61993CC0293_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Den nederlandske lov vedroerende garanti af aedelmetalarbejder indeholder et forbud mod erhvervsmaessig forhandling af platin-, guld- og soelvarbejder, der ikke af et uafhaengigt organ er forsynet med et stempel, som oplyser om indholdet af aedelmetal i det enkelte arbejde, herefter arbejdets "holdighed" (1). Fru Houtwipper er ved Arrondissementsrechtbank, Zutphen, tiltalt for at have overtraadt dette forbud. Hun paastaar frifindelse, idet hun goer gaeldende, at forbuddet er i strid med EF-traktaten. Arrondissementsrechtbank, Zutphen, har forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal om fortolkningen af traktatens artikel 30 og 36 for at kunne tage stilling til, om den omtvistede lovbestemmelse er i strid med disse bestemmelser (2).
2. AEdelmetallerne guld, soelv og platin er i ren tilstand for bloede til at vaere egnet til forarbejdning. Dette betyder, at alle aedelmetalarbejder bestaar af en blanding af aedelt og uaedelt metal (en legering). Som foelge af aedelmetallernes hoeje vaerdi stilles der i samtlige medlemsstater krav om, at aedelmetalarbejder skal forsynes med forskellige stempler, herunder et stempel, der oplyser om det enkelte arbejdes holdighed normalt udtrykt i tusindedele (herefter benaevnt "holdighedsstemplet").
3. Medlemsstaternes lovgivninger varierer imidlertid betydeligt baade med hensyn til, hvilke stempler der skal paafoeres (navnlig for saa vidt angaar stemplernes angivelse af den nominelle holdighed, dvs. den holdighed, som er stemplet paa arbejdet) og med hensyn til, hvorledes holdigheden kontrolleres og stemplingen foretages.
4. I flere medlemsstater (England, Frankrig, Nederlandene, Irland, Portugal og Spanien) skal holdighedsstemplingen foretages af et uafhaengigt organ paa grundlag af forudgaaende proevning af det enkelte arbejde, hvorimod holdighedsstemplingen i andre medlemsstater foretages af fabrikanten eller importoeren selv (Tyskland, Graekenland, Italien og Luxembourg). I atter andre lande er det valgfrit, hvorvidt det er fabrikanten/importoeren eller et uafhaengigt organ, der skal forsyne aedelmetalarbejdet med holdighedsstemplet (Belgien, Danmark).
5. De nationale krav til stempling medfoerer vaesentlige hindringer for samhandelen af aedelmetalarbejder, fordi en raekke stater kraever, at ogsaa indfoerte varer respekterer de nationale bestemmelser. Dette har betydet, at der, som fremhaevet af den portugisiske regering i dens indlaeg, paa dette ogsaa i oekonomisk henseende vigtige omraade fortsat reelt ikke eksisterer et faelles marked.
6. De hidtidige bestraebelser for paa mellemstatsligt plan at fremme den internationale handel med aedelmetalarbejder har ikke vaeret synderligt fremgangsrige. Det er kun enkelte medlemsstater (3), der har ratificeret Wienerkonventionen om kontrol og stempling af varer af aedle metaller af 15. november 1972 (4), hvorefter de kontraherende stater forpligter sig til ikke at foreskrive yderligere proevning eller stempling af aedelmetalvarer, der er kontrolleret og stemplet i overensstemmelse med de i konventionen fastlagte regler og fremgangsmaader af dertil udpegede uafhaengige offentlige organer.
7. Dette er baggrunden for, at Kommissionen ° i oevrigt efter opfordring fra flere medlemsstater ° har udarbejdet et forslag til direktiv om genstande af aedle metaller (5), som i oktober 1993 er forelagt Raadet.
Direktivforslaget tilsigter at fjerne de eksisterende samhandelshindringer gennem en harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om stempling af aedelmetalvarer. Der fastsaettes faelles regler om en raekke krav for at sikre korrekt angivelse af holdigheden, og det bestemmes, at medlemsstaterne for saa vidt angaar angivelse af holdigheden ikke kan hindre markedsfoering af aedelmetalarbejder, der er stemplet enten af fabrikanten eller dennes repraesentant i overensstemmelse med de i direktivet beskrevne fremgangsmaader (overensstemmelsescertificering) eller af et dertil specielt bemyndiget uafhaengigt organ efter forudgaaende proevning (verifikation).
Kommissionen har saaledes foreslaaet et flerstrenget system for saa vidt angaar holdighedsstempling ved at ligestille stempling af en uafhaengig instans og stempling af fabrikanten selv, dog saaledes at der stilles detaljerede krav for saa vidt angaar fabrikantens egen stempling.
Direktivforslaget indeholder herudover faelles regler om de nominelle holdigheder, der skal anvendes ved stemplingen (f.eks. for soelv: 800, 835, 925 og 999) og om udseendet af de anvendte stempler (f.eks. for guld en oval med holdigheden anfoert i midten).
8. Den foreliggende sag vedroerer som naevnt overtraedelse af den nederlandske lov om garanti (herefter benaevnt "Waarborgwet"). Ifoelge denne lov skal alle aedelmetalarbejder, inden de omsaettes erhvervsmaessigt, forelaegges Waarborg Platina, Goud en Zilver NV (herefter benaevnt "Waarborg"), med henblik paa proevning og holdighedsstempling (6).
9. Waarborg arbejder efter bemyndigelse fra den nederlandske oekonomiminister og skal opfylde visse i loven foreskrevne krav til uafhaengighed (7).
10. Waarborg forsyner ° saafremt den foretagne proevning berettiger dertil ° de faerdige aedelmetalarbejder med ét af foelgende holdighedsstempler: For platin 950, for guld 916, 833, 750 og 585, og for soelv 925, 835 og 800 (8). AEdelmetalarbejder, der ikke har en af disse vaerdier, paafoeres stemplet med den nominelle holdighed, der ligger naermest under den reelle holdighed, saaledes at f.eks. et arbejde med en reel holdighed af guld paa 840 stemples med den nominelle holdighed 833.
Saafremt det ikke er muligt at angive det enkelte arbejdes holdighed med sikkerhed, gaelder stempelgarantien inden for en graense paa 20 tusindedele (9).
11. Det er forbudt at anvende betegnelserne aedelmetal, platin, guld eller soelv for arbejder med lavere holdighed end den laveste af de ovenfor naevnte.
12. Kravet om proevning og stempling gaelder, uanset om aedelmetalarbejdet er importeret fra en anden medlemsstat og dér har vaeret genstand for kontrol og stempling i overensstemmelse med denne medlemsstats lovgivning (10).
13. Fru Houtwipper har foerst og fremmest gjort gaeldende, at Waarborgwet' s bestemmelser forvrider konkurrencen mellem de nederlandske erhvervsdrivende og deres europaeiske kolleger ved at paalaegge de nederlandske erhvervsdrivende vaesentlige og ubegrundede omkostninger.
Der er grund til at naevne, at en saadan konkurrenceforvridning ikke isoleret set er afgoerende for anvendelsen af forbuddet i traktatens artikel 30 mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner. Den nederlandske regering har da ogsaa henvist til, at det ikke er oplyst i forelaeggelsesdommen, om de arbejder, der har givet anledning til tiltalen mod fru Houtwipper, er af indenlandsk eller udenlandsk oprindelse. Den forelaeggende ret har dog klart vist, at den er opmaerksom paa, at traktatens artikel 30 alene vedroerer hindringer for indfoersel fra andre medlemsstater, jf. note 1.
14. Der er reelt enighed mellem dem, der har afgivet indlaeg i sagen ° foruden fru Houtwipper, den nederlandske, den engelske, den tyske, den franske, den portugisiske og den graeske regering samt Kommissionen ° om,
° at regler som de omtvistede er foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner i traktatens artikel 30' s forstand, idet de foerer til hindringer for samhandelen, fordi de stiller krav om kvalitet og maerkning ogsaa til varer, der lovligt er fremstillet i en anden medlemsstat (11),
° at de omtvistede regler ikke er begrundet af et af de hensyn, der udtoemmende er opregnet i traktatens artikel 36, og som kan retfaerdiggoere samhandelshindringer omfattet af artikel 30, og
° at saadanne hindringer for samhandelen, der beror paa forskelle i de nationale lovgivninger, dog kan anses for lovlige, saafremt reglerne finder anvendelse paa saavel indenlandske som indfoerte varer, saafremt de er uomgaengeligt noedvendige, f.eks. af hensyn til forbrugerbeskyttelse og god handelsskik, og saafremt de hindringer, de indebaerer, staar i rimeligt forhold til de maal, de forfoelger, og disse ikke kan naas ved mindre handelshindrende foranstaltninger (12).
15. De to foerste forudsaetninger for at anse de omtvistede handelshindrende regler for lovlige er opfyldt i den foreliggende sag. De relevante nationale lovgivninger er endnu ikke harmoniserede, og de nederlandske regler om stempling gaelder uden forskel for indenlandske og indfoerte produkter.
16. Det maa derfor undersoeges, om anvendelsen af de omtvistede regler paa importerede varer er uomgaengeligt noedvendig af hensyn til forbrugerbeskyttelse og god handelsskik, saaledes som det goeres gaeldende af den nederlandske regering.
17. Domstolen har taget stilling til et delvis tilsvarende spoergsmaal i en dom af 22. juni 1982, Robertson (13).
I denne sag var nogle belgiske importoerer tiltalt for salg af soelvpletbestik, der hidroerte fra andre medlemsstater, og som ikke var stemplet med maengden af det paafoerte soelv i overensstemmelse med de dagaeldende belgiske regler. En sammenligning af medlemsstaternes lovgivning viste, at der i samtlige stater var pligt til paa den ene eller den anden maade at stemple arbejder af aedle metaller, men at det kun var i Belgien, der var pligt til ogsaa at stemple arbejder af forsoelvet metal.
Domstolen fastslog i sin dom, at pligten til at stemple arbejder af forsoelvet metal, der efter deres art kan forveksles med arbejder af massivt soelv, kan anses for noedvendig for at sikre en effektiv forbrugerbeskyttelse og fremme god handelsskik, og at "traktatens artikel 30 [derfor] ikke er til hinder for, at en medlemsstat anvender nationale bestemmelser, hvorefter det er forbudt at bringe soelvpletarbejder i omsaetning, som ikke er forsynet med de i bestemmelserne foreskrevne stempler, paa soelvpletarbejder, der importeres fra en anden medlemsstat, hvor de lovligt er bragt i omsaetning".
Domstolen lagde herved vaegt paa, at holdighedsstemplingen opfyldte to formaal, idet den ikke alene gav forbrugeren mulighed for at erhverve et tilstraekkelig praecist kendskab til varens art og kvalitet, men ogsaa gav mulighed for at skelne den fra andre varer, som den ellers kunne forveksles med.
18. Det er klart, at der i forbindelse med soelvpletvarer er en naerliggende risiko for forveksling mellem soelvplet og aedelt metal, idet der ikke umiddelbart kan ses forskel paa de to materialer, som der er betydelig vaerdiforskel imellem.
Lige saa klart er det imidlertid, at en tilsvarende risiko eksisterer for saa vidt angaar arbejder af aedle metaller, idet holdigheden heraf ikke kan fastslaas uden tekniske undersoegelser, og idet holdigheden er afgoerende for arbejdets vaerdi.
Det kan derfor konstateres, at holdighedsstempling af aedelmetalarbejder kan anses for uomgaengelig noedvendig af hensyn til forbrugerne og god handelsskik.
19. Der maa dernaest tages stilling til, om det tillige er noedvendigt at kraeve, at holdighedsstemplingen foretages af et af fabrikanten uafhaengigt organ paa grundlag af en af dette organ foretaget forudgaaende proevning.
20. Der kan indledningsvis vaere grund til at naevne, at fru Houtwipper og den tyske regering har anfoert, at Waarborg, der er organiseret i aktieselskabsform, er ejet af brancheorganisationen Federatie Goud en Zilver og dermed har saa taette forbindelser til den nederlandske branche, at det ikke kan anses for at vaere uafhaengigt af denne.
Det er ovenfor naevnt, at den nederlandske lovgivning indeholder regler, hvis formaal er at sikre Waarborg uafhaengighed. Det er ikke under sagen forsoegt dokumenteret, at Waarborg skulle vaere afhaengig af de virksomheder, selskabet kontrollerer, og antydningerne om en saadan afhaengighed er da ogsaa paa det bestemteste afvist af den nederlandske regering. Det er i oevrigt vaerd at naevne, at det under sagens behandling end ikke er antydet, at Waarborg skulle behandle indfoerte varer anderledes end nationalt producerede varer.
21. Den nederlandske, den engelske, den franske, den portugisiske og den graeske regering fremhaever, at holdighedsstempling foretaget af et uafhaengigt organ efter forudgaaende proevning giver forbrugerne en bedre beskyttelse end den, der opnaas, naar fabrikanten eller importoeren selv foretager stemplingen.
22. Heroverfor goeres det af den tyske regering gaeldende, at det spiller en mindre rolle, om stemplingen foretages af en uafhaengig tredjepart eller af fabrikanten selv under ansvar, og at der derfor er tale om en unoedvendig dobbeltkontrol, naar aedelmetalarbejder stemplet af en tysk fabrikant ved indfoersel til Nederlandene tillige skal proeves og stemples af Waarborg.
23. Der kan efter min mening ikke gives den tyske regering medhold heri.
24. Det er uden tvivl rigtigt som paapeget af den tyske regering, at regler, der som de tyske accepterer holdighedsstempling foretaget af fabrikanten selv, i mindre grad hindrer samhandelen mellem medlemsstaterne end regler som de nederlandske. Regler som de tyske varetager ogsaa hensynet til forbrugerbeskyttelse og god handelsskik, idet ikke alene fabrikanten, men ogsaa forhandleren af aedelmetalarbejdet er ansvarlig bl.a. efter straffeloven, konkurrencelovgivningen samt faglige normer, hvis holdighedsstemplingen ikke er rigtig.
25. Ligeledes er det sikkert ° som ogsaa anfoert af den tyske regering samt af fru Houtwipper ° at regler som de nederlandske i vaesentlig grad fordyrer omsaetningen af aedelmetalvarer ved at paalaegge de erhvervsdrivende omkostninger til transport, forsikring mv. af de varer, der skal proeves og stemples, hvilket i oevrigt kun kan ske ét sted i Nederlandene. Disse omkostninger kan utvivlsomt af de beroerte erhvervsdrivende opfattes som uforholdsmaessige, naar de sammenlignes med maengden og vaerdien af det anvendte metal (f.eks. naar antikviteter og skroebelige arbejder skal stemples).
26. Disse forhold er dog ikke afgoerende. Medlemsstaterne maa, saa laenge der ikke er udstedt faellesskabsregler paa omraadet med andet indhold, vaere berettigede til at fastsaette regler, der bygger paa den opfattelse, at beskyttelse af forbrugerne og god handelsskik bedst opnaas gennem proevning og stempling foretaget af et uafhaengigt organ.
27. Proevning og stempling foretaget af et uafhaengig organ har utvivlsomt stoerre praeventiv virkning og beskytter forbrugerne bedre end stempling foretaget af fabrikanten selv. Bedragerier er paa det foreliggende omraade en naerliggende risiko, og det maa vaere tilladeligt, at medlemsstaterne naegter at acceptere, at et efterfoelgende strafansvar er tilstraekkelig sikring mod denne risiko.
28. Det er da ogsaa betegnende, at proevning og stempling af et uafhaengig organ har vaeret paabudt i aarhundreder i adskillige medlemsstater, og at et saadant krav skal vaere opfyldt, for at de kontraherende stater efter den ovenfor omtalte Wienerkonvention har pligt til at anerkende import af aedelmetalarbejder fra de oevrige kontraherende stater.
29. Domstolen boer af disse grunde fastslaa, at et krav om proevning og stempling af et uafhaengigt organ ikke er udtryk for et utilladeligt dobbeltkrav, naar det kraeves opfyldt i forhold til varer fra medlemsstater, hvor stemplingen lovligt er fortaget af fabrikanten selv.
30. Det maa herefter paa ny undersoeges, om og i givet fald i hvilket omfang der kan stilles krav om proevning og stempling i importstaten af aedelmetalarbejder, der importeres fra en anden medlemsstat, og som i denne er blevet proevet og stemplet af et uafhaengigt organ.
31. Domstolen udtalte i Robertson-sagen af betydning for dette spoergsmaal, at et krav om respekt af regler som de i sagen omhandlede "imidlertid ikke er noedvendig, naar saadanne arbejder importeres fra en anden medlemsstat, hvor de lovligt er bragt i handelen, og naar de allerede er stemplet i overensstemmelse med sidstnaevnte stats lovgivning; det er dog en forudsaetning, at de af sidstnaevnte stat foreskrevne stempler, uanset deres form, er lige saa oplysende, som stemplerne ifoelge importmedlemsstatens lovgivning, og at de er forstaaelige for denne stats forbrugere".
32. Den nederlandske regering goer gaeldende, at Domstolen skal fastholde den fortolkning af artikel 30, den gav udtryk for i Robertson-dommen. Regeringen fremhaever hensynet til en korrekt oplysning af forbrugerne. Den henviser til, at der i nogle medlemsstater anerkendes aedelmetalarbejder med en guldholdighed paa 333, mens der i andre kraeves en hoejere mindsteholdighed. Regeringen henviser tillige til, at de nominelle holdigheder, der kraeves anvendt i de forskellige stater, varierer meget, og at formen og indholdet af de forskellige stempler kan vaere meget forskellige. Endelig henviser regeringen til, at det kan variere fra medlemsstat til medlemsstat, om der kan tillades visse negative udsving i den angivne holdighed og i givet fald, hvor stor denne kan vaere.
33. Regeringen goer gaeldende, at det kan vaere svaert nok for branchekyndige at skelne mellem hver stats holdighedsstempler, og at det i hvert fald er umuligt for en almindelig forbruger at kende og forstaa samtlige medlemsstaters holdighedsstempler. Regeringen giver derfor udtryk for den opfattelse, at det er tvivlsomt, om anerkendelse af udenlandske arbejder uden fornyet stempling kan ske, uden at det vil medfoere en naerliggende risiko for, at forbrugerne vil blive vildledt.
34. De franske, graeske, portugisiske og engelske regeringer er enige med den nederlandske regering i, at Domstolen boer opretholde den fortolkning af artikel 30, som den fastslog i Robertson-dommen, idet de dog giver udtryk for noget forskellige opfattelser af, hvilke praktiske konsekvenser dette indebaerer for pligten for deres myndigheder til uden fornyet stempling at acceptere import af arbejder fra andre medlemsstater. Den britiske regering afviser saaledes ikke, at der kan vaere tilfaelde, hvor en saadan accept er mulig, uden at der er risiko for vildledning af forbrugerne, men fremhaever i tilslutning til det af den nederlandske regering anfoerte desuden det vaesentlige forhold, at holdighedsstemplerne ikke alene varierer fra medlemsstat til medlemsstat, men ogsaa varierer i antal og udseende inden for den enkelte medlemsstat alt efter den paagaeldende genstands alder.
35. Regeringerne har utvivlsomt ret, naar de fremhaever betydningen af, at der i Faellesskabet eksisterer en mangfoldighed af holdighedsstempler, og henviser til, at det faelles marked paa omraadet ikke vil kunne fungere i fuldt omfang, foer der er vedtaget faellesskabsretlige regler om harmonisering af de nationale regler paa omraadet.
Det foelger imidlertid ikke heraf, at der ikke kan vaere tilfaelde, hvor medlemsstaterne paa grundlag af de i Robertson-dommen fastlagte kriterier kan have pligt til at anerkende import uden fornyet stempling af aedelmetalarbejder produceret i andre medlemsstater.
36. Som anfoert af den tyske regering angives i langt de fleste medlemsstater holdigheden af aedelmetalvarer i tusindedele. Denne angivelse maa vaere forstaaelig for forbrugerne, uanset om netop den paagaeldende nominelle holdighed anvendes i forbrugerens hjemstat. Det forekommer ikke sandsynligt, at der alene paa grund af saadanne forskelle skulle vaere en vildledningsfare, der er tilstraekkelig tungtvejende til at kunne begrunde fornyet stempling i importstaten. Forbrugerne vil efter min mening utvivlsomt ogsaa uden at blive vildledt kunne forstaa betydningen af stempling foretaget i andre medlemsstater, selv om den paa visse punkter maatte afvige fra den stempling, der foretages i hans eller hendes egen medlemsstat.
37. Det er ikke mindst paa grund af bemaerkninger fra den nederlandske og britiske regering under den mundtlige forhandling noedvendigt at understrege, at det ganske vist er et beskyttelsesvaerdigt hensyn at sikre forbrugerne mod vildledning, men at dette hensyn skal tilgodeses paa en saadan maade, at traktatens grundlaeggende regler om de frie varebevaegelser mellem medlemsstaterne ikke bliver gjort illusoriske.
38. Der gaelder paa dette omraade en positiv pligt for medlemsstaterne til at anerkende arbejder proevet og stemplet under betryggende forhold i eksportstaten og ikke at udstraekke den i Robertson-dommen anfoerte undtagelse videre end strengt noedvendigt.
Medlemsstaternes myndigheder skal loyalt bestraebe sig paa at respektere denne pligt. Dette forudsaetter, at de kun undlader at anerkende aedelmetalarbejder fra andre medlemsstater, hvor arbejderne er proevet og stemplet af et uafhaengigt organ, naar der er vaegtige grunde til at antage, at forbrugerne vil blive vildledt, hvis der ikke sker en fornyet proevning og stempling. Myndighederne skal herved tage hensyn til de grundlaeggende principper fastlagt i Domstolens praksis, hvorefter foranstaltninger, der indebaerer handelshindringer, kun er lovlige, naar de er uomgaengeligt noedvendige, og naar de staar i rimeligt forhold til de maal, som forfoelges, og disse maal ikke kan naas ved foranstaltninger, der i mindre omfang begraenser samhandelen i Faellesskabet.
39. Domstolen fastslog i Robertson-dommen, at det paahviler den nationale dommer at vurdere, om betingelserne for at anerkende markedsfoering af importerede varer uden fornyet stempling er opfyldt. Denne konstatering indebaerer imidlertid ikke, at denne opgave alene paahviler den nationale dommer.
40. Det er vigtigt at understrege, at det foelger af traktatens artikel 5, at de nationale myndigheder til stadighed skal bestraebe sig paa at indrette deres regler og at administrere disse, saaledes at traktatens krav om frie varebevaegelser respekteres. Myndighederne kan ikke blot afvente, at spoergsmaalet om lovligheden af statens regler eller administrative praksis af beroerte virksomheder indbringes for de nationale domstole til proevelse.
41. Det vil fremgaa af mine bemaerkninger, at jeg finder, at Domstolen kan besvare det forelagte spoergsmaal paa samme maade, som den besvarede spoergsmaalet i Robertson-sagen, dog saaledes at det praeciseres, at medlemsstaterne kan stille krav om proevning og stempling af et uafhaengigt organ, og idet det skal understreges, at der af svaret foelger en positiv pligt for de nationale myndigheder til loyalt at undersoege om arbejder fra andre medlemsstater skal anerkendes i overensstemmelse med Robertson-dommens kriterier.
Forslag til afgoerelse
42. Paa denne baggrund skal jeg foreslaa Domstolen at besvare det af Arrondissementsrechtbank, Zutphen, stillede spoergsmaal paa foelgende maade:
"Traktatens artikel 30 er ikke til hinder for, at nationale bestemmelser, som forbyder forhandling af aedelmetalarbejder, der ikke er undersoegt af et i staten etableret uafhaengigt organ, og af dette er forsynet med stempler om arbejdernes holdighed, anvendes paa aedelmetalarbejder, der importeres fra en anden medlemsstat, hvor de lovligt er bragt i omsaetning. Saadanne bestemmelser kan dog ikke anvendes paa arbejder, der importeres fra en anden medlemsstat, hvor de lovligt er bragt i omsaetning, saafremt de i denne stat er proevet af et uafhaengigt organ og af dette er forsynet med tilsvarende stempler, der er lige saa oplysende som stemplerne ifoelge importmedlemsstatens lovgivning og lige saa forstaaelige for denne stats forbrugere."
(*) Originalsprog: dansk.
(1) - I Kommissionens forslag til Raadets direktiv om genstande af aedle metaller af 18.10.1993 (EFT C 318, s. 5) anvendes i stedet for udtrykket holdighed loedighed, som defineres saaledes: Indhold af rent aedelmetal udtrykt i tusindedele af den paagaeldende legerings samlede vaegt [artikel 1, stk. 2, litra f)].
(2) - Det praejudicielle spoergsmaal lyder saaledes: Er artikel 30 i Waarborgwet 1986 (Stb. 38/1987) gyldig, naar henses til artikel 30 og 36 i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (traktat af 25.3.1957, Trb. 1957, 74 og 91)? og det tilfoejes, at den naevnte bestemmelse i den nederlandske lov har til foelge, at det er forbudt at forhandle guld- og soelvgenstande efter indfoersel til Nederlandene, for saa vidt disse genstande ikke er forsynet med et nederlandsk, belgisk eller luxembourgsk holdighedsstempel, ogsaa saafremt disse genstande er forsynet med holdighedsstempler fra andre medlemsstater.
(3) - Efter det for mig oplyste Danmark, Portugal, Storbritannien og Irland.
(4) - Konventionen er undertegnet i Wien den 15.11.1972 mellem Finland, Norge, Portugal, Schweiz, Storbritannien, Sverige og OEstrig.
(5) - Se note 1.
(6) - Waarborgwet, artikel 30.
(7) - Waarborgwet, artikel 7.
(8) - Waarborgwet, artikel 1.
(9) - Waarborgwet, artikel 3.
(10) - Der er dog i Waarborgwet' s artikel 48 gjort undtagelse fra dette krav med hensyn til arbejder officielt stemplet i Belgien og Luxembourg efter harmonisering af de paagaeldende landes regelsaet ved Haagerkonventionen af 18.2.1950 mellem Nederlandene, Belgien og Luxembourg (Trb. 1951, s. 159). Det er dog oplyst i den nederlandske regerings indlaeg, at denne undtagelse har tabt al vaesentlig praktisk betydning, eftersom officiel stempling ikke laengere foretages i Luxembourg og kun sjaeldent finder sted i Belgien.
(11) - Se herved dom af 11.7.1974 (sag 8/74, Dassonville, Sml. s. 837, praemis 5), af 20.2.1979 (sag 120/78, Rewe (Cassis de Dijon), Sml. s. 649) samt navnlig af 24.11.1993 (forenede sager C-267/91 og C-268/91, Keck og Mithouard, Sml. I, s. 6097).
(12) - Se herved de to sidstnaevnte af de i forrige note naevnte domme samt dom af 18.5.1993 (sag C-126/91, Yves Rocher, Sml. I, s. 2361, praemis 12).
(13) - Sag 220/81, Sml. s. 2349.