Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 27. märtsil 2025(1)
Kohtuasi C‑654/23
Inteligo Media SA
versus
Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia))
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2002/58/EÜ – Artikli 13 lõige 1 – Elektronposti kasutamine otseturunduse eesmärgil – Artikli 13 lõige 2 – Mõiste „kommertsteadaanne“ – Määrus (EL) 2016/679 – Artikkel 95 – Artikli 83 lõige 2 – Põhjendamiskohustus
Sissejuhatus
1.        Käesolevas, Curtea de Apel Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia) esitatud eelotsusetaotluses on kesksel kohal eelkõige küsimus, mil määral ja millistel tingimustel on direktiivi 2002/58/EÜ(2) artikli 13 lõikega 2 lubatud niisugune teadaanne nagu elektronposti teel saadetav uudiskiri ning kas määruse (EL) 2016/679(3) sätted on kohaldatavad.
2.        Põhjendan käesolevas asjas, et turundamisviisid, mida asjaomane ettevõtja kasutab, ei ole Euroopa Liidu andmekaitsekorraga vastuolus. Nimelt, nagu näeme, on turundamisviisid juba iseenesest isikuandmetega vastastikku seotud ja on tavaline, et andmesubjekt vahetab andmeid nendele vastava hüve vastu.
Õigusraamistik
Euroopa Liidu õigus
3.        Isikuandmete kaitse üldmääruse artikkel 95 „Seos direktiiviga 2002/58/EÜ“ on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva määrusega ei panda füüsilistele ega juriidilistele isikutele lisakohustusi isikuandmete töötlemise suhtes, mis toimub seoses üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste osutamisega üldkasutatavates sidevõrkudes liidus ja mis on seotud küsimustega, mille puhul kehtivad nende suhtes direktiivis 2002/58/EÜ sätestatud erikohustused, millel on sama eesmärk.“
4.        Direktiivi 2002/58 artiklis 13 „Pealesunnitud teave“ on sätestatud:
„1.      Inimsekkumist mittevajavate automatiseeritud kõnevalimis- ja sidesüsteemide (automaatvalimissüsteemid), fakside või elektronposti kasutamine otseturustuseks [mõiste „otseturustus“ asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „otseturundus“] on lubatud ainult nende abonentide või kasutajate puhul, kes on selleks andnud eelneva nõusoleku.
2.      Kui füüsiline või juriidiline isik saab oma klientidelt nende elektronposti kontaktandmed seoses toote või teenuse müügiga vastavalt direktiivile 95/46/EÜ[(4)], võib sama füüsiline või juriidiline isik lõikest 1 olenemata kasutada neid elektroonilisi kontaktandmeid oma samasuguste toodete või teenuste otseturu[nd]amiseks tingimusel, et klientidele antakse kontaktandmete kogumise ajal ja iga sõnumi puhul eraldi selge ja arusaadav võimalus tasuta ja lihtsal viisil keelata elektrooniliste kontaktandmete selline kasutamine, kui klient ei ole algusest peale sellist kasutamist keelanud.
[…]“.
Rumeenia õigus
5.        Rumeenia õiguse sätted, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus tugineb, on seaduse nr 506/2004 isikuandmete töötlemise ja eraelu puutumatuse kaitse kohta elektroonilise side sektoris (Legea nr. 506/2004 privind prelucrarea datelor cu caracter personal și protecția vieții private în sectorul comunicațiilor electronice) artikli 1 lõige 2 ning artiklid 12 ja 13 ning seaduse nr 365/2002 elektroonilise kaubanduse kohta (Legea nr. 365/2002 privind comerțul electronic) artikli 1 lõige 8. Viimati nimetatud sättes on määratletud mõiste „kommertsteadaanne“ kui „igasugune teadaanne, mis on kavandatud otseselt või kaudselt edendama müüja või reguleeritud kutsealal tegutseva isiku kaupu, teenuseid või mainet“.
Vaidlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimused
6.        Inteligo Media SA avaldab veebis uudiskirja avocatnet.ro, millega teavitatakse üldsust õigusaktide muudatuste kohta, mis Rumeenias iga päev tehakse.
7.        Selle veebiväljaande kasutajad saavad tasuta ja lisatoiminguteta vaadata piiratud (maksimaalset) arvu artikleid, mille arvu on see väljaanne kindlaks määranud (asjasse puutuval ajal kuus artiklit).
8.        Inteligo Media seadis 27. juulil 2018 sisse tasulise liitumislepingu süsteemi nimetusega „Serviciu Premium“ (edaspidi „Premium-teenus“) niisugustele kasutajatele, kes soovivad kuvatavate artiklite maksimaalse arvuni, s.o kuue artiklini jõudes juurdepääsu ka teistele selle veebiväljaande artiklitele.
9.        „Premium-teenusega“ liitumine eeldas, et kasutaja loob sellel platvormil tasuta kasutajakonto. Konto loomine eeldas, et kasutaja annab oma elektronpostiaadressi ja nõustub Inteligo Media lepingutingimustega Premium-teenuse osutamiseks.
10.      Premium-teenuse liitumislepinguga sai kasutaja õiguse pääseda tasuta juurde veel kahele artiklile kuus ja saada elektronposti teel igapäevast uudiskirja pealkirjaga „Personal Update“ (isiklikud uudised) (kui ta ei olnud teinud valikut sellest teenusest loobuda) ning tasu eest ja valitava võimalusena õiguse pääseda juurde kõikidele selle väljaande artiklitele ning saada elektronposti teel üksikasjalikumate igapäevaste uudiskirjade sarja pealkirjaga „Sinteze Informative“ (teabekokkuvõtted).
11.      „Personal Update“ sisaldas sisuliselt andmeid eelmise päeva seadusandlusalaste uudiste kohta koos linkidega asjakohastele artiklitele, mis selles väljaandes ilmusid.
12.      Selleks et kasutajatel oleks võimalik elektronpostiaadressi andmisel valida võimalus loobuda uudiskirja „Personal Update“ saamisest, tekkis konto loomise vormile märkeruut tekstiga „Nu vreau să primesc Personal Update, informarea transmisă zilnic gratuit pe e-mail de avocatnet.ro“ („Ma ei soovi saada elektronposti teel avocatnet.ro igapäevast tasuta uudiskirja „Personal Update““), mille kasutaja pidi märgistama. Samuti võisid kasutajad, kes ei soovinud enam uudiskirja „Personal Update“ saada, valida igas selle uudiskirja numbris tellimuse tühistamise („Dezabonare“) võimaluse.
13.      Kasutajatele, kes lõid sellel platvormil konto muul eesmärgil kui Premium-teenusega liitumiseks ja lisasisule juurdepääsemiseks, oli uudiskirjaga „Personal Update“ seotud väli programmeeritud mitte ilmuma ja selle rühma kasutajatele seda uudiskirja ei saadetud.
14.      Autoritatea Națională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (Rumeenia isikuandmete töötlemise riiklik järelevalveasutus; edaspidi „järelevalveasutus“) koostas 26. septembril 2019 rikkumise ja haldussanktsiooni protokolli, milles ta määras Inteligo Mediale trahvi summas 42 714 Rumeenia leud (RON) (samaväärne 9000 euroga). Nimetatud protokollis tuvastati, et alates 2018. aasta juulist on Inteligo Media töödelnud 4357 kasutaja isikuandmeid (elektronpostiaadressid, salasõnad, kasutajatunnused) õiguslikul alusel, mis ei vastanud selle töötlemise eesmärgile, milleks oli elektronposti teel igapäevase uudiskirja „Personal Update“ saatmine, tõendamata, et ta on saanud asjaomaste kasutajate sõnaselge nõusoleku nende isikuandmete sel eesmärgil töötlemiseks. Järelevalveasutus järeldas, et Inteligo Media on rikkunud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkte a ja b, artikli 6 lõike 1 punkti a ja artiklit 7.
15.      Inteligo Media esitas Tribunalul București – Secția a II‑a de Contencios Administrativ și Fiscalile (Bukaresti esimese astme kohtu teine haldus- ja maksuvaidluste koda, Rumeenia) kaebuse, paludes eelkõige järelevalveasutuse protokolli tühistada ja teda haldusrikkumise eest vastutusest vabastada.
16.      Selle kohtu 5. juuni 2020. aasta otsuse, millega jäeti apellandi kaebus rahuldamata, tühistas apellatsioonimenetluses Curtea de Apel București (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia) ja kohtuasi saadeti uuesti läbivaatamiseks tagasi esimese astme kohtule.
17.      Tribunalul București – Secția a II‑a de Contencios Administrativ și Fiscal (Bukaresti esimese astme kohtu teine haldus- ja maksuvaidluste koda, Rumeenia) vaatas kohtuasja uuesti läbi ja rahuldas 15. detsembri 2021. aasta tsiviilkohtuotsusega kaebuse osaliselt ning vähendas määratud trahvi summat; siiski jättis ta muutmata õigusrikkumise tuvastamise seose sellega, et oli rikutud nõuet saada isikuandmete kaitse üldmääruses ette nähtud sõnaselge luba andmete töötlemiseks „Personal Update“ kaudu.
18.      Nii apellant kui ka vastustaja on esitanud selle tsiviilkohtuotsuse peale apellatsioonkaebused. Need kaebused on praegu eelotsusetaotluse esitanud kohtu, Curtea de Apel București (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia) menetluses.
19.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et põhikohtuasja lahendus oleneb sellest, milline on käesoleval juhul asjakohane isikuandmete töötlemise õiguslik alus ja millised tingimused peavad olema täidetud selleks, et andmete töötlemine oleks direktiivi 2002/58 ja isikuandmete kaitse üldmääruse kohaselt õiguspärane.
20.      Nimetatud kohtu sõnul on vaja selgitada esiteks seda, millistel tingimustel võib kasutaja elektronpostiaadressi pidada saaduks „seoses toote või teenuse müügiga“ direktiivi 2002/58 artikli 13 lõike 2 tähenduses, teiseks sama direktiivi artiklis 13 kasutatud mõiste „otseturundamine“ ulatust ja kolmandaks seda, kas see mõiste on samaväärne mõistega „kommertsteadaanne“, mida liikmesriigi seadusandja on kasutanud selle direktiivi artikli 13 ülevõtmisel.
21.      Järgmiseks, kui kasutajate elektronpostiaadresse ei ole käesoleval juhul saadud „seoses toote või teenuse müügiga“ direktiivi 2002/58 artikli 13 lõike 2 tähenduses, oleks vaja kindlaks teha, kas uudiskirja „Personal Update“ saatmine elektronposti teel muudab kohaldatavaks selle direktiivi artikli 13 lõike 1, mis on seotud kasutajatelt eelneva nõusoleku saamisega, ning kinnitada, millistes sätetes on ette nähtud karistus selle sätte võimaliku rikkumise eest.
22.      Lõpuks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus vajalikuks selgitada järelevalveasutuse kohustusi isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 83 lõike 2 kohaldamisel, niivõrd kui need kohustused ei tulene selgelt selle artikli sõnastusest.
23.      Neil asjaoludel otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas olukorras, kus isik, kes avaldab veebis üldsusele uudiskirja Rumeenias iga päev avalikustatavate õigusaktide muudatuste kohta, olemata sellele valdkonnale spetsialiseerunud, omandab kasutaja elektronposti aadressi hetkel, mil viimane loob tasuta kasutajakonto, mis annab talle õiguse: i) saada tasuta juurdepääs täiendavale arvule kõnealuse väljaande artiklitele; ii) saada elektronposti kaudu igapäevast uudiskirja, mis sisaldab väljaande artiklites käsitletud õigusalaste uuenduste kokkuvõtet ja linke vastavatele artiklitele, ning iii) saada tasuline juurdepääs väljaande täiendavatele ja/või põhjalikumatele artiklitele ja analüüsidele, võrreldes iga päev tasuta edastatava uudiskirjaga,
a)      saab ajakirjandusliku veebiväljaande avaldaja kõnealuse elektronposti aadressi „seoses toote või teenuse müügiga“ vastavalt [direktiivi 2002/58] artikli 13 lõikele 2;
b)      avaldab väljaande avaldaja sellise uudiskirja, nagu see, mida kirjeldati punktis ii, „oma samasuguste toodete või teenuste otseturundamiseks“ [direktiivi 2002/58] artikli 13 lõike 2 tähenduses?
2.      Kui esimese küsimuse punktidele a ja b vastatakse jaatavalt, siis milliseid tingimusi nendest, mis on ette nähtud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punktides a–f, tuleb tõlgendada kohaldatavatena, kui avaldaja kasutab kasutaja elektronposti aadressi, edastamaks sellist igapäevast uudiskirja, nagu see, mida kirjeldati esimese küsimuse punktis ii, [direktiivi 2002/58] artikli 13 lõikes 2 sätestatud tingimuste kohaselt?
3.      Kas [direktiivi 2002/58] artikli 13 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene õigusnorm, milles kasutatakse direktiivi 2000/31/EÜ[(5)] artikli 2 punktis f ette nähtud mõistet „kommertsteadaanne“ [direktiivis 2002/58] ette nähtud mõiste „otseturundus“ asemel? Kui vastus on eitav, siis kas selline uudiskiri, nagu see, mida kirjeldati esimese küsimuse punktis ii, kujutab endast „kommertsteadaannet“ [direktiivi 2000/31] artikli 2 punkti f tähenduses?
4.      Kui esimese küsimuse punktidele a ja b vastatakse eitavalt:
a)      kas sellise igapäevase uudiskirja, nagu see, mida kirjeldati esimese küsimuse punktis ii, edastamine elektronposti kaudu kujutab endast „elektronposti kasutami[st] otseturunduseks“ [direktiivi 2002/58] artikli 13 lõike 1 tähenduses;
b)      kas isikuandmete kaitse üldmääruse artiklit 95 koostoimes [direktiivi 2002/58] artikli 15 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et [direktiivi 2002/58] artikli 13 lõikes 1 sätestatud kasutaja kehtiva nõusoleku saamisega seotud tingimuste järgimata jätmise korral karistatakse isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 83 kohaselt või kooskõlas riigisisese õiguse sätetega, mis sisalduvad [direktiivi 2002/58] ülevõtvas õigusaktis, mis sisaldab omakorda kohaldatavaid erikaristusi?
5.      Kas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 83 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et järelevalveasutus, kes otsustab igal konkreetsel juhul trahvi määramise ja selle suuruse üle, peab haldussanktsioone kehtestavas haldusaktis analüüsima ja selgitama iga punktis a–k ette nähtud kriteeriumi toimet haldussanktsiooni määramise otsusele ja vastavalt otsusele kohaldatava trahvi suuruse kohta?“
24.      Põhikohtuasja pooled, Rumeenia ja Euroopa Komisjon on esitanud oma kirjalikud seisukohad. Kohtuistungil, mis peeti 27. novembril 2024, osalesid Inteligo Media ja komisjon.
Hinnang
Esimene ja neljas küsimus
25.      Sisuliselt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma esimeses küsimuses ja neljanda küsimuse esimeses osas, mida analüüsin koos, teada, kas on võimalik asuda seisukohale, et kasutaja elektronpostiaadress, mis on saadud temalt siis, kui ta loob internetis konto, mis annab talle õiguse i) saada tasuta juurdepääs teatavale arvule artiklitele asjaomases väljaandes, ii) saada elektronposti teel igapäevast uudiskirja, mis sisaldab kokkuvõtet selle väljaande artiklites käsitletavate uute õigusaktide kohta, ja linke nendele artiklitele, ning iii) saada tasuline juurdepääs teistele ja/või põhjalikumatele artiklitele ja analüüsidele selles väljaandes, on saadud „seoses toote või teenuse müügiga“ ja kas alapunktis ii kirjeldatud igapäevase uudiskirja saatmine kujutab endast „samasuguste toodete või teenuste“ „otseturundamist“ direktiivi 2002/58 artikli 13 lõike 2 tähenduses.
26.      Selle direktiivi artikkel 13 reguleerib pealesunnitud teabe õiguspärasust.
27.      Sel eesmärgil on direktiivi 2002/58 artikli 13 lõikes 1 lubatud kasutada inimsekkumist mittevajavaid automatiseeritud kõnevalimissüsteeme (automaatvalimissüsteeme), fakse või elektronposti otseturunduseks niikaua, kui seda teavet saadetakse kasutajatele kes on andnud selleks eelneva nõusoleku, s.o valinud võimaluse sellist teavet saada.
28.      Direktiivi 2002/58 artikli 13 lõikega 2 aga on loodud erand, mille kohaselt võib kasutajatelt isikuandmete kaitse üldmääruse kohaselt ja seoses toote või teenuse müügiga saadud elektroonilisi kontaktandmeid kasutada samasuguste toodete või teenuste otseturundamiseks ilma eelneva nõusolekuta, tingimusel et kasutajatele antakse nende kontaktandmete kogumise ajal võimalus sellise teabe saamisest loobuda. Kui kasutaja sel ajal ei loobu, antakse edaspidi igas otseturundamise teel saadetavas teadaandes võimalus sellest loobuda.
29.      Koos reguleerivad need sätted tingimusi, mille kohaselt on otseturundusteadaanded lubatud. Kui Euroopa Kohus tuvastab, et niisugused teadaanded, nagu on põhikohtuasjas vaidluse all, ei kujuta endast otseturundamist, ei kuulu need kogu kõnealuse sätte kohaldamisalasse ja Euroopa Kohtu analüüs piirduks isikuandmete kaitse üldmääruse kohaldamisalaga. Seepärast on vaja esmalt kindlaks teha, kas niisugused teadaanded nagu „Personal Update“ kujutavad endast otseturundamist.
30.      Euroopa Kohus on märkinud, et tuvastamaks, kas teabe eesmärk on otseturundamine, tuleb esiteks kontrollida, kas sellisel teabel on kaubanduslik eesmärk ning kas see on adresseeritud tarbijale otse ja individuaalselt.(6)
31.      Teadaanne, millel on kaubanduslik eesmärk, kujutab endast või puudutab „ostmist ja müümist […] selleks, et tekitada tulu või kasumit“.(7) See, kas uudiskiri „Personal Update“ teenib niisugust eesmärki, on poolte vahel vaidluse all. Järelevalveasutuse ja Rumeenia valitsuse väitel oli selle kirja sisu üksnes toimetaja loodud,(8) mistõttu ei saanud seda liigitada otseturundamiseks. Inteligo Media ja komisjon aga väidavad, et sellel uudiskirjal on kaubanduslik eesmärk, kuna sellega reklaamitakse avaldaja platvormil saadaval olevaid artikleid.
32.      Viimati nimetatud argument on minu jaoks veenvam. On selge, et nende e‑kirjade eesmärk ei ole pakkuda Rumeenia seadusandlike muudatuste kohta tasuta aruandeid, mida kasutaja saab oma e‑postkastis mugavalt täies ulatuses lugeda. Selle asemel püüab „Personal Update“, sisaldades linke artiklitele väljaande veebilehel, äratada kasutajates huvi, et ajendada neid kiiresti läbi lugema kaheksa artiklit, mida nad saavad igas kuus tasuta lugeda.
33.      Siinjuures on kasulik eristada „jäiku“ ja „mõõdikuga“ „maksumüüre“, mida ajakirjanduslikud väljaanded internetis kasutavad. Jäiga maksumüüri korral peab kasutaja maksma tellimuse eest enne, kui ta üldse saab juurdepääsu sisule. Ehkki see tagab avaldajatele otsest kasu igal korral, kui kasutaja artikliga tutvub, võib see kätkeda ohtu mõjuda võimalikele klientidele tõrjuvalt. Mõõdikuga maksumüür aga on strateegia, mida avaldajad kasutavad selleks, et ajendada kasutajaid lõpuks ostma täistellimust, võimaldades neil tasuta tutvuda piiratud arvu artiklitega, enne kui neilt nõutakse maksmist.(9)
34.      Inteligo Media mõõdikuga maksumüüri kaubanduslik eesmärk on ilmne, kui pidada silmas uudiskirja „Personal Update“ sihtrühma. Eeldatavasti on igal kasutajal, kes annab uudiskirjale avocatnet.ro oma elektroonilised kontaktandmed, et vaadata rohkem kui kuut tasuta artiklit kuus ja saada elektronposti teel uudiskirja, vähemalt elementaarne huvi olla kursis muudatustega Rumeenia õigusaktides. „Personal Update“ tagab, et iga päev saavad need kasutajad otse mitu linki artiklitele neid huvitaval teemal. On tõenäoline, et need kasutajad avavad teatava arvu päevade või nädalate jooksul kaheksa artiklit, mistõttu ei jää neile juhul, kui nad soovivad lugeda kuu ülejäänud osa kestel veel artikleid, muud valikut kui maksta täistellimuse eest.
35.      Seega teenib „Personal Update“ kasutajaid täistellimuse ostmise poole suunates kaubanduslikku eesmärki, mis seisneb tulu saamises mõõdikuga maksumüüri süsteemi kaudu.
36.      Selleks et kujutada endast otseturundamist, peab „Personal Update“ olema ka adresseeritud tarbijale otse ja individuaalselt.(10) Euroopa Kohus on lugenud selle tingimuse täidetuks, kui teadaanne ilmub otse asjaomase kasutaja isikliku elektronposti sisendkasti. Eelotsusetaotlusest nähtuvalt kuvati „Personal Update“ kasutajatele, kes andsid Inteligo Mediale oma elektroonilised kontaktandmed, just sel viisil.
37.      Seega on niisugused teadaanded, nagu on põhikohtuasjas vaidluse all, Euroopa Kohtu praktika kohaselt otseturundamine.
38.      Järgmiseks on vaja analüüsida, kas kõnealused elektronpostiaadressid on saadud „seoses toote või teenuse müügiga“ direktiivi 2002/58 artikli 13 lõike 2 tähenduses. Kui see on nii, ei ole eelnevat nõusolekut vaja.
39.      Direktiivis 2002/58 endas ei leidu eriti suuniseid selle väljendi täpse tähenduse kohta. Niisuguseid õigusnorme, mis oma sisu ja ulatuse täpsustamiseks ei viita sõnaselgelt liikmesriikide õigusele, tuleb üldjuhul kogu liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt.(11)
40.      Üldtunnustatud määratluse kohaselt on „müük“ tehing, mis igal juhul hõlmab makset asja või teenuse eest.(12)
41.      Kuna käesoleval juhul on tegu teenusega, võib suuniseid otsida ka Euroopa Kohtu praktikast direktiivi 2000/31 ja aluslepingusätete kohta.
42.      Direktiivi 2000/31 kontekstis on Euroopa Kohus otsustanud, et tasu teenuse eest ei pea tingimata maksma teenusesaajad.(13) Euroopa Kohtu sõnul on see nii juhul, kui teenuseosutaja osutab tasuta teenust reklaami eesmärgil, kusjuures selle tegevusega kaasnev kulu sisaldub siis nende kaupade või teenuste hinnas.(14)
43.      Just niisugune on olukord põhikohtuasjas. Nagu eespool kokku võetud, osutas Inteligo Media teenust (uudiskirja „Personal Update“ saatmine ja juurdepääs teistele artiklitele) „tasuta“, et reklaamida täistellimust, seega reklaami eesmärgil. Nagu kohtuotsuse McFadden puhul, on selle teenuse osutamise hind arvatud põhiteenuse, käesoleval juhul täistellimuse hinna sisse. See kaudne tasu vorm vastab makse nõudele Euroopa Kohtu määratluses mõiste „müük“ kohta.
44.      Samuti ei ole ELTL artiklitega 56 ja 57 ette nähtud teenuste osutamise vabaduse kontekstis oluline, kes teenuse osutajale teenuse eest maksab.(15) Nii on väljakujunenud kohtupraktikas sedastatud, et ELTL artikli 57 kohaselt ei pea osutatud teenuse eest tasuma teenuse saaja.(16)
45.      Samuti ei tohi jätta tähelepanuta seda, et tänapäeva digiajastul käsitatakse andmeid endid kaubana.(17) Seega saab eeldada, et selleks, et andmed oleksid kogutud „seoses […] müügiga“, piisab, kui kasutaja annab rahalise tasu asemel kauba või teenuse eest oma isikuandmeid, mis on nende jaoks väärtuslikud.
46.      Kokkuvõttes teen ettepaneku anda esimesele küsimusele ja neljanda küsimuse esimesele osale vastus, et direktiivi 2002/58 artikli 13 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kasutaja elektronpostiaadress, mis on saadud siis, kui ta loob internetis konto, mis annab talle õiguse i) saada tasuta juurdepääs teatavale arvule artiklitele asjaomases väljaandes, ii) saada elektronposti teel igapäevast uudiskirja, mis sisaldab kokkuvõtet selle väljaande artiklites käsitletavate uute õigusaktide kohta, ja linke nendele artiklitele, ning iii) saada tasuline juurdepääs teistele ja/või põhjalikumatele artiklitele ja analüüsidele selles väljaandes, on saadud „seoses toote või teenuse müügiga“. Alapunktis ii kirjeldatud igapäevase uudiskirja saatmine kujutab endast „samasuguste toodete või teenuste“ „otseturundamist“ sellesama sätte tähenduses.
47.      Arvestades vastust, mille pakun välja esimesele küsimusele ja neljanda küsimuse esimesele osale, ei ole vaja neljanda küsimuse teisele osale vastata.
Teine küsimus
48.      Sisuliselt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma teise küsimusega teada, milline isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punktides a–f sätestatud tingimustest on kohaldatav siis, kui vastutav töötleja kasutab kasutaja elektronpostiaadressi igapäevase uudiskirja, nagu „Personal Update“, saatmiseks kooskõlas direktiivi 2002/58 artikli 13 lõikega 2.
49.      Isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 95 on sätestatud, et selle määrusega ei panda füüsilistele ega juriidilistele isikutele lisakohustusi andmete töötlemise suhtes, mis toimub seoses üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste osutamisega üldkasutatavates sidevõrkudes liidus ja mis on seotud küsimusega, mille puhul kehtivad nende suhtes direktiivis 2002/58 sätestatud erikohustused, millel on sama eesmärk. Seega reguleerib selle direktiivi ja isikuandmete kaitse üldmääruse vahelist suhet põhimõte lex specialis derogat legi generali: kui direktiivis 2002/58 on erisäte, millest tuleneb kohustusi, millel on sama eesmärk kui üldmääruse vastavatel sätetel, tuleb kohaldada direktiivi 2002/58 sätet.
50.      Olen seisukohal, et direktiivi 2002/58 artikli 13 lõige 2 reguleerib ulatuslikult andmete töötlemise tingimusi ja eesmärke ning andmesubjekti õigusi ja paneb vastutavale töötlejale isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 95 tähenduses „erikohustused“ selles osas, mis puudutab automatiseeritud otseturundamist seoses toote või teenuse müügiga. Muu hulgas olen seisukohal, et direktiivi 2002/58 artikli 13 lõige 2 reguleerib ulatuslikult nõusoleku küsimust. Seda saab muu hulgas järeldada sellest, et nimetatud säte kujutab endast erandit sama direktiivi artikli 13 lõikest 1, mis nõuab eelnevat nõusolekut.
51.      Selle tulemusel saab andmete töötlemise õiguspärasuse kindlaks teha direktiivi 2002/58 artikli 13 lõike 2 alusel. Isikuandmete kaitse üldmäärusele, iseäranis selle määruse artikli 6 lõike 1 punktidele a–f tuginemine ei ole võimalik ega vajalik.
52.      Sellele vastavalt teen ettepaneku anda teisele küsimusele vastus, et direktiivi 2002/58 artikli 13 lõiget 2 koostoimes isikuandmete kaitse üldmääruse artikliga 95 tuleb tõlgendada nii, et kui vastutav töötleja kasutab kasutaja elektronpostiaadressi igapäevase uudiskirja saatmiseks kooskõlas direktiivi 2002/58 artikli 13 lõikega 2 ja on tuvastatud, et see isikuandmete töötlemine on nimetatud sätte kohaselt õiguspärane, ei ole isikuandmete kaitse üldmääruse artikkel 6 kohaldatav.
Kolmas küsimus
53.      Oma kolmandas küsimuses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiivi 2002/58 artikli 13 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene õigusnorm, milles on selle direktiivi ülevõtmisel asendatud mõiste „otseturundus“ direktiivi 2000/31 artikli 2 punktis f määratletud mõistega „kommertsteadaanne“.
54.      Direktiivi 2000/31 artikli 2 punktis f on mõiste „kommertsteadaanne“ määratletud kui igasugune teadaanne, mis on kavandatud otseselt või kaudselt edendama kaubanduse, tööstuse või käsitööga tegeleva või reguleeritud kutsealal tegutseva äriühingu, organisatsiooni või isiku kaupu, teenuseid või mainet.
55.      Selle sätte kohaselt ei tähenda kommertsteadaanne niisugust teavet, mis võimaldab otsest juurdepääsu äriühingu, organisatsiooni või isiku tegevusele, eriti domeeninimi või elektronposti aadress ega äriühingu, organisatsiooni või isiku kaupade, teenuste või maine kohta neist sõltumatult esitatud teavet, eriti juhul, kui seda tehakse rahalise vastutasuta.
56.      Ent nagu eespool selgitatud, peab direktiivi 2002/58 tähenduses „otseturundamisena“ käsitataval teadaandel olema kaubanduslik eesmärk ja see peab olema adresseeritud tarbijale otse ja individuaalselt. Nendes raamides on kommertsteadaandel laiem ulatus, mis hõlmab otseturundamise mõistet, ja seega kujutab igasugune otseturundus endast kommertsteadaandeid, kuid kõik kommertsteadaanded ei kujuta endast otseturundust.
57.      Sellest tulenevalt pean kolmandat küsimust põhikohtuasja seisukohalt hüpoteetiliseks ja seetõttu käesoleva eelotsusetaotluse kontekstis vastuvõetamatuks. Seda ei ole põhikohtuasjas vaidluse lahendamiseks vaja. Eelotsusetaotluse esitanud kohus saab kohtuasja lahendada, ilma et oleks vaja kolmandale küsimusele vastata. Nimelt ei ole liikmesriigi kohtu ülesanne käesoleva eelotsusetaotluse kontekstis abstraktselt kindlaks teha, kas liikmesriik on teisese õiguse normid õigesti üle võtnud. Parem on jätta see rikkumismenetlustesse.
Viies küsimus
58.      Sisuliselt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma viiendas küsimuses teada, kas trahvi määrav järelevalveasutus peab karistust määravas haldusaktis analüüsima ja selgitama iga isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 83 lõike 2 punktides a–k ette nähtud kriteeriumi mõju.
59.      Kuna see küsimus viitab võimalusele, et isikuandmete kaitse üldmäärus on käesolevas asjas kohaldatav, ja kuna minu analüüs viib mu järeldusele, et käesolev asi kuulub ainult direktiivi 2002/58 artikli 13 lõike 2 kohaldamisalasse, ei ole vaja sellele küsimusele vastata.
60.      Seepärast on järgmised tähelepanekud vaid juhuks, kui Euroopa Kohus asub seisukohale, et isikuandmete kaitse üldmäärus on kohaldatav.
61.      Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 83 lõikes 2 on sätestatud, et otsustades igal konkreetsel juhul trahvi määramise ja selle suuruse üle, tuleb pöörata asjakohast tähelepanu järgnevalt samas sättes loetletule.(18)
62.      Kui isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 83 lõikes 2 on esmajärjekorras kokku võetud pädevate asutuste kohustused (ja mitte andmesubjektide õigused), on isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 83 lõikes 8 täpsustatud, et selle artikli kohaste volituste kasutamise suhtes järelevalveasutuse poolt kohaldatakse kooskõlas liidu ja liikmesriigi õigusega asjakohaseid menetluslikke kaitsemeetmeid, sealhulgas tõhusat õiguskaitsevahendit ja nõuetekohast menetlust.(19)
63.      Samuti tuleb isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 83 lõike 2 tõlgendamisel arvesse võtta liidu õiguse üldpõhimõtet, mille kohaselt hõlmab hea haldus haldusasutuse kohustust oma otsuseid põhjendada. Haldusasutuse kohustus põhjendada otsust piisavalt juhtumipõhiselt ja konkreetselt, et asjasse puutuval isikul oleks võimalik mõista tema huve kahjustava üksikmeetme põhjusi, kujutab endast üht osa kaitseõiguse tagamise põhimõttest, mis on liidu õiguse üldpõhimõte.(20)
64.      Kokkuvõttes, niikaua kui isikul on võimalik mõista tema huve kahjustava üksikakti põhjendusi, on see põhimõte täidetud, ilma et oleks tingimata vaja täpsustusi seoses iga isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 83 lõikes 2 loetletud kriteeriumiga.
Ettepanek
65.      Nendel kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Curtea de Apel Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv), artikli 13 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et kasutaja elektronpostiaadress, mis on saadud siis, kui ta loob internetis konto, mis annab talle õiguse i) saada tasuta juurdepääs teatavale arvule artiklitele asjaomases väljaandes, ii) saada elektronposti teel igapäevast uudiskirja, mis sisaldab kokkuvõtet selle väljaande artiklites käsitletavate uute õigusaktide kohta, ja linke nendele artiklitele, ning iii) saada tasuline juurdepääs teistele ja/või põhjalikumatele artiklitele ja analüüsidele selles väljaandes, on saadud „seoses toote või teenuse müügiga“. Alapunktis ii kirjeldatud igapäevase uudiskirja saatmine kujutab endast „samasuguste toodete või teenuste“ „otseturundamist“ sellesama sätte tähenduses.
2.      Direktiivi 2002/58 artikli 13 lõiget 2 koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) artikliga 95
tuleb tõlgendada nii, et kui vastutav töötleja kasutab kasutaja elektronpostiaadressi igapäevase uudiskirja saatmiseks kooskõlas direktiivi 2002/58 artikli 13 lõikega 2 ja on tuvastatud, et see isikuandmete töötlemine on nimetatud sätte kohaselt õiguspärane, ei ole määruse 2016/679 artikkel 6 kohaldatav.
1      Algkeel: inglise.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiiv, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) (EÜT 2002, L 201, lk 37; ELT eriväljaanne 13/29, lk 514), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiviga 2009/136/EÜ (ELT 2009, L 337, lk 11) muudetud redaktsioonis.
3      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1) (edaspidi „isikuandmete kaitse üldmäärus“).
4      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiiv üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta
(EÜT 1995, L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 355).
5      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiiv infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) (EÜT 2000, L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 13/25, lk 399).
6      Vt 25. novembri 2021. aasta kohtuotsus StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz (C‑102/20, EU:C:2021:954, punkt 47).
7      Oxford English Dictionary, artikkel „commerce“, veebis aadressil https://www.oed.com/dictionary/commerce_n?tab=meaning_and_use#8735085.
8      See sõna (inglise keeles „editorial“) viitab „niisugusele ajalehe, ajakirja vms väljaande sisule, mille on kirjutanud või toimetanud selle väljaande toimetajad, erinevalt reklaamidest“. Oxford English Dictionary, veebis aadressil https://www.oed.com/dictionary/editorial_adj?tab=meaning_and_use#5741224.
9      Vt Papadopoulos, P., Snyder, P., Athanasakis, D., ja Livshits, B., Keeping out the Masses: Understanding the Popularity and Implications of Internet Paywalls, väljaandes WWW ’20: Proceedings of The Web Conference 2020, Association for Computing Machinery, New York, NY, USA, lk 1433–1444, https://doi.org/10.1145/3366423.3380217.
10      Vt 25. novembri 2021. aasta kohtuotsus StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz (C‑102/20, EU:C:2021:954, punkt 47).
11      Vt 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus Latvijas Republikas Saeima (karistuspunktid) (C‑439/19, EU:C:2021:504, punkt 81 ja seal viidatud kohtupraktika).
12      Vt seoses olukorraga, kus võõrandatakse omandiõigus materiaalse või immateriaalse vara suhtes, 3. juuli 2012. aasta kohtuotsus UsedSoft (C‑128/11, EU:C:2012:407, punkt 42) ja 16. septembri 2021. aasta kohtuotsus The Software Incubator (C‑410/19, EU:C:2021:742, punkt 40).
13      Vt 15. septembri 2016. aasta kohtuotsus McFadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, punktid 41 ja 42 ning seal viidatud kohtupraktika).
14      Vt 15. septembri 2016. aasta kohtuotsus McFadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, punkt 42).
15      Vt nt Müller-Graff, P.‑Chr., – Streinz, R., (toim), EUV/AEUV Kommentar, München, C.H. Beck, 3. trükk, 2018, Art. 56 AEUV, punkt 21.
16      Vt 23. veebruari 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (C‑179/14, EU:C:2016:108, punkt 155 ja seal viidatud kohtupraktika).
17      Nüansseeritud arutelu andmete digitaalvaraks muutmise kohta vt Noto La Diega, G., –Bakhoum, M., Conde Gallego, B., Mackenrodt, M., ja Gintarė Surblytė-Namavičienė, G., (toim), Personal Data in Competition, Consumer Protection and Intellectual Property Law: Towards a Holistic Approach?, Berliin, 2018, lk 452. Sellega seoses on ajaleht The Economist kirjeldanud maailma kõige väärtuslikuma ressursina „mitte enam naftat, vaid andmeid“, vt „Regulating the Internet Giants: The World’s Most Valuable Resource Is No Longer Oil, but Data“, The Economist, 6.5.2017, veebis aadressil http://www.economist.com/news/leaders/21721656-data-economy-demands-new-approach-antitrust-rules-worlds-most-valuable-resource.
18      Seda sätet kajastab isikuandmete kaitse üldmääruse põhjendus 150, milles on märgitud, et trahvide määramise üle peaks otsustama pädev järelevalveasutus, võttes igal korral arvesse konkreetse olukorra kõiki asjakohaseid asjaolusid, pidades eelkõige silmas rikkumise laadi, raskusastet, ajalist kestvust ja tagajärgi ning meetmeid, mis võetakse isikuandmete kaitse üldmääruse kohaste kohustuste täitmise tagamiseks ja rikkumise tagajärgede vältimiseks või leevendamiseks.
19      Seda sätet kajastab peaaegu identses sõnastuses isikuandmete kaitse üldmääruse põhjendus 148. Huvitaval kombel on selles põhjenduses viidatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartale, mitte liikmesriigi õigusele.
20      Vt 8. mai 2019. aasta kohtuotsus PI (C‑230/18, EU:C:2019:383, punkt 57).