62018CC0177
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 17. oktoobril 2019 (
1
)
Kohtuasi C‑177/18
Almudena Baldonedo Martín
versus
Ayuntamiento de Madrid
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Madridi halduskohus nr 14, Hispaania))
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 1999/70/EÜ – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Klausli 4 lõige 1 – Diskrimineerimiskeelu põhimõte – Õigustus – Hüvitis tähtajatu lepingulise töötaja töölepingu objektiivsetel põhjustel ülesütlemise korral – Hüvitise puudumine ajutise teenistuja tähtajalise töölepingu lõppemisel
I. Sissejuhatus
1.
Käesolevas kohtuasjas küsib Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Madridi halduskohus nr 14, Hispaania) Euroopa Kohtult eelotsusetaotluses eelkõige, kuidas tõlgendada nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, (
2
) lisas toodud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta (edaspidi „raamkokkulepe“) klausleid 4 ja 5.
2.
Need küsimused kerkisid vaidluse raames, mille pooled on Almudena Baldonedo Martín ja Ayuntamiento de Madrid (Madridi linn, Hispaania) ning mis puudutab hüvitise maksmist pooltevahelise töösuhte lõppemisel.
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
3.
Direktiivi 1999/70 põhjenduses 14 on märgitud:
„[A]llakirjutanud on soovinud sõlmida raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta, milles fikseeritaks tähtajaliste töölepingute ja töösuhete üldpõhimõtted ja miinimumnõuded; nad on näidanud üles soovi parandada tähtajalise töö kvaliteeti, tagades mittediskrimineerimise põhimõtte kohaldamise, ning luua raamistik, et vältida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest“.
4.
Direktiivi 1999/70 artikli 1 kohaselt on selle direktiivi eesmärk „jõustada tööandjate ja töövõtjate vaheliste üldorganisatsioonide (ETUC, UNICE ja CEEP) vahel […] sõlmitud raamkokkulepe […]“.
5.
Selle direktiivi artikli 2 esimeses lõigus on sätestatud:
„Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud normid [ja] peavad võtma vajalikud meetmed, et […] igal ajal tagada käesolevas direktiivis ettenähtud tulemuste saavutamise. […]“.
6.
Raamkokkuleppe preambuli teises lõigus on nähtud ette:
„Käesoleva kokkuleppe pooled tunnistavad, et määramata tähtajaga töölepingud [mõiste „määramata tähtajaga tööleping“ asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „tähtajatu tööleping“] on praegu ja tulevikus üldine töösuhte vorm tööandjate ja töötajate vahel. Samuti tunnistavad nad, et teatavatel juhtudel vastavad tähtajalised töölepingud nii tööandjate kui ka töötajate vajadustele.“
7.
Selle preambuli kolmandas lõigus on täpsustatud:
„[Raamkokkuleppes] määratakse kindlaks tähtajalise töö üldpõhimõtted ja miinimumnõuded, tunnistades, et nende üksikasjalikul rakendamisel tuleb arvestada konkreetse riigi, sektori ja hooaja erijooni. Kokkulepe näitab tööturu osapoolte soovi luua üldraamistik, et tagada tähtajaliste töötajate võrdne kohtlemine, kaitstes neid diskrimineerimise eest, ja kasutada tähtajalisi töölepinguid tööandjatele ja töötajatele vastuvõetaval alusel.“
8.
Vastavalt raamkokkuleppe klauslile 1 on selle kokkuleppe eesmärgiks esiteks parandada tähtajalise töötamise kvaliteeti, tagades mittediskrimineerimise põhimõtte kohaldamise, ning teiseks luua raamistik, et vältida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest.
9.
Raamkokkuleppe klauslis 3 „Mõisted“ on nähtud ette:
„1.
Käesolevas kokkuleppes tähendab „tähtajaline töötaja“ isikut, kellel on vahetult tööandja ja töötaja vahel sõlmitud tööleping või töösuhe, milles töölepingu või töösuhte lõpp on määratud objektiivsete tingimustega, milleks võib olla konkreetse kuupäeva saabumine, konkreetse ülesande lõpetamine või konkreetse sündmuse toimumine.
2.
Käesolevas kokkuleppes tähendab „võrreldav alatine töötaja“ töötajat, kellel on samas asutuses määramata tähtajaga tööleping või töösuhe, mis on sõlmitud sama või samalaadse töö või tegevuse kohta, võttes arvesse erialast ettevalmistust ja oskusi. […]“
10.
Raamkokkuleppe klausli 4 „Mittediskrimineerimise põhimõte“ lõikes 1 on sätestatud:
„Töötingimuste osas ei kohelda tähtajalisi töötajaid vähem soodsalt kui võrreldavaid alatisi töötajaid seetõttu, et neil on tähtajaline tööleping või töösuhe, välja arvatud juhtudel, kui erinevaks kohtlemiseks on objektiivsed põhjused.“
11.
Raamkokkuleppe klauslis 5 „Meetmed kuritarvituste vältimiseks“ on nähtud ette:
„1.
Järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamise võimaliku kuritarvitamise vältimiseks kehtestavad liikmesriigid, olles kooskõlas siseriikliku õiguse, kollektiivlepingute või praktikaga konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu osapooled konkreetsete sektorite ja/või töötajakategooriate vajadusi arvestades ühe või mitu järgmistest meetmetest, juhul kui kuritarvituste vältimiseks puuduvad samaväärsed juriidilised meetmed:
a)
objektiivsed alused, mis õigustaksid selliste töölepingute või töösuhete uuendamist;
b)
järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete maksimaalne kogukestus;
c)
selliste töölepingute või töösuhete uuendamiste arv.
2.
Liikmesriigid, olles konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu osapooled määravad vajaduse korral kindlaks, millistel tingimustel tähtajalisi töölepinguid või töösuhteid:
a)
loetakse järjestikusteks;
b)
loetakse määramata tähtajaga töölepinguteks või töösuheteks.“
B.
Hispaania õigus
12.
Kuninga 7. juuni 1991. aasta dekreedi 896/1991, millega kehtestatakse kohaliku omavalitsuse ametnike valikumenetluse põhieeskirjad ja miinimumnõuded (Real Decreto 896/1991 por el que se establecen las reglas básicas y los programas mínimos a que debe ajustarse el procedimiento de selección de los funcionarios de Administración Local), (
3
) esimeses lisasättes on ette nähtud:
„Pärast konkursiteate avaldamist ning järgides igal juhul teenete ja sobivuse põhimõtteid, võib volikogu esimees nimetada ajutisi teenistujaid vabadele ametikohtadele, kui nendele ametikohtadele ei saa asjaoludest tulenevalt vajaliku kärmusega nimetada ametnikke. Selliste ametikohtade tarvis peavad olema eraldatud eelarvevahendid ja need peavad sisalduma avaliku sektori vabade ametikohtade nimekirjas, välja arvatud juhul, kui need vabanevad pärast selle nimekirja heakskiitmist.
[…]
Nii täidetud ametikohad tuleb lisada töökohtade täitmiseks avaldatavasse esimesse konkursiteatesse või esimesse heaks kiidetavasse avaliku sektori vabade ametikohtade nimekirja.
Ajutise teenistuja teenistussuhe lõppeb, kui ametikohale nimetatakse ametnik või kui volikogu leiab, et on langenud ära kiireloomulised põhjused, millest tulenevalt nimetati ametikohale ajutine teenistuja.“
13.
Avalike teenistujate alusseadus (Ley del Estatuto Básico del Empleado Público; edaspidi „EBEP“) (
4
), mis kiideti heaks kuninga 30. oktoobri 2015. aasta seadusandliku dekreediga 5/2015, artiklis 8 on nähtud ette:
„1.   Avalikud teenistujad on isikud, kes töötavad üldistes huvides tasu eest avaliku halduse kandjates.
2.   Avalikud teenistujad liigitatakse järgmiselt:
a)
ametnikud;
b)
ajutised teenistujad;
c)
alalised, tähtajatud või tähtajalised lepingulised töötajad;
d)
abipersonal.“
14.
EBEP artiklis 10 on sätestatud:
„1.   Ajutised teenistujad on isikud, kes nimetatakse ametikohale sõnaselgelt põhjendatud vajaduse ja kiireloomulisuse tõttu ametnike ülesannete täitmiseks järgmistel juhtudel:
a)
vabade ametikohtade täitmiseks seni, kuni neid ei ole võimalik täita ametnikega;
b)
ametnike ajutiseks asendamiseks;
c)
ajutiste kavade elluviimiseks kuni kolmeks aastaks; seda kestust võib pikendada kuni 12 kuu võrra käesoleva alusseaduse rakendamiseks vastu võetud avalikku teenistust käsitlevate seaduste alusel;
d)
ülemäärase töökoormuse või töö kuhjumise puhul kuni kuueks kuuks 12 kuu pikkuse ajavahemiku jooksul.
[…]
3.   Ajutiste teenistujate teenistussuhe lõpeb peale artiklis 63 ette nähtud põhjuste ka siis, kui langeb ära põhjus, millest tulenevalt nad ametikohale nimetati.
4.   Käesoleva artikli lõike 1 punktis a nimetatud juhul lisatakse ajutiste teenistujatega täidetud vabad ametikohad selle aasta avaliku sektori vabade ametikohtade nimekirja, mil ajutine teenistuja ametikohale nimetati, või kui see on võimatu, järgmise aasta vastavasse nimekirja, välja arvatud juhul kui see ametikoht otsustatakse kaotada.
5.   Ametnike üldkorda kohaldatakse ajutiste teenistujate suhtes niivõrd, kuivõrd see on kooskõlas nende staatusega […]“.
15.
EBEP artikkel 63 on sõnastatud järgmiselt:
„Ametniku staatus kaotatakse järgmistel juhtudel:
a)
tagasiastumine;
b)
kodakondsuse kaotus;
c)
ametniku täielik pensionile minek;
d)
lõplik ametist tagandamise distsiplinaarkaristus;
e)
lõplik niisuguse põhi‑ või lisakaristuse mõistmine, mis seisneb absoluutses või erikeelus töötada avalikus teenistuses.“
16.
EBEP artikli 70 lõikes 1 on sätestatud:
„Selliste inimressursside vajaduste kohta, milleks on eraldatud eelarvevahendid ja mis tuleb katta uute töötajate töölevõtmisega, avaldatakse avaliku sektori vabade ametikohtade nimekiri või need rahuldatakse muu sarnase personalivajaduste katmise vahendi abil; see eeldab vastavate valikumenetluste korraldamist asjaomaste ametikohtade osas kuni täiendava kümne protsendini ning teadete avaldamise maksimaaltähtaja kindlaksmääramist. Igal juhul tuleb ametikohad avaliku sektori vabade ametikohtade nimekirja või sarnase vahendi abil täita mittepikendatava kolmeaastase tähtaja jooksul.“
17.
EBEP neljanda üleminekusätte lõike 1 kohaselt võib ametiasutus avaldada konkursiteated selleks, et katta ametnikega struktuurilised ametikohad tema erinevates üksustes või kategooriates, milleks oli enne 1. jaanuari 2005 eraldatud eelarvevahendid ja mis olid täidetud ajutiste teenistujate või lepinguliste töötajatega.
18.
Töötajate üldseaduse (Ley del Estatuto de los Trabajadores põhikohtuasja faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud redaktsioonis; edaspidi „töötajate üldseadus“) (
5
), mis kiideti heaks kuninga 24. märtsi 1995. aasta seadusandliku dekreediga nr 1/1995, artiklis 49 on sätestatud:
„1.   Tööleping lõpeb:
[…]
b)
lepingus õiguspäraselt märgitud põhjustel, kui need ei kujuta endast tööandjapoolset ilmselget õiguse kuritarvitamist;
c)
kokkulepitud tähtaja möödumisel või kui lepingu esemeks olev töö on tehtud. Töölepingu lõppemisel – välja arvatud interinidad-töölepingute ja koolituslepingute puhul – on töötajal õigus saada hüvitist summas, mis vastab proportsionaalselt 12 päeva töötasule iga töötatud aasta eest, või hüvitist, mis on teatavatel juhtudel ette nähtud kohaldatavate erinormidega;
[…]
l)
seadusega lubatud objektiivsetel põhjustel;
[…]“.
19.
„Objektiivsed põhjused“, mis võivad olla töölepingu ülesütlemise aluseks, on töötajate üldseaduse artikli 52 kohaselt järgmised: töötaja sobimatus tööle, mis ilmnes või tekkis pärast tegelikult tööle asumist; töötaja kohanematus tema töökohaga seonduvate mõistlike tehniliste muudatustega; majanduslikud, tehnilised või ettevõtte korralduse või tootmisega seotud põhjused, kui kaotatavate töökohtade arv jääb alla selle piiri, alates millest kvalifitseeritakse see töölepingute „kollektiivseks ülesütlemiseks“; teatavatel tingimustel korduv töölt puudumine, isegi kui see on põhjusega puudumine.
20.
Töötajate üldseaduse artikli 53 lõike 1 punkti b järgi tuleb töölepingu ülesütlemise korral mõnel üldseaduse artiklis 52 nimetatud põhjusel maksta töötajale kirjaliku ülesütlemisteate esitamisega samal ajal 20 päeva töötasule vastav hüvitis iga töötatud aasta kohta; aastast lühemate ajavahemike kohta arvutatakse see hüvitis proportsionaalselt töötatud kuudega, kusjuures hüvitise ülempiir on 12 kuu töötasu.
21.
Töötajate üldseaduse artikli 56 lõikes 1 on nähtud ette, et kui töölepingu ülesütlemine tunnistatakse õigusvastaseks, ennistab tööandja 5 päeva jooksul alates kohtuotsuse teatavaks tegemisest töötaja tööle või maksab hüvitist, mis vastab 33 päeva töötasule iga töötatud aasta kohta; aastast lühemate ajavahemike kohta arvutatakse see hüvitis proportsionaalselt töötatud kuudega, kusjuures hüvitise ülempiir on 24 kuu töötasu. Hüvitise maksmise võimaluse valik toob kaasa töölepingu lõppemise, mis loetakse toimunuks kuupäeval, mil töötamine tegelikult lõpetati.
III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
22.
Madridi linn nimetas A. Baldonedo Martíni 24. novembril 2005 ajutiseks teenistujaks haljasalade korrashoidjana Madridi linna keskkonna ja liikuvuse osakonnas.
23.
A. Baldonedo Martíni ametikohale nimetamise otsuses oli täpsustatud, et ta töötab vabal ametikohal nii kaua, kuni see täidetakse ametnikuga või kaotatakse, kui asendatava ametniku õigus ametikoha säilimisele lõpeb või kui ametiasutus leiab, et on ära langenud kiireloomulised põhjused, mille tõttu oli vaja ametikoht ajutise teenistujaga täita.
24.
A. Baldonedo Martínile teatati 15. aprillil 2013, et tema ametikoht täidetakse alates samast päevast ametnikuga ning et tema teenistussuhe lõpetatakse seega.
25.
A. Baldonedo Martín palus 20. veebruaril 2017 Madridi linnal maksta talle hüvitist teenistussuhte lõpetamise eest 20 päeva töötasu ulatuses iga töötatud aasta kohta. Tema taotlus põhines raamkokkuleppe klauslitel 4 ja 5, Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklil 20 ja artikli 21 lõikel 1 ning ELL artikli 4 lõikel 3.
26.
Madridi linna personaliosakonna juhataja jättis 25. aprilli 2017. aasta otsusega taotluse rahuldamata põhjendusel, et ametikoht, millel A. Baldonedo Martín töötas, oli vaba ning et see oli täidetud kiireloomulise ja möödapääsmatu vajaduse tõttu, ning märkis, et tema teenistussuhe lõpetati seetõttu, et tema ametikoht täideti ametnikuga, ning et diskrimineerimist võrreldes ametnikega ei toimunud, sest viimased ei saa nende suhtes kehtiva õigusliku regulatsiooni kohaselt teenistussuhte lõpetamise korral hüvitist.
27.
A. Baldonedo Martín esitas selle otsuse peale kaebuse Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madridile (Madridi halduskohus nr 14).
28.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et ajavahemikul, mil A. Baldonedo Martín töötas Madridi linnas, töötas ta samal ametikohal jätkuvalt ja pidevalt ning tema ülesanded olid samad, mida täitsid ametnikest haljasalade korrashoidjad. See kohus täpsustab, et Madridi linn ei ole tõendanud, et sel ajavahemikul oleks korraldatud konkurss või heaks kiidetud avaliku sektori vabade ametikohtade nimekiri. Ta ei tea, kas ametikoht, millel asjaomane isik töötas, täideti asutusesisese edutamise, konkursiga dokumentide või katsete põhjal või muu valikumenetluse kohaselt. Lisaks ei ole Madridi linn tõendanud möödapääsmatut vajadust nimetada sellele ametikohale A. Baldonedo Martín. Ka ei ole teada, miks oli see ametikoht vaba.
29.
Mis puudutab taotletavat liidu õiguse tõlgendust, mille Euroopa Kohus peab esitama, siis eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et Hispaania õiguses ei ole ametnikel õigust saada teenistussuhte lõpetamise korral niisugust hüvitist, nagu nõuab A. Baldonedo Martín. Sellest järeldub tema väitel, et põhikohtuasjas käsitletav olukord ei kujuta endast raamkokkuleppe klausliga 4 keelatud diskrimineerimist ega kuulu seega selle klausli kohaldamisalasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab ka, et kohtuotsuse Pérez López (
6
) punktidest 63–67 ilmneb, et ka nende ajutiste teenistujate ja tähtajaliste lepinguliste töötajate võrdlemine, kelle töösuhet ametiasutusega reguleerib töötajate üldseadus, ei kuulu selle klausli kohaldamisalasse, sest tegemist on ajutiste töötajate kahe kategooriaga.
30.
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus siiski, et raamkokkuleppe eesmärk on diskrimineerimiskeelu põhimõtte kohaldamine tähtajaliste töötajate suhtes; et haljasalade korrashoidja ametikohal Hispaania avalikus teenistuses võib töötada nii ametnik kui ka lepinguline töötaja; et vastava töösuhte regulatsiooni – kas haldus- või tööõigus – valik sõltub ainult tööandja tahtest; et ainuüksi asjaolu, et tööle võetakse ajutiselt, ei välista õigust kõnesolevale hüvitisele; et Madridi linn ei tugine ühelegi objektiivsele põhjusele, mis võiks erinevat kohtlemist õigustada, ning et eeskätt kohtuotsusest DI (
7
) ilmneb, et diskrimineerimiskeelu põhimõtet tuleb liidu õiguse üldpõhimõttena kohaldada vahetult ja vertikaalselt. Sellel kohtul tekib küsimus, kas niisuguses olukorras võib A. Baldonedo Martínil olla õigus hüvitisele, mida nõutakse võrdluse alusel tähtajaliste lepinguliste töötajatega või kohaldades vahetult ja vertikaalselt liidu esmast õigust.
31.
Kolmandaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et A. Baldonedo Martín töötas ajutise teenistujana rohkem kui seitsme aasta vältel. Madridi linn moonutas tema sõnul nii ajutise teenistuja staatust, sest kasutas ajutist teenistujat, et rahuldada mitte ajutisi või mööduvaid vajadusi, vaid alalisi vajadusi. Nii jättis ta eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul kõnesoleva isiku ilma õigustest, mis on ametnikel, eelkõige kolme teenistusaasta lisatasust ja karjääriarengu lisatasust, või lepingulistel töötajatel, st õigusest hüvitisele. Madridi linn eiras tema sõnul ka EBEP artiklites 10 ja 70 ette nähtud tagatisi, mille eesmärk on vältida ajutiste töösuhete liigset kestust ja nende suhete kuritarvitamist, samuti dekreetseaduse 896/1991 esimeses lisasättes sisalduvat nõuet, et ajutiste teenistujatega täidetud ametikohad lisatakse tingimata esimesse konkursiteatesse.
32.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib ka, et põhikohtuasjas käsitletavad Hispaania õigusnormid ei võimalda näha ette ajutise teenistuja töösuhte lõppu, sest see suhe võib lõppeda seetõttu, et ametikoht täidetakse ametnikuga, see kaotatakse, asendatud ametnik kaotab oma õiguse ametikoha säilimisele või ametiasutus leiab, et on langenud ära kiireloomulised põhjused, mille tõttu nimetati ametikohale ajutine teenistuja.
33.
Need õigusnormid välistavad tema sõnul igasuguse võimaluse kohaldada avalik-õigusliku tööandja suhtes eraõigusliku tööandja puhul töötajate üldseaduses ette nähtud tagatisi, samuti nende piiride rikkumise tagajärgi. Need õigusnormid ei võimalda saavutada ametniku staatust muidu, kui ainult valikumenetluse tulemusena.
34.
Samad õigusnormid ei võimaldavat saavutada raamkokkuleppe klausliga 5 taotletavaid eesmärke. Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) praktikas tunnustatud võimalus muuta tähtajalised lepingulised töötajad pettuse korral mittealalisteks tähtajatuteks töötajateks ei võimalda lisaks vältida tähtajaliste lepingute kuritarvitamist ega selle eest karistada. Ajutine suhe asendatakse teise sama ajutisega. Alati on võimalik asjaomase töötaja ametikoht kaotada või viimase tööleping üles öelda, kui tema ametikohale nimetatakse ametnik; see lõpetab tema töösuhte, ilma et see oleks muutunud püsivaks.
35.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus arvab, et karistus, milleks on tähtajalise töösuhte muutmine püsivaks töösuhteks, on ainus meede, mis võimaldab järgida direktiivi 1999/70 eesmärke. See direktiiv ei ole aga Hispaania õigusesse üle võetud avaliku sektori osas. Seega tekib küsimus, kas raamkokkuleppe klausli 5 alusel saab karistusena kohustada maksma hüvitist.
36.
Selles olukorras otsustas Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Madridi halduskohus nr 14) 16. veebruari 2018. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 7. märtsil 2018, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas raamkokkuleppe klauslit 4 on õige tõlgendada nii, et niisugune nagu kirjeldatud olukord, kus ajutine teenistuja teeb sama tööd nagu ametnik (kellel ei ole [teenistussuhte lõppemise korral] õigust hüvitisele, sest olukorda, kus tekiks selline õigus, tema suhtes kohaldatava õigusliku regulatsiooni kohaselt ei esine), ei ole käsitatav selles klauslis [4] kirjeldatud olukorrana?
2.
Kas direktiivile [1999/70] lisatud raamkokkuleppega on kooskõlas – arvestades, et õigus võrdsele kohtlemisele ja diskrimineerimiskeeld on ELi [õiguse] üldpõhimõtted, mis on konkreetselt sätestatud direktiivis, [harta] artiklites 20 ja 21 ning inimõiguste ülddeklaratsiooni artiklis 23, ning neid loetakse sotsiaalseteks põhiõigusteks ELTL artiklites 151 ja 153 [tähenduses] – tõlgendada raamkokkulepet sellega taotletavate eesmärkide saavutamiseks nii, et ajutisele teenistujale võib anda õiguse hüvitisele võrdluse alusel ajutise lepingulise töötajaga, sest tema (teenistuja või töötaja) staatus sõltub ainult avaliku sektori tööandja tahtest, või [liidu] esmase õiguse vahetu ja vertikaalse kohaldamise teel?
3.
Kas arvestades seda, et olenevalt olukorrast võib esineda tähtajaliste töölepingute kuritarvitamine alaliste vajaduste katmiseks, ilma et selleks oleks objektiivset alust ning kiireloomulist ja tungivat vajadust, mis seda õigustaks, kusjuures riigisiseses õiguses puuduvad tõhusad sanktsioonid ja piirangud, on direktiivi 1999/70 eesmärkidega kooskõlas määrata juhul, kui tööandja ei kinnita töötajat alaliseks töötajaks, kuritarvituse ärahoidmise ja liidu õiguse rikkumise tagajärje kõrvaldamise meetmena sobiva, proportsionaalse, tõhusa ja hoiatava karistusena hüvitis, mis on võrdväärne õigusvastase [töölepingu ülesütlemise] hüvitisega?“
37.
Kirjalikke seisukohti esitasid A. Baldonedo Martín, Hispaania valitsus ja Euroopa Komisjon. Samad menetlusosalised olid esindatud kohtuistungil, mis toimus 22. veebruaril 2019.
IV. Õiguslik analüüs
A.
Kolmanda eelotsuse küsimuse vastuvõetavus
38.
Oma kolmanda eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Euroopa Kohus täpsustaks, kas raamkokkuleppe klauslit 5 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjas kujutab sellise hüvitise väljamõistmine sobiva, proportsionaalse, tõhusa ja hoiatava karistusena, mis on võrdväärne õigusvastase töölepingu ülesütlemise korral makstava hüvitisega, endast meedet, mis võimaldab ära hoida tähtajaliste lepingute kuritarvitamist ja vajaduse korral selle eest karistada.
39.
Hispaania valitsus vaidlustab selle küsimuse vastuvõetavuse põhjusel, et põhikohtuasjas käsitletav tähtajaline leping ei kuulu raamkokkuleppe klausli 5 kohaldamisalasse.
40.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mis liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast vaid siis, kui probleem on hüpoteetiline. (
8
)
41.
Käsitletaval juhul olen arvamusel, et see küsimus puudutab hüpoteetilist probleemi. Seega tuleb asjakohasuse eeldus kohaldamata jätta. Euroopa Kohtu praktikast ilmneb, et kõige esimese või ainsa tähtajalise töölepingu sõlmimine ei kuulu raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 kohaldamisalasse, sest see puudutab üksnes järjestikuste tähtajaliste töölepingute või -suhete kuritarvitamise ärahoidmist. (
9
)
42.
Raamkokkuleppe klausli 5 lõike 2 punktist a ilmneb küll, et liikmesriigid määravad kindlaks, millistel tingimustel loetakse tähtajalisi töölepinguid või ‑suhteid „järjestikusteks“. (
10
) Miski eelotsusetaotluses ei näita aga, et Madridi linn võttis A. Baldonedo Martíni tööle mitme järjestikuse tähtajalise töölepinguga või et põhikohtuasjas käsitletavat töölepingut iseloomustaks asjaolu, et see kujutab endast „järjestikuseid tähtajalisi töölepinguid“ Hispaania õiguses.
43.
Küll tuleb aga märkida, et eelotsusetaotlusest ilmneb, et Madridi linn võttis A. Baldonedo Martíni tööle ajutise teenistujana enam kui seitsmeks aastaks, st ajavahemikuks 2005. aasta 24. novembrist kuni 2013. aasta 15. aprillini, ning et oma töösuhte jooksul „töötas ta samal ametikohal jätkuvalt ja pidevalt“. Kohtuistungil kinnitati pealegi, et põhikohtuasja kaebaja allkirjastas oma tööandjaga ainult ühe töölepingu.
44.
Arvan seega, et kolmas eelotsuse küsimus on vastuvõetamatu.
B.
Sisulised küsimused
1. Esimene eelotsuse küsimus
a. Euroopa Kohtule esitatud küsimuse sisu
45.
Oma esimese eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas raamkokkuleppe klausli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et niisugune olukord, kus ajutine teenistuja teeb sama tööd nagu koosseisuline ametnik ja kummalgi neist ei ole õigust hüvitisele – ajutisel teenistujal töölepingu ülesütlemise korral ja koosseisulisel ametnikul teenistussuhte lõppemise korral –, ei kuulu selle kohaldamisalasse seetõttu, et töötajad ei ole sarnased.
46.
Tagapool esitatud põhjustel leian, et see eelotsuse küsimus tuleb ümber sõnastada, et Euroopa Kohus saaks anda sellele vastuse, millest on kasu.
47.
Esiteks, kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus näib küsivat Euroopa Kohtult, kas raamkokkuleppe klausli 4 lõiget 1 saab kohaldada niisuguse olukorra suhtes nagu põhikohtuasjas käsitletav, ilmneb eelotsusetaotluse lugemisel siiski, et tegelikult soovib see kohus teada, kas niisugune olukord kujutab endast selle klausliga keelatud diskrimineerimist.
48.
Põhimõtteliselt võib seda küsimust mõista nii, et soovitakse teha kindlaks, kas raamkokkuleppe klausli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, milles ei ole hüvitise maksmist teenistussuhte lõppemise korral ette nähtud ei ajutiste teenistujatena tööle võetud tähtajalistele töötajatele aga koosseisulistele ametnikele, kelle töösuhe on tähtajatu.
49.
Eelotsusetaotlusest ja Euroopa Kohtu käsutuses olevatest toimikumaterjalidest ilmneb siiski, et niisugune ümbersõnastamine ei ole asjakohane. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on esiteks märkinud, et „kohtuasjas käsitletaval haljasalade korrashoidja ametikohal võib [Hispaania] avalikus teenistuses tavaliselt töötada nii [koosseisuline] ametnik kui ka lepinguline töötaja“ (
11
), täpsustades, et „[v]alik kohaldada haldus- või tööõigust sõltub ainult avaliku sektori tööandja tahtest“. Teiseks on see kohus märkinud, et „töölevõtmise vormi valib avaliku sektori tööandja; käsitletaval juhul võib asjaomase tööülesande täita nii töö‑ kui ka teenistuslepingu alusel“. Ta täpsustas sellega seoses, et „[v]õttes tööle ajutisi teenistujaid, jätab [avaliku sektori tööandja] nad ilma õigustest, mis on ametnikel[, st eeskätt] kolme teenistusaasta lisatasust [ja] karjääriarengu lisatasust, ega anna neile ka õigust, mis on avaliku sektori lepingulistel töötajatel tööõiguse alusel[, st] õigust hüvitisele“. (
12
)
50.
Eelnevast tuleneb – nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades märgib –, et eelotsusetaotluse esitanud kohus kinnitab, et on lepinguliste töötajatena tööle võetud töötajaid, kes täidavad haljasalade korrashoidja ülesandeid linna keskkonna ja liikuvuse osakonnas, täpsustamata siiski, kas nad võeti tööle tähtajaliselt või tähtajatult. Lisaks on A. Baldonedo Martín oma kirjalikes seisukohtades märkinud, et „Madridi linnas töötab ülesannete ja kategooria poolest sarnane alaline lepinguline töötaja“ (
13
).
51.
Selles kontekstis esitas Euroopa Kohus kodukorra artikli 62 lõike 2 alusel menetlusosalistele küsimuse vastamiseks kohtuistungil, et selgitada välja, kas Madridi linnas on olemas võrreldav alatine töötaja raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses.
52.
A. Baldonedo Martín ja Madridi linn märkisid kohtuistungil vastuseks Euroopa Kohtu küsimusele, et Madridi linnas on praegu tööl tähtajatu lepinguline töötaja, kes kuulub samasse kategooriasse ja täidab haljasalade korrashoidja ülesandeid linna keskkonna ja liikuvuse osakonnas, ning et see ametikoht on samaväärne ajutise teenistuja ametikohaga, millel töötas A. Baldonedo Martín. Nende suulistest vastustest ilmneb selgelt, et A. Baldonedo Martíni töötingimused ja ülesanded tähtajalise ajutise teenistujana ning samaväärsel ametikohal tähtajatu lepingulise töötajana töötava isiku töötingimused ja ülesanded on identsed. Lisaks märkisid A. Baldonedo Martín ja Madridi linn, et tähtajatu lepingulise töötaja ametikohal töötab Madridi linnas alates 12. novembrist 1991 sama isik. Selles küsimuses kinnitati kohtuistungil ka, et Hispaania õiguse kohaselt ei ole see tähtajatu lepingulise töötaja ametikoht ametniku ametikoht.
53.
Järelikult on käesolevas kohtuasjas selge, et on olemas töötaja, kes töötab kui sarnane tähtajatu lepinguline töötaja.
54.
Olen seega arvamusel, et selleks, et Euroopa Kohus saaks anda vastuse, millest on kasu, tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimene küsimus ümber sõnastada nii, et selle küsimusega küsib see kohus Euroopa Kohtult sisuliselt, kas raamkokkuleppe klausli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles ei ole ette nähtud mingit hüvitist töötajatele, kes on võetud tööle niisuguste tähtajaliste töölepingutega nagu põhikohtuasjas käsitletav ajutise teenistuja leping, mis on sõlmitud selleks, et täita vaba ametikoht seniks, kuni sinna nimetatakse koosseisuline ametnik, selle tähtaja lõpul, milleks need lepingud on sõlmitud, samas kui lepinguliste töötajatena tööle võetud alatistele töötajatele makstakse nende töölepingu objektiivsel põhjusel ülesütlemise korral niisugust hüvitist.
55.
Mulle näib, et sellele küsimusele vastamiseks on vaja kõigepealt lühidalt analüüsida küsimust, kas direktiiv 1999/70 ja raamkokkulepe on A. Baldonedo Martíni olukorra suhtes kohaldatavad; seejärel kontrollida, kas erinev kohtlemine, millele viimane viitab, kuulub mõiste „töötingimused“ alla raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses, ning lõpuks hinnata, kas A. Baldonedo Martínit on koheldud ebasoodsamalt kui sarnast alatist töötajat. Kui peaks olema tegu sarnaste olukordade erineva kohtlemisega, analüüsin, kas on objektiivseid põhjuseid, mis võivad niisugust ebavõrdset kohtlemist õigustada.
b. Raamlepingu kohaldatavus
56.
Kõigepealt on sobiv meenutada, et raamkokkuleppe kohaldamisala on selgelt kindlaks määratud selle klausli 2 lõikes 1, mille järgi kohaldatakse raamkokkulepet „tähtajaliste töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe, nagu see on määratletud liikmesriigi seadustes, kollektiivlepingutes või praktikas“. Selles küsimuses tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et direktiivi 1999/70 ja raamkokkulepet kohaldatakse „kõigile töötajatele, kes teevad tasu eest tööd tähtajalise töösuhte raames, mis seob neid nende tööandjaga“ (
14
).
57.
Lisaks on Euroopa Kohus meenutanud, et raamkokkuleppe klausli 3 lõikes 1 kasutatud mõiste „tähtajaline töötaja“ raamkokkuleppe tähenduses hõlmab kõiki töötajaid „tegemata vahet sõltuvalt sellest, kas tööandja, kellega nad on seotud, kuulub avalikku või erasektorisse“ (
15
).
58.
Käsitletaval juhul ilmneb eelotsusetaotlusest, et A. Baldonedo Martíni nimetamisel ajutiseks teenistujaks Madridi linna poolt nähti ette, et ta töötab sellel ametikohal „kuni ametikoht täidetakse [koosseisulise] ametnikuga“. Seega tuleb niisugust töötajat nagu põhikohtuasja kaebaja, kelle Madridi linn võttis tööle tähtajaliselt ajutise teenistujana, et täita ajutiselt ametikoht, kuni see ametikoht täidetakse koosseisulise ametnikuga, pidada „tähtajaliseks töötajaks“ raamkokkuleppe klausli 3 lõike 1 tähenduses ja ta kuulub seega viimase kohaldamisalasse. (
16
)
59.
Selles olukorras tuleb veel välja selgitada, kas see, kui tööandja maksab töölepingu ülesütlemise korral hüvitist, mis vastab 20 päeva töötasule iga töötatud aasta kohta, nagu nõuab põhikohtuasja kaebaja, kuulub mõiste „töötingimused“ alla raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses.
c. Mõiste „töötingimused“ raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses
60.
Raamkokkuleppe klausli 1 punkti a kohaselt on üks selle eesmärke „parandada tähtajalise töötamise kvaliteeti, tagades mittediskrimineerimise põhimõtte kohaldamise“. Ka raamkokkuleppe preambuli kolmandas lõigus on täpsustatud, et see „näitab tööturu osapoolte soovi luua üldraamistik, et tagada tähtajaliste töötajate võrdne kohtlemine, kaitstes neid diskrimineerimise eest“. Direktiivi 1999/70 põhjenduses 14 on selles küsimuses märgitud, et raamkokkuleppe eesmärk on eelkõige parandada tähtajalise töö kvaliteeti, fikseerides miinimumnõuded, mis tagavad diskrimineerimiskeelu põhimõtte kohaldamise. (
17
) Seda põhimõtet soovitaksegi raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1 kohaldada tähtajaliste töötajate suhtes, et takistada seda, et tööandja kasutab niisugust liiki töösuhet selleks, et jätta need töötajad ilma õigustest, mis on alatistel töötajatel. (
18
) Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb raamkokkuleppe eesmärke arvestades selle klauslit 4 mõista nii, et selles väljendub liidu sotsiaalõiguse põhimõte, mida ei tohi tõlgendada kitsendavalt. (
19
)
61.
Selles küsimuses näib mulle olevat oluline meenutada, et mis puudutab tähtajaliste ja alatiste töötajate erinevat kohtlemist, siis raamkokkuleppe klausli 4 lõige 1 on diskrimineerimiskeelu põhimõtte kui liidu õiguse üldpõhimõtte eriline väljendus (
20
) ja see põhimõte nõuab, et sarnaseid olukordi ei koheldaks erinevalt ning erinevaid olukordi sarnaselt, välja arvatud siis, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud.
62.
Raamkokkuleppe klausli 4 lõikes 1 on nähtud ette keeld kohelda tähtajalisi töötajaid töötingimuste osas ebasoodsamalt kui sarnaseid alatisi töötajaid seetõttu, et neil on tähtajaline tööleping või töösuhe, v.a juhul, kui erinev kohtlemine on objektiivselt põhjendatud. Selles küsimuses meenutan, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et „[k]õnealune säte keelab selges ja ühemõttelises sõnastuses tähtajaliste töötajate töötingimusi silmas pidades igasuguse erineva kohtlemise, mis ei ole objektiivselt põhjendatud“ (
21
).
63.
Raamkokkuleppes ei ole küll selles klauslis kasutatud mõistet „töötingimused“ määratletud. Euroopa Kohus on siiski mitu korda leidnud, et selle kindlakstegemisel, kas riigisisene meede kuulub mõiste „töötingimused“ alla raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses, on määrava tähtsusega kriteerium just töölevõtmine, st töötaja ja tema tööandja vahel tekkinud töösuhe. (
22
) Sõna „töötingimused“ tähistab õigusi ja kohustusi, mis määravad ära konkreetse töösuhte, hõlmates nii isiku töökohal töötamise tingimusi kui ka töösuhte lõppemise tingimusi. (
23
)
64.
Euroopa Kohtu arvates kuulub hüvitis, mida tööandja peab töötajale maksma seetõttu, et määras tema töölepingule õigusvastaselt tähtaja (
24
) või ütles üles tähtajalised töölepingud, mõiste „töötingimused“ alla. (
25
) Selles küsimuses on Euroopa Kohus juba täpsustanud, et raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 selline tõlgendus, mis jätaks mõiste „töötingimused“ määratluse alt välja tähtajalise töölepingu ülesütlemise tingimused, tähendaks tähtajalistele töötajatele diskrimineerimise vastu antud kaitse kohaldamisala piiramist, eirates nimetatud sätte eesmärki. (
26
)
65.
Seega tuleb samamoodi asuda seisukohale, et kuna niisuguse hüvitise maksmine, mida tööandja on kohustatud töötajale maksma tema töölepingu ülesütlemise tõttu, nagu nõuab A. Baldonedo Martín, puudutab seda töötajat tema tööandjaga siduva töösuhte lõppemise tingimusi, st sellise töösuhte lõppemise õiguslikke tagajärgi, siis kuulub see hüvitis kahtlemata mõiste „töötingimused“ alla raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses.
66.
Sellegipoolest tuleb veel analüüsida küsimust, mis on käesoleva kohtuasja keskmes: kas A. Baldonedo Martínit koheldi ebasoodsamalt kui sarnast alatist töötajat?
d. Põhikohtuasjas käsitletavate tähtajaliste ja tähtajatute töötajate töötingimuste sarnasus
67.
Hispaania valitsus arvab, et selle kindlaks tegemiseks, kas esineb diskrimineerimine seetõttu, et A. Baldonedo Martínile ei makstud tema töölepingu ülesütlemisel hüvitist, tuleb tema olukorda võrrelda koosseisulise ametniku omaga. Hispaania valitsus väidab seejuures, et kuna Hispaania õiguse kohaselt ei ole ametnikel juhul, kui nende teenistussuhe lõpetatakse, õigust saada niisugust hüvitist, nagu nõuab A. Baldonedo Martín, siis ei saa see hüvitis kujutada endast diskrimineerimist raamkokkuleppe klausli 4 tähenduses.
68.
Nõustudes küll, et käesolevas kohtuasjas on esiteks olemas tähtajatu lepinguline töötaja, kes töötab haljasalade korrashoidjana linna keskkonna ja liikuvuse osakonnas, (
27
) ning teiseks on see ametikoht samaväärne tähtajalise ajutise teenistuja ametikohaga, millel töötas A. Baldonedo Martín, väidab Madridi linn, et töötingimuste sarnasust tuleb analüüsida sama seadusjärgse staatusega töötajate vahel, põhikohtuasjas käsitletav tähtajatu ajutise teenistuja leping kuulub aga haldusõiguse kohaldamisalasse, samas kui tähtajatu lepingulise töötaja leping tööõiguse kohaldamisalasse. Kohtuistungil kinnitas Hispaania valitsus oma seisukohta.
69.
Nende argumentidega ei saa nõustuda.
70.
Käesolevas kohtuasjas nähtub käesoleva ettepaneku punktidest 50‑54 – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et kohtuistungil kinnitati, et Madridi linnas on tõesti töötaja, kes on võetud tööle sarnase tähtajatu lepingulise töötajana.
71.
Selles küsimuses tundub olevat vaja kohe alustuseks meenutada, et diskrimineerimiskeelu põhimõtet kui liidu õiguse üldpõhimõtet „rakendati ja konkretiseeriti [raamkokkuleppega] vaid osas, mis puudutab niisuguste tähtajaliste ja tähtajatute lepingute alusel töötajate erinevat kohtlemist, kes on sarnases olukorras“ (
28
). Seevastu niisugused võimalikud kohtlemise erinevused teatavate tähtajaliste töötajate kategooriate vahel nagu need, mis valitsevad tähtajaliste ajutiste teenistujate ja tähtajaliste lepinguliste töötajate vahel, ei kuulu raamkokkuleppes sätestatud diskrimineerimiskeelu põhimõtte kohaldamisalasse. (
29
)
72.
Seega, kui konkreetne olukord kuulub raamkokkuleppe kohaldamisalasse, tuleb analüüsida, kas lähtudes diskrimineerimiskeelu põhimõttest niisugusena, nagu seda rakendati ja konkretiseeriti selle raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1, ei ole tähtajaliste töötajate töötingimused ebasoodsamad kui sarnaste alatiste töötajate töötingimused. Selles klauslis on nähtud ette, et ainus keelatud erinev kohtlemine on tähtajaliste töötajate erinev kohtlemine võrreldes sarnaste alatiste töötajatega seetõttu, et neil on tähtajaline tööleping
või töösuhe, ja ainult seoses töötingimustega, välja arvatud juhtudel, kui erinevaks kohtlemiseks on objektiivsed põhjused. (
30
)
73.
Täpsemalt tuleb põhikohtuasjas käsitletavate tähtajaliste ajutiste teenistujate ja tähtajatute lepinguliste töötajate töötingimuste sarnasuse küsimuses lähtuda raamkokkuleppe klausli 3 lõikes 2 antud mõiste „võrreldav alatine töötaja“ määratlusest: „töötaja, kellel on samas asutuses määramata tähtajaga tööleping või töösuhe, mis on sõlmitud sama või samalaadse töö või tegevuse kohta, võttes arvesse erialast ettevalmistust ja oskusi“. Sellest määratlusest lähtudes tulebki hinnata, kas A. Baldonedo Martín ja tähtajatu lepinguline töötaja on sarnases olukorras.
74.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb selleks, et hinnata, kas asjaomased isikud teevad sama või samalaadset tööd raamkokkuleppe tähenduses, vastavalt raamkokkuleppe klausli 3 lõikele 2 ja klausli 4 lõikele 1 välja selgitada, kas kõiki tegureid, nagu töö iseloomu, väljaõppe- ja töötingimusi arvesse võttes võib nende isikute olukorda pidada sarnaseks. (
31
)
75.
Käsitletaval juhul peab selle, kas A. Baldonedo Martín oli ajavahemikul, mil ta töötas Madridi linnas tähtajalise ajutise teenistuja lepinguga, sarnases olukorras lepinguliste töötajatega, kelle sama linn oli samal ajavahemikul tööle võtnud tähtajatult, välja selgitama eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes on ainsana pädev faktilisi asjaolusid hindama.
76.
A. Baldonedo Martíni ja Madridi linna vastustest küsimusele, mille Euroopa Kohus esitas neile vastamiseks kohtuistungil, ilmneb sellegipoolest, et A. Baldonedo Martíni kui tähtajalise ajutise teenistuja töötingimused ajavahemikul 2005. aasta 24. novembrist kuni 2013. aasta 15. aprillini ning selle isiku töötingimused, kes töötas alates 12. novembrist 1991 samaväärsel ametikohal tähtajatu lepingulise töötajana, on samasugused. Madridi linna sõnul tegid A. Baldonedo Martín ja tähtajaline lepinguline töötaja sama tööd, st hooldasid haljasalasid linna keskkonna ja liikuvuse osakonnas. (
32
) Seega on ainus asjaolu, mis võib tähtajalise ajutise teenistujana tööle võetud aedniku olukorda eristada tähtajatu lepingulise töötaja lepinguga aedniku olukorrast, tema ja ta tööandja töösuhte tähtajalisus, (
33
) ning asjaolul, et nende kaht liiki lepingu suhtes kohaldatav õiguslik regulatsioon on erinev, ei ole mingit mõju raamkokkuleppe klausli 3 lõike 2 tõlgendamisele, kuivõrd viimase raames on ainsad kriteeriumid, mida tuleb arvesse võtta, töötingimustega seotud kriteeriumid, st nõutavad kvalifikatsioonid ja nende ülesannete laad, mida töötajad peavad täitma. (
34
)
77.
Seega olen seisukohal, et niisuguse töötaja olukord nagu A. Baldonedo Martín on sarnane sellise töötaja olukorrale, kelle Madridi linn on tööle võtnud tähtajatu lepingulise töötajana, et ta täidaks samu aedniku ülesandeid – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu antud hinnang kõiki asjakohaseid asjaolusid arvesse võttes ei ole vastupidine.
78.
Selles olukorras tuleb asuda seisukohale, et kui töötajatele avalikus teenistuses, kes on võetud tööle tähtajaliste ajutiste teenistujatena, keeldutakse maksmast töölepingu ülesütlemise korral hüvitist, samas kui tähtajatult tööle võetud lepingulised töötajad saavad seda, on tegemist sarnaste olukordade erineva kohtlemisega.
79.
Tuleb siiski kontrollida, kas on objektiivseid põhjuseid, mis võivad niisugust ebavõrdset kohtlemist õigustada.
e. Põhjused, mis võivad ebavõrdset kohtlemist õigustada
80.
Raamkokkuleppe klausli 4 lõikest 1 ilmneb, et sarnaste tähtajaliste töötajate ja alatiste töötajate erinevat kohtlemist võivad õigustada objektiivsed põhjused. Euroopa Kohus on tunnustanud kahte põhjust: esimene on seotud nende ülesannete erilise laadiga, mille täitmiseks sõlmiti tähtajalised töölepingud, ja nende ülesannete omadustega, ning teine liikmesriigi sotsiaalpoliitika õiguspärase eesmärgiga. Euroopa Kohtu sõnul peavad need objektiivsed põhjused olema õigustatud täpsete ja konkreetsete asjaoludega, mis iseloomustavad asjasse puutuvat töötingimust konkreetses olukorras, millega seoses see esineb, ning objektiivsete ja läbipaistvate kriteeriumide alusel, mis võimaldavad kontrollida, kas see ebavõrdne kohtlemine on tingitud tegelikust vajadusest ning kas see on sobiv taotletava eesmärgi saavutamiseks ja selleks vajalik. (
35
)
81.
Selles küsimuses tuleb meenutada, et mõistest „objektiivsed põhjused“ raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses tuleb aru saada nii, et see ei võimalda tähtajaliste töölepingutega töötajate ja tähtajatute töölepingutega töötajate erinevat kohtlemist põhjendada asjaoluga, et erinev kohtlemine on ette nähtud riigisiseste õigusnormidega. (
36
)
82.
Lisaks ei saa ainuüksi ajutise teenistuja lepingu tähtajalisus kujutada endast objektiivset põhjust raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses. (
37
) Euroopa Kohus on märkinud, et kui tunnistada, et üksnes töösuhte tähtajalisus on tähtajalise lepinguga ja tähtajatu lepinguga töötajate erineva kohtlemise õigustamiseks piisav, siis muudaks see direktiivi 1999/70 ja raamkokkuleppe eesmärgid mõttetuks ning sellise kriteeriumi kasutamine tooks tähtajalise töö kvaliteedi parandamise ning nii direktiiviga 1999/70 kui ka raamkokkuleppega taotletava võrdse kohtlemise edendamise asemel endaga kaasa tähtajalise lepinguga töötajate ebasoodsa olukorra säilimise. (
38
)
83.
Käsitletaval juhul ilmneb nii Hispaania valitsuse kui ka Madridi linna suulistest seisukohtadest, et erinev kohtlemine põhikohtuasjas käsitletava hüvitise maksmisel on õigustatud objektiivsete põhjustega, milleks on see, et ajutised teenistujad peavad oma staatuse tõttu olema oma teenistussuhte lõpetamiseks valmis, sest suhte lõpetamine on Hispaania õiguses ette nähtud juhul, kui nende ametikohale nimetamise põhjust langeb ära. (
39
) See olukord vastab põhikohtuasjas käsitletavale olukorrale, kus ajutise teenistuja leping lõppes seetõttu, et vaba ametikoht, millele töötas ajutiselt A. Baldonedo Martín, täideti ametnikuga. (
40
) Kohtuistungil viitas Hispaania valitsus ka majanduskriisist tingitud eelarvepiirangutele, et õigustada „paindlikkust ja vormitavust“, mis iseloomustab tähtajaliste lepingute kasutamist avalikus teenistuses.
84.
Hispaania valitsuse esitatud eelarvekaalutluste kohta tuleb meenutada, et kuigi need võivad olla liikmesriigi sotsiaalpoliitiliste valikute aluseks ning mõjutada nende meetmete laadi ja ulatust, mida liikmesriik soovib võtta, ei saa need kaalutlused ise siiski olla selle poliitika eesmärk ja seega õigustada diskrimineerimist. (
41
)
85.
A. Baldonedo Martíni töölepingu lõppemise ettenähtavust käsitlevate kaalutluste kohta tuleb meenutada, et hiljutistest kohtuotsustest Montero Mateos (
42
), Grupo Norte Facility (
43
) ja de Diego Porras (
44
) ilmneb, et töötajate üldseaduse artikli 53 lõike 1 punktis b ette nähtud töölepingu ülesütlemise hüvitise konkreetne eesmärk ning selle hüvitise maksmise konkreetne kontekst kujutavad endast objektiivset põhjust, mis seda erinevat kohtlemist õigustab. (
45
)
86.
Nendes kohtuotsustes leidis Euroopa Kohus, et raamkokkuleppe klausli 3 lõikes 1 sätestatud „tähtajalise töölepingu“ määratlusest tuleneb, et seda liiki leping ei tekita lepingu tähtaja möödumisel enam tuleviku suhtes õiguslikke tagajärgi, kusjuures selle tähtaja möödumist võib tähistada „konkreetse ülesande lõpetamine, konkreetse kuupäeva saabumine või […] konkreetse sündmuse toimumine“. Nimelt „on tähtajalise töölepingu sõlminud pooltele alates lepingu sõlmimisest teada kuupäev või sündmus, millega on kindlaks määratud lepingu tähtaeg. See tähtaeg seab töösuhte kestusele piirid, ilma et pooled peaksid pärast lepingu sõlmimist avaldama selle kohta oma tahet“. (
46
) Seevastu tähtajatu töölepingu ülesütlemine tööandja poolt mõnel töötajate üldseaduse artiklis 52 ette nähtud põhjusel „tuleneb asjaoludest, mida töölepingu sõlmimisel ette ei nähtud ja mis takistasid oluliselt töösuhte tavapärast toimimist“. Tuginedes Hispaania valitsuse seisukohtadele nendes kolmes kohtuasjas, leidis Euroopa Kohus, et „just selleks, et kompenseerida töösuhte sellisel põhjusel lõppemise ootamatust ja pettumust, mis töötajal tekkis sel ajal töösuhte stabiilsuse suhtes esinenud õiguspärase ootuse luhtumise tõttu, [on töötajate üldseaduse artikli 53 lõike 1 punktis b] nõutud, et sellisel juhul tuleb nimetatud töötajale, kelle tööleping on üles öeldud, maksta 20 päeva töötasule vastav hüvitis iga töötatud aasta eest“ (
47
).
87.
Euroopa Kohus täpsustas ka, et viimasel juhul „ei kohelda Hispaania õiguses tähtajalise töölepinguga töötajaid teistmoodi kui sarnaseid tähtajatu töölepinguga töötajaid, kuivõrd töötajate üldseaduse artikli 53 lõike 1 punkt b näeb töötajale ette seadusest tuleneva hüvitise, mis vastab 20 päeva töötasule iga ettevõttes töötatud aasta eest, olenemata sellest, kas töötaja tööleping on tähtajaline või tähtajatu“ (
48
).
88.
Käsitletaval juhul tuleb asuda samasugusele seisukohale, kuna A. Baldonedo Martíni ajutise teenistuja ametikoht täideti koosseisulise ametniku ametisse nimetamisega, lõppes tema tööleping seetõttu, et langes ära selle sõlmimist õigustanud põhjus. Mulle näib niisiis, et selliste ajutiste teenistujate nagu A. Baldonedo Martín ja tähtajatute lepinguliste töötajate erinev kohtlemine võib olla punktides 85–87 viidatud kohtupraktikast lähtudes õigustatud.
89.
Eelnevate kaalutluste põhjal olen arvamusel, et raamkokkuleppe klausli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles ei ole nähtud ette mingit hüvitist töötajatele, kes on võetud tööle niisuguste tähtajaliste töölepingutega nagu põhikohtuasjas käsitletav ajutise teenistuja leping, mis on sõlmitud selleks, et täita vaba ametikoht seniks, kuni sinna nimetatakse koosseisuline ametnik, selle tähtaja lõpul, milleks need lepingud on sõlmitud, samas kui lepinguliste töötajatena tööle võetud alatistele töötajatele makstakse nende töölepingu objektiivsel põhjusel ülesütlemise korral niisugust hüvitist.
2. Teine eelotsuse küsimus
90.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada esiteks, kas raamkokkulepet tuleb tõlgendada nii, et see nõuab võrdse kohtlemise tagamist seoses töösuhte lõppemise korral makstava hüvitisega niisuguse tähtajalise ajutise teenistuja nagu põhikohtuasja kaebaja ja sarnase tähtajatu lepingulise töötaja vahel. Teiseks küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas A. Baldonedo Martínil võib õigus sellisele hüvitisele olla liidu esmase õiguse, eelkõige harta artiklite 20 ja 21 ning ELTL artiklite 151 ja 153 „vahetu ja vertikaalse kohaldamise“ läbi.
91.
See küsimus on esitatud juhuks, kui leitakse, et A. Baldonedo Martíni olukord ei kuulu raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 kohaldamisalasse. Võttes aga arvesse asjaolu, et Madridi linnas on sarnane tähtajatu lepinguline töötaja, kes saab vastupidi koosseisulistele ametnikele lepingu objektiivsel põhjusel ülesütlemise korral hüvitist, on selge, et A. Baldonedo Martín kuulub selle klausli kohaldamisalasse. Järelikult, kuna harta artiklites 20 ja 21 sätestatud õigusi on rakendatud ja konkretiseeritud direktiiviga 1999/70 ja raamkokkuleppega, tuleb põhikohtuasjas käsitletavat olukorda analüüsida nendest lähtudes.
92.
Võttes arvesse vastust, mille ma soovitan esimesele eelotsuse küsimusele anda, ei ole teisele küsimusele seega vaja vastata.
V. Ettepanek
93.
Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Madridi halduskohus nr 14, Hispaania) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisas toodud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkulepe klausli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles ei ole nähtud ette mingit hüvitist töötajatele, kes on võetud tööle niisuguste tähtajaliste töölepingutega nagu põhikohtuasjas käsitletav ajutise teenistuja leping, mis on sõlmitud selleks, et täita vaba ametikoht seniks, kuni sinna nimetatakse koosseisuline ametnik, selle tähtaja lõpul, milleks need lepingud on sõlmitud, samas kui lepinguliste töötajatena tööle võetud alatistele töötajatele makstakse nende töölepingu objektiivsel põhjusel ülesütlemise korral niisugust hüvitist.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	EÜT 1999, L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368.
(
3
)	BOE nr 142, 14.6.1991, lk 19669.
(
4
)	BOE nr 261, 31.10.2015, lk 103105.
(
5
)	BOE nr 75, 29.3.1995, lk 9654.
(
6
)	14. septembri 2016. aasta kohtuotsus (C‑16/15, EU:C:2016:679).
(
7
)	19. aprilli 2016. aasta kohtuotsus (C‑441/14, EU:C:2016:278).
(
8
)	Vt hiljutine 21. novembri 2018. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
9
)	22. novembri 2005. aasta kohtuotsus Mangold (C‑144/04, EU:C:2005:709, punktid 41–43) ning 23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Angelidaki jt (C‑378/07–C‑380/07, EU:C:2009:250, punkt 90).
(
10
)	21. novembri 2018. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, punkt 79 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
11
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
12
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
13
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
14
)	13. septembri 2007. aasta kohtuotsus Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, punkt 28), 8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 40), 9. juuli 2015. aasta kohtuotsus Regojo Dans (C‑177/14, EU:C:2015:450, punkt 33) ning 9. veebruari 2017. aasta kohtumäärus Rodrigo Sanz (C‑443/16, EU:C:2017:109, punkt 26) ja 19. märtsi 2019. aasta kohtumäärus CCOO (C‑293/18, ei avaldata, EU:C:2019:224, punkt 28).
(
15
)	4. juuli 2006. aasta kohtuotsus Adeneler jt (C‑212/04, EU:C:2006:443, punkt 56), 13. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Márquez Samohano (C‑190/13, EU:C:2014:146, punkt 38), 14. septembri 2016. aasta kohtuotsus Pérez López (C‑16/15, EU:C:2016:679, punkt 24) ning 25. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Sciotto (C‑331/17, EU:C:2018:859, punkt 43).
(
16
)	26. novembri 2014. aasta kohtuotsus Mascolo jt (C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
17
)	Vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, punkt 36) ja 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 39).
(
18
)	13. septembri 2007. aasta kohtuotsus Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, punkt 37), 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Gavieiro Gavieiro ja Iglesias Torres (C‑444/09 ja C‑456/09, EU:C:2010:819, punkt 48), 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Vega González (C‑158/16, EU:C:2017:1014, punkt 28) ning 21. novembri 2018. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, punkt 55).
(
19
)	22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Gavieiro Gavieiro ja Iglesias Torres (C‑444/09 ja C‑456/09, EU:C:2010:819, punkt 49), 13. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, punkt 24), 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, punkt 38) ning 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 41). Vt selle kohta 13. septembri 2007. aasta kohtuotsus Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, punkt 27) ja 15. aprilli 2008. aasta kohtuotsus Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, punkt 114).
(
20
)	8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 65).
(
21
)	15. aprilli 2008. aasta kohtuotsus Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, punkt 60). Kohtujuristi kursiiv.
(
22
)	13. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, punkt 25), 14. septembri 2016. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, punkt 28), 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, punkt 41) ja 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 44). Vt ka 21. septembri 2016. aasta kohtumäärus Álvarez Santirso (C‑631/15, EU:C:2016:725, punkt 34) ja 9. veebruari 2017. aasta kohtumäärus Rodrigo Sanz (C‑443/16, EU:C:2017:109, punkt 32). Vt selle kohta 12. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Carratù (C‑361/12, EU:C:2013:830, punkt 35).
(
23
)	20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Vega González (C‑158/16, EU:C:2017:1014, punkt 34). Vt ka kohtujurist Sharpstoni ettepanek kohtuasjas Vega González (C‑158/16, EU:C:2017:647, punkt 22). Lisaks – nagu meenutas kohtujurist Kokott – „nõuab Euroopa tööõiguse sidusus, et töötingimuste mõiste tõlgendamisel ei või jätta arvesse võtmata selle tähendust liidu seotud õigusnormides. Sellega seoses tuleb eelkõige viidata diskrimineerimiskeeldu käsitlevatele [nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivile] 2000/78/EÜ[, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT 2000, L 203, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79),] ja [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivile] 2006/54/EÜ [meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (ELT 2006, L 204, lk 23)], mis täpsustavad võrdse kohtlemise üldpõhimõtet töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, arvestades diskrimineerimist eri tunnuste alusel, nagu sugu, vanus ja seksuaalne sättumus. Ka nimetatud direktiivid käsitlevad vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale töölt vabastamise tingimusi.“ Kohtujuristi kursiiv. Kohtujuristi Kokott’i ettepanek kohtuasjas Vernaza Ayovi (C‑96/17, EU:C:2018:43, punkt 56).
(
24
)	12. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Carratù (C‑361/12, EU:C:2013:830, punkt 37).
(
25
)	Vt selle kohta 14. septembri 2016. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, punkt 31). Euroopa Kohus on oma kohtupraktikas otsustanud, et selle mõiste alla käib ka eeskätt kolme teenistusaasta lisatasu (13. septembri 2007. aasta kohtuotsus Del Cerro Alonso, C‑307/05, EU:C:2007:509, punkt 47; 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Gavieiro Gavieiro ja Iglesias Torres, C‑444/09 ja C‑456/09, EU:C:2010:819, punktid 50–58; ning 9. juuli 2015. aasta kohtuotsus Regojo Dans, C‑177/14, EU:C:2015:450, punkt 43), kuue teenistusaasta lisatasu täiendõppe eest (9. veebruari 2012. aasta kohtumäärus Lorenzo Martínez, C‑556/11, ei avaldata, EU:C:2012:67, punkt 38), eeskirjad kõrgemale teenistusastmele saamiseks nõutava teenistusaja kohta või eeskirjad nõutud teenistusaja arvutamise kohta iga‑aastase hindamisaruande koostamiseks (8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika), õigus hindamiskava kohaldamisele ja positiivse tulemuse korral sellest tulenevalt preemia maksmisele (21. septembri 2016. aasta kohtumäärus Álvarez Santirso, C‑631/15, EU:C:2016:725, punkt 36), tööaja lühendamine poole võrra ning sellest tulenev töötasu vähenemine (9. veebruari 2017. aasta kohtumäärus Rodrigo Sanz, C‑443/16, EU:C:2017:109, punkt 33) ning tähtajalise töölepingu ülesütlemise etteteatamistähtaega käsitlevad reeglid (13. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Nierodzik, C‑38/13, EU:C:2014:152, punktid 27 ja 29).
(
26
)	Vt 13. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, punktid 27 ja 29) ning 14. septembri 2016. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, punkt 30).
(
27
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 53.
(
28
)	14. septembri 2016. aasta kohtuotsus Pérez López (C‑16/15, EU:C:2016:679, punkt 43), 14. septembri 2016. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, punkt 37), 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, punkt 47), 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 50) ning 11. novembri 2010. aasta kohtumäärus Vino (C‑20/10, ei avaldata, EU:C:2010:677, punkt 56) ja 7. märtsi 2013. aasta kohtumäärus Rivas Montes (C‑178/12, ei avaldata, EU:C:2013:150, punkt 43).
(
29
)	Vt selle kohta 22. juuni 2011. aasta kohtumäärus Vino (C‑161/11, ei avaldata, EU:C:2011:420, punkt 57).
(
30
)	Analüüsitavate olukordade sarnasuse analüüsimise etapis on muude tegurite kui „töötingimusi“ puudutavate tegurite arvessevõtmine vastuolus mitte üksnes raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1, vaid ka Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikaga. Vt käesoleva ettepaneku punktid 63 ja 64.
(
31
)	8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 66), 18. oktoobri 2012. aasta kohtuotsus Valenza jt (C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, punkt 42), 13. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, punkt 31) ning 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 51). Vt ka 21. septembri 2016. aasta kohtumäärus Álvarez Santirso (C‑631/15, EU:C:2016:725, punkt 43) ja 9. veebruari 2017. aasta kohtumäärus Rodrigo Sanz (C‑443/16, EU:C:2017:109, punkt 38).
(
32
)	Eelotsusetaotlusest ilmneb, et A. Baldonedo Martíni ametikoht kuulus kategooria „Oficial de Jardinería“ (haljasalade korrashoidja) gruppi C2. Kohtuistungil kinnitati, et ka sarnase tähtajatu lepingulise töötaja ametikoht kuulub kategooria „Oficial de Jardinería“ (haljasalade korrashoidja) gruppi C2.
(
33
)	Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 86.
(
34
)	Vt ka kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Viejobueno Ibáñez ja de la Vara González (C‑245/17, EU:C:2018:365, punkt 57): „[…] on ebaloogiline eitada nende gruppide sarnasust käesoleval juhul, viidates alaliste ametnike töö alalisusele, kui küsimuse all on just ajutisest ametnikust õpetajate teenistussuhte ennetähtaegse lõpetamise õiguspärasus. Vastasel juhul oleks ajutiste ametnike ja alaliste ametnike sarnasus seoses ametist vabastamisega alati välistatud ning see küsimus ei kuuluks raamkokkuleppe kohaldamisalasse. Niisugune lähenemine oleks siiski vastuolus Euroopa Kohtu praktikaga, milles kohaldatakse raamkokkuleppe klausli 4 punktis 1 sisalduvat diskrimineerimise keeldu sõnaselgelt töölt vabastamise tingimuste suhtes“.
(
35
)	Vt 13. septembri 2007. aasta kohtuotsus Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, punktid 53 ja 58), 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Gavieiro Gavieiro ja Iglesias Torres (C‑444/09 ja C‑456/09, EU:C:2010:819, punkt 55), 8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 73) ning 14. septembri 2016. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, punkt 45).
(
36
)	13. septembri 2007. aasta kohtuotsus Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, punkt 57), 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Gavieiro Gavieiro ja Iglesias Torres (C‑444/09 ja C‑456/09, EU:C:2010:819, punkt 54), 8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 72), 18. oktoobri 2012. aasta kohtuotsus Valenza jt (C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, punkt 50) ning 14. septembri 2016. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, punkt 46).
(
37
)	Vt 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Gavieiro Gavieiro ja Iglesias Torres (C‑444/09 ja C‑456/09, EU:C:2010:819, punktid 56 ja 57).
(
38
)	Vt 8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 74), 18. oktoobri 2012. aasta kohtuotsus Valenza jt (C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, punkt 52) ning 14. septembri 2016. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, punkt 47).
(
39
)	Madridi linn nõustub küll, et on olemas tähtajatu lepinguline töötaja, kuid märkis kohtuistungil, et seda liiki ametikohad kaovad tulevikus. See argument on täiesti asjakohatu, sest käesolevas kohtuasjas asjaomase lepingulise töötaja pensionile minek tulevikus ei avalda mõju ei töötajate sarnasuse analüüsile ega põhikohtuasja kaebaja erineva kohtlemise õigustatusele.
(
40
)	Madridi linna suulistest seisukohtadest ilmneb, et korraldati konkurss, mille tulemused avaldati 8. aprilli 2013. aasta väljaandes Boletín Oficial del Ayuntamiento de Madrid ja milles osales 22 ajutist teenistujat, sh A. Baldonedo Martín: 10 ajutist teenistujat läbis selle konkursi edukalt ja edutuks jäänud 12 ajutise teenistuja lepingud lõpetati. Eelotsusetaotlusest ilmneb siiski, et ei avaldatud ühtegi konkursiteadet ametikohtade täitmiseks ning et ajavahemikul, mil A. Baldonedo Martín Madridi linnas töötas, ei kiidetud heaks ühtegi avaliku sektori vabade ametikohtade nimekirja.
(
41
)	Vt analoogia alusel 20. märtsi 2003. aasta kohtuotsus Kutz-Bauer (C‑187/00, EU:C:2003:168, punkt 59) ning 26. novembri 2014. aasta kohtuotsus Mascolo jt (C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, punkt 110).
(
42
)	5. juuni 2018. aasta kohtuotsus (C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 63).
(
43
)	5. juuni 2018. aasta kohtuotsus (C‑574/16, EU:C:2018:390, punkt 60).
(
44
)	21. novembri 2018. aasta kohtuotsus (C‑619/17, EU:C:2018:936, punkt 74).
(
45
)	Kohtuasjad Montero Mateos ja de Diego Porras puudutasid hüvitise puudumist tähtajalise interinidad-töölepingu lõppemisel, samas kui kohtuasi Grupo Norte Facility puudutas väiksemat hüvitist, mida makstakse töötaja asendamiseks sõlmitud tähtajalise töölepingu tähtaja möödumisel. Need kolm kohtuasja käsitlesid sama hüvitist, mida nõudis A. Baldonedo Martín.
(
46
)	5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, punkt 57), 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 60) ja 21. novembri 2018. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, punkt 71).
(
47
)	5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, punkt 58), 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, punkt 61) ja 21. novembri 2018. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, punkt 72).
(
48
)	21. novembri 2018. aasta kohtuotsus de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, punkt 73).