Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (suurkoda)
21. aprill 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Õigusaktide ühtlustamine – Tubaka- ja seonduvate toodete tootmine, esitlemine ja müük – Direktiiv 2014/40/EL – Artikli 3
lõige 1 – Eralduva tõrva, nikotiini ja süsinikmonooksiidi maksimaalsed kogused – Artikli 4
lõige 1 – Mõõtmismeetodid – Eralduvate ainete koguse mõõtmine nimetatud artikli 4
lõikes 1 osutatud ISO standardite alusel – Euroopa Liidu Teatajas avaldamata standardid – Nendele
ISO standarditele
tuginemine – ELL artikkel 2 – Õigusriigi põhimõte – Nõue tagada võimalus selliste standarditega vabalt tutvuda
Kohtuasjas C‑155/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel College van Beroep voor het bedrijfsleveni (apellatsiooniastme halduskohus majandusküsimustes, Madalmaad) 27. veebruari 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 28. veebruaril 2024, menetluses
Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit,
Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport,
Philip Morris Benelux BV,
Philip Morris Investments BV,
JT International Company Netherlands BV,
Vereniging Nederlandse Sigaretten- & Kerftabakfabrikanten,
Van Nelle Tabak Nederland BV,
British American Tobacco International (Holdings) BV
versus
Stichting Rookpreventie Jeugd,
EUROOPA KOHUS (suurkoda),
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident T. von Danwitz, kodade presidendid F. Biltgen, I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún, I. Ziemele, J. Passer, O. Spineanu-Matei ja M. Condinanzi, kohtunikud S. Rodin (ettekandja), A. Kumin, N. Jääskinen, D. Gratsias, M. Gavalec ja B. Smulders,
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: ametnik A. Lamote,
arvestades kirjalikku menetlust ja 10. märtsi 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Philip Morris Benelux BV ja Philip Morris Investments BV, esindajad: advocaten Y. E. A. Buruma ja R. de Bree,
–        JT International Company Netherlands BV, esindajad: advocaten T. Heystee, M. Immerzeel, W. Knibbeler ja A. Pliego Selie,
–        Van Nelle Tabak Nederland BV, esindajad: advocaten H. M. Pannekoek, C. E. Schillemans ja A. B. van der Pol,
–        British American Tobacco International (Holdings) BV, esindajad: advocaten J. A. M. Mischie, M. J. Tuijp ja H. J. van den Bos,
–        Stichting Rookpreventie Jeugd, esindaja: advocat J. A. M. A. Sluysmans,
–        Madalmaade valitsus, esindajad: E. M. M. Besselink ja M. K. Bulterman,
–        Bulgaaria valitsus, esindajad: S. Ruseva ja R. Stoyanov,
–        Tšehhi valitsus, esindajad: T. Müller, M. Smolek ja J. Vláčil,
–        Ungari valitsus, esindajad: M. Z. Fehér ja K. Szíjjártó,
–        Portugali valitsus, esindajad: P. Barros da Costa, A. Cunha ja C. Freire,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: T. S. Bohr, M. Burón Pérez, Ș. Ciubotaru, F. van Schaik ja H. van Vliet,
olles 4. septembri 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta
direktiivi 2014/40/EL tubaka- ja seonduvate toodete tootmist, esitlemist ja müüki käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2001/37/EÜ (ELT 2014, L 127, lk 1) artikli 2
punkti 21, artikli 3
lõike 1 ja artikli 4
lõike 1 ning õiguskindluse ja kohaldatava õiguse täpsuse põhimõtete tõlgendamist.
2        Taotlus on esitatud kohtuvaidluses ühelt poolt Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteiti (Madalmaade toidu- ja tarbekaupade ohutuse amet, edaspidi „NVWA“), Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sporti (rahvatervise, heaolu- ja spordi riigisekretär, edaspidi „riigisekretär“), Philip Morris Benelux BV, Philip Morris Investments BV, JT International Company Netherlands BV, Vereniging Nederlandse Sigaretten- & Kerftabakfabrikanten, Van Nelle Tabak Nederland BV ja British American Tobacco International (Holdings) BV ning teiselt poolt Stichting Rookpreventie Jeugdi (noorte seas suitsetamise ennetamise sihtasutus, Madalmaad; edaspidi „sihtasutus“) vahel seoses sigarettidest eralduva tõrva, nikotiini ja süsinikmonooksiidi koguste mõõtmismeetodiga.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus (EÜ) nr 1049/2001
3        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta
määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331) artikli 4
lõikes 2 on sätestatud:
„Institutsioonid keelavad juurdepääsu dokumentidele, mille avaldamine kahjustaks:
–        füüsilise või juriidilise isiku ärihuve, sealhulgas intellektuaalomandit,
[…]
välja arvatud juhul, kui avaldamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.“
Direktiiv 2014/40
4        Direktiivi 2014/40 põhjenduses 8 on märgitud:
„[ELTL] artikli 114 lõike 3 kohaselt tuleks õigusakti eelnõu aluseks võtta tervisekaitse kõrge tase, võttes eelkõige arvesse kõiki uusi teaduslikel faktidel põhinevaid suundumusi. Tubakatooted ei ole tavapärased kaubad ja võttes arvesse tubaka eriti kahjulikku mõju inimtervisele, tuleks tervisekaitsele pöörata väga suurt tähelepanu, et vähendada suitsetamise levikut eelkõige noorte hulgas.“
5        Selle direktiivi artikli 2
punktis 21 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
21)      „eralduvad ained“ – ained, mis eralduvad, kui tubakat või seotud toodet kasutatakse selleks ettenähtud viisil, näiteks tubakasuitsus leiduvad ained, või ained, mis eralduvad suitsuvaba tubakatoote kasutamise ajal“.
6        Nimetatud direktiivi artikli 3
lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriikides turuleviidavatest või toodetavatest sigarettidest eralduvate ainete maksimaalsed kogused („eralduva aine maksimaalne kogus“) on järgmised:
a)      10 mg tõrva sigareti kohta,
b)      1 mg nikotiini sigareti kohta,
c)      10 mg süsinikmonooksiidi sigareti kohta.“
7        Direktiivi artikli 4
lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.      Sigarettide tõrva, nikotiini ja süsinikmonooksiidi eraldumise mõõtmiseks kasutatakse tõrva puhul ISO standardit 4387, nikotiini puhul ISO standardit 10315 ja süsinikmonooksiidi puhul ISO standardit 8454.
Tõrva, nikotiini ja süsinikmonooksiidi eraldumise mõõtmise täpsus on määratud kindlaks ISO standardi 8243 kohaselt.
2.      Lõikes 1 nimetatud mõõtmisi kontrollivad liikmesriikide pädevate asutuste järelevalve all kõnealuste asutuste poolt heaks kiidetud laborid.
Kõnealused laborid ei kuulu tubakatööstusele ega ole tubakatööstuse otsese ega kaudse kontrolli all.
[…]“.
8        Direktiivi 2014/40 artikli 23 lõikes 2 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et turule ei viida tubaka- ja seonduvaid tooteid, mis ei ole kooskõlas käesoleva direktiiviga, sealhulgas selle rakendusaktide ja delegeeritud õigusaktidega. […]“.
Madalmaade õigus
9        14. oktoobri 2015. aasta dekreedi, millega koondatakse tubakaseaduse alusel võetavad haldusmeetmed ühte dekreeti (tubaka- ja suitsetamistoodete dekreet) (Besluit houdende samenvoeging van de algemene maatregelen van bestuur op basis van de Tabakswet tot één besluit (Tabaks- en rookwarenbesluit), Stb. 2015, nr 398; edaspidi „dekreet“) artiklis 2.1 lõikes 1 on sätestatud:
„Turuleviidud või toodetud sigaretist eralduva aine maksimaalne kogus peab vastama direktiivi [2014/40] artikli 3
lõikele 1.“
10      Tervise-, heaolu- ja spordi riigisekretäri 10. mai 2016. aasta määruse, mis sisaldab tubaka- ja seonduvate toodete valmistamist, esitlemist ja müüki puudutavaid norme (tubaka- ja suitsetamistoodete määrus) (Regeling van de Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport houdende regels inzake de productie, de presentatie en de verkoop van tabaksproducten en aanverwante producten (Tabaks- en rookwarenregeling), (Stcrt. 2016, nr 25446), artiklis 2.1 on sätestatud:
„1.      Ainsad kontrollimeetodid, mis võimaldavad kindlaks teha, kas sigaret vastab dekreedi artikli 2.1 lõike 1 nõuetele, on järgmistele standarditele vastavad meetodid:
a.      NEN-ISO 4387:2000/A1:2008
Sigaretid. Eralduva tõrva kogusest kuivade tahkete osakeste kogu- ja nikotiinivaba hulga kindlaksmääramine rutiinse analüütilise suitsumasina abil;
b.      NEN-ISO 10315:2013
Sigaretid. Nikotiinisisalduse määramine suitsukondensaatidest eralduvast nikotiini kogusest. Gaasikromatograafiline meetod;
c.      NEN-ISO 8454:2007/A1:2009
Sigaretid. Süsinikmonooksiidi sisalduse määramine sigaretisuitsu aurufaasis. NDIR‑meetod.
2.      Mõõtmistulemusi kontrollitakse vastavalt standardile NEN-ISO 8243:2013 Sigaretid. Proovivõtt.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
11      Sihtasutus palus 31. juuli 2018. aasta kirjas NVWA-l tagada, et Madalmaade tarbijatele pakutavad filtriga sigaretid vastaksid ettenähtud otstarbel kasutamisel
direktiivi 2014/40 artikli 3
lõikes 1 ette nähtud eralduva tõrva, nikotiini ja süsinikmonooksiidi maksimaalsetele kogustele. Sihtasutus palus ka NVWA-l määrata tubakatoodete tootjatele, importijatele ja turustajatele haldussunnimeede, et nad kõrvaldaksid turult filtriga sigaretid, mis ei vasta sellistele eralduvate ainete maksimaalsetele kogustele.
12      See sunnimeetme taotlus põhines Rijksinstituut voor Volksgezondheid en Milieu (Madalmaade riiklik rahvatervise ja keskkonnainstituut) 13. juunil 2018 avaldatud uuringul, millest nähtub, et kui kasutatakse
Canadian Intense’i mõõtmismeetodit, mitte direktiivi 2014/40 artiklis 4 ette nähtud meetodit, ületavad kõik Madalmaades müüdavad filtriga sigaretid märkimisväärselt eralduva tõrva, nikotiini ja süsinikmonooksiidi maksimaalseid koguseid, mis on kindlaks määratud kõnealuse direktiivi artikli 3
lõikes 1. Sihtasutus leiab, et ISO standardites 4387, 10315, 8454 ja 8243, millele on viidatud nimetatud direktiivi artikli 4
lõikes 1, ette nähtud mõõtmismeetodites ei võeta arvesse asjaolu, et praktikas katavad suitsetaja huuled ja sõrmed sigaretifiltri mikroõhuavad ning seetõttu hingab ta sisse oluliselt suurema tõrva-, nikotiini- ja süsinikmonooksiidikoguse kui sama direktiivi artiklis 3 sätestatud eralduvate ainete maksimaalne kogus.
13      NVWA jättis 20. septembri 2018. aasta otsusega haldussunnimeetme taotluse rahuldamata. Riigisekretär jättis 31. jaanuari 2019. aasta otsusega põhjendamatuse tõttu rahuldamata sihtasutuse vaide NVWA selle otsuse peale.
14      Seejärel esitas sihtasutus riigisekretäri otsuse peale kaebuse Rechtbank Rotterdamile (Rotterdami esimese astme kohus, Madalmaad).
15      Sihtasutus väitis selles kohtus, et direktiivi 2014/40 artikli 4
lõikega 1 ei kohustata kasutama konkreetset eralduvate ainete koguste mõõtmismeetodit ning ISO standardid, millest lähtudes tuleb kõnealuseid eralduvaid aineid mõõta, ei kujuta endast üldkohaldatavaid eeskirju, mistõttu tuleks kasutada Canadian Intense’i mõõtmismeetodit.
16      Käesoleva kohtuotsuse punktis 14 nimetatud kaebuse läbivaatamisel esitas see kohus direktiivi 2014/40 teatud sätete tõlgendamise ja kehtivuse kohta Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, mille kohta tehti 22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Stichting Rookpreventie Jeugd jt (C‑160/20, EU:C:2022:101).
17      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et selle kohtuotsuse tulemusel otsustas Rechtbank Rotterdam (Rotterdami esimese astme kohus), et põhimõtteliselt ei saa
tervise-, heaolu- ja spordi määruses, mis sisaldab tubaka- ja seonduvate toodete valmistamist, esitlemist ja müüki puudutavaid norme,
viidatud NEN-ISO standarditele sihtasutuse kui eraõigusliku isiku suhtes tugineda ning nendes standardites kirjeldatud eralduvate ainete koguste mõõtmismeetod ei ole direktiiviga 2014/40 kooskõlas, kuna sellega ei saa mõõta sigareti ettenähtud viisil kasutamisel eralduvate ainete koguseid. Ta leidis, et direktiivikohaste mõõtmismeetodite puudumise korral ei ole võimalik kindlaks teha, kas Madalmaades müüdavatest filtriga sigarettide puhul on järgitud eralduvate ainete
maksimaalseid kogusid. Ta tõi esile, et käesoleva kohtuotsuse punktis 12 mainitud riikliku rahvatervise ja keskkonnainstituudi uuringu kohaselt on väga tõenäoline, et Canadian Intense’i mõõtmismeetodi kasutamise korral ei ole järgitud
sigarettide puhul maksimaalselt
eralduvate ainete kogust. Rechtbank Rotterdam (Rotterdami esimese astme kohus) rahuldas sihtasutuse kaebuse ja kohustas NVWAd tegema uue otsuse taotletud sunnimeetme kohta.
18      College van Beroep voor het bedrijfslevenile (apellatsiooniastme halduskohus majandusküsimustes, Madalmaad), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, esitati Rechtbank Rotterdami (Rotterdami esimese astme kohus) selle otsuse peale apellatsioonkaebus.
19      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et direktiivi 2014/40 artiklite 3 ja 4 teatud aspekte on vaja veel 22. veebruari 2022. aasta kohtuotsusest
Stichting Rookpreventie Jeugd jt (C‑160/20, EU:C:2022:101) lähtudes selgitada.
20      Ta toob esiteks esile, et Euroopa Kohus on eristanud ühelt poolt ettevõtjaid, kelle suhtes on võimalik direktiivi 2014/40 artikli 4
lõikes 1 nimetatud ISO standarditele tugineda tingimusel, et neil on võimalus tutvuda nende standardite ametliku ja autentse versiooniga, ning teiselt poolt eraõiguslikke isikuid üldiselt, kelle suhtes nendele standarditele tugineda ei saa, sest
neid ei ole avaldatud Euroopa Liidu Teatajas. Sellega seoses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kuidas piiritleda mõistet „eraõiguslikud isikud üldiselt“. Ta märgib muu hulgas, et viimati nimetatud kategooriasse kuuluvad teatud eraõiguslikud isikud, nagu sihtasutus, kellel on Madalmaade õiguse kohaselt olnud võimalik ISO standardite sisuga tutvuda Nederlands Normalisatie Instituut in Delfti (Delftis asuv Madalmaade standardiinstituut) raamatukogus või tasu eest. Neil asjaoludel ei ole selge, kas ISO standarditele saab selliste eraõiguslike isikute suhtes tugineda. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et igal
juhul ei saa põhikohtuasjas kõne all olevad ISO standardeid kohaldada sihtasutuse suhtes, kes kaitseb nende eraõiguslike isikute huve, kellel ei ole võimalik ISO
standarditega tutvuda, kuna nende standardite kättesaamine niisuguses menetluses nagu põhikohtuasjas ei ole samaväärne avaldamisega Euroopa Liidu Teatajas.
21      Teiseks esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus mitu küsimust olukorra kohta, mille puhul tuleb asuda seisukohale, et direktiivi 2014/40 artikli 4
lõikes 1 viidatud ISO standarditele ei saa tugineda sellise eraõigusliku isiku suhtes nagu sihtasutus, ning mil võib või tuleb kohaldada nendes standardites ette nähtud mõõtmismeetodit asendavat meetodit.
22      Sellega seoses on tal tekkinud eelkõige küsimus, kas iga liikmesriik on pädev kas või ajutiselt kindlaks määrama alternatiivse mõõtmismeetodi, ja kui see on nii, siis milline on selle meetodi seos direktiiviga 2014/40 taotletavate siseturu ühtlustamise ja toimimise eesmärkidega. Samuti soovib ta teada, millised tagajärjed on sellel, kui niisuguse eraõigusliku isiku suhtes nagu sihtasutus ei saa tugineda selle direktiivi artikli 4
lõikes 1 viidatud ISO standarditele, eelkõige selliste filtriga sigarettide võimaliku turult kõrvaldamise puhul, mis ei vasta liikmesriigi ametiasutuse määratud alternatiivse meetodiga mõõdetud eralduvate ainete maksimaalsetele kogustele.
23      Neil asjaoludel otsustas College van Beroep voor het bedrijfsleven (apellatsiooniastme halduskohus majandusküsimustes) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas direktiivi [2014/40] artikli 4
lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et Euroopa Liidu Teatajas avaldamata ISO standarditele ei saa eraõiguslike isikute, sealhulgas sihtasutuse suhtes tugineda ühelgi
juhul, ning ka mitte siis, kui asjaomasel eraõiguslikul isikul oli võimalik nende standarditega tutvuda ja neid (tasu eest) saada?
2.      Kas eraõiguslike isikute suhtes direktiivi [2014/40]
artikli 4
lõikele 1 tuginemise – kuivõrd see säte viitab Euroopa Liidu Teatajas avaldamata ISO standarditele –
võimatust
tuleb mõista keeluna jätta isik ilma õigusest nõuda vastavust sigarettidest eralduva tõrva, nikotiini ja süsinikmonooksiidi maksimaalsetele kogustele, mis on kindlaks määratud direktiivi 2014/40
artikli 3
lõikes 1?
3.      Kas direktiivi [2014/40] artikli 2
punktis 21 määratletud mõistes „eralduvad ained“ sisalduvat sõnastust „kasutatakse selleks ettenähtud viisil“ tuleb tõlgendada nii, et mõeldud on olukorda, mis on võimalikult sarnane viisiga, kuidas inimene suitsetab, kusjuures sellisel juhul tuleb mõõtmisel arvesse võtta sigaretifiltri mikroõhuavade vähemalt osalist kinnikatmist ja/või suitsu kogust ja suitsetamise sagedust, või on sellega mõeldud üksnes viisi, kuidas sigarette põlemisprotsessi abil tarbitakse?
4.      Juhul kui kolmandale küsimusele antavat vastust arvestades ei ole direktiivi [2014/40] artikli 4
lõikes 1 osutatud ISO standardid eralduvate ainete maksimaalsete koguste mõõtmiseks sobivad:
a)      kas direktiiviga 2014/40 taotletav eesmärk tagada rahvatervise, eelkõige noorte inimeste tervise kaitse kõrge tase tähendab, et õiguskindluse ja kohaldatava õiguse täpsuse põhimõtted ei takista seda, et tubakatootjate vastu tuginetakse
alternatiivsele mõõtmismeetodile?
Juhul kui ka õiguskindluse ja kohaldatava õiguse täpsuse põhimõtteid arvestades vastatakse neljanda küsimuse alaküsimusele a jaatavalt:
b)      kas liikmesriikidel on lubatud – olenevalt olukorrast vähemalt
ajutiselt – ise kindlaks määrata või kasutada alternatiivset mõõtmismeetodit ja tugineda sellele (ka) tubakatootjate vastu ning
c)      milline on alternatiivse mõõtmismeetodi kohaldamise ning
(maksimaalse) ühtlustamise ja siseturu tõrgeteta toimimise parandamise eesmärgi, mida taotletakse
direktiiviga [2014/40], omavaheline suhe?
5.      a)      Kas direktiivi [2014/40] artikli 3
lõikes 1 kindlaks määratud
eralduvate ainete maksimaalsed kogused jäävad piiranguteta kehtima, kui kasutada tuleb alternatiivset mõõtmismeetodit?
Kui viienda küsimuse alaküsimusele a vastatakse eitavalt:
b)      kas liikmesriikidel on lubatud – olenevalt olukorrast vähemalt
ajutiselt – ise kindlaks määrata või kohaldada alternatiivseid eralduvate ainete maksimaalseid koguseid ning tugineda nendele (ka) tubakatootjate vastu ja
c)      milline on eralduvate ainete alternatiivsete maksimaalsete koguste kohaldamise ning (maksimaalse) ühtlustamise ja siseturu tõrgeteta toimimise parandamise eesmärgi, mida taotletakse direktiiviga [2014/40], omavaheline suhe?
6.      a)      Kas juhul, kui liikmesriikidel on lubatud kindlaks määrata või kasutada alternatiivset mõõtmismeetodit ja sellele saab tubakatootjate vastu tugineda, tuleneb direktiiviga 2014/40 – koosmõjus selle direktiivi artikli 23 lõikega 2 – taotletavast eesmärgist tagada rahvatervise, eelkõige noorte inimeste tervise kaitse kõrge tase, et Madalmaades turuleviidud sigaretid tuleb turult kõrvaldada, kuni ei ole kindlaks määratud uut mõõtmismeetodit, mistõttu ei ole võimalik tuvastada, kas ettenähtud viisil kasutamise korral on tagatud sigarettidest eralduvate ainete vastavus maksimaalsetele kogustele?
Kui kuuenda küsimuse alaküsimusele a vastatakse jaatavalt:
b)      Kas tubakatootjatel on sellisel juhul õigus üleminekuperioodile?
7.      Kas juhul, kui kindlaks on määratud või kasutusele võetud alternatiivne mõõtmismeetod – olenevalt olukorrast koos eralduvate ainete alternatiivsete maksimaalsete kogustega –, on tubakatootjatel õigus üleminekuperioodile, mille jooksul nad saavad alternatiivse mõõtmismeetodiga ja võimalike eralduvate ainete alternatiivsete maksimaalsete kogustega kohaneda?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Vastuvõetavus
24      Bulgaaria valitsus väidab, et esimene küsimus on vastuvõetamatu, kuna see on hüpoteetiline. Ta väidab, et see küsimus puudutab kõiki ISO standardeid, mida ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldatud, samas kui direktiivi 2014/40 artikli 4
lõikes 1 on viidatud ainult neljale täpselt määratletud ISO standardile.
25      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse, et liidu õigust puudutavad küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (23. novembri 2021. aasta kohtuotsus IS (eelotsusetaotluse õigusvastasus), C‑564/19, EU:C:2021:949, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
26      Selle kohta olgu märgitud, et niihästi direktiivi 2014/40 artikli 4
lõike 1 tõlgendamist puudutava esimese küsimuse sõnastusest kui ka seda küsimust saatvatest põhjendustest, mis on kokku võetud käesoleva kohtuotsuse punktis 20, nähtub, et see küsimus ei puuduta kõiki ISO standardeid, mida ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldatud, vaid üksnes neid, millele selles sättes on viidatud.
27      Ent põhikohtuasjas on vaja kindlaks teha, kas niisuguste eraõiguslike isikute nagu sihtasutus võimalus tutvuda ISO standarditega, millele on viidatud direktiivi 2014/40 artikli 4
lõikes 1, välistab võimaluse, et nad võivad tugineda muudele mõõtmismeetoditele kui need, mis on ette nähtud kõnealustes
standardites, selleks et lasta kohtul selle direktiivi alusel tuvastada, et liikmesriikides
ettevõtjate toodetud või turule viidud sigarettidest eralduvate ainete kogused ei vasta nõuetele. Seega ei ole esimeses küsimuses tõstatatud probleem selle vaidluse lahendamiseks hüpoteetiline, mistõttu on see küsimus vastuvõetav.
Sisulised küsimused
28      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2014/40 artikli 4
lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes viidatud ISO standarditele saab tugineda eraõiguslike isikute
suhtes, kellel on olnud võimalus tutvuda nende standardite ametliku ja autentse versiooniga, olgugi et neid ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldatud.
29      Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus otsustas 22. veebruari 2022. aasta kohtuotsuse Stichting Rookpreventie Jeugd jt (C‑160/20, EU:C:2022:101) punktis 33, et direktiivi 2014/40 artikli 4
lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles on ette nähtud, et liikmesriikides turuleviidavatest või toodetavatest sigarettidest eralduva tõrva, nikotiini ja süsinikmonooksiidi maksimaalseid koguseid, mis on kindlaks määratud
selle direktiivi artikli 3
lõikes 1, tuleb mõõta vastavalt ISO standarditest 4387, 10315, 8454 ja 8243 tulenevatele mõõtmismeetoditele, millele on viidatud nimetatud artikli 4
lõikes 1.
30      Samuti leidis Euroopa Kohus selle kohtuotsuse punktis 50, et direktiivi 2014/40 artikli 4
lõikega 1 kehtestatakse kohustus ettevõtjatele, kes kavatsevad liikmesriikides sigarette turule viia või toota. Nimelt ei tohi need ettevõtjad viia liikmesriikide turule ega toota sigarette, millest eralduvad tõrva-, nikotiini- ja süsinikmonooksiidikogused on suuremad kui selle direktiivi artikli 3
lõikes 1 kindlaks määratud
maksimaalsed kogused, mõõdetuna artikli 4
lõikes 1 viidatud ISO standardites ettenähtud
mõõtmismeetoditega.
31      Selles kohtuotsuses rõhutas Euroopa Kohus, et Euroopa Liidu institutsioonide aktidele ei saa liikmesriigis füüsiliste ja juriidiliste isikute vastu tugineda enne, kui viimatinimetatutel on olnud võimalik nendega tutvuda nõuetekohase avaldamise kaudu Euroopa Liidu Teatajas. See avaldamise nõue tuleneb õiguskindluse põhimõttest, mis nõuab, et liidu õigusnorm peab võimaldama huvitatud isikutel selgelt teada oma õigusi ja kohustusi. Euroopa Kohus järeldas sellest, et vastavalt kõnealusele
põhimõttele saab niisuguse
standardiorganisatsiooni nagu Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon (ISO) välja töötatud ja sellise liidu seadusandliku aktiga nagu direktiiv 2014/40 kohustuslikuks muudetud tehnilistele standarditele eraõiguslike isikute suhtes üldiselt tugineda üksnes siis, kui ka need standardid ise on Euroopa Liidu Teatajas avaldatud (vt selle kohta 22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Stichting Rookpreventie Jeugd jt, C‑160/20, EU:C:2022:101, punktid 40, 41 ja 48 ning seal viidatud kohtupraktika).
32      Kuigi neid ISO standardeid, millele on viidatud
direktiivi 2014/40 artikli 4
lõikes 1, ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldatud, leidis Euroopa Kohus, et arvesse tuleb võtta selle süsteemi eripära, mille on välja töötanud ISO – mis kujutab endast
riikide standardiorganisatsioonide võrgustikku – ja mis võimaldab neil riiklikel organisatsioonidel taotluse korral lubada tutvuda ISO koostatud standardite ametliku ja autentse versiooniga. Seega, kui ettevõtjatel on võimalus tutvuda direktiivi 2014/40 artikli 4
lõikes 1 viidatud ISO standardite ametliku ja autentse versiooniga, saab neile standarditele ja järelikult ka selles sättes neile tehtud viitele
selliste isikute suhtes tugineda (22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Stichting Rookpreventie Jeugd jt, C‑160/20, EU:C:2022:101, punktid 51 ja 52).
33      Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et Euroopa standardimissüsteemi raames välja töötatud harmoneeritud standardid
võivad
liidu õigusaktidega neile
antud mõju tõttu täpsustada õigussubjektidele antud õigusi ja neile pandud kohustusi ning need täpsustused võivad olla vajalikud, et nad saaksid kontrollida, kas konkreetne toode või teenus tõepoolest vastab kõnealuste
õigusaktide nõuetele (5. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Public.Resource.Org ja Right to Know vs. komisjon jt, C‑588/21 P, EU:C:2024:201, punkt 82). Sama kehtib põhimõtteliselt ka standardite kohta, mis sarnaselt ISO standarditega, millele on viidatud direktiivi 2014/40 artikli 4
lõikes 1, on välja töötatud rahvusvahelisel tasandil ja mis on liidu õiguskorras muudetud kohustuslikuks liidu õigusaktis esitatud sõnaselge viitega.
34      Sellest lähtudes on Euroopa Kohus asunud seisukohale, et õigusriigi põhimõte, millel Euroopa Liit ELL artikli 2 kohaselt rajaneb, nõuab, et kõigil liidu füüsilistel ja juriidilistel isikutel on võimalik liidu õigusega vabalt tutvuda. See nõue puudutab eelkõige isikuid, kelle huve liidu akt kaitseb ja kellel peab seega olema võimalus kontrollida liidu õigusaktidega lubatud piirides ühelt poolt
seda, et isikud, kellele selle aktiga kohustusi kehtestatakse, neid kohustusi ka tegelikult järgivad (vt selle kohta 5. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Public.Resource.Org ja Right to Know vs. komisjon jt, C‑588/21 P, EU:C:2024:201, punkt 81), ning teiselt poolt seda, et see akt on kooskõlas eelkõige EL lepingu ja EL toimimise lepinguga ning liidu õiguse üldpõhimõtetega (vt selle kohta 5. novembri 2019. aasta kohtuotsus EKP jt vs.
Trasta Komercbanka jt, C‑663/17 P, C‑665/17 P ja
C‑669/17 P, EU:C:2019:923, punkt 54, ning 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Grupa Azoty jt vs. komisjon, C‑73/22 P ja
C‑77/22 P, EU:C:2023:570, punkt 71 ning seal viidatud kohtupraktika).
35      Käesoleval juhul tuleb esiteks märkida, et direktiivil 2014/40 on topelteesmärk: hõlbustada tubaka- ja seonduvate toodete siseturu tõrgeteta toimimist, võttes samas aluseks tervisekaitse kõrge taseme eeskätt noorte hulgas. Nagu nähtub aga ühtlasi
selle direktiivi põhjendusest 8, on vastupidi Philip Morris Beneluxi ja Philip Morris Investmentsi väidetele direktiivi artikli 3
lõikes 1 sätestatud eralduva tõrva, nikotiini ja süsinikmonooksiidi maksimaalsed kogused – nagu ka ISO standardid, mis näevad ette nende eralduvate ainete mõõtmismeetodid, millele viitab sama direktiivi artikli 4
lõige 1 – suunatud selle topelteesmärgi saavutamisele, mitte üksnes eesmärgile hõlbustada siseturu nõuetekohast toimimist. Eelkõige inimeste tervise kaitsmiseks on ELi tasandil kehtestatud eralduvate ainete maksimaalsed kogused ja nende mõõtmismeetodid (vt selle kohta 22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Stichting Rookpreventie Jeugd jt, C‑160/20, EU:C:2022:101, punktid 32 ja 78).
36      Teiseks – kui seda kinnitab eelotsusetaotluse esitanud kohus – näib sihtasutuse tegevuse eesmärk olevat inimeste tervise kaitse, mistõttu võib põhikohtuasja puhul asuda seiskohale, et sihtasutus kaitseb direktiiviga 2014/40 kaitstud huvi.
37      Järelikult peab käesoleva kohtuotsuse punktis 34 viidatud kohtupraktika kohaselt olema niisugusel
eraõiguslikul isikul nagu sihtasutus võimalik kontrollida, kas liikmesriikides
ettevõtjate toodetud ja turule viidud sigarettidest eralduvate ainete kogused vastavad selle direktiivi artikli 3
lõikes 1 kehtestatud kogustele –
lähtudes
ISO standardites ette nähtud mõõtmismeetoditest, millele on viidatud nimetatud direktiivi artikli 4
lõikes 1 –, mis eeldab, et sellel eraõiguslikul isikul on võimalus nende standarditega vabalt tutvuda.
38      ELL artiklis 2 sätestatud õigusriigi põhimõtte järgimiseks peab nende standardite sisuga tutvumine selleks, et seda saaks pidada vabaks, olema üldine, tõhus, tasuta ja mittediskrimineeriv. Nimelt on sellise rahvusvaheliselt välja töötatud ja liidu õiguskorras kohustuslikuks muudetud standarditega tutvumise võimaluse tagamine möödapääsmatu selleks, et niisugune
eraõiguslik isik nagu sihtasutus, kes tugineb põhikohtuasjas huvile, mida kaitseb neid
standardeid kohustuslikuks muutev liidu õigusakt, saaks sellega tutvuda ning olenevalt olukorrast lasta liikmesriigi pädevatel asutustel ja kui see on asjakohane, liidu kohtul kontrollida, kas neid
standardeid on tegelikult ja täielikult järgitud.
39      See tähendab muu hulgas, et esineb ülekaalukas üldine huvi määruse nr 1049/2001 artikli 4
lõike 2 viimase lauseosa tähenduses, mis põhjendab selliste standardite avalikustamist dokumentidega tutvumise taotluse puhul, mille on selle määruse alusel esitanud niisugune
eraõiguslik isik nagu sihtasutus. Isegi eeldusel, et need standardid on kaitstud intellektuaalomandi õigustega, peab see huvi dokumentidega tutvumise õiguse alusel – mis on sätestatud
ELTL artikli 15 lõike 3 esimeses lõigus, tagatud
Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 42 ja mida rakendatakse kõnealuse määrusega –
olema kaalukam kui õigused, mille järgimist asjaomane standardiorganisatsioon võib vajaduse korral nõuda (vt selle kohta 5. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Public.Resource.Org ja Right to Know vs. komisjon jt, C‑588/21 P, EU:C:2024:201, punktid 84 ja 85).
40      Kuna liidu seadusandja on kehtestanud kohustused selliste standardite kohta, millele on osutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 33 ja 38, ning on soovinud kaitsta eraõiguslike isikute asjaomaseid huve – nagu inimeste tervis –, on nende standardite ametliku ja autentse versiooniga tutvumise võimaldamisega seotud kulude kandmise kohustus liidul ning sealjuures ei ole tähtsust küsimusel, kas nende sisule on tagatud ligipääs liidu või liikmesriikide logistiliste, halduslike ja tehniliste vahenditega.
41      Käesoleval juhul ei ole vaidlust selles, et kõigil põhikohtuasja pooltel oli ligipääs direktiivi 2014/40 artikli 4
lõikes 1 viidatud ISO standardite ametliku ja autentse versiooni sisule NEN-ISO riigisiseste standarditega tutvumise teel ning et nad olid nendega tutvunud. Seega said nad pädevates liikmesriigi
kohtutes nendele ISO standarditele
tulemuslikult tugineda.
42      Sellest järeldub, et selline eraõiguslik isik nagu sihtasutus, kes on saanud tutvuda nende ISO standardite ametliku ja autentse versiooni sisuga, ei saa selleks, et kohus tuvastaks, et liikmesriikides
ettevõtjate toodetud ja turule viidud sigarettidest eralduvate ainete kogused ei vasta nõuetele, tugineda muudele mõõtmismeetoditele kui need, mis on ette nähtud samades ISO standardites.
43      Seega tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2014/40 artikli 4
lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et eraõiguslikud isikud, kellel on olnud võimalik tutvuda selles sättes viidatud ISO standardite ametliku ja autentse versiooni sisuga, ei saa tugineda asjaolule, et neid standardeid ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldatud, et saavutada tulemus, et eralduva tõrva-, nikotiini- ja süsinikmonooksiidi koguseid mõõdetaks
mõne muu meetodiga kui see, mis on ette nähtud nendes standardites, sest
nende standarditega peab olema võimalik vabalt tutvuda üldise, tõhusa, tasuta ja mittediskrimineeriva ligipääsukorra alusel.
Teine kuni seitsmes küsimus
44      Arvestades esimesele küsimusele antud vastust ja asjaolu, et kõigil põhikohtuasja pooltel oli võimalik tutvuda asjaomaste ISO standarditega, ei ole teisele kuni seitsmendale küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
45      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiivi 2014/40/EL tubaka- ja seonduvate toodete tootmist, esitlemist ja müüki käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2001/37/EÜ artikli 4 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
eraõiguslikud isikud, kellel on olnud võimalik tutvuda selles sättes viidatud ISO standardite ametliku ja autentse versiooni sisuga, ei saa tugineda asjaolule, et neid standardeid ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldatud, et saavutada tulemus, et eralduva tõrva-, nikotiini- ja süsinikmonooksiidi koguseid mõõdetaks mõne muu meetodiga kui see, mis on ette nähtud nendes standardites, sest nende standarditega peab olema võimalik vabalt tutvuda üldise, tõhusa, tasuta ja mittediskrimineeriva ligipääsukorra alusel.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: hollandi.