eredményei kellően megbízhatóak, másrészt pedig, hogy a Bizottság nem kizárólag az összefonódásban részt vevő felek beruházási kritériumaira támaszkodott annak megállapításakor, hogy nem áll fenn potenciális verseny közöttük, hanem figyelembe vette többek között azt a tényt, hogy a gyakorlatban sem a Vodafone, sem a Unitymedia nem kettőzte meg a másik fél kábelhálózatát, és hogy e felek csak elhanyagolható mértékben bővítették hálózatukat a saját kábelhálózati lábnyomukon belül, annak ellenére, hogy az ilyen belső bővítés jövedelmezőbb volt.
149
Ami azt az állítást illeti, amely szerint a Bizottság maga állapította meg, hogy a Deutsche Telekom kész volt a hálózatának bővítésére, következésképpen – a felperes szerint – a Vodafone‑nak ugyanígy késznek kellett lennie erre, meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban kifejtette azokat az okokat, amelyek miatt e stratégiák nem alkalmazandók az összefonódásban részt vevő felek tekintetében.
150
Ami közelebbről a Deutsche Telekomot illeti, amint az a megtámadott határozat (744) preambulumbekezdésének c) pontjából és e szolgáltató ott hivatkozott válaszából kitűnik, a helyzete igen különbözik az összefonódásban részt vevő felek helyzetétől, többek között mivel a Deutsche Telekom már rendelkezik nagyon kiterjedt optikai szálas hálózattal, és e hálózatot arra használja, hogy a digitális előfizetői vonal (Digital Subscriber Line, DSL) technológiáján keresztül széles sávú hozzáférési szolgáltatásokat nyújtson. Ennélfogva annak érdekében, hogy kínálatát az MDU‑előfizetők számára új területekre is kiterjessze, a Deutsche Telekom a saját meglévő optikai szálas vonalaira vagy vezetékeire támaszkodhat, és általában csak a 3. szintű hálózat rövid szakaszait kell kiépítenie.
151
A felperes hatodik kifogását ennélfogva el kell utasítani.
152
Hetedszer, ami a Vodafone és a Deutsche Glasfaser közötti együttműködést illeti, a felperes a keresetlevélben maga is megjegyzi, hogy az ennek keretében kiépített hálózat az optikai szálas vonalak vállalkozások számára történő biztosítását teszi lehetővé, és ennélfogva nem az MDU‑piacra irányul.
153
A felperes által benyújtott „Gigabit” beruházási terv ezt csak megerősíti, mivel e tervből kitűnik, hogy e projekt egyrészt optikai szálas hálózat kiépítésére irányul annak érdekében, hogy nagyon gyors internetet biztosítson a vállalkozásoknak (100000 vállalkozás hozzávetőleg 2000 üzleti parkban, 1,4 és 1,6 milliárd euró közötti költség mellett), valamint vidéki háztartásoknak az önkormányzatok együttműködésével és támogatásával (1 millió vidéki, internet terén alulellátott háztartás, 0,2 és 0,4 milliárd euró közötti költség mellett), másrészt pedig a Vodafone kábelinfrastruktúrájának a DOCSIS 3.1 szabványnak megfelelő korszerűsítésére annak érdekében, hogy gyorsabb internetet biztosítsanak „a 12,6 millió érintett háztartás” számára (0,2 milliárd euró költség mellett).
154
Ennélfogva meg kell állapítani, hogy e projekt a vezetékes internet‑hozzáférési szolgáltatások piacára vonatkozik, következésképpen nem releváns az összefonódásban részt vevő felek közötti potenciális verseny MDU‑piacon való fennállásának vizsgálata szempontjából.
155
Mindenesetre azt is meg kell állapítani, hogy e projekt fő célja a vállalkozások és vidéki háztartások – tehát nem az MDU‑előfizetők – (nagyon nagy sebességű internethez) csatlakoztatása az alulellátott területeken, járulékosan pedig a Vodafone meglévő kábelhálózatának naprakésszé tétele e szolgáltató meglévő ügyfelei internetkapcsolatának javítása érdekében.
156
Hozzá kell tenni, hogy a felperes által benyújtott „Gigabit” beruházási tervből kitűnik, hogy e projekt megfelel a Vodafone‑nak a megtámadott határozatban említett beruházási kritériumainak, ami megerősíti egyrészt, hogy e szolgáltató gondoskodik e kritériumok tiszteletben tartásáról, amikor infrastrukturális projektbe szándékozik kezdeni, másrészt pedig, hogy a Bizottság jogosan támaszkodhatott e kritériumokra, amikor megvizsgálta annak valószínűségét, hogy a Vodafone a Unitymedia lábnyomán a kábelhálózat megkettőzését választja az MDU‑előfizetők csatlakoztatása céljából.
157
Végül az, hogy a Vodafone 2019. december 6‑án bejelentette, hogy a Deutsche Glasfaserrel való együttműködését kiterjeszti az optikai szálak magánszemélyek számára – többek között a Unitymedia kábelhálózati lábnyomán – történő kiépítése céljából, nem releváns a megtámadott határozat jogszerűségének vizsgálata szempontjából, mivel e bővítésre a határozat elfogadását követően került sor. A megsemmisítés iránti keresetek esetében ugyanis a megtámadott aktus jogszerűségét az aktus elfogadásának időpontjában fennálló ténybeli körülmények alapján kell értékelni (lásd: 2019. szeptember 10‑iHTTS kontra Tanács ítélet, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2007. szeptember 17‑iMicrosoft kontra Bizottság ítélet, T‑201/04, EU:T:2007:289, 260. pont), valamint azon információk alapján, amelyek az aktust kibocsátó intézmény rendelkezésére állhattak a kibocsátás időpontjában (2009. szeptember 9‑iBrink’s Security Luxembourg kontra Bizottság ítélet, T‑437/05, EU:T:2009:318, 96. pont; 2013. április 12‑iDu Pont de Nemours [Franciaország] és társai kontra Bizottság ítélet, T‑31/07, nem tették közzé, EU:T:2013:167, 157. pont). A felperes így nem hivatkozhat az uniós bíróság előtt olyan tényekre, amelyek a jogszerűségében vitatott jogi aktus elfogadását követően következtek be, vagy amelyekről a jogi aktus kibocsátója az aktus elfogadásakor nem tudhatott. Mindenesetre a felperes nem bizonyítja, hogy ez az együttműködés MDU‑előfizetők csatlakoztatására irányulna.
158
A felperes hetedik kifogását ennélfogva el kell utasítani.
159
Nyolcadszor, azon állítást illetően, amely szerint az MDU‑előfizetőket a 3. szintű kábelhálózat kiépítésének szükségessége nélkül is ki lehet szolgálni, meg kell jegyezni, hogy a Bizottság nem csak az összefonódásban részt vevő másik fél kábelhálózatának megkettőzése révén létrejövő potenciális verseny valószínűségét vizsgálta, amint az a Vodafone esetében a megtámadott határozat (745) preambulumbekezdéséből, a Unitymedia esetében pedig az említett határozat (763) preambulumbekezdéséből kitűnik. A Bizottság ennek keretében úgy ítélte meg, hogy az is kevéssé valószínű, hogy az egyik fél a másik fél kábelhálózati lábnyomára nem infrastruktúrán alapuló eszközök, így többek között bérelt vonalak, műholdas infrastruktúra vagy 4. szintű hálózatok segítségével behatolna.
160
E tekintetben arra is rá kell mutatni, hogy a megtámadott határozat (820) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a 4. szintű szolgáltatók teljes mértékben a felek azon szándékától függtek, hogy a televíziós jelátviteli közvetítő szolgáltatásokat versenyképes feltételek mellett kínálják, amit a felperes nem vitat. Továbbá a megtámadott határozat (1479) preambulumbekezdésében a Bizottság megjegyezte, hogy maguk a 4. szintű szolgáltatók kifejtették, hogy a piac egy résszegmensében tevékenykednek, míg a lakásszövetkezetek azt állították, hogy e szolgáltatók gyakran nem tesznek eleget a szolgáltatási szintre vonatkozóan támasztott követelményeknek, és nincsenek abban a helyzetben, hogy gondoskodjanak a 3. szintű hálózat fejlesztéséről, amit a felperes szintén nem vitat.
161
Egyébiránt a felperes állításaival ellentétben az, hogy az összefonódásban részt vevő felek csak elhanyagolható mértékben éltek ezzel a technikai lehetőséggel, csak megerősíti ennek a verseny szempontjából irreleváns jellegét, és alátámasztja a Bizottság azon megállapítását, amely szerint kevéssé valószínű, hogy az összefonódásban részt vevő felek a másik fél kábelhálózati lábnyomára nem az infrastruktúrán alapuló eszközök segítségével kiterjesztenék tevékenységeiket.
162
A felperes nyolcadik kifogását ennélfogva el kell utasítani.
163
Kilencedszer, ami a felperes által egyrészt a Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlatára, másrészt pedig a szövetségi kartellhivatal egyik határozatára és az Oberlandesgericht Düsseldorf (düsseldorfi regionális felsőbíróság) egyik ítéletére tett hivatkozásokat illeti, meg kell jegyezni, hogy azok nem kötik a Bizottságot.
164
Egyrészt ugyanis meg kell jegyezni, hogy amikor a Bizottság valamely bejelentés és az azon ügylethez tartozó akta alapján döntést hoz az összefonódásnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségéről, a felperesnek nincs joga kétségbe vonni a Bizottság megállapításait azon az alapon, hogy azok eltérnek a korábban, más ügyekben, eltérő bejelentés és eltérő akta alapján tett megállapításaitól, még akkor sem, ha a kérdéses piac a két ügyben hasonló, vagy éppen azonos (2005. december 14‑iGeneral Electric kontra Bizottság ítélet, T‑210/01, EU:T:2005:456, 118. pont; 2015. május 13‑iNiki Luftfahrt kontra Bizottság ítélet, T‑162/10, EU:T:2015:283, 142. pont).
165
Másrészt azt is meg kell jegyezni, hogy tekintettel a hatásköröknek a 139/2004 rendelet alapjául szolgáló pontos megosztására, a nemzeti hatóságok határozatai az összefonódások ellenőrzésére vonatkozó eljárások során nem köthetik a Bizottságot (lásd ebben az értelemben: 2007. december 18‑iCementbouw Handel & Industrie kontra Bizottság ítélet, C‑202/06 P, EU:C:2007:814, 56. pont; 2009. május 7‑iNVV és társai kontra Bizottság ítélet, T‑151/05, EU:T:2009:144, 139. pont).
166
A felperes kilencedik kifogását ennélfogva el kell utasítani.
167
A fentiekből következik, hogy a felperesnek nem sikerült bizonyítania, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a megtámadott határozatban megállapította, hogy az összefonódásban részt vevő felek nem voltak potenciális versenytársak az MDU‑piacon, tehát nem gyakoroltak egymásra versenykényszert.
5. Az összefonódás révén a versenytársak által gyakorolt versenykényszerre kifejtett hatások értékelésekor elkövetett nyilvánvaló hibákra alapított, harmadik részről
[omissis]
b) A harmadik személyek által az összefonódást követően gyakorolt, előrelátható versenykényszer állítólagosan elégtelen és pontatlan elemzéséről
[omissis]
190
E tekintetben igaz, hogy az a helyzet, amelyben a versenytársak által gyakorolt versenykényszer az összefonódás következtében jelentősen csökken, a hatékony verseny jelentős akadályozásához vezethet.
191
Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy valamely összefonódás belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelésekor a Bizottság számos tényezőt vesz figyelembe, többek között az érintett piacok szerkezetét, a vállalkozások által támasztott valós vagy potenciális versenyt, az érintett vállalkozások piaci helyzetét, valamint gazdasági és pénzügyi erejét, a szállítók és felhasználók számára nyitva álló választási lehetőségeket, a piacra lépés bármilyen akadályát és a kereslet‑kínálat alakulását (2005. február 15‑iBizottság kontra Tetra Laval ítélet, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, 125. pont). Az összefonódás eredményeként létrejött jogalany pénzügyi ereje növekedésének megállapítása tehát önmagában nem teszi lehetővé a hatékony verseny jelentős akadályozására való következtetést.
192
Egyébiránt a 139/2004 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) pontjából kétségtelenül kitűnik, hogy annak értékelésekor, hogy valamely ügylet összeegyeztethető‑e a belső piaccal, vagy sem, a Bizottság figyelembe veszi a belső piacon belül a hatékony verseny fenntartásának és továbbfejlesztésének szükségességét, tekintettel többek között valamennyi érintett piac szerkezetére, és az Unión belüli, illetve azon kívüli vállalkozások által támasztott tényleges vagy potenciális versenyre. Ez olyan követelmény, amely fontos eleme a Bizottság által elvégzendő értékelésnek (2012. november 6‑iÉditions Odile Jacob kontra Bizottság ítélet, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, 68. pont).
193
Ez a követelmény azonban nem módosíthatja az e cikk (2) bekezdésében meghatározott azon szabályt, amely szerint azt az összefonódást, amely különösen erőfölény létrehozása vagy megerősítése következményeként a belső piacon vagy annak egy jelentős részén a hatékony versenyt nem akadályozná jelentősen, a belső piaccal összeegyeztethetőnek kell nyilvánítani (2012. november 6‑iÉditions Odile Jacob kontra Bizottság ítélet, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, 68. pont).
194
Azt is hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság csak akkor nyilváníthat egy összefonódást a belső piaccal összeegyeztethetetlennek, ha az összefonódás közvetlen és azonnali következményeként a hatékony verseny jelentős akadályozásának megvalósulását állapítja meg. Az összefonódás eredményeként létrejött jogalany jövőbeni döntéseiből eredő ilyen akadály csak akkor tekinthető az összefonódás közvetlen és azonnali következményének, ha e jövőbeni magatartást a piac jellemzőinek és szerkezetének az összefonódás általi átrendezése tette lehetővé és gazdaságilag észszerűvé (2013. december 11‑iCisco Systems és Messagenet kontra Bizottság ítélet, T‑79/12, EU:T:2013:635, 118. pont).
195
Végül meg kell jegyezni, hogy főszabály szerint a piacon versenyző különféle vállalkozások közötti erőviszonyok megítélése olyan összetett gazdasági elemzés része, amelynek tekintetében a Bizottság mérlegelési mozgástérrel rendelkezik (lásd: 2005. december 14‑iGeneral Electric kontra Bizottság ítélet, T‑210/01, EU:T:2005:456, 253. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
196
Először is, ami a felperes arra alapított kifogását illeti, hogy a Bizottság által az összefonódással létrejött jogalany pénzügyi ereje állítólagos növekedésének az MDU‑piacon jelen lévő versenytársak fejlődésére gyakorolt lehetséges negatív következményeire vonatkozóan elvégzett ellenőrzés állítólagosan elégtelen volt, a Bizottságnak az összefonódás folytán a versenytársak által gyakorolt versenykényszerre kifejtett valószínű hatásokra vonatkozó értékelései nem felületes vizsgálatokon és puszta vélelmeken alapulnak, amint azt a felperes állítja.
197
Amint ugyanis a fenti 179–182. pontból kitűnik, a Bizottság által a megtámadott határozat (821)–(831) preambulumbekezdésében adott, az összefonódásnak a versenytársak által az összefonódást követően az MDU‑piacon gyakorolt versenykényszerre kifejtett valószínű hatásait részletesen elemző magyarázatok ezen értékelések jövőre vonatkozó jellegét, az általa megkövetelt bizonyítási szintet, valamint a rendelkezésére álló bizonyítékokat tükrözik, mégpedig egy olyan elemzés vonatkozásában, amely tekintetében a Bizottság mérlegelési mozgástérrel rendelkezik, így a vizsgálat elégtelenségére alapított első kifogásnak nem lehet helyt adni.
198
Mindenesetre emlékeztetni kell arra, hogy még ha a Bizottság ezen elemzés nyomán azt is állapította volna meg, hogy az összefonódás folytán létrejött jogalany pénzügyi ereje az összefonódás következtében nőtt, ez a megállapítás önmagában nem lett volna elegendő a hatékony verseny jelentős akadályozásának megállapításához, amint az a fenti 191. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik.
199
Következésképpen a felperes első kifogását el kell utasítani.
[omissis]
215
Az első jogalap harmadik részét, valamint az első jogalap egészét tehát el kell utasítani.
[omissis]
E.
A nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás értékelésekor elkövetett nyilvánvaló mérlegelési hibákra, valamint a 139/2004 rendelet 2. és 8. cikkének, az indokolási kötelezettségnek és a gondossági kötelezettségnek a megsértésére alapított, negyedik jogalapról
[omissis]
3. A nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalással járó új versenyproblémákat illető nyilvánvaló mérlegelési hibákra, valamint hiányos indokolásra és vizsgálatra alapított, második részről
[omissis]
a) Az összefonódás és a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás együttes, a vezetékes internet‑hozzáférési szolgáltatások piacán tevékenykedő versenytársakra gyakorolt hatásai vizsgálatának és indokolásának elégtelenségéről
[omissis]
340
E tekintetben először is az arra vonatkozó vizsgálat állítólagos hiányát illetően, hogy a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás teljes mértékben eloszlatná a megállapított versenyproblémákat, meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat (1895) preambulumbekezdésében a Vodafone által benyújtott eredeti kötelezettségvállalások vizsgálatával foglalkozó részében a Bizottság ugyan kifejtette, hogy a 139/2004 rendeletnek a kötelezettségvállalások elfogadhatóságára vonatkozó elveivel összhangban megvizsgálta, hogy az eredeti kötelezettségvállalások megfelelőek és elegendők‑e a versenyproblémák megszüntetésére, és hogy rövid időn belül hatékonyan végrehajthatók‑e. Így a Bizottság nem állította kifejezetten, hogy a kötelezettségvállalásoknak teljes mértékben meg kell oldaniuk az azonosított versenyproblémákat.
341
Mindazonáltal a Bizottság a megtámadott határozat (1894) preambulumbekezdésében előzetesen emlékeztetett arra, hogy ahhoz, hogy elfogadhatók legyenek, a felajánlott kötelezettségvállalásoknak alkalmasnak kell lenniük arra, hogy az összefonódást a belső piaccal összeegyeztethetővé tegyék, amennyiben megakadályozzák, hogy minden olyan érintett piacon, ahol versenyproblémákat azonosítottak, a hatékony verseny jelentős akadályozása megvalósuljon, és hozzátette, hogy a jelen ügyben a kötelezettségvállalásoknak meg kell szüntetniük az azonosított versenyproblémákat, különösen a vezetékesinternet‑hozzáférés és a 2P csomagajánlatok piacán. Ebből következik, hogy a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás vizsgálata keretében a Bizottság megfelelően megvizsgálta, hogy e kötelezettségvállalás teljes mértékben eloszlatja‑e a megállapított versenyproblémákat, még ha ezt a vizsgálatot nem is egy külön, azon kérdés vizsgálatától formálisan elkülönülő szakaszban végezte el, hogy e kötelezettségvállalás alkalmas‑e és elegendő‑e az említett problémák megszüntetésére, és hogy rövid időn belül hatékonyan végrehajtható‑e.
342
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozatnak a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalásra vonatkozó végső következtetést ismertető (1953) preambulumbekezdésében kifejti, hogy ezen korrekciós intézkedés terjedelme és hatékonysága elegendő a vezetékes internet‑hozzáférés és a 2P csomagajánlatok piacain „a versenyproblémák megszüntetéséhez”, ami megerősíti, hogy a Bizottság valóban elvégezte ezt a vizsgálatot.
343
Továbbá, az indokolás állítólagos hiányát illetően, amennyiben a Bizottság nem győződött meg arról, hogy a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás önmagában nem vezet‑e a hatékony verseny jelentős akadályozásához, meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozat (1995)–(2005) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a piaci szereplők által többek között a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás eredeti változatával kapcsolatos konzultáció során kifejezett aggodalmakra válaszul, a Bizottság megvizsgálta, hogy e kötelezettségvállalásnak nem lenne‑e negatív hatása többek között az optikai szállal kapcsolatos beruházásokra vagy a többcélú szolgáltatásra vonatkozó ajánlatok kiskereskedelmi piacára, és részletesen kifejtette azokat az okokat, amelyek miatt úgy ítélte meg, hogy nem ez a helyzet. Következésképpen nem róható fel a Bizottságnak, hogy nem vizsgálta meg és indokolta azon következtetését, amely szerint az összefonódás és a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás együttesen nem fejt ki negatív hatást a vezetékes internet‑hozzáférési szolgáltatások piacán tevékenykedő versenytársakra.
344
Mindenesetre a felperes egyáltalán nem fejti ki, hogy a Bizottság által a megtámadott határozat (1995)–(2005) preambulumbekezdésében kifejtett magyarázatok miért ne lennének kellően megindokolva ahhoz, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, a Törvényszék pedig gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét.
345
Másodszor, ami a felperes azon állítását illeti, amely szerint a „prima facie” kifejezésnek a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás teljesítéséből eredő versenyproblémák hiányára vonatkozó elemzést megelőző címben való használata a Bizottság által a megtámadott határozatban elvégzett említett elemzés szűkszavúságára utal, meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat e része, noha a címe „prima facie” elemzésre utal, az eredetileg a Vodafone részéről benyújtott kötelezettségvállalásokra vonatkozó konzultáció során a piaci szereplők által megfogalmazott valamennyi kifogás teljes vizsgálatát tartalmazza (lásd különösen az (1995)–(2005) preambulumbekezdést). Következésképpen a Bizottság által a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalásnak a versenytársakra gyakorolt esetleges negatív hatásaira vonatkozóan elvégzett vizsgálat nem minősíthető szűkszavúnak, ami elegendő a felperes ezen érvének elutasításához.
346
Mindenesetre, amint arra a Bizottság a jelen eljárásban hivatkozik, a „prima facie” kifejezés e vizsgálat címében való használata a korrekciós intézkedésekről szóló közlemény 104. pontjának alkalmazásából következik, amely szerint „annak értékelése során, hogy a javasolt vevő miatt felmerül‑e a versennyel kapcsolatos problémák veszélye, a Bizottság a vevő jóváhagyásának folyamata során rendelkezésére álló információkat figyelembe véve prima facie értékelést végez”. Bár igaz, hogy ez a pont a vevőnek és az adásvételi szerződésnek az elidegenítési kötelezettségvállalás keretében történő jóváhagyására vonatkozik, meg kell állapítani egyrészt, hogy e közlemény 129. pontjából kitűnik, hogy az elidegenítési kötelezettségvállalások végrehajtására vonatkozó több elv más típusú kötelezettségvállalásokra is alkalmazható, másrészt pedig, hogy egy hálózathoz való hozzáférést előíró kötelezettségvállalás kedvezményezett vállalkozásának jóváhagyásából eredő, versenyt érintő esetleges kockázatok vizsgálata hasonló logikát követ, mint az annak meghatározására irányuló vizsgálat, hogy az elidegenítési kötelezettségvállalás keretében javasolt vevő versenyproblémákat okozhat‑e, aminek következtében a Bizottság e két helyzetben hasonló kockázatelemzést végezhet.
347
A fentiekből következik, hogy a felperes nem bizonyítja, hogy az összefonódásnak és a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalásnak a vezetékes internet‑hozzáférési szolgáltatások piacán tevékenykedő versenytársakra kifejtett együttes hatására vonatkozóan a Bizottság által a megtámadott határozatban elvégzett vizsgálat, illetve annak indokolása elégtelen, következésképpen e kifogást el kell utasítani.
b) A nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás versenyre gyakorolt hatásainak „prima facie
” értékelésének nyilvánvalóan téves voltáról
[omissis]
358
A felperes által hivatkozott többi érv megalapozottságát illetően meg kell jegyezni, hogy a Bizottságnak az összefonódás II. szakaszban végzett vizsgálata során kellő valószínűséggel bizonyítania kell, hogy az összefonódásban részt vevő felek által felajánlott kötelezettségvállalásokkal módosított összefonódás nem akadályozza jelentősen a hatékony versenyt a belső piacon vagy annak egy jelentős részén (lásd: 2019. május 23‑iKPN kontra Bizottság ítélet, T‑370/17, EU:T:2019:354, 110. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
359
Az összefonódás hatásainak értékeléséhez hasonlóan az a kérdés, hogy a kötelezettségvállalás versenyjogi aggályokat vet‑e fel, a valószínűség értékelésének körébe tartozik, nem pedig a Bizottságra háruló azon kötelezettség körébe, hogy észszerű kétségeket kizáróan bizonyítsa, hogy a szóban forgó kötelezettségvállalás nem ad okot versenyjogi aggályokra (lásd analógia útján: 2013. december 11‑iCisco Systems és Messagenet kontra Bizottság ítélet, T‑79/12, EU:T:2013:635, 47. pont).
360
Ugyanakkor ahhoz, hogy a Bizottság ezen összefonódást a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthassa, a bejelentő felek nem kötelesek olyan kötelezettségvállalásokat tenni, amelyek célja szigorúan az összefonódást megelőző versenyhelyzet helyreállítása (lásd ebben az értelemben: 2006. február 23‑iCementbouw Handel & Industrie kontra Bizottság ítélet, T‑282/02, EU:T:2006:64, 308. pont).
361
A jelen ügyben először is a felperes azon állítását illetően, miszerint a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás hátrányosan érinti a piacot, és megerősíti annak oligopolisztikus szerkezetét azáltal, hogy a Telefónicának kedvező feltételek mellett nagykereskedelmi hozzáférést biztosít, meg kell jegyezni, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban kifejtette, hogy ez a korrekciós intézkedés megerősíti e szolgáltatót, de nem eredményez versenyproblémákat, tekintettel arra, hogy a Telefónica a vezetékesinternet‑hozzáférés és a 2P csomagajánlatok piacán nem volt jelentős versenytárs, és e piacon 5%–6%‑ra korlátozott piaci részesedéssel rendelkezett, növekedési üteme pedig negatív volt. A Bizottság hozzátette, hogy bár a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás a Deutsche Telekom által kínáltaknál vonzóbb kereskedelmi feltételeket ajánl, ez önmagában nem növelné a Telefónica versenyképességét oly módon, hogy versenyproblémát eredményezne (lásd a megtámadott határozat (1993) és (1994) preambulumbekezdését).
362
Márpedig az ellenkező bizonyításához a felperes csupán homályos és általános érveket ad elő, amelyek nem tehetik kérdésessé a Bizottság által előterjesztett bizonyítékokat.
363
Így, noha a felperes azt állítja, hogy a Telefónica egy nagy, vertikálisan integrált páneurópai kábelhálózat‑üzemeltető volt, nem vitatja e szolgáltatónak az érintett piacokon, azaz a vezetékes internet‑hozzáférés és a 2P csomagajánlatok piacán fennálló korlátozott piaci részesedését és negatív növekedési rátáját, amint azt a Bizottság a megtámadott határozatban megállapította, vagyis azokat a bizonyítékokat, amelyek lehetővé tették számára annak megállapítását, hogy a Telefónica nem volt jelentős versenytárs ezeken a piacokon, és hogy e szolgáltatónak a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás következtében történő megerősödése önmagában nem okoz versenyproblémát.
364
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy a felperes nem bizonyítja, hogy a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás következtében a Telefónica érintett piacokon fennálló helyzete oly módon változna, hogy ez a korrekciós intézkedés a közeljövőben önmagában alkalmas lenne arra, hogy versenyproblémákat okozzon a kis‑ és közepes méretű versenytársak kárára.
365
Következésképpen a felperes nem bizonyítja, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el, amikor úgy ítélte meg, hogy a nagykereskedelmi vezetékes széles sávú hozzáférésre tett kötelezettségvállalás önmagában nem okoz versenyproblémákat.
[omissis]
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített hetedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Törvényszék a NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH‑t kötelezi a költségek viselésére.
van der Woude
da Silva Passos
Reine
Truchot
Sampol Pucurull
Kihirdetve Luxembourgban, a 2024. november 13‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.
(
1
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.