62002CC0091_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1. Formålet med den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse er at opnå en fortolkning af bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (2) .
2. Verwaltungsgerichtshof (Østrig) ønsker oplyst, om denne forordning er til hinder for en national lovgivning, der pålægger en forhøjelse af toldbeløb, når toldskylden er et resultat af en overtrædelse af fællesskabsretten, eller når toldskylden er genstand for en efteropkrævning i henhold til kodeksens artikel 220. I det foreliggende tilfælde svarer den omtvistede forhøjelse til morarenter for perioden mellem toldskyldens opståen og tidspunktet for den efterfølgende bogføring af toldskylden.
I – Retsforskrifter
A – Fællesskabsbestemmelser
3. Toldkodeksens artikel 201-205 indeholder bestemmelser om toldskyldens opståen ved indførsel, og artikel 209-211 indeholder bestemmelser om toldskyldens opståen ved udførsel.
4. I medfør af kodeksens artikel 201 opstår toldskyld ved indførsel, når en importafgiftspligtig vare overgår til fri omsætning eller ved henførelsen af en sådan vare under en ordning om adgang til midlertidig indførsel med delvis fritagelse for importafgifter. Denne bestemmelse fastslår, at toldskylden opstår på tidspunktet for antagelsen af toldangivelsen.
5. Ifølge kodeksens artikel 209 opstår toldskyld ved udførsel, når en eksportafgiftspligtig vare udføres fra Fællesskabets toldområde i henhold til en toldangivelse af den eksportafgiftspligtige vare. Det tilføjes, at toldskylden opstår på tidspunktet for antagelsen af toldangivelsen.
6. Kodeksens artikel 217-232 fastsætter reglerne for opkrævningen af toldskylden.
7. I henhold til kodeksens artikel 217 skal toldmyndighederne beregne afgiftsbeløbet, så snart de er i besiddelse af de nødvendige oplysninger.
8. Artikel 218 bestemmer, at når der opstår en toldskyld ved antagelsen af toldangivelsen for en vare, skal beløbet svarende til denne bogføres, så snart det er blevet beregnet, eller senest andendagen efter den dag, hvor varerne er blevet frigivet. Hvis toldskylden derimod er opstået på andet grundlag end antagelsen af toldangivelsen for en vare, skal bogføringen ske senest to dage efter det tidspunkt, hvor toldmyndighederne kan beregne afgiftsbeløbet og fastslå, hvem der er debitor.
9. Kodeksens artikel 220, stk. 1, vedrører den efterfølgende opkrævning af toldskyld. Det bestemmes heri, at »[h]vis det afgiftsbeløb, som følger af en toldskyld, ikke er bogført i henhold til artikel 218 og 219 eller er bogført for lavt i forhold til det efter lovgivningen skyldige beløb, skal bogføringen af det afgiftsbeløb, der skal opkræves eller efteropkræves, ske senest to dage efter det tidspunkt, hvor toldmyndighederne er blevet klar over situationen og kan beregne det efter lovgivningen skyldige beløb og fastslå, hvem der er debitor (efterfølgende bogføring)«.
10. Kodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), udelukker imidlertid muligheden for en efterfølgende bogføring, når »det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb ikke er blevet bogført som følge af en fejl, som toldmyndighederne selv har begået, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, hvis sidstnævnte i øvrigt […] har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter«.
11. Kodeksens artikel 221 bestemmer, at debitor skal underrettes, så snart afgiftsbeløbet er bogført. Ifølge artikel 222 skal debitor betale det skyldige beløb inden for den frist, der fastsat af toldmyndighederne. Denne frist må højst være på ti dage fra det tidspunkt, hvor debitor er blevet underrettet om det skyldige afgiftsbeløb.
12. I medfør af kodeksens artikel 229 kan toldmyndighederne indrømme debitor betalingslempelser på betingelse af, at denne betaler lånerenter.
13. Endelig bestemmer kodeksens artikel 232, at hvis debitor ikke betaler afgiftsbeløbet inden for den fastsatte frist, kan toldmyndighederne opkræve en morarente, der ikke må være lavere end lånerentesatsen.
B – De nationale bestemmelser
14. I østrigsk ret er toldkodeksens bestemmelser blevet gennemført ved Bundesgesetz betreffend ergänzende Regelungen zur Durchführung des Zollrechts der Europäischen Gemeinschaften (den østrigske forbundslov om supplerende bestemmelser til gennemførelsen af de fællesskabsretlige toldbestemmelser) af 23. august 1994 (3) .
15. Af denne lovs § 80 fremgår, at hvis afgiftsbeløbet ikke er blevet betalt inden for den fastsatte frist, opkræves en morarente ud over afgiftsbeløbet. I dette tilfælde er den årlige rente 2% højere end lånerentesatsen.
16. ZollR-DG’s § 108, stk. 1, vedrører forhøjelsen af afgifterne. Denne bestemmelse er affattet således:
»Opstår der, bortset fra de tilfælde, der er nævnt i stk. 2, en toldskyld i medfør af toldkodeksens artikel 202-205, 210 eller 211, eller skal der i medfør af toldkodeksens artikel 220 ske efteropkrævning, skal der betales en forhøjelse, som beløbsmæssigt svarer til den morarente, som ville være påløbet i perioden mellem tidspunktet for toldskyldens opståen og tidspunktet for bogføringen af toldskylden eller, ved efteropkrævning i henhold til toldkodeksens artikel 220, mellem forfaldsdagen for den oprindelig bogførte toldskyld og det tidspunkt, hvor den told, der skal efteropkræves, bogføres […]«
II – Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
17. Det fremgår af sagen, at Hauptzollamt Linz (det centrale toldkontor i Linz) (Østrig) (4) den 24. november 1998 antog en toldangivelse om overgang til fri omsætning. Den var udarbejdet af selskabet Hannl + Hofstetter Internationale Spedition GmbH (5) .
18. Imidlertid gjorde Hannl den 12. december 1998 Hauptzollamt opmærksom på en fejl, der var begået ved udarbejdelsen af angivelsen.
19. Ved afgørelse af 17. december 1998 foretog Hauptzollamt således en efterfølgende bogføring af toldafgifterne i overensstemmelse med kodeksens artikel 220. Det bogførte toldbeløb udgjorde 30 694 ATS. Herudover besluttede Haupzollamt at forhøje toldskylden med 2 157 ATS i medfør af ZollR-DG’s § 108, stk. 1.
20. Hannl gjorde indsigelse mod denne afgørelse over for Hauptzollamt og efterfølgende over for Finanzlandesdirektion für Wien, Niederösterreich und Burgenland (Østrig).
21. Finanzlandesdirektion bekræftede den anfægtede afgørelse og gjorde yderligere opmærksom på beregningsgrundlaget for forhøjelsen (228 668 ATS, hvoraf 30 694 ATS var told, og 197 974 ATS omsætningsafgift ved indførsel), samt de anvendte rentesatser (5,66% p.a.) og restancetidsrummene (fra den 15.11.1998 til den 14.12.1998 og fra den 15.12.1998 til den 14.1.1999).
22. Hannl anlagde herefter sag til prøvelse af denne afgørelse ved Verwaltungsgerichtshof, idet selskabet gjorde gældende, at forhøjelsen i medfør af ZollR-DG’s § 108, stk. 1, strider mod fællesskabsretten.
23. Da Verwaltungsgerichtshof fandt, at det med henblik på afgørelsen af den sag, der verserer for den, var nødvendigt at opnå en fortolkning af de fællesskabsretlige toldbestemmelser, har retten besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er det i strid med de fællesskabsretlige toldbestemmelser at pålægge en forhøjelse af toldbeløbet i medfør af ZollR-DG’s § 108, stk. 1, som skal betales ved en toldskylds opståen i henhold til EF-toldkodeksens artikel 202-205, 210 eller 211, eller ved efteropkrævning i medfør af toldkodeksens artikel 220, når denne forhøjelse beløbsmæssigt svarer til den morarente, som ville være påløbet i perioden mellem tidspunktet for toldskyldens opståen og tidspunktet for bogføringen af toldskylden, eller, ved efteropkrævning i henhold til EF-toldkodeksens artikel 220, mellem forfaldsdagen for den oprindelig bogførte toldskyld og det tidspunkt, hvor den told, der skal efteropkræves, bogføres?«
III – Om det præjudicielle spørgsmål
24. Med spørgsmålet ønsker Verwaltungsgerichtshof nærmere bestemt oplyst, om toldkodeksens bestemmelser skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter der
– ved en toldskylds opståen i henhold til toldkodeksens artikel 202-205, 210 eller 211 skal ske en forhøjelse af toldbeløbet, som beløbsmæssigt svarer til den morarente, som ville være påløbet i perioden mellem tidspunktet for toldskyldens opståen og tidspunktet for bogføringen af toldskylden, og
– ved efteropkrævning af toldskylden i henhold til toldkodeksens artikel 220 skal ske en forhøjelse af toldbeløbet, som beløbsmæssigt svarer til den morarente, som ville være påløbet i perioden mellem forfaldsdagen for den først bogførte toldskyld og dagen for den efterfølgende bogføring af toldskylden.
25. Indledningsvis skal jeg bemærke, at toldkodeksens artikel 232 alene pålægger betaling af morarenter for perioden efter toldskyldens bogføring. I medfør af denne bestemmelse skal debitor således betale en morarente, hvis han ikke betaler afgiftsbeløbet inden for en frist, der ikke kan overstige ti dage, fra det tidspunkt, hvor debitor er blevet underrettet om det skyldige toldbeløb.
26. Hvad angår nærværende sag pålægger ZollR-DG’s § 108 betaling af morarenter for en periode, der ligger før
bogføringen af toldskylden. Denne paragraf bestemmer således, at forhøjelsen dækker perioden mellem tidspunktet for toldskyldens opståen og bogføringen af toldskylden (når toldskylden er opstået i medfør af kodeksens artikel 202-205, 210 og 211) eller perioden mellem forfaldsdagen for den oprindelig bogførte toldskyld og den efterfølgende bogføring (når toldskylden har været genstand for en efteropkrævning i henhold til kodeksens artikel 220).
27. Den præjudicielle anmodning fra Verwaltungsgerichtshof har til formål at få efterprøvet, hvorvidt fællesskabsretten giver medlemsstaterne adgang til at pålægge morarenter for en periode, der ikke er omfattet af kodeksens artikel 232.
28. For at besvare dette spørgsmål vil jeg kort gøre rede for principperne vedrørende medlemsstaternes beføjelser til at vedtage regler, der skal sikre anvendelsen af fællesskabsretten.
29. Ifølge fast retspraksis (6) skal medlemsstaterne, når fællesskabsbestemmelser ikke fastsætter en særlig sanktion for overtrædelser eller med hensyn hertil henviser til nationale bestemmelser, i medfør af artikel 10 EF træffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre fællesskabsrettens gennemslagskraft. Medlemsstaterne har et skøn med hensyn til valget af sanktioner, men skal dog drage omsorg for, at overtrædelser af fællesskabsretten sanktioneres efter samme materielle og processuelle regler, som efter national ret gælder for overtrædelser af samme art og grovhed, og sanktionen skal under alle omstændigheder være effektiv, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning.
30. For så vidt angår overtrædelser af toldbestemmelser har Domstolen præciseret (7), at så længe der ikke er gennemført nogen fællesskabsretlig harmonisering på dette område, har medlemsstaterne beføjelse til at træffe bestemmelser om de sanktioner, som de finder rimelige. Medlemsstaterne skal dog udøve deres beføjelser på dette område under iagttagelse af fællesskabsretten og dennes almindelige grundsætninger og dermed under iagttagelse af proportionalitetsprincippet.
31. I det foreliggende tilfælde er det passende at indlede med at undersøge de situationer, hvor den østrigske lovgivning pålægger morarenter. Jeg har allerede nævnt, at disse situationer omfatter de tilfælde, hvor toldskylden opstår i medfør af kodeksens artikel 202-205, 210 og 211, eller hvor toldskylden er genstand for en efteropkrævning i henhold til kodeksens artikel 220.
32. Toldkodeksens artikel 202-205, 210 og 211 vedrører situationer, hvor toldskylden er opstået i forbindelse med en adfærd, der udgør en overtrædelse af fællesskabsreglerne. Kodeksens artikel 202-205 fastslår således, at toldskyld ved indførsel opstår, når
– en importafgiftspligtig vare føres ind i Fællesskabets toldområde på ikke forskriftsmæssig måde, eller hvis det drejer sig om en importafgiftspligtig vare, der er anbragt i frizone eller frilager, når varen føres ind i en anden del af toldområdet på ikke forskriftsmæssig måde (8)
– en importafgiftspligtig vare unddrages toldtilsyn (9)
– en af de forpligtelser, der opstår ved en vares midlertidige opbevaring (10) eller ved anvendelse af den toldprocedure, som varen er undergivet, misligholdes, eller når en af betingelserne for en vares henførsel under den pågældende toldprocedure eller for indrømmelse af nedsat eller nul-importafgift på grund af dens anvendelse til særlige formål ikke er opfyldt (11), og
– en importafgiftspligtig vare forbruges eller anvendes i frizone eller frilager på andre betingelser end dem, der følger af gældende forskrifter (12) .
33. Tilsvarende bestemmer kodeksens artikel 210 og 211, at toldskyld ved udførsel opstår, når
– en eksportafgiftspligtig vare forlader Fællesskabets toldområde, uden at der er afgivet toldangivelse herfor, og
– betingelserne for, at en vare er blevet udført fra Fællesskabets toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter, ikke er blevet overholdt.
34. Med hensyn til kodeksens artikel 220 har jeg allerede nævnt, at den omfatter de situationer, hvor det afgiftsbeløb, som følger af en toldskyld, ikke har kunnet bogføres i henhold til kodeksens artikel 218. Som den østrigske regering har gjort opmærksom på (13), drejer det sig særligt om de situationer, hvor den erhvervsdrivende har opgivet fejlagtige eller utilstrækkelige oplysninger til toldmyndighederne, eftersom artikel 220, stk. 2, litra b), udtrykkeligt udelukker muligheden for en efterfølgende bogføring i situationer, hvor det er toldmyndighederne selv, der har begået fejl.
35. Så vidt jeg ved, findes der ikke sådanne særlige sanktioner i fællesskabsretten i disse tilfælde.
36. Jeg har heller ikke i kodeksen eller i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 (14) kunnet finde bestemmelser om særlige sanktioner i tilfælde, hvor toldskylden opstår ved en overtrædelse af forpligtelserne i forbindelse med indførslen eller udførslen af varer i (eller uden for) Fællesskabet. Jeg har ligeledes ikke kunnet finde bestemmelser, der pålægger sanktioner, hvis myndighederne på grund af den erhvervsdrivendes adfærd selv ikke har kunnet bogføre afgiftsbeløbet, umiddelbart efter toldskyldens opståen.
37. Heraf følger, i modsætning til, hvad Hannl har gjort gældende, at medlemsstaterne har beføjelse til at vedtage bestemmelser om de sanktioner, som de finder rimelige inden for dette område. Republikken Østrigs vedtagelse af ordningen i ZollR-DG’s § 108 er derfor gyldig.
38. I overensstemmelse med den ovennævnte retspraksis (15) skal disse beføjelser dog udøves under iagttagelse af fællesskabsretten og navnlig proportionalitetsprincippet.
39. Jeg mener i medfør heraf, at genstanden for den omtvistede forhøjelse utvivlsomt er i overensstemmelse med fællesskabsretten.
40. Som den østrigske regering ganske rigtigt har gjort opmærksom på (16), skyldes det problem, der følger af en toldskylds opståen i henhold til kodeksens artikel 202-205, 210 og 211, eller hvis toldskylden er genstand for en efteropkrævning, ikke debitors forsinkede betaling af sin toldskyld. Problemet opstår, når toldmyndighederne på grund af den erhvervsdrivende selv ikke altid er i stand til umiddelbart at bogføre toldskylden eller nøjagtigt at beregne beløbet og fastslå, hvem toldskyldens debitor er. Der kan derfor gå en vis tid mellem tidspunktet for toldskyldens opståen og tidspunktet for den efterfølgende bogføring.
41. I disse situationer lider toldmyndighederne et økonomisk tab som følge af den forsinkede bogføring af toldskylden, og samtidig opnår de erhvervsdrivende en økonomisk vinding som følge af den forsinkede betaling af deres toldskyld.
42. I den forbindelse har den omtvistede forhøjelse til formål at udligne den fordel, som de erhvervsdrivende nyder, der ikke overholder de forpligtelser, som toldlovgivningen pålægger dem, eller som videregiver fejlagtige oplysninger til de kompetente myndigheder. Som den østrigske regering har understreget (17), stiller den omstændighed, at der ikke findes en sådan ordning, de erhvervsdrivende, der udviser en ulovlig eller uagtsom adfærd på grund af den forsinkede efterfølgende bogføring af deres toldafgift, bedre end de erhvervsdrivende, hvis adfærd muliggør en hurtig afvikling af toldskylden.
43. Den omtvistede forhøjelse har derfor til formål at tilskynde de erhvervsdrivende til at overholde de forpligtelser, de er pålagt i medfør af toldreglerne. Et sådant formål er klart i overensstemmelse med fællesskabsretten (18) .
44. Med hensyn til størrelsen af den omtvistede forhøjelse vil jeg minde om, at den ifølge retspraksis (19) skal fastsættes under overholdelse af proportionalitetsprincippet og efter samme regler, som efter national ret gælder for overtrædelser af samme art og grovhed. Domstolen har imidlertid i Siesse-dommen (20) og i De Andrade-dommen (21) fastslået, at denne undersøgelse skal foretages af de nationale domstole.
45. I denne sag er det derfor Verwaltungsgerichtshof, der skal vurdere, om forhøjelsen i henhold til ZollR-DG’s § 108, stk. 1, overholder proportionalitetsprincippet og er fastsat efter samme regler, som i national ret gælder for overtrædelser af samme art. Til dette formål kan den nationale domstol tage med i betragtning, at den omtvistede forhøjelse blot skal udligne den fordel, som de erhvervsdrivende ville have nydt ved en overtrædelse af toldreglerne, men skal ikke pålægge dem en reel sanktion. Den forelæggende ret skal i alle tilfælde undersøge, om satsen på 5,66%, der virker passende, svarer til den sats, der anvendes i national ret for overtrædelser af samme art og grovhed.
46. Med forbehold af resultatet af denne undersøgelse vil jeg derfor foreslå, at det præjudicielle spørgsmål besvares med, at toldkodeksen ikke er til hinder for en ordning som den, der er fastsat i ZollR-DG’s § 108.
IV – Forslag til afgørelse
47. På grundlag af de foregående bemærkninger foreslår jeg, at det spørgsmål, som Verwaltungsgerichtshof har forelagt til præjudiciel afgørelse, besvares således:
»Bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks er ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter der
– ved en toldskylds opståen i henhold til toldkodeksens artikel 202-205, 210 eller 211 skal ske en forhøjelse af toldbeløbet, som beløbsmæssigt svarer til den morarente, som ville være påløbet i perioden mellem tidspunktet for toldskyldens opståen og tidspunktet for bogføringen af toldskylden, og
– ved efteropkrævning af toldskylden i henhold til toldkodeksens artikel 220 skal ske en forhøjelse af toldbeløbet, som beløbsmæssigt svarer til den morarente, som ville være påløbet i perioden mellem forfaldsdagen for den først bogførte toldskyld og dagen for den efterfølgende bogføring af toldskylden,
på betingelse af, at rentesatsen fastsættes under overholdelse af proportionalitetsprincippet og efter samme regler, som efter national ret gælder for overtrædelser af samme art og grovhed. Det tilkommer den nationale domstol at bedømme, om den omtvistede forhøjelse er i overensstemmelse med disse principper.«
(1) .
(2)
–	EFT L 302, s. 1 (herefter »toldkodeksen« eller »kodeksen«).
(3)
–	BGB1. nr. 1994/659 (herefter »ZollR-DG«).
(4)
–	Herefter »Hauptzollamt«.
(5)
–	Herefter »Hannl«.
(6)
–	Jf. bl.a. dom af 21.9.1989, sag 68/88, Kommissionen mod Grækenland, Sml. s. 2965, præmis 23 og 24, af 10.7.1990, sag C-326/88, Hansen, Sml. I, s. 2911, præmis 17, af 2.10.1991, sag C-7/90, Vandevenne m.fl.., Sml. I, s. 4371, præmis 11, domme af 8.6.1994, sag C-382/92, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. I, s. 2435, præmis 55, og sag C-383/92, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. I, s. 2479, præmis 40, dom af 26.10.1995, sag C-36/94, Siesse, Sml. I, s. 3573, præmis 20, og af 7.12.2000, sag C-213/99, De Andrade, Sml. I, s. 11083, præmis 20.
(7)
–	Jf. bl.a. dom af 16.12.1992, sag C-210/91, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 6735, præmis 19, samt Siesse-dommen (præmis 21) og De Andrade-dommen (præmis 20), nævnt i fodnote 6.
(8)
–	Artikel 202, stk. 1.
(9)
–	Artikel 203, stk. 1.
(10)
–	Artikel 204, stk. 1, litra a).
(11)
–	Artikel 204, stk. 1, litra b).
(12)
–	Artikel 205, stk. 1.
(13)
–	Jf. det skriftlige indlæg (punkt 11).
(14)
–	Forordning om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 253, s.1).
(15)
–	Siesse-dommen (præmis 22-24) og De Andrade-dommen (præmis 21-24), nævnt i fodnote 6.
(16)
–	Jf. det skriftlige indlæg (punkt 9-13).
(17)
–	Indlæggets punkt 21 og 22.
(18)
–	Jf. analogt Siesse-dommen (præmis 22) og De Andrade-dommen (præmis 22), nævnt i fodnote 6.
(19)
–	Jf. Siesse-dommen (præmis 24) og De Andrade-dommen (præmis 24), nævnt i fodnote 6.
(20)
–	Nævnt i fodnote 6 (præmis 24).
(21)
–	Nævnt i fodnote 6 (præmis 24).