62023CC0088
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 6. juunil 2024 (
1
)
Kohtuasi C‑88/23
Parfümerie Akzente GmbH
versus
KTF Organisation AB
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Svea apellatsioonikohus (patendi- ja kaubandusasjade apellatsioonikohus), Rootsi))
Eelotsusetaotlus – Elektrooniline kaubandus – Teisest liikmesriigist pärit infoühiskonna teenuste osutamise vabaduse piiramine – Liikmesriigi õigusnormid, milles on ette nähtud, et riigisiseseid sätteid ei kohaldata teenuseosutaja suhtes, kes on pärit teisest liikmesriigist ja osutab infoühiskonna teenuseid
I. Sissejuhatus
1.
Euroopa Kohtul on korduvalt avanenud võimalus käsitleda direktiivi 2000/31/EÜ (
2
) artiklis 3 sõnastatud n-ö päritoluriigi põhimõtet. Selle põhimõtte kohaselt tuleb infoühiskonna teenuseid põhimõtteliselt ning selle direktiivi artikli 2 punktis h määratletud kooskõlastatud valdkonda kuuluvaid nõudeid puudutavas osas reguleerida nende teenuste osutaja asukohaks oleva liikmesriigi (päritoluliikmesriik) õiguskorras. Vastavalt selle direktiivi artikli 3 lõikele 2 ei või teine liikmesriik, kus on infoühiskonna teenuste sihtrühmaks olevad kliendid (sihtliikmesriik), piirata nende teenuste vaba liikumist, välja arvatud selle direktiivi artikli 3 lõikes 4 sätestatud erandid.
2.
Direktiivi 2000/31 artikliga 3 loodud mehhanismi keskseks mõisteks on seega „kooskõlastatud valdkond“. Käesolev kohtuasi annab Euroopa Kohtule võimaluse selle mõiste piiritlemiseks kontekstis, kus teisest liikmesriigist pärit infoühiskonna teenuse vahendusel turustatakse veebis kaupu, mis ei vasta sihtkohaliikmesriigi kehtestatud nõuetele. Käesoleva kohtuasja eripära seisneb seejuures selles, et need nõuded on kehtestatud, kasutades liidu õigusega liikmesriikidele antud valikuvõimalust seoses asjaomaste toodete turuleviimisega oma territooriumil.
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
1. Direktiiv 2000/31
3.
Direktiivi 2000/31 artiklis 1 „Eesmärk ja reguleerimisala“ on sätestatud:
„1.   Käesolev direktiiv püüab kaasa aidata siseturu nõuetekohasele toimimisele, tagades infoühiskonna teenuste vaba liikumise liikmesriikide vahel.
2.   Käesolev direktiiv ühtlustab sel määral, kui on vaja lõikes 1 nimetatud eesmärgi saavutamiseks, teatavaid infoühiskonna teenuste kohta kehtivaid siseriiklikke õigusnorme, mis käsitlevad siseturgu, teenuseosutajate asutamist, kommertsteadaandeid, elektroonilisi lepinguid, vahendajate vastutust, tegevusjuhendeid, vaidluste kohtuvälist lahendamist, õiguskaitsevahendeid ja liikmesriikidevahelist koostööd.
3.   Käesolev direktiiv täiendab infoühiskonna teenuste suhtes kohaldatavaid ühenduse õigusakte, vähendamata eeskätt rahva tervise ja tarbijate huvide kaitse taset, mis on kehtestatud ühenduse õigusaktidega ja mida siseriiklikud seadused rakendavad ulatuses, mis ei piira infoühiskonna teenuste osutamise vabadust.
4.   Käesolev direktiiv ei kehtesta täiendavaid rahvusvahelise eraõiguse norme ega käsitle kohtualluvust.
[…]“.
4.
Selle direktiivi artiklis 2 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
h)
kooskõlastatud valdkond – liikmesriikide õigussüsteemides ettenähtud nõuded, mis kehtivad infoühiskonna teenuste osutajate või infoühiskonna teenuste kohta vaatamata sellele, kas nõuded on üldise iseloomuga või konkreetselt nende jaoks kavandatud.
i)
Kooskõlastatud valdkonda kuuluvad nõuded, mida teenuseosutaja peab täitma:
–
infoühiskonna teenuse alustamisel, nagu nõuded kutseoskuste, loa või teatamise kohta,
–
infoühiskonna teenuse osutamisel, nagu nõuded teenuseosutaja käitumise, teenuse kvaliteedi või sisu kohta, sealhulgas reklaamile ja lepingutele esitatavad nõuded, või nõuded teenuseosutaja vastutuse kohta;
ii)
Kooskõlastatud valdkonda ei kuulu järgmised nõuded:
–
kaupadele kui niisugustele esitatavad nõuded,
–
kaupade tarnele esitatavad nõuded,
–
muul viisil kui elektroonilisel teel pakutavatele teenustele esitatavad nõuded.“
5.
Kõnealuse direktiivi artikkel 3 „Siseturg“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Iga liikmesriik tagab, et infoühiskonna teenused, mida pakub tema territooriumil asuv teenuseosutaja, vastavad kõnealuses liikmesriigis kehtivatele kooskõlastatud valdkonna küsimusi puudutavatele siseriiklikele õigusnormidele.
2.   Liikmesriigid ei tohi kooskõlastatud valdkonda kuuluvatel põhjustel piirata teisest liikmesriigist pärit infoühiskonna teenuste osutamise vabadust.
[…]“.
6.
Sama direktiivi kommertsteadaandeid käsitlevas jaos sisalduvas artiklis 6 „Esitatav teave“ on sätestatud:
„Lisaks muudele ühenduse õigusaktidega kehtestatud teabenõuetele tagavad liikmesriigid, et kommertsteadaanne, mis moodustab osaliselt või tervikuna infoühiskonna teenuse, vastaks vähemalt järgmistele tingimustele:
a)
kommertsteadaanne on sellisena selgelt identifitseeritav;
[…]“.
2. Direktiiv 2005/29
7.
Direktiivi 2005/29/EÜ (
3
) artikli 3 „Reguleerimisala“ lõikes 4 on sätestatud:
„Kui käesoleva direktiivi sätted on vastuolus ebaausate kaubandustavade konkreetseid aspekte reguleerivate muude ühenduse eeskirjadega, siis on viimati nimetatud eeskirjad ülimuslikud ning neid kohaldatakse kõnealuste konkreetsete aspektide suhtes.“
8.
Selle direktiivi artikli 11 „Jõustamine“ lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad piisavad ja tõhusad meetmed ebaausate kaubandustavade vastu võitlemiseks, et tugevdada käesoleva direktiivi sätete järgimist tarbijate huvides.“
3. Direktiiv 75/324/EMÜ
9.
Direktiivi 75/324/EMÜ (
4
) artikli 8 lõike 1 kohaselt „peavad igal aerosoolil või juhul, kui üksikasju pole võimalik märkida aerosoolile selle väikeste mõõtmete tõttu (maksimaalne maht 150 ml või vähem), siis aerosoolile kinnitatud etiketil olema nähtava, loetava ja kustutamatu kirjaga [käesolevas direktiivis täpsustatud] üksikasjad“.
10.
Selle direktiivi artikli 8 lõikes 2 on sätestatud, et „[l]iikmesriigid võivad seada tingimuseks, et aerosoolide turustamisel nende territooriumil kasutatakse etikettidel nende ametlikku keelt või ametlikke keeli“.
4. Määrus nr 1223/2009
11.
Määruse (EÜ) nr 1223/2009 (
5
) artikli 19 „Märgistamine“ lõike 1 kohaselt „tehakse kosmeetikatooted turul kättesaadavaks üksnes tingimusel, et tootemahutil ja pakendil on järgmine kustutamatu, selgesti loetav ja hästi nähtav [selles määruses täpsustatud] teave“. Eelkõige peavad selles teabes olema kajastatud „erilised ettevaatusabinõud, mida tuleb kasutamisel järgida ja vähemalt need, mis on loetletud III–VI lisas ning kogu teave ettevaatusabinõude kohta kutsealaseks kasutamiseks ettenähtud kosmeetikatoodete kohta“.
12.
Selle määruse artikli 19 lõikes 5 on sätestatud, et „[selle määruse kohaselt nõutav] teave esitatakse keeles, mis määratakse kindlaks selle liikmesriigi õigusnormidega, kus toode on lõppkasutajale kättesaadavaks tehtud“.
B.
Rootsi õigus
1. Elektroonilise kaubanduse seadus
13.
Elektroonilise kaubanduse ja teiste infoühiskonna teenuste seaduse (2002:562) (Lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster), millega on üle võetud direktiiv 2000/31, §‑s 3 on sätestatud:
„Teenuseosutajal, kelle asukohariik on mõni muu [Euroopa Majanduspiirkonna (EMP)] riik peale Rootsi, on õigus osutada infoühiskonna teenuseid Rootsis olevatele teenusesaajatele olenemata kooskõlastatud valdkonda kuuluvaid nõudeid reguleerivatest Rootsi õigusnormidest.
Kohus või muu asutus võib [direktiivi 2000/31 artikli 3 lõikes 4 sätestatutele vastavatel tingimustel] siiski seaduse alusel võtta meetme, mis piirab sellise teenuse osutamise vabadust […]“.
14.
Selle seaduse § 5 kohaselt kohaldatakse kooskõlastatud valdkonnas Rootsi õigust infoühiskonna teenuste suhtes, mida osutavad teenuseosutajad, kelle asukohariik on Rootsi, isegi kui need teenused on täielikult või osaliselt suunatud mõnes muus EMP riigis asuvatele saajatele.
2. Kaubandustavade seadus
15.
Kaubandustavade seadus (2008:486) (Marknadsföringslagen (2008:486), edaspidi „Kaubandustavade seadus“), millega on üle võetud direktiiv 2005/29, kuulub selle seaduse § 2 kohaselt kohaldamisele eelkõige juhul, kui ettevõtja reklaamib toodete müüki oma majandustegevuse raames.
16.
Selle seaduse § 3 kohaselt hõlmab mõiste „kaubandustava“ reklaami ja kõiki muid meetmeid, mis on suunatud ettevõtja majandustegevuse raames toodete müügi ja nende kättesaadavuse edendamisele, sealhulgas ettevõtja mis tahes tegevust või tegevusetust või muid meetmeid või toiminguid tarbijatele või ettevõtjatele kaupade müümisele või tarnimisele eelnevalt, selle ajal või pärast seda.
17.
Kõnealuse seaduse §‑s 5 on sätestatud, et „[k]õik kaubandustavad peavad olema kooskõlas heade kaubandustavadega“.
18.
Sama seaduse § 6 on sõnastatud järgmiselt:
„Paragrahvis 5 osutatud heade kaubandustavadega vastuolus olev kaubandustava loetakse ebaausaks, kui see mõjutab või võib mõjutada adressaadi võimet teha teadlik tehinguotsus“.
19.
Kaubandustavade seaduse §‑s 8 on sätestatud:
„Paragrahvide 9, 10 või 12–17 sätetes osutatud eksitav kaubandustava loetakse ebaausaks, kui see mõjutab või võib mõjutada adressaadi võimet teha teadlik tehinguotsus. [Direktiivi 2005/29] 1. lisa punktides 1–23 nimetatud eksitavaid kaubandustavasid käsitatakse alati ebaausatena.“
20.
Selle seaduse §‑s 10 on sätestatud:
„Ettevõtja kaubandustavad ei tohi hõlmata ettevõtja enda või mõne teise ettevõtja tegevuse kohta ebaõigete andmete esitamist ega eksitava teabe andmist.
Esimeses lõigus peetakse eelkõige silmas teavet, mis puudutab järgmisi asjaolusid:
[…]
2.   toote päritolu, selle kasutamine ja sellega seotud riskid, nagu mõju tervisele ja keskkonnale;
[…]
4.   toote hind, hinnakalkulatsiooni komponendid, hinda või maksevõimalusi puudutava erilise soodustuse olemasolu;
5.   ettevõtja enda või teiste ettevõtjate kvalifikatsioon, turupositsioon, kohustused, kaubamärgid, kaubanduslikud nimetused, eristavad tunnused ja muud õigused;
6.   ettevõtjale antud auhinnad ja omistatud tunnustus;
[…]
Ettevõtja ei või enda või teise isiku äritegevust reklaamides ka varjata olulist teavet. Eksitava varjamisena mõistetakse ka olulise teabe edastamist ebaselgelt, arusaamatult, mitmetähenduslikult või ebaõigel ajal.“
21.
Kõnealuse seaduse §‑s 23 on sätestatud, et oma ebaausaid kaubandustavasid kasutaval ettevõtjal võidakse keelata sellise tavade kasutamise jätkamine või võtta muu sarnane meede.
3. Kosmeetikatoodete määrus
22.
Kosmeetikatoodete määruse (2013:413) (Förordning (2013:413) om kosmetiska produkter; edaspidi „kosmeetikatoodete määrus“) § 4 esimeses lõigus on sätestatud, et Rootsi turul lõpptarbijale kosmeetikatoote kättesaadavaks tegemisel tuleb muu hulgas määruse nr 1223/2009 artikli 19 lõike 1 punkti d kohaselt nõutav teave esitada rootsi keeles.
4. Tsiviilkaitseameti eeskirjad aerosoolpihustite kohta
23.
Tsiviilkaitseameti eeskirjade aerosoolpihustite kohta (MSBFS 2018:1) (Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps föreskrifter om aerosolbehållare (MSBFS 2018:1)) § 3 kohaselt peavad turustatavad aerosoolpihustid vastama nendest eeskirjadest ja nende lisast tulenevatele nõuetele.
24.
Nende eeskirjade §‑s 4 on sätestatud, et ilma, et see piiraks määruse (EÜ) nr 1272/2008 (
6
) kohaldamist, peab igal aerosoolpihustil olema rootsi keeles loetavalt ja kustutamatult märgitud aerosoolpihustit turustava isiku nimi ja aadress või registreeritud kaubamärk, sümbol „3“ (tagurpidi epsilon), toote partiid tuvastada võimaldav teave, lisa punktis 2.2. loetletud teave ning nimimaht.
III. Põhikohtuasja asjaolud, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
25.
Parfümerie Akzente on Saksamaa äriühing, kes reklaamib ja müüb veebisaidi parfumdreams.se kaudu Rootsi turule ja rootsi klientidele suunatud juuksehooldustooteid ja muid kosmeetikatooteid.
26.
Äriühing KTF osutab teenuseid ühele ettevõtjate kutseühendusele, kes impordivad, toodavad ja turustavad kosmeetika- ja hügieenitooteid.
27.
KTF esitas 2020. aasta veebruaris Patent- och marknadsdomstolenile (patendi- ja kaubanduskohus, Rootsi) Parfümerie Akzente vastu hagi, taotledes, et karistusmakse ähvardusel keelataks viimasel järgida ebaausaid kaubandustavasid, milleks on esiteks teatavate konkreetsete reklaamväidete kasutamine kosmeetika- ja juuksehooldustoodete turustamisel, teiseks rootsikeelsete etikettideta aerosoolpihustites sisalduvate teatavate kosmeetikatoodete turustamine, mis on vastuolus direktiivi 75/324 ülevõtmiseks kehtestatud Rootsi õigusnormidega, ning kolmandaks teatavate rootsikeelsete etikettideta kosmeetikatoodete turustamine, mis on vastuolus eelkõige määruse nr 1223/2009 artikli 19 lõike 1 punktiga d ja III lisaga.
28.
KTF väitis kohtus, et vaidlusalune reklaamimine on käsitatav ebaausa tava järgimisena ning peab seega olema keelatud.
29.
KTF märkis, et kõnealuste toodete reklaamimine ja müük oli suunatud Rootsi turule ning reklaami mõju avaldus Rootsis. KTF oli seisukohal, et Rootsi sätted, millega on üle võetud päritoluriigi põhimõttest lähtuv direktiiv 2000/31, täiendavad neid Rootsi sätteid, millega on üle võetud direktiiv 2005/29, mistõttu on kaubandustavade õiguses üldiselt kehtiv „puudutatud riigi põhimõte“ ülimuslik päritoluriigi põhimõtte suhtes.
30.
Igal juhul on kaubandustavasid reguleerivad õigusnormid direktiiviga 2005/29 täielikult ühtlustatud, mistõttu ei saa sellekohaseid Rootsi õigusnorme pidada rangemateks, kui seda on vastavad Saksamaa õigusnormid.
31.
Möönmata kaubandustavasid käsitlevate Rootsi sätete rikkumist, möönis Parfümerie Akzente, et kõnealuste kaupade reklaamimine ja müük olid tõepoolest suunatud Rootsi turule ning et ta ei olnud oma tooteid rootsikeelsete etikettidega varustanud, kuigi need oleks tulnud etikettidega varustada KTFi väidetud viisil. Siiski leiab Parfümerie Akzente, et direktiiviga 2000/31 on vastuolus see, et infoühiskonna teenuse osutaja suhtes kehtivad tema asukohaliikmesriigi omadest rangemad eeskirjad. Päritoluriigi põhimõtte kohaselt tuleb käesoleval juhul kohaldada kaubandustavasid käsitlevat Saksa õigust, kuigi see on Rootsi õigusest leebem.
32.
Esimese astme kohus rahuldas KTFi nõuded 24. septembri 2021. aasta kohtuotsusega. Ta leidis, et vaidlusaluse reklaamimise näol oli tegemist ebaausa tavaga ning keelas seetõttu kaubandustavasid reguleerivate Rootsi õigusnormide alusel Parfümerie Akzentel selle tava järgimise.
33.
Kõigepealt hindas esimese astme kohus kaubandustavasid käsitleva Rootsi õiguse kohaldatavust Parfümerie Azente veebisaidil avaldatud vaidlusaluste reklaamväidete suhtes. Ta märkis, et Parfümerie Akzente on Saksamaal asuv teenuseosutaja ning asjaomaste toodete internetimüügi näol on tegemist infoühiskonna teenusega. Samuti leidis see kohus, et vaidlusalused reklaamväited on selle teenuse osa ning et neile laienevad nõuded kuuluvad kooskõlastatud valdkonda direktiivi 2000/31 tähenduses. Seetõttu asus kõnealune kohus seisukohale, et Parfümerie Akzentel oli õigus osutada oma infoühiskonna teenust Rootsis olevatele saajatele ilma, et kooskõlastatud valdkonda kuuluvad Rootsi õigusnormid teda selles takistaksid.
34.
Seejärel käsitles esimese astme kohus direktiivi 2005/29. Ta märkis, et see direktiiv näeb ette täieliku ühtlustamise, mistõttu tuleb selle sätetele omistada ühesugune sisu ja ulatus kogu liidus. Pealegi, kuna Parfümerie Akzente ei osutanud sellele, et kaubandustavasid puudutavas Rootsi õiguses on ette nähtud ulatuslikumad piirangud kui Saksa õiguses ning kuna vaidlustatud reklaamväidete mõju avaldus Rootsis, siis ei olnud kaubandustavasid reguleerivate Rootsi õigusnormide kohaldamine mitte millegagi vastuolus.
35.
Seevastu ei analüüsinud esimese astme kohus sarnasel viisil Rootsi õigusnormide kohaldatavust seoses puudulike etikettidega toodete turustamisega.
36.
Parfümerie Akzente esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule ehk Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolenile (Svea apellatsioonikohus (patendi- ja kaubandusasjade apellatsioonikohus), Rootsi).
37.
Selles kohtus täpsustas KTF, et Parfümerie Akzente kasutas valesti märgistatud toodete turustamiseks mitmeid meetmeid, milleks oli nende reklaamimine oma veebisaidil ning nende müük ja tarnimine. Käesoleval juhul on KTFi hagi eesmärk leida kaubandustavade õigusele tuginedes võimalus keelata vaidlusaluste kaubandusvõtete kasutamine.
38.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluse käigus tekkisid küsimused, mis puudutavad esiteks direktiivi 2000/31 rakendamist Rootsis ja selle kooskõla liidu õigusega ning teiseks kooskõlastatud valdkonna ulatust.
39.
Neil asjaoludel otsustas Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Svea apellatsioonikohus (patendi- ja kaubandusasjade apellatsioonikohus), Rootsi) 13. veebruari 2023. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 15. veebruaril 2023, menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2000/31 artikli 3 lõiget 2 tuleb liidu õigust ja selle soovitavat toimet silmas pidades tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt ei pea kohaldama kooskõlastatud valdkonda kuuluvad liikmesriigi õigusnorme ja eelkõige neid liikmesriigi sätteid, millega rakendatakse [direktiivi 2005/29], kui teenuseosutaja asub teises liikmesriigis, kust ta osutab infoühiskonna teenuseid ning kui tema suhtes ei ole põhjendatav kohaldada mõnda erandit, mis tuleneb nendest liikmesriigi õigusnormidest, millega on üle võetud direktiivi 2000/31 artikli 3 lõige 4?
2.
Kas kooskõlastatud valdkond direktiivi 2000/31 tähenduses hõlmab toote reklaamimist müüja veebisaidil ja internetimüüki, kui selle toote märgistus ei ole väidetavalt kooskõlas nõuetega, mida kohaldatakse toote kui niisuguse suhtes selles liikmesriigis, kus on tarbija, kes selle toote ostab?
3.
Kas juhul, kui vastus teisele küsimusele on jaatav, jäävad direktiivi 2000/31 artikli 2 punkti h alapunkti ii kohaselt kooskõlastatud valdkonnast välja kaupade tarne ja kaupade eneste suhtes esitatavad nõuded ka siis, kui kaupade tarnimine on internetireklaami ja -müügi vajalik etapp, või tuleb kaupade tarnimist pidada internetireklaami ja -müüki toetavaks ning neist lahutamatuks osaks?
4.
Millist tähtsust, kui üldse, omab teise ja kolmanda küsimuse käsitlemisel asjaolu, et toote kui niisugusega seotud nõuded tulenevad nendest liikmesriigi sätetest, millega rakendatakse ja täiendatakse teatavat sektorit puudutavaid liidu õigusnorme, sealhulgas [direktiivi 75/324] artikli 8 lõiget 2 ja [määruse nr 1223/2009] artikli 19 lõiget 5, ning mille kohaselt peavad tootega seotud nõuded olema täidetud, et toote võiks selles liikmesriigis turule tuua või lõppkasutajale tarnida?“
40.
Kirjalikud seisukohad esitasid põhikohtuasja pooled, Itaalia ja Rootsi valitsus ning Euroopa Komisjon. KTFi, Rootsi ja Prantsusmaa valitsuse ning komisjoni esindajad võtsid osa kohtuistungist, mis toimus 13. märtsil 2024.
IV. Analüüs
A.
Eelotsuse küsimuste ulatus
41.
Märgin kõigepealt, et eelotsuse küsimused lähtuvad eeldusest, et toodete turustamine Parfümerie Akzente veebisaidil kujutab endast infoühiskonna teenust direktiivi 2000/31 tähenduses ning et seega tuleb nimetatud äriühingut käsitada selliste teenuste osutajana. Võttes arvesse, et selline kvalifikatsioon näib olevat käesoleva eelotsusetaotluse kontekstis põhjendatud ja et huvitatud isikud ei ole sellele vastu vaielnud, lähtun eeldusest, et Parfümerie Akzente osutatud teenus kuulub üldiselt infoühiskonna teenuste mõiste alla.
42.
Veel tõden sissejuhatuseks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on Euroopa Kohtule esitanud neli eelotsuse küsimust seoses kahe aspektiga, mis on olemuslikult seotud liidus internetireklaami ja -müüki reguleerivate õigusnormidega.
43.
Esimene eelotsuse küsimus puudutab nimelt liikmesriigi otsustusruumi küsimuses, kas kohaldada teises liikmesriigis asuva teenuseosutaja suhtes omi sätteid, mis kuuluvad kooskõlastatud valdkonda direktiivi 2000/31 artikli 2 punkti h tähenduses, teine kuni neljas küsimus puudutavad aga selle valdkonna piire. Neil asjaoludel näib kohane alustada eelotsuse küsimuste analüüsimist nendest, mis keskenduvad kooskõlastatud valdkonna mõistele ehk teisest, kolmandast ja neljandast küsimusest.
B.
Teine, kolmas ja neljas eelotsuse küsimus
1. Teise, kolmanda ja neljanda eelotsuse küsimuse ulatus
44.
Põhikohtuasjas heidab KTF Parfümerie Akzentele ette esiteks asjaomaste toodete turustamisel teatavate reklaamväidete kasutamist ning teiseks teatavate Rootsi õigusnormide kohaselt märgistamata toodete turustamist. Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole andnud üksikasjalikku teavet nende reklaamväidete kohta, näib, et tegemist oli üldist laadi väidetega (
7
). Teist kuni neljandat eelotsuse küsimust ei ole esitatud seoses vaidlusaluste reklaamväidetega. Seevastu on need küsimused seotud eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlusega, mis puudutab väidetavalt valesti märgistatud toodete turustamist.
45.
Konkreetsemalt, teise kuni neljanda küsimusega, mille osas ma teen ettepaneku neid koos käsitleda, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teda, kas direktiivi 2000/31 artikli 2 punkti h tuleb tõlgendada nii, et kooskõlastatud valdkond selle sätte tähenduses hõlmab keeldu reklaamida ja müüa internetis toodet, mille märgistus ei ole väidetavalt kooskõlas nõuetega, mis kohalduvad toote kui sellise suhtes liikmesriigis, mille territooriumil asuvad nende internetiturustusmeetmete sihtrühmaks olevad tarbijad ning mille see liikmesriik on kehtestanud vastavalt direktiivi 75/324 artikli 8 lõikele 2 ja määruse nr 1223/2009 artikli 19 lõikele 5.
46.
Mõistagi võib teise eelotsuse küsimuse sõnastusest jääda mulje, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas internetireklaam ja -müük kuuluvad kooskõlastatud valdkonda ka siis, kui need puudutavad toodet, mille märgistus ei ole väidetavalt kooskõlas toote kui niisuguse suhtes kohaldatavate nõuetega.
47.
Märgin siinkohal, et tehniliselt ei kuulu kooskõlastatud valdkonda mitte internetis toimuv tegevus, vaid sellise tegevuse suhtes kohaldatavad nõuded. Nimelt, nagu tuleneb direktiivi 2000/31 artikli 2 punktist h, kuuluvad sellesse valdkonda nõuded, mis kehtivad infoühiskonna teenuste osutajate või selliste teenuste kohta.
48.
Neil asjaoludel, ja korrates ilmselget, hõlmab mõiste „kooskõlastatud valdkond“ direktiivi 2000/31 artikli 2 punkti h tähenduses eelkõige nõudeid, mis kohalduvad „infoühiskonna teenuse osutamisel, nagu nõuded teenuseosutaja käitumise, teenuse kvaliteedi või sisu kohta, sealhulgas reklaamile ja lepingutele esitatavad nõuded, või nõuded teenuseosutaja vastutuse kohta“. Seevastu ei kuulu selle sätte kohaselt nimetatud valdkonda eelkõige „kaupadele kui niisugustele esitatavad nõuded [ja] kaupade tarnele esitatavad nõuded [ning] muul viisil kui elektroonilisel teel pakutavatele teenustele esitatavad nõuded“.
49.
Eelotsuse küsimusi pealiskaudselt käsitledes tuleks seega vastata, et asjaomaste toodete internetireklaami ja -müügiga seotud nõuded kuuluvad kooskõlastatud valdkonda, ent nende toodete kui niisuguste ja nende tarnimisega seotud nõuded sinna ei kuulu. Teades, et selline seisukoht on aimatav, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul siiski käsitleda kõnealust seisukohta käesoleva kohtuasja eripära silmas pidades.
50.
Eelotsusetaotluses on eelotsusetaotluse esitanud kohus nimelt selgitanud, et teine küsimus puudutab seda, „kas kooskõlastatud valdkond direktiivi 2000/31 tähenduses hõlmab internetireklaamile ja -müügile esitatavaid nõudeid sellise toote puhul, mis väidetavalt ei vasta toote kui niisuguse suhtes kohaldatavatele nõuetele“. Nagu eelotsusetaotlusest aga ilmneb, siis kolmas eelotsuse küsimus on esitatud juhuks, kui teisele küsimusele antavaks vastuseks on, et „internetireklaami ja ‑müügi suhtes kohaldatavad nõuded [kuuluvad] kooskõlastatud valdkonda“, mis tähendab, et „internetis toote tarbijale reklaamimine ja müümine on õiguspärane“.
51.
Eelotsusetaotluses ei ole siiski selgelt määratletud, milliste „internetireklaami ja -müügiga seotud nõuete“ kohaldatavus infoühiskonna teenuste osutaja suhtes käesolevas kohtuasjas vaidluse all on. Seega tuleb kindlaks teha, kuidas eelotsusetaotluse esitanud kohus neid nõudeid mõistab.
52.
Eelotsusetaotlusest ei nähtu kuidagi, et Parfümerie Akzentele tehtud etteheide piirduks sellega, et see äriühing ei esitanud oma veebisaidil kogu teavet ja kõiki andmeid, mis tavaliselt peaksid direktiivi 75/324 ja määruse nr 1223/2009 kohaselt olema kantud toote etiketile.
53.
Selleks, et anda kõik vajalikud tõlgendusjuhised, käsitlen samas küsimust, kas direktiivi 75/324 ja määruse nr 1223/2009 kohaselt on nõutav, et seal nimetatud teavet ja andmeid kasutataks ka asjaomaste toodete internetireklaami ja -müügi käigus. Traditsioonilise müügi puhul seda küsimust ei teki, kuna toode, mille tarbija ostab, on talle üldiselt kättesaadav, ent internetis toimuva tegevuse korral on see teisiti.
2. Liidu õiguses sätestatud märgistamise nõuded
54.
Esimesena lubab direktiivi 75/324 artikli 8 lõige 2 liikmesriikidel seada tingimuseks, et aerosoolpihustite „turustamisel nende territooriumil“ kasutatakse etikettidel nende ametlikku keelt.
55.
Seejuures tuleneb direktiivi 75/324 artikli 8 lõikest 1, et nimetatud säte puudutab teavet ja andmeid, mis tuleb esitada tootel või vajaduse korral sellele kinnitatud etiketil. Lisaks on selle direktiivi eesmärk ühtlustada liidu piires kaubanduse lihtsustamiseks aerosoolpihustitele esitatavad tehniliste näitajatega seotud nõuded (
8
) ning, nagu saab järeldada artikli 8 ja kõnealuse direktiivi lisa punkti 2.2. koosmõjust tulenevalt nõutava teabe sisust (
9
), tagada asjaomaste toodete kasutajate turvalisus. Seevastu ei viita miski sellele, et see teave ja need andmed on nõutavad selleks, et tarbijal oleks võimalik teha teadlik valik, kuna see direktiiv ei reguleeri reklaamimisega seotud aspekti aerosoolpihustite turustamisel.
56.
Seega minu arvates ei nõua direktiiv 75/324 seda, et ettenähtud teavet kasutataks ka aerosoolpihustite internetireklaami ja -müügiga seotud kaubandustavades.
57.
Teisena tuleneb määruse nr 1223/2009 artikli 19 lõigetest 1 ja 5, et „[teatav] teave[, mis on selle määruse kohaselt nõutav selleks, et kosmeetikatoote võiks turul kättesaadavaks teha,] esitatakse keeles, mis määratakse kindlaks selle liikmesriigi õigusnormidega, kus toode on lõppkasutajale kättesaadavaks tehtud“.
58.
Mõiste „turul kättesaadavaks tegemine“ on seejuures määruse nr 1223/2009 artikli 2 lõike 1 punktis g määratletud järgmiselt: „kosmeetikatoote tasu eest või tasuta tarnimine ühenduse turule kaubandustegevuse käigus kas levitamiseks, tarbimiseks või kasutamiseks“ (
10
).
59.
See mõiste on muidugi piisavalt lai, et hõlmata ka selliste toodete müügiga seotud kaubandustavasid (
11
). Siiski ei ole liidu seadusandja soovinud määruses nr 1223/2009 üksikasjalikult ja täielikult reguleerida nõutava teabe sõnastamist kosmeetikatoodete internetimüügi kontekstis.
60.
Määruse nr 1223/2009 eesmärk on nimelt täielikult ühtlustada Euroopa Liidus kehtivad õigusnormid, et luua kosmeetikatoodete siseturg, tagades samas inimeste tervise kõrgetasemelise kaitse (
12
). Sellega seoses tuleb selle määruse artikli 19 lõike 5 kohaselt nõutav teave esitada keeles, mille määrab kindlaks liikmesriik, kus toode tarnitakse lõppkasutajale ehk tarbijale või ettevõtjale, kes kosmeetikatoodet kasutab (
13
). Seega on sellise teabe ja nende märgete eesmärk üksnes tagada kosmeetikatoodete turvalisus nende kasutamisel. Seevastu ei ole need nõutavad selleks, et tarbija saaks teha teadliku tootevaliku. Nimelt ei ole lõpptarbijaks tingimata see, kes kosmeetikatooted ostis (
14
).
61.
Samamoodi ei tohi määruse nr 1223/2009 artiklis 19 sätestatud märgistamisega seotud nõudeid segamini ajada selle määruse artiklis 20 osutatud nõuetega, mis puudutavad kosmeetikatoodetega seotud väiteid (
15
), kuna viimased kohalduvad nende toodetega seotud mis tahes tekstilise teabe edastamise suhtes (
16
), sealhulgas sellise teabe edastamise suhtes, mis võimaldab tarbijal teha teadliku tootevaliku (
17
).
62.
Direktiivis 75/324 ja määruses nr 1223/2009 sätestatud märgistamist puudutavate nõuete eesmärk on seega asjaomaste toodete kasutajate kaitse ning sellistena täidavad need oma ülesannet nende toodete kasutamise kontekstis. Niisiis on need nõuded selgelt seotud kõnealuste toodete ohutusega. Seevastu ei puuduta nende kahe liidu õiguse akti kohaselt nõutav teave ja andmed nende toodete reklaamimist ning nende eesmärk ei ole võimaldada tarbijale konkreetse toote osas teadliku ostuotsuse tegemist. Seega ei pea neid tingimata kasutama asjaomaste toodete internetis reklaamimisel ja müümisel.
3. Ohutusega seotud nõuetele mittevastavate toodete turustamise keeld
63.
Kuivõrd ma lükkasin tagasi tõlgenduse, mille kohaselt tuleb direktiivi 75/324 ja määruse nr 1223/2009 kohaselt nõutavat teavet ja andmeid kasutada ka toote internetis reklaamimisel ja müümisel, siis tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidet „internetireklaami ja -müügiga seotud nõuetele sellise toote puhul, mis väidetavalt ei vasta toote kui niisuguse suhtes kohaldatavatele nõuetele“ mõista nii, et sellel kohtul on kahtlusi, mis puudutavad võimalust keelata Parfümerie Akzentel reklaamida ja müüa internetis selliseid tooteid, millel puudub rootsikeelne märgistus.
64.
Ühelt poolt rahuldas esimese astme kohus KTFi nõude keelata turustada väidetavalt valesti märgistatud tooteid, mida selle äriühingu hinnangul ei saa Rootsis lõppkasutajatele õiguspäraselt reklaamida ega müüa. Teiselt poolt tunnistas Parfümerie Akzente, et ta oli asjaomaseid tooteid reklaaminud ja müünud, et need tooted oleks tulnud märgistada KTFi väidetud viisil ning et nende märgistus ei olnud rootsikeelne. Eelotsusetaotluse esitanud kohtule esitatud apellatsioonkaebuses näib Parfümerie Akzente vaidlustavat Rootsi õigusnormide kohaldatavuse eelkõige kõnealuste toodete internetireklaami ja ‑müügi suhtes nimetatud liikmesriigis.
65.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu osutatud internetireklaami ja ‑müügi suhtes kohaldatavad nõuded tähendavad kokkuvõttes keeldu reklaamida ja müüa tooteid, mille märgistus ei ole kooskõlas Rootsis turule toodavate või Rootsis lõppkasutajatele tarnitavate toodete suhtes kohaldatavate ohutust puudutavate nõuetega.
4. Vaidlusalune keeld ja kooskõlastatud valdkond
66.
Direktiivi 75/324 artikli 8 lõige 2 lubab turustamise kohaks oleval liikmesriigil nõuda, et kogu aerosoolpihusti märgistus oleks koostatud selle liikmesriigi ametlikus keeles või ametlikes keeltes. Samamoodi peab määruse nr 1223/2009 artikli 19 lõikes 5 mainitud teabega saama tutvuda keeles, mille määrab kindlaks see liikmesriik, kus kosmeetikatoode lõppkasutajale kättesaadavaks tehakse.
67.
Direktiivi 75/324 artiklis 4 ja määruse nr 1223/2009 artiklis 9 on peaaegu ühesuguses sõnastuses sätestatud, et liikmesriik ei või liidu õigusaktides sisalduvate nõuetega seotud põhjustel neis aktides sätestatud nõuetele vastavate toodete turustamist takistada, keelata ega piirata. Käesoleval juhul on aga tegemist toodetega, mis ei vasta Rootsi Kuningriigi poolt selle direktiivi artikli 8 lõike 2 ja selle määruse artikli 19 lõike 5 kohaselt kehtestatud keelenõuetele. Küsimus on selles, kas see liikmesriik võib keelata selliste toodete internetis reklaamimise ja müügi kõnealuses liikmesriigis olevatele tarbijatele.
68.
A priori kahjustaks selline sihtliikmesriigi poolne internetireklaami ja ‑müügi keeld direktiivi 2000/31 artikliga 3 loodud mehhanismi. Vastavalt selle direktiivi artikli 1 lõikele 3 kohaldatakse seda infoühiskonna teenuste suhtes, vähendamata eeskätt rahva tervise ja tarbijate huvide kaitse taset, mis on kehtestatud liidu õigusaktidega ja mida liikmesriigi seadused rakendavad ulatuses, mis ei piira selliste teenuste osutamise vabadust. Kõnealuse direktiivi artikliga 3 loodud mehhanism on seega ülimuslik internetis teenuste vaba liikumist piiravate kaitsenormide ees.
69.
Infoühiskonna teenuste vaba liikumist reguleerib direktiivi 2000/31 artikli 3 lõige 2. Selle sätte kohaselt ei tohi liikmesriigid kooskõlastatud valdkonda kuuluvatel põhjustel piirata teisest liikmesriigist pärit infoühiskonna teenuste osutamise vabadust. Vaidlusalune keeld puudutab kaupade kui niisugustega seotud nõuetele mittevastavate toodete internetireklaami ja -müüki. See keeld on selgelt seotud põhjustega, mis ei kuulu kooskõlastatud valdkonda, ja selle eesmärk on tagada nende nõuete tõhusus.
70.
Seda arutluskäiku jätkates – nagu ilmneb direktiivi 2000/31 artikli 2 punkti h alapunktist i – kuuluvad kooskõlastatud valdkonda nõuded, mida infoühiskonna teenuse osutaja peab täitma selleks, et selle teenuse sisuks oleva tegevusega tegelemine oleks asjaomase liikmesriigi silmis õiguspärane. Vaidlusaluse kaubandustava õigusvastasus ei ole seotud selle tava mõne üksikasjaliku tingimuse ega mõne selle spetsiifilise aspektiga, vaid tuleneb otseselt ja üksnes sellest, et turustatavad tooted ei vasta sihtliikmesriigi õigusaktides nende toodete suhtes kohaldavatele ohutusega seotud eeskirjadele.
71.
Tõlgendust, mille kohaselt ei kuulu sellesse valdkonda ka toodete ohutusega seotud eeskirjadele mittevastavate toodete internetis turustamise keeld, toetavad ka juhised, mis tulenevad kohtuotsusest Ker-Optika (
18
), kus Euroopa Kohus käsitles direktiiviist 2000/31 lähtuvalt interneti teel toimuvat kontaktläätsede turustamist.
72.
Nimelt märkis Euroopa Kohus selles kohtuotsuses, et sellise turustamise puhul saab eristada mitut elementi, milleks on muu hulgas esiteks müügitehing ise, mida iseloomustab veebis tehtud pakkumus ja lepingu sõlmimine elektrooniliselt, teiseks müüdud toote tarnimine ning kolmandaks müügile või tarnimisele eelnev element, mis ei pruugi esineda, näiteks kliendi konsulteerimine arstiga (
19
).
73.
Selle eristuse tegemise järel leidis Euroopa Kohus esiteks, et kooskõlastatud valdkond hõlmab liikmesriigi õigusnorme, mis keelavad pakkumuse esitamise internetis ja lepingu sõlmimise elektrooniliselt (
20
). Teiseks asus Euroopa Kohus ilma mis tahes reservatsioonideta seisukohale, et „vastavalt direktiivi 2000/31 artikli 2 punkti h alapunkti ii enda sõnastusele ei kuulu kooskõlastatud valdkonda niisuguste kaupade tarnele esitatavad nõuded, mille osas leping sõlmiti elektrooniliselt“ ning et seetõttu ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalasse liikmesriigi õigusnormid, mis käsitlevad tingimusi, millele peab vastama Internetis müüdud kauba tarnimine liikmesriigi territooriumil (
21
). Seejärel leidis Euroopa Kohus, et kuivõrd „[k]ontaktläätsede Interneti-müügi keelavad riigisisesed normid [puudutavad] müügitingimust, mis käsitleb kontaktläätsede tarnet tarbijale koju“, siis tuleb neid õigusnorme hinnata lähtudes aluslepingust, mitte kõnealusest direktiivist (
22
).
74.
Seega ühelt poolt ei saa kaupade kui niisuguste suhtes kohaldatavatele nõuetele mittevastavate toodete internetis turustamise keeldu pidada kooskõlastatud valdkonda kuuluvaks. Teiselt poolt ei takista direktiivi 2000/31 artikli 3 lõige 2 sihtliikmesriigil selliste toodete internetireklaami ja -müügi keelamist.
75.
Neil asjaoludel jääb üle veel hinnata, ega seda järeldust ei sea kahtluse alla – nagu eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnastatud kolmandas eelotsuse küsimuses eeldatakse – kohtuotsuses A (ravimireklaam ja -müük internetis) (
23
) antud juhised, kuna sellest kohtuotsusest järeldub, et teatavad internetis toimuvate tegevustega lahutamatult seotud ja nendega kaasnevad tegevused kuuluvad kooskõlastatud valdkonda.
5. Märgistus kui internetireklaami ja -müügiga lahutamatult seotud ja sellega kaasnev asjaolu
76.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et internetimüügi korral, kus teenuseosutaja müügitegevus on täielikult suunatud tarbijale, kes on teises liikmesriigis, kus ei asu see teenuseosutaja, on toote tarnimine tingimata osa teenusest ning võiks seega olla käsitatav sellega lahutamatult seotuna ja sellega kaasnevana. Sellisel juhul oleks toote kui niisuguse tarnimine internetimüügi oluline tingimus. See mõttekäik, mis on ajendatud kohtuotsusest A (ravimireklaam ja -müük internetis), viiks järelduseni, et tarnimise või toote kui niisugusega seotud nõuded kuuluvad kooskõlastatud valdkonda samamoodi nagu internetis toimuva tegevusega seotud nõuded. Praktikas oleks Parfümerie Akzentel seega lubatud tarnida oma asukohariigi seaduse kohaselt märgistatud kosmeetikatooteid Rootsi tarbijatele.
77.
Mind see arutluskäik ei veena. Järgides seda loogikat, millest lähtub kolmas küsimus, tuleks asuda seisukohale, et direktiivi 2000/31 seisukohast on infoühiskonna teenuse vajalikuks ja sellega lahutamatult seotud osaks ka iga internetis müüdud toote tarnimine.
78.
Ka kohtuotsuses A (ravimireklaam ja -müük internetis) võetud seisukohad ei toeta seda arutluskäiku. Selles kohtuotsuses pidi Euroopa Kohus nimelt kindlaks tegema, kas mitmes kanalis toimunud reklaamikampaania, mille läbiviimiseks kasutati nii elektroonilisi kui füüsilisi reklaamikandjaid, kuulub tervikuna kooskõlastatud valdkonda.
79.
Sellega seoses leidis Euroopa Kohus kõigepealt, et „sellise reklaami eesmärk tervikuna ja sõltumata sellest, kuidas seda konkreetselt tehakse, on meelitada [asjaomase infoühiskonna teenuse osutaja] veebisaidile potentsiaalseid tarbijaid ja reklaamida [tema] toodete internetimüüki[,]“ (
24
) mis on tema majandustegevuse sisuks (
25
). Seejärel märkis Euroopa Kohus, et oleks kunstlik asuda seisukohale, et internetis tehtud reklaam kuulub kooskõlastatud valdkonda, ja jätta füüsiliste reklaamkandjate abil tehtud reklaam sellest valdkonnast välja (
26
). Viimaks viitas ta direktiivi 2000/31 artikli 2 punkti h alapunkti i sõnastusele, kus on eelkõige sätestatud, et reklaamile esitatavad nõuded kuuluvad kooskõlastatud valdkonda (
27
).
80.
Neid kaalutlusi arvesse võttes leidis Euroopa Kohus, et asjaomane reklaamitegevus on internetimüügi teenust täiendav ja sellega lahutamatult seotud ning kuulub seega tervikuna „kooskõlastatud valdkonda“ direktiivi 2000/31 tähenduses (
28
).
81.
See kohtupraktika ei ole siiski käesolevale asjale ülekantav.
82.
Esimesena, toodete märgistamine ei ole kohtuotsuse A (ravimireklaam ja ‑müük internetis) tähenduses nende toodete internetis reklaamimist ja müümist täiendav, kuna märgistamise eesmärk ei ole reklaamida neid tooteid tarbijatele, vaid võimaldada neil saada teavet toote kasutamise ja kasutusviisi kohta, et oleks tagatud inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse (
29
).
83.
Teisena, olgugi, et direktiivi 2000/31 artikli 2 punkti h alapunkt i jätab teatava otsustusruumi, asumaks seisukohale, et reklaamitegevust puudutavad nõuded kuuluvad kooskõlastatud valdkonda, siis selle direktiivi artikli 2 punkti h alapunkt ii välistab sellest valdkonnast kindlalt kaupadele kui niisugustele esitatavad nõuded. Seda tõlgendust toetab kõnealuse direktiivi põhjendus 21, kus on märgitud, et kooskõlastatud valdkond ei hõlma kaupadele kui niisugustele liikmesriikide õigusaktidest tulenevaid nõudeid, nagu ohutusnormid või märgistamiskohustused.
84.
Kolmandana, nagu ma märkisin (
30
), toetavad kohtuotsuses Ker-Optika (
31
) võetud seisukohad tõlgendust, et hoolimata seotusest internetis toimuva tegevusega ei kuulu märgistamist puudutavad kohustused kooskõlastatud valdkonda. On tõsi, et selles kohtuotsuses keskendus Euroopa Kohus internetis müüdud toodete tarnimise suhtes kohaldatavatele nõuetele, samas kui käesolev kohtuasi puudutab kaupade kui niisuguste suhtes kohaldatavaid nõudeid. Direktiivis 2000/31 on neid kahte nõuete liiki aga käsitletud ühtmoodi.
85.
Seejuures on siiski tuvastatav üks kaupade kui niisuguste suhtes kohaldatavatele nõuetele omane tunnus, mis internetireklaami ja ‑müügi seisukohast neid tarnimise suhtes kohaldatavatest nõuetest eristab. Nimelt ei avaldu ükski tarnimisega seotud asjaolu otseselt internetis reklaamimisel ja müümisel, samas kui teatavad märgistusega seotud asjaolud võivad asjaomaste toodete internetis turustamisel kajastuda. Sellisele märgistamist puudutavate nõuete iseloomulikule tunnusele on viidatud Itaalia ja Prantsusmaa valitsuse argumentatsioonis.
86.
Nagu ma juba aga märkisin, ei nähtu kusagilt, et Parfümerie Akzentele tehtud etteheide puudutaks seda, et see äriühing ei kajastanud oma veebisaidil kogu seda teavet ja kõiki neid andmeid, mis peaksid direktiivi 75/324 ja määruse nr 1223/2009 kohaselt tavaliselt olema kajastatud toote etiketil (
32
). Igal juhul ei tule nende kahe liidu õiguse akti kohaselt nõutavat teavet tingimata kasutada asjaomaste toodete reklaamimisel ja müümisel internetis (
33
).
87.
Neljanda ja viimasena ei saa tõlgendust, et kauba kui niisugusega seotud nõuded ei kuulu kooskõlastatud valdkonda hoolimata nende seosest internetis toimuva tegevusega (mis tähendab, et infoühiskonna teenuse osutaja ei saa nende nõuete täitmise kohustuse vältimiseks tugineda päritoluriigi põhimõttele) kahtluse alla seada see, et Rootsi tarbija võib neid oma liikmesriigis kehtivaid nõudeid tähelepanuta jättes minna teise liikmesriiki ning osta sealt tooteid, mis on märgistatud keeles, mida ta ei mõista. Sellisel väga spetsiifilisel juhul ei ole tegemist teises liikmesriigis asuva teenuseosutaja poolt toodete müügiga Rootsis (
34
). Seega asjaolu, et tarbija võib liidus ringi liikuda ja kohalikele nõuetele vastava toote hankida, ei väära asjasse puutuvates liikmesriikides toodete kui niisuguste suhtes ette nähtud ja kohaldatavate nõuete jaotavat kohaldamist liidus, tekitades nö mosaiikse regulatsiooni. Direktiivi 2000/31 artikliga 3 loodud mehhanismi loogika kohaselt võib nimelt iga liikmesriik oma territooriumil sellised nõuded kehtestada.
88.
Kõiki neid kaalutlusi arvesse võttes tuleb teisele, kolmandale ja neljandale eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivi 2000/31 artikli 2 punkti h tuleb tõlgendada nii, et kooskõlastatud valdkonda selle sätte tähenduses ei kuulu keeld reklaamida ja müüa internetis toodet, mille märgistus ei vasta nõuetele, mida kohaldatakse toote kui niisuguse suhtes liikmesriigis, mille territooriumil on tarbijad, kellele need interneti‑müügimeetmed suunatud on, ning mis on selle liikmesriigi poolt kehtestatud vastavalt direktiivi 75/324 artikli 8 lõikele 2 ja määruse nr 1223/2009 artikli 19 lõikele 5.
89.
Täielikkuse huvides märgin, et kuigi see keeld ei kuulu kooskõlastatud valdkonda direktiivi 2000/31 tähenduses, peab see siiski olema kooskõlas teiste asjasse puutuvate liidu õiguse sätetega. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused piirduvad siiski sellega, kas kõnealune keeld kuulub kooskõlastatud valdkonda. Seega ei tule võtta seisukohta küsimuses, kas see on liidu õigusega kooskõlas.
C.
Esimene eelotsuse küsimus
90.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/31 artikli 3 lõikega 2 on vastuolus see, kui selle sätte liikmesriigi õigusesse ülevõtmisel kehtestab liikmesriik põhimõtte, et kui selle direktiivi artikli 3 lõikes 4 sätestatud eranditest ei tulene teisti, siis ei kohaldata kõnealuse direktiivi artikli 2 punkti h mõistes kooskõlastatud valdkonda kuuluvaid liikmesriigi õigusnorme ei teises liikmesriigis asuva infoühiskonna teenuste osutaja ega tema osutatava teenuse suhtes.
91.
See küsimus näib olevat esitatud juhuks, kui Euroopa Kohus peaks teisele, kolmandale ja neljandale eelotsuse küsimusele vastama nii, et väidetavalt valesti märgistatud toodete internetis reklaamimise ja müügi keeld kuulub kooskõlastatud valdkonda.
92.
Nagu nende kolme küsimuse analüüsist nähtub, ei kuulu kooskõlastatud valdkonda direktiivi 2000/31 tähenduses ei põhikohtuasjas käsitletavate toodete märgistamist puudutavad nõuded ega neid nõudeid rikkudes märgistatud toote internetis reklaamimise ja müügi keeld. Seega peaks neile küsimustele antud vastus olema eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtluste hajutamiseks piisav. Seega ei ole esimesele eelotsuse küsimusele vaja vastata.
93.
Täiendavalt tuleb märkida, et seda küsimust saab mõista nii, et see ei ole ajendatud mitte KTFi nõudest, mis puudutab väidetavalt valesti märgistatud toodete turustamist, vaid nõudest, mis on seotud sellega, et Parfümerie Akzente on oma internetisaidil kasutanud teatavaid üldist laadi reklaamväiteid (
35
).
94.
Märgin sellega seoses, et esimese astme kohus ei käsitlenud üksikasjalikult küsimust, kas ebaausaid kaubandustavasid puudutavad Rootsi õigusnormid on kohaldatavad väidetavalt valesti märgistatud toodete suhtes. See kohus tõstatas siiski küsimuse, kas need eeskirjad on kohaldatavad üldist laadi reklaamväidete suhtes ning leidis sisuliselt, et nii see on (
36
).
95.
Neil asjaoludel ei saaks välistada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et nende reklaamväidete suhtes ebaausaid kaubandustavasid puudutavate Rootsi õigusnormide kohaldamine on vastuolus selle Rootsi õigusnormiga, millega on võetud üle direktiivi 2000/31 artikli 3 lõige 2 ning et seetõttu tekib tal küsimus, kas see ülevõtmisnorm on liidu õigusega kooskõlas.
96.
Isegi kui eeldada, et minu äsjane tõlgendus esimesele küsimusele on kooskõlas eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlustega, ei tulene see küsimus selgelt eelotsusetaotlusest ning igal juhul jääb see suuresti hüpoteetiliseks ja abstraktseks.
97.
Nimelt, olgugi et eelotsuse küsimuses on silmas peetud direktiivi 2000/31 artikli 3 lõiget 2, ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastanud ühtki sellist piirangut, mis võiks piirata infoühiskonna teenuste vaba liikumist, mille tagamine on selle liidu õiguse sätte eesmärk.
98.
Esimese küsimuse sellise tõlgenduse kohaselt puudutab põhikohtuasi seda, kas teisest liikmesriigist pärit infoühiskonna teenuse osutaja suhtes sanktsiooni kohaldamiseks on vaja, et selle teenuse suhtes oleksid kohaldatavad need ebaausaid kaubandustavasid puudutavad õigusnormid, mille on kehtestanud sihtliikmesriik. Direktiivi 2000/31 artikli 3 lõikes 2 on aga pigem määratletud need olukorrad, kus selle esimese liikmesriigi õigusnorme sellise teenuse suhtes kohaldada ei või.
99.
Viimaks pakub eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kui Rootsi õigusnormid ei ole kohaldatavad, siis ei saa ebaausa kaubandustavana kvalifitseeruva tegevuse vastu esitada nõudeid Rootsi kohtutes toimuvas menetluses. Need kohtud ei saaks kohaldada ka ebaausaid kaubandustavasid puudutavaid päritoluliikmesriigi õigusnorme (
37
). Sellegipoolest ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus esitanud küsimust direktiivi 2005/29 ja selle direktiivi üle võtmise sätete ruumilise kohaldamisala kohta ega andnud seetõttu Euroopa Kohtule võimalust seisukoha kujundamiseks selle eelduse kohta, millest võivad olla lähtunud need kahtlused, mis tuleks hajutada, et see kohus saaks tema menetluses oleva vaidluse lahendada.
V. Ettepanek
100.
Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstoleni (Svea apellatsioonikohus (patendi- ja kaubandusasjade apellatsioonikohus), Rootsi) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) artikli 2 punkti h
tuleb tõlgendada nii, et
kooskõlastatud valdkonda selle sätte tähenduses ei kuulu keeld reklaamida ja müüa internetis toodet, mille märgistus ei vasta nõuetele, mida kohaldatakse toote kui niisuguse suhtes liikmesriigis, mille territooriumil on tarbijad, kellele need interneti‑müügimeetmed suunatud on, ning mis on selle liikmesriigi poolt kehtestatud vastavalt 20. mai 1975. aasta direktiivi 75/324/EMÜ aerosoole käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 8 lõikele 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1223/2009 kosmeetikatoodete kohta artikli 19 lõikele 5.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiiv infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) (EÜT 2000, L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 13/25, lk 399).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiiv, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv) (ELT 2005, L 149, lk 22).
(
4
)	Nõukogu 20. mai 1975. aasta direktiiv aerosoole käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1975, L 147, lk 40; ELT eriväljaanne 13/02, lk 192).
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrus kosmeetikatoodete kohta (ELT 2009, L 342, lk 59).
(
6
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta määrus, mis käsitleb ainete ja segude klassifitseerimist, märgistamist ja pakendamist ning millega muudetakse direktiive 67/548/EMÜ ja 1999/45/EÜ ja tunnistatakse need kehtetuks ning muudetakse määrust (EÜ) nr 1907/2006 (ELT 2008, L 353, lk 1).
(
7
)	KTFi hagis nimetatud reklaamväiteid on kajastatud Parfümerie Akzente ja komisjoni seisukohtades. Sealt ilmneb, et need ei puuduta konkreetseid tooteid, vaid näiteks seda, et Parfümerie Akzente on „akrediteeritud internetikaupleja“, kes müüb „puudusteta ja turvalisi originaaltooteid“ või ka „Saksamaa kosmeetikalevitajate kutseühenduse liikmete toodetud tooteid“.
(
8
)	Vt direktiivi 75/324 esimene põhjendus.
(
9
)	Selle lisa punkti 2.2. kohaselt tuleb igal aerosoolil või selle pakendil nähtavalt ja loetavalt esitada aerosooli tuleohtlikkusega seotud omadusi puudutavad andmed.
(
10
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
11
)	Vt analoogia alusel 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus CIHEF jt (C‑147/21, EU:C:2023:31), mis puudutab ühte teist liidu õiguse regulatsiooni, kus on peaaegu samasuguses sõnastuses nagu määruses nr 1223/2009 määratletud mõiste „turul kättesaadavaks tegemine“ kui biotsiidi või nendega töödeldud toote mis tahes tarnimine äritegevuslikuks turustamiseks või kasutamiseks kas tasu eest või tasuta. See kohtuotsus puudutas liikmesriigi sätteid, mis keelasid teatavad kaubandustavad, nagu soodushindade kindlaksmääramine, hinnaalanduste ja hinda mõjutavate kliendisoodustuste tegemine, müügilepingu tüüp- ja eritingimuste diferentseerimine, kauba peale tasuta toodete pakkumine ja muud samaväärsed tavad.
(
12
)	Vt 15. septembri 2022. aasta kohtuotsus Fédération des entreprises de la beauté (C‑4/21, EU:C:2022:681, punkt 33).
(
13
)	Vt määruse nr 1223/2009 artikli 2 lõike 1 punkt f.
(
14
)	Vt selle kohta toiduainete kontekstis 12. oktoobri 1995. aasta kohtuotsus Piageme jt (C‑85/94, EU:C:1995:312, punktid 23–25).
(
15
)	Vt selle kohta 17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus A. M (kosmeetikatoodete märgistus) (C‑667/19, EU:C:2020:1039, punkt 33).
(
16
)	Määruse nr 1223/2009 artikli 20 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt: „Kosmeetikatoodete märgistamisel, turul kättesaadavaks tegemisel ja reklaamimisel ei kasutata kirjeldusi, nimetusi, kaubamärke, kujutisi või muid kujundlikke või teisi märke, mis tekitavad mulje, et kõnealustel toodetel on omadus või otstarve, mida neil tegelikult ei ole.“
(
17
)	Vt komisjoni 10. juuli 2013. aasta määruse (EL) nr 655/2013, millega kehtestatakse ühtsed nõuded kosmeetikatoodete kohta esitatavate väidete põhjendamiseks (ELT 2013, L 190, lk 31) lisa punkt 6. Tõsi on, et 17. detsembri 2020. aasta kohtuotsuses A. M. (kosmeetikatoodete märgistus) (C‑667/19, EU:C:2020:1039, punkt 32) leidis Euroopa Kohus, et määruse nr 1223/2009 artikli 19 lõike 1 punktis f osutatud teave peab võimaldama tarbijal saada täielikumat teavet toote kasutamise ja kasutusviisi kohta ning seega „valida toodet, olles teadlik kõigist asjaoludest“. Järgmisena sidus Euroopa Kohus aga selle toote kasutamisega seotud teabe vajadusega vältida tarbija eksitusse sattumist ning kasutada seda sobival viisil, et oleks tagatud inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse.
(
18
)	2. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725).
(
19
)	2. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, punkt 22).
(
20
)	2. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, punkt 28).
(
21
)	2. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, punktid 29–31).
(
22
)	2. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, punktid 45 ja 46).
(
23
)	1. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus (C‑649/18, edaspidi „kohtuotsus A (ravimireklaam ja -müük internetis)“, EU:C:2020:764).
(
24
)	Kohtuotsus A (ravimireklaam ja -müük internetis) (punkt 55).
(
25
)	Kohtuotsus A (ravimireklaam ja -müük internetis) (punkt 56).
(
26
)	Kohtuotsus A (ravimireklaam ja -müük internetis) (punkt 57).
(
27
)	Kohtuotsus A (ravimireklaam ja -müük internetis) (punkt 58).
(
28
)	Kohtuotsus A (ravimireklaam ja -müük internetis) (punkt 59).
(
29
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 62.
(
30
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 71–73.
(
31
)	2. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725).
(
32
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 52.
(
33
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 62.
(
34
)	Vt selle kohta 8. juuli 2021. aasta kohtuotsus Pharma Expressz (C‑178/20, EU:C:2021:551, punkt 49).
(
35
)	Vt kahe põhikohtuasjas käsitletava väidete rühma kohta käesoleva ettepaneku punkt 44.
(
36
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 33–35.
(
37
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et põhikohtuasjas vaidluse all olev ülevõtmisnorm toob kaasa selle, et isikud, kes leiavad, et neile on teatavate internetikaubanduse tavadega kahju tekitatud, on sunnitud pöörduma päritoluliikmesriigi kohtute ja muude asutuste poole.