62013CC0401
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MELCHIOR WATHELET
esitatud 4. septembril 2014 (
1
)
Liidetud kohtuasjad C‑401/13 ja C‑432/13
Vasiliki Balazs
versus
Casa Judeteană de Pensii Cluj (C‑401/13)
ja
Casa Judeteană de Pensii Cluj
versus
Attila Balazs (C‑432/13)
(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Curtea de Apel Cluj (Rumeenia)]
„Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Vanadushüvitised — Liikmesriikidevaheliste sotsiaalkindlustusalaste konventsioonide kohaldatavus — Liikmesriigi ametiasutuste otsus mitte maksta liidu õigusnormide alusel vanaduspensioni selle liikmesriigi territooriumil töötatud aja osas niisugusele teise liikmesriigi kodanikule, kes on kodumaale tagasi pöördunud”
1.
Curtea de Apel Cluj (Rumeenia) eelotsusetaotlused puudutavad nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis (EÜT 1997, L 28, lk 1; ELT eriväljaanne 05/03, lk 3) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1992/2006 (
2
)) (edaspidi „määrus nr 1408/71”) artikli 7 lõike 2 punkti c tõlgendamist.
2.
Taotlused esitati vaidlustes, mille poolteks olid ühes kohtuasjas Vasiliki Balazs ja Casa Judeteană de Pensii Cluj (Cluj piirkondlik pensioniamet, (Rumeenia), edaspidi „Casa Judeteană de Pensii”) ning teises kohtuasjas Casa Judeteană de Pensii ja Attila Balazs ning mis käsitlevad vanaduspensioni maksmist Vasiliki ja Attila Balazs'ile (edaspidi koos „Balazsid”).
I. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
3.
Määruse nr 1408/71 põhjenduses 6 on öeldud:
„[K]ooskõlastussätted tagavad, et Euroopa ühenduse piires liikuvatele töötajatele jääksid alles omandatud ja omandamisel olevad õigused ja hüved”.
4.
Selle määruse artikkel 6 näeb ette:
„Artiklite 7 ja 8 ning artikli 46 lõike 4 sätteid arvestades asendab käesolev määrus oma reguleerimisalasse kuuluvate isikute ja küsimuste suhtes nende sotsiaalkindlustuskonventsioonide sätteid, mis on siduvad:
a)
üksnes kahe või enama liikmesriigi suhtes [...];
[...]”
5.
Artikli 6 suhtes kehtiva erandina näeb määruse nr 1408/71 artikli 7 lõike 2 punkt c ette:
„Olenemata artikli 6 sätetest kohaldatakse jätkuvalt:
[...]
c)
sotsiaalkindlustuskonventsioonide, millega liikmesriigid on ühinenud enne käesoleva määruse kohaldamiskuupäeva, teatud sätteid, tingimusel, et need on hüvitisesaajatele soodsamad või need tulenevad teatud ajaloolistest asjaoludest ja nende mõju on ajaliselt piiratud, ning kui need sätted on loetletud III lisas.”
6.
Määruse nr 1408/71 artikkel 45 reguleerib kindlustus- ja elamisperioodide arvessevõtmist vanadus- ja toitjakaotuspensioni määramisel. Selle artikli lõige 1 sätestab, et „[k]ui liikmesriigi õigusaktid seavad hüvitiste saamise õiguse omandamise, säilitamise või ennistamise kindlustusskeemi alusel, mis ei ole eriskeem lõikes 2 või 3 määratletud tähenduses, sõltuvusse kindlustus- või elamisperioodide täitumisest, peab kõnealuse liikmesriigi pädev asutus vajaduse korral arvesse võtma teise liikmesriigi õigusaktide alusel täitunud kindlustus- või elamisperioode, olgu need täitunud üld- või eriskeemi alusel, töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana. Selleks arvestab ta kõnealuseid perioode nii, nagu oleksid need täitunud tema enda õigusaktide alusel”.
7.
Kõnesoleva määruse artikkel 46 selgitab hüvitise määramist järgmiselt:
„1.   Kui liikmesriigi õigusaktide tingimused hüvitise saamiseks on täidetud, ilma et oleks vaja kohaldada artiklit 45 ega artikli 40 lõiget 3, kohaldatakse järgmisi reegleid:
a)
pädev asutus arvutab makstava hüvitise summa:
i)
üksnes nende õigusaktide alusel, mida ta kohaldab;
ii)
vastavalt lõikele 2;
b)
pädev asutus võib loobuda arvutuste tegemisest punkti a alapunkti ii alusel, kui sellise arvutuse tulemusel saadav summa, arvestamata numbrite ümardamisest tulenevaid erinevusi, on sama või väiksem kui punkti a alapunkti i alusel tehtud arvutuste tulemusel saadud summa, niivõrd kuivõrd kõnealune asutus ei kohalda õigusakte, mis sisaldavad reegleid artiklites 46b ja 46c osutatud kattumiste vältimiseks, või kui nimetatud asutus kohaldab õigusakte, mis sisaldavad reegleid artiklis 46c osutatud kattumiste vältimiseks, tingimusel et kõnealused õigusaktid sätestavad, et eri liiki hüvitisi võetakse arvesse, tuginedes üksnes selliste õigusaktide alusel täitunud kindlustus- või elamisperioodide ja sellistes õigusaktides täishüvitise saamiseks nõutavate kindlustus- ja elamisperioodide suhtele.
IV lisa C osas loetletakse iga asjaomase liikmesriigi puhul juhud, mil need kaks arvutusviisi võiksid anda sellise tulemuse.
2.   Kui liikmesriigi õigusaktide tingimused hüvitise saamiseks on täidetud üksnes pärast artikli 45 [ja/või] artikli 40 lõike 3 kohaldamist, kohaldatakse järgmisi reegleid:
a)
pädev asutus arvutab hüvitise teoreetilise suuruse, mida asjaomane isik saaks taotleda, kui kõik kindlustus- või elamisperioodid, mis on täitunud töötaja suhtes kehtinud liikmesriikide õigusaktide alusel, oleksid täitunud kõnealuses liikmesriigis ja pädeva asutuse poolt hüvitise määramise päeval kohaldatavate õigusaktide alusel. Kui kõnealuste õigusaktide kohaselt ei sõltu hüvitise suurus täitunud perioodidest, loetakse selline hüvitise suurus käesolevas punktis osutatud teoreetiliseks suuruseks.
b)
seejärel määrab pädev asutus kindlaks hüvitise tegeliku suuruse, tuginedes eelmises punktis osutatud teoreetilisele suurusele, vastavalt tema poolt kohaldatavate õigusaktide alusel enne riski realiseerumist täitunud kindlustusperioodide kestuse ja kõigi asjaomaste liikmesriikide õigusaktide alusel enne riski realiseerumist täitunud kindlustusperioodide kogukestuse omavahelisele suhtele;
3.   Asjaomasel isikul on õigus saada iga liikmesriigi pädevalt asutuselt suurim summa, mis on arvutatud vastavalt lõigetele 1 ja 2, ilma et eelöeldu piiraks vähendamist, peatamist või tühistamist käsitlevate sätete kohaldamist, mis on ette nähtud hüvitise aluseks olevates õigusaktides.
Sellisel juhul tehakse võrdlus summade alusel, mis on kindlaks määratud pärast kõnealuste sätete kohaldamist.
[...]”
8.
Määruse nr 1408/71 artikli 94 lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1.   Käesoleva määruse alusel ei omandata mingeid õigusi perioodi suhtes enne 1. oktoobrit 1972 või enne määruse kohaldamise kuupäeva asjaomase liikmesriigi territooriumil või selle riigi territooriumi osal.
2.   Kõiki kindlustusperioode või vajaduse korral töötamis- või elamisperioode, mis on täitunud liikmesriigi õigusaktide alusel enne 1. oktoobrit 1972 või enne asjaomase liikmesriigi territooriumil või selle riigi territooriumi osal määruse kohaldamise kuupäeva, võetakse arvesse käesoleva määruse alusel omandatud õiguste kindlaksmääramiseks.”
9.
Nõukogu 21. märtsi 1972. aasta määrus nr 574/72 (EMÜ) (
3
), nõukogu 20. novembri 2006. aasta määrusega nr 1791/2006 (EÜ) (
4
) tehtud muudatusi kajastavas redaktsioonis (edaspidi „määrus nr 1408/71”) näeb ette määruse nr 1408/71 rakendamise korra.
B. Kahepoolne kokkulepe
10.
Kreeka ja Rumeenia valitsus sõlmisid 23. veebruaril 1996 kahepoolse kokkuleppe, mis käsitleb Rumeeniast tagasi pöördunud Kreeka pagulaste sotsiaalkindlustusmaksete hüvitamise lõplikku korda (edaspidi „kahepoolne kokkulepe”); seda kokkulepet määruse nr 1408/71 lisas III mainitud ei ole.
11.
Mõisted „pagulane” ja „kindlustusperiood” on kahepoolse kokkuleppe artikli 1 punktides a ja e määratletud järgmiselt:
„a)
pagulane – Kreeka päritolu isik, kes on asunud Rumeeniasse elama pärast 1. jaanuari 1945 pagulase seisundis, ning tema pereliikmed, kes on käesoleva kokkuleppe jõustumisest alates 6 aasta jooksul pöördunud tagasi Kreekasse, et seal elama asuda;
[...]
e)
kindlustusperiood – periood, mille jooksul Rumeenias tasuti vastavalt Rumeenia õigusele sotsiaalkindlustusmakseid.”
12.
Kahepoolse kokkuleppe artikkel 2 sätestab:
„1.   Pooled sätestavad tagasipöördunute sotsiaalkindlustusmaksete hüvitamise vastavalt käesoleva kokkuleppe käesoleva artikli lõigetes 2 ja 3 ning artiklis 3 ette nähtud korrale.
2.   Rumeenia pool kohustub maksma Kreeka poolele kindlaksmääratud summa pensionide maksmiseks ja selle perioodi eest, mil Kreekasse tagasipöördunutel oli kindlustuskate.
3.   Kreeka pool kohustub maksma tagasipöördunud pensionäridele pensioni ja tunnustama tagasipöördunud isikute Rumeenias täitunud kindlustusperioodi vastavalt Kreekas sotsiaalkindlustuse valdkonda reguleerivale õigusele.”
13.
Vastavalt kahepoolse kokkuleppe artiklile 3 on artikli 2 lõikes 2 ette nähtud hüvitise suurus 15 miljonit USA dollarit.
14.
Kokkuleppe artiklis 5 on öeldud, et „[k]ui 15 miljonit USA dollarit on makstud, lõpeb Rumeenia poole kohustus seoses tagasipöördunud Kreeka pagulaste sotsiaalkindlustuse alaste õigustega”.
II. Põhikohtuasja faktiline raamistik
15.
Balazsid on Kreeka kodanikud, kelle elukoht on Thessaloniki (Kreeka) ja keda võib pidada „kodumaale tagasipöördunud Kreeka pagulasteks”.
16.
Vasiliki ja Attila Balazs saabusid Rumeeniasse pagulastena aastal 1948, olles siis vastavalt 7‑ ja 9‑aastased. Nad on olnud kaasatud Rumeenia riiklikku sotsiaalkindlustussüsteemi ja teinud makseid vastavalt 34 aasta 7 kuu ja 6 päeva ning 28 aasta vältel. Tagasi Kreekasse pöördusid nad 18. augustil 1990.
17.
Kreeka ametiasutused, kellele Balazsid olid aastal 1998 esitanud taotlused, milles palusid võtta arvesse Rumeenias töötatud aega, jõudsid tehtud otsuses järeldusele, et Balazsidel on Rumeenias täitunud töötamisperioodid pikkusega vastavalt 9382 ja 8351 päeva. Võttes aluseks Kreeka sotsiaalkindlustusalased õigusnormid, tunnustasid ametiasutused nendest perioodidest 4500 tööpäeva pikkust perioodi.
18.
Seejärel määrasid Kreeka ametiasutused Balazsidele vanaduspensioni.
19.
V. Balazsi puhul kujunes arvessevõetavaks töötamisperioodiks seega kindlustusperiood kogupikkusega 6993 tööpäeva, sh 4500 päeva Rumeenias töötatud aja kohta ja 2493 Kreekas töötatud päeva. Selle põhjal määrati talle alates 1. aprillist 1999 igakuine pension summas 136910 Kreeka drahmi (GRD) (ligikaudu 390 eurot).
20.
A. Balazsi puhul kujunes arvessevõetava kindlustusperioodi pikkuseks 7733 päeva, sh 4500 päeva Rumeenias töötatud aja kohta ja 3233 Kreekas töötatud päeva. A.Balazsile, kellele esmalt maksti invaliidsuspensioni, määrasid Kreeka ametiasutused vanaduspensioni 596,99 eurot kuus alates aastast 2009.
21.
V. ja A. Balazs pöördusid vastavalt 11. oktoobril ja 27. novembril 2007 Casa Judeteană de Pensii poole taotlusega maksta neile vanaduspensioni vastavalt määrustes nr 1408/71 ja nr 574/72 ette nähtud korrale.
22.
Need taotlused jäeti 5. oktoobri 2011. aasta otsustega rahuldamata, tuues põhjenduseks, et kuna Kreeka ametiasutused on käsitanud Balazs'e kodumaale tagasipöördunud Kreeka pagulastena, ei ole Rumeenia ametiasutustel vastavalt kahepoolse kokkuleppe artiklis 5 sätestatule kohustust neile vanaduspensioni maksta.
23.
Tribunalul Cluj tühistas 26. septembril 2012 tsiviilasjas tehtud kohtuotsustega need otsused ning tegi Casa Judeteană de Pensii'le korralduse teha uus otsus Balazsidele vanaduspensioni määramise kohta vastavalt määrustes nr 1408/71 ja nr 574/72 ettenähtule, võttes Balazside Rumeenias täitunud kindlustusmaksete tasumise perioodid arvesse täies ulatuses. Tribunalul Cluj täpsustas selles osas, et nimetatud määrused on Balazside taotluse suhtes kohaldatavad, arvestades et kahepoolne kokkulepe ei ole hõlmatud määruse nr 1408/71 artikli 7 lõike 2 punktiga c, kuna selle kohaldamine ei ole ajaliselt piiratud, seda ei ole mainitud selle määruse III lisas ning ilmselgelt ei saa selles sätestatut käsitada isikute suhtes soodsama regulatsioonina.
24.
Vastavalt nendes kohtuotsustes ettenähtule tegi Casa Judeteană de Pensii 20. ja 27. veebruaril 2013 kaks uut otsust, millega määras määruses nr 1408/71 sätestatut aluseks võttes A. ja V. Balazsile vanaduspensioni summas vastavalt 405 ja 500 Rumeenia leud kuus. Casa Judeteană de Pensii täpsustas neis otsustes, et määruse nr 574/72 alusel arvestati Kreeka ametiasutuste andmetes kajastatud vastavalt 7733 ja 6993 päeva pikkustest perioodidest maha 4500 päeva, kuna need kattuvad Balazsidel Rumeenias vahemikus 1. juunist 1975 kuni 31. maini 1990 täitunud kohustuslike kindlustusperioodidega.
25.
Tribunalul Cluj' tsiviilasjas tehtud kohtuotsused vaidlustati mõlemal juhul: esimesena mainitud kohtuvaidluses esitasid apellatsioonkaebuse Curtea de Apel Cluj'sse A. ja V. Balazs, teises kohtuvaidluses Casa Judeteană de Pensii. Casa Judeteană de Pensii väitis sisuliselt seda, et määruste nr 1408/71 ja nr 574/72 sätted ei kuulu antud asjas kohaldamisele, kuna sõlmitud on kahepoolne kokkulepe. Vastavalt sellele kokkuleppele on Rumeenia oma kohustuse kodumaale tagasipöördunud Kreeka pagulaste ees täitnud, kuna on maksnud Kreeka riigile 15 miljonit USA dollarit. Seevastu Balazsid, tuginedes kõnesolevates määrustes sätestatule, soovisid neile määratava vanaduspensioni jaoks kogu Rumeenias täitunud kindlustusperioodi arvessevõtmist, st selle õiguse tunnustamist. Nad väitsid sisuliselt, et tulenevalt Rumeenia ühinemisest Euroopa Liiduga peab see liikmesriik kohaldama määrusi nr 1408/71 ja nr 574/72. Kahepoolne kokkulepe, mis on vähem soodne ja mida ei ole mainitud määruse nr 1408/71 lisas III, ei kuulu määruse artikli 7 lõike 2 punkti c kohaldamisalasse.
26.
Neil asjaoludel otsustas Curtea de Apel Cluj mõlemas põhikohtuasjas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse.
III. Eelotsusetaotlused ja menetlus Euroopa Kohtus
27.
Niisiis otsustas Curtea de Apel Cluj 27. juuni ja 2. juuli 2013. aasta otsustega, mis jõudsid Euroopa Kohtusse vastavalt 31. ja 16. juulil 2013, menetluse peatada ning esitada ELTL artikli 267 alusel järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse (EMÜ) nr 1408/71 artikli 7 lõike 2 punkti c tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamisalasse jääb kahe liikmesriigi vahel enne selle määruse jõustumist sõlmitud kahepoolne kokkulepe, mille raames need liikmesriigid on kokku leppinud, et ühe liikmesriigi kohustus seoses sotsiaalkindlustushüvitistega lõpeb nende teise liikmesriigi kodanike suhtes, kes on olnud esimeses liikmesriigis pagulase staatuses ning on tagasi pöördunud teise liikmesriiki, ning esimene liikmesriik on tasunud kindla summa pensionide maksmiseks ja selle perioodi katteks, mille jooksul tasuti esimeses liikmesriigis sotsiaalkindlustusmakseid?”
28.
Euroopa Kohtu presidendi 4. septembri 2013. aasta otsusega need kohtuasjad liideti.
29.
Kirjalikud seisukohad on esitanud Balazsid, Kreeka ja Rumeenia valitsus ning Euroopa Komisjon.
30.
4. juunil 2014 toimus kohtuistung, kus Balazsid, Kreeka ja Rumeenia valitsus ning komisjon esitasid suulised seisukohad.
IV. Analüüs
A. Eelotsuse küsimuse ese
31.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus puudutab seda, kuidas suhestuvad ühelt poolt sotsiaalkindlustusalane kahepoolne kokkulepe, mis sõlmiti ajal, mil üks kahest allakirjutanud liikmesriigist ei olnud veel Euroopa Liidu liige, ja teiselt poolt määrus nr 1408/71.
32.
Vastus määruse nr 1408/71 ratione temporis kohaldatavuse küsimusele nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, kus on öeldud, et määrus jõustub uue liikmesriigi suhtes alates liiduga ühinemisest (
5
). Lisaks, kuigi põhimõtteliselt kehtib määrus nr 1408/71 vaid sellele järgneva aja suhtes, kohaldatakse seda siiski ka varasema õigusakti kehtimisajal tekkinud olukordade tulevaste tagajärgede suhtes (
6
).
33.
Asjaolu, et kahepoolse kokkuleppe artikkel 5 täpsustab, et kui Rumeenia on ära maksnud 15 miljonit USA dollarit, „lõpeb [tema] kohustus tagasipöördunud Kreeka pagulaste sotsiaalkindlustuse alaste õigustega”, ei näi mulle sellisena, et see saaks muuta Euroopa Kohtu seisukohta, et määrus nr 1408/71 hakkas Rumeenia suhtes kehtima alates tema ühinemisest Euroopa Liiduga ning järelikult kuulub kohaldamisele varasemate olukordade edasiste tagajärgede suhtes.
34.
Kui võtta aluseks määruse nr 1408/71 artiklite 6 ja 7 tekst, on asenduspõhimõte vaieldamatu. Kõrvalekaldena sellest on artikli 7 lõike 2 punktis c nähtud ette kaks kumulatiivset tingimust (
7
). Esiteks peab rahvusvaheline kokkulepe olema asjassepuutuvatele isikutele soodsam või olema sõlmitud konkreetset varem kehtinud (ajaloolist) olukorda silmas pidades ning seetõttu ajaliselt piiratud mõjuga. Teiseks peab seda olema mainitud määruse nr 1408/71 lisas III. Kuna käesoleval juhul ei ole kahepoolset kokkulepet selle määruse lisas III ära toodud (
8
), siis ei tuleks seda piirangut kohaldada.
35.
Sellegipoolest nähtub kohtuotsusest Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52), et asenduspõhimõttest tuleb rahvusvahelise konventsiooni kohaldamise huvides kõrvale kalduda juhul, kui konventsioon on potentsiaalselt soodustatud isikute suhtes soodsam ning seda sõltumata asjaolust, kas seda on määruse nr 1408/71 lisas III mainitud. Niisiis tuleb uurida, kas see kohtupraktika on käesolevas asjas kohaldatav.
B. Määruse nr 1408/71 asendusfunktsioon, arvestades kohtuotsust Rönfeldt ja sellest lähtuvaid arenguid
36.
Määruse nr 1408/71 suhet varem sõlmitud rahvusvaheliste konventsioonidega reguleerivad sõnaselgelt selle määruse artiklid 6 ja 7.
37.
Määrus nr 1408/71 on mõeldud täitma asendusfunktsiooni. Nimelt, selle määruse artikkel 6 näeb ette, et „[a]rtiklite 7 ja 8 ning artikli 46 lõike 4 sätteid arvestades asendab käesolev määrus […] nende sotsiaalkindlustuskonventsioonide sätteid, mis on siduvad [...] kahe või enama liikmesriigi suhtes”.
38.
Erandina sellest reeglist on artikli 7 lõike 2 punktis c ette nähtud, et „sotsiaalkindlustuskonventsioonide, millega liikmesriigid on ühinenud enne käesoleva määruse kohaldamiskuupäeva, teatud sätteid [kohaldatakse jätkuvalt] tingimusel, et need on hüvitisesaajatele soodsamad või need tulenevad teatud ajaloolistest asjaoludest ja nende mõju on ajaliselt piiratud, ning kui need sätted on loetletud III lisas”.
39.
Kuni ajani, mil tehti kohtuotsus Rönfeldt (EU:C:1991:52), kohaldati seda põhimõtet ja erandit kitsalt: määrus asendab liikmesriikidevahelisi sotsiaalkindlustusalaseid konventsioone, mida ei ole III lisas mainitud, „isegi kui nende konventsioonide kohaldamine tähendaks, et hüvitis, mida õigustatud isikud saaks, on suurem kui määruse alusel ette nähtud hüvitis” (
9
).
40.
Euroopa Kohus on nentinud, et niisugune kitsas tõlgendamine on selgitatav sellega, et põhimõte, mille kohaselt määrus nr 1408/71 täitab asendusfunktsiooni, on laadilt imperatiivne, kuna selle määrusega „ei lubata erandeid peale nende, mis on selles määruses sõnaselgelt ette nähtud” (
10
).
41.
Euroopa Kohus on kohtuotsuses Rönfeldt (EU:C:1991:52), viidates asendamispõhimõtte imperatiivsusele ja asjaolule, et lubatud ei ole erandid, mida määrus konkreetselt ei nimeta (
11
), siiski asunud seisukohale, et ELTL artiklitega 45 ja 48 „on vastuolus see, kui töötajad kaotavad sotsiaalkindlustussoodustused seetõttu, et pärast nõukogu määruse nr 1408/71 kehtimahakkamist ei kuulu enam kohaldamisele kahe või enama liikmesriigi vahelised kokkulepped, mis on saanud nende siseriikliku õiguse osaks” (
12
).
42.
Siiski, kohtuotsuses Thévenon (
13
), seoses „spetsiifiliste asjaoludega, millest lähtuvalt on kohus kohtuasjas Rönfeldt tunnistanud määruse nr 1408/71 artikli 6 suhtes kehtiva erandi lubatavaks” (
14
), on Euroopa Kohus täpsustanud, et kohtuotsusest Rönfeldti tulenevad järeldused ei kehti nende töötajate suhtes, kes on kasutanud õigust vabale liikumisele alles pärast selle määruse jõustumist.
43.
Kokkuvõttes, nagu Euroopa Kohus on selgitanud kohtuotsuse Kaske (C‑277/99, EU:C:2002:74) punktis 27, „eespool viidatud Rönfeldti kohtuotsusest nähtuvad põhimõtted, mille ainsaks eesmärgiks on säilitada need sotsiaalkindlustusalased omandatud õigused, mis ei olnud ühenduse õiguses reguleeritud siis, kui liikmesriigi kodanikul, kes neile viitab, oli võimalik neile tugineda. Seega asjaolu, et määrus nr 1408/71 muutus kõnesoleva kodaniku päritoluliikmesriigis kohaldatavaks kuupäeval, mis see liikmesriik ühines Euroopa Ühendusega, ei mõjuta tal olevat õigust tugineda kahepoolsele kokkuleppele, mis ainsana oli tema suhtes kohaldatav sel ajal, kui ta kasutas õigust vabale liikumisele. Selline lahendus põhineb ideel, et huvitatud isikul oli õigus õiguspärasele ootusele selles suhtes, et tema suhtes kuulub kohaldamisele kahepoolses kokkuleppes sätestatu”. (kohtujuristi kursiiv).
C. Rönfeldti kohtuotsusest tulenevate järelduste kohaldamatus käesolevas asjas
44.
Kuigi kohtuotsusest Rönfeldt nähtub, et määruse nr 1408/71 asendusfunktsiooni põhimõttest tuleb rahvusvahelise konventsiooni kohaldamise huvides kõrvale kalduda juhul, kui konventsioon on potentsiaalselt soodustatud isikute suhtes soodsam, tuleb järeldada, et sellest kohtupraktikast tuleks lähtuda sellistel asjaoludel nagu Balazside juhtum.
45.
Ma ei arva nii.
1. Otsustavaks kriteeriumiks on kuupäev, mil kasutati õigust vabale liikumisele
46.
Ma leian, et määruse nr 1408/71 asendusfunktsiooni põhimõttest kõrvalekaldumise tingimuste laiendamise nõuet, mis tuleneb kohtuotsusest Rönfeldt, tuleb tõlgendada kitsalt.
47.
Selline järeldus näib mulle olevat kooskõlas nii kohtuotsuse Rönfeldt enda (EU:C:1991:52) kui ka sellest hilisemate otsustega. Euroopa Kohus on neis kohtuotsustes meenutanud, et liikmesriikide vahel sõlmitud sotsiaalkindlustusalaste konventsioonide sätete asendamine määrusega nr 1408/71 on imperatiivne põhimõte (
15
).
48.
Samamoodi, kitsendava tõlgenduse alusel on Euroopa Kohus nentinud, et erandit ei saa laiendada töötajatele, kes on kasutanud õigust vabalt liikuda alles pärast määruse nr 1408/17 jõustumist (
16
).
49.
Ühtlasi aitab kitsas tõlgendus oma laadilt kummutada osa kriitikast, mis lähtub ideest, et kohtuotsus Rönfeldt (EU:C:1991:52) rikub ühtsust sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamisel ning sellega moonutatakse põhimõtet, mille kohaselt on liidu õigus liikmesriikide õiguse suhtes ülimuslik, ka juhul, kui silmas peetakse konventsioonidest tulenevat õigust (
17
).
50.
Selles osas on Balazside olukord faktilises mõttes põhimõtteliselt erinev juhtumitest, kus kohaldati kohtuotsusest Rönfeldt tulenevaid järeldusi. Neis kohtuasjades ei kasutanud rahvusvaheliste konventsioonide kohaselt soodustatud isik õigust vabale liikumisele mitte üksnes enne määruse nr 1408/71 kehtimahakkamist (tingimus, mida on täpsustatud kohtuotsuses Thévenon (
18
)), vaid ühtlasi pärast kõnesoleva rahvusvahelise kokkuleppe allkirjastamist (
19
).
51.
Vastupidi sellele on Balazsi kohtuasjas tegemist kahepoolse kokkuleppega, mis sõlmiti 23. veebruaril 1996, st pärast vaba liikumise õiguse kasutamist. Balazsid, kes on Kreeka kodanikud, asusid elama Rumeeniasse aastal 1948 ning pöördusid tagasi Kreekasse 18. augustil 1990, st rohkem kui kuus aastat enne kahepoolse kokkuleppe allkirjastamist.
52.
Seega on vaieldamatu, et Balazsidel ei olnud, kui viidata ümbersõnastatult käesoleva ettepaneku punktis 43 viidatud kohtuotsuse Kaske (EU:C:2002:74) punktile 27, võimalust tugineda omandatud õigustele kahepoolse kokkuleppe alusel, kuna see ei olnud kohaldatav ajal, mil nad kasutasid õigust vabale liikumisele. Teiste sõnadega, Balazsidel ei saanud olla õiguspärast ootust selle suhtes, et nad saavad tugineda kahepoolse kokkuleppe sätetele, kuna seda kokkulepet ei eksisteerinud ajal, mil nad vaba liikumise õigust kasutasid.
53.
Neil asjaoludel ma leian, et määruse nr 1408/71 asendusfunktsiooni põhimõttest kõrvalekaldumise nõude laiendamist, mis tuleneb kohtuotsusest Rönfeldt (EU:C:1991:52), ei saa kohaldada niisuguse olukorra suhtes nagu põhikohtuasjas.
54.
Seega teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele nii, et määruse nr 1408/71 kohaldamisest ei saa kõrvale kalduda, nagu on ette nähtud määruse nr 1408/71 artiklis 6, juhul kui töötajad, kelle suhtes on sotsiaalkindlustusalane rahvusvaheline kokkulepe kohaldatav, on kasutanud õigust vabale liikumisele enne selle kokkuleppe jõustumist.
2. Määruse nr 1408/71 kohaldamise tagajärjed
55.
Põhikohtuasjades tähendab määruse nr 1408/71 kohaldamine kahepoolse kokkuleppe asemel konkreetselt seda, et Kreeka ja Rumeenia ametiasutused peavad alates 1. jaanuarist 2007 (kuupäevast, mil Rumeenia ühines Euroopa Liiduga) kohaldama Balazside suhtes eeskirju, mis reguleerivad kindlustusperioode ja hüvitise määramist vastavalt määrusele nr 1408/71.
56.
Teisisõnu, pensionid, mida ühelt poolt Kreeka ja teiselt poolt Rumeenia peavad Balazsidele maksma alates 1. jaanuarist 2007, tuleb kindlaks määrata vastavalt määruse nr 1408/71 artiklitele 45 ja 46 ning artikli 94 lõikele 2.
57.
Järelikult peavad nii Rumeenia kui Kreeka võtma toetuse saamise õiguse kindlaksmääramisel arvesse kõiki neid kindlustus-, töötamis- või elamisperioode, mis on täitunud vastava liikmesriigi õigusaktide alusel enne, kui kõnesolev määrus Rumeenia suhtes kohaldatavaks muutus.
58.
Vastavalt Euroopa kohtu väljakujunenud kohtupraktikale tuleneb määruse nr 1408/71 artikli 94 lõikest 2 see, et liikmesriigil „ei ole õigust vanaduspensioni suuruse määramisel keelduda arvesse võtmast neid kindlustusperioode, mis on täitunud mõne teise liikmesriigi territooriumil, ainuüksi sel põhjusel, et need on täitnud enne, kui määrus selle liikmesriigi suhtes kehtima hakkas” (
20
).
59.
Järelikult tuleb seda artiklit tõlgendada koostoimes selle määruse artikli 2 lõikega 1, nii et „liikmesriigid tagavad, et võetaks arvesse kõiki kindlustus-, töötamis- või elamisperioode, mis on täitunud liikmesriigi õigusaktide alusel enne selle määruse jõustumise kuupäeva, määruse alusel omandatud õiguste kindlaksmääramiseks, tingimusel et võõrtöötaja oli nende perioodide täitumise ajal mõne liikmesriigi kodanik” (
21
) (Balazside juhtum).
60.
Määruse nr 1408/71 artikli 46 lõike 2 kohaselt saadakse iga asjassepuutuva liikmesriigi poolt väljamaksmisele kuuluva hüvitise tegelik suurus vastavalt sellele, milline oli Balazsidel ühe ja teise liikmesriigi territooriumil täitunud kindlustus- või elamisperioodide omavaheline suhe enne riski realiseerumist – ja seda nende suhtes kehtivate siseriiklike õigusnormide alusel.
61.
Õigupoolest, nagu kinnitab määruse nr 574/72 artikli 15 lõige 1, kuna „[...] vanaduse [...] korral peavad vastavalt määruse artikli 46 lõikele 2 hüvitisi määrama mitme liikmesriigi asutused, teeb iga asjaomane asutus eraldi selle liitmise, arvestades tervikuna kõiki kindlustus‑ või elamisperioode, mis töötajal või füüsilisest isikust ettevõtjal on täitunud kõikide nende liikmesriikide õigusaktide alusel, mis on tema suhtes kehtinud [...]”.
62.
Lisaks on Balazsidel määruse nr 1408/71 artikli 46 lõike 3 kohaselt „õigus saada iga liikmesriigi pädevalt asutuselt suurim summa”, kui võtta võrdluse aluseks eespool kirjeldatud tegeliku hüvitise suurus, ning summa, mis on välja arvutatud ainult nende siseriiklike õigusnormide alusel, mille kohaldamise näeb ette määruse nr 1408/71 artikli 46 lõige 1.
3. Täiendavad tähelepanekud määruse nr 1408/71 kohaldamise tagajärgede kohta
63.
Tahaksin lisada oma analüüsile kaks täiendavat tähelepanekut seoses määruse nr 1408/71 kohaldamise konkreetsete tagajärgedega ühelt poolt Kreeka ja Rumeenia ning teiselt poolt Balazside jaoks.
64.
Esiteks olen teadlik asjaolust, et kui põhikohtuasjas jätta asjassepuutuv kahepoolne kokkulepe kõrvale, mõjutab see selle kokkuleppe poolteks olevate liikmesriikide võetud õiguste ja kohustuste ulatust, kuna vanaduspension, mida Kreeka Balazsidele maksab, vastaks sel juhul 1. jaanuarist 2007 hilisema aja osas ainult Kreekas täitunud kindlustusperioodidele.
65.
Küsimus sellest, millised tagajärjed võivad olla sellel, kui üks või teine kahepoolse kokkuleppe pooleks olev liikmesriik selle kokkuleppe kahtluse alal seab, ei kuulu siiski Euroopa Kohtu pädevusse.
66.
Teiseks sooviksin tulla tagasi komisjoni teesi juurde, mille kohaselt nendes otsustes, mille Casa Judeteană de Pensii tegi 20. ja 27. veebruaril 2013 Tribunalul Cluj 26. septembri 2012. aasta kohtuotsuste täitmiseks, on määruse nr 1408/71 kohaldamisega järgitud liidu õigust.
67.
Euroopa Kohus on komisjonilt sõnaselgelt küsinud, kas komisjon ei ole selle analüüsiga asunud toetama kolmandat teed, mis seisneb määruse nr 1408/71 (Rumeenia ametiasutuste poolt, arvestades 20. ja 27. veebruari 2013. aasta otsuseid) rakendamises koos kahepoolse kokkuleppega (Kreeka ametiasutuste poolt). Komisjon vastas 4. juuni 2014. aasta kohtuistungil, et analüüsiga taotles ta üksnes seda, et püüdis ühildada kohtuotsustest Walder (EU:C:1973:62) ja Rönfeldt (EU:C:1991:52) tulenevaid põhimõtteid, st ühelt poolt määruse nr 1408/71 kohaldamist kahepoolse kokkuleppe asemel ja teiselt poolt eesmärki säilitada kokkuleppe soodsaimate sätete toime.
68.
Leian siiski, et selline lahendus ei ole vaatamata selle praktilisest tähtsusest Balazside jaoks määrusega nr 1408/71 õigulikus mõttes kooskõlas.
69.
Vastupidi, nagu Rumeenia valitsuse esindaja sel samal kohtuistungil märkis, ei anna määruse nr 1408/71 artikkel 7 võimalust kohaldada ühtaegu määrust ja mõnd rahvusvahelist kokkulepet. Kui lähtuda komisjoni seisukohast, viiks see just sellise tulemuseni.
D. Teise võimalusena: Euroopa Kohtu pädevus soodsaima õigusnormi kindlaksmääramiseks
70.
Juhul kui Euroopa Kohus peaks otsustama minu tõlgendust mitte järgida ning laiendab kohtuotsusest Rönfeldt tulenevaid järeldusi Balazside juhtumile, siis kaob ka vajadus küsida soodsaima õigusnormi kindlaksmääramise järele.
1. Poolte argumendid
71.
Kreeka, Euroopa Komisjon ja Balazsid on oma kirjalikes seisukohtades märkinud, et määruse nr 1408/71 kohaldamine on õigustatud isikutele soodsam, kuna see annab võimaluse saada vanaduspensioni kogu Rumeenias täitunud töötamis- ja kindlustusmaksete tasumise perioodi alusel.
72.
Rumeenia valitsus on ainus, kes väidab vastupidist, tuginedes sisuliselt kahele argumendile:
—
Esiteks, ta leiab, et kahepoolse kokkuleppe artikli 1 punktist e, artikli 2 lõikest 2 ja artiklist 5 ning samuti selle eesmärgist – milleks on näha ette kodumaale tagasi pöördunud Kreeka pagulaste sotsiaalkindlustusmaksete hüvitamise lõplik kord – tuleneb, et Kreeka on võtnud endale kohustuse tunnustada Rumeenias täitnud kindlustusperioodi tervikuna ning maksta pensioni kogu selle perioodi osas. Teiste sõnadega, sellega, et Kreeka võtab kõnesolevat perioodi arvesse vaid 15 aasta ulatuses, on ta ühepoolselt muutnud kohustusi, mis tulenevad talle kahepoolsest kokkuleppest; ja
—
Teiseks, mis puudutab küsimust, kas õigused, mis tulenevad õigustatud isikutele kahepoolsest kokkuleppest, on soodsamad kui määrusest nr 1408/71 tulenevad õigused, siis Rumeenia valitsus märgib, et kahepoolne kokkulepe määratleb üksnes selle, millise riigi õigus on pensioni määramisel kohaldatav. Seega tuleb konkreetselt iga üksikjuhtumi asjaolusid arvestades konkreetselt kindlaks teha, milline õiguslik regulatsioon on õigustatud isikute jaoks soodsaim. Arvestades, et käesoleval juhul on Kreeka ametiasutuste poolt Balazsidele makstav pension summalt suurem kui see, mida maksavad Rumeenia ametiasutused, on kahepoolse kokkuleppe kohaldamine nende jaoks soodsam ja seda ka juhul, kui Euroopa Kohus peaks asuma seisukohale, et Kreeka ametiasutustel oli õigus määrata ühepoolselt kindlaks see, milline on see kindlustusperiood, mida tuleb arvesse võtta.
2. Hinnang
73.
Leian, et selleks, et teha kindlaks, kumb on Balazsidele soodsam, kas määrus nr 1408/71 või kahepoolne kokkulepe, tuleb tõlgendada kõigepealt seda kokkulepet, ja võimalik, et ka siseriiklikku õigust, mis selle alusel kohaldamisele kuulub.
a) Rahvusvahelise kokkuleppe tõlgendus
74.
Kuigi ma kaldun toetama Rumeenia valitsuse tõlgendust kahepoolsest kokkuleppest, ei leia ma siiski, et Euroopa Kohtu ülesanne oleks võtta seisukoht selles, milline on Kreekale sellest kahepoolsest kokkuleppest tulenevate kohustuste ulatus (
22
).
75.
Selles osas tuleb siiski täpsustada, et Euroopa Kohus on kohtuotsuse Wencel (EU:C:2013:303) punktis 37 nentinud, et „sellisel liidu sättel nagu nimetatud määruse [nr 1408/71] artikli 7 lõige 2, mis eelistab konventsiooni kohaldamist, [ei saa] olla ulatust, mis läheb vastuollu põhimõtetega, mis on aluseks õigusaktile, kuhu see kuulub”.
76.
Niisiis on Euroopa Kohus juba varemgi asunud seisukohale, et mõne sellise konventsiooni sätteid, mis on ära toodud määruse nr 1408/71 lisas III – ning mis järelikult kuuluvad kohaldamisele selle määruse asemel – tuleb pidada ELTL artiklitega 45 ja 51 kokkusobimatuks (
23
).
77.
Kuigi Euroopa Kohus tõi need põhimõtted välja seoses määruse nr 1408/71 artikli 7 lõikes 2 ette nähtud erandi kohaldamisega, on need a fortiori kohaldatavad kohtuotsusest Rönfeldt (EU:C:1991:52) tulenevate järelduste, st erandi puhul.
78.
Neil asjaoludel on mõistlik asuda seisukohale, et selleks, et niisugune rahvusvaheline konventsioon nagu seda on põhikohtuasjas käsitletav kahepoolne kokkulepe, oleks määruse nr 1408/71 ja ELTL artiklite 45 ja 51 aluseks olevate põhimõtetega kooskõlas, tuleb seda tõlgendada nii, et see paneb Kreeka Vabariigile, kes vastavalt kahepoolse kokkuleppe artikli 2 lõikele 3 „kohustub maksma tagasipöördunud pensionäridele pensioni ja tunnustama tagasipöördunud isikute Rumeenias täitunud kindlustusperioodi”, kohustuse võtta pensioni kindlaksmääramisel aluseks see periood tervikuna.
79.
Teisiti öelduna, kahepoolse kokkuleppe artikli 2 lõikes 3 sisalduv viide Kreeka õigusnormidele ei võta Kreeka ametiasutustelt kohustust tõlgendada seda kokkulepet viisil, mis arvestab aluslepinguga.
b) Soodsaima õigusnormi kindlakstegemine
80.
Mis puudutab soodsaima õigusnormi konkreetset kindlakstegemist, siis leian, et – nagu Euroopa Kohtu praktikast nähtub – „eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas rahvusvahelise kokkuleppe kohaldamine on huvitatud isikutest töötajate jaoks tegelikult määruse kohaldamisest soodsam või on see vähem soodne. Esimesena mainitud juhul tuleb erandina ja vastavalt eespool viidatud kohtuotsuses Rönfeldt kinnitust leidnud põhimõttele kohaldada [kahepoolses kokkuleppes] ette nähtud eeskirju. Teisel juhul kuuluvad kohaldamisele määruse sätted, nii nagu Euroopa Kohus neid on tõlgendanud” (
24
).
81.
Teiste sõnadega, liikmesriigi kohtu ülesanne on „hinnata, kas huvitatud isik saab sotsiaalkindlustuse alasele kokkuleppele [tõlgendatuna vastavalt määruse nr 1408/71 aluseks olevatele põhimõtetele] viidates reaalselt tugineda omandatud õigusele soodsama hüvitise saamiseks” (
25
).
82.
Selleks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus võrdlema Balazside olukorda sellise olukorraga, kus nende pensioni arvutatakse ja määratakse kahepoolse kokkuleppe alusel, mida on tõlgendatud liidu õiguse või määrusega nr 1408/71 kooskõlas oleval viisil.
83.
Et kindlaks teha, millised on need õigused, millele Balazsid saavad viimati mainitu alusel tugineda, peab siseriiklik kohus võtma tingimata arvesse määruse nr 1408/71 artikleid 45 ja 46 ning artikli 94 lõiget 2 (
26
).
84.
Sellise teise võimalusena kohaldatava hüpoteesi korral saab – in fine – Balazside suhtes kohaldamisele kuuluda vaid üks kahest õigusaktist: kas määrus nr 1408/71 või kahepoolne kokkulepe.
E. Kohtuotsuse mõju ajaline piiramine
85.
Rumeenia valitsus on kirjalikes seisukohtades esitanud Euroopa Kohtule taotluse, et juhul, kui kohus peaks otsustama, et Rumeenia ametiasutused peavad maksma Balazsidele neil olevale pensioniõigusele vastavat hüvitist määruses nr 1408/71 ette nähtud korra alusel, piirata selle otsuse mõju ajaliselt.
86.
Selline taotlus omab mõtet vaid juhul, kui Euroopa Kohus toetab mõttekäiku, mille esitasin esimese võimalusena, või vastupidisel juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus järeldab, et määrus nr 1408/71 on huvitatud isikute suhtes soodsam kui kahepoolne kokkulepe.
87.
Nagu Rumeenia valitsus ise on tunnistanud, saab niisugune piirang olla kohaldatav vaid juhul, kui on täidetud kaks tingimust, nimelt poolte heausksus ja oht tõsiste probleemide tekkimiseks.
1. Rumeenia valitsuse argumendid
88.
Rumeenia valitsus märgib seoses heausksusega, et selline eeldus põhineb Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikal, mille kohaselt on liidu õigusega vastuolus see, kui töötajad kaotavad sotsiaalsed soodustused põhjusel, et määrus nr 1408/71 hakkab asendama rahvusvahelist konventsiooni.
89.
Lisaks eristub Rumeenia olukord sellest olukorrast, mis iseloomustab teisi liikmesriike, kes on Kreekaga kokkulepped sõlminud ja otsustanud kohaldada määrust nr 1408/71.
90.
Mis puudutab tõsiste probleemide tekkimise ohtu, siis Rumeenia valitsus viitab asjaolule, et maksed, mida on teinud isikud, kes on hõlmatud kõnesoleva kahepoolse kokkuleppega, on hõlmatud 15 miljoni USA dollari ülekandmisega Kreeka valitsusele, ning et järelikult tuleb juhul, kui määrus nr 1408/71 osutub kohaldatavaks, leida muud rahastamisallikad.
91.
Rumeenia Casa Naţională de Pensii Publice hinnangu kohaselt tuleks täiendavalt välja maksta 38560683 Rumeenia leud (umbkaudu 8680537 eurot). Rumeenia valitsus lisab, et Balazside nõudega analoogseid hagisid on esitatud ligi 800.
2. Hinnang
92.
Nagu ma eespool mainisin, kaldun ma toetama tõlgendust, mille Rumeenia valitsus on esitanud kahepoolse kokkuleppe ja kummagi osalisriigi kohustuste ulatuse kohta.
93.
Siiski, kui hinnata tuleb Euroopa Kohtu otsuse ajalise mõju piiramise asjakohasust, siis sellega seoses ei hõlma heausksuse mõiste liikmesriigi usaldust selles suhtes, kuidas tõlgendada siseriiklikku õigust (sealhulgas rahvusvahelisi kokkuleppeid, mille riik on sõlminud), vaid puudutab seda, kuidas liikmesriik tõlgendab liidu õigust (
27
).
94.
Seega, käesoleval juhul, kuigi kohtuotsusest Rönfeldt tulenevate järelduste ulatus võib olla vaieldav ja sõltuda tõlgendusest, vastab siiski tõele, et Rumeenia pidi arvestama, et määrus nr 1408/71 muutub 1. jaanuarist 2007 tema suhtes kohaldatavaks.
95.
Kuigi Rumeenia soovis kõnesoleva kahepoolse kokkuleppe kandmist määruse III lisasse, oli Kreeka sellele vastu. Neil asjaoludel tuleb lähtuda eelkõige usaldusest selles suhtes, et kohaldamisele kuulub põhimõtteline eeskiri – st määruse nr 1408/71 kohaldamine kahepoolse kokkuleppe valdkonnas, nagu sätestab kõnesoleva määruse artikkel 6.
96.
Neil asjaoludel leian, et tehtava kohtuotsuse mõju ei ole alust piirata, kuna heausksuse tingimus ei ole täidetud, niisiis „ei ole vaja kontrollida, kas täidetud on oluliste [probleemide tekkimise] ohtu puudutav kriteerium” (
28
).
97.
Igal juhul leian, et ka tõsiste probleemide tekkimise oht ei ole tõendatud.
98.
Igal juhul, Rumeenia riikliku pensionikassa hinnangul on täiendav summa, mis tuleb lisaks kahepoolse kokkuleppe alusel üle kantud 15 miljonile USA dollarile välja maksta, juhul kui määrus nr 1408/71 kuuluks kohaldamisele, 38560683 Rumeenia leud (ligikaudu 8680537 eurot).
99.
Esmalt, sellest täpsemate arvandmete puudumisel ei saa välistada, et mainitud summa katab ka need 800 Balazside hagiga analoogset nõuet, mis on juba esitatud. Seega, tehtava kohtuotsuse mõju ajaline piiramine neid kohtuasju ei mõjutaks (
29
).
100.
Lisaks tuleb meenutada, et eelotsusest liikmesriigile tulenevad majanduslikud tagajärjed ei õigusta iseenesest otsuse kehtivuse ajalist piiramist (
30
). Tõsiste majanduslike tagasilöökide ohu hindamisel tuleb arvestada ka seda, kui palju on neid õigussuhteid, mille tekkimise aluseks oli heauskne eeldus, et kohaldatavaks peetav õiguslik regulatsioon jääb püsima (
31
).
101.
Niisiis tuleb nentida, et Rumeenia valitsus ei ole peale viidatud summa piiritletust puudutava info esitanud muid andmeid, mis puudutaks asjassepuutuvate kindlustusjuhtumite hulka.
102.
Neil asjaoludel ei saa tõsiste probleemide esinemist käsitlevat tingimust pidada tõendatuks.
V. Ettepanek
103.
Põhikohtuasjas vaadeldavas olukorras on hüvitise saamiseks õigustatud isikud kasutanud õigust vabale liikumisele enne asjassepuutuva sotsiaalkindlustusalase rahvusvahelise kokkuleppe allkirjastamist. Seda konkreetset faktorit silmas pidades olen seisukohal, et kohtuotsusest Rönfeldt (EU:C:1991:52) nähtuv erand ei kuulu kohaldamisele.
104.
Järelikult, arvestades eeltoodud kaalutlusi, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Curtea de Apel Cluj eelotsuse küsimusele järgmiselt:
1.
Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1992/2006, kohaldamisest ei saa kõrvale kalduda, juhul kui töötajad, kelle suhtes on sotsiaalkindlustusalane rahvusvaheline kokkulepe kohaldatav, on kasutanud õigust vabale liikumisele enne selle kokkuleppe jõustumist.
2.
Teise võimalusena, kui Euroopa Kohus peaks otsustama kohaldada põhikohtuasjade suhtes kohtuotsusest Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52) tulenevaid järeldusi, peab siseriiklik kohus andma hinnangu sellele, kas Kreeka ja Rumeenia valitsuse vahel 23. veebruaril 1996 sõlmitud kahepoolsest kokkuleppest (mis käsitleb Rumeeniast tagasi pöördunud Kreeka pagulaste sotsiaalkindlustusmaksete hüvitamise lõplikku korda), tõlgendatuna kooskõlas põhimõtetega, mis on aluseks määrusele nr 1408/71 määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis, mida on muudetud määrusega nr 1992/2006, tuleneb Balazsidele omandatud õigus saada hüvitist, mis on soodsam kui see, millele neil oleks õigus kõnesoleva määruse artiklite 45 ja 46 ning artikli 94 lõike 2 kohaldamise tulemusena kahes asjassepuutuvas liikmesriigis.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	ELT L 392, lk 1.
(
3
)	EÜT L 74, lk 1; ELT eriväljaanne 05/01, lk 83.
(
4
)	ELT L 363, lk 1.
(
5
)	Vt selle kohta kohtuotsus Wencel (C‑589/10, EU:C:2013:303, punkt 30). Vt ka kohtuotsus Duchon (C‑290/00, EU:C:2002:234, punktid 21 ja 22).
(
6
)	Vt selle kohta kohtuotsus Wencel (EU:C:2013:303, punkt 33).
(
7
)	Ibidem (punkt 36).
(
8
)	Kreeka ja Rumeenia valitsus on mõlemad seisukohal, et põhjus, miks kahepoolset kokkulepet ei kantud määruse nr 1408/71 lisasse III, on selles, et Kreeka ametiasutused esitasid võõrtöötajate sotsiaalkindlustusega tegelevale halduskomisjonile memorandumi, mille see komisjon kiitis heaks 12. ja 13. detsembril 2006 Brüsselis toimunud 303. kohtumisel (vaatamata Rumeenia vastuseisule).
(
9
)	Kohtuotsus Walder (82/72, EU:C:1973:62, punkt 8).
(
10
)	Ibidem (punkt 6).
(
11
)	Punkt 22.
(
12
)	Punkt 29.
(
13
)	C‑475/93, EU:C:1995:371, punktid 26–28. Vt selle kohta ka kohtuotsused Thelen (C‑75/99, EU:C:2000:608, punkt 16) ja Habelt jt (C‑396/05, EU:C:2007:810, punkt 119).
(
14
)	Kohtuotsus Thévenon (EU:C:1995:371, punkt 27).
(
15
)	Punkt 22. Vt selle kohta ka kohtuotsused Thelen (EU:C:2000:608, punkt 14); Habelt jt (EU:C:2007:810, punkt 118), ja kohtujuristi ettepanek, Misho, kohtuasi Kaske (EU:C:2001:549, punkt 10).
(
16
)	Kohtuotsused Thévenon (EU:C:1995:371, punktid 26–28); Thelen (EU:C:2000:608, punkt 16) ja Habelt jt (EU:C:2007:810, punkt 119).
(
17
)	Vt eeskätt Kessler, F, „La prise en compte des drots à pension acqui en vertu d’une convention bilatérale conclue avant l’entrée en vigueur du Règlement CEE 1408/71” („Enne määruse nr 1408/71/EMÜ jõustumist sõlmitud kahepoolse kokkuleppe alusel omandatud pensioniõiguste arvessevõtmine”), Revue de droit sanitaire et social, 1991, lk 368–370, ja Van Raepenbusch, S, „Les rapports entre le règlement (CEE) no 1408/71 et les conventions internationales dans le domaine de la sécurité sociale des travailleurs circulant à l’intérieur de la Communauté” („Määruse nr 1408/71/EMÜ suhted rahvusvaheliste konventsioonidega ühenduse piires liikuvate töötajate sotsiaalkindlustsue valdkonnas”), Cahiers de droit européen, 1991, lk 449–466, eeskätt punkt 10. Otsesõnu kitsa tõlgendamise kaitseks vt González-Sancho López, E, „Relaciones entre legislación comunitaria y convenios bilaterales en materia de seguridad social de migrantes: de la sentencia Rönfeldt al caso Peschiutta” („Ühenduse õigusnormide ja kahepoolsete kokkulepete suhe võõrtöötajate sotsiaalkindlustuse alal: Rönfeldti kohtuotsusest Peschiutta kohtuasjani”), Revista de trabajo y Seguridad Social, nr 5, jaanuar–märts 1992, lk 82–92.
(
18
)	EU:C:1995:371 (punktid 26–28).
(
19
)	Kohtuasjas, mis oli aluseks kohtuotsusele Rönfeldt (EU:C:1991:52), oli vastav rahvusvaheline kokkulepe sõlmitud Saksamaa Liitvabariigi ja Taani Kuningriigi vahel. Kokkuleppe allkirjastati 14. augustil 1953, samas kui õigustatud isikuks oli niisugune Saksamaa kodanik, kes kasutas õigust vabale liikumisele aastal 1957 ning pöördus tagasi Saksamaale aastal 1971. Kohtuasi, mis oli aluseks kohtuotsusele Thelen (EU:C:2000:608), puudutas kokkulepet Austria Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahel. See allkirjastati 19. juulil 1978, õigustatud isikuks oli Saksamaa kodanik, kes elas Austrias aastatel 1986–1996, töötades seal vahemikus 1991–1993. Kohtuasjas, mis oli aluseks kohtuotsusele Kaske (EU:C:2002:74), oli asjassepuutuvaks rahvusvaheliseks kokkuleppeks samuti Austria Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vaheline kokkulepe. Kokkulepe jõustus 1. oktoobril 1979, õigustatud isikuks oli Saksa ja Austria kodakondsusega isik. Isik töötas Austrias 1972–1982, Saksamaal aastast 1983 kuni 1996. aasta maini (katkestustega) ning pöördus tagasi Austriasse juunis 1996. Kohtuasjas, mis oli aluseks kohtuotsusele Narajano Arjona jt (C‑31/96–C‑33/96, EU:C:1997:475), oli olukord mõnevõrra teine, kuna asjassepuutuv rahvusvaheline kokkulepe Saksamaa Liitvabariigi ja Hispaania Kuningriigi vahel jõustus 1. novembril 1977, õigustatud isiku riigis viibimise ajal. Tegemist oli Hispaania kodanikuga, kes oli kasutanud õigust vabale liikumisele aastal 1996 ning Hispaaniasse tagasi pöördunud aastal 1991. Sellegipoolest sai õigustatud isik ka selliste asjaolude korral tugineda õiguspärasele ootusele kõnesoleva rahvusvahelise kokkuleppe kohaldamise suhtes, kuna ta jäi vastuvõtvasse liikmesriiki pärast seda elama veel 14 aastaks ning pöördus päritoluliikmesriiki tagasi ajal, mil see kokkulepe oli jätkuvalt kohaldatav.
(
20
)	Kohtuotsus Duchon (EU:C:2002:234, punkt 23). Vt selle kohta ka kohtuotsused Rönfeldt (EU:C:1991:52, punkt 16); Rundgren (C‑389/99, EU:C:2001:264, punkt 29), ja Kauer (C‑28/00, EU:C:2002:82, punkt 22).
(
21
)	Kohtuotsus Belbouab (10/78, EU:C:1978:181, punkt 8), kohtujuristi kursiiv.
(
22
)	Vt selle kohta kohtuotsus TNT Express Nederland (C‑533/08, EU:C:2010:243, punktid 58–63) ja määrus Hartmann (C‑162/98, EU:C:1998:539), kus Euroopa Kohus on märkinud, et tal puudub pädevus paljude liikmesriikide vahel sõlmitud rahvusvahelise kokkuleppe tõlgendamiseks.
(
23
)	Vt kohtuotsus Habelt jt (EU:C:2007:810, punktid 124–125).
(
24
)	Kohtuotsus Naranjo Arjona jt (EU:C:1997:475, punkt 29).
(
25
)	Kohtuotsus Martínez Dominguez jt (C‑471/99, EU:C:2002:523, punkt 31).
(
26
)	Vt eespool toodud mõttekäiku, mis puudutab määruse nr 1408/71 kohaldamise tulemusi.
(
27
)	„Esimene tingimus selleks, et eelotsusetaotluse kohta tehtud kohtuotsuse mõju saaks ajaliselt piirata, seisneb selles, et puudutatud isikuid ja siseriiklikke ametiasutusi peab olema mõjutatud toimima viisil, mis ei ole liidu õigusega kooskõlas, ning mida selgitab objektiivne ja märkimisväärne ebakindlus asjassepuutuvate liidu õigusnormide kohaldamise tagajärgede suhtes. Niisiis ei piisa sellest, et asjassepuutuvad isikud ja asutused on toimunud heauskselt ja lähtunud eeldusest, et kohaldatakse liidu õigusnorme või niisuguseid siseriiklikke õigusnorme, mis on liidu õigusega vastuolus” (Fenger, N, ja Broberg, M, Le renvoi préjudiciel à la Cour de justice de l’Union européenne, Larcier, collection Europe(s), 2013, lk 581).
(
28
)	Kohtuotsus Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, punkt 47).
(
29
)	Vt selle kohta kohtuotsus Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, punkt 144).
(
30
)	Vt selle kohta kohtuotsus Nisipeanu (C‑263/10, EU:C:2011:466, punkt 34).
(
31
)	Vt selle kohta kohtuotsus Roders jt (C‑367/93–C‑377/93, EU:C:1995:261, punkt 43).