A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE1966. július 13. (*)Az 56‑64. és 58‑64. sz. egyesített ügyekben_az Etablissements Consten S.A.R.L. (székhelye: Courbevoie [Seine])(képviseli:
J. Lassier avocat, Cour d’appel de Paris, kézbesítési cím: Luxembourg,
J. Welter avocat-avoué ügyvédi irodája, 6, rue Willy‑Goergen)az 56‑64. sz. ügy felperesénekésa Grundig-Verkaufs-GmbH (német jog szerinti korlátolt felelősségű társaság, székhelye: Fürth [Bajorország])(képviseli:
tulajdonosa, Max Grundig, segítői: H. Hellmann és
K. Pfeiffer, a kölni ügyvédi kamara tagjai, kézbesítési cím:
Luxembourg, A. Neyens avocat-avoué ügyvédi irodája, 9, rue des Glacis)az 58‑64. sz. ügy felperesének_támogatják őket:az Olasz Köztársaság kormánya
(képviseli: A. Maresca, a Külügyminisztérium meghatalmazott
minisztere és a jogi osztály helyettes vezetője, meghatalmazotti
minőségben, segítője: P. Peronaci, állami főügyész, kézbesítési
cím: Luxembourg, Olaszország Nagykövetsége, 5, rue Marie‑Adélaide)mindkét ügyben beavatkozó_a Németországi Szövetségi Köztársaság Kormánya
(képviselik: U. Everling, Ministerialrat, és H. Peters,
Regierungsrat, kézbesítési cím: Luxembourg, a Németországi Szövetségi
Köztársaság Nagykövetségének Kancelláriai Hivatala, 3, boulevard Royal)az 58‑64. sz. ügyben beavatkozó_az Európai Gazdasági Közösség Bizottsága (képviselik
jogtanácsosai: G. Le Tallec [56‑64. sz. ügy] és
J. Thiesing [58‑64. sz. ügy], meghatalmazotti minőségben,
kézbesítési cím: Luxembourg, az Európai Végrehajtó Intézmények Jogi
Szolgálatának titkársága, 2, place de Metz)alperes ellen_támogatják:a Firma Willy Leissner
(részvénytársaság, székhelye: Strasbourg, képviseli C. Lapp, a
strasbourgi ügyvédi kamara tagja, kézbesítési cím: Luxembourg,
H. Glaesener jegyző irodája, 20, rue Glesener)_az UNEF
(a francia jog szerinti korlátolt felelősségű társaság, székhelye:
Párizs, képviselik: R. Collin avocat, Cour d’appel de Paris, és
P. A. Franck avocat, Cour d’appel de Bruxelles, kézbesítési
cím: Luxembourg, E. Arendt avocat‑avoué ügyvédi irodája, 6, rue
Willy-Goergen)beavatkozók_a
Bizottság 1964. szeptember 23‑i, a Szerződés 85. cikke
szerinti eljárásra vonatkozó határozatának (IV/A‑OOOO4‑03344
„Grundig-Consten”) megsemmisítése iránt benyújtott keresetei tárgyában_A BÍRÓSÁG_tagjai:
Ch. L. Hammes elnök, L. Delvaux és W. Strauss
tanácselnökök, A. M. Donner, A. Trabucchi (előadó),
R. Lecourt és R. Monaco bírák_főtanácsnok: K. Roemer_hivatalvezető: A. Van Houtte_meghozta a következőÍtéletet A megtámadott jogi aktus minősítésére vonatkozó kifogásrólA
felperes Consten lényeges eljárási szabályok megsértésének jogalapját
hozza fel, mivel a Hivatalos Lapban közzétett szöveg irányelvként
minősíti a megtámadott jogi aktust, holott ilyen jogi aktus nem
címezhető magánszemélyeknek.Mivel név
szerint megnevezett vállalkozásoknak szóló jogi aktusról van szó, csak
az a szöveg hiteles, amelyről a címzetteket értesítették.Ez a szöveg a következő kifejezést tartalmazza: „a Bizottság meghozta a következő határozatot”.Ezért ez a jogalap nem megalapozott. A védelemhez való jog megsértésére vonatkozó kifogásokrólA
felperes Consten kifogásolja, hogy a Bizottság megsértette védelemhez
való jogát, mert nem közölte vele az ügy iratainak minden elemét.A
felperes Grundig ugyanezt a kifogást emeli, különösen két feljegyzés
tekintetében, amelyeket francia és német hatóságok bocsátottak ki, és
amelyeket a Bizottság figyelembe vett határozatának meghozatalánál.A
Bizottság előtti, a Szerződés 85. cikkének alkalmazására vonatkozó
eljárás igazgatási eljárás, ami magában foglalja, hogy az érintett felek
számára előzetesen olyan helyzetet kell teremteni, hogy megtehessék
észrevételeiket azon kifogások tekintetében, amelyeket a Bizottság velük
szemben érvényesíteni kíván.E célból tájékoztatni kell őket azokról a tényekről, amelyeken ezek a kifogások alapulnak.Azonban nem szükséges az ügy iratainak teljes tartalmát közölni.Jelen
esetben úgy tűnik, hogy a Bizottság 1963. december 20-i beszámolója
tartalmaz minden olyan tényt, amely szükséges ahhoz, hogy meg lehessen
állapítani, hogy melyek a felvetett kifogások.A felperesek szabályszerű tájékoztatást kaptak erről a beszámolóról, és előadhatták írásbeli és szóbeli észrevételeiket.A megtámadott határozat nem alapul más kifogásokon, mint amelyek ezen eljárásnak a tárgyát képezték.A
felperes Consten azt állítja, hogy a határozat megsérti védelemhez való
jogát, abból a tényből adódóan, hogy nem vette figyelembe az általa a
Bizottsághoz benyújtott fő jogalapokat, különösen a kiegészítő
vizsgálatra irányuló kérelmeket.Ilyen, nem bírósági eljárásban az adminisztráció nem köteles indokolni a felek jogalapjainak elutasítását.Ezért nem tűnik úgy, hogy a Bizottság előtti eljárásban a felek védelemhez való jogát megsértették volna.Ez a
jogalap nem megalapozott. A jogsértésnek a határozat rendelkező részében való megállapítására vonatkozó kifogásrólA
német kormány lényeges eljárási szabályok megsértésének jogalapjára
hivatkozik, azon az alapon, hogy a jogsértés megállapítását kizárólag az
indokolásban kellett volna említeni, és nem a határozat rendelkező
részében.A jogsértés e megállapítása képezi a felek azon kötelezettségének alapját, hogy a jogsértésnek véget vessenek.A
jogsértés e megállapításának az érintett vállalkozások jogi helyzetére
gyakorolt hatásai nem a határozatban elfoglalt helyétől függenek.Így ennek a kifogásnak nincs jelentősége, és ezért el kell utasítani. A 85. cikk (1) bekezdésének a kizárólagos forgalmazási szerződésekre való alkalmazhatóságára vonatkozó jogalapokrólA
felperesek azt állítják, hogy a 85. cikk (1) bekezdésében foglalt
tilalom csak az ún. horizontális megállapodásokra vonatkozik.Az
olasz kormány ezen kívül azt állítja, hogy a kizárólagos forgalmazási
szerződések nem minősülnek e rendelkezés értelmében „vállalkozások
közötti megállapodásoknak”, mivel a felek nem egyenlő helyzetben vannak.E szerződések tekintetében a verseny szabadságát csak a Szerződés 86. cikke alapján lehet védelemben részesíteni.Sem
a 85. cikk, sem a 86. cikk megszövegezése nem alapozhatja meg e két
cikkhez különböző alkalmazási területek hozzárendelését azon gazdasági
szinttől függően, amelyen a szerződő felek működnek.Mivel
a 85. cikk általánosan minden olyan megállapodásra utal, amely a közös
piacon torzítja a versenyt, nem tesz semmilyen különbséget ezek között a
megállapodások között aszerint, hogy ezek a gazdasági folyamat azonos
szintjén működő versenytársak, vagy különböző szinten működő nem
versenytársak között jöttek-e létre.Elvben nem lehet különbséget tenni ott, ahol a Szerződés nem tesz különbséget.Ezen
kívül a 85. cikknek kizárólagos forgalmazási szerződésre történő
esetleges alkalmazását nem lehet kizárni abból az okból, hogy az
előállító és a forgalmazó egymásnak nem versenytársai, és nem egyenlő a
helyzetük.A 85. cikk (1) bekezdése
értelmében a versenyt nemcsak azok a megállapodások torzítják, amelyek a
felek között korlátozzák azt, hanem azok is, amelyek megakadályozzák
vagy korlátozzák a kialakuló versenyt e felek egyike és harmadik személy
között.E szempontból közömbös, hogy a
megállapodásban részt vevő felek gazdasági helyzetük vagy szerepük
tekintetében egyenlők-e vagy sem.Annál is
inkább így kell lennie, mivel ilyen megállapodás által a felek
törekedhetnének arra, hogy megakadályozva vagy korlátozva harmadik
személyeket az áruk tekintetében fennálló versenyben, saját javukra, a
fogyasztó vagy a felhasználó kárára indokolatlan előnyt teremtsenek vagy
biztosítsanak, a 85. cikk általános céljaival ellentétesen.Különböző
szintű gazdasági szereplők közötti megállapodás erőfölénnyel való
visszaélés nélkül is hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre,
és ezzel egyidejűleg célja vagy hatása lehet a verseny megakadályozása,
korlátozása vagy torzítása, és így a 85. cikk (1) bekezdésében foglalt
tilalom hatálya alá tartozhat.Ezen kívül
értelmetlen lenne összehasonlítani a termékei forgalmazójához
kizárólagos forgalmazási szerződéssel kapcsolódó előállítónak a 85. cikk
hatálya alá tartozó helyzetét azon előállító helyzetével, aki
valamilyen módon – például kereskedelmi képviselettel – saját
vállalkozásába integrálta termékeinek forgalmazását, és akire így a 85.
cikk nem alkalmazható.Ezek a helyzetek jogilag különböznek.Másrészt,
e helyzeteket eltérően kell értékelni, mivel eltérő lehet két olyan
gazdasági csatorna hatékonysága, amelyek közül az egyik integrált, a
másik nem.Bár a 85. cikk megszövegezése
szerint a tilalom több vállalkozás közötti megállapodásra alkalmazandó,
feltéve, hogy a többi feltételnek is megfelel, és így nem alkalmazható
arra az egyedüli vállalkozásra, amely integrálja saját forgalmazási
hálózatát, ebből azonban nem következik az, hogy egyszerű gazdasági
analógiasegítségével – amely analógia egyébként nem teljes és a fenti
szöveggel ellentétes – jogszerűsíteni lehetne egy gyártó és egy
forgalmazó vállalkozás közötti megállapodásból eredő szerződéses
helyzetet.Továbbá, noha az első esetben a
Szerződés 85. cikke tiszteletben tartja a vállalkozás belső szervezetét,
és csak abban az esetben teszi lehetővé ennek vitatását a 86. cikk
alapján, ha a helyzet az erőfölénnyel való visszaélés súlyosságát érné
el, ugyanezt a fenntartást nem lehet alkalmazni akkor, amikor a verseny
akadályai két különböző vállalkozás között létrejött megállapodásból
származnak, ezért ebben az esetben elég az általános tilalom.Végül,
a Közösség legalapvetőbb céljaival ellentétes lehet egy előállító és
egy forgalmazó közötti olyan megállapodás, amely újrateremtené a
tagállamok közötti kereskedelem nemzeti piacok szerinti felosztását.A
Szerződés, amelynek preambuluma és szövege értelmében az államok
közötti határok megszüntetését tűzi ki céljául, és amely számos
rendelkezésében szigorúan lép fel azok újbóli megjelenése ellen, nem
teheti lehetővé a vállalkozásoknak, hogy újból létrehozzák e határokat.A
85. cikk (1) bekezdése megfelel e célnak, még akkor is, ha a gazdasági
folyamat különböző szintjén álló vállalkozások közötti megállapodásokról
van szó.Így tehát a fent említett jogalapok nem megalapozottak. A 19/65 tanácsi rendeletre alapított kifogásrólA
felperes Grundig felveti azt a kérdést, hogy a 85. cikk (1)
bekezdésében foglalt tilalom alkalmazható volt-e a kérdéses
megállapodásra a Szerződés 85. cikke (3) bekezdésének a megállapodások
egyes csoportjaira történő alkalmazásáról szóló 19/65 tanácsi rendelet
elfogadása előtt.Ezt a jogalapot a felperes első alkalommal a válaszban hozta fel.Az a körülmény, hogy a rendeletet a kereset benyújtását követően fogadták el, nem igazolja ezt a késedelmet.Ez
a jogalap ugyanis lényegében egyenlő annak feltételezésével, hogy e
rendelet elfogadása előtt a Bizottságnak nem kellett volna alkalmaznia a
85. cikk (1) bekezdését, mivel nem volt hatásköre a megállapodások
csoportjainak mentesítésére.Mivel ez a
körülmény a 19/65 rendelet elfogadását megelőzően állt fenn, e rendelet
az eljárási szabályzat 42. cikkének értelmében nem minősül olyan új
ténynek, amely alkalmas lenne e jogalap késedelmes előterjesztésének
igazolására.Ezért ez a jogalap elfogadhatatlan. A „megállapodás, amely hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre” fogalmára vonatkozó kifogásokrólA
felperesek és a német kormány azt állítják, hogy a Bizottság – tévesen
értelmezve az olyan megállapodás fogalmát, amely hatással lehet a
tagállamok közötti kereskedelemre – nem bizonyította, hogy ez a
kereskedelem intenzívebb lett volna a kérdéses megállapodás nélkül.Az
alperes erre azt válaszolja, hogy a 85. cikk (1) bekezdésének ez a
feltétele akkor teljesül, ha a tagállamok közötti kereskedelem másként
alakul a megállapodás eredményeként, mint a megállapodásból következő
versenykorlátozás nélkül, és ha a megállapodás befolyása a piaci
feltételekre elér egy bizonyos mértéket.Ez
az eset áll fenn ebben az ügyben is, különösen a Grundig termékek
Franciaországba történő behozatalával és onnan történő kivitelével
kapcsolatos akadályokra figyelemmel, amelyek a vitatott megállapodásból
erednek a közös piacon.A fenti feltétel célja a kartelljogban a közösségi jog és a tagállami jog alkalmazási körének elhatárolása.A
versenynek a megállapodásra visszavezethető változása ugyanis csak
akkor tartozik a 85. cikkben foglalt közösségi jogi tilalom hatálya alá,
ha a megállapodás hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre,
ellenkező esetben nem.E tekintetben
különösen fontos, hogy a megállapodás alkalmas-e arra, hogy a tagállamok
közötti kereskedelem szabadságára akár közvetlen vagy közvetett, akár
tényleges vagy potenciális veszélyt jelentsen, amely az államok közötti
egységes piac célkitűzéseinek megvalósítását akadályozhatja.Így
az a körülmény, hogy egy megállapodás elősegíti a tagállamok közötti
kereskedelem volumenének akár jelentős növekedését, nem elég annak a
kizárásához, hogy ez a megállapodás „hatással lehet” e kereskedelemre a
fentiekben említett értelemben.Jelen
esetben, a Grundig és a Consten közötti szerződés azáltal, hogy
egyrészről megakadályozza, hogy a Consten-en kívül más vállalkozás
Franciaországba Grundig termékeket importáljon, és másrészről megtiltja
Constennek, hogy újra-exportálja ezeket a termékeket a közös piac más
országaiba, vitathatatlanul hatással van a tagállamok közötti
kereskedelemre.A kereskedelem szabadságának
ezek a korlátozásai, valamint azok, amelyek harmadik személyek számára
abból következnek, hogy a Consten a GINT védjegyet Franciaországban
bejegyeztette, amely védjegyet a Grundig minden termékére ráteszi,
elégségesek a kérdéses feltétel teljesítéséhez.Következésképpen, az e tekintetben felvetett kifogásokat el kell utasítani. A verseny korlátozásának feltételére vonatkozó kifogásokrólA
felperesek és a német kormány azt állítják, hogy mivel a Bizottság csak
a Grundig termékeire korlátozta vizsgálatát, a határozat a verseny és a
85. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalmi rendszer tévesen értelmezett
fogalmán alapult.Ez a fogalom különösen a különböző márkájú, hasonló termékek közötti versenyre vonatkozik.A
Bizottságnak, mielőtt alkalmazhatónak nyilvánította volna a 85. cikk
(1) bekezdését, a józan mérlegelés („rule of reason”) alapján figyelembe
kellett volna vennie a vitatott szerződés gazdasági hatásait a
különböző márkák közötti versenyre.A
vertikális kizárólagos forgalmazási megállapodások esetében vélelmezni
kell, hogy azok nem hátrányosak a versenyre nézve, és jelen esetben
egyetlen tény sem teszi lehetővé e vélelem megdöntését.Ellenkezőleg, a szóban forgó szerződés növelte a versenyt a különböző márkájú hasonló termékek között.A verseny szabadságának elve a verseny különböző szakaszaira és megnyilvánulásaira vonatkozik.Noha
az előállítók közötti verseny általában jobban látható, mint az
ugyanazon márkájú termékek forgalmazói közötti verseny, ebből még nem
következik, hogy egy megállapodásnak, amely ez utóbbi korlátozására
irányul, ki kellene kerülnie a 85. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom
hatálya alól, azon egyetlen tényből kifolyólag, hogy az előbbit
erősítheti.Egyébként egy megállapodás
konkrét hatásainak a 85. cikk (1) bekezdése alkalmazásának céljából való
figyelembevétele felesleges, amikor úgy tűnik, hogy annak célja a
verseny korlátozása, megakadályozása vagy torzítása.Következésképpen
a megtámadott határozatban a megállapodás különböző márkájú hasonló
termékek közötti versenyre gyakorolt hatására vonatkozó bármilyen
vizsgálat mellőzése önmagában nem minősül a határozat hiányosságának.Meg
kell tehát vizsgálni, hogy a megtámadott határozat jogosan alkalmazta-e
a 85. cikk (1) bekezdésének tilalmát a vitatott megállapodásra
kizárólag a Grundig termékek forgalmazása terén így teremtett
versenykorlátozás miatt.A megtámadott
határozat által megállapított jogsértés azon abszolút területvédelemből
ered, amelyet az említett szerződés hozott létre a francia jog alapján a
Consten javára.A felperesek két fő
eszközzel akartak felszámolni a szerződésben meghatározott területen
minden versenylehetőséget a Grundig termékek nagykereskedelmének
szintjén.Egyrészt, a Grundig kötelezte
magát, hogy harmadik személynek még közvetetten sem szállít a
szerződésben meghatározott területre szánt termékeket.E
kötelezettségvállalás korlátozó jellege világosan kitűnik, ha azt annak
az exporttilalom nak a fényében vizsgáljuk, amelyet nemcsak a Consten
tekintetében állítottak fel, hanem a Grundig minden más kizárólagos
forgalmazójára, valamint a német nagykereskedőkre vonatkozóan is.Másrészt,
a Consten által annak a GINT védjegynek a franciaországi
bejegyeztetése, amelyet a Grundig minden termékére rátesz, fokozni
kívánja a vitatott szerződés részét képező védelmet a Grundig termékek
párhuzamos franciaországi importjának kockázata ellen, kiegészítve azt
az ipari tulajdonjogból eredő védelemmel.Így
egyetlen harmadik személy sem tudna a Közösség többi tagállamából
Grundig termékeket importálni, hogy azokat újra eladja Franciaországban,
anélkül, hogy komoly kockázatoknak tenné ki magát.Az alperes jogosan vette figyelembe a Grundig által így felállított forgalmazási rendszer egészét.A
szerződéses helyzet bemutatásához ugyanis a szerződést abba a gazdasági
és jogi környezetbe kell helyezni, amelynek ismeretében a felek azt
megkötötték, anélkül, hogy ezt a Bizottság előtt folyó eljárásnak
tárgyát nem képező jogi ügyletekbe vagy helyzetekbe való beavatkozásnak
tekinthetnék.A fentiekben megállapított
helyzet a francia piac elszigetelődéséhez vezet, és lehetővé teszi a
szóban forgó termékek vonatkozásában a hatékony verseny alól kivont árak
meghatározását.Ráadásul, minél inkább
sikerül az előállítóknak márkáikat egyediesíteniük a fogyasztók
szemében, az előállítók közötti verseny hatékonysága annál inkább
csökken.A forgalmazási költségeknek a
teljes önköltségre gyakorolt jelentős hatása miatt fontosnak tűnik, hogy
a kereskedők közötti verseny is ösztönözve legyen.A kereskedő erőfeszítéseit az azonos márka forgalmazói közötti verseny ösztönzi.A
megállapodás, amely így a Grundig termékek tekintetében a francia piac
elszigetelésére, és egy jól ismert márka termékei tekintetében a
Közösségen belül különböző nemzeti piacok mesterséges fenntartására
irányul, olyan jellegű tehát, amely torzítja a versenyt a közös piacon.Ezért
jogos, hogy a megtámadott határozat úgy ítélte meg, hogy a megállapodás
a 85. cikk (1) bekezdése megsértésének minősül, mivel semmilyen későbbi
megfontolás, sem a gazdasági adatokra vonatkozóan (a Németország és
Franciaország közötti árkülönbség, az adott készülék típusának
reprezentatív jellege, a Consten által viselt általános költségek
szintje), sem azon szempontok helyesbítésére vonatkozóan, amelyekre a
Bizottság támaszkodott a francia és a német piacok helyzetének
összehasonlításakor, sem a megállapodás más tekintetben esetlegesen
kedvező hatásai nem vezethetnek a fent említett korlátozásokkal szemben
más megoldásra a 85. cikk (1) bekezdése alapján. A tilalom terjedelmére vonatkozó kifogásokrólA
felperes Grundig és a német kormány kifogásolják, hogy a Bizottság a
megtámadott határozat rendelkező részében nem zárta ki a tilalom hatálya
alól a szerződés azon kikötéseit, amelyek tekintetében semmilyen, a
verseny korlátozására alkalmas hatást nem állapítottak meg, és így
elmulasztotta a jogsértés körülhatárolását.A
megtámadott határozat indokolásából, valamint annak 3. cikkéből
következik, hogy a rendelkező rész 1. cikke által megállapított
jogsértés nem a Grundig azon kötelezettségvállalásában rejlik, hogy
Franciaországban csak a Constennek szállít közvetlenül.Ez
a jogsértés azokból a kikötésekből ered, amelyek – mindamellett, hogy
biztosítják e kizárólagosságot – meg kívánják akadályozni a nemzeti jog
alapján a Grundig termékek Franciaországba irányuló párhuzamos importját
az abszolút területvédelemnek az egyedüli forgalmazó javára történő
felállításával.A 85. cikk (2) bekezdésének
az a rendelkezése, hogy a tiltott megállapodások automatikusan semmisek,
a megállapodásnak csak azon részeire vonatkozik, amelyeket a tilalom
sújt, vagy a megállapodás egészére, ha ezek a részek nem tűnnek
elválaszthatónak magától a megállapodástól.A
Bizottságnak vagy arra kellett volna korlátoznia magát, hogy a
megtámadott határozat rendelkező részében kinyilvánítsa, hogy a
megállapodásnak csak azon részeit érinti a jogsértés, amelyeket a
tilalom sújt, vagy a preambulumban kellett volna felsorolnia azokat az
okokat, amelyek szerint ezek a részek nem tűnnek számára
elválaszthatónak a megállapodás egészétől. Mindeközben
a határozat első cikkéből az következik, hogy a jogsértés a
megállapodás egészének tekintetében került megállapításra, jóllehet a
Bizottság nem indokolta megfelelően, hogy miért volt szükség a
megállapodás egészének semmissé nyilvánítására, amikor nem bizonyított,
hogy minden kikötés megsértette volna a 85. cikk (1) bekezdésének
rendelkezéseit.Éppen ellenkezőleg, a 85.
cikk (1) bekezdésével összeegyeztethetetlennek minősített helyzet nem a
megállapodás összes kikötésének együttes megvalósulásából és ezek
összhatásából származik, hanem az 1957. április 1-jei szerződésnek az
abszolút területvédelmet meghatározó egyes adott kikötéseiből, és a GINT
védjegyre vonatkozó kiegészítő megállapodásból.A
megtámadott határozat 1. cikkét tehát meg kell semmisíteni azon
részében, amelyben elfogadható indok nélkül a 85. cikk (2) bekezdése
alapján semmissé nyilvánítja a megállapodás minden kikötését.A jogsértésnek a GINT védjegyre vonatkozó megállapodás tekintetében történő megállapítását érintő jogalapokrólA
felperesek kifogásolják, hogy a Bizottság megsértette az EGK-Szerződés
36., 222. és 234. cikkét, és ezen kívül túllépte hatáskörét, amikor
kijelentette, hogy a GINT védjegy franciaországi bejegyzésére vonatkozó
megállapodás az abszolút területvédelem biztosítására szolgál a Consten
javára, és amikor ezáltal a megtámadott határozat rendelkező részének 3.
cikkében kizárta, hogy a Consten érvényesíthesse a védjegyekre
vonatkozó nemzeti jogszabályokból eredő jogait annak érdekében, hogy
megakadályozza a párhuzamos importot.A
felperesek különösen arra hivatkoznak, hogy a kifogásolt, versenyre
gyakorolt hatás nem a megállapodásnak tulajdonítható, hanem a védjegy
francia jog szerinti bejegyzésének, amely megteremti a jogosult eredeti
jogát a védjegyre, és amelyből a nemzeti jog szerint az abszolút
területvédelem adódik.Az a tény, hogy a
Consten a szerződés szerint egyedüliként rendelkezik Franciaországban a
GINT védjeggyel, amely más országokban ugyanilyen módon használható, azt
a célt szolgálja, hogy lehetővé tegye a párhuzamos import ellenőrzését
és megakadályozását.Következésképpen az a
megállapodás, amely alapján a Grundig, nemzetközi bejegyzés szerint e
védjegy jogosultja, meghatalmazta a Constent, hogy a nevében ezt
bejegyeztesse Franciaországban, a verseny korlátozására irányul.Noha
a francia jog szerint a GINT védjegy bejegyzése által a Consten az e
védjegyhez kapcsolódó jogok eredeti jogosultja, a bejegyeztetést mégis a
Grundiggal kötött megállapodás alapján kérte.Következésképpen ez a megállapodás a 85. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom hatálya alá tartozhat.Ez
a tilalom hatástalan lenne, ha a Consten ugyanazon cél érdekében
élhetne továbbra is e védjeggyel, mint amelyre a jogszerűtlennek ítélt
megállapodás irányul.A Szerződés 36., 222.
és 234. cikke, amelyre a felperesek hivatkoztak, nem zárja ki teljes
mértékben a nemzeti ipari tulajdonjogok gyakorlása vonatkozásában a
közösségi jog befolyását.A 36. cikk, amely
korlátozza a kereskedelem liberalizálására vonatkozó, a Szerződés I.
címének 2. fejezetében foglalt szabályok alkalmazási körét, nem
korlátozhatja a 85. cikk hatályát.A 222. cikk annak kinyilvánítására szorítkozik, hogy a „Szerződés nem sértheti a tagállamokban fennálló tulajdoni rendet”.A
megtámadott határozat rendelkező részének 3. cikkében foglalt arra
vonatkozó felszólítás, hogy a védjegyre vonatkozó nemzeti jogszabályokat
ne alkalmazzák a párhuzamos import megakadályozása céljából, e jogok
odaítélését nem, csak azok gyakorlását korlátozza a 85. cikk (1)
bekezdésében foglalt tilalom végrehajtásához szükséges mértékben.A
Bizottság azon hatásköre, hogy a Tanács 17/62 rendeletének 3. cikkében
előírt ilyen felszólítást bocsásson ki, összhangban van a verseny
közösségi rendszerének jellegével, amely azonnali hatályú, és az
egyéneket közvetlenül kötelező szabályokból áll.Ilyen
rendszer, fent említett jellege és funkciója miatt, nem engedi meg a
védjegyekre vonatkozó nemzeti jogszabályokból eredő jogoknak a közösségi
kartelljog lerontása érdekében történő visszaélésszerű gyakorlását.A 234. cikk, amelynek célja harmadik országok jogainak védelme, nem alkalmazható jelen esetben.Ezért a fent említett jogalapok nem megalapozottak. Az érintett harmadik személyek meghallgatásának hiányára vonatkozó kifogásokrólA
felperesek és a német kormány megerősítik, hogy a megtámadott határozat
rendelkező részének 3. cikke tulajdonképpen a Grundig termékek közös
piaci forgalmazásának egészére vonatkozik.Így a Bizottság túllépte hatáskörét, és nem biztosította valamennyi érintettnek a meghallgatáshoz való jogot.A
Grundigra a fent említett 3. cikk szerint arra vonatkozó tilalom, hogy
megakadályozza kereskedőit és kizárólagos forgalmazóit abban, hogy
Franciaországba exportáljanak, a Consten javára létrehozott abszolút
területvédelem tilalmának következménye.Ez a
tilalom így nem lépi túl azon eljárás határait, amely a 85 cikk (1)
bekezdésének a Grundig és Consten közötti megállapodásra történő
alkalmazásához vezetett.Egyébként a
megtámadott határozat nem érinti közvetlenül azon megállapodások jogi
érvényességét, amelyeket a Grundig és a Constentől eltérő nagykereskedők
és forgalmazók kötöttek.Ez a határozat
arra szorítkozik, hogy korlátozza a Grundig cselekvési szabadságát
termékeinek Franciaországba irányuló párhuzamos importját illetően.Noha
kívánatos, hogy a Bizottság a lehető legnagyobb mértékben kiterjessze
vizsgálatait azokra, akiket határozatai érinthetnek, önmagában a Grundig
egyéb forgalmazóinak azon érdeke, hogy megakadályozzák olyan
megállapodás jogellenesnek nyilvánítását, amelynek nem részesei, mivel
meg kívánják őrizni az e megállapodás által eredményezett helyzetből
számukra de facto származó előnyöket, nem képezheti elégséges
alapját olyan jognak, mely megkívánja, hogy a Bizottságtól hivatalból
felhívást kapjanak a Consten és a Grundig közötti kapcsolatokra
vonatkozó eljárásban való részvételre.Ezért ez a jogalap nem megalapozott. A 85. cikk (3) bekezdésének alkalmazására vonatkozó kifogásokról Az alkalmazás feltételeirőlA
felperesek, akiket a német kormány több ponton támogat, megemlítik
többek között, hogy a mentesség valamennyi feltétele, amely létezését a
megtámadott határozat tagadja, a jelen esetben teljesül.Az
alperes abból a tételből indul ki, hogy az érintett vállalkozásoknak
kell bizonyítaniuk, hogy a mentességhez megkövetelt feltételek
teljesülnek.A vállalkozásoknak joguk van
ahhoz, hogy a Bizottság megfelelően kivizsgálja kérelmeiket, amelyek a
85. cikk (3) bekezdésének alkalmazására irányulnak.E
célból a Bizottság nem szorítkozhat arra, hogy a vállalkozásoktól
igényelje a mentességhez szükséges feltételek teljesülésének
bizonyítását, a gondos igazgatásnak megfelelően a rendelkezésére álló
eszközökkel törekednie kell a vonatkozó tények és körülmények
megállapítására.Továbbá, a Bizottság hatáskörének gyakorlása szükségszerűen gazdasági kérdések összetett értékeléséből áll.Az
ezen értékelésekre vonatkozó bírósági felülvizsgálatnak oly módon kell
figyelembe vennie e jelleget, hogy a tények és a Bizottság által azokból
levont jogi következtetések jelentőségének vizsgálatára szorítkozik.Ezt
a felülvizsgálatot elsősorban a határozatok indokolása tekintetében
kell elvégezni, amelynek tartalmaznia kell azokat a tényeket és
megfontolásokat, amelyeken az említett értékelés alapul.A
megtámadott határozat kimondja, hogy a mentesség elutasításának fő oka
abban a tényben rejlik, hogy a 85. cikk (3) bekezdésének a) pontjában
meghatározott feltétel nem teljesült.A
német kormány kifogásolja, hogy az említett határozat nem ad választ
arra a kérdésre, hogy azok a tényezők – különösen az előzetes tervezés, a
garanciális vagy a vevőszolgálati szolgáltatások –, amelyek kedvező
hatásait Bizottság elismerte, abszolút területvédelem hiányában
érintetlenül fenntarthatóak-e.A megtámadott
határozat csak feltételezésszerűen ismeri el, hogy a kérdéses
kizárólagos forgalmazási szerződés hozzájárul a termelés és a
forgalmazás javításához.Ezt követően a
megtámadott határozat azt a kérdést vizsgálja, hogy vajon „az áruk
forgalmazásának javítása, amelyet a kizárólagos forgalmazási
megállapodás eredményez, már nem lenne-e elérhető, amennyiben párhuzamos
import lehetséges lenne”.Az előzetes
tervezésre, a piac megfigyelésére, valamint a garanciális és
vevőszolgálati szolgáltatásokra vonatkozó érvek megvizsgálását követően a
határozat megállapította, hogy „semmilyen más indok, amely az abszolút
területi védelem szükségessége mellett szólna, nem került bemutatásra és
nem volt felfedezhető”.A kérdéses áruk
termelésének vagy forgalmazásának javítását, amely a mentesítéshez
szükséges, a 85. cikk szellemének megfelelően kell értékelni.Először
is ezt a javítást nem lehet azonosítani valamennyi olyan előnnyel,
amelyet a megállapodásban részes felek a megállapodás révén szereznek
termelési vagy forgalmazási tevékenységük tekintetében, mivel ez
utóbbiak általában olyan vitathatatlan előnyök, amelyek a megállapodást
minden elemében úgy tüntetik fel, mintha az nélkülözhetetlen lenne az
ebben az értelemben vett javításhoz.Ilyen
szubjektív módszer, amely a javítás fogalmának tartalmát a kérdéses
szerződéses jogviszony sajátosságaitól teszi függővé, nem egyeztethető
össze a 85. cikk céljaival.Ezen kívül maga
az a tény, hogy a Szerződés megkívánja, hogy a verseny korlátozása
„nélkülözhetetlen” legyen a szóban forgó javításhoz, világosan jelzi azt
a jelentőséget, amellyel ez utóbbinak rendelkeznie kell.Ennek
a javításnak különösen érzékelhető objektív előnyöket kell felmutatnia,
amelyek jellegüknél fogva ellensúlyozzák a verseny területén általuk
okozott hátrányokat.A német kormány
érvelése, amely azon a tételen alapul, hogy minden olyan tényezőt, amely
a megállapodásban résztvevő felek szándéka szerint kedvez a javításnak,
érintetlenül kell hagyni, megelőlegezi az igenlő választ arra a
kérdésre, hogy vajon ezek a tényezők nemcsak kedvezőek-e, hanem
nélkülözhetetlenek-e is a kérdéses áruk termelésének vagy
forgalmazásának a javításához.Ebből
következően az érvelés nemcsak, hogy a nélkülözhetetlen jelleg fogalmát
szűkíti, de ezen kívül össze is keveri a felek különös érdekeinek
érvényesítését a Szerződés által előírt objektív javításokkal.Ugyanakkor
az általa vizsgált különböző tényezők jelentőségének értékelése során a
Bizottságnak ugyanúgy mérlegelnie kellett a hatékonyságot az áruk
termelésének és forgalmazásának objektív módon megállapítható javítása
tekintetében, mint ahogy el kellett döntenie, hogy az ebből származó
haszon elégséges-e ahhoz, hogy a verseny adott korlátozását
nélkülözhetetlennek lehessen tekinteni.A
fent kifejtettekkel összeegyeztethetetlen az a felfogás, amely szerint
érintetlenül kell hagyni a felek minden olyan rendelkezését, amely
hozzájárulhat a megkívánt javításhoz.Ezért a szövetségi kormány kifogása, amely pontatlan előfeltevéseken alapul, nem érvénytelenítheti a Bizottság értékelését.A
felperesek azt állítják, hogy a párhuzamos import megengedése azzal a
hatással járna, hogy a kizárólagos képviselő nem tudna előre tervezni.Az eladások jövőbeli lehetőségének előrejelzésében mindig jelen van a bizonytalanság bizonyos foka.Ilyen előrejelzés ugyanis változékony és bizonytalan tényezők során alapul.A
párhuzamos import megengedése természetesen megnövelheti a kockázatot a
forgalmazó számára, aki az eladhatónak vélt mennyiségek tekintetében
előzetesen fix rendeléseket ad le.Azonban
ilyen kockázat benne rejlik minden kereskedelmi tevékenységben, így
tehát nem indokolhat különleges védelmet e tekintetben.A
felperesek kifogásolják, hogy a Bizottság nem vizsgálta meg konkrét
tények alapján, hogy lehetséges-e a garanciális és vevőszolgálati
szolgáltatások biztosítása abszolút területi védelem nélkül.Különösen
a piacon forgalomban lévő valamennyi Grundig termékre vonatkozó
megfelelő szintű szolgáltatás fontosságát hangsúlyozzák, mely a Grundig
márkanév hírneve tekintetében nagy jelentőséggel bír.A
párhuzamos import lehetővé tétele arra kötelezné a Constent, hogy
megtagadja e szolgáltatásokat az olyan versenytársak által behozott
készülékek tekintetében, akik maguk e szolgáltatásokat nem biztosítják
kielégítően.Ez a megtagadás ellentétes lenne a fogyasztók érdekeivel is.Ami
az ingyenes jótállást illeti, a határozat megerősíti, hogy a vevő
általában csak szállítójánál érvényesítheti jogát az ilyen jótállásra,
és csak a vele megállapodott feltételek szerint.A felperesek nem vitatják komolyan ezt az állítást.Jelen
esetben nem tűnnek indokoltnak az azon kárra vonatkozó félelmek, amely a
Grundig termékek hírnevét az elégtelen szolgáltatásból eredően érheti.Az
UNEF, a Consten fő versenytársa, aki ugyan később kezdett eladni
Grundig termékeket Franciaországban, mint a Consten, és akinek nem
elhanyagolható kockázatokat kellett viselnie, olyan feltételekkel
biztosít ugyanis ingyenes jótállást és vevőszolgálati szolgáltatást,
amelyek összességükben aligha árthattak a Grundig márkanév hírnevének.Egyébként
a felpereseket semmi nem akadályozza meg abban, hogy megfelelő reklám
útján tájékoztassák a fogyasztókat a Grundig termékek hivatalos
forgalmazási hálózata által esetlegesen nyújtott szolgáltatások
jellegéről és más előnyökről.Így tehát nem igaz az, hogy a Consten reklámja ugyanolyan mértékben kedvez a párhuzamos importőröknek.Ezért a felperesek által felvetett kifogások nem megalapozottak.A
felperesek kifogásolják, hogy a Bizottság nem vizsgálta meg azt, hogy
az abszolút területvédelem nélkülözhetetlen-e még ahhoz, hogy lehetővé
tegye a Consten által viselt, a Grundig termékek francia piacon történő
forgalomba hozatalával járó jelentős költségek amortizálását.Az
alperes azt az ellenvetést hozza fel, hogy a megtámadott határozat
elfogadása előtt nem volt ismeretében olyan forgalomba hozatali
költségeknek, amelyeket ne amortizáltak volna.Az alperesnek ez az állítása nem volt vitatott.A Bizottság nem kötelezhető arra, hogy hivatalból vizsgálatot indítson e pontra vonatkozóan.Ezen
kívül a felperesek állítása lényegében megerősíti, hogy a forgalmazó az
abszolút területvédelem nélkül nem fogadta volna el a megállapodásban
meghatározott feltételeket.Azonban ez a
körülmény semmilyen kapcsolatban nem áll a forgalmazás azon
javításaival, amelyeket a 85. cikk (3) bekezdése ír elő.Ezért ez a kifogás nem elfogadható.Ezen
kívül a felperes Grundig azt állítja, hogy abszolút területvédelem
nélkül a kizárólagos forgalmazó nem lenne hajlandó vállalni a
piacfigyeléshez szükséges költségeket, mivel erőfeszítéseinek
eredményeiből a párhuzamos importőrök is profitálnának.Az
alperes azt az ellenvetést tette, hogy kizárólag a Consten profitálna
az említett piacfigyelésből, amely különösen a Franciaország felé
exportálásra szánt termékeknek a francia fogyasztók kívánságainak
megfelelő műszaki fejlesztését teszi lehetővé.A
Consten mint kizárólagos forgalmazó – amely tényt a megtámadott
határozat nem vitat – lenne ugyanis az egyetlen, aki olyan készülékeket
kapna, amelyek kifejezetten a francia piac igényeihez igazított
tulajdonságokkal rendelkeznek.Következésképpen ez a kifogás nem megalapozott.A
határozat azon része ellen felhozott kifogások, amely a 85. cikk (3)
bekezdésének a) pontjában előírt feltételek meglétére vonatkozik ebben
az ügyben, akár önmagukban, akár együttesen értékelve, nem tűnnek
megalapozottaknak.Mivel a 85. cikk (3)
bekezdésében előírt mentesség megadásához szükséges valamennyi
feltételnek teljesülnie kell, felesleges megvizsgálni a más mentességi
feltételekre vonatkozó érveket.A feltételes mentesség megadásának hiányárólA
felperes Grundig, mivel úgy véli, hogy a mentesség elutasítása a
Consten javára szóló abszolút területvédelmen alapul, azt állítja, hogy a
17/62 tanácsi rendelet 7. cikke (1) bekezdésének megfelelően a
Bizottságnak legalább a kizárólagos forgalmazói szerződést el kellett
volna fogadnia azzal a feltétellel, hogy a párhuzamos importot nem
akadályozza.Ilyen feltételes mentesség
hiányában a határozat rendelkező része túllépi indokolását, valamint
célját, mely az abszolút területvédelem megtiltása volt.A megtámadott határozat részleges megsemmisítése tárgytalanná teszi e kifogás további megvitatását. A költségekrőlAz
eljárási szabályzat 69. cikkének 3. §-a alapján, a felek részleges
pernyertessége esetén a Bíróság elrendelheti a költségeknek a felek
közötti megosztását.Jelen esetben nem ez a helyzet.A
költségeket tehát egyrészt a felpereseknek, és az Olasz Köztársaság,
illetve a Németországi Szövetségi Köztársaság kormányainak, mint
beavatkozóknak, másrészt az alperesnek, és a Leissner és UNEF
társaságoknak, mint beavatkozóknak kell viselniük.Tekintettel az eljárási iratokra_az előadó bíró előadásának meghallgatását követően_a felek szóbeli előadásainak meghallgatását követően_a főtanácsnok indítványának meghallgatását követően_tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 3., 36., 85., 86., 222. és 234. cikkére_tekintettel a Tanács 17/62 és 19/65 rendeletére_tekintettel az Európai Gazdasági Közösség Bíróságának alapokmányáról szóló jegyzőkönyvre_tekintettel a Bíróság eljárási szabályzatára_A BÍRÓSÁGminden további kiegészítő vagy ellentétes indítványt elutasítva a következőképpen határozott:1)      Az
Európai Gazdasági Közösség Bizottságának
1964. szeptember 23-i, a Szerződés 85. cikke szerinti
eljárásra vonatkozó határozatát (IV‑A/00004‑03344, „Grundig-Consten”),
amelyet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjának
1964. október 20-i számában (2545/64. oldal) tettek
közzé, megsemmisíti azon részében, amelyben az 1. cikkében azt
állapítja meg, hogy az 1957. április 1‑jei szerződés egésze
sérti a 85. cikk rendelkezéseit, ideértve e szerződés azon elemeit
is, amelyek nem valósítják meg az említett jogsértést.2)      Egyebekben az 56/64. sz. és az 58/64. sz. keresetet, mint megalapozatlant elutasítja.3)      A felpereseket, az alperest és beavatkozókat kötelezi saját költségeik viselésére.A Bíróság így döntött Luxembourgban, 1966. július 13‑án.HammesDelvauxStrauβDonnerTrabucchiLecourt       Monaco Kihirdetve Luxembourgban, az 1966. július 13‑i nyilvános ülésen.A. Van Houtte       Ch. L. Hammeshivatalvezető       elnök* Az eljárás nyelve: francia.