61984CJ0018_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens justitskontor den 19 . januar 1984, har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den franske Republik har tilsidesat forpligtelser, som paahviler den i henhold til EOEF-traktatens artikel 30 ved at udelukke udgivervirksomheder fra visse skattelempelser for saa vidt angaar publikationer, de lader trykke i andre medlemsstater .
2 Det fremgaar af sagens akter, at virksomheder, som driver en avis eller et tidsskrift, der udkommer en eller to gange maanedligt og hovedsageligt indeholder politisk information, ifoelge artikel 39a i Code général des impôts français kan oppebaere visse skattelempelser . Skattelempelserne bestaar i, at virksomhederne ved forlods fradrag i deres skattepligtige indkomst kan henlaegge et beloeb, undtaget fra skattepligt, som skal anvendes til erhvervelse af de til avisen noedvendige driftsmidler eller ved fradrag af selve udgifterne hertil i den skattepligtige indkomst . Der har igennem de forloebne finansaar vaeret foretaget visse aendringer i de naevnte forlods fradrag eller udgiftsfradrag og i afgraensningen af de driftsmidler, der kan erhverves ved hjaelp heraf .
3 Ved artikel 80 i loi de finance fra 1980, nr . 80-30 af 18 . januar 1980 ( JORF af 19 . januar 1980, s . 147 ) om aendring af ordningen efter artikel 39a i Code général des impôts blev der saaledes indfoert den nyskabelse, at »udgivervirksomhederne oppebaerer ikke de i artikel 39a naevnte skattelempelser for saa vidt angaar de publikationer, de lader trykke i udlandet« ( jfr . artikel 80, sidste afsnit ).
4 Da Kommissionen fandt denne bestemmelse i strid med EOEF-traktatens artikel 30 tilstillede den den 29 . marts 1982 den franske regering en aabningsskrivelse i medfoer af traktatens artikel 169, hvori den opfordrede regeringen til at fremsaette sine bemaerkninger vedroerende naevnte bestemmelse . Kommissionen modtog imidlertid intet svar herpaa, hvorefter den fremsatte en begrundet udtalelse over for den franske regering af 5 . maj 1983 .
5 Det er Kommissionens opfattelse, at den omtvistede bestemmelse kan tilskynde de franske udgivervirksomheder til at indgaa aftaler med franske trykkerier i stedet for med trykkerier, der er etableret i andre medlemsstater, for i videst muligt omfang at kunne opnaa de naevnte skattelempelser . Af denne grund maa ordningen efter artikel 39a i Code général des impôts betegnes som en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, der er forbudt efter EOEF-traktatens artikel 30 . Kommissionen henviser i den forbindelse til direktiv 70/50 af 22 . december 1979 ( EFT 1970 I, s . 10 ), ifoelge hvis artikel 2, stk . 3, litra k ), en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion omfatter alle saadanne nationale foranstaltninger, som »skaber hindringer for privatpersoners koeb alene af importerede varer eller opfordrer til udelukkende at koebe indenlandske varer eller paabyder et saadant koeb, eller giver det en fortrinsstilling« .
6 Kommissionen har i den forbindelse endvidere gjort gaeldende, at naevnte bestemmelse udgoer et led i en skattelempelsesordning, som kan udgoere en stoette i henhold til traktatens artikler 92-94 . Da der imidlertid er tale om foranstaltninger til gennemfoerelse af en stoette, som ikke er paakraevet af hensyn til stoettens formaal eller forvaltning, er de naevnte traktatbestemmelser ikke efter Kommissionens opfattelse til hinder for anvendelsen af traktatens artikel 30, hvilket fremgaar af Domstolens dom af 22 . marts 1977 i sag 74/76 ( Ianelli & Volpi, Sml . s . 557 ).
7 Under sagen ved Domstolen har Den franske Republik fremfoert tre anbringender til sit forsvar .
8 For det foerste, at trykning ikke kan betragtes som en vare, men maa anses for en tjenesteydelse, hvorfor den fiskale bestemmelse, som anfaegtes af Kommissionen, falder uden for anvendelsesomraadet for traktatens artikel 30 og for direktiv 70/50 og henhoerer under traktatens bestemmelser vedroerende den fri udveksling af tjenesteydelser . Vedroerende direktiv 70/50 anfoeres det, at artikel 2, stk . 3, litra k ), vedroerer »privatpersoners koeb« og derfor ikke kan anvendes paa udgivervirksomheder, idet disse ikke kan sidestilles med privatpersoner .
9 For det andet bestrider den franske regering, at det kan have nogen indflydelse paa den eventuelle forbrugers valg, at en publikation er trykt i Frankrig og ikke i en anden medlemsstat, hvorfor den maa tilbagevise Kommissionens argumentation om, at den anfaegtede bestemmelse falder ind under de bestemmelser, der ifoelge artikel 2, stk . 3, litra k ), i direktiv 70/50 »opfordrer til udelukkende at koebe indenlandske varer« .
10 Endelig anfoerer den franske regering, for det tilfaelde, at den anfaegtede bestemmelse maatte antages at udgoere et led i en stoetteordning, at bestemmelsen ikke kan udskilles fra den stoetteordning som helhed til gunst for udgivervirksomhederne, der er indeholdt i de anfaegtede bestemmelser . En foranstaltning, som udgoer et integreret led i en saadan ordning, kan ikke betragtes som en underordnet foranstaltning ifoelge den dom, som Kommissionen har henvist til, og omfattes derfor ikke af artikel 30 .
11 Herom skal Domstolen bemaerke foelgende .
12 For det foerste, at trykkeriarbejde ikke kan betegnes som en »tjenesteydelse«, naar trykkeriets indsats foerer direkte til fremstillingen af en materiel genstand, der i oevrigt som saadan er indeholdt i en selvstaendig position i den faelles toldtrif, nemlig under pos . 49.02 : »Aviser og tidsskrifter« . Under alle omstaendigheder er »tjenesteydelser« i traktatens artikel 60 defineret som »ydelser, der normalt udfoeres mod betaling, i det omfang de ikke omfattes af bestemmelserne vedroerende den frie bevaegelighed for varer, kapital og personer« . Det foreliggende problem maa derfor udelukkende bedoemmes paa grundlag af traktatens artikel 30 .
13 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt den omhandlede bestemmelse i den franske skattelovgivning eventuelt vil kunne betragtes som et integreret led i en stoetteordning, bemaerkes for det foerste, at ordningen ikke paa noget tidspunkt er blevet anmeldt til Kommissionen, saaledes som det fremgaar af de svar, der er afgivet paa et af Domstolen stillet spoergsmaal . For det andet bemaerkes, at artiklerne 92 og 94 under ingen omstaendigheder, som det fremgaar af Domstolens faste retspraksis, maa anvendes paa en saadan maade, at de modvirker traktatens bestemmelser vedroerende de frie varebevaegelser eller bestemmelserne om ophaevelse af fiskal forskelsbehandling . Som Domstolen har fastslaaet, har bestemmelserne om frie varebevaegelser, ophaevelse af fiskal forskelsbehandling og stoetteforanstaltninger nemlig samme formaal, som er at sikre de frie varebevaegelser mellem medlemsstaterne paa normale konkurrencevilkaar ( se herved, ud over den af Kommissionen naevnte dom af 22 . marts 1977, dommene af 13 . marts 1979 i sag 91/78, Hansen, Sml . s . 935, af 26 . juni 1979 i sag 177/78, Pigs and Bacon Commission, Sml . s . 1261, og af 24 . oktober 1982 i sag 249/81, Kommissionen mod Irland, Sml . s . 4005 ). Den omstaendighed, at en national foranstaltning eventuelt kan kvalificeres som »stoette« i henhold til artikel 92, kan derfor ikke i sig selv bringe foranstaltningen uden for forbudet i artikel 30 . Det argument, som regeringen for Den franske Republik baserer paa Faellesskabets bestemmelser om stoette, og som i oevrigt alene er fremfoert som en hypotese i forbindelse med besvarelsen af Kommissionens bemaerkninger, maa derfor forkastes .
14 Hvad angaar anvendeligheden af bestemmelserne i direktiv 70/50 bemaerkes for det foerste, at begrebet »privatperson« i artikel 2, stk . 3, litra k ), omfatter alle markedsborgere, der driver oekonomisk virksomhed af privat karakter, og foelgelig ogsaa udgivervirksomheder .
15 Hvad angaar det argument, som den franske regering stoetter paa direktivet, og hvorefter oprindelsen af de trykte publikationer, som saelges af de franske udgivervirksomheder, ikke har nogen indflydelse paa forbrugerens valg, bemaerkes, at Kommissionen i sit sagsanlaeg ikke har rettet opmaerksomheden mod de endelige aftagere af de trykte produkter, men derimod mod udgivernes valgmuligheder med hensyn til fremstillingen af de trykte publikationer . Det kan saaledes ikke bestrides, at den i artikel 39a i Code général des impôts omhandlede undtagelse fra skattelempelsesadgangen tilskynder virksomhederne til at lade deres publikationer trykke i Frankrig fremfor i de oevrige medlemsstater . I den forbindelse maa det endvidere konstateres, at den fiskale bestemmelse, som er genstanden for sagen, i henhold til artikel 2, stk . 3, litra k ), i direktiv 70/50, med rette kan betegnes som en hindring for samhandelen inden for Faellesskabet, idet den giver de publikationer, som er trykt paa nationalt omraade, en fortrinsstilling .
16 Det fremgaar saaledes, at den fiskale bestemmelse, som anfaegtes af Kommissionen, tilskynder udgivervirksomhederne til at lade deres publikationer fremstille i Frankrig fremfor i andre medlemsstater og derved er egnet til at haemme indfoerslen af trykte produkter, der hidroerer fra de oevrige medlemsstater, hvorfor den maa betegnes som en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, der er forbudt efter traktatens artikel 30 .
17 Det statueres foelgelig, at Den franske Republik har tilsidesat forpligtelser, som paahviler den i henhold til EOEF-traktatens artikel 30, ved at udelukke de franske udgivervirksomheder fra at oppebaere visse skattelempelser for saa vidt angaar de publikationer, de lader trykke i andre medlemsstater .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
18 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, idoemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Da Den franske Republik har tabt sagen, tilpligtes den at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Den franske Republik har tilsidesat forpligtelser, som paahviler den i henhold til EOEF-traktatens artikel 30, ved at udelukke udgivervirksomheder fra at oppebaere visse skattelempelser for saa vidt angaar de publikationer, de lader trykke i andre medlemsstater .
2 ) Den franske Republik betaler sagens omkostninger .