Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
RIMVYDAS NORKUS
esitatud 12. veebruaril 2026(1)
Kohtuasi C‑67/25
Staatsanwaltschaft Saarbrücken
Kriminaalmenetlus,
milles süüdistatavad on
R,
N,
K
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Saarbrücken (Saarbrückeni esimese astme kohus, Saksamaa))
Eelotsusetaotlus – Ühine välis- ja julgeolekupoliitika – Piiravad meetmed seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas – Määrus (EL) nr 833/2014 – Artikli 2f lõige 1 – Keeld levitada sisu, mis pärineb teatud juriidilistelt isikutelt, üksustelt või asutustelt – Olukord, kus seda sisu levitavad füüsilised isikud veebisaidil, mis teenib tulu üksnes vabatahtlike maksete kujul
I.      Sissejuhatus
1.        Käesoleva eelotsusetaotlusega, mille on ELTL artikli 267 alusel esitanud Landgericht Saarbrücken (Saarbrückeni esimese astme kohus, Saksamaa), palutakse tõlgendada nõukogu 31. juuli 2014. aasta määruse (EL) nr 833/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas(2) (muudetud nõukogu 1. märtsi 2022. aasta määrusega (EL) 2022/350(3)) (edaspidi „määrus nr 833/2014“), artikli 2f lõiget 1. See säte keelab kõigil operaatoritel edastada või võimaldada, hõlbustada või mis tahes viisil toetada XV lisas loetletud üksuste või asutuste sisu edastamist või levitamist, sealhulgas selliste vahendite abil nagu kaabellevi, satelliit, IP-televisioon, internetiühenduse pakkujad või ka veebi videojagamisplatvormid või -rakendused.
2.        Eelotsusetaotlus on esitatud kriminaalmenetluses, mis on alustatud mitme isiku suhtes, keda kahtlustatakse selles, et nad on loonud kuritegeliku ühenduse ning levitanud avaliku blogi kaudu mitmesugust sisu, mille hulgas on selle keelu alla kuuluva meediakanali videod. Kuigi seda saiti sai tasuta külastada, küsisid selle pidajad annetusi, mis tõid neile kokku sisse üle 60 000 euro. Selles kontekstis on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, milline ulatus on selles sättes kasutatud mõistel „operaator“, täpsemalt selle kohta, kas mõiste hõlmab ka füüsilist isikut, kes haldab veebisaiti, saamata sellest muud tulu kui vabatahtlikud maksed.
3.        Põhiline on teha kindlaks, milline ulatus on määruse nr 833/2014 artikli 2f lõike 1 tähenduses operaatori mõistel, ning seda olukorras, kus on vaja tõhustada liidu meetmeid, mille eesmärk on võidelda riiklikest allikatest pärineva desinformatsiooni(4) ja propaganda vastu. Euroopa Kohtul tuleb täpsustada, kas seda mõistet saab kasutada füüsiliste isikute kohta, kes ei tegele veebisaiti hallates küll majandustegevusega, kuid levitavad sellega keelatud sisu, ning panna sealjuures paika veebis tegutsejate vastutuse piirid Euroopa sanktsioonide rakendamise kontekstis. Eesmärk on seega tagada piiravate meetmete järjekindel ja operatiivne kohaldamine digiruumis nii, et ühtlasi järgitaks õigusriigi ja õiguskindluse põhimõtteid, et tõlgendamine ei oleks liiga kitsas või ettearvamatu, mis kahjustaks nende meetmete tõhusust.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
1.      Määrus nr 833/2014
4.        Määruse nr 833/2014 artikli 2f lõikes 1 on sätestatud:
„Operaatoritel on keelatud edastada või võimaldada, hõlbustada või muul viisil toetada XV lisas loetletud juriidiliste isikute, üksuste või asutuste mis tahes sisu edastamist või levitamist, sealhulgas uute või eelpaigaldatud vahendite abil, nagu kaabellevi, satelliit, IP-televisioon, internetiteenuste osutajad, interneti videojagamisplatvormid või -rakendused.“
5.        Määruse artikli 8 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid kehtestavad käesoleva määruse sätete rikkumise eest kohaldatavad karistusnormid, sealhulgas asjakohasel juhul kriminaalkaristusnormid ning võtavad kõik vajalikud meetmed nende rakendamise tagamiseks. […]“
6.        Määruse artiklis 12 on sätestatud:
„Keelatud on teadlikult ja tahtlikult osaleda tegevuses, mille eesmärk või tagajärg on käesolevas määruses sätestatud keeldudest kõrvalehoidmine […].“
7.        Määruse XV lisas „Artiklis 2f osutatud juriidiliste isikute, üksuste ja asutuste loetelu“ on muu hulgas kirjas nimi „RT –
Russia Today Germany“.
2.      Määrus 2022/350
8.        Määruse 2022/350 põhjendustes 4–10 on märgitud:
„(4)      Euroopa Ülemkogu mõistis oma 24. veebruari 2022. aasta järeldustes kõige karmimalt hukka Venemaa Föderatsiooni provotseerimata ja põhjendamatu sõjalise agressiooni Ukraina vastu. […] Euroopa Ülemkogu kutsus Venemaad ja Venemaa toetatud relvastatud formeeringuid üles lõpetama oma desinformatsioonikampaania.
(5)      [Euroopa Liidu] Nõukogu rõhutas oma 10. mai 2021. aasta järeldustes vajadust veelgi tugevdada liidu ja liikmesriikide vastupanuvõimet ning nende suutlikkust võidelda hübriidohtude, sealhulgas desinformatsiooniga, tagades hübriidohtudega võitlemiseks olemasolevate ja võimalike uute vahendite koordineeritud ja integreeritud kasutamise liidu ja liikmesriikide tasandil, ning tugevdada võimalikku reageerimist hübriidohtude valdkonnas, muu hulgas välissekkumistele ja mõjutamisoperatsioonidele, mis võivad hõlmata nii ennetusmeetmeid kui ka kulude kehtestamist vaenulikele riiklikele ja valitsusvälistele osalejatele.
(6)      Venemaa Föderatsioon on osalenud süstemaatilises rahvusvahelises meediaga manipuleerimise ja faktide moonutamise kampaanias, et tõhustada oma naaberriikide, liidu ja selle liikmesriikide destabiliseerimise strateegiat. Eelkõige on propaganda korduvalt ja järjepidevalt olnud suunatud Euroopa erakondade vastu, eriti valimiste ajal, samuti kodanikuühiskonnale, varjupaigataotlejatele, Venemaa rahvusvähemustele, soovähemustele ning demokraatlike institutsioonide toimimisele liidus ja selle liikmesriikides.
(7)      Ukraina vastase agressiooni õigustamiseks ja toetamiseks on Venemaa Föderatsioon osalenud pidevas ja kooskõlastatud propagandategevuses, mis on suunatud liidu kodanikuühiskonnale ja naaberriikidele, moonutades ja manipuleerides tõsiselt fakte.
(8)      Neid propagandameetmeid on rakendatud eri meediakanalite kaudu Venemaa Föderatsiooni juhtkonna pideva otsese või kaudse kontrolli all. Selline tegevus kujutab endast märkimisväärset ja otsest ohtu liidu avalikule korrale ja julgeolekule.
(9)      Need meediakanalid on olulised ja võtmetähtsusega Ukraina vastu suunatud agressiooni edendamiseks ja toetamiseks ning naaberriikide destabiliseerimiseks.
(10)      Võttes arvesse olukorra tõsidust ja vastukaaluks Ukraina olukorda destabiliseerivale Venemaa tegevusele, on vajalik, kooskõlas põhiõiguste hartas tunnustatud põhiõiguste ja -vabadustega, eriti selle artiklis 11 tunnustatud õigusega sõna- ja teabevabadusele, kehtestada täiendavad piiravad meetmed, et selliste meediakanalite ringhäälingutegevus liidus või selliste meediakanalite liidule suunatud ringhäälingutegevus kiiresti peatada. Nimetatud meetmed tuleks säilitada seni[,] kuni agressioon Ukrainasse lõpetatakse ning kuni Venemaa Föderatsioon ja sellega seotud meediakanalid lõpetavad propagandategevuse liidu ja selle liikmesriikide vastu.“
B.      Saksa õigus
9.        6. juuni 2013. aasta väliskaubandusseaduses (Außenwirtschaftsgesetz)(5) on põhikohtuasja asjaolude suhtes kohaldatavas redaktsioonis § 18 lõike 1 punkti 1 alapunktis b sätestatud, et isikut, kes rikub edastamise, ülekandmise, levitamise või muude teenuste osutamise keeldu, mis on kehtestatud Euroopa Ühenduste Teatajas või Euroopa Liidu Teatajas avaldatud Euroopa Ühenduste või Euroopa Liidu vahetult kohaldatava õigusaktiga, mille eesmärk on rakendada nõukogu poolt ühise välis- ja julgeolekupoliitika valdkonnas vastu võetud majandussanktsiooni, karistatakse kolme kuu kuni viie aasta pikkuse vangistusega.
10.      Selle seaduse § 18 lõike 7 punktis 2 nimetatud esimesel juhul karistatakse selle paragrahvi lõikes 1 nimetatud juhtudel ärilise tegevuse eest vähemalt üheaastase vangistusega.
III. Põhikohtuasja asjaolud, menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimus
11.      Põhikohtuasi on seotud kriminaaluurimisega, mis on algatatud kolme füüsilise isiku R‑i, N‑i ja K suhtes, kes levitasid 2023. aastal blogis „Live-Ticker“, mis on veebisaidil www.traugott-ickeroth.com (edaspidi „traugott-ickerothi veebisait“) üldsusele kättesaadav, neljal korral kanalilt RT Deutschland pärinevaid videoid. Kuna selle kanali saadete suhtes kehtib määruse nr 833/2014 artikli 2f lõikes 1 sätestatud levitamiskeeld, kujutab nende üldsusele kättesaadavaks tegemine endast kohaldatavate riigisiseste õigusnormide kohaselt õigusrikkumist, mille eest saab mõista kriminaalkaristuse.
12.      R, kes avaldab muu hulgas Traugott Ickerothi pseudonüümi all raamatuid, mida turustatakse e-kaubanduse platvormil Amazon, tunnistas kohtueelses menetluses end traugott-ickerothi veebisaidi sisulise toimetamise eest vastutavaks.
13.      Sellel veebisaidil avaldatud sisu oli vabalt kättesaadav. Kasutajaid kutsuti siiski üles saidi käigushoidmist annetustega rahaliselt toetama. Nii laekus süüdistatavate R‑i ja N‑i kontole alates 1. aprillist 2022 kuni 3. augustini 2023 kasutajatelt, kes olid sellele üleskutsele reageerinud, hulgaliselt makseid – enamasti ühe- kuni kolmekohalised summad, kokku 60 038,65 eurot.
14.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et määruse nr 833/2014 artikli 2f lõike 1 tõlgendamine on Euroopa Kohtu ainupädevuses ning Euroopa Kohus ei ole selles küsimuses veel otsust teinud. Ta lisab, et operaatori mõiste tõlgendus ei ole selle sätte tähenduses nii ilmselge, et igasuguse põhjendatud kahtluse saaks välistada.
15.      Sellega seoses viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus komisjoni talituste koostatud dokumendile „Consolidated FAQs on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014“ („Korduma kippuvad küsimused nõukogu määruste nr 833/2014 ja nr 269/2014 rakendamise kohta, konsolideeritud redaktsioon“; edaspidi „komisjoni suunised“), mille kohaselt hõlmab mõiste „operaator“ mis tahes füüsilist või juriidilist isikut või üksust, kelle äri- või kutsetegevus seisneb lubamatu sisu levitamises, selle levitamise võimaldamises, hõlbustamises või toetamises muul viisil.
16.      Selle kohtu hinnangul saab kutsetegevuseks kvalifitseerida ka eraannetuste ehk tsiviilõiguslikus mõttes kingete kogumise, kui seda tehakse sellises mahus, et saajad koguvad märkimisväärseid summasid, millest nad saavad vähemalt osaliselt elatuda, nagu käesoleval juhul. Sellist tõlgendust kinnitab asjaolu, et annetamise üleskutse mõte oli saada rahalisi vahendeid, et traugott-ickerothi veebisaiti edasi käigus hoida, järelikult oli see mõeldud pikaajaliseks tuluallikaks, mis on omane kutsetegevusele.
17.      Siiski märgib nimetatud kohus, et esiteks sai veebisaiti põhimõtteliselt tasuta kasutada, mis tähendab, et kasutamisvõimalus ei sõltunud sellest, kas kasutajad selle eest rahalist tasu maksavad, ning teiseks ei rahastatud selle käigushoidmist kasutajate vabatahtlikest maksetest sõltumatult, näiteks reklaamituluga, mis oleks selles valdkonnas ometi tavapärane. Seega võib süüdistatava R-i tegevuse liigitada ka puhtalt eraeluliseks.
18.      Neil asjaoludel otsustas Landgericht Saarbrücken (Saarbrückeni esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [määruse nr 833/2014] artikli 2f lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle tähenduses on operaatorid ka füüsilised isikud, kes saavad enda hallatava veebisaidi kaudu tulu üksnes kolmandate isikute vabatahtlike maksete kujul (annetused või kinked)?“
IV.    Menetlus Euroopa Kohtus
19.      20. detsembri 2024. aasta eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 31. jaanuaril 2025.
20.      K ja R kui põhikohtuasja süüdistatavad, Staatsanwaltschaft Saarbrücken (Saarbrückeni prokuratuur, Saksamaa), Prantsuse, Eesti, Läti valitsus ning Euroopa Komisjon esitasid Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 ette nähtud tähtaja jooksul kirjalikud seisukohad.
21.      Vastavalt kodukorra artikli 76 lõikele 2 loobus Euroopa Kohus kohtuistungi korraldamisest.
V.      Õiguslik analüüs
A.      Sissejuhatavad märkused
22.      Euroopa Liidus, mis rajaneb ELL artiklis 2 nimetatud väärtustel – sealhulgas vabadusel, demokraatial ja pluralismil –, peetakse sõna- ja teabevabaduse austamist olemuslikult tähtsaks. Liidu õiguses on seda ideed kinnitatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 11, kus nende vabaduste kaitset tunnustatakse kui üht liidu õiguskorra alustala. Ent avatud ja demokraatlikke ühiskondi ohustab siiski desinformatsiooni levik, eriti kui seda kasutatakse sihilikult, et avaliku arvamusega manipuleerida ja demokraatlikku protsessi mõjutada.(6)
23.      Rahvusvahelist õigust rikkuv Venemaa Föderatsiooni Ukraina-vastane agressioonisõda on tekitanud Euroopa Liidule enneolematuid probleeme.(7) Selleks, et Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustav tegevus Venemaa jaoks kulukamaks muuta ning toetada kriisi rahumeelset lahendamist,(8) on liit võtnud teatud füüsiliste ja juriidiliste isikute suhtes hulga piiravaid meetmeid.(9) Samuti on ta rakendanud vahendeid, et suurendada oma vastupanuvõimet hübriidohtude, sealhulgas Venemaa Föderatsiooni korraldatud desinformatsiooni- ja teabemoonutuskampaaniate ees.
24.      Nende vahendite hulka kuuluvad muu hulgas määruses nr 833/2014 ette nähtud meetmed, millega peatatakse teatavate Venemaa Föderatsiooni nimel tegutsevate ning desinformatsioonikampaaniatega liidu ja selle liikmesriikide destabiliseerimisstrateegiat ellu viivate meediakanalite, sealhulgas RT Deutschlandi ringhäälingutegevus.(10) Need meetmed, mis piiravad peamiselt õigust sõna- ja teabevabadusele, on põhjendatud sellega, et niisugune propaganda kujutab endast märkimisväärset ja otsest ohtu liidu avalikule korrale ja julgeolekule.(11) Sellised piirangud on harta artikli 52 lõike 1 kohaselt lubatud.(12)
25.      Käesoleva kohtuasja laiem kontekst on liidu võitlus Venemaa-Ukraina konfliktiga seotud desinformatsioonikampaaniate vastu, sest Euroopa Kohtul tuleb lahendada küsimus, kas määruse nr 833/2014 artikli 2f lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte tähenduses hõlmab mõiste „operaator“ ka füüsilisi isikuid, kes saavad enda hallatavast veebisaidist tulu üksnes kolmandate isikute vabatahtlike maksete (annetuste või kingete) kujul.
26.      Nagu ma oma sissejuhatuses juba märkisin,(13) on piiravate meetmete tõhusus koos õigusriigi aluspõhimõtetega proovile pandud, kuna vastavalt nullum crimen, nulla poena sine lege certa-põhimõttele peavad teod, mis võivad kaasa tuua kriminaalkaristuse, olema täpselt piiritletud. Selle harta artikli 49 lõikes 1 sätestatud põhimõtte kohaselt peab seadusandja määrama
piisavalt täpselt kindlaks, millised teod on süüteod ja nende suhtes kohaldatavad karistused, tagamaks, et karistatavate tegude määratlemine on seadusandja pädevuses, kuid välistamata siiski kohtupoolset tõlgendust, tingimusel et see tõlgendus oleks ettenähtav ja õigusakti tekstis selgelt piiratud ulatusega.(14)
27.      Nagu Euroopa Kohus on märkinud, on süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttega, mille kohaselt peab karistusõigusnorm olema selge ja ettenähtav, vastuolus alustada menetlust teo tõttu, mille karistatavus ei tulene seadusest piisavalt selgelt ja ühemõtteliselt.(15) Selle põhimõttega püütakse kodanikele tagada ka ettenähtavus ja õiguskindlus, nii et neil oleks tegutsemise ajal võimalik teada karistusõiguslikke tagajärgi, mida nende tegevus võib kaasa tuua. Eriti tähtis on see käesoleva juhtumi taolises kontekstis, kus määruse nr 833/2014 artikkel 8 kohustab liikmesriike kehtestama selle määruse sätete rikkumise eest kohaldatavad karistusnormid, sealhulgas asjakohasel juhul kriminaalkaristusnormid. Käesoleva ettepaneku eesmärk on täpsustada nimetatud määruse artikli 2f lõike 1 ulatust.
28.      Enne selle küsimuse analüüsi käsitlen ma Staatsanwaltschaft Saarbrückeni (Saarbrückeni prokuratuur) kahtlusi eelotsusetaotluse vastuvõetavuse suhtes.
B.      Vastuvõetavus
29.      Kuigi Saarbrückeni prokuratuur ei ole eelotsuse küsimuse vastuvõetamatuse vastuväidet formaalselt esitanud, ei nõustu ta siiski küsimuse vajalikkusega. Esiteks väidab ta, et otsust alustada eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevas kojas kohtumenetlust saab veel riigisiseses kohtus vaidlustada, mistõttu see ei ole lõplik. Teiseks leiab ta, et eelotsuse küsimust selle kohta, kuidas tõlgendada määruse nr 833/2014 artikli 2f lõike 1 tähenduses operaatori mõistet, ei ole Euroopa Kohtule tingimata vaja esitada, kuna selle tähenduse saab tema arvates välja selgitada klassikaliste liidu õiguse tõlgendusmeetodite abil, pealegi on see ilmne.
30.      Sellega seoses tuleb esiteks meenutada, et kui arvestada Euroopa Kohtu ja liikmesriigi kohtu vahelist ülesannete jaotust, siis eelotsusemenetluses ei ole Euroopa Kohtu ülesanne kontrollida, kas eelotsusetaotluse esitamise otsus on tehtud kooskõlas kohtukorraldust ja -menetlust reguleerivate riigisiseste õigusnormidega. Euroopa Kohus peab seega lähtuma liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusest, mida ei ole edasikaebemenetluses tühistatud, kui selline menetlus peaks olema riigisiseses õiguses ette nähtud.(16)
31.      Euroopa Kohtule esitatud toimikus ei anna aga miski alust arvata, et käesoleval juhul oleks eelotsusetaotlus tühistatud.
32.      Teiseks, kui Saarbrückeni prokuratuur tahtis öelda, et eelotsusetaotluse võib esitada alles pärast seda, kui riigisisesed õiguskaitsevahendid on ammendatud, siis sellise väitega ei saa nõustuda. Võimalus riigisiseseid lahendeid riigisiseste õigusnormide kohaselt vaidlustada ei saa nimelt piirata liikmesriigi kohtu pädevust esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimus, kui ta leiab, et tema menetluses olevas vaidluses on tekkinud liidu õiguse tõlgendamise küsimusi, mille kohta on vaja Euroopa Kohtu otsust.(17) Arvestades ELTL artikliga 267 kehtestatud Euroopa Kohtu ja riigisiseste kohtute vahelise koostöösüsteemi toimimist, tuleb hoopis tunnistada, et liikmesriigi kohtul on õigus esitada Euroopa Kohtule igas menetlusstaadiumis mis tahes eelotsuse küsimusi, mida ta peab oma menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks vajalikuks.(18)
33.      Selles kontekstis on oluline rõhutada, et see õigus on liikmesriigi kohtul olemas, sõltumata sellest, mida pooled selle toimingu otstarbekusest arvavad. Järelikult ei ole liikmesriigi kohtul mingil juhul keelatud esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimust, mille vastuse suhtes ei ole põhikohtuasja ühe poole arvates ruumi mingiks põhjendatud kahtluseks. Isegi kui eeldada, et tõlgendamisega raskusi ei ole, ei saa sellist küsimust siiski vastuvõetamatuks tunnistada.(19)
34.      Kolmandaks tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on Euroopa Kohus siis, kui liikmesriigi kohtu eelotsuse küsimus on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, põhimõtteliselt kohustatud sellele vastama. Ta võib sellisele küsimusele vastamast keelduda vaid siis, kui taotletud tõlgendamine või liidu õigusnormi kehtivuse hindamine ei ole kuidagi seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada faktilisi või õiguslikke asjaolusid, mida on talle esitatud küsimusele tarviliku vastuse andmiseks vaja.(20)
35.      Käesoleval juhul see siiski nii ei ole, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus on piisavalt selgitanud eelotsuse küsimuse tähtsust süüdistatavate kriminaalvastutuse hindamiseks.
36.      Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, väljendab eelotsusetaotluse esitanud kohus ebakindlust küsimuses, kas süüdistatavaid võib pidada määruse nr 833/2014 artikli 2f lõike 1 tähenduses operaatoriteks. Arvestades, et komisjoni suunistes on nimetatud „äri- või kutsetegevuse“ eeldust, ei ole selle kohtu arvates ilmne, kas sellele küsimusele tuleb vastata jaatavalt. Esiteks on veebisaidi kasutamine põhimõtteliselt tasuta; teiseks rahastatakse selle toimimist vabatahtlikest maksetest. Kuigi nimetatud kohus kaldub arvama, et süüdistatavate tegevus kuulub viidatud sätte esemelisse kohaldamisalasse, on ta lõpliku selgituse saamiseks Euroopa Kohtu poole pöördunud.
37.      Järelikult tuleb eelotsusetaotlus minu hinnangul vastuvõetavaks tunnistada.
C.      Sisulised küsimused
1.      Mõiste „operaator“ tõlgendamine määruse nr 833/2014 artikli 2f lõike 1 tähenduses
38.      Oma ainsa küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul määrata kindlaks määruse nr 833/2014 artikli 2f lõikes 1 kasutatud mõiste „operaator“ ulatus. Kõigepealt tuleb nentida, et seda mõistet ei ole selles määruses ei määratletud ega viidatud ka selle võimalikele määratlustele liikmesriikide õiguses. Samuti ei ole kõnealust mõistet siiamaani Euroopa Kohtu praktikas tõlgendatud.
39.      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb nii liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest kui ka võrdsuse põhimõttest, et sellise liidu õigusnormi sõnastust, mis ei viita õigusnormi tähenduse ning ulatuse kindlaksmääramiseks otsesõnu liikmesriikide õigusele, tuleb kogu liidus üldjuhul tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt. Sellise tõlgenduse andmisel tuleb lisaks normi sõnastusele lähtuda ka selle kontekstist ja selle õigusaktiga taotletavatest eesmärkidest, mille osa säte on.(21) Käesolevas ettepanekus kasutan operaatori mõiste tõlgendamisel seega Euroopa Kohtu praktikas tunnustatud tõlgendusmeetodeid.
a)      Grammatiline tõlgendus
40.      Grammatilise tõlgendusmeetodi kohta tuleb meenutada, et liidu õiguses määratlemata mõistete tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramisel tuleb lähtuda nende harilikust tähendusest tavakeeles, võttes arvesse mõistete kasutamise konteksti ja neid sisaldava õigusakti eesmärke.(22)
41.      Tavatähenduses tähendab mõiste „operaator“ mis tahes füüsilist või juriidilist isikut, kes kas haldab, juhib või tagab teatud teenuse või tegevuse toimimist, mis eeldab teatavat funktsionaalset kontrolli või aktiivset sekkumist selle elluviimisse. Kui seda kasutatakse teabesisu edastamise ja levitamise valdkonnas, tähistab see kõiki neid, kes osalevad otse või kaudselt sellise sisu kättesaadavaks tegemises või üldsusele edastamises. Nagu mitu menetlusosalist oma kirjalikes seisukohtades märkisid, on see eelkõige tehnilise ja funktsionaalse valdkonna mõiste. Kõigi käesoleva analüüsi jaoks uuritud allikate ühisosa on, et seal käsitatakse seda mõistet pigem funktsionaalses kui puhtjuriidilises tähenduses, mis hõlmab kõiki osalisi, kes teevad oma tehnilise tegevuse – näiteks seadmete käitamise – või korraldustööga teabesisu levitamise materiaalselt võimalikuks, sõltumata oma staatusest, ülesehitusest või tegevuse eesmärgist.(23)
42.      Selle tõlgenduse põhjal tundub, et see mõiste ei seondu majandustegevusega ega ammugi mitte kasumi teenimisega, vaid viitab pigem levitamisprotsessi kontrollimis-, suunamis- või haldamisfunktsiooni täitmisele. Niisugust tõlgendust kinnitab minu hinnangul asjaolu, et määruse nr 833/2014 artikli 2f lõikes 1 kasutatakse mõistet „operaator“ levitamistegevuse kontekstis, lisamata omadussõna „majanduslik“.(24) Selline sõnavalik viitab sellele, et liidu seadusandja soovis anda sellele mõistele laiema ulatuse, mis ei piirduks ainult majanduslikel eesmärkidel tegutsejatega ja hõlmaks ka füüsilisi isikuid või üksusi, kes teabesisu levitamises sisuliselt osalevad, olenemata sellest, kas nende tegevus on äriline või mitte.
43.      Lisaks tuleb märkida, et levitamiskeeld hõlmab sõnaselgelt interneti videojagamisplatvorme ja -rakendusi, st tänapäevaseid edastamisviise, mida üksikisikud kasutavad sageli tegevuste jaoks, mille eest ei pruugi tingimata tasu saada, sealhulgas veebisisuloome jaoks, millega tegelevad videotegijad või suunamudijad. See hõlmamine kinnitab minu arvates, et liidu seadusandja soovis, et operaatori mõiste käsitus oleks korraga nii funktsionaalne kui ka tehnoloogiliselt neutraalne.
44.      Määruse nr 833/2014 artikli 2f lõike 1 grammatiline tõlgendus annab seega tulemuseks järelduse, et operaatori mõistet tuleb mõista nii, et see hõlmab ka füüsilist isikut, kes levitab selles sättes nimetatud sisu tasustamata tegevuse käigus nii, nagu seda teeb kolmandate isikute vabatahtlikest maksetest rahastatava veebisaidi haldaja.
45.      Seda hinnangut ei kõiguta asjaolu, et komisjoni suunised, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsusetaotluses viitab,(25) tunduvad viitavat vastupidisele. Seal on nimelt täpsustatud, et „keeldu kohaldatakse kõigile füüsilistele või juriidilistele isikutele või organisatsioonidele, kes tegelevad majandus- või kutsetegevusega“ (kohtujuristi kursiiv), mis võiks panna oletama, et suunistes on kehtestatud nõue, mida ei ole eelviidatud sätte sõnastuses ette nähtud ja millega püütakse selle isikulist kohaldamisala põhjendamatult piirata.
46.      Sellegipoolest tuleb märkida, et esiteks ei ole neid suuniseid andnud nõukogu, kes on määruse nr 833/2014 vastuvõtja ja kellel on ainsana pädevus ELTL artikli 215 lõikes 2 ette nähtud õiguslikul alusel piiravaid meetmeid võtta,(26) ning teiseks, nagu on näha suuniste sisust, kujutavad need endast üksnes „töödokumenti“, mille komisjoni talitused on välja töötanud selleks, et anda liikmesriikide ametiasutustele, liidu ettevõtjatele ja kodanikele juhtnööre selle määruse rakendamise ja tõlgendamise kohta.
47.      Komisjon möönab selles pealegi otsesõnu, et liidu õigust on pädev tõlgendama ainult Euroopa Kohus.(27) Viimaks tuleb märkida, nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades tegigi, et neis suunistes on samuti rõhutatud, et viidatud määrusega on kehtestatud ulatuslik ja täielik keeld, mis tähendab, et see keelab edastamise (lato sensu), keelates operaatoritel ühtlasi edastamist ka võimaldada, hõlbustada või muul viisil toetada.(28)
48.      Seega ei saa komisjoni suunised muuta määruses nr 833/2014 ette nähtud piiravate meetmete normatiivset ulatust ega olla käesolevas kohtuasjas käsitletava tõlgenduse jaoks määravad.
b)      Kontekstipõhine tõlgendus
49.      Sellist operaatori mõiste tõlgendust, mida käesoleval juhul eelistatakse, kinnitab ka kontekstipõhine tõlgendamine. Selle kohta tuleb märkida, et määruse nr 833/2014 artikli 2f lõige 1 keelab operaatoritel tegeleda teatud laadi tegevustega, nimelt edastada teatavat sisu või võimaldada, hõlbustada või muul viisil toetada selle edastamist või levitamist, sealhulgas eri sidevahendite kaudu, mis on eraldi nimetatud. Niisiis viitab selle sätte sõnastus tehnilisele või korraldustegevusele.
50.      Seevastu ei ole selles artiklis ei nõuet, et see tegevus oleks tulunduslik, ega nõuet, et operaator edastaks asjaomast sisu kutsetegevuse raames, mis kuulub üldsusele edastamise valdkonda. Järelikult võib operaatori mõiste hõlmata ka füüsilisi isikuid, kellele teabe levitamine on hobi või kes soovivad oma aadete või veendumuste tõttu aidata avalikku arvamust kujundada.
51.      Tasub märkida, et selle sätte esemeline kohaldamisala on eriti lai, sest nagu juba märgitud, on sellega keelatud hulk
erinevaid asjaomase sisu levitamise viise, olenemata sellest, kas seda sisu levitab operaator otse või kolmandate isikute vahendusel. Nii selle sõnastuse täpsusaste kui ka asjaolu, et keelatud tegevuse kirjeldamiseks on kasutatud mitut tegusõna, annavad tunnistust sellest, et liidu seadusandja soovib takistada selle sisu levitamist või kättesaadavaks tegemist liidu territooriumil. Seda sätet tuleb seega mõista üldkohaldatava keelunormina, mis on olemuselt ennetav ja mõeldud igasuguse levitamise vältimiseks, olenemata sellest, kas levitamine käib tehniliste vahendite abil või kolmandate isikute vahendusel.
52.      Järelikult kannataks selle sätte tõhusus, kui leppida, et selle kohaldamisala võib piirata lisatingimustega, mida ei ole määruses nr 833/2014 sõnaselgelt sätestatud, näiteks nõudega, et sisu levitamine oleks tulunduslik või et seda tehtaks kutsetegevusena. Nimelt ei ilmne ühestki selle sätte osast, et mängus oleks majanduslik või kutseline aspekt, kuna seal sätestatud keeld on eranditult seotud levitamisfunktsiooniga ega sõltu asjaomase isiku õiguslikust või majanduslikust seisundist. Seega tuleb kooskõlas selle sätte eesmärgiga anda operaatori mõistele funktsionaalne ja tehnoloogiliselt neutraalne tõlgendus. Teisisõnu sõltub eespool valitud määratlus eranditult funktsioonist, mida asjaomane isik levitamisprotsessis täidab, kusjuures seda tõlgendust tuleb kohaldada ühetaoliselt, olenemata neist tehnilistest vahenditest või rahastamisviisist, mida kasutatakse.
53.      Tuleb ka märkida, et määruse nr 833/2014 artikli 2f lõige 1 erineb teistest selle määruse sätetest, kus on piiravate meetmete kehtestamise raames sõnaselgelt juttu majandustegevusest või isegi otsesõnu „ettevõtjatest“. Nii on muu hulgas nimetatud määruse artikli 3r lõikes 4(29), kus on riigisiseste hoolsuskohustuse eeskirjade kehtestamise kontekstis, mis puudutavad Venemaalt pärit või sealt eksporditud veeldatud maagaasi ümberlaadimise keelu kohaldamist, mainitud asjaomaste ettevõtjate registreerimisriiki(30). See sõnastuserinevus näitab, et kui liidu seadusandja soovis piirava meetme jätta teatava majandusliku kohaldamisala piiresse, siis ta seda sõnaselgelt ka tegi. Seevastu on ilmne, et nii ei ole sama määruse artikli 2f lõikega 1, mille üldkohaldatavus kajastab soovi kasutada operaatori mõiste funktsionaalset ja tehnoloogiliselt neutraalset käsitust, mis ei sõltu majanduslikest või kutsealastest aspektidest.
54.      See tõlgendus on kooskõlas liidu õiguse süsteemi ja seesmise ühtsusega. Ka teistes liidu õigusaktides on seadusandja sarnaste mõistete kohaldamisala piiritlemisele lähenenud pigem funktsionaalsest, mitte majanduslikust või institutsioonilisest vaatenurgast. Nii on see muu hulgas audiovisuaalmeedia teenuste direktiivis 2010/13/EL(31), mille artikli 1 lõike 1 punktis d on „meediateenuse osutaja“ määratletud kui „füüsiline või juriidiline isik, kellel on toimetusvastutus audiovisuaalmeedia teenuse audiovisuaalse sisu valikul ja kes määrab selle esitamise viisi“. Selles määratluses ei ole tehtud mingit vahet ei õigusliku staatuse ega andmesubjekti tegevuse majandusliku eesmärgi põhjal, vaid määratlus põhineb üksnes tegelikul kontrollil sisu valiku ja levitamise üle.
55.      Selline direktiiviga 2010/13 võrdlemine on süstemaatilisest vaatevinklist põhjendatud sellega, et neil kahel õigusaktil on sama funktsionaalne eesmärk, kuna nendega soovitakse piiritleda isikuid, kes kontrollivad sisu levitamist üldsusele. Kui direktiivis 2010/13 on paika pandud „meediateenuse osutajate“ toimetusvastutus, siis määruse nr 833/2014 artiklis 2f on nimetatud operaatoreid, kelle levitamistegevust võib piirata, kui see teenib propagandaeesmärke, mis on liidu julgeoleku ja avaliku korraga vastuolus. Kummalgi juhul ei ole määrav kriteerium mitte tegevuse majanduslikkus, vaid tegelik kontroll levitamisprotsessi üle.(32)
56.      Isegi kui võtta arvesse normatiivset konteksti, milles määrus nr 833/2014 vastu võeti, on ilmne, et otsustades, kas isiku saab kvalifitseerida operaatoriks, ei saa arvesse võtta asjaolu, kas ta tegeleb majandus- või kutsetegevusega või mitte. Nagu Eesti valitsus oma kirjalikes seisukohtades asjakohaselt märkis, ei ole selle määruse eesmärk reguleerida siseturgu ehk ettevõtjate ja tarbijate vahelisi suhteid, mispuhul võiks mõningal juhul olla põhjendatud, et teatavatest propagandakanalitest pärineva sisu levitamise keeld kehtestatakse ettevõtjatele. Vastupidi, nagu ma oma sissejuhatavates märkustes juba märkisin, kuulub määrus nr 833/2014 ELTL artikli 215 alusel võetud piiravate meetmete kogumisse, millega püütakse avaliku korra ja julgeoleku huvides saavutada eesmärki, et Venemaa Föderatsiooni juhtide pideva otsese või kaudse kontrolli all oleva meedia levitamine lõpeks viivitamatult.(33)
c)      Teleoloogiline tõlgendus
57.      Sellega oleme jõudnud tõlgendusviisi juurde, mis lähtub liidu seadusandja taotletud eesmärkidest. Selles kontekstis tuleb meenutada, et määruse nr 833/2014 artikli 2f lõige 1 lisati sinna määrusega 2022/350, mis võeti vastu 1. märtsil 2022 viivitamatu reaktsioonina sellele, et Venemaa Föderatsioon oli nädal varem alustanud provotseerimata ja põhjendamatut sõjalist agressiooni Ukraina vastu. Selles sättes ette nähtud keelu kehtestamisel tugines nõukogu üleskutsele, mille Euroopa Ülemkogu oli Venemaale 24. veebruaril 2022 teinud, et see riik lõpetaks oma desinformatsioonikampaania, ning nõukogu enda 10. mai 2021. aasta järeldustele, mille kohaselt on vaja tugevdada liidu ja liikmesriikide vastupanuvõimet ning suutlikkust võidelda hübriidohtude, sealhulgas desinformatsiooni vastu ning arendada võimalikke lahendusi, millega hübriidohtudele, sealhulgas välissekkumistele ja mõjutamisoperatsioonidele reageerida.
58.      Määruse nr 833/2014 artikli 2f lõikes 1 sätestatud üldkohaldatav keeld kajastab liidu seadusandja soovi teha Venemaa desinformatsioonikampaaniale lõpp, välistades teatud sisu levitamise liidu territooriumil. Avaliku korra ja julgeoleku tõhusaks kaitseks on siiski vaja, et ei piirdutaks üksnes riigi kontrolli all olevate meediakanalitega, vaid võetaks arvesse ka nn alternatiivmeediat, mille operaatoritest saavad – teadlikult või teadmatult – selle desinformatsioonikampaania vahendajad. Selle aspekti eiramine võimaldaks keelatud sisu levitamisel järk-järgult neisse alternatiivsetesse kanalitesse kolida, jäädes seega lõpuks kõigi riiklike kontrolli- või järelevalvevormide alt välja.(34)
59.      Tuleb ka märkida, et asjaolu, et määruse nr 833/2014 artikli 2f lõikes 1 on nimetatud internetiteenuste osutajaid ning interneti videojagamisplatvorme ja ‑rakendusi, annab tunnistust liidu seadusandja soovist võtta arvesse üha suuremat tähtsust, mis digitaalsel meedial teabe ja uudiste levitamisel tänapäeval on. Nende meediakanalite kasutamisega kaasneb aga oht, et kasutajate arvamusi mõjutatakse, ilma et neil oleks vahendeid, millega nad saaksid neile edastatud teabe tõepärasust kriitiliselt hinnata. Teatud isikute kategooriad, näiteks noorukid(35) või eakad, on osutunud manipuleerimise ees iseäranis kaitsetuks. Arvestades seda ohtu, mida on vaja täies ulatuses hinnata, tuleb seega asuda seisukohale, et sellised veebisaidid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kuuluvad selle sätte kohaldamisalasse.
60.      Isegi kui operaatoriks kvalifitseerimisel ei ole majandustegevust ega tulunduslikkust vaja, tasub teha paar märkust konteksti kohta, kus tehakse annetamisüleskutse, millega on võimalik selliseid summasid koguda. See, et teatavaid veebisaite rahastatakse pigem annetuste kui registreeritud äritegevuse teel, annab põhjust kõrgendatud valvsuseks selle suhtes, et neid võidakse propagandaks ära kasutada, eriti kui tegemist on riikliku päritoluga desinformatsioonikampaaniatega. Sellisele rahastamisviisile on nimelt omane selgepiirilise õigusliku või institutsioonilise raamistiku puudumine, kuna sellega ei kaasne ei finantsläbipaistvuse kohustusi ega kontrollmehhanisme, mis oleksid kutseliste meediaettevõtjate suhtes kohaldatavatega võrdväärsed. Selline läbipaistmatus raskendab finantsvoogude ja seega väljaande toimetamisel valitsevaid hoiakuid või levitatavat sisu mõjutada võivate osaliste kindlakstegemist. Niiviisi loob see keskkonna, kuhu on kerge tungida välishuvidel, sealhulgas kolmandatel riikidel, kes võivad sisu tootmisse või levitamisse otse või kaudselt sekkuda.
61.      Lisaks suurendab see, kui neid platvorme kirjeldatakse „sõltumatu“ või „alternatiivsena“, nende usaldusväärsust teatud auditooriumi silmis, kes traditsioonilist meediat või avalik-õiguslikke institutsioone tihti umbusaldab. See näiline ehedus muudab nende sõnumid veenvamaks, mis teeb nende vastu vaidlemise veelgi raskemaks, kui nad edastavad osaliselt moonutatud või eksitavaid narratiive.(36) Sellest vaatenurgast ei pruugi sõltumatuspüüdlus olla kaugeltki mitte neutraalsuse tagatis, vaid muutuda paradoksaalselt tõhusaks tööriistaks desinformatsioonistrateegiate teenistuses.
62.      Sellises kontekstis ei saa rahastamise mitteärilisust pidada teabega manipuleerimise ohu hindamisel lihtsalt neutraalseks asjaoluks, vaid pigem määravaks teguriks.(37) See on struktuurse nõrkuse näitaja, mis hakkab koosmõjus järelevalve puudumise ja „alternatiivse“ legitiimsuse püüdlustega soodustama välismaist propagandat järgiva sisu levikut. Selline struktuur annab muu hulgas võimaluse hoida riigi kontrollitavatele meediakanalitele kehtestatud piiravatest meetmetest kõrvale, kasutades kanaleid, mida esitatakse sõltumatuna, kuid mis toimivad sisuliselt desinformatsioonistrateegia osana.
63.      Kui tõlgendades kehtestataks majandusliku eesmärgi või isegi tulunduslikkuse nõue, võiks määruse nr 833/2014 artikli 2f lõike 1 ulatus tuntavalt kahaneda. Selline nõue, millel ei ole liidu seadusandja kasutatud sõnastuse ja funktsionaalse loogikaga midagi pistmist, annaks sellise tulemuse, et meetme kohaldamisalast jääks välja märkimisväärne osa veebimeediast, millel küll pole majanduslikku eesmärki, kuid mis osaleb aktiivselt asjaomase sisu levitamises. Lisaks tekitaks see meetmetest kõrvalehoidmise ohu, kuna teatud operaatorid võiksid tugineda majandusliku eesmärgi puudumisele, et desinformeerivaid sõnumeid edasi levitada. Selline tõlgendus seaks seega ohtu sätte tõhususe ja ennetava eesmärgi, nimelt takistada propaganda levitamist liidu territooriumil, olenemata levitajate majanduslikust seisundist või rahastamisviisist.
64.      Igatahes ei oleks majandusliku eesmärgi taotlemisel põhinev kriteerium selge ja ootuspärane ning järelikult oleks seda õiguskindluse nõuetega raske ühitada. Praktikas oleks eriti keeruline määrata kindlaks, mis on see rahaline künnis, millest alates võib levitamist majandustegevuseks pidada. Veebimeedia rahastamisvormid on nimelt mitmekesised ja sageli hübriidsed, sest osa platvorme toetub puhtalt eraannetustele, samal ajal kui teised kombineerivad reklaamitulu, tellimusi, ajutist partnerlust või ühisrahastuskampaaniaid.(38) Neil asjaoludel muutuks vahetegemine „majandustegevuse“ ja „mittemajandusliku“ tegevuse vahel paratamatult meelevaldseks ja tõlgendusest sõltuvaks.
65.      Selline ebakindlus seaks ohtu sätte ühetaolise kohaldamise ja põhjustaks sagedasi vaidlusi, kuna iga operaator saaks keelust kõrvale hoida, tuginedes sellele, et tema vahendid on juhuslikud, tühise suurusega või ebaregulaarsed. Suuremat õiguskindlust ei tagaks ka kvantitatiivse või proportsionaalse künnise kehtestamine – mis põhineks näiteks annetuste kogusummal või tulude ja tegevuskulude suhtel –, kuna operaatorid on erinevas majanduslikus olukorras sõltuvalt nende suurusest, ülesehitusest ja sihtrühmast.
66.      Lisaks põhjustaks sellise kriteeriumi kehtestamine ilmset kõrvalehoidmise ohtu. Asjaomased operaatorid saaksid seada oma rahastamismudeli selliseks, et nad jääksid valitud künnisest allapoole, või kasutada kaudseid rahastamismehhanisme, sealhulgas kolmandate isikute või välismaiste platvormide abil. Selline areng muudaks meetme sisutuks ja vähendaks selle ennetusvõimet, võimaldades majandusliku eesmärgi näilise puudumise kattevarjus asjaomast sisu edasi levitada. Seega läheks niivõrd ebakindla ja kergesti manipuleeritava kriteeriumi kehtestamine määrusega nr 833/2014 taotletava ühtsuse, läbipaistvuse ja tõhususe eesmärgiga vastuollu.
67.      Tuleb asuda seisukohale, et keelatud sisu levitavate veebisaitide operaatorid kuuluvad määruse nr 833/2014 artikli 2f lõike 1 kohaldamisalasse ka siis, kui nende tegevust rahastatakse eranditult või peamiselt vabatahtlikest maksetest. Selline rahastamine võib nimelt mängida määravat rolli nende saitide olemasolu ja toimimise püsimisel ning seega kahjustada Venemaa propagandameedia vastu võetud piiravate meetmete tõhusust.
68.       Samuti on vaja hoida ära ohtu, et heauskseid kodanikke mõjutatakse sihipäraste desinformatsioonikampaaniate kaudu selliseid makseid tegema, nii et nad jäävad pahaaimamatult süüdi liidu sanktsioonireeglite rikkumises ja võivad sellest tulenevalt jääda süüdi riigisisese õiguse rikkumises. Viimaks märgin, et kui ohvripositsioonil põhineva propagandanarratiivi raames kasutatakse sihipäraselt annetamisüleskutseid, võib see lisaks liidu võetud piiravate meetmete faktilisele neutraliseerimisele ka suurendada Vene riigimeedia desinformatsiooni haaret ja jätta sellest usaldusväärsema mulje, kasutades kodanike toetust informatsioonilise mõju hoovana.
69.      Kuigi majandusliku eesmärgi taotlemine ei ole minu hinnangul määruse nr 833/2014 artikli 2f lõike 1 kohaldamise tingimus, leian, et operaatori saadud annetuste mahtu võib tema tegevuse konkreetsel hindamisel siiski arvesse võtta. Nimelt võib tähelepanuväärne summa – nagu käesolevas asjas, kus aasta jooksul koguti rohkem kui 60 000 eurot – olla märk, et tegemist on struktureeritud organisatsiooni ja regulaarse levitamistegevusega, mis väljub lihtsalt individuaalse või vabatahtliku eneseväljenduse raamest.
70.      Sellisel tasemel rahastamine võib viidata ka majanduslikule sõltuvusele oma jälgijaskonnast või teatavatest annetajatest, mis võib avaldada mõju levitatavale sisule või suurendada selle meedia mõjutatavust välisest survest. Seadmata küll kahtluse alla funktsionaalse kriteeriumi neutraalsust, võib seda asjaolu niisiis kasutada asjakohase kontekstipõhise näitajana, mille abil hinnata tegevuse ulatust ja mõnel juhul ka ohtu, et teabega manipuleeritakse või et hoitakse kõrvale riigi kontrolli all olevatele meediakanalitele kehtestatud piiravatest meetmetest.
71.      Eespool nimetatud asjaolud võivad osutuda eriti olulisteks siis, kui analüüsitakse, kas kohaldada määruse nr 833/2014 artiklit 12, mis keelab igasuguse tegevuse, mille eesmärk või tagajärg on kõrvalehoidmine liidu võetud piiravatest meetmetest. Finantsläbipaistvuse puudumine, sõltuvus ühisrahastusallikatest või ka väitmine, et toimetus on sõltumatu,
võivad selles kontekstis olla asjakohased näitajad, mille abil hinnata, kas kõnealune tegevus võib objektiivselt neutraliseerida selle määruse artiklis 2f ette nähtud meetmete mõju ja kas see asetub subjektiivselt Venemaa Föderatsiooni nimel tegutsevatele meediakanalitele kehtestatud sanktsioonidest kõrvalehoidmise loogikasse.
72.      Seevastu tundub olevat raske nõustuda sellise tõlgendusega, nagu pakub süüdistatav R ning mille kohaselt peaks operaatori mõiste määruse nr 833/2014 artikli 2f tähenduses sõltuma tegevuse kestusest, ulatusest või intensiivsusest. Nimelt ei ole selliseid kriteeriume määruse sõnastuses kuskil mainitud ning see välistab füüsiliste ja juriidiliste isikute vahel igasuguse vahetegemise selle põhjal, kas nad tegelevad regulaarse tegevusega või osalevad levitamises ainult aeg-ajalt. Vastupidi, seda mõistet tuleb tõlgendada puhtfunktsionaalse kriteeriumi põhjal, mis on seotud tegeliku rolliga asjaomase sisu levitamise või kättesaadavaks tegemise protsessis.
73.      Sellist lähenemist õigustab liidu seadusandja taotletav eesmärk. Määruse nr 833/2014 artikli 2f eesmärk on hoida ära ja keelata asjaomase sisu levitamine mis tahes vormis, olenemata operaatori tegevuse ulatusest või sagedusest. Praeguses digitaalses kontekstis võib isoleeritud või väikese ulatusega levitamine jõuda laia auditooriumi ette ja sellel võib olla sama mõju nagu regulaarsel tegevusel. Kui meetme kohaldamine peaks sõltuma teatavast intensiivsusastmest, kaotaks see keeld tõhususe ja looks karistamatuse vööndeid, mida saaks kasutada õigusnormidest kõrvalehoidmiseks.
74.      Viimaks tuleb märkida, et sellise kvantitatiivse kriteeriumi kehtestamine oleks vastuolus õiguskindluse põhimõttega, põhjustades ebakindlust meetme kohaldamisala suhtes ja ohustades selle ühetaolist kohaldamist liidus. Pealegi võib selline lähenemine soodustada levitamise varjamist või kunstlikku killustamist, mis on vastuolus määruse nr 833/2014 ennetava eesmärgiga ja soovitava tõhususega. Seega tuleb operaatoriks pidada iga füüsilist või juriidilist isikut, kes osaleb kas või aeg-ajalt asjaomase sisu levitamises, edastamises või kättesaadavaks tegemises, olenemata kasutatud tehnilistest vahenditest ja sekkumise ulatusest. See, kas selline isik saab osalusest mis tahes kujul tulu või mitte, ei ole selle kvalifitseerimise seisukohast oluline.
75.      Seega kõneleb minu hinnangul määruse nr 833/2014 artiklis 2f sätestatud keelu laia tõlgenduse kasuks ka selle sätte teleoloogiline tõlgendus.
D.      Lisakaalutlused määruse nr 833/2014 artikli 2f lõikes 1 sätestatud keelu normatiivse ulatuse kohta
76.      Eeltoodud analüüsist, mille tegemisel on arvesse võetud määruse nr 833/2014 artikli 2f sõnastust,(39) konteksti(40) ja eesmärke,(41) tuleb järeldada, et operaatori mõistet tuleb telekommunikatsiooni valdkonnas tõlgendada laialt. See hõlmab mis tahes füüsilist või juriidilist isikut, kes tegeleb sidevõrkude või ‑teenuste tehnilise halduse ja operatiivjuhtimisega või kes nende toimimist või kättesaadavaks tegemist tegelikult kontrollib.
77.      Samuti ei saa selle sätte alusel operaatoriks kvalifitseerimine sõltuda majandusliku eesmärgi taotlemisest, teatavast kutsetegevusest ega selle kestusest. See hõlmab ka füüsilisi isikuid, kes haldavad veebisaiti või levitavad veebis teabesisu, olenemata sellest, kas sellest saadav tulu piirdub kolmandate isikute vabatahtlike maksetega, näiteks annetuste või kingetega.
78.      On küll tõsi, et määruse nr 833/2014 artikli 2f laia tõlgendusega, mis on käesolevas analüüsis kasutusele võetud, kaasneb paratamatult harta artikliga 11 tagatud sõna- ja teabevabaduse riive.(42) Sellest tõlgendusest tulenev edastamiskeeld piirab nimelt teataval määral asjaomaste operaatorite võimalust teavet edastada ja üldsuse võimalust seda saada. Selles suhtes tuleb tunnistada, et kahe süüdistatava vastuväited sellise keelu ulatuse kohta on asjakohased.
79.      Ent mäletatavasti võib selline riive olla harta artikli 52 lõike 1 kohaselt siiski lubatav, kui see vastab selles sättes ette nähtud tingimustele, nimelt et proportsionaalsuse põhimõtet arvestades on see seadusega ette nähtud, arvestab
asjasse puutuva õiguse olemust ja vastab liidu tunnustatud üldist huvi teenivatele eesmärkidele. Käesoleval juhul tuleneb riive otse määrusest nr 833/2014, mis on kehtestatud ELTL artikli 215 alusel otsuse 2014/512/ÜVJP(43) rakendamiseks. Seega on riive harta artikli 52 lõike 1 tähenduses „seadusega“ ette nähtud ning kuulub selgesse, kättesaadavasse ja ettenähtavasse õiguslikku raamistikku.(44)
80.      Taotletav eesmärk ise on õiguspärane ja üldistes huvides, kuna küsimus on liidu avaliku korra ja julgeoleku kaitsmises desinformatsioonikampaaniate eest, mille eesmärk on teabega manipuleerimise teel Euroopa institutsioone ja liikmesriike destabiliseerida.(45) Viimaks tuleb märkida, et kõnealune meede on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas,(46) kuna sellega keelatakse ajutiselt üksnes sellise sisu levitamine, mis on konkreetselt propagandaks ja desinformatsiooniks tunnistatud, piiramata muu teabe või arvamuste vaba liikumist.(47) Järelikult ei kahjusta see harta artikliga 11 tagatud õiguse olemust, vaid meetme eesmärk on üksnes hoida ära märkimisväärset ja otsest kahju liidu julgeolekule ja avalikule korrale.(48)
81.      Järelikult tuleb nõustuda Prantsuse valitsuse seisukohaga, et käesoleval juhul valitud lai tõlgendus kuulub liidu õigusega kehtestatud raamistikku. Nimelt on see tõlgendus kooskõlas nii määrusest nr 833/2014 endast kui ka liidu õiguse üldpõhimõtetest tulenevate nõuetega, sealhulgas seaduslikkuse, õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõttega. Lisaks tasakaalustab see omavahel nii vajaduse säilitada liidu avalik kord ja julgeolek seoses Venemaa Föderatsiooni nimel korraldatud desinformatsioonikampaaniatega kui ka harta artiklis 11 sätestatud sõna- ja teabevabaduse kaitse.
VI.    Ettepanek
82.      Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Landgericht Saarbrückeni (Saarbrückeni esimese astme kohus, Saksamaa) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Nõukogu 31. juuli 2014. aasta määruse (EL) nr 833/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas, mida on muudetud nõukogu 1. märtsi 2022. aasta määrusega (EL) 2022/350, artikli 2f lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
selle sätte tähenduses hõlmab operaatori mõiste ka veebisaiti haldavaid füüsilisi isikuid. See, kas need isikud saavad sellest haldamisest mis tahes kujul tulu või mitte, ei ole selle kvalifitseerimise seisukohast oluline.
1      Algkeel: prantsuse.
2      ELT 2014, L 229, lk 1.
3      ELT 2022, L 65, lk 1.
4      Sõna „desinformatsioon“ on tõlge venekeelsest sõnast „дезинформация“ („desinformatsija“), mille Nõukogude luureteenistus töötas välja 1920. aastate alguses. Selle sõna „isaks“ peetakse Jossif Stalinit, kes andis sellele sihilikult prantsuspärase kõla, et jätta mulje Lääne päritolust ja suurendada niiviisi selle veenvust. Selle sõnaga tähistati strateegilist propagandataktikat, mida KGB ja teised Nõukogude agentuurid kasutasid väära või eksitava teabe levitamiseks, et avaliku arvamusega manipuleerida. Erinevalt tavalisest valetamisest on desinformatsioonis tõde ja vale tihti läbisegi, et külvata segadust, õõnestada usaldust ja destabiliseerida vastaseid (Barela, S., ja Duberry, J., „Understanding Disinformation Operations in the Twenty-First Century“, Defending Democracies: Combating Foreign Election Interference in a Digital Age, Oxford 2021, lk 41).
5      BGBl. 2013 I, lk 1482.
6      Nagu märkis Üldkohus 27. juuli 2022. aasta kohtuotsuses RT France vs. nõukogu (T‑125/22, EU:T:2022:483, punkt 56) ja 26. märtsi 2025. aasta kohtuotsuses A2B Connect jt vs. nõukogu (T‑307/22, EU:T:2025:331, punkt 53), õõnestavad propaganda ja desinformatsioonikampaaniad demokraatliku ühiskonna aluseid ja on tänapäevase sõjaarsenali lahutamatu osa.
7      Vt 27. juuli 2022. aasta kohtuotsus RT France vs. nõukogu (T‑125/22, EU:T:2022:483, punkt 86 jj).
8      Vt määruse nr 833/2014 põhjendus 2. Vt ka 28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 123).
9      Vt minu ettepanek kohtuasjas Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, punkt 26 jj).
10      Määrus 2022/350 võeti vastu ELTL artikli 215 alusel, et rakendada nõukogu 1. märtsi 2022. aasta otsust (ÜVJP) 2022/351, millega muudeti otsust 2014/512/ÜVJP, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas (ELT 2022, L 65, lk 5), mis võeti vastu ELL artikli 29 alusel.
11      Vt määruse 2022/350 põhjendused 8, 10 ja 11.
12      Vt 27. juuli 2022. aasta kohtuotsus RT France vs. nõukogu (T‑125/22, EU:T:2022:483, punkt 161 jj) ning 26. märtsi 2025. aasta kohtuotsus A2B Connect jt vs. nõukogu (T‑307/22, EU:T:2025:331, punkt 140).
13      Vt käesoleva ettepaneku punkt 3.
14      Wabnitz, H.-B., Janovsky, T., ja Schmitt, L., Handbuch des Wirtschafts- und Steuerstrafrechts, München 2025, 2. peatükk, punkt 288.
15      Vt 12. detsembri 1996. aasta kohtuotsus X (C‑74/95 ja C‑129/95, EU:C:1996:491, punkt 25) ja 26. juuni 2025. aasta kohtuotsus Makeleio ja Zougla (C‑555/23 ja C‑556/23, EU:C:2025:484, punkt 89).
16      7. novembri 2024. aasta kohtuotsus Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów (C‑326/23, EU:C:2024:940, punkt 22) ja 10. juuli 2025. aasta kohtuotsus Farmacija (C‑715/23, EU:C:2025:548, punkt 39).
17      Vt selle kohta 16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, punkt 93).
18      Vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Adusbef jt (C‑686/18, EU:C:2020:567, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
19      Vt 24. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Viva Telecom Bulgaria (C‑257/20, EU:C:2022:125, punkt 42) ja 22. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Inspectoratul General pentru Imigrări (prillide soetamine töötaja poolt) (C‑392/21, EU:C:2022:1020, punkt 26).
20      Vt 14. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Viesgo Infraestructuras Energéticas (C‑683/19, EU:C:2021:847, punkt 23) ja 14. mai 2024. aasta kohtuotsus Stachev (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, punkt 82).
21      Vt 30. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Kásler ja Káslerné Rábai (C‑26/13, EU:C:2014:282, punkt 37) ning 13. märtsi 2025. aasta kohtuotsus APS Beta Bulgaria ja Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia (C‑337/23, EU:C:2025:183, punkt 49).
22      Vt 22. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Austrian Airlines (C‑826/19, EU:C:2021:318, punkt 22) ja 16. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie“ (C‑343/21, EU:C:2023:111, punkt 35).
23      Larousse’i sõnaraamatus on mõiste opérateur määratletud kui „ettevõtja, kes käitab kaugsidevõrku“. Samamoodi on Dudeni sõnaraamatus selgitatud mõistet Betreiber nii, et see on „ettevõtja, kes käitab tehnilist sisseseadet, äriettevõtet või tegeleb muu sarnase tegevusega“. Diccionario panhispánico del español jurídico täpsustab, et mõiste operador tähistab „füüsilist või juriidilist isikut, kes käitab üldkasutatavaid telekommunikatsioonivõrke või osutab üldkasutatavaid telekommunikatsiooniteenuseid“. Cambridge Dictionary käsitab mõistet operator omakorda kui „isikut, kelle töö seisneb teatava masina või sõiduki kasutamises ja kontrollimises“. Ning viimaks on Treccani sõnaraamatus mõiste operatóre määratletud kui isik, „kes viib ellu teatavaid tegevusi või toiminguid, enamasti tavalise tegevusena. Kutsealade klassifikatsioonis üldiselt isik, kes vastutab teatud tüüpi masinate, seadmete või rajatiste toimimise ja kontrollimise eest, näiteks raadiooperaator, televisioonioperaator või telefonivõrgu operaator“.
24      Tuleb märkida, et määruse nr 833/2014 artikli 2f lõike 1 leedukeelses versioonis on kasutatud väljendit ūkio subjektas, mis tähistab majandustegevusega tegelevat üksust või isikut. Teised keeleversioonid seda tähendust siiski ei toeta. Selle määruse poolakeelses versioonis ei ole üldse täpsustatud, kellele selles sättes ette nähtud keeld on adresseeritud, sest seal ei ole mingit sihitist ega sihitismäärust kasutatud: Zakazuje się nadawania lub umożliwiania, ułatwiania lub w inny sposób przyczyniania się do nadawania jakichkolwiek treści przez osoby prawne, podmioty lub organy wymienione w załączniku XV […] (On keelatud edastada või võimaldada, hõlbustada või muul viisil toetada XV lisas loetletud juriidiliste isikute, üksuste või asutuste mis tahes sisu edastamist), mis annab mõista, et keeld on üldine ega sõltu adressaadist.
25      Vt käesoleva ettepaneku punkt 15.
26      Vt 26. märtsi 2025. aasta kohtuotsus A2B Connect jt vs. nõukogu (T‑307/22, EU:T:2025:331, punktid 61 ja 62).
27      Asjaolu, millele viitas ka kohtujurist Medina oma ettepanekus kohtuasjas Jemerak (C‑109/23, EU:C:2024:307, punkt 69).
28      Vt vastus kuuendale küsimusele, mis on antud suuniste leheküljel 311 jaotises
„G. Sector-specific questions – 1. Media“.
29      See säte kehtestati 24. juuni 2024. aasta määrusega (EL) 2024/1745, millega muudetakse määrust (EL) nr 833/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas (ELT L, 2024/1745).
30      Olgu märgitud, et see argument põhineb grammatilisel tõlgendusel, mis – olles küll ühtne teatavates keeleversioonides – ei leia kinnitust kõigis liidu õiguse keeleversioonides.
31      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. märtsi 2010. aasta direktiiv audiovisuaalmeedia teenuste osutamist käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus‑ ja haldusnormide koordineerimise kohta (audiovisuaalmeedia teenuste direktiiv) (ELT 2010,
L 95, lk 1).
32      Tõsi, direktiivi 2010/13 põhjenduse 21 kohaselt hõlmab see direktiiv ELTL artiklites 56 ja 57 kõne all olevat majandustegevust. Ent määratlus, mis on seal antud mõistele „meediateenuse osutaja“, põhineb siiski funktsionaalsel kriteeriumil – toimetusvastutus ja tegelik kontroll edastamise üle –, mis on määruse nr 833/2014 artiklis 2f kasutatud mõiste „operaator“ tõlgendamiseks analoogia alusel asjakohane.
33      Ferreau, F., „Das EU-Verbot Russischer Staatsmedien aus der Perspektive des Medienrechts“, Verfassungsblog (10.3.2022), rõhutab, et audiovisuaalmeedia teenuste osutamine võib endast kujutada tõepoolest majandustegevust. Siiski märgib autor põhjendatult, et erinevalt hiljuti kehtestatud majandus- ja finantssanktsioonidest ei ole kõnealuste meetmete eesmärk Venemaad distsiplineerida. Nende tegelik eesmärk on hoopis „seespidine“: vältida liidu destabiliseerimist desinformatsiooni levitamisega.
34      Spahn, S., „Russia’s Narratives and Disinformation in the War on Ukraine“, Russia’s War of Aggression against Ukraine, Baden-Baden 2023, lk 40, selgitas, et hoolimata Venemaa propagandameediale kehtestatud sanktsioonidest on see endiselt internetis kättesaadav. RT Deutschland on loonud uute domeeninimede all terve hulga veebisaite, kus teleprogrammi saab vaadata ka otse virtuaalse privaatvõrgu (VPN) kaudu. Lisaks saab RT videoid vaadata mitmel veebiplatvormil.
35      Garner, I., „Putin’s youth and the TikTok war –
Creating the militarized self in Russian adolescents“, The Russian-Ukrainian Conflict and War Crimes, 6. peatükk, London 2024, lk 99, selgitab, kuidas Venemaa ametivõimud püüavad ühiskonda militariseerida noori sõjaks ette valmistades, sealhulgas sotsialiseerimismehhanismide kaudu, mida ta kirjeldab noorte patriootlike tiktokkerite analüüsis.
36      Boberg, S., Quandt, T., Schatto-Eckrodt, T., ja Frischlich, L., „Pandemic Populism: Facebook Pages of Alternative News Media and the Corona Crisis“, New Media & Society, vol. 23, nr 11, 2021, lk 2945.
37      Wright, K., Scott, M., ja Bunce, M., „Foundation-funded Journalism, Philanthrocapitalism and Tainted Donors“, Journalism Studies, vol. 20, nr 5, 2019, lk 690, uurivad, kuidas sihtasutused rahastavad mittetulunduslikku meediat, ja toovad esile mitu eetilist riski, sealhulgas sõltuvuse rahastajatest ning meedia toimetusprioriteetide ja sihtasutuste tegevusplaanide kokkusulamise võimaluse.
38      Vara-Miguel, A., Sánchez-Blanco, C., Sádaba Chalezquer, C., ja Negredo, S., „Funding Sustainable Online News: Sources of Revenue in Digital-Native and Traditional Media in Spain“, Sustainability, nr 20, 2021, lk 2, selgitavad veebimeedia rahastamise mitmesuguseid praegusi vorme.
39      Vt käesoleva ettepaneku punkt 40 jj.
40      Vt käesoleva ettepaneku punkt 49 jj.
41      Vt käesoleva ettepaneku punkt 57 jj.
42      Vt 27. juuli 2022. aasta kohtuotsus RT France vs. nõukogu (T‑125/22, EU:T:2022:483, punkt 143) ja 26. märtsi 2025. aasta kohtuotsus A2B Connect jt vs. nõukogu (T‑307/22, EU:T:2025:331, punkt 111).
43      Nõukogu 31. juuli 2014. aasta otsus, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas (ELT 2014, L 229, lk 13).
44      Vt 27. juuli 2022. aasta kohtuotsus RT France vs. nõukogu (T‑125/22, EU:T:2022:483, punkt 152) ja 26. märtsi 2025. aasta kohtuotsus A2B Connect jt vs. nõukogu (T‑307/22, EU:T:2025:331, punkt 112).
45      Vt 27. juuli 2022. aasta kohtuotsus RT France vs. nõukogu (T‑125/22, EU:T:2022:483, punkt 162) ja 26. märtsi 2025. aasta kohtuotsus A2B Connect jt vs. nõukogu (T‑307/22, EU:T:2025:331, punktid 52 ja 53).
46      Vt 27. juuli 2022. aasta kohtuotsus RT France vs. nõukogu (T‑125/22, EU:T:2022:483, punkt 213) ja 26. märtsi 2025. aasta kohtuotsus A2B Connect jt vs. nõukogu (T‑307/22, EU:T:2025:331, punktid 135 ja 140).
47      Vt selle kohta Baade, B., „The EU’s „Ban“ of RT and Sputnik: A Lawful Measure Against Propaganda for War“, Verfassungsblog (8.3.2022), kes rõhutab, et määruse 2022/350 kohaselt ei ole veebisaitide haldamine keelatud, kui seal ei edastata keelatud sisu ega võimaldata, hõlbustata ega toetata muul viisil selle levitamist.
48      Vt 27. juuli 2022. aasta kohtuotsus RT France vs. nõukogu (T‑125/22, EU:T:2022:483, punkt 159) ja 26. märtsi 2025. aasta kohtuotsus A2B Connect jt vs. nõukogu (T‑307/22, EU:T:2025:331, punkt 121).