62007CC0394
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 18. detsembril 2008 (
1
)
Kohtuasi C-394/07
Marco Gambazzi
versus
DaimlerChrysler Canada Inc.
ja
CIBC Mellon Trust Company
„Brüsseli konventsioon — Kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine — Keeldumispõhjused — Selle riigi avaliku korra rikkumine, kus kohtuotsuse täitmist taotletakse — Kostja menetlusest kõrvaldamine kohtu korralduse täitmata jätmise tõttu selle riigi kohtus, kus otsus on tehtud”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev kohtuasi puudutab 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (
2
) (edaspidi „Brüsseli konventsioon”) artikli 27 punkti 1 tõlgendamist. Põhikohtuasja ese on Ühendkuningriigi sellise kohtuotsuse tunnustamine, mis tehti pärast seda, kui kostja oli menetlusest kohtu korralduse täitmata jätmise tõttu kõrvaldatud. Kõnealune kohtuasi annab Euroopa Kohtule võimaluse arendada edasi eeskätt kohtuotsuses Krombach (
3
) menetlusõigusliku ordre public kohta välja töötatud põhimõtteid.
II. Õiguslik raamistik
2.
Brüsseli konventsiooni artikkel 25 sätestab:
„Konventsiooni tähenduses on otsus igasugune osalisriigi kohtu lahend, sealhulgas dekreet, määrus, resolutsioon või täitemäärus, samuti kohtuametniku otsus kohtukulude kohta.”
3.
Brüsseli konventsiooni artikli 27 punkt 1 sätestab, et otsust ei tunnustata, „kui tunnustamine oleks vastuolus selle riigi avaliku korraga, kus tunnustamist taotletakse.”
III. Asjaolud, eelotsusetaotlus ja menetlus Euroopa Kohtus
4.
Põhikohtuasja ese on Ühendkuningriigi kohtuotsuse tunnustamine ja täitmine Itaalias, mida taotlesid Daimler Chrysler Canada Inc. (edaspidi „Daimler Chrysler”) ja CIBC Mellon Trust Company (edaspidi „CIBC”) M. Gambazzi suhtes.
5.
Ühendkuningriigi kohtuvaidluse ese põhikohtuasjas oli Daimler Chrysleri ja CIBC kahju hüvitamise hagi Luganos elava Šveitsi kodaniku Marco Gambazzi vastu.
6.
Tuginedes eelotsusetaotluses esitatud andmetele ning poolte väidetele ja argumentidele, võib Ühendkuningriigi menetluse kulgu kirjeldada põhijoontes järgmiselt.
7.
Enne menetluse algust põhikohtuasjas andis Ühendkuningriigi kohus Daimler Chrysleri ja CIBC taotlusel 1996. aasta juulis esialgse õiguskaitse meetmena M. Gambazzi suhtes käsutuskeelu (freezing order, nimetatud ka Mareva injunction (
4
)). Selle freezing order’iga keelati M. Gambazzil tulevase kohtuotsuse täitmise tagamiseks oma vara käsutamine.
8.
26. veebruaril 1997 andis Ühendkuningriigi kohus Daimler Chrysleri ja CIBC taotlusel freezing order’i muudetud versiooni, mida oli nüüd täiendatud korraldustega, millega tehti M. Gambazzile ettekirjutus avalikustada teave oma vara kohta ja esitada teatavad dokumendid, mis puudutasid ka põhimenetlust (disclosure orders).
9.
M. Gambazzi ei täitnud talle ‘disclosure order’iga pandud kohustusi või vähemalt ei täitnud neid täielikult. Selle peale andis Ühendkuningriigi kohus Daimler Chrysleri ja CIBC taotlusel uue määruse (unless order). Selles tehti M. Gambazzile teatavaks, et tema kaitseargumendid jäetakse põhimenetluses arvesse võtmata ja tal keelatakse edaspidi menetluses osalemine, kui ta ei täida ettenähtud tähtajaks oma kohustust avalikustada taotletud teave.
10.
M. Gambazzi esitas ‘freezing order’i, ‘disclosure order’i ja ‘unless order’i peale eraldi kaebused, mis jäeti rahuldamata.
11.
Ta ei täitnud määratud tähtaja jooksul täielikult ka talle uue ‘unless order’iga pandud kohustusi. Ühendkuningriigi kohus leidis, et see on contempt of Court (kohtu korralduse täitmata jätmine) ja kõrvaldas ta – nagu talle oli ‘unless order’iga teatavaks tehtud – menetlusest (debarment).
12.
Põhikohtuasjas käsitleti M. Gambazzit seepeale kohtusse ilmumata jätnud kostjana. High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division rahuldas 10. detsembri 1998. aasta tagaseljaotsusega (default judgment), mida täiendati . aasta määrusega, Daimler Chrysleri ja CIBC haginõuded, mõistes nende kasuks välja 169752058 Kanada dollarit ja 71595530 Kanada dollarit ning 129974770 USA dollarit.
13.
Selle kohtuotsuse tahavad Daimler Chreysler ja CIBC täitmisele pöörata Itaalias. 17. detsembri 2004. aasta kohtumäärusega kuulutas Corte d’appello di Milano (Milaano apellatsioonikohus) Ühendkuningriigi kohtuotsuse ja määruse, millega M. Gambazzilt summad välja mõisteti, täitmisele pööratavateks. M. Gambazzi esitas selle kohtumääruse peale kaebuse.
14.
Nimetatud kaebust lahendav Corte d’appello di Milano peatas 27. juuni 2007. aasta määrusega menetluse ja esitas Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas selle riigi kohus, kus kohtuotsuse täitmist taotletakse, võib Brüsseli konventsiooni artikli 27 punktis 1 sätestatud avaliku korra klausli alusel võtta arvesse seda, et selle riigi kohus, kus otsus tehti, jättis kohtuvaidluse kaotanud poole, kes ilmus kohtusse, ilma võimalusest ennast kaitsta, võttes eespool kirjeldatud tingimustes vastu kõrvaldamismääruse (debarment); või on selle sätte, koostoimes Brüsseli konventsiooni artiklitest 26 jj tulenevate põhimõtetega, mis käsitlevad kohtuotsuste vastastikust tunnustamist ja täitmist ühenduses, tõlgendusega vastuolus, kui siseriiklik kohus loeb avaliku korraga vastuolus olevaks nimetatud konventsiooni artikli 27 punkti 1 tähenduses sellise tsiviilmenetluse, milles ühel poolel keelatakse kaitseõiguste teostamine kohtu tehtud kõrvaldamismäärusega seetõttu, et nimetatud pool ei täitnud kohtu korraldust?”
15.
Euroopa Kohtu menetluses esitasid põhikohtuasja pooled, Kreeka ja Itaalia valitsus, Ühendkuningriigi valitsus ja Euroopa Ühenduste Komisjon kirjalikke ja suulisi märkusi.
IV. Õiguslik hinnang
16.
Mõlemat eelotsuse küsimust saab kontrollida üheskoos. Need kajastavad erinevaid aspekte seoses küsimusega, kas selle riigi kohus, kus kohtuotsuse täitmist taotletakse, võib Brüsseli konventsiooni artikli 27 punktis 1 sätestatud avaliku korra klausli alusel jätta tunnustamata tsiviilkohtu sellise otsuse, mis on tehtud pärast kostja kõrvaldamist kohtu korralduse täitmata jätmise tõttu. Seega tuleb järgnevalt uurida Brüsseli konventsiooni artikli 27 punkti 1 tingimusi.
17.
Käesolevas asjas kohaldatavad Brüsseli konventsiooni sätted on vahepeal küll asendatud nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades. (
5
) Siiski jäävad käesolevad märkused asjakohasteks ka praegu kehtivas õiguslikus olukorras, sest Brüsseli konventsiooni artikli 27 punktile 1 vastab määruse (EÜ) nr 44/2001 artikli 34 punkt 1, mis on samasisuline.
18.
Esmalt tuleb siiski selgust saada eelküsimuses, kas kohtuvaidluse esemeks oleva Ühendkuningriigi kohtu otsuse puhul on üldse tegemist otsusega, mis kuulub Brüsseli konventsiooni kohaldamisalasse. Kui nimetatud kohtuotsus ei oleks otsus konventsiooni artikli 25 tähenduses, mida tuleb konventsiooni artikli 26 kohaselt põhimõtteliselt tunnustada, ei kerkiks üldse küsimust seoses erandjuhul otsuse tunnustamata jätmisega artikli 27 alusel.
19.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei esitanud küll sõnaselget küsimust konventsiooni artikli 25 tõlgendamise kohta, kuid EÜ artikli 234 kohase eelotsusemenetluse raames on siiski Euroopa Kohtu ülesanne anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus. (
6
) Tarviliku vastuse juurde kuulub käesolevas asjas aga ka nimetatud eelküsimuse selgitamine.
A. Otsus Brüsseli konventsiooni artikli 25 tähenduses
20.
Brüsseli konventsiooni artikli 25 kohaselt on otsus igasugune osalisriigi kohtu lahend, sealhulgas dekreet, määrus, resolutsioon või täitemäärus, samuti kohtuametniku otsus kohtukulude kohta.
21.
M. Gambazzi on arvamusel, et Ühendkuningriigi kohtu otsust ei saa pidada otsuseks nimetatud tähenduses juba seetõttu, et see on tehtud kohtu korraldusel toimunud kohtusse ilmumata jätmise alusel ning kohtumenetluses, milles ei ole arvestatud võistlevuse põhimõtet.
22.
See vastuväide ei pea siiski paika. Seoses esialgse õiguskaitse meetmetega sedastas Euroopa Kohus küll, et konventsiooni artikkel 25 eeldab võistlevat kohtumenetlust. Siiski peab Euroopa Kohus piisavaks seda, et otsusele eelnenud menetlus on võistlev ja näeb põhimõtteliselt ette vaidlustatava otsuse. (
7
) Kui otsus on tehtud võistlevas menetluses, kuulub see konventsiooni artikli 25 kohaldamisalasse järelikult ka siis, kui menetlus jääb konkreetsel juhul, näiteks ühe poole kohtusse ilmumata jätmise tõttu ühepoolseks. Menetluse konkreetne kulg ei muuda nimelt midagi menetluse võistlevas olemuses.
23.
Sellest tulenevalt on tagaseljaotsused kaheldamatult otsused konventsiooni artikli 25 tähenduses, sest need tehakse menetlustes, mis on põhimõtteliselt võistlevad. Asjaolu, et Brüsseli konventsioon peab tagaseljaotsuseid otsusteks artikli 25 tähenduses, tuleneb muu hulgas ka artikli 27 lõike 2 erinormist, mis näeb ette tagaseljaotsuste tunnustamata jätmise konkreetse aluse.
24.
Ühendkuningriigi kohus tegi otsuse tagaseljaotsusena tsiviilmenetluse käigus, mis võistlevuse põhimõtet üldiselt järgib. Seega vastab otsus konventsiooni artikli 25 tingimustele. See, et käesoleval juhul on tegemist ebatüüpilise, kohtu korraldusel toimunud kohtusse ilmumata jätmisega, ei too kaasa otsuse liigituse muutmist, kuna see ei muuda kohtumenetluse põhimõtteliselt võistlevat olemust. Asjaolu, et kohtusse ilmumata jätmine oli käesoleval juhul toimunud kohtu korraldusel, võib olla oluline pigem alles artikli 27 punkti 1 raames.
25.
Kohtuvaidluse esemeks oleva kohtuotsuse liigitamine otsuseks konventsiooni artikli 25 tähenduses võiks siiski olla kaheldav ka teisel põhjusel. Õiguskirjanduses leidub autoreid, kes seda küsimust Ühendkuningriigi tagaseljaotsuse (default judgment) osas põhimõtteliselt eitavad. (
8
) Nad viitavad sellele, et ‘default judgment’i puhul ei kontrolli kohus enne otsuse tegemist mingil moel hagi põhjendatust. Põhjendatuse kohtulik kontroll on siiski vajalik selleks, et saaks rääkida otsusest konventsiooni artikli 25 tähenduses. See arvamus tugineb Euroopa Kohtu praktikale kohtuasjas Solo Kleinmotoren. (
9
)
26.
Minu arvates ei tule kohtuasjas Solo Kleinmotoren tehtud otsuse alusel sellist järeldust siiski teha. Euroopa Kohus nimetab selles tingimusena, mille olemasolu korral on tegemist otsusega konventsiooni tähenduses, asjaolu, et otsuse peab olema teinud osalisriigi kohus, „kes pooltevahelises vaidluses otsustab enda pädevuse piires”. (
10
) Kohtu poolt üksnes protokollitud kokkulepe ei vasta sellele nõudele, kuna kokkuleppel on sisuliselt lepinguline olemus, ja selle kujundab seega poolte tahe, mitte kohtu tahe.
27.
Seevastu tagaseljaotsus, mille puhul kohus ei teosta enne asjas otsuse tegemist hageja väidete põhjendatuse sisulist kontrolli, on oma olemuselt otsus. Asjaolu, et kohtuotsuse sisu on kohtusse ilmumata jätmise õigusliku tagajärjena hageja taotluste alusel ette antud, ei muuda tagaseljaotsust pelgalt poolte tahte protokollimiseks. Pigem sõltub otsuse sisu vägagi kohtu tahtest, kuna hoolimata sellest, et kohus ei kontrolli tagaseljaotsuse tegemise tingimuste olemasolu korral hagi põhjendatust, otsustab ta tagaseljaotsuse tingimuste kontrollimisega siiski üksinda selle üle, kas hageja nõue rahuldatakse.
28.
Muu hulgas tuleb juba konventsiooni artikli 25 sõnastuse kohaselt lähtuda otsuse mõiste laiast tähendusest. Sõnastuse kohaselt on otsus „igasugune osalisriigi kohtu lahend, sealhulgas […]”. Sellest ilmneb, et artikkel 25 omistab vähem tähtsust otsuse formaalsele aspektile, nagu selle nimetusele või tegemise käigule, ning lähtub pigem üksnes otsuse sisulistest tagajärgedest. Põhjendatuse kontrolli puudumise tähtsust konventsioonile vastava tunnustamise ja täitmise küsimuse seisukohast on ka ülesehituslikult otstarbekam arvesse võtta alles artiklis 27 sätestatud erandjuhul tunnustamata jätmise kontrollimise raames.
29.
Seda arvestades on ka tagaseljaotsus, millele tegemisele ei eelnenud põhjendatuse kontrolli, otsus konventsiooni artikli 25 tähenduses, kuna sellel on üldjuhul siiski samad sisulised tagajärjed nagu otsusel: tagaseljaotsus kujutab endast õigusjõulist, täitmisele pööratavat täitedokumenti.
30.
Kohtuvaidluse esemeks olevat kohtuotsust tuleb järelikult lugeda otsuseks Brüsseli konventsiooni artikli 25 tähenduses.
B. Ordre public, Brüsseli konventsiooni artikli 27 punkt 1
1. Brüsseli konventsiooni artikli 27 punkti 1 tõlgendamine
31.
Brüsseli konventsiooni artikli 27 punkt 1 sätestab, et otsust ei tunnustata, kui tunnustamine oleks vastuolus selle riigi avaliku korraga, kus tunnustamist taotletakse.
32.
Euroopa Kohus on mitmes otsuses kirjeldanud Brüsseli konventsiooni artikli 27 punktis 1 sätestatud avaliku korra klausli tõlgendamise põhijooni.
33.
Tõlgendamisel lähtub Euroopa Kohus esmalt konventsiooni mõttest ja eesmärgist. Konventsioon peab tagama kohtuotsuste vaba liikumise, sätestades selleks lihtsa ja kiire täitmisele pööramise menetluse. (
11
) Seetõttu tuleb artiklit 27 kui takistust konventsiooni ühe põhieesmärgi saavutamisel tõlgendada kitsalt. (
12
) Eelkõige võib konventsiooni artikli 27 punktis 1 sätestatud avaliku korra klauslit kohaldada ainult erandjuhtudel. (
13
)
34.
Euroopa Kohus selgitab seoses sellega, et kuigi osalisriikidele jääb konventsiooni artikli 27 punktis 1 sätestatud reservatsiooni alusel põhimõtteliselt vabadus otsustada kooskõlas oma siseriikliku õigusega, millised on nende avaliku korraga seotud nõuded, siis selle mõiste piirid tulenevad siiski konventsiooni tõlgendamisest. (
14
) Seega on Euroopa Kohus hoolimata sellest, et ta ei saa otsustada osalisriigi avaliku korra sisu üle, siiski pädev kontrollima piire, mille raames osalisriigi kohtunik võib sellele mõistele tugineda, et teise osalisriigi kohtu otsust mitte tunnustada. (
15
)
35.
Esimese piiri tõmbavad konventsiooni artikkel 29 ja artikli 34 lõige 3, mis ei luba kohtuotsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohtunikul keelduda kõnealuse otsuse tunnustamisest või täitmisele pööramisest ainuüksi põhjusel, et õigusnorm, mida kohaldas selle riigi kohus, kus otsus on tehtud, erineb sellest, mida tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus oleks kohaldanud, kui ta ise oleks kohtuvaidluse lahendanud. Samuti ei tohi kohtuotsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus kontrollida, kas selle riigi kohus, kus otsus on tehtud, on täpselt hinnanud õiguslikke ja faktilisi asjaolusid.
36.
Seoses sellega tõmbas Euroopa Kohus avaliku korra klauslile tuginemise piiri selle alusel, et klausli kasutamine on lubatud üksnes juhtudel, kui otsuse tunnustamine või täitmisele pööramine kahjustaks lubamatult tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi õiguskorda, riivates mõnda aluspõhimõtet. (
16
)
37.
Et pidada kinni välismaiste otsuste sisu kontrollimise keelust, peaks riive seisnema kohtuotsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi õiguskorras ülioluliseks peetava õigusnormi või selles õiguskorras tunnustatud põhiõiguse rikkumises. (
17
)
38.
Lõpuks järeldub otsusest, mille Euroopa Kohus tegi kohtuasjas Krombach, et piiridest, mille raames saab selle liikmesriigi kohus, kus täitmist taotletakse, tugineda avaliku korra klauslile, ei ole üle astutud vähemalt siis, kui tegemist on ühenduse põhiõiguste ilmselge rikkumisega. (
18
)
39.
Lisaks on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt põhiõigused lahutamatu osa ühenduse õiguse üldpõhimõtetest, mille järgimise tagab Euroopa Kohus. Seda tehes tugineb Euroopa Kohus liikmesriikide ühesugustele riigiõiguslikele tavadele ning inimõiguste kaitset puudutavatele rahvusvahelistele õigusaktidele, mille koostamisel liikmesriigid on osalenud või millega nad on liitunud. Siinjuures on eriline tähendus Roomas 4. novembril 1950 alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonil (EIÕK). (
19
)
40.
Kuna põhiõigused kuuluvad seega ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka, on kohtul õigus keelduda tunnustamast kohtuotsust, mille tegemisel on ilmselgelt rikutud põhiõigusi.
41.
Õigus õiglasele kohtulikule arutamisele, mis tuleneb muu hulgas EIÕK artikli 6 lõike 1 esimesest lausest ning mida kinnitati 7. detsembril 2000 Nice’is välja kuulutatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (
20
) artikliga 47, on põhiõigus, mis kuulub ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka. (
21
)
42.
Pidades silmas eeskätt menetlusõiguslikku avaliku korra klauslit, sedastas Euroopa Kohus kohtuasjas Krombach tehtud otsuses, et avaliku korra klausli kohaldamist tuleb vastuvõetavaks lugeda erandjuhtudel, kui otsuse teinud riigi õigusnormidest ja konventsiooni endaga põhistatud tagatistest ei piisanud selleks, et kaitsta kostjat talle EÕIK-ga antud õiguse, kaitsta oma huve selle riigi kohtus, kus otsus tehti, ilmselge rikkumise eest. (
22
)
43.
Lõplikult ei ole veel selge, kas kohtud ei ole mitte ainult õigustatud, vaid koguni kohustatud keelduma sellise välismaise kohtuotsuse täitmisest, mis põhiõigusi ilmselgelt rikub. (
23
) Niisuguse kohustuse poolt räägib asjaolu, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ühenduse põhiõigused liikmesriikide kohtute jaoks siduvad, kui põhikohtuasjas käsitletav siseriiklik olukord kuulub ühenduse õiguse kohaldamisalasse. (
24
)
44.
Erinevalt määrusest nr 44/2001 võib Brüsseli konventsiooni puhul siiski kerkida lisaküsimus, kas siinjuures on tegemist ühenduse õigusega nimetatud kohtupraktika tähenduses. Selle poolt räägib üsnagi kaalukas argument, et konventsioon sõlmiti EÜ asutamislepingu artikli 220 (nüüd EÜ artikkel 293) alusel.
2. Vahekokkuvõte
45.
Seega võib vahekokkuvõttena juba tuvastada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus tohib avaliku korra klauslile tuginedes kohtuotsuse tunnustamisest ja täitmisest keelduda vähemalt siis, kui otsuse teinud riigi kohtumenetluses rikuti ilmselgelt põhiõiguseks olevat õigust õiglasele kohtulikule arutamisele.
3. Kohaldamine käesolevale kohtuasjale
46.
Kohtuasjas Krombach võis Euroopa Kohus isegi sedastada, et menetlus otsuse teinud riigi kohtus rikkus ilmselgelt põhiõiguseks olevat õigust õiglasele kohtulikule arutamisele. (
25
) Nimetatud juhul oli tegemist kriminaalasjaga seotud tsiviilõigusliku menetlusega. Kohus keelas kostjal kasutada kaitsjana advokaati, kuna kostja ei olnud täitnud kohtu korraldust isiklikult kohtusse ilmuda. Kui kostja oleks aga isikliku kohalviibimise korralduse täitnud, oleks teda ähvardanud kuriteo eest vahistamine. Kohtuasja Krombach asjaolud olid faktiliselt ja õiguslikult selged ja ühetähenduslikud. Kostjat ei kuulatud ära, tal ei olnud üldse mingit kaitsevõimalust ja tal ei olnud ka edasikaebeõigust.
47.
Vastupidi sellele iseloomustab menetlust otsuse teinud riigi kohtus käesolevas asjas märkimisväärne komplekssus. Kostja kuulati korduvalt ära mitmes menetlusstaadiumis, tal oli – niivõrd kui oli võimalik hinnata – mitu edasikaebevõimalust. Lisaks näivad esialgse õiguskaitse erinevad meetmed (freezing order, disclosure orders, unless orders) olevat tihedalt läbi põimunud põhikohtuasja menetlusega ja seega ka tehtud tagaseljaotsusega (default judgment). Seega on nende meetmete põhieesmärk võimaldada hagi rahuldamise korral kohtuotsuse täitmine. Niisiis oleks lühinägelik tugineda üksnes tagaseljaotsusele, kaasamata avaliku korra klausli kontrollimisse eelnevaid menetlustoiminguid. Pigem tuleb lähtuda menetlusest tervikuna, (
26
) võttes arvesse kõiki asjaolusid. (
27
)
48.
Otsuse teinud riigi kohtumenetluse otsustavaid üksikasju ei ole eelotsusetaotluses siiski piisavalt kirjeldatud. Nii näiteks ei ole täielikult selgitatud, milline oli toimunud ärakuulamiste sisu ja ulatus. Eelkõige ei ole selge, kas M. Gambazzi kuulati ära ka põhikohtuasjas esitatud nõude osas. Samuti ei ole märgitud, kas enne freezing order’i andmist kontrolliti põhikohtuasjas esitatud nõude põhjendatust ja kas kontrolli korrati järgnevates menetlusstaadiumides, eelkõige enne kohtuotsuse tegemist põhikohtuasjas. Seega on eelotsusetaotluse teinud kohtu ülesanne asjaolud välja selgitada ja lõplikult otsustada, kas põhiõiguseks olevat õigust õiglasele kohtulikule arutamisele on ilmselgelt rikutud.
49.
Euroopa Kohus võib eelotsusetaotluse esitanud kohtule anda siiski mõned põhimõtted ja kriteeriumid, mida kohus peab kontrolli teostamisel silmas pidama. Enne kui asun neid põhjalikumalt käsitlema, tuleb siiski esmalt uurida põhikohtuasja poolte veel ühte vastuväidet.
a) Lugano konventsiooni puudutava kohtupraktika osatähtsus
50.
Põhikohtuasja pooled tuginesid Euroopa Kohtus Tribunal fédérali (Šveitsi föderaalkohus) otsusele. (
28
) Nimetatud kohtuotsuse ese oli Ühendkuningriigi sama kohtuotsuse tunnustamine ja täitmisele pööramine Šveitsis.
51.
M. Gambazzi viitas kirjalikus menetluses sellele, et Euroopa Kohus peab arvesse võtma, et nimetatud otsuses loeti Ühendkuningriigi kohtuotsus vastuolus olevaks avaliku korra klausliga 16. septembril 1988 Luganos allkirjastatud konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 27 punkti 1 tähenduses. (
29
)
52.
Daimler Chrysler ja CIBS viitasid samale kohtuotsusele ja väitsid, et Euroopa Kohtu ja eelotsusetaotluse teinud kohtu jaoks on siduv Tribunal fédéral’i seisukoht, mille kohaselt ei ole Ühendkuningriigi kohtuotsus menetlusest kõrvaldamise tõttu avaliku korra klausliga vastolus.
53.
Lugano konventsiooni eesmärk on kohaldada süsteemi, mis on mõnda erandit arvestamata samasugune nagu Brüsseli konventsiooniga kehtestatu. (
30
) Lugano konventsiooni artikli 27 punkt 1 sisaldab Brüsseli konventsiooni artikli 27 punktiga 1 identselt sõnastatud avaliku korra klauslit.
54.
Viidatud kohtuotsuses jõudis Tribunal fédéral küll järeldusele, et Ühendkuningriigi kohtuotsuse tunnustamine ja täitmine on vastuolus avaliku korra klausliga. Ent seejuures tugines Tribunal fédéral muule põhjusele kui see, mille alusel eelotsusetaotluse esitanud kohus esitab küsimuse Euroopa Kohtule. Seoses M. Gambazzi kõrvaldamisega Ühendkuningriigi kohtu menetlusest (debarment) märgib Tribunal fédéral, et otsus ei ole vastuolus Šveitsi avaliku korraga. Vastuolu avaliku korraga näeb ta lõppkokkuvõttes siiski menetluse muus, menetlusest kõrvaldamisele eelnenud aspektis. Pärast advokaadi vahetamist keelasid M. Gambazzi eelmised advokaadid tal toimikutega tutvuda, enne kui advokaadi honorar on tasutud, ka Ühendkuningriigi kohus ei võimaldanud seepeale menetlusdokumentidega tutvumist, et mitte nurjata advokaatide kinnipidamisõigust.
55.
On küsitav, missuguse ulatuse ja tähtsuse võib Tribunal fédérali otsus anda käesolevale eelotsusetaotlusele. Euroopa Kohus ei ole pädev Lugano konventsiooni tõlgendama. (
31
) Sellegipoolest kehtestati konventsiooni ühetaolist tõlgendamist käsitleva protokolliga nr 2 konventsiooni alusel tehtud kohtuotsuseid puudutava teabe vahetamise mehhanism ning Euroopa Liidu liikmesriigid ja riigid, kes liitu ei kuulu, allkirjastasid deklaratsioonid, et tagada nimetatud konventsiooni ja selle sätete, mis on Brüsseli konventsiooni sätetega võrdväärsed, võimalikult ühetaoline tõlgendamine. (
32
)
56.
Ühes nendest deklaratsioonidest on Euroopa Ühenduse liikmesriikide valitsuste esindajad deklareerinud, et on „asjakohane, et Euroopa Ühenduste Kohus võtab Brüsseli konventsiooni tõlgendades arvesse Lugano konventsiooni kohta käivast kohtupraktikast tulenevaid põhimõtteid” (
33
).
57.
Nimetatud deklaratsioonist ei saa mingil juhul teha järeldust, et Lugano konventsiooni kohta tehtud konkreetsed kohtuotsused on Euroopa Kohtule ametlikult siduvad. Lõpuks on juba deklaratsiooni tekstis juttu vaid sellest, et Euroopa Kohus „võtab arvesse” kohtupraktikast tulenevaid „põhimõtteid”. Avaliku korra klausli raames tähendab see niisiis, et Euroopa Kohus võtab teadmiseks ja arvesse siseriikliku avaliku korra määratluse ja piiride põhimõtteid. Tribunal fédérali otsuses sisalduvad ka paljud eespool nimetatud kriteeriumid, mida tuleb avaliku korraga vastuolu tuvastamisel arvestada.
58.
Euroopa Kohtule ega eelotsusetaotluse esitanud kohtule ei saa aga olla siduvad mõne teise Lugano konventsiooni osalisriigi kohtu konkreetsed hinnangud vastuolu kohta avaliku korra klausliga. See tuleneb kindlasti ka sellest, et Brüsseli konventsiooni artikli 27 punktis 1 sätestatud avaliku korra klausli puhul on tegemist – nagu Euroopa Kohus on esile toonud – asjaomase siseriikliku avaliku korraga. Nagu Itaalia valitsus tabavalt esile tõi, otsustab selle üle iga siseriiklik kohus iseseisvalt. Seetõttu tuleb arvesse võtta ainult neid üldpõhimõtteid, mille töötasid välja osalisriikide kohtud avaliku korra klausli tõlgendamisel Lugano konventsiooni raames, kuid mitte seal sisalduvat teatud asjaolude liigitamist avaliku korra klausliga kooskõlas või vastuolus olevaks.
b) Põhiõiguseks olev õigus õiglasele kohtulikule arutamisele
59.
Põhiõiguseks olev õigus õiglasele kohtulikule arutamisele nõuab, et asjaomane isik saaks oma õiguslikku seisundit tõhusalt kaitsta. (
34
) Õigusel olla ära kuulatud on õiglase kohtupidamise korraldamise ja kulgemise juures väga oluline roll. (
35
) See sisaldab õigust avaldada piisavalt oma arvamust ja pakkuda tõendeid kõigi oluliste faktide ja õiguslike küsimuste kohta.
60.
Ärakuulamisõiguse mis tahes piirangu puhul ei ole tingimata tegemist sellega, et on rikutud põhiõiguseks olevat õigust õiglasele kohtulikule arutamisele. Nagu Euroopa Kohus teistsuguses kontekstis sedastas, võib menetlusõigustele seada piiranguid tingimusel, et need piirangud vastavad tõepoolest kõnealuse meetmega taotletud üldise huvi eesmärkidele ega kujuta seda eesmärki arvestades ebaproportsionaalset riivet, mis kahjustaks niimoodi tagatud õiguse olemust. (
36
)
61.
Kohtuasjas Eurofood tehtud otsuses märkis Euroopa Kohus seoses kiirmeetmetega, et ärakuulamise õigust puudutavad konkreetsed eeskirjad võivad varieeruda sõltuvalt sellest, kui kiiresti tuleb otsus teha. Nimetatud õiguse kasutamise igasugused piirangud peavad olema õigustatud ning piiratud menetluslike garantiidega, mis tagavad kõnealuse menetlusega seotud isikutele reaalse võimaluse vaidlustada kiireloomuliste juhtumite puhul võetud meetmeid. (
37
)
62.
Eelkõige võivad põhiõiguseks olevale õiglase kohtuliku arutamise õigusele seada piiranguid riigi õigusemõistmise toimimise ja asjade kohtus lahendamise tõhusa tagamise kaalukad huvid.
63.
Kõikide liikmesriikide õiguskorrad näevad ette sanktsioone kohtu korralduste täitmata jätmise tõttu tsiviilkohtumenetluse raames. Sellele viitavad õigusega kõik menetluses osalevad liikmesriigid. Näiteks kohtu määratud tähtaegade eiramise tõttu võivad hilinenult esitatud argumendid arvestamata jääda, hagile vastamata jätmise või kohtuistungile ilmumata jätmise tagajärg võib olla tagaseljaotsus, nõutud dokumentide esitamata jätmine võib tulla kahjuks tõendite hindamisel.
64.
Lisaks viidati juba sellele, et asjaolu, et siseriiklik menetlusõigus ei tunne selles vormis sanktsiooni, mida kohaldas otsuse teinud riigi kohus, ei tohi üksinda viia selleni, et võiks lähtuda avaliku korra klausli rikkumisest. (
38
)
65.
Pigem on eriline tähtsus küsimusel, kas kohtu korraldusel toimunud kohtusse ilmumata jätmine on sanktsioonina kokkuvõttes proportsionaalne või kas kõnealuse sanktsiooni rangus – võttes arvesse menetluse kui terviku kõiki eripärasid – näib olevat kohtu korralduste sanktsioneeritud täitmata jätmisega võrreldes ilmselgelt ebaproportsionaalne. (
39
)
66.
Sanktsiooniga taotletud tõhusa menetluse eesmärgi ja rakendatud sanktsioonivahendite vahelise proportsionaalsuse kontrollimise raames etendavad tähtsat osa eeskätt sanktsioneeritud korralduse ese ja sanktsiooni määramise menetlus, sanktsiooni rangus võrreldes korralduse täitmata jätmise tähendusega ning olemasolevad edasikaebevõimalused.
67.
Täielik menetlusest kõrvaldamine peaks arvatavasti olema kõige rangem kohtu korralduse täitmata jätmise eest kohaldatav sanktsioon ja seega kostja kaitseõiguste suhtes rakendatavatest võimalikest piirangutest kõige rangem. Niisuguse piirangu õigustatus peab seega vastama väga kõrgetele nõuetele.
68.
Kõigepealt tuleb arvesse võtta kohtu nende korralduste sisu ja olemust, mille täitmata jätmise tõttu rakendati käesoleval juhul sanktsioonina menetlusest kõrvaldamist. Mida nõuti kostjalt kohtu korraldustega? Kas oli võimalik arvesse võtta võimalikke faktilisi või õiguslikke takistusi korralduste täitmisel? M. Gambazzi tugineb eelkõige asjaolule, et ta ei täitnud disclosure order’it seetõttu, et see oleks toonud kaasa tema kui advokaadi ametisaladuse hoidmise kohustuse rikkumise, seega kriminaalkorras karistatava teo toimepaneku. Seda dokumentide esitamata jätmise õigustust ei võtnud Ühendkuningriigi kohus arvesse. Ühendkuningriigi valitsus osutab seevastu asjaolule, et Ühendkuningriigi kohus kontrollis põhjalikult M. Gambazzi esitatud õigustavaid põhjendusi ja et selliste dokumentide esitamise nõudest, millega kostja oleks end karistatavuse mõttes ise koormanud, on loobutud.
69.
Järgmised asjaolud, millele tuleb tähelepanu pöörata, seisnevad küsimuses, kas kostjale anti enne kohtu korralduste tegemist võimalus olla ära kuulatud ja millised olid tema kaitsevõimalused ning võimalused korralduste peale kaebuse esitamiseks.
70.
Lisaks sellele tuleb eelkõige käsitleda menetlusest kõrvaldamise (debarment) ning tagaseljaotsuse sisu ja olemust. Kas kõrvaldamise puhul võeti arvesse küsimust, kas kohtu korralduste täitmata jätmine oli süüline? Kas kaitse igasugune argument põhikohtuasja nõude kohta jääb arvesse võtmata või sai kostja eelnevas menetlusstaadiumis esitada väiteid ja argumente põhikohtuasja kohta ja kas nimetatud väited ja argumendid võetakse siiski arvesse? Kas kostja sai vähemalt avaldada arvamust nõude suuruse kohta? Kas enne tagaseljaotsuse tegemist või vähemalt mõnes eelnevas menetlusstaadiumis (enne freezing order’i andmist) toimus põhjendatuse kontroll? Kas kostjat hoiatati sanktsiooni kohaldamise suhtes?
71.
Nagu komisjon õigusega märgib, on lisaks eriline tähtsus sellel, millised edasikaebevõimalused olid M. Gambazzil, et esitada otsuse teinud riigis kaebus selle peale, et rikutud on tema õigust olla ära kuulatud. Juba kohtuasjas Eurofood tehtud otsuses rõhutas Euroopa Kohus edasikaebevõimaluste tähtsust ärakuulamisõiguse piirangute õigustamiseks. (
40
) Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seetõttu arvesse võtma seda, kas olid olemas võimalused menetlusest kõrvaldamise ja seejärel tehtud kohtuotsuse edasikaebamiseks.
72.
Lahtiseks võib jääda küsimus, kas avaliku korra klausli rikkumise eeldamine tuleb kõne alla ainult siis, kui otsuse teinud riigi kohtus on edutult ammendatud kõik asjaomase poole käsutuses olevad edasikaebevahendid, mille abil oleks saanud etteheidetud rikkumist parandada. Avaliku korra klausli rikkumise eeldus ei ole siiski vastuolus edasikaebuse esitamata jätmisega juhul, kui edasikaebamisest ei oleks olnud loota edu. Viimast tuleb eeldada eelkõige siis, kui etteheidetud avaliku korra klausli rikkumine rajanes otsuse teinud riigi konkreetsel menetlusõigusel, mis oleks ka järgmistes kohtuastmetes jäänud otsuse tegemise aluseks.
73.
Kui pärast lõplikku kontrollimist, eeskätt ka pärast eelnevate küsimuste lõplikku kontrollimist tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul arvamus, et sanktsioon on äärmiselt ebaproportsionaalne, võib kohus eeldada, et põhiõiguseks olevat õigust õiglasele kohtulikule arutamisele on ilmselgelt rikutud ning tohib seega keelduda otsuse teinud riigi kohtuotsuse tunnustamisest ja täitmisest.
74.
Eelotsusetaotluse raames esitatud märkuses viitas M. Gambazzi lisaks sellele, et Itaalia kohus pidi kohaldama avaliku korra klauslit veel teisel põhjusel. Nimelt keelati kostjal Ühendkuningriigi kohtu menetluse raames kohtutoimikutega tutvumine. Menetluse ajal vahetas ta advokaati. Tuginedes kinnipidamisõigusele, keelas eelmine advokaat tal tasumata honorarinõuete tõttu advokaatide menetlusdokumentidega tutvuda. Ka kohus keelas seepeale kohtutoimikutega tutvumise põhjendusega, et vastasel korral rikutaks advokaadi kinnipidamisõigust. See on M. Gambazzi arvates samuti alus, mis põhjendab hiljem põhikohtuasjas tehtud Ühendkuningriigi kohtuotsuse tunnustamise ja täitmise vastuolu avaliku korra klausliga.
75.
Selles osas tuleb kõigepealt tõdeda, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole selle kohta küsimust esitanud. M. Gambazzi on arvamusel, et Euroopa Kohus peaks siiski avaldama arvamust ka selles osas. Euroopa Kohtule on aga põhimõtteliselt siduv eelotsusetaotluse ese, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on kindlaks määranud oma eelotsusetaotluses. Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste määratlemine on seega üksnes liikmesriigi kohtu pädevuses ning pooled ei saa muuta nende küsimuste ulatust. (
41
)
76.
Kui Euroopa Kohus soovib nimetatud küsimust ikkagi käsitleda, võib ta seejuures viidata eelotsuse küsimuse kohta esitatud kaalutlustele. Ka selle aspekti osas võib eelotsusetaotluse esitanud kohus tunnustamisest keelduda, kui see kujutab endast kohtuotsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi õiguskorras ülioluliseks peetava õigusnormi või selles õiguskorras tunnustatud põhiõiguse rikkumist. Sellest tulenevalt on välismaise kohtuotsuse tunnustamisest keeldumine Brüsseli konventsiooni artikli 27 punktiga 1 kooskõlas vähemalt siis, kui toimikutega tutvumise õiguse rikkumise tõttu on ilmselgelt rikutud õigust õiglasele kohtulikule arutamisele.
V. Ettepanek
77.
Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Itaalia Corte d’Appello di Milano küsimustele järgmiselt:
27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on muudetud . aasta konventsiooniga Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ühinemise kohta, . aasta konventsiooniga Kreeka Vabariigi ühinemise kohta, . aasta konventsiooniga Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemise kohta ja . aasta konventsiooniga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemise kohta, artikli 27 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et kohtuotsuse täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus võib keelduda teises liikmesriigis tehtud otsuse tunnustamisest, kui otsuse tegemisel on ilmselgelt rikutud põhiõiguseks olevat õigust õiglasele kohtulikule arutamisele.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	27. septembri 1968. aasta konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 32), mida on muudetud . aasta konventsiooniga Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ühinemise kohta (EÜT L 304, lk 1; muudetud tekst lk 77), . aasta konventsiooniga Kreeka Vabariigi ühinemise kohta (EÜT L 388, lk 1), . aasta konventsiooniga Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemise kohta (EÜT L 285, lk 1) ning . aasta konventsiooniga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemise kohta (EÜT 1997, C 15, lk 1). Vaata ka . aasta konsolideeritud versioon (EÜT C 27, lk 1).
(
3
)	28. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C-7/98: Krombach (EKL 2000, lk I-1935).
(
4
)	Kohtunikuõiguses välja arendatud menetlusõiguse instituut, praeguseks sätestatud Civil Procedure Rules 1998, Rule 25.1 (1) punktis f: „The court may grant the following interim remedies … (f) an order (referred to as a ‘freezing injunction’) – (i) restraining a party from removing from the jurisdiction assets located there; or (ii) restraining a party from dealing with any assets whether located within the jurisdiction or not”.
(
5
)	ELT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42.
(
6
)	Vt mh 28. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-88/99: Roquette Frères (EKL 2000, lk I-10465, punkt 18); . aasta otsus kohtuasjas C-469/00: Ravil (EKL 2003, lk I-5053, punkt 27); . aasta otsus kohtuasjas C-286/05: Haug (EKL 2006, lk I-4121, punkt 17); . aasta otsus kohtuasjas C-429/05: Rampion ja Godard (EKL 2007, lk I-8017, punkt 27) ja . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-383/06–C-385/06: Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (EKL 2008, lk I-1561, punkt 42).
(
7
)	21. mai 1980. aasta otsus kohtuasjas 125/79: Denilauler (EKL 1980, lk 1553, punkt 13).
(
8
)	Vt Wautelet, P. teoses Magnus, U., Mankowski, P., Brussels I Regulation, München, 2007, artikkel 32, punkt 8 viidetega Cuniberti, G., Commentaire sur la décision de la Cour de Cassation du 17 novembre 1999, Rev. crit. dr. internat. Privé 1989 (2000) lk 786, 788 jj; vastupidise arvamuse kohta vt Layton, A., Mercer, H., (General Editors), European Civil Practice, 2nd ed., London, 2004, I köide, punkt 25.005.
(
9
)	2. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C-414/92: Solo Kleinmotoren (EKL 1994, lk I-2237).
(
10
)	Eespool 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Solo Kleinmotoren, punkt 17.
(
11
)	Vt mh ka eespool 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Solo Kleinmotoren, punkt 20; 29. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-267/97: Coursier (EKL 1999, lk I-2534, punkt 25) ja eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Krombach, punkt 19.
(
12
)	Eespool 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Solo Kleinmotoren, punkt 20, eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Krombach, punkt 21, ja 11. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C-38/98: Renault (EKL 2000, lk I-2973, punkt 26).
(
13
)	Vt 4. veebruari 1988. aasta otsus kohtuasjas 145/86: Hoffmann (EKL 1988, lk 645, punkt 21); . aasta otsus kohtuasjas C-78/95: Hendrikman ja Feyen (EKL 1996, lk 4943, punkt 23); eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Krombach, punkt 21, ja eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Renault, punkt 26.
(
14
)	Eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Krombach, punkt 22, ja eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Renault, punkt 27.
(
15
)	Eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Krombach, punkt 23, ja eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Renault, punkt 28.
(
16
)	Eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Krombach, punkt 37, ja eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Renault, punkt 30.
(
17
)	Eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Krombach, punkt 37, ja eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Renault, punkt 30. Nõue, et rikkumine peab olema ilmne, sisaldub eespool 5. joonealuses märkuses viidatud määruse (EÜ) nr 44/2001 sõnastuses, mille artikli 34 punkt 1 sätestab, et kohtuotsust ei tunnustata „kui tunnustamine oleks selgelt vastuolus selle liikmesriigi avaliku korraga (ordre public), kus tunnustamist taotletakse.” Vt ka nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta (ELT L 160, lk 1; ELT eriväljaanne 19/01, lk 191) artikli 26 tõlgendamise kohta . aasta otsus kohtuasjas C-341/04: Eurofood IFSC (EKL 2006, lk I-3813, punkt 63).
(
18
)	Eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Krombach, punkt 40, vt ka eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Eurofood, punkt 65 jj.
(
19
)	Vt 12. novembri 1969. aasta otsus kohtuasjas 29/69: Stauder (EKL 1969, lk 419, punkt 7); . aasta otsus kohtuasjas C-274/99 P: Connolly vs. komisjon (EKL 2001, lk I-1611, punkt 37); . aasta otsus kohtuasjas C-283/05: ASML (EKL 2006, lk I-12041, punkt 26); . aasta otsus kohtuasjas C-305/05: Ordre des barreaux francophones et germanophones jt (EKL 2007, lk I-5305, punkt 29) ja . aasta otsus kohtuasjas C-402/05 P: Kadi vs. nõukogu ja komisjon (EKL 2008, lk I-6351, punkt 283).
(
20
)	EÜT C 364, lk 1. Koos kohandamistega üle võetud 12. detsembri 2007. aasta proklamatsiooniga (ELT C 303, lk 1). Kuigi harta ei loo veel esmase õigusega võrreldavaid siduvaid õiguslikke tagajärgi, annab see ometi õiguse allikana teada ühenduse õiguskorraga tagatud põhiõigustest, vt selle kohta ka . aasta otsus kohtuasjas C-540/03: parlament vs. nõukogu („Perekonna taasühinemine”) – (EKL 2006, lk I-5769, punkt 38) ja selles kohtuasjas minu . aasta ettepanek, punkt 108, lisaks veel  aasta otsus kohtuasjas C-432/05: Unibet (EKL 2007, lk I-2271, punkt 37) ja eespool 19. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Kadi, punkt 335.
(
21
)	17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon (EKL 1998, lk I-8417, punkt 20 jj); . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-174/98 P ja C-189/98 P: Madalmaad ja van der Wal vs. komisjon (EKL 2000, lk I-1, punkt 17); eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Krombach, punkt 26; eespool 19. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Ordre des barreaux francophones et germanophones jt, punkt 29, ja . aasta otsus kohtuasjas C-341/06 P: Chronopost vs. UFEX jt (EKL 2008, lk I-4777, punkt 44).
(
22
)	Eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Krombach, punkt 44, vt ka eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Eurofood seoses määrusega maksejõuetusmenetluse kohta.
(
23
)	Vt selle kohta ka minu tänase kuupäevaga ettepanek kohtuasjas C-420/07: Apostolidis (menetluses olev kohtuasi, ettepaneku punkt 108).
(
24
)	Vt 25. novembri 1986. aasta otsus liidetud kohtuasjades 201/85 ja 202/85: Klensch jt (EKL 1986, lk 3477, punktid 8–10), . aasta otsus kohtuasjas 5/88: Wachauf (EKL 1989, lk 2609, punkt 19), . aasta otsus kohtuasjas C-260/89: ERT (EKL 1991, lk I-2925, punkt 42 jj); . aasta otsus kohtuasjas C-112/00: Schmidberger (EKL 2003, lk I-5659, punkt 75) ja . aasta otsus kohtuasjas C-13/05: Chacón Navas (EKL 2006, lk I-6467, punkt 56). Vt selles tähenduses mh Jayme, E., Kohler, C., „Europäisches Kollisionsrecht 2000: Interlokales Privatrecht oder universelles Gemeinschaftsrecht?”, Praxis des Internationalen Privat- und Verfahrensrechts – IPRax, 2000, lk 454, 460.
(
25
)	Eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Krombach, punkt 40.
(
26
)	Ka Euroopa Inimõiguste Kohus tugineb EIÕK artikli 6 lõike 1 kontrollimisel menetlusele tervikuna, vt EIK 18. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas Mantovanelli vs. Prantsusmaa, Recueil des arrêts et décisions, 1997-II, punkt 34.
(
27
)	Vt eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Eurofood, punkt 68.
(
28
)	Tribunal fédérali 9. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas 4P.82/2004: X ja Y vs. A, itaalia keeles kättesaadav Tribunal fédérali veebilehel: http://www.bger.ch/index/juridiction/jurisdiction-inherit-template/jurisdiction-recht/jurisdiction-recht-urteile2000.htm, viimati külastatud .
(
29
)	EÜT L 319, lk 9 (edaspidi „Lugano konventsioon”).
(
30
)	7. veebruari 2006. aasta arvamus 1/03 (ELT 2006, lk I-1145, punkt 18).
(
31
)	Eespool 30. joonealuses märkuses viidatud arvamus 1/03, punkt 19.
(
32
)	Eespool 30. joonealuses märkuses viidatud arvamus 1/03, punkt 19.
(
33
)	Konventsioonile on lisatud edasine deklaratsioon, mis sätestab Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni osalisriikide kohtute samasuguse kohustuse.
(
34
)	Vt eespool 19. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus ASML, punkt 26, ja 8. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas C-14/07: Weiss ja partnerid (EKL 2008, lk I-3367, punkt 47).
(
35
)	Vt eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Eurofood, punkt 66.
(
36
)	15. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-28/05: Dokter jt (EKL 2006, lk I-5431, punkt 75).
(
37
)	Eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Eurofood, punkt 66.
(
38
)	Vt käesolev ettepanek, punkt 35.
(
39
)	Ka EIK teostab proportsionaalsuse kontrolli, kui tal tuleb teha otsus ärakuulamisõiguse piirangute üle. EIK kontrollib seejuures, kas on rikutud õiguse olemust, kas piirang järgib seaduslikku eesmärki ja on proportsionaalne, vt 28. oktoobri 1998. aasta otsus kohtuasjas Pérez de Rada Cavanilles vs. Hispaania, Recueil des arrêts et décicions 1998-VIII, punkt 44.
(
40
)	Eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Eurofood, punkt 66.
(
41
)	9. detsembri 1965. aasta otsus kohtuasjas 44/65: Singer (EKL 1965, lk 1268, 1275); . aasta otsus kohtuasjas C-412/96: Kainuun Liikenne ja Pohjolan Liikenne (EKL 1998, lk I-5141, punkt 23); . aasta otsus kohtuasjas C-296/08 PPU: Santesteban Goicoechea (EKL 2008, lk I-6307, punkt 46) ja . aasta otsus kohtuasjas C-404/07: Katz (EKL 2008, lk I-7607, punkt 37).