62022CJ0758
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
28. studenoga 2024. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Ekonomska i monetarna politika – Europski sustav nacionalnih i regionalnih računa – Statistički izvještajni zahtjevi za mirovinske fondove – Posebni mirovinski sustavi za slobodna zanimanja – Obvezno članstvo i obvezni doprinosi”
U spojenim predmetima C‑758/22 i C‑759/22,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koje je uputio Bundesverwaltungsgericht (Savezni upravni sud, Njemačka), odlukama od 27. rujna 2022., koje je Sud zaprimio 15. prosinca 2022., u postupcima
Bayerische Ärzteversorgung,
Bayerische Architektenversorgung,
Bayerische Apothekerversorgung,
Bayerische Rechtsanwalts- und Steuerberaterversorgung,
Bayerische Ingenieurversorgung‑Bau m. Psychotherapeutenversorgung (C‑758/22),
Sächsische Ärzteversorgung (C‑759/22)
protiv
Deutsche Bundesbank
SUD (peto vijeće),
u sastavu: I. Jarukaitis, predsjednik četvrtog vijeća, u svojstvu predsjednika petog vijeća, E. Regan i Z. Csehi (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajnik: M. Siekierzyńska, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 13. prosinca 2023.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Bayerische Ärzteversorgung, Bayerische Architektenversorgung, lBayerische Apothekerversorgung, Bayerische Rechtsanwalts- und Steuerberaterversorgung, Bayerische Ingenieurversorgung‑Bau m. Psychotherapeutenversorgung, S. Altenschmidt i P. Müller, Rechtsanwälte,
–
za Sächsische Ärzteversorgung, C. Köhler, Rechtsanwalt,
–
za Deutsche Bundesbank, L. Luyken, M. Mogendorf i W. Spoerr, Rechtsanwälte,
–
za Europsku komisiju, F. Blanc, S. Delaude i L. Mantl, u svojstvu agenata,
–
za Europsku središnju banku (ESB), S. J. Hlásková Murphy, K. Kaiser i B. van der Eem, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 29. veljače 2024.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na tumačenje Uredbe (EU) 2018/231 Europske središnje banke od 26. siječnja 2018. o statističkim izvještajnim zahtjevima za mirovinske fondove (SL 2018., L 45, str. 3.), u vezi s Uredbom (EU) br. 549/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2013. o Europskom sustavu nacionalnih i regionalnih računa u Europskoj uniji (SL 2013., L 174, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 10., svezak 8., str. 3. i ispravak SL 2016., L 308, str. 64.).
2
Ti su zahtjevi upućeni u okviru dvaju sporova između više tijela socijalnog osiguranja, odnosno, s jedne strane, Bayerische Ärzteversorgunga (Fond za socijalno osiguranje liječnika Bavarske, Njemačka), Bayerische Architektenversorgunga (Fond za socijalno osiguranje arhitekata Bavarske), Bayerische Apothekerversorgunga (Fond za socijalno osiguranje farmaceuta Bavarske), Bayerische Rechtsanwalts- und Steuerberaterversorgunga (Fond za socijalno osiguranje odvjetnika i računovođa Bavarske) i Bayerische Ingenieurversorgung‑Bau m. Psychotherapeutenversorgunga (Fond za socijalno osiguranje inženjera građevinarstva i psihoterapeuta Bavarske) u predmetu C‑758/22 te Sächsische Ärzteversorgunga (Fond za socijalno osiguranje liječnika savezne zemlje Saske, Njemačka) u predmetu C‑759/22 i, s druge strane, Deutsche Bundesbanke (Njemačka savezna banka), u pogledu obvezivanja tih ustanova za socijalno osiguranje na ispunjavanje statističkih izvještajnih zahtjeva koji se primjenjuju na mirovinske fondove.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba br. 549/2013
3
U skladu s uvodnim izjavama 1., 3., 12. i 14. Uredbe br. 549/2013:
„(1)
Oblikovanje politika u Uniji i praćenje gospodarstava država članica i Ekonomske i monetarne unije (EMU) zahtijevaju usporedive, ažurirane i pouzdane podatke o strukturi i razvoju gospodarskog stanja u svakoj državi članici ili regiji.
[…]
(3)
Građani Unije trebaju ekonomske račune kao osnovno sredstvo za analizu gospodarskog stanja u državi članici ili regiji. Radi usporedivosti, takve bi račune trebalo sastavljati na temelju jedinstvene skupine načela koja nisu podložna različitim tumačenjima. Dostavljene informacije trebale bi biti što je više moguće točne, potpune i pravovremene kako bi se osigurala najveća moguća transparentnost za sve sektore.
[…]
(12)
Revidirani Europski sustav računa uspostavljen ovom Uredbom [(u daljnjem tekstu: ESA 2010.)] uključuje metodologiju te plan dostave koji definira račune i tablice koje trebaju dostaviti sve države članice u skladu s određenim rokovima. Komisija bi te račune i tablice trebala staviti na raspolaganje korisnicima na određene datume i, prema potrebi, u skladu s prethodno najavljenim kalendarom objave, posebno u pogledu praćenja ekonomske konvergencije i postizanja usklađenosti ekonomskih politika država članica.
[…]
(14)
ESA 2010. treba postupno zamijeniti sve ostale sustave kao referentni okvir zajedničkih standarda, definicija, klasifikacija i pravila za izradu računa država članica za potrebe Unije, kako bi se postigli rezultati koji su usporedivi među državama članicama.”
4
U skladu s člankom 1. stavkom 2. te uredbe:
„ESA 2010. propisuje:
(a)
metodologiju (Prilog A) zajedničkih standarda, definicija, klasifikacija i računovodstvenih pravila koji se koriste pri izradi računa i tablica radi uspoređivanja na razini Unije te rezultate koji se zahtijevaju na temelju uvjeta iz članka 3.;
[…]”
5
Prilog A navedenoj uredbi sadržava poglavlje 1., naslovljeno „Opće značajke i temeljna načela”, u kojem se nalaze točke 1.34., 1.35., 1.37. i 1.57. koje glase kako slijedi:
„1.34
Sektorski računi se stvaraju dodjelom jedinica sektorima i to omogućava prikazivanje transakcija i izravnavajućih stavki računa po sektorima. Prikaz po sektorima otkriva mnoge ključne veličine za potrebe ekonomske i porezne politike. Glavni sektori su kućanstva, država, društva (financijska i nefinancijska), neprofitne ustanove koje služe kućanstvima (NPUSK‑ovi) i inozemstvo.
Razlika između tržišne i netržišne aktivnosti je važna. Subjekt koji kontrolira država, za koji se pokazalo da je tržišno društvo, klasificira se u sektoru društava, izvan sektora opće države. Stoga, razine deficita i zaduženosti društva neće biti dio deficita i duga opće države.
1.35
Važno je da se uspostave jasni i postojani kriteriji za dodjeljivanje subjekata sektorima.
Javni sektor sastoji se od svih institucionalnih jedinica rezidentnih u gospodarstvu koje kontrolira država. Privatni sektor sastoji se od svih ostalih rezidentnih jedinica.
U tablici 1.1. određeni su kriteriji za razlikovanje između javnog i privatnog sektora, u javnom sektoru između sektora države i sektora javnih društava te u privatnom sektoru između NPUSK sektora i sektora privatnih društava.
Tablica 1.1.
Kriteriji
Državno kontroliran
(javni sektor)
Privatno kontroliran
(privatni sektor)
Netržišna proizvodnja
Opća država
NPUSK
Tržišna proizvodnja
Javna društva
Privatna društva
[…]
1.37
Pri razlikovanju između tržišnog i netržišnog, te tako, za subjekte javnog sektora, pri njihovom klasificiranju u sektor opće države ili sektor društava, odlučuje se prema sljedećem pravilu:
Aktivnost se smatra tržišnom aktivnosti kada se dotičnim robama i uslugama trguje pod sljedećim uvjetima:
1)
prodavatelji nastoje dugoročno maksimizirati svoju dobit i čine to slobodno prodajući robe i usluge na tržištu svakome tko je spreman platiti traženu cijenu;
2)
kupci nastoje maksimizirati korist s obzirom na svoje ograničene resurse, kupujući u skladu s time [proizvode koje] najbolje zadovoljavaju njihove potrebe po ponuđenoj cijeni;
3)
učinkovita tržišta postoje ako prodavatelji i kupci imaju pristup tržištu i informacije o njemu. Učinkovito tržište može djelovati čak i ako ti uvjeti nisu u potpunosti ispunjeni.
[…]
1.57
Institucionalne jedinice su gospodarski subjekti koji mogu imati vlasništvo nad robom i aktivom, preuzimati obveze i sudjelovati u ekonomskoj aktivnosti i transakcijama s ostalim jedinicama. Za potrebe ESA 2010. sustava, institucionalne jedinice se grupiraju u pet međusobno isključivih domaćih institucionalnih sektora:
a)
nefinancijska društva;
b)
financijska društva;
c)
opća država;
d)
kućanstva;
e)
neprofitne ustanove koje služe kućanstvima.
Ovih pet sektora čini ukupno domaće gospodarstvo. Svaki se sektor također dijeli na podsektore. ESA 2010. sustav omogućava izradu potpunog skupa računa tokova i bilanci stanja za svaki sektor i podsektor te za ukupno gospodarstvo. Nerezidentne jedinice mogu međudjelovati s tih pet domaćih sektora, a međudjelovanja su vidljiva između pet domaćih sektora i šestog institucionalnog sektora: sektora inozemstva.”
6
Prilog A Uredbi br. 549/2013 u poglavlju 2., naslovljenom „Jedinice i njihovo grupiranje”, sadržava točke 2.32. do 2.35., 2.38., 2.40., 2.43., 2.105. do 2.110. i 2.1.17., u skladu s kojima:
„2.32
Svaki sektor i podsektor okuplja institucionalne jedinice sa sličnim ekonomskim ponašanjem.
Dijagram 2.1. – Raspodjela jedinica u sektore
2.33
Institucionalne jedinice se grupiraju u sektore na temelju toga kojoj vrsti proizvođača pripadaju i ovisno o glavnoj aktivnosti i funkciji, koje se smatraju važnim pokazateljima njihovog ekonomskog ponašanja.
2.34
Dijagram 2.1. pokazuje kako se jedinice raspoređuju u glavne sektore. Radi utvrđivanja sektora za jedinicu koja je rezidentna, ali ne kućanstvo, prema dijagramu je potrebno utvrditi kontrolira li je opća država ili ne te je li tržišni ili netržišni proizvođač.
2.35
Nadzor nad financijskim ili nefinancijskim društvom definira se kao pravo određivanja opće politike društva, na primjer odabirom prikladnih upravitelja ako je potrebno.
[…]
2.38
Opća država osigurava kontrolu nad društvom na temelju posebnog zakona, odluke ili uredbe kojom se državi daju ovlasti određivanja politike društva. Sljedeći pokazatelji su glavni čimbenici koje treba razmotriti pri odlučivanju kontrolira li država društvo:
[…]
b)
državna kontrola nad upravom ili upravnim tijelom;
c)
državna kontrola nad imenovanjem i razrješenjem ključnog osoblja;
[…]
f)
posebni propisi;
[…]
Jedan pokazatelj može biti dovoljan za utvrđivanje kontrole, ali, u drugim slučajevima, više zasebnih pokazatelja mogu zajedno dokazivati kontrolu.
[…]
2.40
Razlikovanje između tržišnog i netržišnog, a za subjekte javnog sektora klasifikacija između sektora opće države i sektora društava, ovisi o kriterijima određenima u stavku 1.37.
[…]
2.43
Tablica 2.2. prikazuje vrstu proizvođača, glavne aktivnosti i funkcije, koje su karakteristične za pojedine sektore:
Tablica 2.2. Vrsta proizvođača, glavne aktivnosti i funkcije, razvrstano po sektorima
Vrsta proizvođača
Glavna aktivnost i funkcija
Sektor
Tržišni proizvođač
Proizvodnja tržišnih roba i nefinancijskih usluga
Nefinancijska društva (S.11)
Tržišni proizvođač
Financijsko posredovanje uključujući osiguranje
Pomoćne financijske aktivnosti
Financijska društva (S.12)
Javni netržišni proizvođač
Proizvodnja i ponuda netržišne proizvodnje za zajedničku i pojedinačnu potrošnju te izvođenje transakcija čija je namjena preraspodjela nacionalnog dohotka i bogatstva
Opća država (S.13)
Tržišni proizvođač ili privatni proizvođač za vlastitu finalnu uporabu
Potrošnja
Proizvodnja tržišne proizvodnje i proizvodnje za vlastitu finalnu uporabu
Kućanstva (S.14)
Kao potrošači
Kao poduzetnici
Privatni netržišni proizvođač
Proizvodnja i ponuda netržišne proizvodnje za pojedinačnu potrošnju
Neprofitne ustanove koje služe kućanstvima (S.15)
[…]
Mirovinski fondovi (S.129)
2.105
Definicija: podsektor mirovinskih fondova (S.129) sastoji se od svih financijskih i kvazidruštava koja prvenstveno obavljaju poslove financijskog posredovanja kao rezultat udruživanja socijalnih rizika i potreba osiguranika (socijalno osiguranje). Mirovinski fondovi kao oblici socijalnog osiguranja osiguravaju dohodak u mirovini te često mirovine nakon smrti i invalidnosti.
2.106
Podsektor S.129 sastoji se samo od onih mirovinskih fondova socijalnog osiguranja koji su institucionalne jedinice odvojene od jedinica koje ih osnivaju. Takvi samostalni fondovi imaju samostalnost u odlučivanju i vode potpuni skup računa. Nesamostalni mirovinski fondovi nisu institucionalne jedinice, nego čine dio institucionalne jedinice koja ih je osnovala.
2.107
Primjeri sudionika u mirovinskim fondovima uključuju zaposlenike pojedinačnih poduzeća ili grupacije poduzeća, zaposlenike u istoj gospodarskoj grani ili djelatnosti i osobe iste struke. Primici uključeni u ugovor o osiguranju mogu se:
a)
isplaćivati nakon smrti osiguranika udovcu/udovici i djeci;
b)
isplaćivati nakon umirovljenja; ili
c)
isplaćivati nakon nastupa invalidnosti kod osiguranika.
2.108
U nekim zemljama sve te vrste rizika mogu osiguravati društva za životno osiguranje, kao i mirovinski fondovi. U drugim zemljama se zahtijeva da se neki od ovih skupina rizika osiguravaju jedino preko društava za životno osiguranje. Za razliku od društava za životno osiguranje, mirovinski fondovi su zakonom ograničeni na određene grupe zaposlenika i samozaposlenih osoba.
2.109
Mirovinske fondove mogu organizirati poslodavci ili opća država. Također ih mogu organizirati osiguravajuća društva u ime zaposlenika ili se mogu osnovati posebne institucionalne jedinice za održavanje i upravljanje nad sredstvima za ispunjavanje mirovinskih prava i raspodjelu mirovina.
2.110
Podsektor S.129 ne obuhvaća:
a)
institucionalne jedinice koje zadovoljavaju oba kriterija iz stavka 2.117. One se razvrstavaju u podsektor S.1314;
[…]
Fondovi socijalne sigurnosti (S.1314)
2.117
Definicija: podsektor fondova socijalne sigurnosti (S.1314) uključuje središnje, savezne i lokalne institucionalne jedinice čija se glavna aktivnost sastoji od pružanja socijalnih naknada i koje zadovoljavaju sljedeća dva kriterija:
a)
po zakonu ili po propisima su određene skupine stanovništva obvezne sudjelovati u sustavu ili plaćati doprinose; i
b)
opća država je odgovorna za upravljanje institucijama u pogledu određivanja ili odobravanja doprinosa i naknada, neovisno o svojoj ulozi nadzornog tijela ili poslodavca.
Iznos doprinosa koji plaća određena osoba obično nije izravno povezan s rizikom kojem je ta osoba izložena.”
7
U Prilogu A toj uredbi nalazi se poglavlje 3., naslovljeno „Transakcije proizvodima i neproizvedenom aktivom”, koje obuhvaća točke 3.17 do 3.19, 3.24, 3.26 do 3.28 koje glase kako slijedi:
„3.17
Definicija: tržišni output se sastoji od outputa koji se prodaje na tržištu ili je namijenjen prodaji na tržištu.
3.18
Tržišni output uključuje:
a)
proizvode prodane po ekonomski značajnim cijenama;
[…]
3.19
Definicija: ekonomski značajne cijene su cijene koje imaju značajan učinak na količinu proizvoda koju su proizvođači voljni ponuditi i na količinu proizvoda koju kupci žele kupiti. Takve cijene nastaju ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
a)
proizvođač ima poticaj za prilagodbu ponude, bilo radi ostvarivanja dobiti na dugi rok, bilo radi barem pokrivanja troškova kapitala i drugih troškova; i
b)
potrošači imaju slobodu kupnje ili nekupnje i vrše izbor na temelju zaračunatih cijena.
Ekonomski neznačajne cijene će se vjerojatno naplatiti radi ostvarivanja nešto prihoda ili ostvarivanja smanjenja prekomjerne ponude koja se može javiti ako se usluge pružaju potpuno besplatno.
Ekonomski značajna cijena proizvoda definira se u odnosu na institucionalnu jedinicu i [lokalnu jedinicu po vrsti djelatnosti (u daljnjem tekstu: lokalni PJ)] koji je proizveo output. Na primjer, sav output poduzeća bez pravne osobnosti u vlasništvu kućanstava koji je prodan drugim institucionalnim jedinicama prodan je po ekonomski značajnim cijenama; treba ga stoga smatrati tržišnim outputom. Za output drugih institucionalnih jedinica, mogućnost obavljanja tržišne aktivnosti po ekonomski značajnim cijenama provjerava se posebno kroz kvantitativni kriterij (kriterij 50 %), korištenjem omjera prodaje i troškova proizvodnje. Da bi bila tržišni proizvođač, jedinica treba pokrivati barem 50 % svojih troškova prodajom tijekom neprekinutog višegodišnjeg razdoblja.
[…]
3.24
Definicija: Tržišni proizvođači su lokalni PJ‑ovi ili institucionalne jedinice čiji je većinski output tržišni output.
Ako je lokalni PJ ili institucionalna jedinica tržišni proizvođač, njegov glavni output je po definiciji tržišni output, jer se pojam tržišnog outputa definira nakon što se primjeni distinkcija na ‚tržišni’, onaj‚ za vlastitu uporabu’ i ‚netržišni’ output na lokalni PJ i institucionalnu jedinicu koji su proizveli takav output.
[…]
3.26
Definicija: netržišni proizvođači su lokalne PJ ili institucionalne jedinice čija se većina outputa ustupa besplatno ili po ekonomski neznačajnim cijenama.
Institucionalne jedinice: razlike između „tržišnih”, „za vlastitu finalnu uporabu” i „netržišnih” jedinica
3.27
Kod institucionalnih jedinica kao proizvođača, razlika između tržišnih, onih za vlastitu finalnu uporabu i netržišnih sažeta je u Tablici. Također je prikazana klasifikacija po sektorima.
Tablica 3.1. – Razlika između tržišnih proizvođača, proizvođača za vlastitu finalnu uporabu i netržišnih proizvođača za institucionalne jedinice
Vrsta institucionalne jedinice
Klasifikacija
Privatna ili javna?
NPU ili ne?
Tržišni proizvođač?
Vrsta proizvođača
Sektor(i)
1. Privatni proizvođači
1.1. Poduzeća bez pravne osobnosti u vlasništvu kućanstava (isključujući poduzeća s kvazipravnom osobnošću u vlasništvu kućanstava)
1.1 = Tržišni ili za vlastitu finalnu uporabu
Kućanstva
1.2. Ostali privatni proizvođači (uključujući poduzeća s kvazipravnom osobnošću u vlasništvu kućanstava)
1.2.1 Privatni NPU-ovi
1.2.1.1 Da
1.2.1.1 = Tržišni
Društva
1.2.1.2 Ne
1.2.1.2 = Netržišni
NPUSK
1.2.2 Ostali
1.2.2 = Tržišni
Društva
2. Javni proizvođači
2.1. Da
2.1 = Tržišni
Društva
2.2. Ne
2.2 = Netržišni
Opća država
3.28
Tablica 3.1. pokazuje da je s ciljem određivanja treba li neka institucionalna jedinica biti klasificirana kao tržišni proizvođač, proizvođač za vlastitu finalnu uporabu ili netržišni proizvođač, potrebno razmotriti nekoliko razlikovanja u nizu. Prvo je razlikovanje između privatnog i javnog proizvođača. Javni proizvođač je onaj kojeg kontrolira opća država, pri čemu je kontrola definirana u stavku 2.38.”
8
Prilog A navedene uredbe sadržava poglavlje 17. u kojem se nalazi točka 17.43 i koja glasi:
„Definicija: mirovinski programi socijalnog osiguranja su ugovorni programi osiguranja u kojima korisnike kao sudionike programa socijalnog osiguranja opća država obvezuje da se osiguraju od starosti i drugih rizika povezanih sa starošću, poput invaliditeta, zdravlja itd. Mirovine socijalnog osiguranja korisnicima osigurava opća država.”
9
Poglavlje 20. tog priloga A, naslovljeno „Državni računi”, sadržava, među ostalim, točke 20.05, 20.15, 20.32 à 20.34, 20.38, 20.39, 20.306, 20.309 i 20.310 koje glase:
„DEFINICIJA SEKTORA OPĆE DRŽAVE
20.05
Sektor opće države (S.13) sastoji se od svih državnih jedinica te svih netržišnih i neprofitnih ustanova (NPU‑ovi) koje nadziru državne jedinice. Sastoji se i od ostalih netržišnih proizvođača kako je utvrđeno u stavcima od 20.18. do 20.39.
[…]
Neprofitne ustanove klasificirane u sektor opće države
[…]
20.15
Nadzor nad neprofitnim ustanovama definira se kao sposobnost određivanja opće politike ili programa NPU‑a. Javno posredovanje u obliku općih odredbi primjenjivih na sve jedinice u okviru iste aktivnosti nije bitno pri odlučivanju nadzire li država neku zasebnu jedinicu. Kako bi se utvrdilo nadzire li država NPU, treba razmotriti sljedećih pet pokazatelja nadzora:
[…]
b)
ostale odredbe instrumenta mogućnosti, kao obveze iz statuta NPU‑a;
[…]
e)
izloženost riziku.
Već samo jedan pokazatelj može biti dovoljan za utvrđivanje nadzora. Međutim, ako NPU koji većinom financira država i dalje može utvrditi svoju politiku ili program u značajnoj mjeri uz okolnosti navedene u drugim pokazateljima, tada se smatra da ga država ne nadzire. U većini slučajeva, više pokazatelja zajedno upućuju na nadzor. Odluka temeljena na tim pokazateljima bit će donesena na temelju prosudbe.
[…]
Financijsko posredovanje i granica države
20.32
Treba posebno razmotriti slučaj jedinica uključenih u financijske aktivnosti. Financijsko posredovanje je djelatnost u kojoj jedinice povećavaju financijsku imovinu i istodobno preuzimaju obveze za vlastiti račun obavljajući financijske transakcije.
20.33
Financijski posrednik dovodi se u rizičan položaj preuzimanjem obveza za vlastiti račun. Na primjer, ako javna financijska jedinica upravlja aktivom, ali ne dovodi se u rizičan položaj preuzimanjem obveze za vlastiti račun, ona nije financijski posrednik, nego se klasificira u sektor opće države umjesto u sektor financijskih poduzeća.
20.34
Primjena kvantitativnog kriterija testa za raspoznavanje tržišnih od netržišnih subjekata na javna poduzeća uključena u financijsko posredovanje ili upravljanje aktivom uglavnom nije relevantna, jer zarada tih poduzeća proizlazi iz vlasničkog dohotka i vlasničkog dobitka.
[…]
Mirovinski fondovi
20.38
Mirovinski programi poslodavaca su aranžmani osmišljeni kako bi sudionicima osigurali mirovinu, i temelje se na ugovornom odnosu između poslodavca i zaposlenika. Oni uključuju financirane, nefinancirane i djelomično financirane programe.
20.39
Financirani program utvrđenih doprinosa koji je utvrdila državna jedinica ne obrađuje se kao program socijalne sigurnosti ako ne postoji jamstvo države za razinu mirovina koje se trebaju isplatiti, i razina mirovina nije sigurna jer ovisi o rezultatima imovine. Kao posljedica toga, jedinica za koju se tvrdi da upravlja programom – kao i sam fond, ako je on zasebna institucionalna jedinica – smatra se financijskim društvom i klasificira u sektor osiguravajućih poduzeća i mirovinskih fondova.
[…]
JAVNI SEKTOR
[…]
20.306
Sve institucionalne jedinice uključene u javni sektor rezidentne su jedinice koje nadzire država, bilo izravno ili neizravno preko jedinica javnog sektora. Nadzor nad nekim subjektom definira se kao sposobnost određivanja opće politike ili programa tog subjekta. To je detaljnije opisano niže u tekstu.
[…]
Nadzor javnog sektora
20.309
Nadzor rezidentne jedinice javnog sektora definira se kao sposobnost određivanja opće politike ili programa te jedinice. To se može činiti putem izravnih prava jedne jedinice javnog sektora ili skupnih prava mnogih jedinica. Treba razmotriti sljedeće pokazatelje nadzora:
[…]
h)
nadzor putem posebnih regulacija. Kad su regulacije tako rigorozne da zapravo upravljaju općom politikom poslovanja, to je oblik nadzora. Javna tijela mogu u nekim slučajevima biti vrlo uključena putem regulacije, posebno u područjima kao što su monopoli i privatizirane komunalne usluge s elementom javnih službi. Moguće je da uključivanje putem regulacije postoji u važnim područjima, kao što je određivanje cijena, a da subjekt ne preuzme nadzor nad općom politikom. Odabir ulaska u visoko reguliranu okolinu i poslovanja u takvoj okolini može biti pokazatelj da subjekt ne podliježe nadzoru;
i)
ostalo. Nadzor se može uspostaviti iz zakonskih ovlasti ili prava iz ustava nekog subjekta, npr. na ograničavanje aktivnosti, ciljeva i vidova poslovanja, odobravanje proračuna ili sprečavanje promjena u ustavu subjekta, likvidaciju subjekta, odobravanje dividendi ili prekid odnosa s javnim sektorom. Subjekt koji u potpunosti ili gotovo u potpunosti financira javni sektor smatra se da je pod nadzorom ako je nadzor nad tim tokom financijskih sredstava dovoljno ograničavajući da upravlja općom politikom u tom području.
20.310
Svaki slučaj klasifikacije treba razmotriti zasebno, i neki od ovih pokazatelja nisu nužno bitni za određene slučajeve. Neki pokazatelji, kao što su točke (a), (c) i (d) u stavku 20.309., sami su po sebi dovoljni za utvrđivanje nadzora. U ostalim slučajevima, nekoliko zasebnih pokazatelja [može] upućivati na nadzor ako su prisutni istodobno.”
Uredba 2018/231
10
U skladu s uvodnom izjavom 2. Uredbe 2018/231:
„Svrha uvođenja statističkih izvještajnih zahtjeva za mirovinske fondove jest da se [Europskoj središnjoj banci (ESB)] dostave odgovarajuće statistike financijskih aktivnosti podsektora mirovinskih fondova u državama članicama čija je valuta euro […] koje se smatraju jednim gospodarskim područjem. Prikupljanje statističkih podataka o mirovinskim fondovima potrebno je radi zadovoljenja redovnih i ad hoc analitičkih potreba za podupiranje ESB‑a u provođenju monetarnih i financijskih analiza i radi ESB‑ova doprinosa stabilnosti financijskog sustava.
11
Članak 1. te uredbe određuje:
„Za potrebe ove Uredbe:
1. ‚mirovinski fond’ (podsektor S.129 ESA‑e 2010) znači financijsko društvo ili kvazidruštvo koje se uglavnom bavi financijskim posredovanjem koje proizlazi iz udruživanja socijalnih rizika i potreba osiguranih osoba (socijalno osiguranje). Mirovinski fond kao sustav socijalnog osiguranja osigurava prihod nakon umirovljenja, a može osigurati naknadu u slučaju smrti ili naknadu za invalidnost.
Sljedeće nije uključeno u definiciju:
[…]
f)
fondovi socijalne sigurnosti kako su definirani u stavku 2.117 ESA‑e 2010.;
[…]”
Njemačko pravo
VersoG
12
U Bavarskoj, na tijela za osiguranje primjenjuje se, među ostalim, članak 1., naslovljen „Pravni oblik, sjedište, područje primjene i regulatorna ovlast”, Gesetz über das öffentliche Versorgungswesena (Zakon o javnoj komunalnoj djelatnosti) od 16. lipnja 2008. (BayGVBl. str. 182.), u verziji koja je primjenjiva na činjenice u predmetu C‑758/22 (u daljnjem tekstu: VersoG).
13
Člankom 9. VersoG‑a, naslovljenim „Načela koja uređuju trgovačke djelatnosti”, u stavcima 1. i 3. određuje se:
„(1)   Tijela za osiguranje svoje djelatnosti obavljaju na temelju uzajamne pomoći i isključivo u javne svrhe. Dužna su gospodarski razborito upravljati. Imovina tijela za osiguranje mora biti odvojena.
(2)   Tijela za socijalno osiguranje vlastitim sredstvima pokrivaju svoje administrativne troškove, uključujući plaće javnih službenika, zaposlenika i radnika, kao i davanja svih drugih osoba koja na njih imaju pravo. Raspodjela među različitim tijelima za osiguranje provodi se na temelju stvarno nastalih troškova.
(3)   Sredstva i imovina tijela za socijalno osiguranje mogu se koristiti samo za ispunjavanje njihovih zadaća u području socijalne sigurnosti. U slučaju prestanka tijela, preostala sredstva isplaćuju se članovima, osiguranicima i korisnicima, u skladu s odredbama statuta.”
14
Članak 10. VersoG‑a, naslovljen „Statuti”, u svojim stavcima 1. i 3. propisuje:
„(1)   Tijela za socijalno osiguranje svoje poslove uređuju statutima u skladu s ovim zakonom.
(2)   Osim elemenata koji su posebno navedeni u ovom zakonu, statut mora sadržavati i odredbe koje se odnose na:
1.
sastav, trajanje mandata i sazivanje uprave i odbora;
2.
imenovanje i razrješenje članova uprave i njihovih zamjenika […];
3.
početak i prestanak članstva, osiguranja i mirovine;
4.
iznos doprinosa i njihovo dospijeće ili načela za određivanje raspodjele;
5.
uvjete, prirodu i iznos te prestanak prava članova, osiguranika i korisnika davanja;
6.
postupak ostvarivanja mirovine
(3)   Statute i njihove izmjene utvrđuje predsjednik uprave nakon suglasnosti nadzornog tijela i objavljuje ih se u Bayerischer Staatsanzeigeru. Stupaju na snagu dan nakon njihove objave, osim ako je utvrđen drugi datum.”
15
Drugi dio VersoG‑a, naslovljen „Fond za socijalno osiguranje liječnika Bavarske, Fond za socijalno osiguranje farmaceuta Bavarske, Fond za socijalno osiguranje arhitekata Bavarske, Fond za socijalno osiguranje inženjera građevinarstva i psihoterapeuta Bavarske, Fond za socijalno osiguranje odvjetnika i računovođa Bavarske, sadržava poglavlje 1. koje se odnosi na „Opće odredbe” i u kojem se nalazi članak 28. tog zakona, naslovljen „Zadaće”. Taj članak u svojoj trećoj rečenici predviđa da „tijela socijalnog osiguranja moraju ispunjavati uvjete za izuzeće njihovih članova od obveze osiguranja u okviru zakonskog mirovinskog osiguranja”.
16
Članak 30. VersoG‑a, pod naslovom „Članstvo”, u svojim stavcima 1. do 3. propisuje:
„(1)   Članstvo u tijelima socijalnog osiguranja je obvezno.
(2)   Statutom se mogu predvidjeti iznimke i izuzeća od obveznog članstva, posebno ako osoba koja obavlja zanimanje:
1.
obavlja svoju profesionalnu djelatnost samo privremeno ili u malom opsegu;
2.
počinje obavljati svoju profesionalnu djelatnost u starijoj dobi ili je učlanjena u strukovno udruženje;
1.
osiguranik je u drugom sustavu strukovnog socijalnog osiguranja.
[…]
(3)   Osobe kojima je članstvo bilo obvezno, a koje su prestale biti članovi mogu ostati članovi na dobrovoljnoj osnovi u skladu sa statutom.”
17
Članak 31. VersoG‑a, naslovljen „Doprinosi, prijenos”, u svojim stavcima 1. i 4. propisuje:
„(1)   Članovi su dužni plaćati doprinose u skladu s odredbama Statuta. Statutom se mogu predvidjeti minimalni doprinosi neovisni o dohotku. Njime se može odrediti da se, kako bi se zaštitile mirovine, moraju uplaćivati odgovarajući doprinosi za razdoblja u kojima se ne obavlja profesionalna djelatnost ili nema zarade ili prihoda. Obvezni doprinos ne smije prelaziti granicu na temelju koje se određuje oslobođenje od poreza na dobit za tijela za socijalno osiguranje.
[…]
(4)   Statutima se mogu odobriti dodatna dobrovoljna plaćanja kako bi se povećala mirovinska prava. Ona, zajedno s obveznim doprinosima, ne smiju prelaziti granicu utvrđenu u četvrtoj rečenici stavka 1.”
18
Članci 33. do 36. i 38. VersoG‑a preciziraju pravila koja se odnose na obvezno osiguranje u predmetnim tijelima za socijalno osiguranje.
Zakon o medicinskim komorama savezne zemlje Saske
19
Članak 6. Sächsisches Heilberufekammergesetza (Zakon o medicinskim komorama zemlje Saske) od 24. svibnja 1994. (SächsGVBl. str. 935.), u verziji koja se primjenjuje u predmetu C‑759/22, naslovljen „Tijela socijalnog osiguranja”, predviđa:
„(1)   Komore na temelju svojih statuta mogu osnovati tijelo za socijalno osiguranje kako bi osigurale svoje članove i članove njihovih obitelji. […] Članovi komora članovi su tijela za socijalno osiguranje u skladu sa statutom.
[…]
(3)   Statutom se utvrđuju pravila koja se odnose na:
1.
zadaće, osposobljavanje, sastav, izbor i trajanje mandata strukovnog tijela socijalnog osiguranja kao i njegovo sudsko i izvansudsko zastupanje, ako to već nije uređeno zakonskim odredbama,
2.
početak i prestanak obveznog članstva te uvjeti pod kojima su dopuštene iznimke i izuzeća od obveznog članstva,
3.
uvjete pod kojima je dobrovoljno članstvo dopušteno, osobito nakon prestanka članstva u komori,
4.
uvjete pod kojima se prava mogu povećati nakon izravnanja mirovinskih prava,
5.
uvjete za naknadno osiguranje,
6.
obvezu članstva, početak i kraj obveze uplaćivanja doprinosa, postupak utvrđivanja doprinosa te dospijeće i pojedinosti o iznosu doprinosa, koji se izračunavaju na temelju prihoda
a)
koji potječu od profesionalne djelatnosti radnika ili samozaposlene osobe
b)
kapitala, ako prihodi potječu od društava kapitala čiji je cilj također pružati medicinske, stomatološke, veterinarske ili ljekarničke usluge i
c)
trgovačke djelatnosti, ako one također uključuju i medicinske, stomatološke, veterinarske ili ljekarničke usluge i koje ne smiju prelaziti iznos koji proizlazi iz [relevantnog zakona] u verziji koja je na snazi,
7.
iznos smanjenja i oslobođenja od doprinosa koji se mogu odobriti u posebnim slučajevima,
8.
uvjete i iznos mogućih zateznih kamata za dospjele doprinose,
9.
uvjete pod kojima se doprinosi ili zatezne naknade mogu odgoditi, otpustiti ili ukinuti,
10.
uvjete za dodjelu i određivanje iznosa davanja, starosne mirovine, invalidske mirovine i mirovine za nadživjele osobe,
[…]
Statutom se mogu predvidjeti uvjeti pod kojima član može prenijeti doprinose koje je uplaćivao tijelima socijalnog osiguranja drugom javnopravnom tijelu za osiguranje ili drugom strukovnom tijelu socijalnog osiguranja (strukovno tijelo socijalnog osiguranja), kao i uvjete i iznos prava na povrat uplaćenih doprinosa nakon prestanka članstva.
(4)   Imovina tijela za socijalno osiguranje čini poseban kapital koji je dostupan samo za ispunjavanje obveza tijela za socijalno osiguranje. Njime se upravlja odvojeno od druge imovine komore. Može se koristiti samo u svrhe koje su zakonom dopuštene, uključujući naknadu nužnih administrativnih troškova.”
Glavni postupci i prethodna pitanja
20
Tijekom 2018. i 2019. tužitelji iz glavnog postupka primili su obavijesti Njemačke savezne banke u kojima se navodi da na temelju članaka 1. i 2. Uredbe 2018/231, kao mirovinski fondovi, podliježu statističkim izvještajnim zahtjevima na temelju kojih joj od 30. rujna 2019. trebaju dostaviti detaljnije podatke o svojem financijskom stanju, i to određeni tužitelji svaka tri mjeseca, a određeni tužitelji jednom godišnje.
21
Tužitelji iz glavnog postupka podnijeli su Verwaltungsgerichtu Frankfurt am Main (Upravni sud u Frankfurtu na Majni, Njemačka) tužbu za poništenje tih obavijesti i, podredno, za utvrđenje da se na njih ne primjenjuju navedeni statistički izvještajni zahtjevi.
22
Taj je sud odbio te tužbe jer su tužitelji iz glavnog postupka mirovinski fondovi u smislu članka 1. točke 1. Uredbe 2018/231 te stoga podliježu izvještajnim zahtjevima na temelju članka 2. stavka 1. te uredbe. Prema mišljenju tog suda, tijela za socijalno osiguranje poput tužitelja iz glavnog postupka, kao tržišni proizvođači, čine dio financijskih društava kapitala i stoga su obuhvaćena podsektorom mirovinskih fondova (S.129) ESA‑e 2010. predviđenim Uredbom br. 549/2013. U okviru svoje glavne djelatnosti pružaju usluge osiguranja. U tu svrhu utvrđuju ekonomski značajne cijene. Isto vrijedi za obvezne naknade. Ako ne postoje državne potpore, tijela socijalnog osiguranja moraju urediti doprinose i usluge na način kojim se osigurava njihova sposobnost plaćanja. U svakom slučaju, kvalifikacija obveznih naknada kao tržišne proizvodnje proizlazi, osobito, iz točke 3.19. Priloga A Uredbi br. 549/2013 jer su tužitelji iz glavnog postupka tijekom više godina pokrivali najmanje 50 % svojih troškova prodajom svojih proizvoda. Navedeni sud ističe da se takva kvalifikacija ne protivi točki 1.37. Priloga A toj uredbi jer se ta odredba primjenjuje samo na subjekte javnog sektora, a tužitelji iz glavnog postupku nisu dio javnog sektora, s obzirom na to da nisu pod nadzorom države. Slijedom toga, razvrstavanje u podsektor fondova socijalne sigurnosti (S.1314) ESA‑e 2010., na koji se ne primjenjuju izvještajni zahtjevi, također je isključeno. Prilog A točka 20.39. navedene uredbe potvrđuje kvalifikaciju tužitelja iz glavnog postupka kao mirovinskih fondova. Na temelju te odredbe, sustav unaprijed određenih doprinosa kojim upravlja javni subjekt ne bi se trebao smatrati sustavom socijalne sigurnosti ako funkcionira, kao što je to slučaj s tužiteljima iz glavnog postupka, a da ne postoji jamstvo države za iznose naknada koje treba isplatiti i ako je taj iznos, koji ovisi o rezultatima imovine kojom se upravlja, nužno neizvjestan.
23
Tužitelji iz glavnog postupka podnijeli su zahtjev za reviziju Bundesverwaltungsgerichtu (Savezni upravni sud, Njemačka), sudu koji je uputio zahtjev. Tvrde da nisu tržišni proizvođači. Njihove obvezne naknade, koje nesporno čine većinu njihove proizvodnje, ne mogu se prodati po ekonomski značajnim cijenama. U tom smislu, obvezni članovi ne mogu slobodno odlučiti o stjecanju socijalnih naknada na temelju obveznih doprinosa, što je protivno jednom od uvjeta tih cijena, odnosno onom iz točke 3.19. prvog stavka podtočke (b) Priloga A Uredbi br. 549/2013 prema kojem „potrošači imaju slobodu kupnje ili nekupnje i vrše izbor na temelju zaračunatih cijena”. Kriterij o 50 % iz točke 3.19. stavka 3. Priloga A toj uredbi – kojim se utvrđuje da, kako bi bila tržišni proizvođač, jedinica treba pokrivati barem 50 % svojih troškova prodajom tijekom neprekinutog višegodišnjeg razdoblja – nije relevantan jer služi isključivo za utvrđivanje outputa. U svakom slučaju, tijela socijalnog osiguranja su, kao i zakonsko mirovinsko osiguranje, obuhvaćena socijalnom sigurnošću.
24
Njemačka savezna banka ističe da presuda Verwaltungsgerichta Frankfurt am Main (Upravni sud u Frankfurtu na Majni) nije zahvaćena navedenim pogreškama koje se tiču prava.
25
Sud koji je uputio zahtjev dvoji o kvalifikaciji tužiteljâ iz glavnog postupka, osobito s obzirom na članak 1. stavak 1. točku (f) Uredbe 2018/231 i točke 1.37., 2.107., 2.117., 3.17. do 3.19., 3.24., 3.26., 17.43., 20.10., 20.12 i 20.39. Priloga A Uredbi br. 549/2013. On se pita treba li ih kvalificirati kao mirovinske fondove ili kao fondove socijalne sigurnosti ili jesu lii obuhvaćeni nekom drugom kvalifikacijom.
26
Taj sud ističe da su tužitelji iz glavnog postupka javnopravna tijela s pravnom osobnošću. Mogu obavljati samo djelatnost od javnog interesa i mogu koristiti svoja sredstva i imovinu samo u svrhu ispunjavanja svoje zadaće pružanja javne usluge. Moraju snositi svoje administrativne troškove, uključujući naknade svojem osoblju i drugim osobama koje na njih imaju pravo, iz vlastitih sredstava.
27
Sud koji je uputio zahtjev navodi da, u skladu s njemačkim pravom, velika većina članova tužiteljâ iz glavnog postupka podliježe obveznom članstvu zbog obavljanja svojeg zanimanja u Bavarskoj ili Saskoj. Nakon prestanka tog obveznog članstva članovi se mogu osigurati na dobrovoljnoj osnovi kako bi mogli nastaviti stjecati mirovinska prava. Tužitelji iz glavnog postupka u svojim statutima uređuju naplaćivanje davanja ili doprinosa za financiranje svojih zadaća kao i uvjete, prirodu, iznos i ukidanje mirovinskih prava. Moguća su i dodatna dobrovoljna plaćanja, ali ograničena su na dopušteni maksimalan iznos. Tužitelji iz glavnog postupka pružaju više od 50 % svojih usluga svojim članovima koji podliježu obveznom članstvu.
28
U tim je okolnostima Bundesverwaltungsgericht (Savezni upravni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja, koja su na isti način formulirana u predmetima C‑758/22 i C‑759/22:
„1.
(a)
Zahtijeva li se točkom 3.19. prvim stavkom podtočkom (b) Priloga A Uredbi br. 549/2013 da svi potrošači robe koju nudi proizvođač mogu odlučiti o kupnji ili nekupnji te robe i da tu odluku donose na temelju zatraženih cijena?
Ako je odgovor na to pitanje niječan:
(b)
Jesu li slučajevima u kojima velika većina tih potrošača, koji nemaju takvu slobodu izbora, prima od proizvođača robu u količini većoj od polovice njegova outputa na temelju zakonom propisanog obveznog članstva u njemu i mora platiti obvezne doprinose u iznosu koji on odredi ispunjeni zahtjevi iz navedene odredbe ako je manjina imala mogućnost dobrovoljnog članstva u proizvođaču i ako je tu mogućnost iskoristila kako bi stekla imovinu na temelju doprinosa koji su jednaki onima određenima za obvezne članove?
2.
Smatra li se da se tržišna proizvodnja obavlja po ekonomski značajnim cijenama u smislu točaka 3.17. do 3.19. Priloga A ESA‑i uvijek kada je ispunjen kriterij utvrđen u točki 3.19. stavku 3. trećoj i četvrtoj rečenici Priloga A ESA‑i, prema kojem se barem 50 % troškova pokriva prodajom tijekom višegodišnjeg razdoblja ili se taj kriterij ne smije tumačiti na način da je (sâm po sebi) dovoljan, nego kao nužan uvjet, kojim se dopunjuju dva uvjeta propisana u točki 3.8. stavku 1. drugoj rečenici podtočkama (a) i (b) ESA‑e?
3.
Trebaju li se prilikom ocjene jesu li institucionalne jedinice tržišni proizvođači u smislu točke 3.24. Priloga A Uredbi br. 549/2013, osim točaka 3.17., 3.19. i 3.26. Priloga A, primijeniti i dodatni zahtjevi utvrđeni u točki 1.37. drugom stavku?
4.
(a)
Zahtijeva li se točkom 2.107. Priloga A Uredbi br. 549/2013 kao nužan uvjet za razvrstavanje institucionalne jedinice u podsektor S.129 da sve naknade isplaćuju svim sudionicima na temelju ugovornog sporazuma?
U slučaju potvrdnog odgovora na to pitanje:
(b)
Je li tom zahtjevu u pogledu ugovorne osnove naknada u tom smislu već udovoljeno ako, iako su obvezno članstvo, obvezni doprinosi i obvezne naknade institucionalne jedinice uređeni statutom na temelju javnih ovlasti, obvezni članovi mogu također, ali na temelju dobrovoljnih dodatnih doprinosa, steći prava na dodatne naknade?
5.
Treba li članak 1. točku 1. [drugu alineju] podtočku (f) Uredbe 2018/231 tumačiti na način da se iz pojma mirovinskog fonda iz prve [alineje] te odredbe isključuju isključivo institucionalne jedinice koje ispunjavaju oba kriterija iz točke 2.117. Priloga A Uredbi br. 549/2013 ili se to odstupanje odnosi i na druge institucionalne jedinice koje se u skladu s točkom 17.43. tog priloga smatraju mirovinskim programima socijalnog osiguranja, a koje ne udovoljavaju svim zahtjevima iz navedene točke 2.117.?
6.
(a)
Označava li pojam opće države u točki 2.117. podtočki (b) i točki 17.43. Priloga A Uredbi br. 549/2013 isključivo pojedinačnu primarnu jedinicu ili također uključuje pravno samostalna tijela mirovinskog osiguranja s obveznim članstvom, samoupravnom ovlasti i vlastitim računovodstvom koja su osnovana na temelju zakona i financirana doprinosima?
U slučaju potvrdnog odgovora na to pitanje:
(b)
Podrazumijeva li određivanje doprinosa i naknada iz točke 2.117. podtočke (b) Priloga A Uredbi br. 549/2013 određivanje iznosa ili je dovoljno da se zakonom propisuju minimalni rizici koje treba osigurati i minimalna razina osiguranja te uređuju načela i ograničenja naplate doprinosa, pri čemu se izračun doprinosa i naknada u tom okviru prepušta tijelima mirovinskog osiguranja?
(c)
Obuhvaća li pojam državne jedinice u smislu točke 20.39. Priloga A Uredbi br. 549/2013 isključivo institucionalne jedinice koje ispunjavaju sve zahtjeve iz točaka 20.10. i 20.12. Priloga A?”
O prethodnim pitanjima
29
Svojim pitanjima sud koji je uputio zahtjev u biti želi doznati treba li odredbe Priloga A Uredbi br. 549/2013 tumačiti na način da su tijela socijalnog osiguranja koja osiguravaju rizike umirovljenja, smrti i invaliditeta članovima koji u većini zbog obavljanja određenog zanimanja podliježu obvezi uplaćivanja doprinosa obuhvaćena pojmom „mirovinski fond” u smislu točke 2.105 tog priloga i da, slijedom toga, ona podliježu statističkim izvještajnim zahtjevima predviđenima Uredbom 2018/231.
30
Valja podsjetiti na to da iz uvodne izjave 14. Uredbe br. 549/2013 proizlazi da se ESA‑om 2010. uspostavlja referentni okvir namijenjen za izradu računa država članica za potrebe Unije i osobito za definiciju i praćenje gospodarskih i socijalnih politika Unije. U tom pogledu, u skladu s uvodnom izjavom 3. te uredbe, takve bi račune trebalo sastavljati na temelju jedinstvenih načela koja nisu podložna različitim tumačenjima, tako da se omogući dobivanje usporedivih rezultata (presuda od 13. srpnja 2023., Ferrovienord, C‑363/21 i C‑364/21, EU:C:2023:563, t. 64. i navedena sudska praksa).
31
Kao što to proizlazi iz članka 1. stavka 2. točke (a) navedene uredbe, ESA 2010. predviđa metodologiju, navedenu u Prilogu A, koja se osobito odnosi na zajedničke standarde, definicije, klasifikacije i računovodstvena pravila koji se koriste pri izradi računa i tablica radi uspoređivanja na razini Unije.
32
U skladu s točkom 1.01. tog priloga, ESA 2010. je međunarodno usklađen računovodstveni okvir za sustavno i detaljno opisivanje „ukupnog gospodarstva” (regije, države ili skupine država), njegovih sastavnih dijelova i odnosa s ostalim ukupnim gospodarstvima.
33
Navedeni prilog, koji je osmišljen kao priručnik, sastavljen je od 24 poglavlja koja su ukratko izložena u njegovim točkama 1.03. i 1.04. Poglavlje 1. opisuje osnovne značajke sustava u pogledu koncepata i određuje načela ESA‑e. To poglavlje opisuje temeljne statističke jedinice i njihovo grupiranje te daje pregled slijeda računa. Poglavlje 2. opisuje institucionalne jedinice korištene za mjerenje gospodarstva te navodi način na koji su te jedinice klasificirane u sektore i podsektore radi omogućavanja analize. Poglavlje 20. odnosi se na račune sektora opće države.
34
Točke 1.34 i 1.57. Priloga A Uredbi br. 549/2013 predviđaju da svaka institucionalna jedinica – koja je definirana kao gospodarski subjekt koji može imati vlasništvo nad robom i imovinom, preuzimati obveze, obavljati gospodarske djelatnosti i u svoje ime obavljati transakcije s ostalim jedinicama – mora biti dodijeljena jednom od šest glavnih sektora navedenih u ESA‑i 2010., to jest financijskim odnosno nefinancijskim društvima, kućanstvima, tijelima javne uprave, neprofitnim ustanovama koje služe kućanstvima ili inozemstvu (vidjeti u tom smislu presudu od 13. srpnja 2023., Ferrovienord, C‑363/21 i C‑364/21, EU:C:2023:563, t. 66. i navedenu sudsku praksu).
35
Iz tih odredbi, kao i iz točke 2.41. tog priloga, proizlazi da se ti sektori međusobno isključuju, tako da institucionalna jedinica može pripadati samo jednom sektoru ili podsektoru. U skladu s točkom 2.32 istog priloga svaki sektor i podsektor okuplja institucionalne jedinice sa sličnim ekonomskim ponašanjem.
36
Podsektor mirovinskih fondova pripada sektoru financijskih društava, kako je navedeno u točki 2.66 Priloga A Uredbi br. 549/2013. Slijedom toga, kao i svaka institucionalna jedinica u tom sektoru, mirovinski fondovi klasificiraju se kao „tržišni proizvođači”, u skladu s definicijom pojma „financijska društva” iz točke 2.55. tog priloga.
37
Kad je riječ o klasifikaciji mirovinskih fondova kao „tržišnih proizvođača”, valja istaknuti postojanje obilježja svojstvenog djelatnostima tih fondova koje su detaljno opisane u točkama 2.105 do 2.110 navedenog priloga. Naime, iz točke 2.108. istog priloga proizlazi da za razliku od društava za životno osiguranje, „mirovinski fondovi su zakonom ograničeni na određene grupe zaposlenika i samozaposlenih osoba”. Tako se podsektor mirovinskih fondova sastoji od financijskih društava koja nisu slobodna nuditi svoje usluge cijeloj javnosti.
38
U ovom slučaju, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je nesporno da tijela socijalnog osiguranja o kojima je riječ u glavnom postupku, koja djeluju u Bavarskoj (predmet C‑758/22) i Saskoj (predmet C‑759/22), svojim članovima jamče davanja u slučaju umirovljenja, smrti i invaliditeta te da su organizirana na sektorskoj osnovi, u smislu da većina njihovih članova podliježe zakonskoj obvezi uplaćivanja doprinosa zbog obavljanja određenog zanimanja poput onog liječnika, farmaceuta, odvjetnika ili arhitekta.
39
Uostalom, upravo je ta sektorska organizacija tijela socijalnog osiguranja i s njima povezana obveza članstva navela sud koji je uputio zahtjev da se pita mogu li djelatnosti tih tijela biti obuhvaćene pojmovima „tržišna proizvodnja” ili „tržišna aktivnost” u smislu Priloga A Uredbi br. 549/2013.
40
Međutim, valja istaknuti da je takva sektorska organizacija mirovinskih fondova izričito predviđena u točkama 2.107. i 2.108. Priloga A Uredbi br. 549/2013, kao što je to navedeno u točki 37. ove presude. Bez obzira na tu posebnost, zakonodavac Unije odlučio je klasificirati mirovinske fondove kao financijska društva i, prema tome, kao tržišne proizvođače. Stoga se u ovom slučaju nije potrebno pitati o tumačenju pojmova „tržišna proizvodnja” ili „tržišna aktivnost”, nego odrediti mogu li se tijela za socijalno osiguranje poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku kvalificirati kao „mirovinski fondovi” s obzirom na kriterije utvrđene u točkama 2.105. do 2.110. tog priloga.
41
U tom pogledu, iz teksta točaka 2.105. do 2.110. Priloga A Uredbi br. 549/2013 može se zaključiti da aktivnosti mirovinskih fondova ispunjavaju sljedeće kriterije.
42
Kao prvo, iz točaka 2.105. i 2.107. tog priloga proizlazi da mirovinski fondovi, čija je glavna funkcija pružanje usluga financijskog posredovanja koje proizlazi iz udruživanja socijalnih rizika i potreba osiguranika, jamče davanja osiguraniku u slučaju umirovljenja. Ta sredstva također mogu jamčiti davanja osiguraniku u slučaju invalidnosti, kao i davanja bračnom drugu i djeci osiguranika u slučaju smrti osiguranika.
43
Kao drugo, točka 2.106. istog priloga određuje da mirovinski fondovi, koji su različiti od jedinica koje su ih osnovale, imaju samostalnost pri odlučivanju i vode potpuni skup računa.
44
Kao treće, i kao što je navedeno u točki 37. ove presude, u točkama 2.107 i 2.108 Priloga A Uredbi br. 549/2013 pojašnjava se da su, za razliku od društava za životno osiguranje, mirovinski fondovi zakonom ograničeni na određene grupe zaposlenika i samozaposlenih osoba, kao što su, osobito, osobe koje obavljaju isto zanimanje.
45
Kao četvrto, u točki 2.110 tog priloga iz pojma „mirovinski fondovi” isključeni su fondovi socijalne sigurnosti iz točke 2.117 navedenog priloga. U skladu s potonjom točkom, fondovi socijalne sigurnosti, čija je glavna djelatnost pružanje socijalnih davanja, obilježava činjenica da su, s jedne strane, određene skupine stanovništva zakonski obvezne sudjelovati u sustavu ili uplaćivati doprinose i, s druge strane, da tijela javne uprave utvrđuju ili odobravaju doprinose i davanja, pri čemu obično ne postoji izravna veza između iznosa doprinosa koje plaća pojedinac i rizika kojima je izložen.
46
U vezi s potonjim, iz točke 20.39 Priloga A Uredbi br. 549/2013, koja se nalazi u poglavlju 20. tog priloga, naslovljenom „Državni računi”, proizlazi da se mirovinski sustav, čak i ako ga je uspostavila jedinica javne uprave, ne može smatrati programom socijalne sigurnosti i treba ga razvrstati u podsektor mirovinskih fondova ako ne postoji jamstvo države za razinu davanja koja se trebaju isplatiti i kada je ta razina neizvjesna jer ovisi o rezultatima imovine.
47
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, u okviru postupka predviđenog u članku 267. UFEU‑a, koji se temelji na jasnom razdvajanju funkcija između nacionalnih sudova i Suda, potonji nije nadležan za tumačenje nacionalnog prava, a nacionalni sud jedini je ovlašten utvrditi i ocijeniti činjenice iz glavnog postupka te utvrditi točan doseg nacionalnih zakonskih ili podzakonskih odredbi (presuda od 28. travnja 2022., SeGEC i dr., C‑277/21, EU:C:2022:318, t. 21. i navedena sudska praksa).
48
Međutim, Sud, koji sudu koji je uputio zahtjev treba dati koristan odgovor, ovlašten je dati mu upute na temelju spisa glavnog postupka kao i pisanih očitovanja koja su mu podnesena, tako da omogući navedenom sudu donošenje odluke (presuda od 28. travnja 2022., SeGEC i dr., C‑277/21, EU:C:2022:318, t. 22. i navedena sudska praksa).
49
U ovom slučaju iz objašnjenja koja je pružio sud koji je uputio zahtjev proizlazi da aktivnosti tijela socijalnog osiguranja o kojima je riječ u glavnim postupcima imaju sljedeća obilježja.
50
Kao prvo, nesporno je da ta tijela socijalnog osiguranja svojim članovima jamče davanja u slučaju umirovljenja, smrti i invaliditeta.
51
Kao drugo, iz navoda suda koji je uputio zahtjev proizlazi da tijela socijalnog osiguranja o kojima je riječ u predmetu C‑758/22, koja imaju pravnu osobnost, imaju samoupravnu ovlast i vlastito računovodstvo. Prema istim navodima, tijelo socijalnog osiguranja o kojem je riječ u predmetu C‑759/22, iako je tijelo s djelomičnom pravnom osobnošću Liječničke komore, organizacijski je i ekonomski neovisno, ima široku autonomiju, raspolaže vlastitom imovinom i vodi potpuni skup računa. Takva tijela socijalnog osiguranja, koja imaju autonomiju u upravljanju i vode vlastito računovodstvo, ispunjavaju kriterij naveden u točki 43. ove presude.
52
Kao treće, iz navoda suda koji je uputio zahtjev navedenih u točki 38. ove presude također proizlazi da velika većina članova tijela socijalnog osiguranja o kojima je riječ u glavnom postupku ima zakonsku obvezu osiguranja zbog obavljanja određene profesionalne djelatnosti i da ta tijela socijalnog osiguranja u načelu nisu ovlaštena pružati svoje usluge drugim osobama. Slijedom toga, čini se da takva tijela ispunjavaju kriterij iz točke 44. ove presude.
53
Kao četvrto, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da visina davanja ponuđenih članovima, za koja ne postoji državno jamstvo, ovisi o iznosu uplaćenih doprinosa, kao i o uspješnosti predmetnog tijela socijalnog osiguranja u upravljanju imovinom. Osim toga, sud koji je uputio zahtjev naveo je da tijela socijalnog osiguranja o kojima je riječ u glavnom postupku, u okviru utvrđenom zakonskim odredbama, određuju iznos doprinosa koje primaju i iznos davanja koje nude. Stoga takva tijela socijalnog osiguranja ispunjavaju kriterije navedene u točkama 45. i 46. ove presude koji isključuju kvalifikaciju kao sustava socijalne sigurnosti, a u korist kvalifikacije kao mirovinskog fonda.
54
Iz toga slijedi da, ako aktivnosti tijela socijalnog osiguranja o kojima je riječ u glavnim postupcima stvarno imaju obilježja navedena u točkama 50. do 53. ove presude, što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi, ta tijela mogu biti razvrstana u podsektor „mirovinski fondovi” u smislu točke 2.105 Priloga A Uredbi br. 549/2013.
55
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na upućena pitanja valja odgovoriti tako da odredbe Priloga A Uredbi br. 549/2013 treba tumačiti na način da su tijela za socijalno osiguranje obuhvaćena pojmom „mirovinski fondovi” u smislu točke 2.105 tog priloga te da ona stoga u načelu podliježu statističkim izvještajnim zahtjevima predviđenima Uredbom 2018/231 kada njihove aktivnosti imaju sva sljedeća obilježja:
–
ta tijela za socijalno osiguranje pružaju davanja koja osiguravaju rizike umirovljenja, smrti i invaliditeta;
–
imaju samostalnost u upravljanju i vode potpuni skup računa;
–
velika većina njihovih članova ima zakonsku obvezu uplaćivanja doprinosa zbog obavljanja određenog zanimanja, pri čemu navedena tijela socijalnog osiguranja načelno nisu ovlaštena pružati svoje usluge drugim osobama;
–
visina davanja ponuđenih članovima, za koja ne postoji državno jamstvo, ovisi o iznosu uplaćenih doprinosa kao i o uspješnosti predmetnog tijela socijalnog osiguranja u upravljanju imovinom.
Troškovi
56
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:
Odredbe Priloga A Uredbi (EU) br. 549/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2013. o Europskom sustavu nacionalnih i regionalnih računa u Europskoj uniji
treba tumačiti na način da su:
tijela za socijalno osiguranje obuhvaćena pojmom „mirovinski fondovi” u smislu točke 2.105 tog priloga te da ona stoga u načelu podliježu statističkim izvještajnim zahtjevima predviđenima Uredbom (EU) 2018/231 Europske središnje banke od 26. siječnja 2018. o statističkim izvještajnim zahtjevima za mirovinske fondove kada njihove aktivnosti imaju sva sljedeća obilježja:
–
ta tijela za socijalno osiguranje pružaju davanja koja osiguravaju rizike umirovljenja, smrti i invaliditeta;
–
imaju samostalnost u upravljanju i vode potpuni skup računa;
–
velika većina njihovih članova ima zakonsku obvezu uplaćivanja doprinosa zbog obavljanja određenog zanimanja, pri čemu navedena tijela socijalnog osiguranja načelno nisu ovlaštena pružati svoje usluge drugim osobama;
–
visina davanja ponuđenih članovima, za koja ne postoji državno jamstvo, ovisi o iznosu uplaćenih doprinosa kao i o uspješnosti predmetnog strukovnog tijela socijalnog osiguranja u upravljanju imovinom.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački