62013CO0028(01)
DOMSTOLENS KENDELSE (Femte Afdeling)
6. februar 2014 (
*1
)
»Appel — artikel 181 i Domstolens procesreglement — artikel 169, stk. 2, i Domstolens procesreglement — krav til appelskriftets indhold«
I sag C-28/13 P,
angående appel i henhold til artikel 56 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, iværksat den 16. januar 2013,
Gabi Thesing, London (Det Forenede Kongerige),
Bloomberg Finance LP, Wilmington (De Forenede Stater),
ved solicitors M. Stephens og R. Lands og T. Pitt-Payne, QC,
appellanter,
den anden part i appelsagen:
Den Europæiske Centralbank (ECB) ved M. López Torres og S. Lambrinoc, som befuldmægtigede,
sagsøgt i første instans,
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, T. von Danwitz (refererende dommer), og dommerne E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby og C. Vajda,
generaladvokat: P. Mengozzi
justitssekretær: A. Calot Escobar,
idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet at træffe afgørelse ved begrundet kendelse i overensstemmelse med artikel 181 i Domstolens procesreglement,
afsagt følgende
Kendelse
1
Gabi Thesing og Bloomberg Finance LP (herefter »Bloomberg«) har i appelskriftet nedlagt påstand om ophævelse af Den Europæiske Unions Rets dom af 29. november 2012, Thesing og Bloomberg Finance mod ECB (sag T-590/10, herefter »den appellerede dom«), hvorved Retten frifandt Den Europæiske Centralbank (ECB) i et søgsmål med påstand om annullation af Den Europæiske Centralbanks (ECB) direktions afgørelse, meddelt ved skrivelse af 21. oktober 2010, om bekræftelse af afslag på aktindsigt i to dokumenter vedrørende Den Hellenske Republiks offentlige underskud og gæld (herefter »den omtvistede afgørelse«).
Retsforskrifter
2
Den Europæiske Centralbanks afgørelse 2004/258/EF af 4. marts 2004 om aktindsigt i Den Europæiske Centralbanks dokumenter (EUT L 80, s. 42) skal ifølge dens artikel 1 »fastlægge de betingelser og begrænsninger, inden for hvilke ECB giver aktindsigt i ECB-dokumenter«.
3
Ifølge afgørelsens artikel 2, stk. 1, »[har] [e]nhver unionsborger og enhver fysisk eller juridisk person, der har bopæl eller hjemsted i en medlemsstat, […] ret til aktindsigt i ECB-dokumenter med forbehold af de betingelser og begrænsninger, der er fastsat i denne afgørelse«.
4
Artikel 4, stk. 1-3, i afgørelse 2004/58 bestemmer følgende:
»1.   ECB afslår at give aktindsigt i et dokument, hvis udbredelse ville være til skade for:
a)
beskyttelsen af offentlighedens interesser med hensyn til:
—
fortroligheden af forhandlingerne i ECB’s besluttende organer
—
Fællesskabets eller en medlemsstats finanspolitik, valutapolitik eller økonomiske politik
—
ECB’s eller NCB'ens interne finanser
—
beskyttelsen af eurosedlernes integritet
—
den offentlige sikkerhed
—
internationale finansielle, monetære eller økonomiske forbindelser
[...]
2.   ECB afslår at give aktindsigt i et dokument, hvis udbredelse ville være til skade for:
—
en fysisk eller juridisk persons forretningsmæssige interesser, herunder intellektuelle ejendomsrettigheder
—
retslige procedurer og juridisk rådgivning
—
formålet med inspektioner, undersøgelser og revision
medmindre der er en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen af dokumentet.
3.   Der gives afslag på aktindsigt i dokumenter, der indeholder meningstilkendegivelser til internt brug som led i drøftelser og indledende konsultationer inden for ECB eller med NCB'er, selv efter at der er truffet afgørelse, medmindre der er en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen af dokumentet.«
5
Afgørelsens artikel 7, stk. 2, bestemmer, at »[g]iver ECB den, der har fremsat begæringen, helt eller delvist afslag, kan vedkommende inden 20 arbejdsdage fra modtagelsen af ECB’s svar genfremsætte begæringen over for ECB’s direktion med henblik på at få begæringen taget op til fornyet behandling [...]«.
Sagens baggrund og den omtvistede afgørelse
6
Gabi Thesing er journalist. Hun arbejder for Bloomberg, der udøver virksomhed i London (Det Forenede Kongerige) under navnet Bloomberg News.
7
Den 20. august 2010 anmodede Gabi Thesing ECB om aktindsigt i to dokumenter om anvendelsen af afledte produkter i finansieringen af underskuddet og forvaltningen af den offentlige gæld i Grækenland og i eurozonen. Ved skrivelse af 17. september 2010 oplyste ECB’s generaldirektør for Sekretariat og Sprogtjenester Gabi Thesing om afgørelsen om ikke at give aktindsigt i de pågældende dokumenter.
8
Den 28. september 2010 genfremsatte appellanterne i henhold til artikel 7, stk. 2, i afgørelse 2004/258 begæringen til ECB, med henblik på at ECB’s direktion tog begæringen op til fornyet behandling i henseende til afslaget på at give aktindsigt i de pågældende dokumenter.
9
Ved skrivelse af 21. oktober 2010 oplyste formanden for ECB Gabi Thesing om den omtvistede afgørelse. Denne afgørelse henviste til beskyttelsen af den offentlige interesse hvad angår Den Europæiske Unions og Den Hellenske Republiks økonomiske politik samt beskyttelsen af drøftelser og konsultationer inden for ECB i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), andet led, og artikel 4, stk. 3, i afgørelse 2004/258. Hvad angår det andet dokument var afslaget ligeledes baseret på beskyttelsen af en fysisk eller juridisk persons forretningsmæssige interesser i henhold til afgørelsens artikel 4, stk. 2, første led.
Sagen for Retten og den appellerede dom
10
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 27. december 2010 anlagde appellanterne sag med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse samt om, at ECB skulle tilpligtes at give dem aktindsigt i de pågældende dokumenter og betale sagens omkostninger.
11
ECB nedlagde påstand om frifindelse og om, at appellanterne skulle tilpligtes at betale sagens omkostninger.
12
Som led i bevisoptagelsen pålagde Retten ECB at fremlægge de to pågældende dokumenter, idet den præciserede, at dokumenterne ikke ville blive meddelt appellanterne. ECB efterkom denne foranstaltning med henblik på bevisoptagelsen inden for den fastsatte frist.
13
Retten frifandt ECB, da søgsmålet delvis ikke kunne antages til realitetsbehandling, delvis var ubegrundet, og pålagde appellanterne at betale sagens omkostninger.
14
Retten fastslog bl.a., at ECB med rette kunne basere sit afslag på aktindsigt i de pågældende dokumenter på undtagelsen fra retten til aktindsigt fastsat i artikel 4, stk. 1, litra a), andet led, i afgørelse 2004/258.
Retsforhandlingerne for Domstolen og parternes påstande
15
Appellanterne har nedlagt følgende påstande:
—
Den appellerede dom ophæves.
—
Den omtvistede afgørelse annulleres.
—
Den appellerede dom ophæves, for så vidt som den pålægger dem at betale de af ECB afholdte omkostninger.
—
Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på påkendelse i overensstemmelse med Domstolens afgørelse af de retsspørgsmål, der er rejst under denne appel.
16
ECB har nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og om, at appellanterne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
17
Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 6. november 2013 blev der givet afslag på begæringerne om intervention fremsat af Media Legal Defence Initiative, Access Info Europe og Guardian News and Media Ltd.
Appellen
18
Det følger af artikel 181 i Domstolens procesreglement, at er det åbenbart, at en appel helt eller delvis skal afvises, eller er den helt eller delvist åbenbart ugrundet, kan Domstolen når som helst, på forslag fra den refererende dommer og efter at have hørt generaladvokaten, ved begrundet kendelse beslutte helt eller delvist at afvise eller forkaste appellen.
19
Appellanterne har til støtte for appellen fremsat fem anbringender, hvoraf det sidste vedrører afgørelsen om sagens omkostninger.
Det første til det femte anbringende
Parternes argumenter
20
Med det første anbringende har appellanterne gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved dens fortolkning af artikel 4, stk. 1, litra a), i afgørelse 2004/258. Det andet anbringende vedrører en af Retten begået retlig fejl, idet den fastslog, at ECB med rette kunne konkludere, at udbredelsen af de af appellanterne begærede dokumenter ville have undermineret EU’s og Den Hellenske Republiks økonomiske politik. Det tredje anbringende vedrører en fejlfortolkning af artikel 10 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950. Med det fjerde anbringende har appellanterne anført, at Retten ved at se bort fra deres argumenter vedrørende artikel 4, stk. 2 og 3, i afgørelse 2004/258 har begået en retlig fejl.
21
ECB har principalt påstået, at appellen skal afvises. ECB mener dels ikke, at appellen opfylder de materielle krav, der er fastsat i artikel 21, 56 og 58 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og i procesreglementets artikel 169. Navnlig har appellanterne ikke præcist angivet de begrundelser i den appellerede dom eller de specifikke præmisser heri, der anfægtes med deres appel. At disse præmisser nævnes i replikken, kan ikke afhjælpe denne retlige mangel. Endvidere begrænser appellanterne sig til at påstå, at Retten har begået flere retlige fejl, uden at fremsætte argumenter til støtte for denne påstand.
22
Dels mener ECB ikke, at appellen opfylder de formelle krav, der er fastsat i artikel 168, stk. 1, litra d), i Domstolens procesreglement, eftersom appellanterne kun har fremlagt et »resumé af appellanternes anbringender og væsentligste argumenter«, som ikke indeholder de retlige anbringender og argumenter, der er påberåbt.
Domstolens bemærkninger
23
Med det første til det fjerde anbringende har appellanterne kritiseret forskellige elementer i Rettens argumentation.
24
Disse anbringender indeholder imidlertid hverken en angivelse af de præmisser i den appellerede dom, der påstås at være behæftet med en retlig fejl, eller en argumentation med henblik på at fastslå, hvordan Retten har begået en sådan fejl. For så vidt som appellen i forbindelse med de nævnte anbringender indeholder betragtninger, der går videre end blot en opregning af anbringenderne, indeholder den alene påstande uden yderligere forklaringer til støtte herfor.
25
Som Domstolen gentagne gange har fastslået, skal en appel præcist angive, hvilke elementer der anfægtes i den dom, som påstås ophævet, samt de retlige argumenter, der særligt støtter denne påstand, idet appellen eller det pågældende anbringende i modsat fald afvises (jf. bl.a. dom af 28.6.2005, forenede sager C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P – C-208/02 P og C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5425, præmis 426, af 18.7.2013, sag C-501/11 P, Schindler Holding m.fl. mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2013:522, præmis 43, af 3.10.2013, sag C-120/12 P, Rintisch mod KHIM, ECLI:EU:C:2013:638, præmis 49, og af 7.11.2013, sag C-560/12 P, Wam Industriale mod Kommissionen, præmis 42). En appel, der ikke indeholder nogen argumentation, der specifikt er rettet mod den retlige fejl, som den pågældende dom påstås at være behæftet med, opfylder ikke dette krav (jf. bl.a. kendelse af 27.6.2013, sag C-566/12 P, Baleanu mod Kommissionen, præmis 13, og dommen i sagen Wam Industriale mod Kommissionen, præmis 42).
26
Domstolen har ligeledes fremhævet, at en ren abstrakt opregning af anbringenderne i appellen ikke opfylder kravene i artikel 58 i statutten for Domstolen og i artikel 168, stk. 1, litra d), i Domstolens procesreglement (jf. bl.a. dom af 8.7.1999, sag C-51/92 P, Hercules Chemicals mod Kommissionen, Sml. I, s. 4235, præmis 113, og dommen i sagen Wam Industriale mod Kommissionen, præmis 43).
27
I denne henseende præciseres det i procesreglementets artikel 169, stk. 2, at de retlige anbringender og argumenter, der gøres gældende, skal angive præcist, hvilke præmisser i Rettens afgørelse der anfægtes.
28
En appel, der ikke opfylder disse krav, kan ikke gøres til genstand for en retlig vurdering, der gør det muligt for Domstolen at varetage den opgave, som den er pålagt inden for det pågældende område og udøve dens legalitetskontrol (dommen i sagen Wam Industriale mod Kommissionen, præmis 44).
29
Endvidere gør reglen fastsat i procesreglementets artikel 169, stk. 2, det muligt at bevare retssubjekternes lighed for loven. Domstolens mulighed for let at kunne identificere, hvilke præmisser der anfægtes i en appelleret dom, afhænger af en række forhold, såsom længden af den appellerede dom, længden af appellen, antallet af anbringender samt kompleksiteten af ræsonnementet i såvel den appellerede dom som i appellen. Sådanne forhold kan imidlertid ikke være afgørende for, om appellen kan antages til realitetsbehandling.
30
En retlig mangel, der skyldes en manglende overholdelse af den nævnte bestemmelse i appellen, kan i øvrigt ikke afhjælpes i replikken, henset til dennes funktion, således som den fremgår af procesreglementets artikel 175, stk. 1.
31
Derfor, og henset til karakteren af den for Domstolen fremlagte argumentation, som den fremgår ovenfor, er det åbenbart, at det første til det fjerde anbringende skal afvises.
Det femte anbringende om en retlig fejl hvad angår sagens omkostninger
32
Appellanterne har gjort gældende, at Retten ikke burde have pålagt dem at betale de af ECB afholdte omkostninger, eftersom de ikke selv havde nedlagt påstand om, at ECB skulle betale de af dem afholdte omkostninger, såfremt de fik medhold.
33
I denne henseende er det tilstrækkeligt at bemærke, at det fremgår af fast retspraksis, at såfremt alle de øvrige anbringender under appelsagen forkastes, må påstandene om, at Rettens afgørelse om sagsomkostningerne er ulovlig, afvises i medfør af artikel 58, stk. 2, i statutten for Domstolen, hvorefter der ikke kan iværksættes appel alene til forandring af afgørelser om sagsomkostningerne eller om disses størrelse (jf. bl.a. dom af 30.9.2003, forenede sager C-57/00 P og C-61/00 P, Freistaat Sachsen m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 9975, præmis 124, af 5.7.2011, sag C-263/09 P, Edwin mod KHIM, Sml. I, s. 5853, præmis 78, og af 14.11.2013, forenede sager C-514/11 P og C-605/11 P, LPN og Finland mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2013:738, præmis 100).
34
Da alle de øvrige af appellanterne fremsatte appelanbringender er blevet afvist, skal det sidste anbringende om fordeling af sagens omkostninger herefter afvises.
35
Da ingen af de af appellanterne påberåbte anbringender kan tages til følge, må appellen forkastes i sin helhed.
Sagens omkostninger
36
I henhold til procesreglementets artikel 184, stk. 2, træffer Domstolen afgørelse om sagens omkostninger, såfremt appellen forkastes.
37
I henhold til samme reglements artikel 138, stk. 1, der i medfør af reglementets artikel 184, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Gabi Thesing og Bloomberg har tabt sagen, og ECB har nedlagt påstand om, at de pålægges at betale omkostningerne, bør det pålægges dem at betale sagens omkostninger.
Af disse grunde bestemmer Domstolen (Femte Afdeling):
1)
Appellen forkastes.
2)
Gabi Thesing og Bloomberg Finance LP betaler sagens omkostninger.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.