62010CJ0283_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-283/10,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumænien) ved afgørelse af 14. maj 2010, indgået til Domstolen den 7. juni 2010, i sagen:
Circul Globus Bucureşti (Circ & Variete Globus Bucureşti)
mod
Uniunea Compozitorilor şi Muzicologilor din România – Asociaţia pentru Drepturi de Autor (UCMR – ADA)
har
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne J. Malenovský (refererende dommer), R. Silva de Lapuerta, E. Juhász og D. Šváby,
generaladvokat: V. Trstenjak
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
– Uniunea Compozitorilor şi Muzicologilor din România – Asociaţia pentru Drepturi de Autor (UCMR – ADA) ved avocat A. Roată-Palade
– den rumænske regering ved A. Popescu, som befuldmægtiget, samt ved rådgiverne A. Wellman og A. Borobeică
– den spanske regering ved N. Díaz Abad, som befuldmægtiget
– Europa-Kommissionen ved J. Samnadda og I.V. Rogalski, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT L 167, s. 10).
2. Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en sag mellem Uniunea Compozitorilor şi Muzicologilor din România – Asociaţia pentru Drepturi de Autor (UCMR – ADA) (herefter »UCMR – ADA«) og Circul Globus Bucureşti, nu Circ & Variete Globus Bucureşti (herefter »cirkusset Globus«), om sidstnævntes påståede krænkelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder, der forvaltes af UCMR – ADA.
Retsforskrifter
International ret
3. Artikel 11 i Bernerkonventionen til værn for litterære og kunstneriske værker (Parisakten af 24.7.1971), som affattet efter ændringen af 28. september 1979 (herefter »Bernerkonventionen«), har følgende ordlyd:
»1. Ophavsmænd til dramatiske, musikdramatiske og musikalske værker har eneret til at tillade:
i) offentlig fremførelse af deres værker med et hvilket som helst middel og på en hvilken som helst måde
ii) overføring til almenheden på en hvilken som helst måde af en sådan fremførelse af deres værker.
2. Ophavsmænd til dramatiske eller musikdramatiske værker nyder i hele den tid, beskyttelsen af originalværkerne varer, de samme rettigheder med hensyn til oversættelser af deres værker.«
EU-retten
4. Anden og femte betragtning til direktiv 2001/29 har følgende ordlyd:
»(2) Det Europæiske Råd har på sit møde den 24. og 25. juni 1994 på Korfu understreget behovet for at skabe en generel og fleksibel retlig ramme på fællesskabsniveau for at fremme udviklingen af informationssamfundet i Europa. Dette kræver bl.a., at der findes et indre marked for nye varer og tjenester. Der findes allerede, eller der er ved at blive indført en betydelig fællesskabslovgivning med et sådant regelsæt. Ophavsret og beslægtede rettigheder spiller en afgørende rolle i denne forbindelse, idet disse rettigheder beskytter og fremmer udviklingen og markedsføringen af nye varer og tjenester samt skabelsen og udnyttelsen af deres kreative indhold.
[…]
(5) Den teknologiske udvikling har øget og diversificeret mulighederne for skabelse, produktion og udnyttelse. Der er ikke behov for nye begreber inden for ophavsretlig beskyttelse, men de nugældende retsregler vedrørende ophavsret og beslægtede rettigheder bør tilpasses og suppleres for at tage passende hensyn til de økonomiske realiteter, f.eks. nye former for udnyttelse.«
5. 18. betragtning til direktiv 2001/29 har følgende ordlyd:
»Dette direktiv berører ikke ordningerne i medlemsstaterne om forvaltning af rettigheder såsom aftalelicenser.«
6. I 23. og 24. betragtning til direktivet anføres:
»(23) Dette direktiv bør medføre en yderligere harmonisering af ophavsmænds ret til overføring til almenheden. Denne ret skal opfattes bredt som omfattende enhver overføring til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted. Denne ret omfatter enhver sådan form for trådbunden eller trådløs transmission eller retransmission af et værk til almenheden, herunder udsendelse i radio og fjernsyn. Denne ret bør dog ikke omfatte andre handlinger.
(24) Retten til at stille de frembringelser, som omhandles i artikel 3, stk. 2, til rådighed for almenheden skal opfattes som omfattende enhver tilrådighedsstillelse af sådanne frembringelser for den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvor frembringelserne stilles til rådighed, og som ikke omfattende andre handlinger.«
7. Direktivets artikel 3, stk. 1, bestemmer:
»Medlemsstaterne tillægger ophavsmænd eneret til at tillade eller forbyde trådbunden eller trådløs overføring til almenheden af deres værker, herunder tilrådighedsstillelse af deres værker på en sådan måde, at almenheden får adgang til dem på et individuelt valgt sted og tidspunkt.«
Nationale bestemmelser
8. Artikel 15, stk. 1, i lov nr. 8/1996 vedrørende ophavsret og beslægtede rettigheder (legea nr. 8/1996 privind drepturile de autor şi drepturile conexe), ændret ved lov nr. 285/2004 (herefter »loven om ophavsret«), bestemmer:
»Overføring til almenheden omfatter enhver overføring af et værk, som sker direkte eller ved hjælp af tekniske midler på et offentligt tilgængeligt sted eller på et sted, hvor et antal personer, der i omfang rækker ud over familiemedlemmer eller bekendtskabskreds, er forsamlet, herunder sceneopførelse, optræden eller enhver anden form for offentlig fremførelse og direkte præsentation af et værk, overføring til almenheden af billedkunstværker, brugskunst, fotografier og arkitektoniske værker, offentlig fremvisning af filmværker og andre audiovisuelle værker, herunder digitale kunstværker, præsentation på et offentligt tilgængeligt sted ved hjælp af lyd- og audiovisuelle optagelser samt præsentation af radioudsendte værker på et offentligt tilgængeligt sted uanset metoden. Ved overføring til almenheden forstås ligeledes enhver form for trådbunden eller trådløs overføring af værker, herunder tilrådighedsstillelse af værker (på internettet eller andre informationsnetværk) på en sådan måde, at almenheden kan få adgang til dem på et individuelt valgt sted og tidspunkt. […]«
9. Artikel 123, stk. 1, i loven vedrørende ophavsret har følgende ordlyd:
»Indehaverne af ophavsretten og de beslægtede rettigheder kan udøve de rettigheder, de indrømmes i medfør af denne lov, personligt eller på grundlag af fuldmagt gennem et selskab til kollektiv forvaltning på de betingelser, der er fastsat i denne lov.«
10. Artikel 123a, stk. 1, litra e), og stk. 2, i loven vedrørende ophavsret bestemmer:
»1. Den kollektive forvaltning er obligatorisk for udøvelsen af følgende rettigheder:
[…]
e) retten til overføring af musikalske værker til almenheden, med undtagelse af offentlig fremvisning af filmværker
[…]
2. Med hensyn til de af stk. 1 omfattede kategorier af rettigheder repræsenterer selskaber til kollektiv forvaltning også de indehavere af ophavsrettigheder, som ikke har overgivet selskaberne forvaltningen af deres rettigheder.
[…]«
11. Ifølge artikel 130, stk. 1, i loven vedrørende ophavsret er selskaber til kollektiv forvaltning forpligtet til at:
»a) meddele ikke-eksklusive tilladelser mod vederlag til de brugere, der skriftligt ansøger herom, inden enhver brug af det beskyttede repertoire
b) udarbejde metoder for deres erhvervsområder, herunder passende copyrightafgifter, som skal forhandles med brugerne med henblik på betaling af disse afgifter i tilfælde af værker, hvis metode for brug gør det umuligt at meddele individuel tilladelse af rettighedsindehaverne
[…]
e) opkræve de beløb, som brugerne er skyldige, og fordele dem mellem rettighedsindehaverne i overensstemmelse med lovens bestemmelser
[…]
h) anmode brugerne eller deres agenter om at opgive oplysningerne og at fremsende de dokumenter, der er nødvendige for beregningen af det vederlag, der skal opkræves, samt oplysninger vedrørende de brugte værker med angivelse af rettighedshavernes navne med henblik på fordeling […]«
12. Lovens artikel 131a, stk. 1, litra e), og stk. 4, bestemmer:
»1. Metoderne forhandles af de selskaber til kollektiv forvaltning og repræsentanter, der er omhandlet i artikel 131, stk. 2, litra b), på grundlag af følgende hovedkriterier:
[…]
e) den grad af brug, for hvilken brugeren har opfyldt betalingsforpligtelsen ved direkte aftale med rettighedshaverne
[…]
4. I tilfælde af obligatorisk kollektiv forvaltning i henhold til bestemmelserne i artikel 123a skal forhandlingerne vedrørende metoderne ikke tage hensyn til kriterierne i henhold til stk. 1, punkt c) og e), idet repertoirerne skal anses for udvidede repertoirer.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
13. UCMR – ADA er et selskab til kollektiv forvaltning af musikalske ophavsrettigheder.
14. I perioden fra maj 2004 til september 2007 overførte cirkusset Globus i sin egenskab af arrangør af cirkus- og kabaretforestillinger med kommercielt sigte musikalske værker til almenheden uden at være i besiddelse af en ikke-eksklusiv licens udstedt af sagsøgeren og uden at have betalt sidstnævnte et passende vederlag for ophavsrettighederne.
15. Idet UCMR – ADA var af den opfattelse, at cirkusset Globus havde krænket selskabets rettigheder, anlagde det sag for Tribunalul Bucureşti (byretten i Bukarest). Til støtte for sit søgsmål gjorde selskabet gældende, at udøvelsen af retten til overføring er undergivet obligatorisk kollektiv forvaltning i henhold til bestemmelserne i loven vedrørende ophavsret.
16. Cirkusset Globus svarede, at det havde indgået en aftale med komponisterne til de musikalske værker, der var blevet anvendt i de af cirkusset arrangerede forestillinger, om overdragelse af ophavsrettighederne, og at det havde betalt disse ophavsmænd et passende vederlag for denne brug. Eftersom rettighedsindehaverne i overensstemmelse med artikel 123, stk. 1, i loven vedrørende ophavsret havde ønsket individuel forvaltning af deres rettigheder, var det ikke retmæssigt, at selskabet til kollektiv forvaltning gjorde krav på vederlagene.
17. Fjerde Afdeling for civile søgsmål ved Tribunalul Bucureşti gav delvist medhold i det søgsmål, der blev indbragt for den, ved at pålægge cirkusset Globus at betale de beløb, der var skyldige som følge af overføringen til almenheden af musikalske værker med økonomisk vinding for øje i perioden maj 2004 og september 2007 samt de dertil knyttede bøder for forsinkelse. Den af cirkusset Globus iværksatte appel blev forkastet af Curtea de Appel Bucureşti (appelretten i Bukarest)
18. Disse to retsinstanser fandt, at artikel 123a, stk. 1, litra e), i loven vedrørende ophavsret udtrykkeligt bestemmer, at udøvelsen af retten til overføring af musikalske værker til almenheden skal forvaltes kollektivt. Sagsøgte var derfor forpligtet til at betale sagsøgeren et vederlag, der skulle beregnes i henhold til den metode, som er fastsat af selskabet til kollektiv forvaltning, uden at tage hensyn til aftaler indgået mellem sagsøgte og komponisterne for forskellige forestillinger, der blev afholdt mellem 2004 og 2007.
19. Cirkusset Globus iværksatte derfor appel for Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (kassationsretten) til prøvelse af afgørelsen truffet af Curtea de Apel Bucureşti, inden for rammerne af hvilken det bl.a. gjorde gældende, at direktiv 2001/29 ikke var blevet korrekt gennemført i national lovgivning. Ifølge cirkusset Globus var artikel 123a, selv om retten til overføring til almenheden i henhold til 23. og 24. betragtning til direktivet var defineret klart i en bred betydning, der omfatter enhver overføring til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted, ikke blevet ændret og foreskrev fortsat kollektiv forvaltning af retten til overføring til almenheden uden at skelne mellem direkte og indirekte overføring.
20. Der foreligger således en yderligere begrænsning ved udøvelse af retten til overføring til almenheden i forhold til de begrænsninger, som fremgår af direktiv 2001/29. Mellem ophavsmændene til de musikalske værker og arrangørerne af forestillingerne er der nemlig kilet et selskab til kollektiv forvaltning ind, hvilket for ophavsmanden indebærer betaling af det vederlag, som er fastsat af selskabet til kollektiv forvaltning, og for brugerne indebærer, at de må betale to gange, eftersom de er forpligtet til at betale for ophavsrettighederne på ny gennem selskabet til kollektiv forvaltning, selv om brugerne erhverver disse rettigheder fra ophavsmændene.
21. UMCMR – ADA har til disse påstande svaret, at der ikke foreligger divergens mellem den nationale lovgivning og direktiv 2001/29, idet det kun er handlinger vedrørende overføring til almenheden af specifikke musikalske værker i informationssamfundet, der falder inden for direktivets anvendelsesområde. Hvad angår den ret til direkte overføring til almenheden, som denne sag vedrører, giver 18. betragtning til direktiv 2001/29 medlemsstaterne mulighed for at lovgive, og den rumænske lovgiver ønskede en obligatorisk kollektiv forvaltningsordning.
22. Den forelæggende ret har i sin afgørelse bemærket, at selv om ophavsmanden til de musikalske værker ikke er medlem af selskabet til kollektiv forvaltning, er brugeren forpligtet til at indhente tilladelse til ikke-eksklusiv licens og til at betale selskabet til kollektiv forvaltning et vederlag i overensstemmelse med artikel 123a, stk. 2, som fastlægger, at selskaber til kollektiv forvaltning med hensyn til de af stk. 1 omfattede kategorier af rettigheder også repræsenterer de indehavere af ophavsrettigheder, som ikke har overgivet selskaberne forvaltningen af deres rettigheder.
23. Loven indeholder ligeledes ingen bestemmelse, der tillader disse indehavere at udelukke deres værker fra kollektiv forvaltning, en mulighed, der eksempelvis er udtrykkeligt fastsat i artikel 3, stk. 2, i
Rådets direktiv 93/83/EØF af 27. september 1993 om samordning af visse bestemmelser vedrørende ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med radio- og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel (EFT L 248, s. 15), for så vidt angår retten til overføring til almenheden via satellit.
24. Den forelæggende ret konkluderede deraf, at en sådan lovgivning synes at udgøre en for kraftig begrænsning af aftalefriheden og ikke er i overensstemmelse med det dobbelte formål med den obligatoriske kollektive forvaltning af retten til overføring til almenheden af musikalske værker, som er at tillade både brug af værker og erlæggelse af vederlag til ophavsmændene.
25. I den forbindelse har den forelæggende ret rejst spørgsmålet, om en sådan kollektiv forvaltning er i overensstemmelse ikke alene med formålet om beskyttelse af ophavsretten, men også med det formål, der forfølges med direktiv 2001/29 om bevarelse af en rimelig balance mellem ophavsmændenes og brugernes rettigheder.
26. Înaltă Curte de Casaţie şi Justiţie har på denne baggrund besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1) Skal artikel 3, stk. 1, i [direktiv 2001/29] fortolkes således, at begrebet »overføring til almenheden« skal opfattes således:
a) at overføringen til almenheden udelukkende vedrører den del af almenheden, som ikke befinder sig på et sted, hvorfra overføringen finder sted, eller
b) at overføringen til almenheden også vedrører enhver anden overføring af et værk, som fremføres direkte på et offentligt tilgængeligt sted uanset metoden til offentlig fremførelse eller direkte præsentation af værket?
2) Hvis første spørgsmål, litra a), besvares bekræftende, indebærer dette i så fald, at alle de former for direkte overføring af værker til almenheden, som er nævnt i spørgsmålets litra b), ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde; dvs. at de ikke er udtryk for overføring af et værk til almenheden, men derimod for offentlig fremførelse og/eller præsentation af et værk, jf. Bernerkonventionens artikel 11, stk. 1, nr. i)?
3) Hvis første spørgsmål, litra b), besvares bekræftende, giver direktivets artikel 3, stk. 1, i så faldmedlemsstaterne mulighed for at fastsætte et lovbestemt krav om kollektiv forvaltning af retten til overføring af musikalske værker til almenheden uanset overføringsmetoden, selv om denne rettighed kan forvaltes individuelt og også bliver forvaltet individuelt af ophavsmændene, uden at give ophavsmændene mulighed for at udelukke deres værker fra den kollektive forvaltning?«
Om Domstolens kompetence
27. Som det fremgår af forelæggelsesafgørelsen vedrører tvisten i hovedsagen omstændigheder, der fandt sted i perioden maj 2004 til september 2007, mens Rumænien først tiltrådte Den Europæiske Union den 1. januar 2007.
28. I den forbindelse bemærkes, at Domstolen kun har kompetence til at fortolke EF-traktatens bestemmelser med hensyn til deres anvendelse i en ny medlemsstat fra tidspunktet for dennes tiltrædelse af Den Europæiske Union (jf. i denne retning dom af 10.1.2006, sag C-302/04, Ynos, Sml. I, s. 371, præmis 36, og af 14.6.2007, sag C-64/06, Telefónica O2 Czech Republic, Sml. I, s. 4887, præmis 23).
29. Da de faktiske omstændigheder i hovedsagen delvist har fundet sted efter datoen for Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union, er Domstolen kompetent til at besvare de forelagte spørgsmål (jf. i denne retning dom af 15.4.2010, sag C-96/08, CIBA, Sml. I, s. 2911, præmis 15).
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første og det andet spørgsmål
30. Med det første og det andet spørgsmål, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktiv 2001/29 og særligt dets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at de udelukkende omfatter overføring til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted, eller ligeledes omfatter enhver anden overføring af et værk, som fremføres direkte på et offentligt tilgængeligt sted uanset metoden til offentlig fremførelse eller direkte præsentation af værket?
31. Det bemærkes, at hverken artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/29 eller nogen anden bestemmelse i direktivet definerer begrebet »overføring til almenheden«.
32. I en sådan situation skal der ved fortolkningen af et EU-retligt begreb ikke alene tages hensyn til ordlyden af den bestemmelse, hvori begrebet er nævnt, men ligeledes til den sammenhæng, hvori det indgår, og de formål, der forfølges med den lovgivning, den er en del af.
33. Hvad først angår sammenhængen bemærkes, at det i andet punktum i 23. betragtning til direktiv 2001/29 anføres, at retten til overføring til almenheden »skal opfattes bredt som omfattende enhver overføring til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted«.
34. I den forbindelse afklarede Domstolen i sin dom af 4. oktober 2011, Football Association Premier League m.fl. (forenede sager C-403/08 og C-429/08, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), rækkevidden af den pågældende betragtning og særligt betragtningens andet punktum.
35. Domstolen fastslog således ved at kigge på tilblivelseshistorien til direktiv 2001/29 og særligt fælles holdning (EF) nr. 48/2000 vedtaget af Rådet den 28. september 2000 med henblik på vedtagelsen af direktiv 2001/29 (EFT C 344, s. 1), at 23. betragtning til direktivet følger af forslaget fra Europa-Parlamentet, der i betragtningen ønskede præciseret, at overføring til almenheden som omhandlet i det nævnte direktiv ikke omfatter begrebet »direkte forestilling eller fremførelse«, der henviser til begrebet »offentlig fremførelse« i Bernerkonventionens artikel 11, stk. 1, som indbefatter fremførelse af værkerne foran et publikum, der befinder sig i fysisk og direkte kontakt med den, der fortolker eller fremfører disse værker (jf. dommen i sagen Football Association Premier League m.fl., præmis 201).
36. For at udelukke en sådan direkte offentlig fremførelse fra at være omfattet af begrebet »overføring til almenheden« inden for rammerne af direktiv 2001/29, præciserer den nævnte betragtning derfor, at overføring til almenheden omfatter enhver overføring til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted (jf. dommen i sagen Football Association Premier League m.fl., præmis 202).
37. I en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor, som det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, de musikalske værker, der i forbindelse med cirkus- og kabaretforestillinger overføres til almenheden, fremføres direkte, foreligger der en sådan fysisk og direkte kontakt, således at almenheden i modsætning til kravet i henhold til andet punktum i 23. betragtning til direktiv 2001/29 befinder sig på et sted, hvorfra overføringen finder sted.
38. Hvad dernæst angår det formål, der forfølges med direktiv 2001/29, bemærkes, at det fremgår af direktivets anden og femte betragtning, at dette tilsigter at skabe en generel og fleksibel ramme på EU-niveau for at fremme udviklingen af informationssamfundet og tilpasse og supplere de nugældende retsregler vedrørende ophavsret og beslægtede rettigheder for at tage hensyn til den teknologiske udvikling, der har indebåret nye former for udnyttelse af beskyttede værker.
39. Det følger heraf, at den harmonisering, som tilstræbtes med direktivet, og som 23. betragtnings første punktum henviser til, ikke skal omfatte »traditionelle« former for overføring til almenheden, såsom direkte gengivelse eller fremførelse af et værk.
40. Dette understøttes endvidere af tredje og fjerde punktum i 23. betragtning til direktiv 2001/29, hvorefter retten til overføring til almenheden omfatter enhver form for trådbunden eller trådløs transmission eller retransmission af et værk til almenheden, herunder udsendelse i radio og fjernsyn og ikke omfatter andre handlinger. Denne ret omfatter således ikke handlinger, der ikke indebærer en »transmission« eller »retransmission« af et værk, såsom handlinger vedrørende direkte gengivelses eller fremførelse et værk.
41. På baggrund af ovenstående betragtninger skal det første og det andet spørgsmål besvares med, at direktiv 2001/29 og særligt dets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at det udelukkende omfatter overføring til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted, med udelukkelse af enhver overføring af et værk, som fremføres direkte på et offentligt tilgængeligt sted, uanset metoden til offentlig fremførelse eller direkte præsentation af værket.
Det tredje spørgsmål
42. Henset til besvarelsen af første og andet spørgsmål er det ufornødent at besvare det tredje spørgsmål.
Sagens omkostninger
43. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet og særligt dets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at det udelukkende omfatter overføring til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted, med udelukkelse af enhver overføring af et værk, som fremføres direkte på et offentligt tilgængeligt sted, uanset metoden til offentlig fremførelse eller direkte præsentation af værket.