62004CC0084_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. Az Európai Közösségek Bizottsága az EK 226. cikk alapján keresetet indított a Bíróság előtt annak megállapítására, hogy a Portugál Köztársaság nem teljesítette közösségi kötelezettségeit azáltal, hogy az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Orientációs Részlege által odaítélt összegek kedvezményezettjeit arra kötelezte, hogy a támogatásban részesülő projektek teljes költségvetése alapján megállapított illetékeket fizessék meg az Instituto de Financiamento e Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura e Pescas (Ifadap) részére, ami az EMOGA hozzájárulásának csökkenését idézi elő.
2. A keresetlevélben és az ellenkérelemben ismertetett kifogásokból kitűnik, hogy három kérdés vált ki vitát: az EMOGA Orientációs Részlege támogatásai teljes kifizetésének elve; az, hogy az illetékfizetés következtében az említett államban csökkennek a támogatások, valamint ezen illeték jellege.
3. A jelen ügy legfőbb célja annak lehetővé tétele, hogy a Bíróság első alkalommal határozhasson a fent említett részlegről, ellentétben a Garanciarészleggel, amelyről bőséges ítélkezési gyakorlat áll rendelkezésre.
II – Jogi háttér
4. E kérdések megválaszolásához részletesen ismertetni kell az EMOGA két ágának sajátosságait megvilágító szabályozást annak megítélése céljából, hogy a Garanciarészlegre vonatkozó ítélkezési gyakorlat alkalmazható‑e az Orientációs Részlegre. Ugyanígy vizsgálni kell az Ifadapra és a nemzeti illetékre vonatkozó szabályozást.
A – A közösségi szabályozás
1.	A mezőgazdasági alapok
a) Eredet és a kezdeti fejlődés
5. Az EK‑Szerződés 3. cikkének e) pontja értelmében (jelenleg, módosítást követően az EK 3. cikk (1) bekezdésének d) pontja) a Közösség céljainak megvalósítása magában foglalja a közös politika bevezetését a mezőgazdaság területén.
6. Az ebben a politikában megfogalmazott célkitűzések elérése érdekében az EK‑Szerződés 40. cikke (jelenleg, módosítást követően EK 34. cikk) a piacok közös szervezésének létrehozását írja elő, és „egy vagy több mezőgazdasági orientációs és garanciaalap létrehozását” teszi lehetővé.
7. A Bizottság első javaslataitól kezdve két alap létrehozását tartotta célszerűnek: az egyiket – amely termékcsoportonként önálló alrészlegekből áll – a piacok számára, a másikat a struktúrák javítására(2) .
8. Ezt a javaslatot a Tanács nem fogadta el, és a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1962. április 4‑i 25. rendelettel(3) egységes eszközt hozott létre, az EMOGA‑t, amely Garancia- és Orientációs Részlegekből áll.
9. Hangsúlyozni kell, hogy az elnevezése ellenére nem a szó szoros értelemben vett „alapról” van szó, mivel az sem a kiadások volumenét meghatározó saját forrásokkal, sem pénzügyi autonómiával nem rendelkezik(4) . Az Alap a közösségi költségvetés része(5), és néhány kivételtől eltekintve a költségvetési rendeletek hatálya alá tartozik.
b) Az EMOGA részlegei
10. Annak ellenére, hogy a két ág az agrárpolitika pénzügyi támogatásához járul hozzá, alkalmazási területük vizsgálata rámutat a köztük lévő nyilvánvaló különbségekre.
i) A Garanciarészleg
11. A Garanciarészleg a közös piacszervezés és az árpolitika végrehajtásából eredő kiadásokat finanszírozza. Az agrárpolitika 1993. évi reformja óta olyan más projektek egészben vagy részben történő finanszírozására is szolgál, mint a földek pihentetése, a jövedelemtámogatások vagy a környezetvédelem.
12. Ami ezen intézkedések jellegét illeti, a részleg export-visszatérítéseket, árintervenciókat és közvetlen támogatásokat végez(6) . Ez utóbbi kategória mennyiségileg jóval meghaladja a két másikat(7) .
13. Ezek az intézkedések kötelező és nehezen tervezhető kiadásoknak minősülnek, és ezeket minden gazdasági évben korrigálják, hogy a becsléseket a tényleges szükségletekhez igazítsák.
14. A Garanciarészleg bizonyult jelentőségteljesebbnek, hiszen bőséges ítélkezési gyakorlat született tárgyában.
ii) Az Orientációs Részleg
15. Az Orientációs Részleg az Európai Szociális Alappal, az Európai Regionális Fejlesztési Alappal és a Halászati Orientációs Pénzügyi Eszközzel együtt az Unió strukturális alapjainak részét képezi, amelyek feladata a tagállamoknak a gazdasági és társadalmi kohézió megvalósítására irányuló kezdeményezéseinek támogatása(8), amelynek az Egységes Európai Okmányban(9) történő megerősítése az említett alapok új, a 2081/93/EGK tanácsi rendelettel(10) módosított 2052/88/EGK tanácsi rendelettel(11) (a továbbiakban: a módosított 2052/88 rendelet) bevezetett szabályozásához vezetett.
16. Ezt a jogszabályt a 4253/88/EGK tanácsi rendelet(12) egészítette ki, jóllehet a jelen esetben a 2082/93/EGK tanácsi rendeletből(13) (a továbbiakban: a módosított 4253/88 rendelet) eredő változatot kell figyelembe venni.
17. A fentebb ismertetett szabályozási keret azt mutatja, hogy az EMOGA Orientációs Részlege az EK‑Szerződés 39. cikke (1) bekezdésének a) pontjában (jelenleg az EK 33. cikk (1) bekezdésének a) pontja) kimondott célkitűzések elérésére irányuló projekteket finanszíroz, és hozzájárul az 1. célkitűzés: „a fejlődésben lemaradt térségek fejlesztésének és strukturális alkalmazkodásának elősegítése” és az 5. célkitűzés: „a vidékfejlesztés elősegítése: a) az agrárstruktúrák alkalmazkodásának felgyorsítása a közös agrárpolitika reformja keretében; b) a vidéki térségek strukturális felzárkóztatásának és fejlesztésének elősegítésével”(14) megvalósításához.
18. Feladata különösen a fent említett struktúrák megerősítése és átszervezése, a természeti hátrányok hatásainak kompenzálása, a mezőgazdasági termelés átalakításának biztosítása és kiegészítő tevékenységek fejlesztése azon mezőgazdasági termelők esetében, akik számára méltányos életszínvonalat kell biztosítania. Továbbá hozzá kell járulnia a vidéki területek társadalmi rétegeinek fejlődéséhez, a környezet védelméhez és a vidéki térség megőrzéséhez. Ezenfelül technikai segítségnyújtó és tájékoztató projektekhez, az agrárstruktúrák alkalmazkodásával kapcsolatos tanulmányok vagy kísérletek támogatásához járul hozzá, és közösségi szinten elősegíti a vidékfejlesztést(15) .
19. Az Orientációs Részleg dotációja sokkal szerényebb, mint a Garanciarészlegé(16), még akkor is, ha nem a költségvetésen belüli korlátozott része a fontos, hanem az, hogy az általa mozgósított erőforrások elegendőek‑e azokhoz a problémákhoz, amelyeket meg kíván oldani(17) .
2. Az EMOGA Orientációs Részlegének működése
20. Az Orientációs Részleg támogatása, amelynek célja a „megfelelő nemzeti tevékenységek kiegészítése”(18), nem helyettesíti a „tagállam strukturális vagy hasonló közkiadásait”(19), és „a Bizottság, az érintett tagállam, továbbá a tagállam által kijelölt nemzeti, regionális, helyi vagy egyéb szinten […] illetékes hatóságok és szervezetek közötti szoros együttműködésen” alapul. Ez a partnerség, amely „a projektek előkészítésére, finanszírozására, továbbá előzetes felmérésére, ellenőrzésére és utólagos értékelésére terjed ki” „az egyes partnerek megfelelő intézményi, jogi és pénzügyi hatásköreinek teljes tiszteletben tartása mellett működik”(20) . Következésképpen a különböző közreműködők közötti együttműködés a rendszer lényeges elemének minősül(21) .
21. A közösségi forrásokat közvetlen vagy közvetett támogatások formájában osztják szét. A közvetlen támogatások, amelyek régebbiek, az államok által indított és a Bizottság által előzetesen jóváhagyott nemzeti vagy regionális beruházási projektekhez nyújtott hitelek. Az egymástól nagyban különböző közvetett támogatások többféle esetre vonatkoztathatók, ami nagyszámú, kis gazdasági jelentőségű kérelem esetén a mechanizmust ideálissá teszi, mivel az engedélyezés magára a tagállamra hárul.
22. A szétosztás többéves programozási eljárás útján történik, amely azzal kezdődik, hogy az államok a Közösség által meghatározott kiemelt célkitűzések esetében fejlesztési terveket terjesztenek elő(22), amelyek alapján a Bizottság a nemzeti hatóság által kijelölt személyekkel egyetértésben megállapítja azt a „közösségi támogatási keretet”, amely meghatározza a célkitűzéseket, az intézkedési formákat és az irányadó finanszírozási tervet(23) . Ez utóbbi doku mentum szerint az egyes országok tárgyalópartnerei több olyan intézkedési iránynak megfelelően ismertetik az operatív programok intézkedéseit, amelyeket a projekteknek tiszteletben kell tartaniuk ahhoz, hogy megkapják a közösségi támogatást(24), amelynek összege az érintett régiótól és intézkedéstől függ(25) .
23. Az engedély megszerzése után a nemzeti, regionális vagy helyi szervezet kifizeti a pénzügyi támogatást, amely előleg vagy végleges kifizetés formájában történhet(26) . Meghatározták, hogy „a kifizetéseket a végső kedvezményezettek számára kell teljesíteni bármilyen levonás vagy visszatartás nélkül, ami csökkenthetné azon pénzügyi támogatás összegét, amelyre a végső kedvezményezettek jogosultak[nem hivatalos fordítás]”(27) .
24. A tagállamok szerepe tehát több szempontból lényeges. Egyrészt a tagállamnak annál nagyobb esélye van arra, hogy az EMOGA által kínált lehetőségekből részesüljön, minél nagyobb adminisztratív hatékonyságot tanúsít(28) . E tekintetben a „Közösség pénzügyi támogatásában részesülő projekt megvalósításáért felelős szervezetnek kell ügyelnie arra, hogy a projekt megfelelő nyilvánosságot kapjon annak érdekében, hogy a lehetséges kedvezményezettek és a szakmai szervezetek figyelmét felhívja a projekt által kínált lehetőségekre(29) .
25. Másrészt az utólagos értékelés keretében a tagállamok kötelesek megtenni a szükséges intézkedéseket „a Közösség által finanszírozott projektek helyes végrehajtásának rendszeresen ellenőrzése”, „a szabálytalanságok megelőzése és kivizsgálása” és „a visszaélés vagy hanyagság következtében elvesztett pénzek visszaszerzése” érdekében(30) . Ezek az intézkedések olyan ellenőrzések, amelyeket a tisztviselők vagy a Bizottság alkalmazottai végezhetnek el „a helyszínen, különösen szúrópróbaszerűen”(31) . Az érintett tagállam és a Bizottság minden körülmények között haladéktalanul megad egymásnak „minden megfelelő információt az elvégzett ellenőrzések eredményeiről”(32) .
3. Utolsó észrevétel
26. A Strukturális Alapokra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 1999. június 21‑i 1260/1999/EK tanácsi rendelet(33) 2000. január 1‑jével hatályon kívül helyezte a 2052/88 és a 4253/88 rendeletet(34) .
27. Következésképpen:
– a 2052/88 és a 4253/88 rendelet eredeti változata az 1989–1993 közötti programozási időszakot szabályozza;
– a módosított 2052/88 és 4253/88 rendelet az itt szóban forgó 1994–1999 közötti programozási időszakra vonatkozik;
– végül a 2000‑2006 közötti programozási időszakot az 1260/1999 rendelet szabályozza.
28. Az EMOGA fejlődése ezen felül rávilágított arra, hogy célszerű saját autonómiával felruházni a két ágat, ahogyan azt a Bizottság eredetileg javasolta.
29. A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 2005. június 21‑i 1290/2005/EK tanácsi rendelet(35) hatályon kívül helyezi a 25. rendeletet, a 723/97/EK rendeletet(36) és az 1258/1999/EK rendeletet(37), valamint az EMOGA‑t az Európai Mezőgazdasági Garanciaalappal (EMGA) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alappal (EMVA) váltja fel, amelyek közül az első célja a piaci intézkedések finanszírozása, a másodiké pedig a fejlesztési programok finanszírozása(38) .
30. A két alapra vonatkozó új rendelet 11. cikke értelmében „amennyiben a közösségi jog másképp nem rendelkezik, úgy az e rendelet alapján teljesített finanszírozásokhoz vagy a vidékfejlesztési programok közfinanszírozásának összegeihez kapcsolódó kifizetéseket teljes kifizetésként kell a kedvezményezettek rendelkezésére bocsátani”.
B – A portugál szabályozás
1. Az Ifadap
31. Az 1993. december 23‑i 414/93. sz. törvényerejű rendelet(39) a nevére, a jellegére, a működésére, a székhelyére (I. fejezet), a feladataira (II. fejezet), a szerveire (III. fejezet), a vagyon- és pénzgazdálkodására (IV. fejezet), valamint a személyzeti politikájára (V. fejezet) vonatkozó szabályokat meghatározó alapszabállyal látja el ezt a jogalanyt.
32. Az indokolás kifejti, hogy azt 1977‑ben hozták létre a mezőgazdaság, az erdészet, az állattenyésztés és a halászat részére biztosított hitelkeretek kezelésére, és hogy az Ifadap az EMOGA Orientációs Részlegének kizárólagos tárgyalópartnere.
33. Mivel az Ifadap közjogi szervezet, jogi személyiséggel, továbbá közigazgatási és pénzügyi autonómiával, valamint saját vagyonnal rendelkezik(40), és a mezőgazdasági miniszter felügyelete mellett jár el(41) .
34. A harmadik személyekkel való kapcsolatai kivételével, amelyekre a magánjogi szabályok vonatkoznak, az Ifadap az említett alapszabály és másodlagosan az állami vállalkozásokra vonatkozó jogszabályok hatálya alá tartozik, amennyiben nem „hatósági jogkörben” jár el(42) .
35. Feladata, hogy gazdasági, közvetlen vagy közvetett támogatási rendszerek útján fellendítse a mezőgazdaságot és a halászatot(43) . Feladata többek között:
– a mezőgazdasági és halászati ágazatban a közösségi és a nemzeti támogatási rendszerek működésének biztosítása az elfogadott programok és rendeletek kialakításában és végrehajtásában való részvétel útján, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Orientációs Részlegének, valamint más közösségi orientációs pénzügyi eszközök kizárólagos nemzeti tárgyalófeleként, azaz az előleg-, a visszatérítési, a szabályozási és a számlakifizetési kérelmek terén(44) ;
– a programok és projektek finanszírozására vagy a kedvezményezettek által az ebből a célból felvett kölcsönök kamatainak visszafizetésére szánt nemzeti és közösségi támogatások kifizetése(45), az e programok vagy projektek vizsgálatának és ellenőrzésének biztosításával(46) ;
– az EMOGA Orientációs Részlege és más közösségi eszközök keretében indított projektek értékelésében való közreműködés, az e projektek hatékonyságával kapcsolatos mennyiségi és minőségi információk szolgáltatásával(47) .
36. Egyik jövedelemforrását a javak és szolgáltatások értékesítéséből származó bevétel képezi(48) .
2. Az illeték
37. A pénzügyminiszter és a mezőgazdasági, vidékfejlesztési és halászati miniszter az alapszabály 5. cikke (2) bekezdésének a) pontja és 20. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében hozott 1996. május 28‑i közös rendelettel(49) felhatalmazta az Ifadapot az elé terjesztett projektek összegének 0,9%‑át vagy – amennyiben a közreműködése nem tartalmaz elemzési és döntési tevékenységet – 0,45%‑át meg nem haladó illeték szedésére.
III – A jogvita előzményei és a pert megelőző eljárás
38. Az 1993‑ban végrehajtott ellenőrzések során a Bizottság megállapította, hogy az EMOGA Orientációs Részlege általi finanszírozás kedvezményezettjei szerződésileg kötelesek voltak az odaítélt támogatás összegének 1,5%‑át az Ifadapnak befizetni.
39. Ezt követően a Bizottság tájékoztatta a portugál hatóságokat arról, hogy ezek a befizetések ellentétesek a közösségi jogszabályokkal, és arra hívta fel őket, hogy ezeket függesszék fel, és fizessék vissza a jogellenesen beszedett összegeket.
40. Az 1999. január 20‑i levélben az érintett állam elismerte az 1993. augusztus 3‑a és 1994. december 31‑e között teljesített kifizetések szabálytalanságát, és úgy döntött, hogy a beszedett összegeket visszafizeti.
41. Az utolsó jelzett időponttól az 1996. évi együttes rendeletben meghatározott eljárással összhangban az állam elkezdte alkalmazni a szubvenciók egységes kifizetési rendszerét, azonban lehetővé tette az Ifadap részére, hogy a szolgáltatások díjazása címén illetékeket szedjen be.
42. Az Ifadap 1999‑ben hagyott fel ezen illetékek beszedésével, amely időpont a mezőgazdaság és az erdők korszerűsítésére irányuló nemzeti támogatási program végének, valamint az 1260/1999 rendelet hatályba lépésének felel meg.
43. A Bizottság fenntartásokat fogalmazott meg az 1995 és 1999 között alkalmazott rendszer összeegyeztethetőségét illetően, és 2000. március 9. és 17. között ellenőrzést hajtott végre Portugáliában. A begyűjtött adatokból azt a következtetést vonta le, hogy a pénzügyi támogatás nyújtásáról szóló szerződés melléklete egy olyan formanyomtatványt tartalmaz, amellyel az érdekelt beleegyezik, hogy a számláját az „Ifadap által a fent említett szerződés keretében nyújtott szolgáltatás” címén az illetéknek megfelelő összeggel megterheljék. Úgy tűnik, hogy a kifizetés fakultatív és önkéntes jellegét a szervezet és a magánszemélyek közti megbeszélések során szögezték le.
44. A Bizottság 2001. július 25‑én felszólító levelet küldött, amelyben jelezte, hogy az 1995. január 1‑jén hatályba lépett rendszer olyan, a korábban alkalmazott illetékekhez hasonló, kötelező illetékek fizetését magukban foglaló eljárásokat tartalmaz, amely illetékek nem a kedvezményezetteknek nyújtott szolgáltatások díjazására szolgálnak.
45. A portugál hatóságok válasza nem győzte meg a Bizottságot, amely 2002. november 13‑án indokolással ellátott véleményt küldött a részükre, mielőtt az EK 226. cikk értelmében kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet nyújtott be a Bírósághoz.
IV – A Bíróság előtti eljárás
46. A Bíróság Hivatalában 2004. február 20‑án nyilvántartásba vett keresetlevél azt kéri, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy a Portugál Köztársaság – azáltal, hogy lehetővé tette, hogy az Ifadap a közösségi strukturális alapok pénzügyi támogatásainak olyan odaítélési eljárását vezesse be és tartsa hatályban, amely olyan illetékek fizetését eredményező, jelentős formalitásokat támaszt, amely illetékek se nem önkéntesek, se nem fakultatívak, és nem a teljesített szolgáltatások díjazásának minősülnek, hanem a portugál államot többek között a közösségi jog alapján terhelő feladatok finanszírozását szolgálják – nem teljesítette a 4253/88 rendeletből és az EK 10. cikkből eredő kötelezettségeit. Kéri továbbá, hogy az alperes felet kötelezze a költségek viselésére.
47. Ugyanezen év április 30‑án érkezett ellenkérelmében a Portugál Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a jelen keresetet mint megalapozatlant, és kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
48. A válasz és a viszonválasz benyújtását követően az eljárás írásbeli szakasza lezárult.
49. 2006. január 12‑én a Portugál Köztársaság kezdeményezésére tárgyalást tartottak, amelyen mindkét fél megjelent.
V – A kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset elemzése
A – A kereset ismertetése
50. A Bizottság úgy véli, hogy a Portugál Köztársaság megsérti a közösségi jogot azáltal, hogy az EMOGA Orientációs Részlege által nyújtott támogatásokat rendszeresen csökkenti úgy, hogy a kedvezményezetteket arra kötelezi, hogy bizonyos összegeket befizessenek a hitelkeretek kezeléséért felelős szervezetnek. Ez a gyakorlat a strukturális alapokat szabályozó összes szövegben szereplő és a módosított 4253/88 rendelet 21. cikkének (3) bekezdéséből következő „teljes kifizetés” záradék megsértésének, valamint az EK 10. cikkben megfogalmazott jóhiszemű együttműködés elve megsértésének minősül.
51. A Portugál Köztársaság úgy véli, hogy a teljesített szolgáltatások címén az Ifadap által beszedett illeték összeegyeztethető a közösségi szabályokkal, valamint az megfelelő, arányos, és nincs hatással a Közösség pénzügyi támogatásának összegére. Vitatja a Bizottság által hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, és azt rója fel, hogy ez utóbbi megsértette az EK 5. cikk (2) bekezdésében meghatározott szubszidiaritás elvét és a módosított 2052/88 rendelet 4. cikkében szereplő partnerségi elvet.
52. A keresetlevél megfogalmazásából kitűnik, hogy a Bizottság a közös agrárpolitika keretében 1995 és 1999 között odaítélt egyes támogatásoknak az alperes tagállam általi szétosztásának módját vitatja.
53. Mindazonáltal a részletes vizsgálathoz a vitát két szempontból kell körülhatárolni.
54. Először is a tanácsi rendeletek a Közösség által nyújtott támogatások odaítélését írják elő, és három fél közötti partnerséget írnak elő: a Bizottság, az állam és az említett állam által kijelölt hatóságok vagy szervezetek.
55. Más szóval az Ifadap jogi helyzete, hatáskörei, szervezete vagy működése csak akkor vitatható, ha azok a Közösség hozzájárulásait érintik.
56. Másodsorban az EMOGA két részlege közti különbségek jól ismertek, mivel azok különböző területekre vonatkoznak: az egyik a piacokra, a másik az agrárstruktúrákra. Egyedi sajátosságaik azonban mellékesek a közös jellemzőikhez, azaz a Közösség költségvetéséből történő finanszírozásukhoz képest, amely lehetővé teszi számukra, hogy az illetékességi területükhöz tartozó intézkedéseket finanszírozzák.
57. Következésképpen több pontot kell elemezni: azt, hogy fennáll‑e az EMOGA Orientációs Részlege hozzájárulásának a kedvezményezettek részére történő teljes kifizetésére vonatkozó kötelezettség; az Ifadap részére fizetett illeték alkalmazásának időszakában Portugáliában érvényben lévő rendszert, valamint a közösségi hozzájárulás jogtalan csökkentésének megállapítása esetén az indok fennállását.
B – A közösségi pénzügyi támogatások teljes kifizetésének elve
58. A támogatások sajátosságai, a jogszabályok és az ítélkezési gyakorlat elemzése megerősíti, hogy ellenkező rendelkezés hiányában az EMOGA Orientációs Részlegének támogatásait teljes egészében ki kell fizetni.
1. A támogatások céljai és jellemzői
59. A közösségi intézkedések a tagállamok intézkedéseit egészítik ki, amelyeknek figyelemmel kell kísérniük a jellegüknél fogva rájuk háruló intézkedések végrehajtását. Ebben az értelemben a portugál kormánnyal együtt úgy vélem, hogy a közösségi finanszírozás „kiegészítő” jellegű a nemzeti finanszírozáshoz képest. Ez a jellemző azonban szerintem nem ellentétes a támogatások teljes kifizetésével. Nem lehet ellentmondás e két jellemző között, mivel azok különbözőek.
60. Ha megengednénk a nemzeti hatóságoknak, hogy közvetlen vagy közvetetett módon befolyásolják a Közösség által nyújtott támogatás végső összegét, akkor a támogatási rendszert veszélyeztetnénk, amely nem lenne egységes, mivel minden állam szedhetne illetéket, és ennek nagyságát szabadon határozhatná meg.
61. Ez hátrányos megkülönböztetést is eredményezne. Elsősorban maguk a tagállamok között, mivel azok, amelyek több támogatott projektet mutatnának fel, közvetett módon több közösségi forráshoz jutnának egy olyan eljárás útján, amelynek ez nem célja, ami az elfogadott mértéktől függően egyenlőtlenségeket idézne elő(50) . Másodsorban a kedvezményezettek között, mivel az illetékek eltérése hatást gyakorolna az odaítélt összegre, ezért azonos feltételek mellett egyesek nagyobb támogatást kapnának függetlenül attól, hogy egyazon ország vagy különböző országok kedvezményezettjeiről van szó, ami csak akkor lenne elfogadható, ha a jogalkotó kifejezetten megengedte volna a teljes kifizetés szabályától való eltérést.
62. A Közösség általános költségvetésére vonatkozó rendelkezések szintén a fentebb ismertetett gondolatmenet mellett szólnak. Ennek megfelelően az 1977. évi költségvetési rendelet(51) 2. cikke az előirányzatoknak a gondos gazdálkodás elve szerinti felhasználását írta elő, ami a gazdaságosság és a hatékonyság elveire utal. Éppen ez utóbbi esetében van szükség a felhasznált eszközök és a kapott eredmények közötti legjobb viszonyra(52), amely feltétel akkor teljesül, amikor a kedvezményezettek a teljes megítélt támogatással rendelkezhetnek anélkül, hogy annak egy részét más kiadások finanszírozására kellene fordítaniuk, hacsak – ismételten – a jogalkotó azt nem engedélyezte kifejezetten.
2. A szabályozás
63. A módosított 4253/88 rendelet 21. cikke (3) bekezdésének második albekezdése a kifizetések „bármilyen levonás vagy visszatartás nélkül” történő teljesítését írja elő.
64. Nem utal „teljes” kifizetésre, ahogyan azt az 1290/2005 rendelet(53) teszi, de ebből a kihagyásból nem vonhatjuk le azt a következtetést, hogy ez a két kifejezés ellentétes, hiszen a használt szavak ugyanazt a gondolatot fejezik ki.
65. Az alperes tagállam magatartása ezt a tézist támasztja alá, mivel nem az 1260/1999 rendelettel szabályozott 2000–2006‑os programozási időszakban kérte az illeték fizetését, amely a rendelet 32. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatát ugyanazokkal a szavakkal fogalmazta meg, mint a 4253/88 rendelet említett cikkét(54) .
66. Az EMOGA Garanciarészlegének szabályai, a módosított 4253/88 rendeletnél korábbiakat is beleértve, szintén a támogatások teljes kifizetését követelik meg(55) .
67. Noha az EMOGA két ága teljesen különböző, a forrásuk ugyanaz: a közösségi költségvetés. Mivel ezek a források ugyanonnan származnak, ugyanazok a fizetési szabályok vonatkoznak rájuk, vagyis például az odaítélt összeg és a kapott összeg egyezősége.
3. Az ítélkezési gyakorlat
68. A Bíróság több alkalommal vizsgálta az EMOGA Garanciarészlege által nyújtott támogatások „teljes kifizetésének” kérdését, és olyan érveket adott elő, amelyek az előirányzatok közös eredete miatt az Orientációs Részlegre – amelyről a Bíróság nem nyilatkozott – is teljes mértékben átültethetők.
69. A Jensen és Korn‑ og Foderstofkompagniet ügyben(56) a dán hatóságok nemzeti adókövetelésekkel kompenzálták a közösségi támogatásokat(57), de ez a kompenzáció nem járt a támogatások csökkentésével(58) . Ezenfelül hangsúlyozni kell, hogy a Bíróság, bár elismerte, hogy a tagállamok nagy autonómiával rendelkeznek a Közösség által fizetett összegek kezelésében, leszögezte, hogy annak határt szab „a közösségi jog egységes alkalmazásának szükségessége, amelyre a gazdasági szereplők egyenlőtlen kezelésének elkerülése érdekében van szükség”(59) .
70. A Bíróság ezt a pontot külön kiemelte a Kellinghusen és Ketelsen ügyben hozott ítéletben(60) a 805/68 és 1765/92 rendelet(61) kapcsán, jóllehet ebben az ügyben ügyintézési költségről van szó(62) . A jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetben ezen ítélet több szempontját is ki kell emelni: először is, ha a rendeletek céljával ellentétben megengednénk a tagállamoknak, hogy az adminisztratív költségek finanszírozása céljából csökkentsék a támogatások összegét, az egyenlőtlenségeket eredményezne egy adott tagállam vagy különböző tagállamok mezőgazdasági termelői között, ami sértené a közösségi jog egységes alkalmazását(63) . Másodsorban a Bíróság eltért a Denkavit Futtermittel ügyben hozott ítélettől(64), amelyet az 1725/79/EGK rendeletre alapított(65), amelynek rendelkezései a fent említett rendeletektől eltérően nem említik a támogatások teljes kifizetését, és nem tiltják meg az ellenőrzésekkel kapcsolatos költségek visszafizetésének megkövetelését(66) . Végül a Bíróság jelezte, hogy a támogatások teljes kifizetését előíró rendelkezések nem értelmezhetők olyan más rendelkezések fényében, amelyek nem írnak elő ilyen szabályt(67) .
71. Ezt a három kijelentést a Bíróság megerősítette a Görögország kontra Bizottság ítéletében(68), amelyben a Denkavit Futtermittel ügyre vonatkozó ítélkezési gyakorlaton felül a Bussone-ügyre vonatkozó ítélkezési gyakorlatot(69) is elutasította, amely elfogadta annak lehetőségét, hogy a tagállamok bizonyos ellentételezéshez kössék a pénzügyi támogatásokat, viszont kizárólag akkor, ha nincsenek az ellenőrzésekre vonatkozó költségek finanszírozási módjával kapcsolatos rendelkezések(70) .
72. Ezenfelül a Samvirkende Danske Landboforeninger ügyben hozott ítélet(71), amelyre az állítása alátámasztásához a portugál kormány a Denkavit Futtermittel és a Bussone-ügyben hozott ítéleten felül hivatkozik, nem releváns, mivel a jelen ügyet előidéző helyzettől eltérő helyzetre vonatkozik. Ez valójában a földadó Dánia általi ideiglenes megemelésének a közös agrárpolitikára gyakorolt hatására vonatkozott, amely összeegyeztethetetlen volt az EK‑Szerződéssel annyiban, hogy – vagy az árképzésre gyakorolt hatásával, vagy a mezőgazdasági üzemek szerkezetének ebből eredő módosításával – akadályozta a közös piacszervezés működését.
C – A közösségi hozzájárulás összegének csökkentése Portugáliában
1. A csökkentés tényének fennállása
73. A módosított 4253/88 rendelet 21. cikke (3) bekezdésének második albekezdése szerint a közösségi támogatásokat teljes egészében ki kell fizetni a kedvezményezettek számára, ami magában foglalja, hogy a kifizetéskor tilos levonást alkalmazni. A csökkentésre vonatkozó tilalomnak az odaítélt összegekkel közvetlen vagy belső összefüggésben álló összes díjra ki kell terjednie(72) .
74. A portugáliai helyzetet ezen előfeltételből kiindulva kell vizsgálni.
75. A portugál kormány szerint mivel az EMOGA Orientációs Részlege általában a projekt összegének 75–85%‑át finanszírozza, és a fennmaradó 15–25% az államra hárul, az a tény, hogy az illetéket a teljes összeg alapján számítják ki, nem jelenti azt, hogy az érdekelt azt azokból a közösségi hitelekből fizeti, amelyeket teljes egészében megkap, tehát nincs szó a fent említett cikk megsértéséről.
76. Ezt az érvet el kell utasítani, mivel az illeték teljes összege nem számolható el a két finanszírozási forrás valamelyikével szemben(73) .
77. Ha az Ifadap illetékeinek összegét a végső költség alapján határozzák meg, akkor az annak fedezetére szolgáló valamennyi összeget kivétel nélkül arányosan érinti. Például egy 100 egység értékű intézkedés esetén, ha abból az állam 20‑at, a Közösség pedig 80‑at finanszíroz, a hármas szabály azt mutatja, hogy az első 0,18‑cal, a második pedig 0,72‑vel járul hozzá a kért 0,9%‑os illetékhez, mivel a pénzügyi hozzájárulásuk ennyivel csökkent.
78. Téves tehát az a megállapítás, amely szerint a kedvezményezett a megígért összeg teljes egészét megkapja, mivel ebből az összegből le kell vonni az illetéket, ami e rendszer működésének vizsgálatára késztet minket.
2. A rendszer működése
79. A Biz ottság szerint a szükséges alakiságok elvégzését követően a kérelmező megkapja a támogatás nyújtásáról szóló szerződést, amelyhez olyan formanyomtatványt csatolnak, amelyet hatvan napon belül vissza kell küldenie, és amellyel engedélyezi az Ifadapnak, hogy a számláját megterhelje a teljesített szolgáltatások címén kiszámlázott összeggel, anélkül azonban hogy a szolgáltatásokat meghatároznák vagy a fizetés állítólagosan önkéntes jellegét feltüntetnék. Ez az, amelyet a Bizottság tisztviselői által a fent említett szervezettel együttműködésben 2000. március 9‑e és 13‑a között végzett ellenőrzésen megállapítottak.
80. A Bizottság megállapításainak vitatására, amelyeket feltételezéseknek minősít, valamint az ellenőrzésből levont következtetések elutasítására a portugál kormány a bizonyítási teher elvére hivatkozik.
81. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a közösségi jog megsértésének megállapításához a Bizottságnak bizonyítania kell a hivatkozott kötelezettségszegést azzal, hogy minden szükséges bizonyítékot bemutat a Bíróságnak anélkül, hogy bármilyen vélelemre támaszkodhatna(74) .
82. Márpedig a fent említett elv – bár távolról sem elégszik meg leegyszerűsítő nézetekkel – az emberi ítélőképesség szabályainak megfelelő, a racionális logikán, a józan észen és a tapasztalaton alapuló mentális megközelítés útján lehetővé teszi, hogy hiányos adatok alapján bizonyos tények fennállását megállapítsuk.
83. A jelen jogvitában, noha egyik fél sem mutatott be másolatot a kedvezményezettekhez címzett dokumentumokról, és az ellenőrzésről készült jelentést csak a viszonválaszhoz csatolták – amely kérdésre később még visszatérek –, elegendő jel áll fenn ahhoz, hogy ne kételkedjünk a felperes fél által leírt magatartás valóságában.
84. A jelentés részletesen ismerteti a feltételeket, a módszert és az elvégzett ellenőrzéseket. Meghatározza a – tizenhat – ellenőrzött kedvezményezettet, valamint a – harminckét – engedélyezett projektet, a nyilvántartási számukon és a jóváhagyásuk dátumán felül a támogatások összegét, az állam, illetve a Közösség által finanszírozott részeket is beleértve, valamint a vonatkozó illeték összegét(75) .
85. A jelentés a kedvezményezetteknek az Ifadap által a támogatás odaítélése előtt és azt követően nyújtott szolgáltatásokkal, vagy az illeték önkéntes vagy fakultatív jellegével kapcsolatos észrevételeit is tartalmazza. E tekintetben, mivel a megkérdezett kedvezményezettek egybehangzóan írták le a nemzeti szervezet magatartását, és az megegyezett a keresetlevélben leírtakkal, a rendszernek a Bizottság által leírt működését bizonyosnak kell tekinteni.
86. A tényállás portugál változata, amely az illeték fakultatív jellegét hangsúlyozza, minden ténybeli megalapozottságot nélkülöz.
87. A Bizottságnak lényegében azt róható fel, hogy a jelentést – amelynek részletei nem voltak ismertek, és amelynek tartalmát nem közölték az érintett tagállammal – csak a viszonválasz szakaszában mutatta be. Ez a körülmény azonban nem sérti a védelemhez való jogot, mivel a keresetlevél kifejezetten említést tesz e dokumentum azon következtetéseiről(76), amelyeket eredményesen vitattak(77) . Hangsúlyozni kell továbbá azt, hogy maga az Ifadap is részt vett a 2000. március 9‑i lisszaboni előkészítő értekezleten és a szemléken(78) .
88. Másodsorban úgy tűnik, hogy az elvégzett szemlék korlátozott száma nem bírálható. A mélyrehatóbb ellenőrzés a gyakorlatban nagy nehézségeket támasztana; ezen felül a módosított 4253/88 rendelet a „felmérések” kifejezést használja(79) .
89. Az „illeték” megnevezés azt sugallja, hogy az kötelező jellegű, és az 1996. évi együttes rendelet rendelkezései alapján nem lehet azt gondolni, hogy az illeték megállapítása után annak befizetése fakultatív(80) .
90. Végezetül némi ellentmondást áll fenn az illeték állítólagos önkéntes jellege és az Ifadap által nyújtott szolgáltatásokkal kapcsolatos díjjellegű funkciója között, mivel ha ezt a jelleget elfogadnánk, a mindenkinek nyújtott szolgáltatások költségét csak azok viselnék, akik fizetnek. Ezenfelül, ha az illetéket ellenértéknek – díjjellegű illetéknek – tekintenénk, akkor az összegét a nyújtott szolgáltatás alapján kellene kiszámítani, nem pedig úgy, hogy a projekt egy összegére két fix százalékarányt alkalmazunk(81) .
D – Az indokolás meglétéről
91. A Portugál Köztársaság által felállított rendszer, amely értelmében a közösségi strukturális alapokat nem fizetik ki teljes egészében a kedvezményezetteknek, ellentétes a módosított 4253/88 rendelet 21. cikke (3) bekezdésének második albekezdésével. Mindazonáltal meg kell vizsgálni, hogy ez a jogsértés indokolható­e.
92. Először is emlékeztetnem kell arra, hogy – amint azt jeleztem – az ítélkezési gyakorlat megállapította, hogy a teljes kifizetés szabálya alóli kivételeket kifejezetten elő kell írni a vonatkozó rendelkezésekben(82) .
93. A jelen ügyre alkalmazandó közösségi jogi rendelkezések semmilyen eltérést nem állapítanak meg. Mindazonáltal az alperes tagállam az illeték igazolása céljából arra hivatkozik, hogy az az Ifadap szolgáltatásainak díjazására szolgál, amelyeket aszerint megkülönböztetve részletez, hogy azokat a támogatás előtt vagy azt követően nyújtották‑e. Szintén hangsúlyozza e szolgáltatások fontosságát(83), és ezekre a magánjog szabályai vonatkoznak(84), mivel a szervezet azokat ugyanúgy teljesíti, mint az ágazat bármely más szereplője.
94. Ez az érvelés mesterkélt és ellentmondásos. Először is itt nem az Ifadap funkcióiról van szó. Továbbá nem kell különbséget tenni az EMOGA Orientációs Részlegének tárgyalópartnereként betöltött funkciók és a magánszemélyként betöltött funkciók között, mivel ha az érdekeltek nem kapják meg a Közösség által nyújtott teljes támogatást, akkor lényegtelen, hogy a levont összeg az adminisztratív költségeket vagy a technikai segítségnyújtást fedezi.
95. Másodsorban már jeleztem, hogy ellentmondásos az illetéket díjazásként felfogni úgy, hogy közben önkéntes jelleget tulajdonítunk neki, mivel a meg nem fizetésére való jogosultság nehezen egyeztethető össze a céljával, azaz azzal, hogy egy szabad versenyen alapuló rendszerben nyújtott szolgáltatás ellenértékét adja.
96. Mindenesetre a strukturális alapok célja igazolja a nemzeti hatóságok ahhoz fűződő érdekét, hogy a polgáraik a lehető legtöbb támogatást nyerjék el, mivel azok az ország javát is szolgálják(85) . Ez a körülmény és a közösségi hozzájárulások kiegészítő jellege olyan erőfeszítést igényel, amelyet maguknak a tagállamoknak kell megtenniük, ezért a nagyobb adminisztratív hatékonyság elvben a kiadások növekedését vonja maga után, amelyeket – eltérő rendelkezés hiányában – nem annak a partnernek kell viselnie, aki a kiegészítő támogatásokat folyósítja.
E – A jóhiszemű együttműködés és a szubszidiaritás elvei
97. A Bizottság a jóhiszemű együttműködés elvére, míg a Portugál Köztársaság a szubszidiaritás elvére alapítja az álláspontját.
1. A jóhiszemű együttműködés
98. Az EK 10. cikk mondja ki a jóhiszemű együttműködés elvét, amely megköveteli, hogy a tagállamok „az e szerződésből, illetve a Közösség intézményeinek cselekvéseiből eredő kötelezettségek teljesítésének biztosítása érdekében megteszik a megfelelő általános vagy különös intézkedéseket […]”.
99. Az illetéknek a Közösség hozzájárulására történő áthárítása ellentétes e kötelezettséggel, mivel megakadályozza a kedvezményezetteket abban, hogy levonás vagy visszatartás nélkül megkapják a támogatásokat, ahogyan azt a módosított 4253/88 rendelet előírja, és e rendelet megsértése önmagában elegendő a fent említett elv megsértésének indokolásához.
2. A szubszidiaritás elve
100. Az írott jogban az EK 5. cikk (2) bekezdése állapítja meg ezt az elvet, annak alkalmazási területét olyan területekre korlátozva, amelyek nem tartoznak a Közösség kizárólagos hatáskörébe(86) .
101. Az alperes tagállam a módosított 2052/88 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésével együtt hivatkozik erre az elvre, amely „partnerséget” ír elő a Bizottság, a tagállam és az illetékes hatóságok vagy szervezetek között, mivel a közösségi intézkedések a nemzeti intézkedésekkel együtt léteznek. Ebben az értelemben arra hivatkozik, hogy az Ifadap által nyújtott szolgáltatások és ezek ellenértéke nem vonhatók kétségbe, mivel a lehető legmegfelelőbben és leghatékonyabban biztosítanak hozzáférést az EMOGA Orientációs Részlegének programjaihoz.
102. Mindazonáltal nyilvánvalónak tűnik, hogy a 2052/88 és a 4253/88 rendeletet, valamint ezek módosításait a Közösség hatásköreinek tiszteletben tartásával fogadták el, mivel a kitűzött célt, azaz a strukturális támogatási rendszer egységességének garantálását lehetetlen olyan belső intézkedésekkel elérni, mint a jelen ügyben szóban forgó intézkedések, amelyek egyenlőtlen bánásmódot eredményeznek.
103. Ezen felül a teljes kifizetés szabálya az együttműködésre hivatott egyik partner hozzájárulására vonatkozik, aki azt teljesen szabadon kötheti feltételekhez.
104. Végezetül már csak azt kell hozzátennünk, hogy a szubszidiaritás elve nem a strukturális intézkedések keretében meghatározott feladatok megosztására és ebből következően nem a nemzeti szervezet tevékenységére vonatkozik.
VI – A költségekről
105. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság keresetének helyt kell adni, és mivel kérték, hogy a Portugál Köztársaságot kötelezzék a költségek viselésére, ez utóbbit erre kötelezni kell.
VII – Végkövetkeztetések
106. Az előző megállapításokra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy:
1) állapítsa meg, hogy a Portugál Köztársaság – azáltal, hogy az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Orientációs Részlege támogatásainak olyan odaítélési eljárását vezette be és tartotta hatályban, amely a közösségi támogatást indokolatlanul csökkentő illetékfizetést foglal magában – nem teljesítette a 2052/88/EGK rendeletnek a különböző strukturális alapok műveleteinek egymás között, valamint az Európai Beruházási Bank és az egyéb meglévő pénzügyi eszközök műveleteivel történő összehangolása tekintetében történő végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1988. december 19‑i 4253/88/EGK rendeletnek az 1993. július 20‑i 2082/93/EGK tanácsi rendeletből eredő változatának 21. cikke (3) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségeit;
2) a Portugál Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
(1) .
(2)  –	André, C., „La section »orientation« du FEOGA”, Revue du Marché commun, 170. sz., 1973., 454. és 455. o.
(3)  –	HL 1962., 30., 991. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 1. kötet, 3. o. Ezt a rendeletet legutóbb a Tanács 1970. április 21‑i 728/70/EGK rendelete módosította (HL L 94., 9. o.).
(4)  –	„Le fonds européen d’orientation et de garantie agricole”, Le droit et les affaires, 123. sz., 1968. január 29., VI. dokumentum, 2. o.
(5)  –	A 25. rendelet 1. cikkének (2) bekezdése.
(6)  –	Fernández del Hoyo, J. J, La política agraria común (PAC) y sus reformas, Éditions Centro de Estudios Ramón Areces, SA, Madrid, 1994., 22–31. o., pontosan és világosan mutatja be a Garanciarészleg támogatási mechanizmusait.
(7)  –	Az 1998. évi adatok szerint a közvetlen támogatások a kiadások 82%‑át tették ki, szemben az export-visszatérítésekre fordított 12%‑kal és az árintervenciókra fordított 6%‑kal (forrás: Európai Parlament, adatlapok, 4.1.4 EMOGA – Garanciarészleg).
(8)  –	Tió Saralegui, C., «La reforma del Fondo Europeo de Orientación y Garantía Agrícola (FEOGA), Revista de Instituciones Europeas, 16. kötet, 1989-2., 383. és 384. o., rámutat, hogy „az egységes európai piac létrehozása a Közösségen belül növelheti a regionális egyenlőtlenségeket. A hatáskör bővítése mostanáig inkább a legversenyképesebb vállalkozásoknak, valamint a jobb infrastruktúrával rendelkező és a jobb összehasonlítható előnyöket felmutató régióknak kedvezett” (szabad fordítás). Ez a körülmény azoknak a kevésbé gazdag országoknak az álláspontja mellett szól, amelyek azt javasolják, hogy ezt a célkitűzést a nagyobb kohézió megvalósításával kell összekapcsolni.
(9)  –	Az EK‑Szerződés 130a. (jelenleg, módosítást követően EK 158. cikk) és 130b. cikke (jelenleg EK 159. cikk), amelyeket az Egységes Európai Okmány iktatott be (HL 1987. L 169., 1. o.), amelyek a gazdasági és társadalmi kohéziót az egységes piac létrehozásához nélkülözhetetlen kísérő politikaként fogják fel. Az Agenda 2000 az 1. célkitűzés régiói kivételével az összes érvényben lévő strukturális és vidéki intézkedést a Garanciarészleghez csoportosította át.
(10)  –	1993. július 20‑i rendelet (HL L 193., 5. o.).
(11)  –	A strukturális alapok feladatairól és hatékonyságáról, tevékenységeik egymás közötti és az Európai Beruházási Bank, továbbá egyéb pénzügyi eszközök műveleteivel való összehangolásáról szóló, 1988. június 24‑i rendelet (HL L 185., 9. o.).
(12)  –	A 2052/88/EGK rendeletnek a különböző strukturális alapok műveleteinek egymás között, valamint az Európai Beruházási Bank és az egyéb meglévő pénzügyi eszközök műveleteivel történő összehangolása tekintetében történő végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1988. december 19‑i rendelet (HL L 374., 1. o.).
(13)  –	1993. július 20‑i rendelet (HL L 193., 20. o.).
(14)  –	A módosított 2052/88 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése, az 1. cikkel összefüggésben értelmezve.
(15)  –	A módosított 2052/88 rendelet 3. cikkének (3) bekezdése.
(16)  –	2001‑ben a Garanciarészleg dotációjának 6,7%‑át tette ki (forrás: Európai Parlament, adatlapok, 4.1.6 A KAP finanszírozása: az EMOGA).
(17)  –	Fernández del Hoyo, J. J., i.m., 172. o.
(18)  –	A módosított 2052/88 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése.
(19)  –	A módosított 4253/88 rendelet 9. cikke.
(20)  –	A módosított 2052/88 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése.
(21)  –	Delgado De Miguel, J. F., Derecho agrario de la Unión Europea, Éditions Thebook, Oviedo, 1996., 142. és azt követő oldalak.
(22)  –	A módosított 2052/88 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése és 11a. cikkének (5) bekezdése és a módosított 4253/88 rendelet 5–7. cikke.
(23)  –	A módosított 2052/88 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése és 11a. cikkének (6) és (7) bekezdése és a módosított 4253/88 rendelet 8–13. cikke.
(24)  –	A módosított 4253/88 rendelet 14–16. cikke.
(25)  –	A közösségi hozzájárulás meghatározása a módosított 2052/88 rendelet 13. cikkében foglalt és a módosított 4253/88 rendelet 17. és 18. cikkével kiegészített kritériumok alapján történik.
(26)  –	A módosított 4253/88 rendelet 21. cikkének (1) bekezdése.
(27)  –	A módosított 4253/88 rendelet 21. cikke (3) bekezdésének második albekezdése.
(28)  –	A programok létrehozása és bevezetése olykor nem elhanyagolható technikai és hivatali infrastruktúrát igényel; Tió Saralegui, C., i.m., 384. o.
(29)  –	A módosított 4253/88 rendelet 32. cikkének (2) bekezdése.
(30)  –	A módosított 4253/88 rendelet 23. cikkének (1) bekezdése.
(31)  –	A módosított 4253/88 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének első albekezdése.
(32)  –	A módosított 4253/88 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének negyedik albekezdése. Mindazonáltal a Bizottság a tárgyaláson tagadta, hogy ez a kötelezettség 2001 előtt fennállt.
(33)  –	HL L 161., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 14. fejezet, 1. kötet, 31. o. Ezt a Tanács 2001. június 28‑i 1447/2001/EK rendelete (HL L 198., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 14. fejezet 1. kötet, 160. o.); a Tanács 2003. május 26‑i 1105/2003/EK rendelete (HL L 158., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 14. fejezet 1. kötet, 239. o.) és a Tanács 2005. január 24‑i 173/2005/EK rendelete (HL L 29., 3. o.) módosította.
(34)  –	Az 1260/1999 rendelet 54. cikke.
(35)  –	HL L 209., 1. o.
(36)  –	Az EMOGA Garanciarészlege kiadásainak ellenőrzésére irányuló tagállami cselekvési programok végrehajtásáról szóló, 1997. április 22‑i tanácsi rendelet (HL L 108., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 21. kötet, 6. o.).
(37)  –	A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1999. május 17‑i tanácsi rendelet (HL L 160., 103. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 414. o.).
(38)  –	2. cikk (1) bekezdés. A 12–21. cikkben említett EMGA‑ból kell finanszírozni a 3. cikkben említett kiadásokat, a tagállamok és a Közösség között megosztott irányítás mellett az (1) bekezdésben említett kiadásokat, vagy decentralizált módon a (2) bekezdésben említett kiadásokat. A 22–28. cikkben szereplő EMVA‑ból kell finanszírozni a Közösségnek a 4. cikkben említett programokhoz való hozzájárulását. Külön-külön a két alapból lehet finanszírozni az 5. cikkben meghatározott fellépéseket.
(39)  –	Diário da República I., A. sorozat, 298. sz., 1993. december 23., 7132. o.
(40)  –	Az alapszabály 1. cikke.
(41)  –	Az alapszabály 2. cikke.
(42)  –	Az alapszabály 3. cikke.
(43)  –	Az alapszabály 5. cikkének (1) bekezdése.
(44)  –	Az alapszabály 5. cikke (2) bekezdésének b) pontja.
(45)  –	Az alapszabály 5. cikke (2) bekezdésének d) pontja.
(46)  –	Az alapszabály 5. cikke (2) bekezdésének e) pontja.
(47)  –	Az alapszabály 5. cikke (2) bekezdésének f) pontja.
(48)  –	Az alapszabály 20. cikke (1) bekezdésének b) pontja.
(49)  –	Diário da República I., A. sorozat, 136. sz., 1996. június 14., 7871. o.
(50)  –	A többéves programok, valamint a végrehajtásuk eszközeinek kidolgozásakor és jóváhagyásakor minden ország sajátosságait figyelembe veszik.
(51)  –	Az Európai Közösségek általános költségvetéséről szóló, 1977. december 21‑i költségvetési rendelet (HL L 356., 1. o.).
(52)  –	Az 1977‑es rendelet helyébe lépő, az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló, 2002 június 25‑i 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 248., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 74. o.) 3. és 27. cikke. A 155. cikk (1) bekezdése szerint az említett rendelkezések a strukturális alapok kiadásaira vonatkoznak.
(53)  –	Az említett rendelet 11. cikke.
(54)  –	„A kifizető hatóság ügyel arra, hogy a végső kedvezményezettek a legrövidebb időn belül és teljes egészében megkapják azokat az összegeket az Alapok hozzájárulásából, amelyekre jogosultak. Nem alkalmaznak olyan levonást, visszatartást vagy későbbi külön díjat, amely csökkentené ezeket az összegeket.”
(55)  –	Például a marha- és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló, 1968. június 27‑i 805/68/EGK tanácsi rendeletnek (HL L 148., 24. o.) az 1992. június 30‑i 2066/92/EGK tanácsi rendelettel (HL L 215., 49. o.) beiktatott 30a. cikke jelzi, hogy „[a] jelen rendelet alapján fizetendő összegeket teljes egészében ki kell fizetni a kedvezményezettek részére”. Hasonlóképpen az egyes szántóföldi növények termelőire vonatkozó támogatási rendszer létrehozásáról szóló, 1992. június 30‑i 1765/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 181., 12. o.) 15. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] jelen rendeletben meghatározott fizetéseket teljes egészében ki kell fizetni a kedvezményezettek részére”.
(56)  –	A C‑132/95. sz. ügyben 1998. május 19‑én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑2975. o.).
(57)  –	Jensent úgy tájékoztatták, hogy a támogatásból 33 563 DKK‑t azon összegek kifizetésére fordítják, amelyekkel HÉA címén tartozott; Stenholtnak, a támogatás átadójának az állam felé fennálló tartozásai miatt a Korn‑ og Foderstofkompagniet szintén semmit sem kapott.
(58)  –	A Jensen és Korn‑ og Foderstofkompagniet ügyben hozott ítélet 61. pontja.
(59)  –	A fent hivatkozott ítélet 49. pontja, amely a 205/82–215/82. sz., Deutsche Milchkontor és társai egyesített ügyekben 1983. szeptember 21‑én hozott ítéletet (EBHT 1983., 2633. o.) idézi.
(60)  –	A C‑36/97. és C‑37/97. sz. egyesített ügyekben 1998. október 22‑én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑6337. o.).
(61)  –	Amelynek a hivatkozásai az 55. lábjegyzetben szerepelnek.
(62)  –	Kellinghusen és Ketelsen 788 DEM‑et, illetve 214 DEM‑et követelt.
(63)  –	A Kellinghusen és Ketelsen ügyben hozott ítélet 20. pontja.
(64)  –	A 233/81. sz. ügyben 1982. szeptember 15‑én hozott ítélet (EBHT 1982., 2933. o.).
(65)  –	Az összetett takarmányokba bekevert fölözött tejre és a borjak takarmányozására szánt sovány tejporra nyújtott támogatásról szóló, 1979. július 26‑i 1725/79/EGK bizottsági rendelet (HL L 199., 1. o.).
(66)  –	A hivatkozott Kellinghusen és Ketelsen ügyben hozott ítélet 22. és 23. pontja.
(67)  –	E rendelet 27. pontja.
(68)  –	A ‑247/98. sz. ügyben 2001. január 11‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑1. o.).
(69)  –	A 31/78. sz. ügyben 1978. november 30‑án hozott ítélet (EBHT 1978., 2429. o.).
(70)  –	A tojásokra vonatkozó forgalmazási előírásokról szóló 1619/68/EGK rendelet végrehajtásáról szóló, 1969. január 17‑i 95/69/EGK bizottsági rendelet (HL L 13., 13. o.), valamint a tojásokra vonatkozó forgalmazási előírásokról szóló, 1975. október 29‑i 2772/75/EGK tanácsi rendelet (HL L 282., 56. o.) nem rendelkezik erről a pontról. Lásd a fent hivatkozott Görögország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 28. pontját.
(71)  –	A 297/82. sz. ügyben 1983. október 26‑án hozott ítélet (EBHT 1983., 3299. o.).
(72)  –	Jacobs főtanácsnok a fent hivatkozott Kellinghusen és Ketelsen ügyben hozott ítélethez vezető ügyre vonatkozó indítványának 13. pontjában fejtette ki ezt a gondolatot.
(73)  –	Ahogyan azt a Portugál Köztársaság az ellenkérelem 97. pontjában teszi, amely szerint a strukturális alap hozzájárulása csak abban az esetben csökkenne, ha az illeték meghaladná a projekt értékének 15% vagy 25%‑át.
(74)  –	Lásd különösen a 96/81. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 1982. május 25‑én hozott ítélet (EBHT 1982., 1791. o.) 6. pontját; a C‑404/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. június 26‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑6695. o.) 26. pontját és a C‑434/01. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2003. november 6‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑13239. o.) 21. pontját.
(75)  –	A nemzeti hatóság visszafizette a beszedett összegeket azokban az esetekben, amikor a projektet 1995. január 1‑je előtt fogadták el.
(76)  –	A keresetlevél 28., 58. és 59. pontja. Az 56. és 57. pont kifejezetten a jelentés következtetéseit veszi át.
(77)  –	Az ellenkérelem 61–73. pontja az ellenőrzéssel kapcsolatban fogalmaz meg észrevételeket, és a vizsgálatok különböző szempontjait bírálja.
(78)  –	A nemzeti hatóság azon képviselőinek listája, akik az ülésen és a szemléken részt vettek, a jelentés I. mellékletében szerepel.
(79)  –	A módosított 4253/88 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének első albekezdése. A felmérés egy közösségnek egy adott kérdésről alkotott véleményének a begyűjtéséből áll, amely kis létszámú, az adott csoport tekintetében reprezentatívnak minősülő mintára vonatkozó adatgyűjtés útján történik.
(80)  –	Meglepő, hogy az alperes nem javasolta olyan kedvezményezett meghallgatását, aki megtagadta a fizetést, és nem adott meg adatokat az Ifadap részére a folyósított és a nem folyósított összegekről. Nem az „ártatlanság” bizonyításáról van szó, ahogyan azt a képviselője a tárgyaláson értékelte, hanem a Bizottság állításainak pontatlanságát kell bizonyítani, ahogyan azt a Bíróság a C‑54/95. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 1999. január 21­én hozott ítéletének (EBHT 1999., I‑35. o.) 35. pontjában; a C‑278/98. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2001. március 6‑án hozott ítéletének (EBHT 2001., I‑1501. o.) 41. pontjában és a C‑300/02. sz., Görögország kontra Bizottság ügyben 2005. február 24‑én hozott ítéletének (EBHT 2005., I‑1341. o.) 36. pontjában megítélte.
(81)  –	Az adózás terén a Bíróság ismételten úgy ítélte meg, hogy a díjjellegű illetékeket a szóban forgó alakiságok költsége alapján kell kiszámítani (különösen a C‑188/95. sz., Fantask és társai ügyben 1997. december 2‑án hozott ítélet [EBHT 1997., I‑6783. o.]; a C‑134/99. sz., IGI-ügyben 2000. szeptember 26‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑7717. o.] és a C‑206/99. sz., SONAE-ügyben 2001. június 21‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑4679. o.]).
(82)  –	A fent hivatkozott Kellinghusen és Ketelsen, illetve Görögország kontra Bizottság ügyben hozott ítéletek, valamint ezzel ellentétben a fent hivatkozott Denkavit Futtermittel és a Bussone-ügyben hozott ítéletek.
(83)  –	Az ellenkérelem 25. pontja jelzi, hogy az Ifadap technikai tanácsadása nélkül a projektek 90%‑a nem jutna túl az első szakaszokon.
(84)  –	Az Ifadap alapszabálya 3. cikkének (2) bekezdése és 20. cikke (1) bekezdésének b) pontja.
(85)  –	A támogatások a Közösség számára is hasznosak, mivel lehetővé teszik számára, hogy elérje az ilyen jellegű támogatásokkal kitűzött célokat.
(86)  –	Ez a gondolat az Európai Közösség létrehozásáról szóló szerződéshez csatolt, a szubszidiaritás és az arányosság elveinek alkalmazásáról szóló jegyzőkönyv 3. pontjában szerepel.