62005CC0237
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2007. február 15. (
1
)
C-237/05. sz. ügy
Az Európai Közösségek Bizottsága
kontra
Görög Köztársaság
„Tagállami kötelezettségszegés — 92/50/EGK irányelv — Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések — A mezőgazdasági gazdálkodóknak a 2001. évben nyújtott támogatási szolgáltatások — 3508/92/EGK rendelet — Az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer (IIER) végrehajtása Görögországban — Ajánlati felhívás hiánya — A kereset elfogadhatatlansága”
I – Bevezetés
1.
A jelen eljárásban az Európai Közösségek Bizottsága az EK 226. cikk szerinti keresettel fordult a Bírósághoz annak megállapítása céljából, hogy a Görög Köztársaság – az illetékes hatóságok által az egyes közösségi támogatási programok integrált igazgatási és ellenőrzési rendszerének létrehozásáról szóló, 1992. november 27-i 3508/92/EGK tanácsi rendelettel (
2
) létrehozott, a 2001. évre vonatkozó integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer (IIER) keretében a gabonatermelők és mások kérelmeinek és nyilatkozatainak előkészítésével és begyűjtésével kapcsolatos feladatok tekintetében folytatott gyakorlata miatt – nem teljesítette a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18-i 92/50/EGK tanácsi irányelv (
3
) rendelkezéseiből, különösen az ezen irányelv 3. cikkének (2) bekezdéséből, 7. cikkéből, 11. cikke (1) bekezdéséből és 15. cikke (2) bekezdéséből, valamint az átláthatóság általános alapelvéből eredő kötelezettségeit.
II – Jogi háttér
A – A 92/50 irányelv
2.
A jelen ügyben érintett kérdések vizsgálatához röviden fel kell idézni a 92/50 irányelv I–V. címe alá tartozó egyes rendelkezéseket, a tényállás megvalósulása idején hatályos változatukban. Ismeretes, hogy ugyanis a 92/50 irányelvet az évek során számtalanszor módosították, majd – a 41. cikk kivételével – az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31-i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
4
) 82. cikkével, 2006. január 31-i hatállyal véglegesen hatályon kívül helyezték.
3.
A 92/50 irányelv 1. cikkének a) pontja értelmében a „szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződés”„egy szolgáltató és egy ajánlatkérő közötti visszterhes írásbeli szerződés”, a 77/62/EGK (
5
), a 71/305/EGK (
6
) és a 90/531/EGK (
7
) irányelvekben említett szerződések, az ugyanezen cikk iii–vii. és ix. pontjában felsorolt ágazatokkal kapcsolatos szolgáltatásra vonatkozó szerződések, valamint a munkaszerződések kivételével.
4.
A 92/50 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a „szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződés odaítélése […] során az ajánlatkérők az ezen irányelv rendelkezéseinek megfelelő eljárást alkalmazzák”. Ugyanezen cikk (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „az ajánlatkérők biztosítják, hogy ne legyen megkülönböztetés a különböző szolgáltatók között”.
5.
A 92/50 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében:
„Ezt az irányelvet kell alkalmazni:
—
[…] az I. B. mellékletben említett szolgáltatásokra […] irányuló közbeszerzési szerződésekre, amelyeket az 1. cikk b) pontjában említett ajánlatkérők ítéltek oda, és amelyek általános forgalmi adó (ÁFA) [helyesen: hozzáadottérték-adó (HÉA)] nélküli becsült értéke legalább 200000 ECU, […];
—
az I. A. mellékletben említett szolgáltatásokra irányuló közbeszerzési szerződésekre, […]:
i.
amelyeket a 93/36/EGK irányelv (
8
) I. mellékletében felsorolt ajánlatkérők ítéltek oda, és amelyek ÁFA [helyesen: hozzáadottérték-adó (HÉA)] nélküli becsült értéke legalább 130000 SDR (SDR: special drawing rights; különleges lehívási jogok) ECU-ben kifejezett értékének felel meg;
ii.
amelyeket az 1. cikk b) pontjában felsorolt ajánlatkérők ítéltek oda, kivéve a 93/36/EGK irányelv I. mellékletében említetteket, és amelyek ÁFA [helyesen: hozzáadottérték-adó (HÉA)] nélküli becsült értéke legalább 200000 SDR ECU-ben kifejezett értékének felel meg”.
6.
A 92/50 irányelv 7. cikkének (2) bekezdése értelmében a szerződés becsült értékének kiszámításakor az ajánlatkérőnek a – fenti összeg megállapításának egyes feltételeit rögzítő – (3)–(7) bekezdés rendelkezéseinek figyelembevételével be kell számítania a szolgáltató teljes becsült díjazását is. Az ugyanezen cikk (3) bekezdése írja elő különösen azt, hogy „az értékelési módszer kiválasztása nem irányulhat ezen irányelv alkalmazásának elkerülésére, és a szolgáltatások adott mennyiségére vonatkozó tervezett közbeszerzési vételt sem lehet megosztani az irányelv alkalmazása elkerülésének céljából”. A (4) bekezdés első mondata határozza meg azokat a szempontokat, amelyeket a szerződések becsült értékének kiszámításakor – ahol lehet – figyelembe kell venni, különösen a biztosítási szolgáltatásra, a banki és egyéb pénzügyi szolgáltatásra irányuló, valamint a tervezést magában foglaló szerződések esetében. Ugyanezen (4) bekezdés második albekezdése írja elő, hogy „ha a részek értéke eléri ezt az összeget, akkor ezen irányelv rendelkezéseit kell alkalmazni minden részre. Az ajánlatkérő eltérhet az (1) bekezdéstől azoknak a tételeknek az esetében, amelyeknek a hozzáadottérték-adó nélküli becsült értéke 800000 ECU-nél kisebb, feltéve hogy e tételek összesített értéke nem haladja meg a tételek teljes értékének 20%-át”.
7.
Az odaítélés eljárásokra vonatkozó rendelkezések alkalmazása céljából a szóban forgó irányelv a szerződések tárgyát képező szolgáltatásokat két csoportba sorolja – amely besorolást az ugyanezen irányelv I. A. és I. B. melléklete is átvesz–, közösségi nómenklatúra hiányában az ENSZ CPC (közös termékosztályozási) nómenklatúrája alapján.
8.
A 92/50 irányelv 8. és 9. cikkével összhangban azt a szerződést, amelynek tárgya az I. A. mellékletben felsorolt szolgáltatás, az ugyanezen irányelv a III–VI.  címe rendelkezéseinek megfelelően kell odaítélni, amelynek tárgya pedig az I. B. mellékletben felsorolt szolgáltatás, a 14. és 16. cikk rendelkezéseinek megfelelően kell odaítélni. Az irányelv 10. cikke előírja, hogy „azt a szerződést, amelynek tárgya egyúttal az I. A. mellékletben és az I. B. mellékletben is felsorolt szolgáltatás, a III–VI. cím rendelkezéseinek megfelelően kell odaítélni, amennyiben az I. A. mellékletben felsorolt szolgáltatások értéke nagyobb, mint az I. B. mellékletben felsorolt szolgáltatások értéke. Más esetekben a szerződést a 14. és 16. cikknek megfelelően kell odaítélni.”
9.
Az irányelv III. címe tartalmazza azokat a szabályokat, amelyeket az ajánlatkérőnek a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre vonatkozó, az irányelv 1. cikkének d), e) és f) pontjában meghatározott – és a 11. cikk (1) bekezdésében is hivatkozott – nyílt, meghívásos vagy tárgyalásos odaítélési eljárások megválasztásakor alkalmaznia kell. A 11. cikk (4) bekezdése értelmében a szolgáltatási szerződéseket főszabály szerint nyílt vagy meghívásos eljárással kell odaítélni. A 11. cikk (2) bekezdése sorolja fel azokat az eseteket, amikor az ajánlatkérő a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződését hirdetmény közzétételét követően tárgyalásos eljárás útján ítélheti oda, az ezt követő (3) bekezdés pedig azokat az eseteket tartalmazza, amikor az ajánlatkérő hirdetmény előzetes közzététele nélkül, tárgyalásos eljárás útján ítélheti oda a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződéseket. A jelen eljárás szempontjából érdemes megemlíteni, hogy ez utóbbiak közé tartoznak a (3) bekezdés b) pontjában felsorolt olyan esetek, amikor „a szolgáltatásokat műszaki vagy művészi jellegük következtében vagy a kizárólagos jogok védelmével kapcsolatos okból csak egy bizonyos szolgáltató végezheti el.”
10.
A 92/50 irányelv IV. címe, amely alá egyedül a 14. cikk tartozik, a műszaki vonatkozású általános szabályokat, míg az V. cím a hirdetményekkel kapcsolatos rendelkezéseket tartalmazza. Különösen a 15. cikk (2) bekezdése írja elő, hogy az ajánlatkérő, amely szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződést nyílt, meghívásos, vagy – a 11. cikkben meghatározott esetekben – tárgyalásos úton kíván odaítélni, ezt a szándékát hirdetmény útján tegye közzé. A 92/50 irányelv 16. cikkének (1) bekezdése értelmében az ajánlatkérő, amely közbeszerzési szerződést ítélt oda, az odaítélési eljárás eredményéről értesítést küld az Európai Közösségek Hivatalos Kiadványai Hivatalának. Ezeket a hirdetményeket a 16. cikk (2) bekezdésében meghatározott feltételek mellett kell közzétenni. Az I. B. mellékletében felsorolt szolgáltatások teljesítésére irányuló közbeszerzési szerződés esetében – az irányelv 16. cikke (3) bekezdésének értelmében – „az ajánlatkérőnek fel kell tüntetnie a hirdetményben, hogy egyetért-e annak közzétételével”.
B – A 3508/92 rendelet
11.
A 3508/92 rendelet, amelyet a tagállamok által a növénytermesztési és állattenyésztési ágazatokra vonatkozó közösségi támogatási rendszerekben alkalmazott igazgatási és ellenőrzési mechanizmusok egységesítése, azoknak a közös mezőgazdasági politika reformjának követelményeihez való igazítása, illetve hatékonyságuk és használhatóságuk javítása céljából fogadtak el, rendelkezik a szántóföldi növények, a marha- és borjúhús-előállítás, valamint a bárány- és kecskehús-előállítás ágazati támogatási programjait, továbbá a hegyvidéki és bizonyos hátrányos helyzetű térségeken folytatott gazdálkodásra vonatkozó meghatározott intézkedéseket felölelő integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer (a továbbiakban: IIER) kidolgozásáról minden tagállamban.
12.
Tekintettel arra, hogy a szóban forgó szolgáltatások az IIER-nek a 2001. évben Görögországban történő alkalmazásával kapcsolatos tevékenységek végrehajtására vonatkoznak, hasznos lehet nagy vonalakban felidézni a 3508/92 rendelet – tényállás idején hatályos – azon rendelkezéseit, amelyek a fenti rendszer céljait és működését meghatározzák.
13.
A 3508/92 irányelv 2. cikke értelmében az IIER a következő elemeket tartalmazza: a) számítógépes adatbázis; b) a mezőgazdasági parcellák alfanumerikus azonosító rendszere; c) a haszonállatok azonosításának és nyilvántartásának alfanumerikus rendszere; d) támogatási kérelmek; e) integrált ellenőrzési rendszer. A 3. cikk (1) bekezdésével összhangban, a számítógépes adatbázisnak valamennyi mezőgazdasági üzemre vonatkozóan rögzítenie kell „a kérelmekből származó adatokat”. Ennek az adatbázisnak különösen az előző, legalább három egymást követő naptári, illetve értékesítési évre vonatkozó adatokhoz való közvetlen és azonnali hozzáférést kell lehetővé tennie a tagállam illetékes hatóságán keresztül. A mezőgazdasági parcellák azonosítási rendszerét illetően a 3508/92 rendelet 4. cikke előírja, hogy annak „alapját képezhetik térképek, ingatlan-nyilvántartási dokumentumok vagy más térképészeti adatok. Számítógépes térinformatikai módszereket kell alkalmazni, beleértve lehetőleg az ortokorrigált légi- vagy űrfelvételezést, amelynek legalább az 1 : 10000 méretarányú térképészeti pontossággal megegyező egységes minőséget kell biztosítania.”
14.
A 3508/92 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„Annak érdekében, hogy az e rendelettel szabályozott egy vagy több közösségi program támogatására jogosult legyen, minden egyes gazdálkodónak »területi« támogatás iránti kérelmet kell benyújtania minden egyes évre a következők feltüntetésével:
—
mezőgazdasági parcellák, beleértve azokat a területeket is, melyeken takarmánynövényeket termesztenek, valamint a szántóföldekre vonatkozó területpihentetési intézkedések körébe eső mezőgazdasági parcellák, továbbá az ugaroltatott parcellák;
—
adott esetben, bármilyen egyéb szükséges információ, melyet a közösségi támogatásokra vonatkozó rendeletek vagy az illető tagállam írnak elő.”
15.
A tagállamok eldönthetik, hogy a „területalapú” támogatási kérelemnek elegendő-e csak az előző évben benyújtott „területalapú” támogatási kérelemhez képest bekövetkezett változásokat tartalmaznia. A 6. cikk (6) bekezdése előírja, hogy „minden egyes bejelentett mezőgazdasági parcellához a gazdálkodóknak fel kell tüntetniük annak területét és elhelyezkedését, lehetővé téve ezáltal a parcella azonosítását a mezőgazdasági parcellák alfanumerikus azonosító rendszerében.”
16.
A szóban forgó rendelet 7. cikke értelmében az integrált ellenőrzési rendszernek az összes benyújtott támogatási kérelemre vonatkoznia kell, különösen az adminisztratív ellenőrzések, a helyszíni ellenőrzések és, adott esetben, a légi vagy műholdas távérzékeléssel történő vizsgálatok tekintetében. Különösen, a tagállam a támogatási kérelmekre vonatkozóan adminisztratív ellenőrzéseket végez (a 8. cikk (1) bekezdése), amelyeket a mezőgazdasági gazdaságokat reprezentáló mintát lefedő helyszíni ellenőrzésekkel egészít ki. A tagállam mintavételezési tervet készít az összes ilyen ellenőrzéshez (a 8. cikk (2) bekezdése). Végül, a 8. cikk (5) bekezdése előírja, hogy abban az esetben, ha a tagállamok illetékes hatóságai az e rendelet szerint elvégzendő feladatok bizonyos vonatkozásaiban szakosított ügynökségeket vagy cégeket bíznak meg, fenn kell tartaniuk az ilyen munka felett az ellenőrzést és felelősségüket.
III – Tények és a pert megelőző eljárás
17.
2001. február 20-án a görög belügyminisztérium, a görög földművelésügyi minisztérium, a görögországi megyei hivatalok uniója (a továbbiakban: ENAE), valamint a mezőgazdasági szövetkezetek unióinak pánhellén szövetsége (a továbbiakban: PASEGES) keretmegállapodást kötött az IIER 2001. évben Görögországban való alkalmazásával kapcsolatos tevékenységekre vonatkozóan.
18.
A fenti megállapodás értelmében a PASEGES vállalta a tagjai – a mezőgazdasági szövetkezetek helyi uniói (a továbbiakban: MSZU) – közötti koordinációt, annak érdekében, hogy a mezőgazdasági termelőknek az IIER-rel kapcsolatosan támogatási szolgáltatást nyújtson. Az MSZU-knak különösen az alábbi feladatokat kellett ellátniuk:
—
a gazdálkodók tájékoztatása a gazdaságokra és mezőgazdasági kultúrákra vonatkozó új igénylő- és bejelentőlapok elfogadásáról, amelyeket az IIER új adatbázisában használnak fel;
—
a gazdálkodók által a megfelelő formanyomtatványokon szolgáltatott adatok rögzítésének biztosításához való segítségnyújtás, ideértve a megművelt és erdősített területeknek az ortofotókon, a légi felvételeken vagy a topográfiai térképen való beazonosításhoz nyújtott támogatást;
—
a formanyomtatványok beszedése és papír formátumban vagy elektronikus úton való benyújtása az illetékes megyei közigazgatási hivatalnak.
19.
A szóban forgó keretmegállapodás értelmében az egyes közigazgatási hivatalok végrehajtási szerződést kötöttek a helyi MSZU-kkal.
20.
A fenti keretmegállapodásnak és a teljesítésére irányuló szerződéseknek a 92/50 irányelv rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségét kétségbe vonó panasz kézhezvételét követően a Bizottság 2001. december 10-i levelében tájékoztatást kért a Görög Köztársaságtól mind arról, hogy milyen eljárást alkalmaztak, amikor a PASEGES-t választották a hatósággal szerződő félnek, mind pedig arról, hogy milyen módon biztosítottak megfelelő nyilvánosságot a végrehajtási szerződések odaítélési eljárása számára.
21.
A Görög Köztársaság 2002. február 19-i válaszlevelében rámutatott arra, hogy a keretmegállapodás vonatkozásában a PASEGES pusztán koordinátorként tevékenykedett a különböző MSZU-k között, amely tevékenységéért nem részesült díjazásban, valamint arra, hogy az IIER megvalósításával kapcsolatos feladatoknak a végrehajtási szerződések útján történő közvetlen leosztása az alkalmazandó közösségi jog rendelkezéseivel összhangban állt.
22.
Mivel a Bizottság a választ nem találta kielégítőnek, 2002. december 18-án felszólító levelet küldött a görög hatóságoknak, amelyben – hivatkozva a keretmegállapodás végrehajtására irányuló szerződésekre – azt állította, hogy megsértették a 92/50 irányelv rendelkezéseit, különösen 3. cikkének (2) bekezdését, valamint a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét.
23.
A Bizottság lényegében úgy ítélte, hogy a vitatott szerződéseken keresztül a helyi hatóságok közvetlenül és előzetes hirdetmény közzététele nélkül ítéltek oda a 92/50 irányelv hatálya alá tartozó közbeszerzési szerződéseket.
24.
Kiemelte, hogy a keretmegállapodás és a vonatkozó végrehajtási szerződések megkötése a 2001-et megelőző években folytatott gyakorlattól eltért, amely gyakorlat minden egyes régió számára biztosította, hogy a versenytársak számára is nyitott pályázati eljárás alapján szakosodott társaságokkal műszaki segítségnyújtási szerződéseket kössön.
25.
A 92/50 irányelv 7. cikkében meghatározott küszöbértékek érvényesülése céljából a Bizottság úgy vélte, hogy a vitatott szerződések – tekintettel azonos típusukra – valójában egyetlen szerződést képeznek, ezért e szerződés becsült értékének kiszámításához az egyes szerződések értékének kumulatív összegét kell figyelembe venni.
26.
A szolgáltatások típusa vonatkozásában a Bizottság emlékeztetett arra, hogy 2001. december 10-i levelében már jelezte, hogy a szóban forgó szerződés a szolgáltatások két csoportjára irányult, egyrészről a 92/50 irányelv I. B. mellékletében felsorolt közigazgatási szolgáltatások csoportjára, másrészről az ugyanezen irányelv I. A. mellékletében szereplő adatfeldolgozási szolgáltatásokra, és úgy vélte, hogy az első csoportba tartozó szolgáltatások értéke meghaladta a második csoportba tartozókét, következésképpen a szerződésre az irányelv 14. és 16. cikkének rendelkezéseit kellett alkalmazni. A panaszostól kapott tájékoztatást követően azonban a Bizottság kételkedni kezdett a fenti következtetésében, feltételezve, hogy az előzetesen közigazgatási szolgáltatásként minősített szolgáltatások egy részét valójában a 92/50 irányelv I. A. melléklete alá tartozó topográfiai szolgáltatásoknak kellett volna tekinteni. Abban az esetben, ha a fenti feltételezést a Bizottság által a görög kormánytól kért utólagos tájékoztatás megerősíti, az említett melléklet alá tartozó szolgáltatások összértéke meghaladná az I. B. melléklet alá tartozó szolgáltatások összértékét, ami azt eredményezné, hogy az irányelv III–VI. címének rendelkezéseit kell alkalmazni.
27.
A Görög Köztársaság 2003. január 30-i válaszlevelében valamennyi kifogást elutasította.
28.
A Bizottság ezt követően 2003. december 19-én indokolással ellátott véleményt bocsátott ki, amelyben ama következtetését fogalmazta meg, hogy a Görög Köztársaság – az illetékes hatóságok által az IIER 2001. évben történő alkalmazása keretében a gabonatermelők és mások kérelmeinek és nyilatkozatainak előkészítésével és begyűjtésével kapcsolatos feladatok tekintetében folytatott gyakorlata miatt – nem teljesítette a 92/50/EGK tanácsi irányelv rendelkezéseiből, különösen az ezen irányelv 3. cikkének (2) bekezdéséből, 7. cikkéből, 11. cikke (1) bekezdéséből és 15. cikke (2) bekezdéséből, valamint az átláthatóság általános alapelvéből eredő kötelezettségeit, és felhívta a tagállamot, hogy két hónapon belül tegyen eleget a hivatkozott kötelezettségeinek.
IV – A Bíróság előtti eljárás és a felek érvelései
29.
A Bíróság hivatalához 2005. május 30-án benyújtott eljárást megindító iratával a Bizottság benyújtotta a jelen keresetet.
30.
A Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy:
—
állapítsa meg, hogy a Görög Köztársaság – az illetékes hatóságok által az IIER 2001. évben történő alkalmazása keretében a gabonatermelők és mások kérelmeinek és nyilatkozatainak előkészítésével és begyűjtésével kapcsolatos feladatok tekintetében folytatott gyakorlata miatt – nem teljesítette a 92/50/EGK tanácsi irányelv rendelkezéseiből, különösen az ezen irányelv 3. cikkének (2) bekezdéséből, 7. cikkéből, 11. cikke (1) bekezdéséből és 15. cikke (2) bekezdéséből, valamint az átláthatóság általános alapelvéből eredő kötelezettségeit;
—
a Görög Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
31.
A Görög Köztársaság azt kéri a Bíróságtól, hogy:
—
utasítsa el a keresetet;
—
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
32.
Az eljárást megelőző intézkedések keretében a görög kormányt felszólították, hogy a Bíróság által feltett bizonyos kérdésekre írásban válaszoljon. Ennek a kérésnek a görög kormány a megadott határidőn belül eleget tett.
33.
A felek a 2006. szeptember 14-i tárgyaláson adták elő szóbeli észrevételeiket.
V – Jogi elemzés
A – Az elfogadhatóságról
1. A felek érvei
34.
A görög kormány elsősorban előadja, hogy még azelőtt meghozta az állítólagos kötelezettségszegés megszüntetéséhez szükséges intézkedéseket, mielőtt a Bizottság indokolással ellátott véleményében megadott határidő lejárt volna. Ezért a kereset – okafogyottsága miatt – elfogadhatatlan. E tekintetben a görög kormány egyrészről azt állítja, hogy ilyen szolgáltatásokra irányuló szerződéseket a 2003. évben már nem ítéltek oda közvetlenül, másrészről előadja, hogy a görög hatóságok a földművelésügyi minisztérium államtitkárának 2003-ban kiadott hivatalos nyilatkozatában kötelezettséget vállaltak arra, hogy szükség esetén a versenytársak pályázatait is figyelembe veszik az érintett szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésekor, feltéve hogy e szolgáltatások teljes mértékben vagy részlegesen a 92/50 irányelv I. A. mellékletének hatálya alá tartoznak.
35.
Másodsorban, a görög kormány úgy érvel, hogy mivel a vitatott szerződések keretében nyújtott szolgáltatások olyan tevékenységeket tartalmaznak, amelyeket éves bontásban kell teljesíteni, a vitatott kötelezettségszegés következményei csak a 2001. évben álltak fenn. Következésképpen, a Bizottságnak nem volt eljáráshoz fűződő érdeke ebben az ügyben. Egyrészről, az ilyen érdek nem alapozható kizárólag a Bizottság és a görög hatóságok közötti, a vitatott szolgáltatások típusára vonatkozó véleménykülönbségre, amely nem nyilvánult meg konkrét cselekményben. Másrészről, a 2001. év előtti évekre vonatkozó tények, amelyekre a Bizottság írásbeli beadványában utal, nem képezhetik a kereset tárgyát, és nem szolgálhatnak a kifogások önálló alapjául, mert azokra a Bizottság a pert megelőző eljárásban elmulasztott hivatkozni. Sőt, a Bizottság ténymegállapítása sem felel meg a valóságnak. A Bizottság állításával ellenkezően, a vitatott szolgáltatásokat a 2001. évet követő években nem a PASEGES-nek ítélték oda, hanem azokat közvetlenül a helyi önkormányzatok nyújtották, választási lehetőséget hagyva az egyes gazdálkodók számára a tekintetben, hogy a hatóságokhoz vagy magánvállalkozásokhoz fordulnak az anyagi támogatásra irányuló kérelmeik elkészítéséhez.
36.
A Bíróság által feltett írásbeli kérdésre, amelyben arra kéri a görög hatóságokat, hogy pontosítsák az IIER 2002–2005. évekre vonatkozó, Görögországban történő alkalmazására irányuló szolgáltatási szerződések odaítélésének általuk alkalmazott eljárásrendjét, a görög kormány megerősítette, hogy a görög hatóságok ezekben az években nem ítéltek oda szolgáltatási szerződéseket. A gazdálkodók számára nyújtott segítségnyújtás keretében a helyi önkormányzatok együttműködtek a parcellák tulajdonosaival és azok szakszervezeteivel. A gazdálkodók szabadon választhattak, hogy ahhoz az MSZU-hoz fordulnak, ahova tartoznak, vagy máshoz. A hatóságok, valahányszor erre szükség volt, az igénylőlap elkészítéséhez szükséges informatikai vagy térképészeti eszközöket is biztosították az adott anyag kezelésére illetékesnek választott PASEGES vagy MSZU számára. Bármely – természetes vagy jogi személy – kérelmező hozzáférhetett ugyanezen anyagokhoz, feltéve hogy egy előzetes értékelés alapján annak kezelésére alkalmasnak bizonyultak. A görög kormány elutasítja, hogy az ilyen jellegű eljárás hasonlítható az IIER alkalmazása keretében nyújtott szolgáltatások közvetlen vagy közvetett odaítéléséhez. Állításainak alátámasztása céljából a görög kormány a Bíróság kérdéseire adott válaszához csatolta a PASEGES-szel 2004. április 28-án megkötött, az IIER 2004. évben történő alkalmazásáról szóló együttműködési megállapodást.
37.
Végezetül, a görög kormány hangsúlyozza, hogy az IIER-re vonatkozó szabályozást a vitatott tényállást követően módosították, és azóta is folyamatosan változik. Következésképpen, a görög kormány szerint a görög hatóságok annak érdekében megtett intézkedéseit, hogy gyakorlatukat e téren a 92/50 irányelv követelményeihez igazítsák, a végleges IIER elérésekor szükségképpen újra kell értékelni.
38.
A Bizottság erre azzal felelt, hogy a görög hatóságoknak a 92/50 irányelvnek a vitatott szolgáltatások típusára és a vonatkozó közzétételi kötelezettségre, valamint a vitatott szerződések típusára vonatkozó rendelkezései értelmezésére vonatkozó – szerinte helytelen – gyakorlata a közösségi joggal összeegyeztethetetlen nemzeti jog alkalmazásához vezetett. A Bizottság és a görög kormány közötti nézeteltérés e tekintetben nem csak elméleti jellegű, és magában hordozza az ismételt kötelezettségszegés reális veszélyét. Annak szándéka nélkül, hogy a keresetet a 2001. évet követő években folytatott gyakorlatra kiterjesztené, hanem kizárólag a görög hatóságok által elfogadott álláspont tényleges hatásainak bemutatása céljából, a Bizottság a keresethez mellékelt olyan dokumentumokra utal, amelyek azt mutatják, hogy a 2001. évet követő években is közvetlenül ítélték oda a szóban forgó szerződéseket a PASEGES számára.
2. Értékelés
39.
Az alperes tagállam által emelt elfogadhatatlansági kifogás nem tűnik megalapozatlannak.
40.
Ugyanis a közbeszerzési szerződések területére vonatkozó, a Szerződés megsértése miatti eljárásokban született ítélkezési gyakorlat ismer olyan eseteket, amelyek a görög kormány érvelését támasztják alá.
41.
A Bizottság kontra Olaszország ügyben 1992. március 31-én hozott ítélet (
9
) tárgya az Olasz Köztársaság ellen az EK 226. cikk értelmében indított kereset volt, amely annak megállapítására irányult, hogy ellentétes a 77/62 irányelv rendelkezéseivel az olyan feltétel, amely szerint a helyi egészségügyi hatóság árubeszerzésre irányuló éves közbeszerzési pályázati felhívásában való részvételhez szükség van arra, hogy a pályázó a megelőző három évben teljesített szállításai minimum értékének legalább 50%-át a közigazgatás javára teljesítette. A fenti feltételt tartalmazó hirdetményt 1988 októberében tették közzé, az ajánlati felhívást követően kötött áruszállítási szerződés 1989. december 31-én, azaz a Bizottság 1990. március 27-én kibocsátott indokolással ellátott véleményében az annak való megfeleléshez megszabott határidő lejárta előtt teljesedésbe ment. Az olasz kormány ezért úgy vélte, hogy a kereset okafogyottá vált, és ezért elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
42.
Ítéletében a Bíróság megállapította (
10
), hogy az ügyben a vitatott hirdetmény 1989. december 31-én, azaz még az indokolással ellátott vélemény kibocsátása előtt hatályát vesztette, és az 1990. és 1991. évre vonatkozó hirdetmények, amelyeket 1989. november 4-én, azaz az indokolással ellátott vélemény kibocsátása előtt, illetve 1990. november 3-án, azaz a kereset elindítása előtt tette közzé, a megtámadott feltételt már nem tartalmazták. A Bíróság ezenkívül úgy ítélte meg, hogy – a rendelkezésére álló eljárások alkalmazásával – a Bizottság nem intézkedett megfelelő időben annak érdekében, hogy a felrótt kötelezettségszegés ne járjon következményekkel, és még azokra a körülményekre sem hivatkozott, amelyek megakadályozták volna az EK 226. cikk szerinti, a pert megelőző eljárás lefolytatását a jogsértő állapot megszüntetése előtt. A Bíróság a fenti megfontolások alapján arra a következtetésre jutott, hogy az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő lejártakor a felrótt kötelezettségszegés már nem valósult meg, ezért a Bizottság keresetét mint elfogadhatatlant el kellett utasítani (
11
).
43.
Az ezt követően hozott ítéleteiben a Bíróság, jóllehet elutasította az alperes kormányok által emelt elfogadhatatlansági kifogásokat, a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítéletben elfogadott megoldást értelemszerűen megerősítette.
44.
A Bizottság kontra Németország ügyben 2003. április 10-én hozott ítéletében (
12
) a Bizottság a 92/50 irányelv rendelkezéseinek megsértését rótta fel a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, két német község által szennyvízkezelésre és hulladékártalmatlanításra irányuló szolgáltatási szerződés – amely megvalósításának minimális időtartamát mindkét esetben 30 évben rögzítette – odaítélése okán. A német kormány megerősítette, hogy a jelen ügyben az eljárási szabályok megsértésében megnyilvánuló kötelezettségszegések következményei az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő esedékessége előtt teljes egészében kimerültek, és emlékeztetett arra, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság a megadott határidő lejárta előtt elismerte a kötelezettségszegést. Ezért a keresetet el kellett volna utasítani, mivel a Bizottságnak az eljárás megindítására nem volt jogos érdeke.
45.
E tekintetben a Bíróság mindenekelőtt emlékeztetett arra az ítélkezési gyakorlatra, miszerint az EK 226. cikk alapján fennálló hatásköre gyakorlása során a Bizottság nem köteles kereshetőségi jogát bizonyítani, és egyedül neki van hatásköre arra, hogy eldöntse, hogy az érintett tagállamnak betudható mely cselekmény vagy mulasztás miatt kell az ezen cikk szerinti eljárást megindítani. A Bíróság megerősítette azt, hogy a fenti hatáskörei alapján a Bizottság kötelezettségszegés megállapítása céljából fordulhat a Bírósághoz, amely kötelezettségszegés adott esetben abban nyilvánul meg, hogy az irányelv célkitűzéseit nem érték el.
46.
A Bíróság ezenkívül rámutatott arra, hogy „jóllehet igaz, hogy a 92/50 irányelv lényegében eljárási szabályokat tartalmaz, elfogadásának célja mégis az volt, hogy a szolgáltatások szabad áramlása előtti akadályokat elmozdítsa, ezért a valamely tagállamban letelepedett olyan gazdasági szereplők érdekeit védi, akik más tagállamban letelepedett ajánlatkérők számára kívánnak szolgáltatást nyújtani” (
13
), és így „a 92/50 irányelv rendelkezéseinek megsértéséből eredő, a szolgáltatások szabad nyújtását fenyegető veszély a rendelkezések megsértésével kötött szerződések végrehajtásának teljes időtartama alatt fennáll (
14
).”
47.
Következésképpen, a Bíróság úgy határozott, hogy mivel az adott esetben a vitatott szerződések következményei még évtizedeken keresztül fennálltak volna, nem fenntartható, hogy az állítólagos kötelezettségszegést az indokolással ellátott véleményben megszabott határidők lejárta előtt megszüntették (
15
). Az elfogadhatatlansági kifogást ezért elutasította (
16
).
48.
A Bizottság kontra Görögország ügyben 2005. június 2-án hozott ítéletében (
17
) a Bizottság annak megállapítását kérte a Bíróságtól, hogy azáltal, hogy a DEI elnevezésű villamossági közvállalkozás a megalopoliszi hőelektromos központ szállítószalag-rendszerének legyártására vonatkozó szerződést pályázati felhívás előzetes közzététele nélküli tárgyalásos eljárás útján ítélte oda, a Görög Köztársaság nem teljesítette a 93/38 irányelv rendelkezéseiből eredő kötelezettségeit. Elfogadhatatlansági kifogásában a görög kormány egyrészről úgy érvel, hogy a Bizottság nem rendelkezik eljáráshoz fűződő érdekkel, mivel a közösségi jog állítólagos megsértése az indokolással ellátott véleménynek való megfelelésre nyitva álló határidő lejártakor teljesen vagy legalábbis nagymértékben befejeződött, másrészről kifejti, hogy a kereset okafogyott, amennyiben a DEI által a kérdéses közbeszerzési eljárás során kötött építési beruházási szerződés az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő lejártakor már teljesedésbe ment, így az indokolással ellátott véleménynek ténylegesen már nem lehetett megfelelni.
49.
A Bíróság, jóllehet a fent említett kifogások közül az elsőt elutasította, lényegében az olyan ítélkezési gyakorlat felidézésére szorítkozott, miszerint az EK 226. cikk alapján fennálló hatásköre gyakorlása során a Bizottság nem köteles eljáráshoz fűződő érdekét bizonyítani (
18
).
50.
A második kifogást illetően a Bíróság, miután felidézte a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítéletet, megállapította, hogy „a DEI [által] […] a [vitatott] közbeszerzési eljárás során [kötött] szerződés teljesítése az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő lejártakor még folyamatban volt, mivel az építési beruházás csupán 85%-ban valósult meg. Az említett szerződés tehát még nem ment teljesedésbe” (
19
). A Bíróság következésképpen elutasította e jogalapot (
20
).
51.
Végezetül jelezni kell, hogy a 41. pontban hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítéletben kifejtett indokokkal lényegében azonos indokok alapján a Bíróság újabban (
21
) elfogadhatatlannak nyilvánította a Bizottság olyan keresetét, amelyben a Bizottság azt kifogásolta, hogy az Olasz Köztársaság – azáltal, hogy elfogadta az ország területén az erdőtüzek ellen a levegőből folytatott küzdelemre vonatkozó sürgős intézkedésekről szóló végzést – lehetővé tette árubeszerzésre és szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződések tárgyalási eljárással történő odaítélését, megsértette a 92/50 és 93/36 irányelveket és az EK 43. és EK 49. cikket (
22
). A Bíróság úgy ítélte, hogy a megtámadott végzés az Olaszország területén kihirdetett rendkívüli állapot megszűnésekor már semmilyen joghatást nem gyakorolt, és az indokolással ellátott véleményben rögzített határidő lejártakor már nem volt hatályban (
23
).
52.
Azért hivatkozom ezen ítéletre, mivel – a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország és Bizottság kontra Görögország ügyekben hozott ítéletektől eltérően – a Bíróság nem tartotta fontosnak azt, hogy a megtámadott végzésben adott felhatalmazás alapján megindított eljárások még folyamatban voltak (
24
).
53.
A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatból levonható néhány hasznos következtetés a jelen ügyben alperes kormány által emelt elfogadhatatlansági kifogás megalapozottságának értékeléséhez.
54.
Elsősorban, rá kell mutatni arra, hogy volt két olyan korábbi eset, amikor a Bíróság elfogadhatatlannak nyilvánított kereseteket azzal az indokkal, hogy az állítólagos kötelezettségszegés az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő lejárta előtt már nem rendelkezett joghatással. Ezekben az esetekben a Bíróság olyan kifejezésekkel élt, amelyek nem engedik a közösségi irányelvek által szabályozott különböző típusú szerződések megkülönböztetését.
55.
Másodsorban, a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország és Bizottság kontra Görögország ügyekben hozott ítéletekből az következik, hogy a keresetek kizárólag akkor nyilváníthatóak elfogadhatatlannak, ha a közbeszerzésre vonatkozó rendelkezések állítólagos megsértése az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő lejárta után is joghatást idéz elő. Különösen, e hatások egészen addig tartanak, amíg a vitatott eljárások alapján kötött szerződéseket teljes egészében nem teljesítették.
56.
A jelen esetben az iratokból megállapítható, hogy a szóban forgó szerződések egyéves időtartamra vonatkoztak (az IIER 2001. évben történő alkalmazásával kapcsolatos tevékenységek megvalósítására vonatkoztak), és hogy a szerződések tárgyát képező szolgáltatásokat a 2003. december 19-én kibocsátott indokolással ellátott vélemény elfogadásakor teljes mértékben teljesítették (
25
).
57.
Az IIER 2001. évet követően történő alkalmazását illetően az illetékes hatóságok a jelen jogvita tárgyát képező eljárástól eltérő eljárást alkalmaztak. A görög kormány által szolgáltatott adatok alapján, ez utóbbi eljárások különösen nem tették lehetővé azt, hogy a hatóságok költségvetéséből az igénylőlapok előkészítésében és benyújtásában a gazdálkodóknak segítséget nyújtó természetes személyek számára – ideértve az MSZU-kat is – díjazást biztosítsanak.
58.
Jóllehet a Bizottság kételyeinek adott hangot a fenti eljárások és a 92/50 irányelv rendelkezéseinek összeegyeztethetőségéről, úgy vélem, hogy a jelen kereset elfogadhatóságának értékelése céljából e fenti állítások megalapozottságát nem szükséges vizsgálni. Ugyanis, amint az a keresetben foglalt kérelmekből egyértelműen kitűnik, és amint azt a Bizottság az írásbeli észrevételeiben és a tárgyalás során kifejezetten elismerte, a jelen eljárás tárgya kizárólag a görög hatóságoknak az IIER 2001. évben történő alkalmazásával kapcsolatos eljárása.
59.
Ezen túlmenően, tekintettel arra, hogy a görög hatóságok a 2001. évet követő években a jelen eljárás tárgyát képezőtől nyilvánvalóan eltérő eljárást alkalmaztak – annyira, hogy a görög kormány által nyújtott információ alapján nehéz elképzelni, hogy a 2001. évet követően közbeszerzésre irányuló szerződés odaítélésére egyáltalán sor kerülhetett (
26
) –, úgy vélem, hogy a fenti eljárások nem adhatnak alapot annak állítására, hogy a Görög Köztársaságnak a 2001. évre felrótt kötelezettségszegését az azt követő években olyan magatartás követte, amelyet folytatólagos kötelezettségszegésnek lehetne minősíteni.
60.
Ilyen körülmények között a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlattal összhangban a keresetet – nézetem szerint – elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
61.
Mint ahogyan azt – véleményem szerint helyesen – Lenz főtanácsnok a Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítéletre vonatkozó, általam többször hivatkozott és a fenti 41. pontban idézett indítványában kifejtette, az EK 226. cikk szerinti keresetindítás feltétele, hogy az indokolással ellátott véleménynek való megfeleléshez a tagállam számára adott határidő esedékességekor az adott tagállamnak felróható legyen valamely olyan cselekmény vagy mulasztás, amelyet a Bizottság a közösségi joggal ellentétesnek ítél.
62.
Ez az EK 226. cikk második albekezdéséből egyértelműen következik, amely szerint, ha az érintett tagállam a Bizottság által meghatározott határidőn belül nem tesz eleget a véleményben foglaltaknak, a Bizottság a Bíróságához fordulhat. A rendelkezés a contrario értelmezéséből az következik, hogy a Bizottságnak nincs joga eljárást indítani a közösségi jog megsértésének megállapítása céljából, ha a jogsértés az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő lejárta előtt befejeződött, legalábbis akkor, ha a jogsértés megszüntetése a tagállamnak a hivatkozott indokolással ellátott véleménynek való megfelelés érdekében hozott intézkedésének eredménye.
63.
Márpedig úgy vélem, hogy főszabály szerint semmi sem indokolja az ettől eltérő értelmezést, amennyiben a feltételezett jogsértés az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő lejárta előtt bármilyen oknál fogva befejeződött, jóllehet az a tény, hogy a jogsértés befejeződött, nem egyértelműen annak az eredménye, hogy az érintett tagállam a Bizottság által kért intézkedést megtette. Ez a következtetés összhangban áll az EK 226. cikk szerinti pert megelőző eljárás célkitűzésével – amelynek érzékelhető célja az, hogy még az előtt megszüntesse a jogsértést, hogy az a Bíróság elé kerülne – és, még általánosabban, a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset céljaival (
27
).
64.
Hasznos lehet felidézni, ahogyan azt a Bíróság több alkalommal megerősítette, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset célja a közösségi jog megszegésének tényszerű megállapítása. Az, hogy az érintett tagállam beismeri a kötelezettségszegést, de nem teszi meg a megfelelő intézkedéseket a jogsértés megszüntetésére az indokolással ellátott véleményben megszabott határidőn belül, nem zárja ki a kötelezettségszegés megállapítását, mint ahogyan a Bizottság és a tagállam között a jogsértés létezésére vonatkozó, huzamos ideig fennálló véleménykülönbség sem jogosítja fel a Bizottságot arra, hogy az esetet a Bíróság elé vigye, ha a tagállam az indokolással ellátott véleménynek megfelelt. Másképpen fogalmazva, az EK 226. cikk szerinti eljárás alkalmazását nézetem szerint a jövőbeni jogsértések előfordulásának elkerülésére vagy a Bizottság és a tagállam közötti, ez utóbbi cselekményeinek a közösségi jognak való megfelelőségére vonatkozó véleménykülönbség megoldására irányuló törekvés önmagában nem indokolja.
65.
Végül, ugyanígy nem tartom lehetségesnek a Bizottság valamely befejezett jogsértés tekintetében fennálló kereshetőségi jogának azzal való indokolását, hogy szükség van a kötelezettségszegés tényét megállapító nyilatkozatra, ami megalapozhatja a tagállam természetes személynek – mulasztással – okozott kárért viselt felelősségének megállapítására irányuló kereseteket. Noha nyilvánvaló, hogy a Bíróságnak a közösségi jog megsértését megállapító ítélete megkönnyítheti a nemzeti bíróságok előtti kártérítési kereseteknek az elkövető állammal szembeni megindítását, az EK 226. cikk alapján indított eljárás nem az érintett tagállam felelősségének megállapítására – ezt a nemzeti jogrendekben az erre a célra meghatározott bírósági eljárások keretében kell megállapítani –, hanem kizárólag annak tényszerű megállapítására irányul, hogy megvalósult-e a kötelezettségszegésben megnyilvánuló jogsértés a közérdek sérelmére. Ezenkívül rá kell mutatni arra, hogy a tagállam által elkövetett közösségi jogsértéssel kárt szenvedett személyeknek a kötelezettségszegés megvalósulását megállapító nyilatkozat megszerzésére irányuló érdeke abban az esetben is fennmarad, ha az érintett tagállam a Bizottság által megszabott határidőn belül eleget tett az indokolással ellátott véleménynek, pedig ez az érdek önmagában nem jogosítja fel a Bizottságot arra, hogy az ilyen jogsértés megállapítása iránt a Bírósághoz forduljon.
66.
Egyértelművé kell azonban tenni azt, hogy bár a Bizottság a befejezett jogsértések vonatkozásában elvben nem rendelkezik eljáráshoz fűződő érdekkel, ez nem zárja ki annak lehetőségét, hogy az olyan rövid ideig fennálló kötelezettségszegés esetén – amikor még gyors intézkedés esetén sem lett volna elegendő ideje a pert megelőző eljárás lefolytatására a jogsértés befejezése előtt (
28
) –, illetve a közösségi jog folytatólagos és szándékos megsértése esetén (
29
) eljárást kezdeményezzen.
67.
A fent kifejtett megfontolások összessége alapján úgy vélem, hogy a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatot kell követni a jelen esetben, ahol – ahogy láttuk – a legalább egy éven át tartó jogsértés a pert megelőző eljárás megkezdése előtt feltehetőleg, de az indokolással ellátott véleményben a Görög Köztársaság számára megszabott határidő lejárta előtt biztosan befejeződött.
68.
Másodlagosan, amennyiben a Bíróság valamennyi érvelésem ellenére úgy ítéli, hogy a jelen kereset elfogadható, az alábbiakban a kereset érdemi részének megalapozottságát vizsgálom.
B – Az ügy érdeméről
1. A 92/50 irányelv rendelkezéseinek állítólagos megsértéséről
69.
A Bizottság által, keresetének alátámasztására hivatkozott, a 92/50 irányelv rendelkezéseinek megsértésére alapított első jogalap vizsgálata szükségessé teszi egyrészről a jelen esetben érintett megállapodások típusának, másrészről a megállapodások tárgyát képező szolgáltatások típusának elemzését.
a) Az érintett szerződések típusáról
i) A felek érvelései
70.
A Bizottság szerint a keretmegállapodás végrehajtására irányuló szerződéseket, amelyek értelmezése szerint a 92/50 irányelv szerinti szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésnek minősülnek, az ezen irányelv rendelkezéseinek alkalmazása céljából összességükben kell értékelni, nem pedig egyenként, mint ahogyan azt a görög kormány teszi.
71.
A Bizottság a szóban forgó szerződések egységes típusára több különböző elemből következtet, különösen az alábbi tényekből: a szerződések tárgya azonos, amennyiben valamennyi az IIER alkalmazásával kapcsolatos tevékenységek végrehajtására irányul; keretmegállapodás megléte, amely egységes módon határozza meg az egyes szerződések kötelező elemeit, és globálisan rögzíti a szerződés tárgyát képző szolgáltatásért járó díjazást; végül, hogy az IIER – jellegénél fogva – egységes és központosított végrehajtási eljárásokat feltételez. A Bizottság szerint mindezekből az következik, hogy a szerződéseknek a 92/50 irányelv 7. cikke szerinti becsült értékét az összes végrehajtási szerződés értékének összeadásából származó kumulált értékének figyelembevételével kell meghatározni. Tekintettel arra, hogy az így kiszámolt érték az irányelv 7. cikke szerinti küszöbértéket jócskán meghaladja, az irányelvet minden egyes szerződésre alkalmazni kell.
72.
Az alperes tagállam a maga védelmében arra hivatkozik, hogy a végrehajtási szerződéseket nem lehet egységes jellegűnek tekinteni. Az a tény, hogy a szerződő felek nem azonosak, hogy a nyújtott szolgáltatások típusa és alkalmazási köre az adott terület jellegzetességeitől függően változó, hogy más és más a megvalósítás helye és a nyújtott szolgáltatások minden egyes típusának – közgazdasági értelemben vett – értéke, mind olyan elemek, amelyek a szóban forgó szerződéseket egymástól megkülönböztetik, amelynek az a következménye, hogy nem lehet őket egységes szerződéseknek tekinteni.
73.
A hivatkozott tagállam arra is hivatkozik, hogy a keretmegállapodásban megszabott érték, amit a Bizottság a 92/50 irányelv 7. cikkében meghatározott küszöbértékek kiszámolásához alapul vett, valójában a görög hatóságoknak az IIER Görögország egész területén történő alkalmazásával összefüggő költségvetését jelenti, amely az MSZU-k által nyújtott szolgáltatások ellentételezésén túlmenően a közigazgatási hivatalok költségeinek fedezetére meghatározott összeget is magában foglalja.
74.
Ezzel szemben, a görög kormány szerint a szóban forgó szerződések értékét minden egyes szerződés esetében egyedileg kell megállapítani, a nyújtott szolgáltatásokért járó díjazásnak megfelelő összeg figyelembevételével, kivéve az egyes ajánlatkérők számára nyújtott hiteleket.
ii) Értékelés
75.
Mindenekelőtt pontosítani kell, hogy a 92/50 irányelv rendelkezései csak akkor alkalmazandóak, ha a vitatott szerződéseket – a Bizottság állításával összhangban – egységes típusúnak kell tekinteni. A felek ugyanis nem vitatják, hogy amennyiben a szerződéseket – a görög kormány állításával összhangban – egymástól elkülönülten kell figyelembe venni, akkor a szerződések nem érik el az irányelvben meghatározott küszöbértékeket.
76.
A 92/50 irányelv 7. cikkének (3) bekezdése értelmében „a [szerződés becsült értékére vonatkozó] értékelési módszer kiválasztása nem irányulhat ezen irányelv alkalmazásának elkerülésére, és a szolgáltatások adott mennyiségére vonatkozó tervezett közbeszerzési vételt sem lehet megosztani az irányelv alkalmazása elkerülésének céljából”.
77.
Jóllehet a jelen esetben mind a Bizottság álláspontja szerinti, azaz a szerződések egységes típusát, mind a görög kormány álláspontja szerinti, azaz ezzel ellenkező érvelést igazoló elemek is fennállnak, úgy vélem azonban, hogy az előbbiek vannak túlsúlyban.
78.
A görög kormány és a PASEGES közötti keretmegállapodás valamennyi vitatott szerződést egységes jogi keretbe foglalja, ezáltal e szerződések vonatkozásában egységesítő szerepet tölt be (
30
). Azonkívül, hogy meghatározza a szolgáltatások típusát, nevesíti az ajánlatkérőket és a sikeres pályázókat (
31
), kijelöli az egyes szerződések végrehajtásához szükséges valamennyi intézkedés koordinálásáért felelős személyt, és meghatározza a tevékenység teljes pénzügyi fedezetét, a keretmegállapodás minden egyes szerződésre vonatkozó szabályozási keretet is ad. A szóban forgó megállapodás a helyi szinten megkötött szerződések automatikus mellékletét képezi (
32
), rendelkezései kiegészítik a helyi szerződéseket az ezekben kifejezetten nem szabályozott területek vonatkozásában. Ezenkívül úgy vélem, hogy a keretszerződés megkötése önmagában azt tanúsítja, hogy a görög hatóságok maguk is egységesen kezelik a fenti megállapodás alapján kötött különböző szerződéseket.
79.
A végrehajtási szerződések tekintetében ki kell emelni, hogy a görög állam valamennyi ilyen szerződésben szerződő félként szerepel, jóllehet – a görög kormány állítása szerint – a szerződéseket az egyes közigazgatási hivatalok kötötték meg a területileg illetékes MSZU-val, ezért a szerződések az ajánlatkérők és sikeres pályázók tekintetében eltérőek. Tartalmuk lényegében megegyezik a szerződések tárgyát képző szolgáltatások típusa, az egyes szerződő felek által vállalt kötelezettségek és a futamidő vonatkozásában. E szerződések tárgya a közös cél – nevezetesen az IIER-nek a görög területen való, a 2001. évben történő alkalmazása – megvalósítására irányuló szolgáltatások nyújtása (
33
).
80.
Az a tény, mint ahogy arra a görög kormány utal, hogy a nyújtott szolgáltatások közgazdasági értéke az egyes közigazgatási hivatalok területéhez kapcsolódó követelmények mentén eltér, éppen úgy, mint ahogyan a szolgáltatásnyújtás helye is különbözik, számomra nem tűnik meghatározónak, amennyiben nem változat azon a tényen, hogy a vitatott szerződések oka, tárgya, időtartama és célja lényegében azonos.
81.
Amennyiben tehát a végrehajtási szerződéseket egységesen kell kezelni, értéküket össze kell adni a szerződés becsült értékének megállapításához. Mivel az iratokból kitűnően egyes végrehajtási szerződések értéke – önmagában is – megközelíti a 92/50 irányelvben meghatározott küszöbértéket, arra kell következtetni, hogy ha valamennyi kérdéses szerződés értékét összeadjuk, az a fenti küszöbértékeket messzemenően meghaladja.
82.
A görög kormány feltételezése, miszerint a Bizottság helytelenül járt el, amikor a szerződések globális értékének kiszámításának alapjául a keretmegállapodásban rögzített összeget vette, amely az MSZU-k által nyújtott szolgáltatás ellenértékén kívül a közigazgatási hivatalok kiadásainak fedezetére meghatározott összeget is magában foglalta, számomra ténybelileg megalapozatlan.
83.
Azon túlmenően, hogy ezt az állítást semmi nem támasztja alá, a pert megelőző eljárás iratainak ismertetésekor ezzel ellentétes tények kerültek nyilvánosságra, amennyiben az iratokból derül ki, hogy a szerződések becsült értékének kiszámításakor a Bizottság nem a fent hivatkozott összegre támaszkodott, hanem egyenként adta össze az egyes szerződések értékét. A Bizottság a tárgyaláson meg is erősítette, hogy ezt az eljárást alkalmazta.
84.
A fenti megfontolások alapján egyetértek a Bizottság álláspontjával, miszerint a vitatott szerződések a 92/50 irányelv hatálya alá tartoznak.
b) A nyújtott szolgáltatások típusáról
i) A felek érvelései
85.
A Bizottság álláspontja szerint a vitatott szerződések tárgyát képező szolgáltatások nagy részét „topográfiai szolgáltatásoknak” kell minősíteni, amelyek a 92/50 irányelv I. A. mellékletének 12. pontja alá tartoznak. Ez a csoport olyan tevékenységeket foglal magában, mint az ortofotózással készült térképek használata, valamint a megművelt területek ezeken történő beazonosítása. E szolgáltatások nyújtására kizárólag hivatásos térképészek alkalmasak.
86.
A Bizottság szerint a vitatott szolgáltatások fennmaradó része egyrészt az összegyűjtött adatok kezelésére és adatbázisba történő bevitelére vonatkozik, amely tevékenységek – a Bizottság értelmezése szerint – a 92/50 irányelv I. A. mellékletének 7. pontjába sorolható „adatfeldolgozási szolgáltatásnak” minősülnek, másrészt, az összegyűjtött adatok bejelentőlapokra történő bevitelére vonatkozik, amely tevékenységet, mint közigazgatási szolgáltatást, az irányelv I. B. mellékletének „egyéb szolgáltatások” csoportjába kellene sorolni.
87.
A Bizottság úgy véli, hogy a 92/50 irányelv I. A. melléklete alá tartozó szolgáltatások értéke meghaladja az irányelv I. B. melléklete alá tartozó szolgáltatások értékét.
88.
A görög kormány fenntartja álláspontját, miszerint a végrehajtási szerződések tárgyát képező szolgáltatások teljes egészében – de legalább többségében – a 92/50 irányelv I. B. mellékletének hatálya alá tartozó közigazgatási szolgáltatásoknak minősülnek.
89.
Ami többek között a gazdálkodóknak az igénylő- és bejelentőlapok elkészítéséhez nyújtott szolgáltatásokat illeti, a görög kormány elsősorban pontosítja, hogy a fenti tevékenység nemcsak a formanyomtatványok kitöltésére, hanem a megművelt és az állattartásra használt területek beazonosítására is kiterjedtek. Következésképpen, a Bizottság ama érvelése, hogy a fenti szolgáltatásokat topográfiai szolgáltatásoknak kell minősíteni, csak a mezőgazdasági parcellák beazonosításával kapcsolatosan érvényesülhet.
90.
Másodsorban, az alperes kormány előadja, hogy a beazonosításhoz szükséges térképészeti segédanyagokat a mezőgazdasági minisztérium bocsátotta rendelkezésre, és hogy a közigazgatási hivatalok – a topográfiai szolgálat személyzete és a mezőgazdaság-fejlesztési igazgatóság – biztosította a termelők számára a beazonosításhoz szükséges műszaki támogatást. Az MSZU-k a topográfiai szolgálat és a mezőgazdaság-fejlesztési igazgatóság felügyelete alatt nyújtottak támogatási tevékenységet a gazdálkodók számára.
91.
Harmadsorban, a görög kormány kifejti, hogy, mivel az MSZU-k rendelkezésére álltak a 2000. évben benyújtott bejelentőlapokon szereplő adatok, valamint azok a térképészeti segédanyagok is, amelyeken az erre az évre bejelentett parcellákat megjelölték, az MSZU-k számára egyszerűbbé vált a parcellák beazonosítása, így feladatuk lényegében az előző évhez képest bekövetkezett változások meghatározására korlátozódott. Az alperes kormány úgy véli, hogy általában az egy adott évben bejelentett parcellák körülbelül 70%-a esetében nincs változás a következő évben.
92.
Negyedsorban, a görög kormány előadja, hogy a megművelt parcellák beazonosítására irányuló tevékenységhez nincs szükség topográfusok beavatkozására, mivel e tevékenységeket más szakemberek is el tudják látni.
93.
Végezetül, a Bíróság kérdésére adott válaszában a görög kormány ellenzi a szóban forgó szolgáltatások topográfiai szolgáltatásként történő minősítését, mivel e minősítést a Bizottság anélkül adta, hogy az Egyesült Nemzetek CPC-nómenklatúráját részletesen megvizsgálta volna.
ii) Értékelés
94.
A vitatott szerződések tárgyát képző szolgáltatások típusának vizsgálatára azért van szükség, hogy megállapítható legyen a rájuk alkalmazandó szabályozás. Amennyiben a vitatott szolgáltatások a 92/50 irányelv I. A. mellékletének hatálya alá tartoznak, akkor a szerződésekre – az ezen irányelv 8. cikkével összhangban – az irányelv rendelkezéseit teljes egészében alkalmazni kell, ellenkező esetben – az irányelv 9. cikke értelmében – csak a 14. és 16. cikk alkalmazandó. Abban az esetben, ha a kérdéses szolgáltatások részben az I. A., részben pedig az I. B. melléklet hatálya alá tartoznak, ahogy – jóllehet egymástól eltérő álláspontot képviselve – mind a Bizottság, mind – másodlagosan – a görög kormány állítja, a 92/50 irányelv 10. cikkében rögzített szabály alkalmazása céljából el kell dönteni, hogy az I. A. melléklet alá tartozó szolgáltatások értéke meghaladja-e az I. B. mellékletben felsorolt szolgáltatások értékét.
95.
Ezek után úgy vélem, hogy a vitatott szerződések tartalmának elemzése nem maradhat ki vizsgálódásom köréből. Mivel a különböző szerződéseket a keretmegállapodás végrehajtására kötötték, azok tartalma lényegében megegyezik, különösen az egyes szerződő felek által vállalt szolgáltatások tárgya tekintetében, ezért a fent említett elemzést egy adott szerződés, mégpedig a görög állam Korintus közigazgatási hivatala és a Korintusi MSZU között kötött szerződés rendelkezésein keresztül, példálózó jelleggel végzem el az alábbiakban.
96.
Az említett szerződés 1. cikke, amely a szerződés tárgyát és célját meghatározza, rögzíti, hogy az IIER alkalmazása keretében a gazdálkodók számára nyújtott műszaki segítségnyújtásra azért írtak ki ajánlati felhívást, mert felismerték, hogy egyrészről a gazdálkodók képtelenek arra, hogy a megművelt területeket ortofényképészeti anyagokon önállóan beazonosítsák, és a tenyésztett állatállományra vonatkozó adatokat begyűjtsék, másrészről, hogy a közigazgatási hivatalok, illetve szakértők megfelelő segítségnyújtása és megfelelő informatikai támogatása nélkül az adott körülmények között nehézséget okozna számukra az IIER megvalósítására szabott határidők betartása.
97.
Az említett szerződés 2. cikke, amely az egyes szerződő felek által vállalt kötelezettségeket rögzíti, két részből áll: az A. rész vonatkozik „a bejelentett megművelt területek és a tenyésztett állatok beazonosítására, valamint az ezen adatoknak a speciális igénylőlapokra történő felvezetésére irányuló tevékenységekre”. A B. rész „a számítógépes adatbázis megteremtése érdekében az igénylőlapok adatainak a minisztériumi számítógépekbe történő bevitelére irányuló tevékenységeket” foglalja magában.
98.
Az A. rész alá tartozó tevékenységek vonatkozásában az MSZU vállalja, hogy a szerződő közigazgatási hivatal illetékességi területén belüli gazdálkodók számára műszaki támogatást nyújt. E célból létre kell hoznia két csoportot, amelyek mindegyikében van öt, az igénylőlapok kitöltése céljából bejelenteni köteles területek és istállók ortofényképészeti térképeken történő beazonosításáért felelős személy, akik az állatorvosi szolgálat és a közigazgatási hivatal keretében működő mezőgazdaság-fejlesztési igazgatóság felügyelete alatt tevékenykednek, valamint be kell adnia a bejelentőlapokat a közigazgatási hivatalnak, és el kell végeznie az esetleges hibák javítását.
99.
A görög állam vállalja, hogy rendelkezésre bocsátja a térképészeti eszközöket a területek beazonosításához, valamint a billogozott állatállományra vonatkozó archív kéziratokat az állomány beazonosítása és a számítógépes nyilvántartás megteremtése céljából. Vállalja ezenkívül azt is, hogy a közigazgatási hivatal irodáin keresztül az MSZU által megszerkesztett igénylőlapok teljes összegének megfelelő összeget kifizet az MSZU-nak görög drachmában, amelyet kiegészít az egyes igénylőlapok utáni átalánydíjazásnak megfelelő összeggel.
100.
A közigazgatási hivatal vállalja, hogy a topográfiai szolgálat közreműködésével műszaki segítséget nyújt a gazdálkodók számára az 1992-re becsült összes bejelentőlap közül 500 esetében, míg a fennmaradó bejelentőlapokkal kapcsolatos támogatást az MSZU nyújtja.
101.
A szerződés 2. cikkének B. része alá tartozó tevékenységek közé tartozik a bejelentési lapokból vett adatok bevitele a mezőgazdasági minisztérium által kifejlesztett számítógépes programba, amit a közigazgatási hivatal mezőgazdaság-fejlesztési igazgatósága felügyel, és amelynek célja egy állandó adatbázis létrehozása. A görög állam ezért vállalja, hogy a területekre és az állatokra vonatkozó adatok bevitele érdekében instrukciókkal kísért software-t bocsát rendelkezésre, létrehozza a szükséges számítógépes kapcsolatokat, az ezen szolgáltatással kapcsolatos szakmai ismeretanyagot a mezőgazdaság fejlesztési főigazgatóság és az MSZU számára rendelkezésre bocsátja, és a közigazgatási hivatal irodáin keresztül az MSZU által megszerkesztett igénylőlapok teljes összegének megfelelő görög drachmát fizet, amely az adatoknak a megfelelő számítógépes adatbázisba történő bevitelének ellentételezéseként igénylőlaponként 500 drachmával, illetve az adatoknak a marhanyilvántartásba történő beviteléért igénylőlaponként 1750 drachmával megemelhető.
102.
A szerződés 3. cikke rendelkezik a pénzügyi eljárásról. A 3. cikk b) pontja 6554025 GRD összeget különít el igénylőlaponként számolt átalánydíjazás címén a beazonosítással kapcsolatos tevékenységek megvalósítására, valamint az igénylő- és bejelentőlapok elkészítésére. Ugyanezen cikk c) pontja 1920500 GRD összeget különít el igénylőlaponként számolt átalány díjazás címén az igénylő- és bejelentőlapokból nyert adatok számítógépes kezelésével kapcsolatos feladatok megvalósítására.
103.
Az MSZU által vállalt szolgáltatásoknak tehát egy, a Bizottság által „topográfiai szolgáltatásoknak” minősített része foglalja magában a megművelt mezőgazdasági területeknek a közigazgatási hivatalok által rendelkezésre bocsátott térképészeti, ortofényképészeti vagy légifelvételekkel készült anyagokon történő beazonosítását. Ezenkívül, a görög állam Korintus közigazgatási hivatala és a Korintusi MSZU között megkötött szerződés 1. és 2. cikkének megszövegezéséből egyértelműen következik, hogy a fenti szolgáltatásokat kizárólag erre szakosodott szakembergárda képes nyújtani. Végezetül fel kell hívni a figyelmet arra, hogy a szóban forgó tevékenységeket a közigazgatási hivatal topográfiai szolgálatának szakemberei felügyelete alatt látják el.
104.
A fenti adatok alapján kell megállapítani, hogy helytálló-e a Bizottság minősítése.
105.
Ezt a minősítést az alperes kormány lényegében a mezőgazdasági parcellák beazonosításával összefüggő szolgáltatások vonatkozásában vitatja. A 92/50 irányelv rendelkezéseinek megszegése, amire a jelenleg vizsgált kifogás hivatkozik, csak abban az esetben valósulhat meg, ha a szóban forgó szolgáltatásokat az ugyanezen irányelv I. A. mellékletébe tartozónak lehetne minősíteni. Az ellenkező esetben azonban, tekintettel az adatoknak a közigazgatás számítógépes rendszerébe történő bevitelére irányuló szolgáltatások – más szolgáltatásokkal összevetett – közgazdaságilag marginális jellegére, arra a következtetésre kellene jutni, hogy értékük alapján a 92/50 irányelv I. B. melléklete alá sorolható szolgáltatások az irányelv I. A. mellékletébe tartozó szolgáltatásoknál sokkal jelentősebbek, következésképpen az ugyanezen irányelvben rögzített, közzétételre vonatkozó szabályokat csak részben kellene alkalmazni.
106.
Ilyen indokok alapján az alábbi elemzés kizárólag a mezőgazdasági parcellák beazonosításával összefüggő szolgáltatások megfelelő meghatározására vonatkozik.
107.
Elsősorban, emlékeztetni kell arra, hogy a 92/50 irányelv hetedik preambulumbekezdése úgy rendelkezik, hogy „a szolgáltatások a legjobban a szolgáltatások egy közös osztályozási rendszere meghatározott besorolásainak megfelelő csoportokba való felosztásával írhatók le; mivel ennek az irányelvnek az I. A. és I. B. melléklete az Egyesült Nemzetek CPC (Közös Termékosztályozási) nómenklatúrájára utal; mivel ezt a nómenklatúrát a jövőben valószínűleg egy közösségi nómenklatúra váltja fel; mivel következésképpen gondoskodni kell az I. A. és I. B. mellékletben a CPC-nómenklatúrák kiigazításáról”.
108.
A Tögel-ügyben hozott ítéletben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a 92/50 irányelv hetedik preambulumbekezdéséből az következik, hogy az I. A. és I. B. mellékletekben a CPC-nómenklatúrára történő hivatkozás kötelező erejű (
34
). Ebből az következik, hogy a közbeszerzésre irányuló szerződés tárgyát képező szolgáltatások meghatározásakor az ugyanezen irányelv I. A., illetve I. B. mellékletébe való besorolásuk céljából a Bizottságnak utalnia kell a nómenklatúrára és a hozzá fűzött magyarázatokra.
109.
A Bizottság által az eljárás során benyújtott iratokból nem tűnik ki egyértelműen, hogy milyen információk alapján és a CPC-nómenklatúra pontosan mely osztályára hivatkozással minősítette a szóban forgó tevékenységeket „topográfiai szolgáltatásnak”.
110.
A Bíróság által írásban feltett kérdésre válaszolva a Bizottság ugyanakkor utalt a CPC 86753 és CPC 86721 hivatkozási számokra, amelyek a 92/50 irányelv I. A. mellékletének 12. pontjában hivatkozott CPC 867 főosztály alosztályait alkotják.
111.
A 92/50 irányelv I. A. mellékletének 12. pontja az alábbi meghatározásokat tartalmazza: „építészeti szolgáltatások; mélyépítési szolgáltatások és integrált mélyépítési szolgáltatások; városrendezési és tájrendezési szolgáltatások; az ezekkel összefüggő tudományos és műszaki tanácsadási szolgáltatások; műszaki vizsgálati és elemzési szolgáltatások.”
112.
Az átmeneti CPC-nómenklatúra 867. száma, amelyre a 92/50 irányelv I. A. mellékletének 12. pontja utal, az „építészeti szolgáltatásokra, mérnöki és egyéb műszaki szolgáltatásokra” vonatkozik. A 8672 osztály a „mérnöki szolgáltatásokra” vonatkozik, és magában foglalja – a Bizottság által hivatkozott – 86721 alosztályba tartozó „tanácsadási és konzultációs mérnöki szolgáltatásokat”. A fenti alosztályra vonatkozó magyarázat értelmében ide a „megvalósíthatósági előtanulmányok, valamint a projektek hatástanulmányai” tartoznak. A magyarázat példálózó jelleggel említi „a […] beruházások megtervezésére, megépítésére és költségére gyakorolt topográfiai és geológiai hatástanulmányokat”. Az említett magyarázat azt is pontosítja, hogy e szolgáltatások nyújtása nem feltétlenül kapcsolódik építési beruházási projekthez, de jelentheti „épületek strukturális, mechanikai és elektromos berendezéseinek értékelését, jogvitákba szakértőként történő beavatkozást, segítségnyújtást a közigazgatás számára törvények kidolgozásában stb.”.
113.
A CPC 86753 számú, „felületfigyelő szolgáltatások” elnevezésű alosztálya, amelyre a Bizottság szintén utal, a „tudományos és műszaki konzultációval kapcsolatos szolgáltatások” elnevezésű 8675 osztályba tartozik. Az említett alosztályra vonatkozó magyarázat értelmében ide tartoznak a „földfelszín egy szakaszának alakjára, helyzetére és/vagy határaira vonatkozó információk összegyűjtésére irányuló szolgáltatások. Az információgyűjtés módszerei változnak, és magukban foglalják a […] fotogrammatikus és vízrajzi felvételeket” (
35
).
114.
A görög kormány úgy véli, hogy az MSZU által nyújtott támogatási szolgáltatásokat, ideértve a mezőgazdasági parcellák térképészeti vagy más eszközökön való beazonosítását, a 92/50 irányelv I. B. melléklete (27. pontja) szerinti „egyéb szolgáltatás” alá sorolt „közigazgatási” szolgáltatásként kell minősíteni.
115.
Úgy vélem, hogy a Bizottság nem megfelelően pontosította, hogy a kérdéses szolgáltatások a 92/50 irányelv I. A. melléklete 12. pontja alá tartoznak-e, és ha igen, milyen mértékben.
116.
Jóllehet igaz, hogy a végrehajtási szerződésekből egyértelműen kitűnik, hogy az MSZU-k által az igénylő- és bejelentőlapok elkészítéséhez nyújtott támogatással kapcsolatos tevékenység nagy részben a mezőgazdasági parcelláknak az illetékes hatóságok által rendelkezésre bocsátott térképészeti segédanyagokon történő beazonosítását foglalja magában, a Bizottság ama érvelése, miszerint – mivel szakemberek igénybevételét igénylik, és a megvalósításuk a közigazgatás topográfiai szolgálatának felügyelete mellett zajlik – ezeket a szolgáltatásokat topográfiai szolgáltatásoknak kell tekinteni, számomra nem tűnik meggyőzőnek.
117.
A 113. pontban említett magyarázatból az következik, hogy – a Bizottság által hivatkozott – CPC 86753 alosztályba tartozó „felületfigyelő” szolgáltatások térképek megrajzolása céljából végzett beazonosítási tevékenységeket foglalnak magukban, ezzel szemben jelen esetben a felek egyetértenek abban, hogy a kérdéses szolgáltatások már meglévő térképészeti eszközökön történő adatbeazonosításra korlátozódnak. Másrészről, a Bizottság által szintén hivatkozott, „tanácsadási és konzultációs mérnöki szolgáltatások” elnevezésű CPC 86721 alosztály, a fenti 112. pontban említett, az alosztályra vonatkozó magyarázat értelmében projekt megvalósíthatósági tanulmányokra, projektek topográfiai hatástanulmányaira, illetve egyéb konzultációs tevékenységekre utal, amely tevékenységeket ugyanúgy nem lehet építési projektekhez kötni, és amelyek – leírásuk alapján – nem egyértelműen terjednek ki a jelen eljárás tárgyát képezőhöz hasonló műszaki segítségnyújtási tevékenységekre.
118.
Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az EK 226. cikk szerinti eljárásban a Bizottságot terheli annak bizonyítása, hogy a hivatkozott kötelezettségszegés fennáll, valamint az, hogy a Bíróság számára biztosítsa a kötelezettségszegés fennállásának vizsgálatához szükséges bizonyítékokat; a Bizottság azonban nem alapíthatja keresetét akármilyen vélelemre (
36
).
119.
Jelen esetben a fenti megfontolások alapján úgy vélem, hogy a Bizottság nem tudta a szükséges mértékben bizonyítani, hogy a szóban forgó mezőgazdasági parcellák beazonosításával kapcsolatos szolgáltatásokat a 92/50 irányelv I. A. mellékletének 12. pontja alá sorolt szolgáltatásnak kell minősíteni, következésképpen nem bizonyította a Bíróság döntésére irányuló első kérelemben a görög kormánynak felrótt kötelezettségszegés megvalósulását bizonyító feltételek egyikét (
37
).
120.
A fent kifejtett érvek alapján és a jelen eljárás tárgyát képző kereset elfogadhatóságával kapcsolatosan képviselt következtetéseink sérelme nélkül úgy vélem, hogy a 92/50 irányelv rendelkezéseinek megsértésére alapított jelen jogalapot el kell utasítani.
2. Az átláthatóság és a megkülönböztetésmentesség alapelvének állítólagos megsértéséről
121.
Másodlagos jelleggel, amennyiben a Bíróság ítélete szerint a kérdéses szolgáltatások teljes mértékben vagy részben a 92/50 irányelv I. B. mellékletének hatálya alá tartoznak, a Bizottság úgy véli, hogy ettől függetlenül a görög hatóságok – a 92/50 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében rögzített, a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvével összhangban – minden esetben kötelesek voltak a kérdéses szerződések odaítélésekor a megfelelő szintű nyilvánosságot biztosítani. A fenti cikk az ugyanezen irányelv I. címe alatt található általános rendelkezési között szerepel, amelyeket az irányelv I. B. mellékletében felsorolt szolgáltatási szerződésekre is alkalmazni kell.
122.
A Bizottság utal még a Bíróság Telaustria és Telefonadress (
38
) ügyben hozott ítéletében megfogalmazott, még általánosabb jellegű megállapítására, amely a megkülönböztetésmentesség és az átláthatóság elvének alkalmazására vonatkozik a közösségi irányelvek hatálya alá nem tartozó közbeszerzési szerződések esetében.
123.
Ebben az ítéletben, a Coname-ügyben (
39
) és a Parking Brixen ügyben (
40
) hozott ítéletekhez hasonlóan a Bíróság megállapította, hogy a közszolgáltatási koncessziós szerződések ugyan a közösségi jog jelen állapotában nem tartoznak a 92/50 irányelv hatálya alá, az azokat megkötő hatóságok mégis kötelesek tiszteletben tartani általában az EK-Szerződés alapvető szabályait és különösen az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalmát (
41
). A Bíróság ítélete alapján az egyenlő bánásmód elve és az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalma többek között átláthatósági kötelezettséget foglal magában, amely azt jelenti, hogy „minden potenciális ajánlattevő számára megfelelő mértékű nyilvánosságot kell biztosítani, amely a szolgáltatási koncesszió versenyre történő megnyitását és az odaítélési eljárás pártatlanságának ellenőrzését lehetővé teszi” (
42
).
124.
A jelen eljárásban feltett kérdés ugyanakkor részben eltér a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat tárgyát képező kérdésektől. Ugyanis míg a Telaustria és Telefonadress ügyben, a Coname-ügyben és a Parking Brixen ügyben hozott ítéletek alapjául szolgáló ügyek olyan közszolgáltatási koncessziós szerződésekre vonatkoztak, amelyek nem estek a közösségi irányelvek hatálya alá, a jelen esetben szóban forgó szerződések a 92/50 irányelv hatálya alá tartoznak, amelynek a közzétételre vonatkozó szabályozása eltérhet aszerint, hogy az irányelv hatálya alá tartozó közbeszerzési szerződés tárgya az irányelv I. A. vagy I. B. mellékletében felsorolt szolgáltatás-e.
125.
A Bíróság nagytanácsa előtt még folyamatban lévő C-507/03 sz., Bizottság kontra Írország ügy is ugyanerre a kérdésre vonatkozik; Stix-Hackl főtanácsnok az ügyre vonatkozó, 2006. szeptember 14-én ismertetett indítványában úgy érvelt, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalmát és az átláthatóság általános alapelvét alkalmazni kell a 92/50 irányelv I. B. mellékletében felsorolt szolgáltatásokra irányuló közbeszerzési szerződésekre, és ugyanúgy a fenti szerződések rendszerének ama vetületére is, amelyekre nézve az irányelv nem tartalmaz kifejezett szabályozást.
126.
Egyetértek Stix-Hackl főtanácsnoknak az indítványban javasolt megoldásával, amely lényegében összhangban áll a jelen ügy felperese által előadott érveléssel, ezért – a kereset elfogadhatóságáról kifejtett következtetésekre is figyelemmel – nem tartom szükségesnek a jelen tárgyalt kifogás további vizsgálatát, így mindössze arra szorítkozom, hogy hivatkozom a fenti indítványban kifejtett következtetésekre.
127.
Hátravan még annak vizsgálata, hogy a görög kormány – bármi legyen is a helyzet – felhozott-e jogalapot az előzetes közzétételre irányuló kötelezettség alóli mentesülésre a kérdéses közbeszerzési szerződések vonatkozásában.
128.
Márpedig a szóban forgó kifogás megalapozottságát vitatva a görög kormány mindössze annyit válaszolt, hogy az IIER 2001. évben történő alkalmazásához kapcsolódó tevékenységek számára elegendő és megfelelő szintű nyilvánosságot biztosított, aminek eredményeként az érdekelt személyeknek lehetőségük volt felajánlani szolgáltatásaikat a gazdálkodóknak, akik minden esetben szabadon dönthettek arról, hogy kitől kérjenek támogatást az igénylő- és bejelentőlapok elkészítéséhez.
129.
A Bizottság által emelt első kifogásra adott válaszában az alperes kormány azonban hivatkozott a 92/50 irányelv 11. cikk (3) bekezdés b) pontjának alkalmazhatóságára a vitatott közbeszerzések vonatkozásában, amely rendelkezés értelmében azokban az esetekben megengedett a tárgyalásos eljárás alkalmazása hirdetmény előzetes közzététele nélkül, „ha a szolgáltatásokat műszaki vagy művészi jellegük következtében vagy a kizárólagos jogok védelmével kapcsolatos okból csak egy bizonyos szolgáltató végezheti el”. A görög kormány utalt azokra a műszaki okokra, amelyek a jelen esetben szükségessé tették a vitatott szerződések MSZU-knak történő odaítélését.
130.
Még abban az esetben is, ha feltételezzük, hogy a tárgyalt kifogással kapcsolatban hivatkozni lehet a fenti rendelkezés által biztosított azon szabály alóli mentességre, miszerint az irányelv III. címének rendelkezéseinek hatálya alá tartozó szerződéseket csak hirdetmény közzététele után lehet odaítélni, – az átláthatóság és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére, nem pedig a 92/50 irányelv előzetes közzétételre vonatkozó rendelkezéseinek megsértésére tekintettel (
43
) – úgy vélem, hogy az alperes tagállam nem bizonyította kellő mértékben, hogy a tárgyalt esetben a fenti mentesség alkalmazásának feltételei megvalósultak. E tekintetben a görög kormány valójában csak általánosságban utalt a vitatott közbeszerzési szerződések tárgyára és céljára vonatkozó műszaki indokok meglétére – amely indokok ugyanezen kormány szerint szükségessé tették a fenti szerződéseknek a szolgáltatásnyújtás helye szerinti gazdálkodók képviselőinek történő odaítélését –, anélkül hogy további magyarázatot adott volna.
131.
A fenti megfontolások alapján, feltételezve, hogy a Bíróság nem fogadja el a jelen eljárás tárgyát képező kereset elfogadhatóságáról kifejtett következtetéseimet, azt javaslom a Bíróság számára, hogy fogadja el a hátrányos megkülönböztetés tilalma és az átláthatóság általános alapelvének megsértésére vonatkozó jelen kifogást, és állapítsa meg, hogy a Görög Köztársaság a jelen kifogásban a Bizottság által felrótt cselekményével nem teljesítette a Szerződésből eredő kötelezettségeit.
VI – A költségekről
132.
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a szerint a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
133.
Tekintettel arra, hogy azt javaslom a Bíróság számára, hogy a keresetet utasítsa el, és mivel a Görög Köztársaság kérte a pervesztesnek a költségek viselésére való kötelezését, a Bizottságot kell a költségek viselésére kötelezni.
VII – Végkövetkeztetések
134.
A fent kifejtett valamennyi indok alapján azt javaslom a Bíróság számára, hogy a következőképpen határozzon:
—
A kereset elfogadhatatlan.
—
A Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	Az egyes közösségi támogatási programok integrált igazgatási és ellenőrzési rendszerének létrehozásáról szóló, 1992. november 27-i 3508/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 355., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 13. kötet, 223. o.).
(
3
)	A szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18-i 92/50/EGK tanácsi irányelv (HL L 209., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.).
(
4
)	Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31-i, 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 134., 114. o., magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.).
(
5
)	Az áruszállításra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1976. december 21-i 77/62/EGK tanácsi irányelv (HL L 13., 1. o.).
(
6
)	Az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1971. július 26-i 71/305/EGK tanácsi irányelv (HL L 185., 5. o.).
(
7
)	A vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozásokra vonatkozó közbeszerzési eljárásról szóló, 1990. szeptember 17-i 90/531/EGK irányelv (HL L 297., 1. o.).
(
8
)	Az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló 1993. június 14-i 93/36/EGK tanácsi irányelv (HL L 199., 1. o., magyar nyelvű különkiadás: 6. fejezet, 2. kötet, 110. o.).
(
9
)	A C-362/90. sz. ügy (EBHT 1990, I-2353. o.).
(
10
)	Mielőtt erre a megállapításra jutott volna, a Bíróság pontosította, hogy „az [EK 226. cikk második albekezdése] értelmében a Bizottság kizárólag akkor nyújthat be kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet a Bírósághoz, ha a szóban forgó tagállam az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidőn belül nem felelt meg annak”, és megállapította, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat alapján az EK 226. cikk szerinti eljárás tárgya „annak megállapítása, hogy az érintett állam nem tett eleget a Szerződésből eredő kötelezettségeinek, és e kötelezettségszegést a Bizottság által kibocsátott indokolással ellátott véleményben megszabott határidő letelte előtt sem szüntette meg”. A Bíróság ezenkívül rámutat arra, hogy – az állandó ítélkezési gyakorlattal összhangban – a kötelezettségszegés fennállását a tagállamnak az indokolással ellátott véleményben rögzített határidő leteltének időpontjában fennálló helyzete alapján kell megítélni.
(
11
)	Ebben az ügyben a Bíróság gyakorlatilag átveszi Lenz főtanácsnok indítványát, ami szerint „az [EK 226. ] cikk [második albekezdésével] összhangban az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő esedékességekor fennálló kötelezettségszegés a keresetek elfogadhatóságának feltétele”. A főtanácsnok szerint „a Bíróságnak nincs érdeke megállapítani a Szerződés rendelkezéseinek megsértését, ha azt a fenti határidő előtt megszüntették”, amely megközelítés összhangban áll a pert megelőző eljárás céljával, ami arra irányul, hogy a jogsértés peres eljárás előtt befejeződjön. Lenz főtanácsnok elismeri, hogy a fenti szabály alól kivételt képezhetnek a „szezonális kötelezettségszegések (a C-240/86.sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 1988. március 24-én hozott ítélet, EBHT 1998., 1835. o.), amely esetekben – céljuk és jogi természetük okán – a kötelezettségszegés időben korlátozott módon valósul meg (mint a szezonális alapon bevezetett, a hazai kereskedők védelmére irányuló import és export korlátozások), következésképpen a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet megelőző eljárás időben történő lefolytatása sokkal nehezebbé, ha nem lehetetlenné válik”. Ugyanakkor, mivel a jelen esetben a kötelezettségszegés iránti kereset benyújtását megelőző csaknem 15 hónapban a pert megelőző eljárás lefolytatásának nem volt objektív akadálya, amely időtartam alatt az ajánlati felhívás érvényes volt, a főtanácsnok arra a következtetésre jutott, hogy a kereset elfogadhatatlan.
(
12
)	A C-20/01. sz. és C 28/01 sz. egyesített ügyek (EBHT 2001., I-3609. o.)
(
13
)	Az ítélet 35. és 36. pontja. A Bíróság ezzel kapcsolatban utal a C-19/00. sz. SIAC Contruction ügyben 2001. október 18-án hozott ítélet (EBHT 2000., I-7725. o.) 32. pontjára.
(
14
)	Kiemelés tőlem.
(
15
)	A Bíróság hasonló következtetésre jutott a C-328/96. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyben 1999. október 28-án hozott ítéletének (EBHT 1996., I-7479. o.) 43–45. pontjában, ahol az alperes kormány által benyújtott elfogadhatatlansági kifogást azon az alapon utasította el, hogy a kérdéses odaítélési eljárások által esetlegesen előidézett, a Közösségi joggal ellentétes bármely hatás az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő esedékességekor még fennállhatott, jóllehet Ausztria valamennyi még folyamatban lévő eljárást – a Bizottság által jelzett módon, az indokolással ellátott vélemény kibocsátása előtt – módosított. Alber főtanácsnok ugyanígy érvelt indítványában.
(
16
)	Indítványában Geelhoed főtanácsnok a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítéletben elfogadott megoldással lényegében ellentétes véleményt fejt ki anélkül, hogy a hivatkozott ítéletre utalna (lásd különösen a 47–50., és az 53–57. pontot). A főtanácsnok szerint az EK 226. cikk szerinti kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetek a konkrét kötelezettségszegés megszüntetésén kívül arra is irányulnak, hogy a tagállam változtasson magatartásán, és a kötelezettségszegések ne ismétlődjenek. Azonban az, hogy a kötelezettségszegés következményei az indokolással ellátott véleményben megszabott határidőn túl is fennállnak, Geelhoed főtanácsnok szerint is az ügy megoldásának központi eleme (lásd az indítvány 57. pontját).
(
17
)	A C-394/02. sz. ügy (EBHT 2002., I-4713. o.)
(
18
)	A fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélet 14. pontja.
(
19
)	Ugyanitt, 19. pont (kiemelés tőlem).
(
20
)	E tekintetben Jacobs főtanácsnok hasonló következtetésre jutott, jóllehet részben más érveléssel. Szerinte ugyanis a Bizottságnak érdeke fűződött a jelen esetben a görög kormánynak felrótt kötelezettségszegés megállapításához, amennyiben a kérdéses odaítélési eljárást követően megkötött szerződést még nem teljesítették, következésképpen a kötelezettségszegés joghatásai még fennálltak. A kereset okafogyottságára alapított jogalap vonatkozásában a főtanácsnok utalt a Bíróság ítélkezési gyakorlatára, amelynek értelmében „ha az indokolással ellátott véleményben megállapított határidő után a kötelezettségszegést meg is szüntették, az eljáráshoz fűződő érdek tavábbra is fennáll, annak érdekében, hogy megállapítsák a tagállam azon felelősségének jogcímét, amelyet más tagállamok, a Közösség, illetve a magánszemélyek irányában visel”, és ehhez hozzátette, hogy ugyanez akkor is érvényes, ha a kötelezettségszegést már nem lehet orvosolni.
(
21
)	A C-525/03. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2005. október 27-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-9405. o.). Érdekes megfigyelni, hogy az ítéletet a Bíróság második tanácsa hozta, de más összetételben, mint amilyen összetételében a jelen eljárás előtte folyamatban volt.
(
22
)	Meg kell jegyezni, hogy a Bíróság a kereset elfogadhatóságát hivatalból vizsgálta, és annak ellenére állapította meg a kereset elfogadhatatlanságát, hogy az alperes kormány a tárgyalás során az elfogadhatóság mellett érvelt. Az olasz kormány ugyanakkor a kifogásolt kötelezettségszegést nem ismerte el.
(
23
)	Jacobs főtanácsnok a kereset elfogadhatósága mellett érvelt.
(
24
)	A fent hivatkozott, 2005. október 27-én hozott ítélet 11. pontja. Bár igaz, hogy a keresetben foglalt kérelmek kizárólag a vitatott végzés rendelkezéseire vonatkoztak, ugyanakkor – mint ahogyan arra Jacobs főtanácsnok is rámutatott – az a tény, hogy az odaítélési eljárások még folyamatban voltak, valamint hogy a kérdéses szerződéseket még nem teljesítették, olyan tényállásnak minősülhet, amely megkerülhetetlen annak eldöntéséhez, hogy a végzés következményei az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő esedékességekor fennálltak-e.
(
25
)	A keretmegállapodás 5. cikkének (1) bekezdése értelmében a megállapodás az aláírás napján lép hatályba, és addig marad hatályban, amíg az anyagi támogatásért folyamodó gazdálkodók számára valamennyi támogatást ki nem fizették. Ugyanez a rendelkezés a keretmegállapodás alapján kötött valamennyi szerződésben szerepel. A Bizottság ellenkező tartalmú tájékoztatása hiányában arra kell következtetni – mint ahogyan a görög kormány részéről a tárgyaláson elhangzott –, hogy a fenti támogatásokat teljes egészében kifizették az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő letelte előtt.
(
26
)	A 92/50 irányelv 1. cikkének a) pontja a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződéseket a következőképpen határozza meg: „egy szolgáltató és egy ajánlatkérő közötti visszterhes írásbeli szerződés”. E meghatározásból az következik, hogy az ezen irányelv értelmében a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződés ellenszolgáltatást tartalmaz, amelyet az ajánlatkérő közvetlenül fizet a szolgáltatónak (lásd a C-458/03. sz., Parking Brixen ügyben 2005. október 13-án hozott ítélet [EBHT 2005., I-8565. o.] 39. pontját).
(
27
)	Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az EK 226. cikk alapján fennálló hatásköre gyakorlása során a Bizottságnak az a feladata, hogy a közösségi jog tagállamok általi alkalmazása felett hivatalból és a közérdek szolgálatában őrködjék, és az abból fakadó kötelezettségek esetleges megszegéseit – megszüntetésük végett – megállapítsa (a C-333/99. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2001. február 1-jén hozott ítélet [EBHT 2001., I-1025. o.] 23. pontja és a C-394/02. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2005. június 2-án hozott ítélet [EBHT 2005., I-4713. o.] 14. és 15. pontja), valamint az azokban hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
28
)	Lásd e tekintetben a 41. pontban hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben 1992. március 31-én hozott ítéletet.
(
29
)	Lásd például a C-236/05 sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2006. november 9-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-10819. o.).
(
30
)	Lásd e tekintetben a C-79/94. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 1995. május 4-én hozott ítélet (EBHT 1995., I-1071. o.) 15. pontját.
(
31
)	Bár – ahogyan arra a görög kormány rámutat – azokban a régiókban, ahol több MSZU működik, a végrehajtási szerződés megkötésekor választják ki azokat, amelyek a helyi önkormányzatokkal szerződést kötnek.
(
32
)	Lásd például a görög állam, Korintus közigazgatási hivatala és a Korintusi MSZU között megkötött végrehajtási szerződés előszavát. Ennek első pontja úgy rendelkezik, hogy a keretmegállapodás a szerződés szerves részét képzi.
(
33
)	Bár eltérő szabályozási környezetben (a kérdés a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14-i 93/38/EGK tanácsi irányelv rendelkezéseinek megsértésére irányult [HL L 199., 84. o., magyar nyelvű különkiadás: 6. fejezet, 2. kötet, 194. o.]), a Bíróság a múltban már ítélte meg úgy, hogy a közbeszerzési szerződések gazdasági és műszaki paramétereinek egységességét előnyben részesíti azokkal a tulajdonságokkal szemben, mint az ajánlatkérő hatóságok vagy a sikeresen pályázó vállalkozások száma (lásd a C-16/98. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2000. október 5-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-8315. o).
(
34
)	A C-76/97. sz. 1998. szeptember 24-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-5357. o.) 37. pontja.
(
35
)	A Bizottság ezen túlmenően rámutat arra, hogy a 2004/18/EK irányelv II. A. mellékletében szereplő, a Közös Beszerzési Szótár (CPV) és a CPC nómenklatúra fejezetek közötti táblázat – jóllehet indikatív módon – a 12. pont alatti „mérnöki szolgáltatások” között felsorolja a topográfiai szolgáltatásokat.
(
36
)	Lásd a fent C-287/03. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2005. május 12-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-3761. o.) 27. pontját és az abban hivatkozott ítélelkezési gyakorlatot.
(
37
)	Lásd a fenti 105. pontban kifejtetteket következtetéseket.
(
38
)	A C-324/98. sz. 2000. december 7-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-10745. o.).
(
39
)	A C-231/03. sz. 2005. július 21-én hozott ítélet, egy döntő többségében köztulajdonban lévő társaság számára történő, gázszolgáltatásra irányuló közbeszerzési koncesszió odaítélésére vonatkozóan.
(
40
)	Lásd a 26. lábjegyzetet.
(
41
)	A Telaustria és Telefonadress ügyben hozott ítéletek 60. pontja, a Coname-ügyben hozott ítélet 16. pontja és a Parking Brixen ügyben hozott ítélet 46. pontja.
(
42
)	Lásd a fent hivatkozott Telasutria és Telefonadress ügyben hozott ítélet 61. és 62. pontját és a Parking Brixen ügyben hozott ítélet 49. pontját.
(
43
)	Az erre való hivatkozás lehetősége mellett érvel Stix-Hackl főtanácsnok a fent hivatkozott C-507/03. sz., Bizottság kontra Írország ügyre vonatkozó indítványában, valamint az ehhez kapcsolódó, szintén a Bíróság nagytanácsa előtt folyamatban lévő, C-532/03. sz., Bizottság kontra Írország ügyre vonatkozó, ugyanaznap ismertett indítványában.