61999CJ0023_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-23/99,
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved ledende juridisk konsulent R.B. Wainwright og O. Couvert-Castéra, der er udstationeret som national ekspert ved Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,
sagsøger,
mod
Den Franske Republik ved kontorchef K. Rispal-Bellanger, Afdelingen for International Økonomisk Ret og Fællesskabsret, og fuldmægtig R. Loosli-Surrans, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg på Frankrigs Ambassade, 8 B, boulevard Joseph II,
sagsøgt,
angående en påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF), idet den på grundlag af den franske immaterialretslovgivning har ladet toldvæsenet gennemføre tilbageholdelse af varer, der lovligt er fremstillet i en medlemsstat i Det Europæiske Fællesskab, og som efter transit over fransk territorium skal markedsføres i en anden medlemsstat, hvor de lovligt kan markedsføres,
har
DOMSTOLEN
sammensat af præsidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene J.C. Moitinho de Almeida og L. Sevón samt dommerne P.J.G. Kapteyn, J.-P. Puissochet, P. Jann, H. Ragnemalm (refererende dommer), M. Wathelet og V. Skouris,
generaladvokat: J. Mischo
justitssekretær: ekspeditionssekretær D. Louterman-Hubeau,
på grundlag af retsmøderapporten,
efter at parterne har afgivet mundtlige indlæg i retsmødet den 15. februar 2000, hvorunder Kommissionen var repræsenteret ved R. Tricot, Den Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og den franske regering ved R. Loosli-Surrans,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 13. april 2000,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 2. februar 1999 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af EF-traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF) anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF), idet den på grundlag af den franske immaterialretslovgivning har ladet toldvæsenet gennemføre tilbageholdelse af varer, der lovligt er fremstillet i en medlemsstat i Det Europæiske Fællesskab, og som efter transit over fransk territorium skal markedsføres i en anden medlemsstat, hvor de lovligt kan markedsføres.
De fællesskabsretlige forskrifter
2 Det bestemmes i EF-traktatens artikel 36 (efter ændring nu artikel 30 EF), at bestemmelserne i artikel 30-34 vedrørende frie varebevægelser »ikke er til hinder for sådanne forbud eller restriktioner vedrørende indførsel, udførsel eller transit, som er begrundet i beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret. Disse forbud eller restriktioner må dog hverken udgøre et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne«.
3 Inden for den industrielle ejendomsret vedrørende mønstre omfatter Rådets forordning (EF) nr. 3295/94 af 22. december 1994 om foranstaltninger med henblik på at forbyde overgang til fri omsætning, udførsel, genudførsel og henførsel under en suspensionsprocedure af varemærkeforfalskede og piratkopierede varer (EFT L 341, s. 8) ikke varemærkeforfalskede varer, der er fremstillet eller markedsført i Fællesskabet, men udelukkende varer, der stammer fra tredjelande.
4 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/71/EF af 13. oktober 1998 (EFT L 289, s. 28) omhandler den retlige beskyttelse af mønstre uden at foretage en fuldstændig harmonisering af medlemsstaternes lovgivning på dette område. Gennemførelsesfristen er fastsat til den 28. oktober 2001.
5 Det bestemmes i artikel 14, »Overgangsbestemmelse«, i direktiv 98/71:
»Indtil der vedtages ændringer til dette direktiv på forslag af Kommissionen i henhold til artikel 18, opretholder medlemsstaterne deres gældende ret vedrørende brugen af mønstret for en komponent, der anvendes til reparation af et sammensat produkt, således at det atter får sit oprindelige udseende, og kan kun ændre denne ret, hvis formålet hermed er at liberalisere markedet for sådanne komponenter.«
6 Det hedder i 20. betragtning til direktiv 98/71, at »overgangsbestemmelsen i artikel 14 om mønstret for en komponent, der anvendes til reparation af et sammensat produkt, således at det atter får sit oprindelige udseende, ... under ingen omstændigheder [kan] betragtes som en hindring for den frie bevægelighed for et produkt, der udgør en sådan komponent«.
7 For så vidt angår foranstaltninger, der er til hinder for de frie varebevægelser, vedrører artikel 1 i Europa-Parlamentet og Rådets beslutning nr. 3052/95/EF af 13. december 1995 om indførelse af en ordning for gensidig information om nationale foranstaltninger, der fraviger princippet om frie varebevægelser inden for Fællesskabet (EFT L 321, s. 1), navnlig foranstaltninger, der direkte eller indirekte bevirker et generelt forbud mod eller et afslag på markedsføringstilladelse.
De franske retsforskrifter
8 I artikel L. 335-10, L. 521-7 og L. 716-8 i code de la propriété intellectuelle (den franske lov om immaterialret, herefter »immaterialretsloven«), der finder anvendelse på henholdsvis ophavsrettigheder og beslægtede rettigheder, registrerede mønstre og modeller samt varemærkerettigheder, bestemmes, at toldmyndighederne kan tilbageholde varer, som antages at være forfalskede. Efter skriftlig begæring fra indehaveren af den beskyttede rettighed kan toldmyndighederne i forbindelse med kontrol tilbageholde varer, som indehaveren mistænker for at være ulovlige kopivarer. Tilbageholdelsen ophæves uden forbehold, såfremt rettighedsindehaveren ikke inden ti arbejdsdage efter meddelelsen om tilbageholdelse af varerne godtgør over for toldmyndighederne, at der er anlagt sag ved de kompetente retter.
9 Salg, fremstilling, import og besiddelse af ulovlige kopivarer på fransk område udgør lovovertrædelser, som er defineret i artikel L. 335-2 (ophavsret), L. 521-4 (mønstre og modeller) og L. 716-9 (varemærkeret) i immaterialretsloven.
10 Cour de cassation har afsagt flere domme om ulovlige efterligninger i sager, hvor kopivarer alene var i transit på fransk territorium. I Kriminalafdelingens dom af 26. april 1990, Asin Crespo Ricardo m.fl. mod anklagemyndigheden (Bulletin de la Cour de cassation, 1990, nr. 160), der vedrørte reservedele til biler, har den fastslået, at en vare, selv om den alene passerer fransk område, krænker de rettigheder, indehaveren af et varemærke eller et mønster har. Denne retspraksis gælder, selv om varen er lovligt fremstillet i en medlemsstat med henblik på at blive markedsført - ligeledes lovligt - i en anden medlemsstat.
De faktiske omstændigheder og den administrative procedure
11 European Automobile Panel Association indgav en klage til Kommissionen med den begrundelse, at de franske toldmyndigheder ved grænsen til Spanien gennemfører en tilbageholdelse af reservedele til biler, der er fremstillet i denne medlemsstat, og som efter transit gennem Frankrig skal markedsføres i en anden medlemsstat, hvor deres markedsføring er lovlig.
12 De franske toldmyndigheder er af den opfattelse, at de pågældende reservedele til franske biler i medfør af fransk ret udgør en krænkelse af rettigheder, som er omfattet af immaterialretslovens bestemmelser om beskyttelse af registrerede mønstre og modeller samt ophavsrettigheder. Myndighederne tilbageholder varer, der formodes at være forfalskede, i tolden for at give indehaverne af beskyttede rettigheder mulighed for at tage de nødvendige skridt til beskyttelse af deres rettigheder inden for den fastsatte frist.
13 Ansatte i Økonomi-, Finans- og Budgetministeriets Generaldirektorat for Told og Indirekte Afgifter har bl.a. udfærdiget to rapporter af henholdsvis 16. januar og 26. februar 1997 vedrørende reservedele til franske biler, som spanske selskaber fremstiller, og som italienske selskaber køber.
14 Ved skrivelse af 13. maj 1997 underrettede Kommissionen de franske myndigheder om, at tilbageholdelse i tolden af reservedele kan være en hindring for frie varebevægelser i strid med traktatens artikel 30, når disse dele ikke skal markedsføres på fransk område, er lovligt fremstillet i Spanien og skal markedsføres i Italien på lovlig vis.
15 Ved skrivelse af 2. juni 1997 svarede de franske myndigheder først, at de pågældende reservedele udgjorde en risiko for brugernes sikkerhed på grund af deres tvivlsomme kvalitet, dernæst, at den kontrol, toldmyndighederne foretager inden markedsføringen af varer, der mistænkes for at være ulovlige kopier, er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, idet den er uomgængeligt nødvendig af hensyn til en effektiv beskyttelse af et af de i traktatens artikel 36 nævnte formål, og endelig at bekæmpelsen af ulovlige efterligninger bidrager til at forsvare den produktudviklende industris interesser og til en redelig konkurrence inden for fællesmarkedet.
16 Da dette svar ikke fandtes tilfredsstillende, sendte Kommissionen den 3. december 1997 Den Franske Republik en åbningsskrivelse, hvori den opfordrede Frankrig til at fremsætte sine bemærkninger inden for en frist på to måneder. Kommissionen anførte nærmere, at disse kontrolundersøgelser og tilbageholdelser efter dens opfattelse er i strid med traktatens artikel 30 og 36 og ligeledes kunne være i strid med EF-traktatens artikel 7 A, stk. 2 (efter ændring nu artikel 14, stk. 2, EF).
17 I sit svar af 13. februar 1998 fastholdt Den Franske Republik sin tidligere argumentation, idet den navnlig anførte, at fællesskabsbestemmelserne ifølge Cour de cassation's dom i sagen Asin Crespo Ricardo m.fl. mod anklagemyndigheden ikke er til hinder for anvendelse af en national lovgivning, der tillader tilbageholdelsen af ulovlige kopivarer, der passerer fransk område. Den anførte nærmere, at toldmyndighederne gennemfører deres kontrol på hele det nationale område og derfor også i grænseområdet, og at grundlaget herfor i intet tilfælde er grænseoverskridelsen.
18 Ved skrivelse af 24. juli 1998 sendte Kommissionen Den Franske Republik en begrundet udtalelse, hvori den gentog sin opfattelse af den tilbageholdelse, der gennemføres af toldmyndighederne i denne medlemsstat, og opfordrede denne til at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme fællesskabsbestemmelserne, inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af denne udtalelse.
19 Som svar på den begrundede udtalelse har de franske myndigheder ved skrivelse af 29. september 1998 anført, at tilbageholdelsen af varer har til formål at beskytte den industrielle og kommercielle ejendomsret som omhandlet i traktatens artikel 36, og at den franske lovgivning fuldt ud respekterer Domstolens udlægning af national lovgivnings territorialitet.
20 Under hensyn til denne besvarelse, og da Den Franske Republik ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme den begrundede udtalelse, har Kommissionen anlagt denne sag.
Det påståede traktatbrud og Domstolens bemærkninger
21 Kommissionen er af den opfattelse, at den tilbageholdelse af reservedele, som foretages af de franske toldmyndigheder, er en hindring for de frie varebevægelser i strid med traktatens artikel 30.
22 Det bemærkes herved, at de franske retsforskrifter giver toldmyndighederne mulighed for - på begæring af indehaveren af en rettighed vedrørende mønstre eller modeller af reservedele til biler - at tilbageholde reservedele, der mistænkes for at være ulovlige kopivarer, i en periode på ti dage, hvorunder indehaveren har mulighed for at anlægge sag ved de kompetente, nationale retter. Det må derfor fastslås, at en sådan tilbageholdelse, der forsinker varebevægelserne og kan medføre en fuldstændig blokering, såfremt den kompetente ret beslutter at konfiskere varerne, begrænser de frie varebevægelser.
23 Den franske regerings argument, hvorefter tilbageholdelsen ikke begrænser samhandelen mellem medlemsstaterne, da den ikke udelukkende finder sted ved varernes indførsel på fransk område, men kan foretages over for reservedele på et hvilket som helst sted i Frankrig, ændrer intet herved. Da tilbageholdelsen navnlig finder anvendelse på varer, der hidrører fra eller er bestemt for andre medlemsstater, har den en begrænsende indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne og udgør derfor i princippet en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indførselsrestriktion, hvilket er i strid med traktatens artikel 30.
24 Det må derfor undersøges, om denne foranstaltning kan begrundes.
25 Den franske regering har inden dens forsøg på at begrunde den pågældende procedure for tilbageholdelse med henvisning til traktatens artikel 36 anført, at den franske lovgivning vedrørende tilbageholdelse i tolden er i overensstemmelse med forskellige, afledte retsforskrifter, nemlig beslutning nr. 3052/95, forordning nr. 3295/94 og artikel 14 i direktiv 98/71.
26 Den franske regering har først anført, at medlemsstaterne har bevaret de væsentligste beføjelser i forbindelse med kontrol af varer, der passerer deres område, og har herved henvist til beslutning nr. 3052/95, der indfører en ordning for gensidig information om nationale foranstaltninger, som fraviger princippet om frie varebevægelser. Regeringen har understreget, at man vanskeligt kan forestille sig, at foranstaltninger, der træffes og meddeles i henhold til denne beslutning, såsom den i denne sag omhandlede tilbageholdelse i tolden, i sig selv kan være en tilsidesættelse af fællesskabsretten.
27 Det bemærkes hertil alene, at beslutning nr. 3052/95 ifølge femte betragtning navnlig har til formål at give et bedre kendskab til gennemførelsen af de frie varebevægelser på områder, der ikke er harmoniserede, og at skabe klarhed over, hvilke problemer der er, for at de kan løses på en passende måde. Den har ikke til formål at definere, hvilke foranstaltninger der er forenelige med traktatens bestemmelser om de frie varebevægelser. Den omstændighed, at en procedure for tilbageholdelse i tolden er omfattet af foranstaltningerne i beslutning nr. 3052/95, kan på ingen måde indebære, at en sådan procedure bliver forenelig med traktatens bestemmelser.
28 Dernæst har den franske regering anført, at indehaveren af en rettighed vedrørende et mønster i medfør af forordning nr. 3295/94 kan indgive en skriftlig begæring til toldmyndighederne om, at de griber ind, når kopivarer fra tredjelande deklareres med henblik på overgang til fri omsætning, eksport eller reeksport, eller når de opdages ved en kontrol.
29 Regeringen har erkendt, at forordning nr. 3295/94 ikke vedrører samhandelen inden for Fællesskabet, men har anført, at den beskyttelse, forordningen indeholder ved indførslen af kopivarer fra tredjelande, gøres illusorisk, såfremt varerne først bringes i fri omsætning i en medlemsstat, såsom Spanien, hvorved de får karakter af fællesskabsvarer og derefter uden hindring kan forsendes i transit gennem en anden medlemsstat. Det er tilstrækkeligt, at medlemsstaterne bringer varerne i fri omsætning på deres område, idet de herefter ikke længere kan standses af en anden medlemsstat, der bekymrer sig mere om den industrielle og kommercielle beskyttelse, når denne stat alene benyttes som gennemgangsland. En sådan praksis ville medføre, at forordning nr. 3295/94 mister sit indhold, eller at dens formål i hvert fald væsentligt begrænses.
30 Ifølge Kommissionen er forordning nr. 3295/94 ikke relevant i denne sag, da den alene vedrører samhandelen med tredjelande. Desuden har den anført, at selv om det er korrekt, at forordningen giver betydelige muligheder for kontrol til bekæmpelse af indførslen til medlemsstaterne af kopivarer med oprindelse i tredjelande, hvorimod der ikke foreligger tilsvarende muligheder for fællesskabsvarer, beror dette på, at sidstnævnte er omfattet af princippet om frie varebevægelser som fastsat i traktaten.
31 Det bemærkes herved, at sådanne betragtninger om den effektive virkning af forordning nr. 3295/94 ikke kan begrunde en tilsidesættelse af traktatens bestemmelser om de frie varebevægelser inden for Fællesskabet.
32 Den franske regering har endelig anført, at den franske lovgivning er forenelig med artikel 14 i direktiv 98/71. Den har understreget, at medlemsstaterne kan opretholde deres gældende ret vedrørende beskyttelse af mønstre, da der ikke er foretaget en harmonisering på dette område. Det følger heraf, at de franske retsforskrifter om beskyttelse af den pågældende rettighed, herunder når reservedelene er i transit, er tilladt i henhold til nævnte bestemmelse.
33 Det bemærkes imidlertid, at medlemsstaterne kun kan opretholde deres gældende ret vedrørende beskyttelse af reservedelsmønstre efter artikel 14 i direktiv 98/71, såfremt den nationale lovgivning er forenelig med traktatens bestemmelser. Direktivets artikel 14 legitimerer ikke alle nationale bestemmelser om beskyttelse af de pågældende rettigheder. Som nærmere anført i 20. betragtning til direktiv 98/71 skal den nationale lovgivning under alle omstændigheder overholde traktatens bestemmelser om de frie varebevægelser.
34 Det må derfor undersøges, om den hindring af de frie varebevægelser, som proceduren for tilbageholdelse i tolden indebærer, kan begrundes i hensynet til beskyttelsen af den industrielle og kommercielle ejendomsret som omhandlet i traktatens artikel 36, således som det hævdes af den franske regering.
35 Ifølge Kommissionen begrunder beskyttelsen af den industrielle og kommercielle ejendomsret ikke en tilbageholdelse i tolden af fællesskabsvarer i transit, som omfattes af princippet om frie varebevægelser, idet varer i transit ikke krænker den beskyttede rettigheds særlige genstand.
36 Den franske regering finder derimod, at de tilbageholdelsesforanstaltninger, som indehaveren af en rettighed vedrørende et mønster har begæret, og som skal sikre overholdelsen af en eneret, er omfattet af rettighedens særlige genstand, således som denne er anerkendt i fællesskabsretten. Regeringen har anført, at reservedele i Frankrig er beskyttet af mønsterretten, og at enhver komponent, der fremstilles, markedsføres uden rettighedshaverens tilladelse og befinder sig på fransk område, uanset om den importeres, eksporteres eller er i transit, udgør en krænkelse af varemærkeretten, hvorfor toldmyndighederne med føje kan gribe ind og tilbageholde varen.
37 For at besvare spørgsmålet om, hvorvidt en tilbageholdelse i tolden af varer i transit, således som det er fastsat i fransk lovgivning, er omfattet af undtagelsen i traktatens artikel 36 vedrørende den industrielle og kommercielle ejendomsret, må der tages hensyn til formålet med denne undtagelse, nemlig at hensynet til de frie varebevægelser og kravet om beskyttelse af den industrielle og kommercielle ejendomsret tilpasses hinanden, således at kunstige opdelinger inden for fællesmarkedet ikke opretholdes eller skabes. Artikel 36 tillader kun, at det grundlæggende princip om frie varebevægelser på fællesmarkedet fraviges, i det omfang disse fravigelser er begrundet i hensynet til beskyttelse af de rettigheder, der udgør denne ejendomsrets særlige genstand (jf. bl.a. dom af 17.10.1990, sag C-10/89, Hag GF, Sml. I, s. 3711, præmis 12, og af 22.9.1998, sag C-61/97, FDV, Sml. I, s. 5171, præmis 13).
38 Inden for mønsterretten tillades visse begrænsninger af de frie varebevægelser med hjemmel i traktatens artikel 36, når de har til formål at beskytte den industrielle og kommercielle ejendomsrets særlige genstand (jf. i denne retning dom af 5.10.1988, sag 83/87, CICRA og Maxicar, Sml. s. 6039, præmis 11).
39 Det fremgår af Domstolens praksis, at den ret, indehaveren af et beskyttet mønster har til at forhindre, at andre uden hans tilladelse fremstiller, sælger eller indfører produkter, hvori mønstret indgår, udgør enerettens særlige genstand (jf. bl.a. dom af 5.10.1988, sag 238/87, Volvo, Sml. s. 6211, præmis 8).
40 Det må derfor undersøges, om den ret, indehaveren af en beskyttet model af reservedele har til at forhindre, at andre uden hans tilladelse forsender produkter, hvori det omtalte mønster indgår, i transit, ligeledes er omfattet af enerettens særlige genstand.
41 Den franske regering har anført, at tilbageholdelsen i tolden omfattes af mønsterrettens særlige genstand, dvs. indehaverens eneret til som den første at markedsføre et produkt med et bestemt udseende. Regeringen finder med henvisning til Domstolens praksis, navnlig dom af 22. juni 1994 (sag C-9/93, IHT Internationale Heiztechnik og Danziger, Sml. I, s. 2789), at fabrikanterne af efterligninger af beskyttede reservedele tilsidesætter denne ret, idet de første gang markedsfører deres produkter på fransk område uden tilladelse fra indehaveren af eneretten, når varerne er i transit.
42 Det bemærkes herved, at fremstilling, salg og import indebærer tredjemands brug af produktets udseende, som mønsterretten skal beskytte. Tredjemands tilladelse til at fremstille eller markedsføre identiske komponenter og dermed til at anvende originalens udseende giver således normalt anledning til betaling af en licensafgift til rettighedsindehaveren.
43 Transitforsendelse inden for Fællesskabet består derimod i at transportere varerne fra en medlemsstat til en anden over en eller flere medlemsstaters område og indebærer ikke anvendelse af det beskyttede mønsters udseende. Som anført af generaladvokaten i punkt 84 i forslaget til afgørelse giver det heller ikke anledning til betaling af licensafgifter, når transporten udføres af tredjemand med tilladelse af rettighedsindehaveren. Transitforsendelse inden for Fællesskabet er derfor ikke omfattet af den særlige genstand for den industrielle og kommercielle ejendomsret til mønstre eller modeller.
44 Den omsætning, som omhandles i den retspraksis, den franske regering har henvist til, og som er nævnt i præmis 41, er altså ikke kun en fysisk transport af varerne, men er selve markedsføringen af disse varer. I denne sag markedsføres produktet ikke på fransk område, hvor det alene er i transit, men i en anden medlemsstat, hvor produktet ikke er beskyttet og derfor lovligt kan sælges.
45 Da fremstillingen og markedsføringen af varer er lovlig i de medlemsstater, hvor de foretages, og da forsendelse i transit ikke er omfattet af mønsterrettens særlige genstand i den medlemsstat, hvori varerne er i transit, må det fastslås, at den hindring af de frie varebevægelser, som skyldes varernes tilbageholdelse i tolden for at hindre, at de passerer gennem denne medlemsstat, ikke er begrundet i hensynet til beskyttelsen af den industrielle og kommercielle ejendomsret.
46 Den franske regering har desuden anført, at en begrænset tilbageholdelse på ti dage under alle omstændigheder er nødvendig for at sikre sig, at varerne er fremstillet i en anden medlemsstat end Den Franske Republik og er bestemt til en tredje medlemsstat.
47 Hertil bemærkes, at det fremgår af sagen og de indlæg, den franske regering er fremkommet med under retsmødet, at hovedformålet med ti dages tilbageholdelse i tolden ikke er at fastslå, hvilke medlemsstater varerne hidrører fra og er bestemt til, men at give rettighedsindehaveren mulighed for at lade disse besigtige med henblik på at bevise, at der er tale om uautoriserede efterligninger af reservedele og dermed ifølge fransk ret ulovlige kopivarer. Da forsendelse i transit af uautoriserede efterligninger ikke er omfattet af mønsterrettens særlige genstand, kan en besigtigelse for at undersøge, om reservedelene udgør sådanne efterligninger, ikke begrunde deres tilbageholdelse i tolden.
48 For så vidt angår kontrollen af oprindelse og destination af varer i transit bør denne kunne foretages på stedet, såfremt transportøren er i besiddelse af de relevante dokumenter eller straks kan fremskaffe dem. Under alle omstændigheder står en tilbageholdelse, der kan vare i indtil ti dage, ikke i forhold til formålet med en sådan kontrol, og kan dermed ikke begrundes i hensynet til beskyttelsen af den industrielle og kommercielle ejendomsret i traktatens artikel 36.
49 Det må følgelig fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 30, idet den på grundlag af den franske immaterialretslovgivning har ladet toldvæsenet gennemføre tilbageholdelse af varer, der lovligt er fremstillet i en medlemsstat i Det Europæiske Fællesskab, og som efter transit over fransk område skal markedsføres i en anden medlemsstat, hvor de lovligt kan markedsføres.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
50 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger, og Den Franske Republik har tabt sagen, bør det pålægges den at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF), idet den på grundlag af den franske immaterialretslovgivning har ladet toldvæsenet gennemføre tilbageholdelse af varer, der lovligt er fremstillet i en medlemsstat i Det Europæiske Fællesskab, og som efter transit over fransk område skal markedsføres i en anden medlemsstat, hvor de lovligt kan markedsføres.
2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.