62023CJ0295
PRESUDA SUDA (veliko vijeće)
19. prosinca 2024. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 49. UFEU‑a – Sloboda poslovnog nastana – Članak 63. UFEU‑a – Slobodno kretanje kapitala – Utvrđivanje primjenjive slobode kretanja – Usluge na unutarnjem tržištu – Direktiva 2006/123/EZ – Članak 15. – Zahtjevi koji se odnose na dioničarstvo društva – Udio isključivo financijskog ulagatelja u kapitalu odvjetničkog društva – Brisanje tog društva iz članstva u odvjetničkoj komori zbog tog udjela – Ograničenje slobode poslovnog nastana i slobodnog kretanja kapitala – Opravdanja koja se temelje na zaštiti neovisnosti odvjetnikâ i primateljâ pravnih usluga – Nužnost – Proporcionalnost”
U predmetu C‑295/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Bayerischer Anwaltsgerichtshof (Visoki stegovni sud Bavarske za odvjetnike, Njemačka), odlukom od 20. travnja 2023., koju je Sud zaprimio 9. svibnja 2023., u postupku
Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG
protiv
Rechtsanwaltskammer München,
uz sudjelovanje:
SIVE Beratung und Beteiligung GmbH,
Daniela Halmera,
SUD (veliko vijeće),
u sastavu: K. Lenaerts, predsjednik, F. Biltgen, K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún, S. Rodin, D. Gratsias i M. Gavalec (izvjestitelj), predsjednici vijeća, E. Regan, I. Ziemele, Z. Csehi i O. Spineanu‑Matei, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajnik: N. Mundhenke, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 30. travnja 2024.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG, SIVE Beratung und Beteiligung GmbH i Daniela Halmera, M. Quecke i D. Uwer, Rechtsanwälte,
–
za Rechtsanwaltskammer München, C. Wolf, Professor,
–
za njemačku vladu, J. Möller, M. Hellmann, A. Sahner i J. Simon, u svojstvu agenata,
–
za španjolsku vladu, Á. Ballesteros Panizo, M. Morales Puerta i A. Pérez‑Zurita Gutiérrez, u svojstvu agenata,
–
za francusku vladu, R. Bénard, B. Fodda i T. Lechevallier, u svojstvu agenata,
–
za hrvatsku vladu, G. Vidović Mesarek, u svojstvu agenta,
–
za austrijsku vladu, A. Posch, J. Schmoll, M. Aufner, A. Kögl i P. Thalmann, u svojstvu agenata,
–
za slovensku vladu, V. Klemenc i T. Mihelič Žitko, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, L. Armati, M. Mataija i G. von Rintelen, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 4. srpnja 2024.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 49. i članka 63. stavka 1. UFEU‑a te članka 15. stavka 3. Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu (SL 2006., L 376, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG (u daljnjem tekstu: društvo HR) i Rechtsanwaltskammera München (Odvjetnička komora u Münchenu, Njemačka) (u daljnjem tekstu: Odvjetnička komora u Münchenu) u vezi s odlukom potonjeg da društvu HR oduzme članstvo u odvjetničkoj komori.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
U uvodnim izjavama 6., 33., 39., 40., 55., 56., 73. i 101. Direktive 2006/123 navodi se:
„(6)
Ove se zapreke ne mogu ukloniti pouzdajući se isključivo u neposrednu primjenu članaka 43. i 49. Ugovora [49. i 56. UFEU‑a], budući da bi, s jedne strane, pojedinačno rješavanje slučajeva kroz prekršajne postupke protiv dotičnih država članica, posebno zbog proširenja, bilo iznimno komplicirano za državne institucije i institucije Zajednice, dok, s druge strane, uklanjanje niza zapreka zahtijeva prethodno usklađivanje nacionalnih pravnih sustava, uključujući uspostavu administrativne suradnje. Kako su potvrdili Europski parlament i Vijeće, zakonodavni instrument Zajednice omogućava uspostavu pravog unutarnjeg tržišta usluga.
[…]
(33)
Usluge iz područja primjene ove Direktive obuhvaćaju najrazličitije djelatnosti koje su predmet stalnih promjena […]. Uključene su, također, usluge za poduzeća i potrošače, kao što je pravno ili porezno savjetovanje […]
[…]
(39)
Pojam ‚sustav ovlašćivanja’ obuhvaća, između ostalog, upravne postupke za dodjelu ovlaštenja, dozvola, dopuštenja ili koncesija te, radi ispunjavanja uvjeta za izvođenje djelatnosti, obavezno učlanjivanje u strukovno društvo, unos u registar […].
(40)
Pojam ‚[važni] razlozi [u općem interesu]’, koji se spominj[e] u određenim odredbama ove Direktive, razradio je Sud u svojoj sudskoj praksi vezano uz članke 43. i 49. Ugovora [49. i 56. UFEU‑a], a moguća je i njegova daljnja razrada. Pojam, kako ga u sudskoj praksi priznaje Sud, obuhvaća najmanje sljedeće razloge: […] zaštitu primatelja usluga, zaštitu potrošača, […] zaštitu poštenog pravosudnog sustava […]
[…]
(55)
Ova Direktiva ne dovodi u pitanje mogućnost da države članice povuku izdana ovlaštenja, ako više nisu ispunjeni uvjeti za dodjelu ovlaštenja.
(56)
U skladu sa sudskom praksom Suda javno zdravlje, zaštita potrošača, zdravlje životinja i zaštita urbanog okoliša predstavljaju [važne] razloge [u općem interesu]. Takvi razlozi mogu opravdati provedbu sustava ovlašćivanja i druga ograničenja. Međutim, ni jedan takav sustav ovlašćivanja ili ograničenje ne smiju biti diskriminirajući na temelju državljanstva. Osim toga, načela nužnosti i proporcionalnosti trebaju se uvijek poštovati.
[…]
(73)
Zahtjevi koji se trebaju ispitati uključuju nacionalne propise koji zbog toga što su nevezani uz stručnu kvalifikaciju posebnim pružateljima osiguravaju pristup određenim djelatnostima. Ti zahtjevi također uključuju obvezu da pružatelj preuzme posebni pravni oblik, a posebno da bude pravna osoba, društvo osoba, neprofitna organizacija ili društvo koje je u isključivom vlasništvu fizičkih osoba te zahtjeve koji se odnose na dioničarstvo društva, a posebno obvezu da se za određene uslužne djelatnosti mora raspolagati najmanjim kapitalom ili da se za posjedovanje dioničkog kapitala ili upravljanje određenim društvima moraju imati posebne kvalifikacije. […]
[…]
(101)
Nužno je i u interesu je primatelja, a posebno potrošača, da se pružateljima osigura mogućnost ponude multidisciplinarnih usluga te da se ograničenja u tom pogledu ograniče na ono što je nužno da bi se osigurala nepristranost, neovisnost i integritet reguliranih struka. […]”
4
Člankom 1. stavkom 1. te direktive određuje se:
„Ovom Direktivom određuju se opće odredbe kojima se pružateljima usluga olakšava ostvarivanje slobode poslovnog nastana te slobodno kretanje usluga uz istodobno održavanje visokog stupnja kvalitete tih usluga.”
5
Člankom 2. stavkom 1. navedene direktive predviđeno je:
„Ova se direktiva primjenjuje na usluge koje dostavljaju pružatelji s poslovnim nastanom u državi članici.”
6
Članak 4. te direktive glasi:
„U smislu ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
‚usluga’ je svaka samostalna gospodarska djelatnost koja se obično obavlja za naknadu, kako je spomenuto u članku 50. Ugovora [57. UFEU‑a];
2.
‚pružatelj’ je svaka fizička osoba koja je državljanin države članice ili svaka pravna osoba, sukladno članku 48. Ugovora [54. UFEU‑a], s poslovnim nastanom u državi članici, koja nudi ili pruža uslugu;
[…]
5.
‚poslovni nastan’ je stvarno izvođenje gospodarske djelatnosti, kako je navedeno u članku 43. Ugovora [49. UFEU‑a], od strane pružatelja usluga u neodređenom vremenskom razdoblju i sa stalnom infrastrukturom gdje se stvarno obavlja djelatnost pružanja usluga;
6.
‚sustav ovlašćivanja’ je svaki postupak koji pružatelj ili primatelj mora slijediti da bi od nadležnog tijela dobio službenu ili implicitnu odluku o pristupu ili izvođenju uslužne djelatnosti;
7.
‚zahtjev’ je svaka obveza, zabrana, uvjet ili ograničenje koje je predviđeno zakonima ili drugim propisima država članica ili koje proizlazi iz sudske prakse, upravne prakse, propisa profesionalnih tijela ili kolektivnih pravila strukovnih udruženja ili drugih profesionalnih organizacija, usvojenih pri izvođenju svoje pravne nezavisnosti; propisi utvrđeni u kolektivnim ugovorima sklopljenim između socijalnih partnera se kao takvi ne smatraju zahtjevima u smislu ove Direktive;
8.
‚[važni] razlozi [u općem interesu]’ su razlozi koji su kao takvi priznati u sudskoj praksi Suda, a uključuju sljedeće razloge: […] zaštitu potrošača, primatelja usluga […];
9.
‚nadležno tijelo’ je svako tijelo ili ustanova koja nadzire ili regulira uslužne djelatnosti u državi članici, a posebno uključuje upravne organe, uključujući sudove kao takve, profesionalna tijela i strukovne udruge ili druge profesionalne organizacije koje u okviru svoje pravne autonomije kolektivno uređuju pristup ili izvođenje uslužnih djelatnosti;
[…]
11.
‚regulirana struka’ je profesionalna aktivnost ili skupina profesionalnih aktivnosti iz članka 3. stavka 1. točke (a) Direktive 2005/36/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija (SL 2005., L 255, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 125. i ispravak SL 2014., L 305, str. 115.)];
[…]”
7
Članak 9. stavak 1. Direktive 2006/123 predviđa:
„Pristup ili izvođenje uslužne djelatnosti ne podliježe sustavu ovlašćivanja, osim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
sustav ovlašćivanja nije diskriminirajući u odnosu na dotičnog pružatelja;
(b)
potreba za sustavom ovlašćivanja opravdava se [važnim] razlogom [u općem interesu];
(c)
postavljeni cilj ne može se ostvariti manje strožim mjerama, a posebno zato što provođenje naknadne inspekcije ne bi bilo stvarno učinkovito jer je prekasno.”
8
U skladu s člankom 11. stavkom 4. te direktive:
„Ovaj članak ne dovodi u pitanje mogućnost država članica da opozovu ovlaštenja, ako više nisu ispunjeni potrebni uvjeti.”
9
Članak 15. navedene direktive, naslovljen „Zahtjevi koji se trebaju ocijeniti”, određuje:
„1.   Države članice ispituju predviđa li njihov pravni sustav neki od zahtjeva iz stavka 2. i osiguravaju da su svi takvi zahtjevi usklađeni s uvjetima iz stavka 3. Države članice prilagođavaju svoje zakone i druge propise da bi se uskladili s tim uvjetima.
2.   Države članice ispituju je li u njihovom pravnom sustavu pristup ili izvođenje uslužne djelatnosti uvjetovano ispunjavanjem nekih od sljedećih nediskriminirajućih zahtjeva:
[…]
(c)
zahtjev[i] koji se odnose na dioničarstvo poduzeća;
[…]
3.   Države članice provjeravaju da zahtjevi iz stavka 2. ispunjavaju sljedeće uvjete:
(a)
nediskriminacije: zahtjevi ne smiju biti izravno ili neizravno diskriminirajući s obzirom na državljanstvo niti mjesto registriranog sjedišta za poduzeća;
(b)
nužnosti: zahtjevi moraju biti opravdani [važnim] razlogom [u općem interesu];
(c)
proporcionalnosti: zahtjevi moraju biti prikladni za sigurno ispunjenje postavljenog cilja; ne smiju prekoračiti ono što je nužno za ostvarivanje tog cilja i nije ih moguće zamijeniti drugim, manje strožim mjerama kojima se postiže isti rezultat.
[…]
5.   U izvješću o međusobnom ocjenjivanju, predviđenom u članku 39. stavku 1., države članice navode sljedeće:
(a)
zahtjeve koje namjeravaju zadržati te razloge na temelju kojih smatraju da ti zahtjevi ispunjavaju uvjete iz stavka 3.;
[…]
6.   Od 28. prosinca 2006. države članice ne smiju uvesti ni jedan novi zahtjev sličan onima iz stavka 2., osim ako spomenuti zahtjev ispunjava uvjete iz stavka 3.
[…]”
10
Člankom 25. te direktive naslovljenim „Multidisciplinarne djelatnosti” u stavcima 1. i 2. određuje se:
„1.   Države članice osiguravaju da pružatelji ne podliježu zahtjevima koji ih obvezuju da obavljaju isključivo određenu, specifičnu djelatnost ili koji ograničavaju zajedničko ili partnersko izvođenje različitih djelatnosti.
Međutim, takvim zahtjevima mogu podlijegati sljedeći pružatelji usluga:
(a)
regulirane struke, ako su ti zahtjevi opravdani da bi se zajamčila usklađenost s propisima koji uređuju profesionalnu etiku i ponašanje, a razlikuju se s obzirom na specifičnu prirodu svake struke, te ako su ti zahtjevi potrebni da bi se osigurala njihova neovisnost i nepristranost;
[…]
2.   Ako su multidisciplinarne djelatnosti između pružatelja iz točaka (a) i (b) iz stavka 1. ovlaštene, države članice osiguravaju sljedeće:
(a)
sprečavanje sukoba interesa i nespojivosti između određenih djelatnosti;
(b)
osiguranje potrebne neovisnosti i nepristranosti za određene djelatnosti;
(c)
međusobnu usklađenost propisa koji uređuju profesionalnu etiku i ponašanje za različite djelatnosti, a posebno u pogledu poslovne tajnosti.”
Njemačko pravo
Prijašnji Zakon o odvjetnicima
11
U skladu s člankom 7. Bundesrechtsanwaltsordnunga (Savezni zakon o odvjetnicima), u verziji koja je bila na snazi do 31. srpnja 2022., koja se primjenjuje na činjenično stanje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: prijašnji Zakon o odvjetnicima), zahtjev za članstvo u odvjetničkoj komori odbija se ako postoje sumnje u pogledu sposobnosti podnositelja zahtjeva da obavlja svoju djelatnost kao neovisno tijelo pravosudnog sustava.
12
Članak 59.a stavci 1. i 2. tog zakona glasio je kako slijedi:
„(1)   Odvjetnici se mogu udruživati s članovima odvjetničke komore, patentnim zastupnicima, poreznim savjetnicima, poreznim zastupnicima, revizorima i ovlaštenim knjigovođama kako bi zajednički obavljali vlastite profesionalne djelatnosti u okviru svojih pripadajućih stručnih kompetencija. […]
(2)   Odvjetnici svoju profesionalnu djelatnost mogu obavljati i zajednički:
1.
s pripadnicima odvjetničke struke iz drugih država koji imaju pravo poslovnog nastana u skladu s područjem primjene ovog zakona i imaju odvjetnički ured u inozemstvu;
2.
s patentnim zastupnicima, poreznim savjetnicima, poreznim zastupnicima, revizorima i ovlaštenim knjigovođama iz drugih država koji obavljaju profesionalnu djelatnost koja je u pogledu obrazovanja i kompetencija istovjetna profesionalnim djelatnostima na koje se odnosi Pastentanwaltsordnung [Zakon o patentnim zastupnicima], Steuerberatungsgesetz [Zakon o poreznom savjetovanju] ili Wirtschaftsprüferordnung [Zakon o ovlaštenom knjigovodstvu], a koji svoje profesionalne djelatnosti mogu obavljati zajednički s patentnim zastupnicima, poreznim savjetnicima, poreznim zastupnicima, revizorima i ovlaštenim knjigovođama u skladu s područjem primjene ovog zakona.”
13
Odlukom od 12. siječnja 2016. Bundesverfassungsgericht (Savezni ustavni sud, Njemačka) presudio je da članak 59.a stavak 1. prva rečenica navedenog zakona nije u skladu s člankom 12. stavkom 1. Grundgesetza (Temeljni zakon) jer zabranjuje odvjetnicima da se udruže s liječnicima i ljekarnicima u građanskopravno strukovno društvo radi obavljanja svoje struke.
14
Člankom 59.c prijašnjeg Zakona o odvjetnicima odvjetničkim društvima dopuštalo se obavljanje odvjetničke djelatnosti u obliku društava kapitala.
15
U skladu s člankom 59.d tog zakona, zahtjev za upis u odvjetničku komoru odvjetničkog društva koje ne ispunjava zahtjeve iz članka 59.e navedenog zakona trebalo je odbiti.
16
Člankom 59.e istog zakona određivalo se:
„(1)   Samo odvjetnici i pripadnici struka navedenih u članku 59.a stavku 1. prvoj rečenici i članku 59.a stavku 2. mogu biti članovi odvjetničkih društava. U odvjetničkom društvu moraju obavljati profesionalnu djelatnost. Članak 59.a stavak 1. rečenice 3. i 4. te članak 172.a primjenjuju se mutatis mutandis.
(2)   Većinu udjela i prava glasa moraju imati odvjetnici. Ako članovi nisu ovlašteni za obavljanje profesionalnih djelatnosti navedenih u stavku 1. prvoj rečenici, nemaju pravo glasa.
(3)   Udjeli u odvjetničkim društvima ne smiju se držati za račun trećih osoba, a treće osobe ne smiju sudjelovati u dobiti odvjetničkog društva.
(4)   Članovi punomoć za ostvarivanje članskih prava mogu dati samo članovima koji imaju pravo glasa i pripadnici su iste struke ili su odvjetnici.”
17
Kako bi se zajamčila neovisnost upravljanja odvjetničkim društvom, članak 59.f prijašnjeg Zakona o odvjetnicima propisivao je sljedeće:
„(1)   Odvjetničkim društvom moraju odgovorno upravljati odvjetnici. Većina direktora moraju biti odvjetnici.
(2)   Direktori mogu biti samo osobe koje su ovlaštene obavljati neku od profesionalnih djelatnosti iz članka 59.e stavka 1. prve rečenice.
(3)   Stavak 1. druga rečenica i stavak 2. primjenjuju se mutatis mutandis na prokuriste i poslovne zastupnike za cijelo poduzeće.
(4)   Odvjetnicima koji su direktori ili prokuristi u skladu sa stavkom 3. treba biti zajamčena neovisnost u obavljanju njihove odvjetničke struke. Zabranjen je utjecaj članova, osobito u obliku uputa ili ugovornih odnosa.”
18
Članak 59.h stavak 3. tog zakona glasio je:
„Odvjetničko društvo briše se iz članstva u odvjetničkoj komori ako više ne ispunjava uvjete iz članaka 59.c, 59.e, 59.f, 59.i i 59.j, osim ako se odvjetničko društvo ne uskladi sa zakonom u razumnom roku koji odredi odvjetnička komora. […]”
Novi Zakon o odvjetnicima
19
Gesetz zur Neuregelung des Berufsrechts der anwaltlichen und steuerberatenden Berufsausübungsgesellschaften sowie zur Änderung weiterer Vorschriften im Bereich der rechtsberatenden Berufe (Zakon o novom uređenju društava za obavljanje odvjetničke djelatnosti i djelatnosti poreznog savjetnika kao slobodnog zanimanja kao i o izmjeni drugih odredbi u području djelatnosti pravnog savjetovanja) od 7. srpnja 2021. (BGBl. 2021. I, str. 2363.) izmijenio je, s učinkom od 1. kolovoza 2022., Savezni zakon o odvjetnicima.
20
U skladu s člankom 59.c tog tako izmijenjenog zakona (u daljnjem tekstu: novi Zakon o odvjetnicima), naslovljenim „Društva za obavljanje slobodnog zanimanja zajedno s članovima drugih struka”:
„(1)   Odvjetnicima je također dopušteno udruživati se radi zajedničkog obavljanja djelatnosti u društvu za obavljanje slobodnog zanimanja u skladu s člankom 59.b,
1.
s članovima odvjetničke komore, patentnim zastupnicima, poreznim savjetnicima, poreznim zastupnicima, revizorima i ovlaštenim knjigovođama,
2.
s pripadnicima odvjetničke struke iz drugih država koji na temelju Zakona o djelatnosti europskih odvjetnika u Njemačkoj ili članka 206. [novog Zakona o odvjetnicima] imaju pravo poslovnog nastana u okviru područja primjene ovog zakona,
3.
s patentnim zastupnicima, poreznim savjetnicima, poreznim zastupnicima, revizorima i ovlaštenim knjigovođama iz drugih država koji na temelju Zakona o patentnim zastupnicima, Zakona o poreznom savjetovanju ili Zakona o ovlaštenom knjigovodstvu svoje profesionalne djelatnosti mogu obavljati zajednički s patentnim zastupnicima, poreznim savjetnicima, poreznim zastupnicima, revizorima i ovlaštenim knjigovođama u skladu s područjem primjene ovog zakona,
4.
s osobama koje u okviru društva za obavljanje slobodnog zanimanja obavljaju slobodno zanimanje u smislu članka 1. stavka 2. Partnerschaftsgesellschaftsgesetza [(Zakon o građanskopravnim strukovnim društvima)], osim ako to udruživanje nije spojivo s djelatnošću odvjetnika, osobito njegovim položajem neovisnog tijela pravosudnog sustava, ili ako može ugroziti povjerenje u njegovu neovisnost.
Udruživanje u smislu prve rečenice točke 4. može, među ostalim, biti isključeno ako druga osoba navede razlog koji bi, u slučaju odvjetnika, doveo do odbijanja zahtjeva za članstvo u odvjetničkoj komori u skladu s člankom 7.
(2)   Predmet poslovanja društva za obavljanje slobodnog zanimanja iz stavka 1. je pravno savjetovanje i zastupanje. Osim toga, moguće je obavljati drugu djelatnost osim odvjetničke djelatnosti. Članci 59.d do 59.q primjenjuju se samo na društva za obavljanje slobodnog zanimanja koja obavljaju odvjetničku djelatnost.”
Kazneni zakonik
21
U skladu s člankom 203. stavkom 1. točkom 3. Strafgesetzbucha (Kazneni zakonik), odvjetnik je obvezan čuvati poslovnu tajnu u vezi s činjenicama za koje je saznao zbog svoje profesionalne djelatnosti. Međutim, u skladu sa stavkom 3. tog članka, on može otkriti poslovne tajne osobama s kojima surađuje u profesionalnom svojstvu ili u okviru javne službe, u mjeri u kojoj je to potrebno za obavljanje djelatnosti tih osoba.
Zakon o društvima s ograničenom odgovornošću
22
Članak 37. stavak 1. Gesetza betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftung (Zakon o društvima s ograničenom odgovornošću) određuje:
„Direktori u odnosu na društvo moraju poštovati ograničenja koja su ovlaštenju za zastupanje postavljena društvenim ugovorom ili, osim ako društvenim ugovorom nije drukčije određeno, odlukama članova društva.”
23
Iz članka 46. točaka 5. i 7. tog zakona proizlazi da skupština društva mora odlučiti o imenovanju i opozivu direktora i prokurista. Taj isti članak 46. u točki 6. predviđa da članovi moraju odlučivati o mjerama kontrole i nadzora upravljanja.
24
U skladu s člankom 51.a navedenog zakona:
„(1)   Direktori su dužni odmah dostaviti svakom članu koji to zatraži informacije o poslovanju društva i omogućiti mu uvid u poslovne knjige i druge dokumente.
(2)   Direktori mogu odbiti te zahtjeve za informacije i uvid ako postoji bojazan da će ih član upotrijebiti u svrhe koje nisu povezane s društvom i tako uzrokovati znatnu štetu društvu ili povezanom društvu. O odbijanju zahtjeva za informacije ili uvid potrebna je odluka članova društva.
(3)   Od tih se odredaba ne može odstupiti u društvenom ugovoru.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
25
Društvo HR odvjetničko je društvo sa sjedištem u Höhenmoosu (Njemačka), osnovano u obliku Unternehmergesellschafta (UG), odnosno društva kapitala na koje se primjenjuje Zakon o društvima s ograničenom odgovornošću, ali čiji je minimalni temeljni kapital niži od iznosa od 25000 eura koji je uobičajeno predviđen za tu vrstu društava. Njegov direktor i jedini član prvotno je bio Daniel Halmer, koji je obavljao odvjetničku djelatnost.
26
Društvo HR, koje je osnovano ugovorom od 30. siječnja 2020., upisano je u trgovački registar Amtsgerichta Traunstein (Općinski sud u Traunsteinu, Njemačka) 16. srpnja 2020. i u upisnik Odvjetničke komore u Münchenu 6. kolovoza 2020., njezinom odlukom od 28. srpnja 2020.
27
Ugovorom o prijenosu od 31. ožujka 2021. D. Halmer prenio je 51 od 100 poslovnih udjela društva HR na društvo SIVE Beratung und Beteiligung GmbH (u daljnjem tekstu: društvo SIVE), društvo s ograničenom odgovornošću osnovano u skladu s austrijskim pravom.
28
Statut društva HR stoga je izmijenjen kako bi se omogućio prijenos poslovnih udjela u društvu na društvo kapitala koje nije upisano u upisnik odvjetničke komore, pri čemu je upravljanje društvom HR ograničeno samo na odvjetnike upisane u odvjetničku komoru kako bi se zajamčila njihova neovisnost. Na taj način izmijenjene relevantne odredbe tog statuta sadržavale su sljedeće odlomke:
„Članak 2. – Predmet poslovanja
(1)   Predmet poslovanja društva je postupanje s pravnim predmetima trećih osoba, uključujući pravno savjetovanje, obavljanjem odvjetničkih zadaća koje samostalno obavljaju samo odvjetnici upisani u odvjetničku komoru koji neovisno rade u društvu i pritom ne podliježu uputama te rade u okviru vlastite odgovornosti, u skladu s propisima koji uređuju njihovu struku. Društvo u tu svrhu osigurava potrebne uvjete u pogledu osoblja, opreme i prostora te obavlja s tim povezane radnje; ono, među ostalim, ugovara osiguranje od profesionalne odgovornosti propisano propisima kojima se uređuje odvjetnička struka.
(2)   Društvo ne smije kršiti važeće zahtjeve i zabrane [Zakona o odvjetnicima] i druge propise koji uređuju odvjetničku struku. Ono osobito ne smije ometati slobodu obavljanja djelatnosti odvjetnika koji za njega rade. Društvo je ovlašteno oglašavati samo u granicama određenim propisima kojima se uređuje odvjetnička struka. Društvo nije ovlašteno baviti se trgovačkim i bankarskim djelatnostima ni bilo kojom drugom industrijskom djelatnošću.
[…]
Članak 8. – Prijenos poslovnih udjela
Prijenos poslovnih udjela i njihovih dijelova valjan je samo uz pisanu suglasnost skupštine društva. Suglasnost se daje odlukom članova za koju je potrebna većina od 75 % glasova s pravom glasa.
Članak 9. – Upravljanje i zastupanje
(1)   Poslove društva odgovorno vode isključivo odvjetnici, u skladu sa zakonom, primjenjivim pravilima struke i ovim statutom. Društvo ima jednog ili više direktora. Društvo u svojem sjedištu ima ured u kojem u okviru vlastite odgovornosti radi barem jedan direktor, za kojeg je ured središte njegove djelatnosti.
(2)   Ako je imenovan samo jedan direktor, on sam zastupa društvo. Ako je imenovano više direktora, društvo zastupaju dva direktora zajedno ili jedan direktor zajedno s prokuristom.
[…]
(4)   Direktori obavljaju odvjetničku djelatnost neovisno i u okviru vlastite odgovornosti. U tom su pogledu zabranjeni utjecaji članova, skupštine društva ili drugih direktora na obavljanje djelatnosti direktora, primjerice putem uputa, ugovornih odnosa ili prijetnje ili nanošenja štete (primjerice opoziv […] ili mjere u smislu članka 46. stavka 6. Zakona o društvima s ograničenom odgovornošću). To osobito vrijedi u pogledu konkretnog prihvaćanja, odbijanja i postupanja s punomoći društva. Osim toga, članovi, skupština društva ili drugi direktori ne smiju sprečavati direktore da u bilo kojem trenutku obavljaju svoju odvjetničku djelatnost u skladu sa svojim profesionalnim obvezama (osobito na temelju Zakona o odvjetnicima i Kodeksa odvjetničke etike). Za opoziv direktora, osim u slučaju opoziva zbog ozbiljnih razloga, potrebna je jednoglasna odluka članova društva. Članovi se obvezuju, čak i ako sami nisu upisani u odvjetničku komoru, uvijek djelovati u izvršavanju svojih članskih prava na način da je njihovo ponašanje, kao i ponašanje društva koje iz toga proizlazi, u skladu s propisima o odvjetničkoj struci (osobito Zakonom o odvjetnicima i Kodeksom odvjetničke etike). Direktori savjetuju članove o pitanjima koja proizlaze iz propisa kojima se uređuje odvjetnička struka.
(5)   Samo odvjetnici mogu biti imenovani prokuristima i poslovnim zastupnicima. Stavak 4. primjenjuje se mutatis mutandis na prokuriste i poslovne zastupnike; to ne utječe na direktorovu ovlast davanja uputa iz radnog odnosa ili na temelju punomoći u odnosu na prokurista ili poslovnog zastupnika.
[…]
Članak 11. – Donošenje odluka
(1)   Odluke članova donose se običnom većinom, osim ako zakonom ili ovim statutom nije predviđena druga većina. Svaki poslovni udio u društvu daje pravo na jedan glas. Odluke koje su protivne članku 9. stavcima 4. ili 5. su nedopuštene.
[…]
Članak 13. – Ostvarivanje prava na informiranje i uvid u smislu članka 51.a Zakona o društvima s ograničenom odgovornošću
Direktori, prokuristi i poslovni zastupnici dužni su poštovati svoju obvezu čuvanja odvjetničke tajne, u mjeri u kojoj je to moguće, i u odnosu na skupštinu društva i svakog člana s kojim ne surađuju u profesionalnom svojstvu i koji sam ne podliježe obvezi čuvanja poslovne tajne čija je povreda kaznenopravno sankcionirana. Ako član društva zatraži uvid u dokumente ili informacije o činjenicama na koje se primjenjuje odvjetnička tajna, mora ga zastupati osoba na koju se primjenjuje Zakon o čuvanju poslovne tajne (npr. odvjetnik, porezni savjetnik, revizor), uključujući u odnosu na njega. U pogledu uvida ili informacija o činjenicama na koje se primjenjuje odvjetnička tajna, članovi sami izravno i neposredno podliježu obvezi čuvanja poslovne tajne na temelju tog društvenog ugovora, u skladu s člankom 203. stavkom 4. drugom rečenicom točkom 1. Kaznenog zakonika. U svakom slučaju, prije nego što se sam član, uvidom ili pribavljanjem podataka, može izravno upoznati s činjenicama na koje se primjenjuje odvjetnička tajna, direktor ga mora obvezati na čuvanje poslovne tajne, u skladu s člankom 203. stavkom 4. drugom rečenicom točkom 1. Kaznenog zakonika. Odstupajući od članka 51.a stavka 2. druge rečenice Zakona o društvima s ograničenom odgovornošću, za odbijanje informiranja ili uvida nije potrebna odluka članova.
[…]
Članak 17. – Izmjene statuta; prestanak; obveza informiranja
(1)   Odluke koje se odnose na izmjene ovog statuta i prestanak društva vrijede samo ako su donesene većinom od 75 % glasova danih na propisno sazvanoj skupštini društva i ako je ostvaren kvorum. Izmjene članka 9. stavaka 4. i 5. te članka 13. ovog statuta zahtijevaju jednoglasnost.
(2)   Sve izmjene statuta, članova ili osobe ovlaštene za zastupanje, sve odluke o pojedinačnim pravima direktora na zastupanje i osnivanje ili ukidanje društava kćeri odmah se prijavljuju nadležnoj odvjetničkoj komori zajedno s potrebnim dokazima.”
29
Izmjena statuta društva HR i prijenos poslovnih udjela tog društva upisani su u sudski registar Amtsgerichta Traunstein (Općinski sud u Traunsteinu) 6. travnja 2021.
30
Dopisima od 9. travnja 2021. i 9. svibnja 2021. društvo HR obavijestilo je Odvjetničku komoru u Münchenu o izmjeni svojeg statuta i prijenosu 51 od 100 svojih poslovnih udjela društvu SIVE.
31
Dopisom od 19. svibnja 2021. Odvjetnička komora u Münchenu obavijestila je društvo HR da je prijenos poslovnih udjela društvu SIVE zabranjen na temelju članaka 59.a i 59.e prijašnjeg Zakona o odvjetnicima i da će se, slijedom toga, društvo HR izbrisati iz članstva u odvjetničkoj komori u slučaju ostajanja pri tom prijenosu.
32
Dopisom od 26. svibnja 2021. društvo HR obavijestilo je Odvjetničku komoru u Münchenu da ostaje pri navedenom prijenosu.
33
Odlukom od 9. studenoga 2021., koja je društvu HR dostavljena 11. studenoga 2021., Odvjetnička komora u Münchenu izbrisala je to društvo iz članstva na temelju odredbi članka 59.e stavka 1. prve rečenice u vezi s člankom 59.h stavkom 3. prvom rečenicom prijašnjeg Zakona o odvjetnicima, uz obrazloženje da samo odvjetnici i članovi struka navedenih u članku 59.a stavku 1. prvoj rečenici i članku 59.a stavku 2. tog zakona kao i liječnici i ljekarnici mogu biti članovi odvjetničkog društva. Prema mišljenju Odvjetničke komore u Münchenu, odredbama prijašnjeg Zakona o odvjetnicima, koje je ona dužna primjenjivati bez ikakve margine prosudbe, ne povređuju se ni članci 49. i 63. UFEU‑a ni članak 15. Direktive 2006/123 jer se člankom 25. stavkom 1. drugim podstavkom točkom (a) te direktive dopuštaju istovjetna ograničenja za regulirane struke.
34
Društvo HR je 26. studenoga 2021. Bayerischer Anwaltsgerichtshofu (Visoki stegovni sud Bavarske za odvjetnike, Njemačka), odnosno sudu koji je uputio zahtjev, podnijelo tužbu protiv odluke o brisanju iz članstva koju je donijela Odvjetnička komora u Münchenu. U prilog svojoj tužbi društvo HR tvrdi da članak 59.e stavak 1. prva rečenica i članak 59.h stavak 3. prva rečenica prijašnjeg Zakona o odvjetnicima osobito povređuju pravo na slobodno kretanje kapitala, zajamčeno člankom 63. stavkom 1. UFEU‑a, kao i prava koja ono ima na temelju članka 15. Direktive 2006/123. Ta odluka također povređuje pravo društva SIVE na slobodu poslovnog nastana, kako je zajamčeno člancima 49. i 54. UFEU‑a.
35
Sud koji je uputio zahtjev ističe da je stjecanje poslovnih udjela u pravnoj osobi privatnog prava obuhvaćeno slobodnim kretanjem kapitala, koje je zajamčeno člankom 63. UFEU‑a. S druge strane, sloboda poslovnog nastana i slobodno pružanje usluga trebaju prevladati u slučaju kada stjecatelj tom transakcijom namjerava izvršavati utjecaj na poduzeće, što se može utvrditi osobito na temelju broja stečenih poslovnih udjela u društvu i strukture društvenog ugovora.
36
Taj sud navodi da je u ovom slučaju 51 od 100 poslovnih udjela u društvu HR preneseno društvu SIVE, što je potonjem omogućilo stjecanje većinskog udjela u temeljnom kapitalu društva HR. Međutim, statut društva HR u skladu je s člankom 59.f stavkom 4. prijašnjeg Zakona o odvjetnicima, kojim se propisuje da je neovisnost odvjetnika koji su kao direktori ili na temelju statuta ovlašteni djelovati u ime društva zajamčena pri obavljanju odvjetničke djelatnosti. Naime, taj statut sadržava više odredbi kojima se može osigurati ta neovisnost, osobito u pogledu opoziva direktora, ovlasti skupštine društva i nedopuštenosti odluka kojima se ne poštuju te odredbe.
37
U tom kontekstu, sud koji je uputio zahtjev, na prvom mjestu, dvoji o usklađenosti članaka 59.a i 59.e do 59.h prijašnjeg Zakona o odvjetnicima s člankom 63. UFEU‑a.
38
Prema mišljenju tog suda, kao prvo, članak 59.e stavak 1. prva rečenica tog zakona ograničava krug potencijalnih članova odvjetničkih društava na odvjetnike i članove određenih slobodnih zanimanja, navedenih u članku 59.a stavku 1. prvoj rečenici i u članku 59.a stavku 2. navedenog zakona. Kao drugo, članak 59.e stavak 1. druga rečenica istog zakona nalaže članovima da obavljaju profesionalnu djelatnost u odvjetničkom društvu. Kao treće, u skladu s člankom 59.e stavkom 2. prvom rečenicom prijašnjeg Zakona o odvjetnicima, ako članovi slobodnih zanimanja koji nisu odvjetnici imaju udio u temeljnom kapitalu odvjetničkog društva, većina poslovnih udjela u društvu i prava glasa mora pripadati odvjetnicima. Kao četvrto, u skladu s člankom 59.e stavkom 2. drugom rečenicom tog zakona, članovi koji nisu ovlašteni obavljati odvjetničku djelatnost ili neko drugo slobodno zanimanje iz članka 59.a stavka 1. prve rečenice i članka 59.a stavka 2. navedenog zakona nemaju pravo glasa.
39
Navedeni sud dvoji o tome mogu li se te odredbe kojima se, prema njegovu mišljenju, ugrožava slobodno kretanje kapitala opravdati na temelju članka 65. stavka 2. UFEU‑a, kojim se dopuštaju propisi država članica o održavanju javnog poretka i javne sigurnosti. Naime, ograničenja predviđena u člancima 59.a, 59.e i 59.h prijašnjeg Zakona o odvjetnicima možda nisu nužna kako bi se zajamčila neovisnost odvjetnika jer članak 59.f stavak 4. tog zakona članovima zabranjuje da utječu na odvjetničku djelatnost pravnog savjetovanja, uključujući prihvaćanje ili odbijanje klijenata, i jer se neovisnost uprave može jamčiti statutom društva, kao što je to slučaj sa statutom društva HR. Osim toga, odvjetničke komore mogu ne samo uvjetovati članstvo odvjetničkog društva postojanjem odgovarajućih odredbi u njegovu statutu nego i oduzeti to članstvo u slučaju naknadne izmjene navedenog statuta kojom bi se smanjila ili ukinula zaštita neovisnosti odvjetničke djelatnosti, u skladu s člankom 59.h prijašnjeg Zakona o odvjetnicima.
40
Čak i pod pretpostavkom da je zabrana sudjelovanja trećih osoba koje samo žele ostvariti dobit prikladno sredstvo za sprečavanje utjecaja isključivo financijskih ulagatelja na operativne djelatnosti odvjetničkog društva, sud koji je uputio zahtjev dvoji o nužnosti te zabrane jer, prema njegovu mišljenju, nacionalni propis i društveni ugovor omogućuju izbjegavanje utjecaja članova društva na odvjetničku djelatnost društva. Stoga bi isključivo financijski ulagatelj morao odlučiti želi li steći udio u takvom društvu, iako u tom slučaju ne bi mogao utjecati na upravljanje tim društvom.
41
Sud koji je uputio zahtjev također se pita čine li zahtjevi koji proizlaze iz članaka 59.a, 59.e i 59.h prijašnjeg Zakona o odvjetnicima dosljedno i sustavno ograničenje slobodnog kretanja kapitala kako bi se zaštitila neovisnost odvjetničke djelatnosti i dobro sudovanje. U tom pogledu ističe da, iako ograničenje kruga članova društva može spriječiti to da treće osobe koje ne ispunjavaju te zahtjeve mogu utjecati na odvjetničko društvo kao članovi, članovi koji ispunjavaju zahtjeve predviđene u članku 59.e prijašnjeg Zakona o odvjetnicima ipak mogu na isti način utjecati na upravljanje odvjetničkim društvom. Naime, ni taj članak ni članak 59.a tog zakona ne sadržavaju kvantitativne zahtjeve u pogledu obveze suradnje članova društva. Stoga je moguće da član, čak i odvjetnik, svojim sudjelovanjem ponajprije slijedi financijske interese i tek sporedno sudjeluje u ostvarivanju ciljeva društva.
42
Osim toga, sud koji je uputio zahtjev ističe da je novi Zakon o odvjetnicima, koji je stupio na snagu 1. kolovoza 2022., ublažio uvjete za udruživanje u okviru odvjetničkog društva. Naime, pravno savjetovanje mogu pružati društva za obavljanje slobodnog zanimanja u smislu članka 59.c tog novog zakona, u kojima sada mogu sudjelovati, osim stručnjaka koji su već imali to pravo na temelju članka 59.a prijašnjeg Zakona o odvjetnicima, i druge osobe koje obavljaju struke navedene u članku 1. stavku 2. Zakona o građanskim strukovnim društvima, odnosno inženjeri, arhitekti, komercijalni kemičari, piloti, novinari, umjetnici ili pak spisatelji. Krug osoba koje mogu sudjelovati u društvu za obavljanje slobodnog zanimanja stoga je sada vrlo raznolik.
43
Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev smatra da, iako povjerenje u odvjetničku tajnu treba biti zaštićeno nalaganjem obveze čuvanja poslovne tajne svim članovima tijelâ odvjetničkog društva, a ne samo odvjetniku koji unutar njega obavlja odvjetničku djelatnost, ipak se može posumnjati u to da se zabrana sudjelovanja trećih osoba može temeljiti na okolnosti da se njome izbjegava to da treće osobe dobiju informacije ili dokumente koji podliježu tajnosti. U tom pogledu, članak 13. statuta društva HR predviđa vrlo stroga pravila, u smislu da je pravo članova na informiranje također ograničeno i da im se nalaže odvjetnička tajna. Kad je riječ o jednoj od osnovnih odvjetnikovih profesionalnih obveza, čija je povreda usto kaznenopravno sankcionirana, odvjetnička je komora već mogla, na temelju članaka 59.c i 59.e prijašnjeg Zakona o odvjetnicima, provjeriti statut odvjetničkog društva kako bi provjerila jesu li u njemu u dovoljnoj mjeri poštovani zahtjevi u pogledu odvjetničke tajne. Osim toga, članci 59.d i 59.e novog Zakona o odvjetnicima sada obvezuju odvjetničku komoru da provede tu provjeru.
44
Na drugom mjestu, sud koji je uputio zahtjev ističe da bi se društvo HR, s obzirom na to da pruža usluge u smislu članka 4. točke 1. Direktive 2006/123, moglo pozvati na činjenicu da ograničenja predviđena člancima 59.a, 59.e i 59.h prijašnjeg Zakona o odvjetnicima nisu opravdana s obzirom na članak 15. stavak 2. točku (c) i članak 15. stavak 3. točku (c) te direktive. Točno je da navedena direktiva omogućuje da se predvide ograničenja kojima se jamči neovisnost pravnog savjetovanja i dobro sudovanje, ali pod uvjetom da su ta ograničenja proporcionalna. Međutim, postoje ozbiljne sumnje u proporcionalnost ograničenja predviđenih u člancima 59.a i 59.e prijašnjeg Zakona o odvjetnicima za stjecanje poslovnih udjela u odvjetničkom društvu. Naime, neovisnost odvjetničke djelatnosti, dobro sudovanje, odvjetnikova obveza povjerljivosti i stoga povjerenje u pravosudni sustav dovoljno su zajamčeni ograničenjima prava članova iz članka 59.f prijašnjeg Zakona o odvjetnicima kao i statutom društva HR. Sudjelovanje članova koji ponajprije pridonose kapitalom ne omogućuje utvrđivanje rizika koji su veći od onih povezanih sa sudjelovanjem osoba koje mogu biti članovi društva za obavljanje slobodnog zanimanja na temelju novog Zakona o odvjetnicima.
45
Na trećem mjestu, ako treba smatrati da društvo SIVE nastoji izvršavati prevladavajući utjecaj na djelatnost društva HR, valjalo bi zaključiti da je, osim Direktive 2006/123, povrijeđeno pravo društva SIVE na slobodu poslovnog nastana u smislu članka 49. UFEU‑a.
46
U tim je okolnostima Bayerischer Anwaltsgerichtshof (Visoki stegovni sud Bavarske za odvjetnike) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Smatra li se zabranjenim ograničenjem prava na slobodno kretanje kapitala u skladu s člankom 63. stavkom 1. UFEU‑a kad se zakonima države članice predviđa da se odvjetničkom društvu obvezno oduzima dozvola za obavljanje odvjetničke službe:
(a)
ako se udio u odvjetničkom društvu prenese na osobu koja ne ispunjava posebne zahtjeve za obavljanje profesionalne djelatnosti koji se u skladu s pravom države članice primjenjuju na stjecanje udjela? U skladu s tim, udio u odvjetničkom društvu može steći samo odvjetnik ili neki drugi član odvjetničke komore, patentni zastupnik, porezni savjetnik, porezni zastupnik, revizor ili ovlašteni knjigovođa, pripadnik odvjetničke struke iz druge države kojem je dopušteno obavljanje djelatnosti pravnog savjetovanja u tuzemstvu odnosno patentni zastupnik, porezni savjetnik, porezni zastupnik, revizor ili ovlašteni knjigovođa iz druge države kojem je dopušteno obavljanje te djelatnosti u tuzemstvu ili liječnik odnosno ljekarnik;
(b)
ako član društva ispunjava posebne zahtjeve u skladu s prvim pitanjem točkom [(a)], ali ne obavlja profesionalnu djelatnost u odvjetničkom društvu?
(c)
ako zbog prijenosa jednog udjela ili više njih odnosno prijenosa prava glasa odvjetnici više nemaju većinu udjela odnosno prava glasa?
2.
Smatra li se zabranjenim ograničenjem prava na slobodno kretanje kapitala u skladu s člankom 63. stavkom 1. UFEU‑a ako član društva koji nije ovlašten za obavljanje profesionalne djelatnosti u smislu [prvog pitanja točke (a)] nema pravo glasa iako statut društva, radi zaštite neovisnosti osoba koje su ovlaštene za obavljanje odvjetničke službe i odvjetničke djelatnosti tog društva, sadržava odredbe kojima se osigurava da društvo zastupaju isključivo odvjetnici u svojstvu direktora ili prokurista, da je članovima društva i skupštini društva zabranjeno utjecati na upravu davanjem uputa ili neizravnom prijetnjom negativnim posljedicama, da odluke članova društva koje se protive tim odredbama nisu valjane i da se obveza čuvanja odvjetničke tajne primjenjuje i na članove društva i osobe koje oni ovlaste?
3.
Ispunjavaju li ograničenja navedena u [prvom i drugom pitanju] uvjete za dopušteno zadiranje u slobodu pružanja usluga u skladu s člankom 15. stavkom 3. točkama (a) do (c) Direktive 2006/123?
4
Ako Sud smatra da se ne povređuje tužiteljevo pravo na slobodno kretanje kapitala […] i da nije došlo do povrede Direktive [2006/123], dovode li ograničenja navedena u prvom i drugom pitanju do povrede prava [društva SIVE] na slobodu poslovnog nastana u skladu s člankom 49. UFEU‑a?”
O prethodnim pitanjima
Prvo, treće i četvrto pitanje
47
U tekstu prvog, trećeg i četvrtog pitanja, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev poziva se na nacionalni propis koji predviđa da se odvjetničko društvo briše iz članstva u odvjetničkoj komori kada se poslovni udio u tom društvu prenese na osobu kojoj taj propis ne dopušta da postane član u toj vrsti društava, kada član ne obavlja profesionalnu djelatnost u odvjetničkom društvu ili kada članovi koji imaju svojstvo odvjetnika više ne drže većinu poslovnih udjela u društvu ili prava glasa. Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je cilj navedenog propisa, u biti, spriječiti utjecaj na operativne djelatnosti odvjetničkog društva isključivo financijskih ulagatelja koji nemaju namjeru obavljati profesionalnu djelatnost u tom društvu.
48
Kako bi se sudu koji je uputio zahtjev dao koristan odgovor, valja smatrati da tim pitanjima taj sud u biti pita treba li članak 49. i članak 63. stavak 1. UFEU‑a te članak 15. stavak 2. točku (c) i članak 15. stavak 3. Direktive 2006/123 tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se, pod prijetnjom brisanja predmetnog odvjetničkog društva iz članstva u odvjetničkoj komori, zabranjuje prijenos poslovnih udjela u tom društvu na isključivo financijskog ulagatelja koji u navedenom društvu nema namjeru obavljati profesionalnu djelatnost obuhvaćenu tim propisom.
49
Iako se svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev također poziva na slobodno pružanje usluga, iz spisa kojim Sud raspolaže ipak ne proizlazi da se društvo SIVE namjerava pozvati na tu slobodu kako bi pružalo pravne usluge u Njemačkoj. Navedena sloboda stoga nije relevantna u glavnom predmetu.
50
Budući da se sud koji je uputio zahtjev istodobno poziva na slobodu poslovnog nastana i na slobodno kretanje kapitala, najprije valja utvrditi koja se temeljna sloboda primjenjuje u glavnom postupku, što pretpostavlja uzimanje u obzir predmeta nacionalnog propisa o kojem je riječ u glavnom postupku i, ovisno o slučaju, činjeničnih elemenata predmetnog slučaja (vidjeti u tom slučaju presude od 13. studenoga 2012., Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑35/11, EU:C:2012:707, t. 90., 93. i 94., i od 24. veljače 2022., Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, t. 78., 82. i 83.).
51
U tom pogledu, u područje primjene slobode poslovnog nastana ulazi nacionalni propis koji se primjenjuje samo na udjele koji omogućuju izvršavanje konkretnog utjecaja na odluke nekog trgovačkog društva i određivanje njegovih djelatnosti. Nasuprot tomu, nacionalne odredbe koje se primjenjuju na udjele koji se stječu samo radi financijskog ulaganja, bez namjere izvršavanja utjecaja na upravljanje i kontrolu nad društvom, moraju se razmotriti isključivo s obzirom na slobodno kretanje kapitala (presuda od 24. veljače 2022., Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, t. 79. i 80. i navedena sudska praksa).
52
Iz toga proizlazi da nacionalno zakonodavstvo čija primjena nije ograničena samo na udjele koji omogućavaju konkretan utjecaj na odluke nekog društva i određivanje njegovih djelatnosti, nego se ono primjenjuje neovisno o veličini udjela koji dioničar ima u društvu, može biti obuhvaćeno slobodom poslovnog nastana kao i slobodnim kretanjem kapitala (vidjeti u tom smislu presude od 24. svibnja 2007., Holböck, C‑157/05, EU:C:2007:297, t. 23. i 24., i od 21. listopada 2010., Idryma Typou, C‑81/09, EU:C:2010:622, t. 49.).
53
U tom slučaju, Sud u načelu ispituje predmetnu mjeru samo s obzirom na jednu od tih dviju sloboda ako se pokaže da je u okolnostima glavnog postupka jedna od njih posve sporedna u odnosu na drugu te da joj može biti pridružena (presude od 3. listopada 2006., Fidium Finanz, C‑452/04, EU:C:2006:631, t. 34. i od 17. rujna 2009., Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, t. 37.).
54
U ovom slučaju nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku ima za cilj, među ostalim, spriječiti svako stjecanje udjela, bez obzira na njegovu veličinu, u odvjetničkom društvu od strane osoba koje nisu ni odvjetnici ni članovi jedne od struka navedenih u članku 59.a stavku 1. prvoj rečenici i članku 59.a stavku 2. prijašnjeg Zakona o odvjetnicima.
55
Nadalje, točno je da je društvo SIVE steklo 51 % temeljnog kapitala društva HR. U tom pogledu, odredbe nacionalnog prava koje se primjenjuju kada društvo jedne države članice u temeljnom kapitalu društva sa sjedištem u drugoj državi članici ima udjele koji mu u načelu omogućuju izvršavanje konkretnog utjecaja na odluke društva i određivanje njegovih djelatnosti spadaju u materijalno područje primjene slobode poslovnog nastana (vidjeti u tom smislu presudu od 17. rujna 2009., Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, t. 47.), što je slučaj vlasništva većine njegova kapitala (vidjeti u tom smislu rješenje od 10. svibnja 2007., Lasertec, C‑492/04, EU:C:2007:273, t. 23. i presudu od 21. prosinca 2016., AGET Iraklis, C‑201/15, EU:C:2016:972, t. 46. i 47.).
56
Međutim, statut društva HR izmijenjen je kako bi se društvu SIVE oduzela mogućnost utjecaja koji bi ono moglo izvršavati na temelju kriterija većinskog udjela u kapitalu. Kao što to proizlazi iz elemenata spisa kojim Sud raspolaže, takva izmjena može značiti da je društvo SIVE steklo poslovne udjele u društvu HR s jedinim ciljem da tom društvu pribavi kapital koji bi mu omogućio da financira razvoj inovativnog pravnog modela utemeljenog na novim tehnologijama.
57
Iz toga slijedi da je glavni predmet jednako obuhvaćen slobodom poslovnog nastana i slobodnim kretanjem kapitala, pri čemu se jedna od tih sloboda ne može smatrati sporednom u odnosu na drugu.
58
Na prvom mjestu, kad je riječ o slobodi poslovnog nastana, iz uvodne izjave 6. Direktive 2006/123 proizlazi da se zapreke toj slobodi ne mogu ukloniti pouzdajući se isključivo u neposrednu primjenu članka 49. UFEU‑a jer bi, među ostalim, pojedinačno rješavanje slučajeva tih zapreka bilo iznimno komplicirano. Iz toga slijedi da kada je situacija obuhvaćena područjem primjene te direktive, nije ju potrebno ispitati i s obzirom na članak 49. UFEU‑a (presuda od 26. lipnja 2019., Komisija/Grčka, C‑729/17, EU:C:2019:534, t. 53. i 54.).
59
Međutim, s jedne strane, kao što se to navodi u uvodnoj izjavi 33. Direktive 2006/123, usluge pravnog savjetovanja koje uključuju pravne usluge koje pružaju odvjetnici obuhvaćene su materijalnim područjem primjene te direktive (vidjeti u tom smislu presudu od 13. siječnja 2022., Minister Sprawiedliwości, C‑55/20, EU:C:2022:6, t. 88.).
60
S druge strane, nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku, osobito ograničenje kruga osoba koje mogu biti članovi kao i zahtjev aktivne suradnje u društvu, koji su predviđeni u članku 59.e stavku 1. prvoj i drugoj rečenici prijašnjeg Zakona o odvjetnicima, odgovaraju „zahtjevima” u smislu članka 4. točke 7. navedene direktive, koji se u biti odnose na dioničarstvo poduzeća i stoga su obuhvaćeni člankom 15. stavkom 2. točkom (c) iste direktive.
61
U tom pogledu u članku 15. stavku 1. Direktive 2006/123 navodi se da države članice ispituju predviđa li njihov pravni sustav neki od zahtjeva iz stavka 2. tog članka i osiguravaju da su takvi zahtjevi usklađeni s pretpostavkama iz njegova stavka 3. Osim toga, člankom 15. stavkom 5. točkom (a) i člankom 15. stavkom 6. tog istog članka državama članicama dopušta se da zadrže ili, prema potrebi, uvedu zahtjeve kao što su oni navedeni u njegovu stavku 2., pod uvjetom da su u skladu s uvjetima iz njegova stavka 3. (vidjeti u tom smislu presude od 16. lipnja 2015., Rina Services i dr., C‑593/13, EU:C:2015:399, t. 33. i od 29. srpnja 2019., Komisija/Austrija (Inženjeri građevinarstva, patentni zastupnici i veterinari), C‑209/18, EU:C:2019:632, t. 80.).
62
Kumulativne pretpostavke navedene u članku 15. stavku 3. Direktive 2006/123 odnose se, kao prvo, na nediskriminatornost zahtjeva o kojima je riječ, koji ne mogu biti izravno ili neizravno diskriminirajući ovisno o državljanstvu ili, u pogledu društava, ovisno o mjestu registriranog sjedišta; kao drugo, na njihovu nužnost, tj. da moraju biti opravdani važnim razlogom u općem interesu; i, kao treće, na njihovu proporcionalnost, s obzirom na to da ti zahtjevi moraju biti prikladni za jamčenje ostvarenja postavljenog cilja, ne smiju prekoračivati ono što je nužno za ostvarenje tog cilja i drugim se manje ograničavajućim mjerama ne može moći postići isti rezultat (presuda od 29. srpnja 2019., Komisija/Austrija (Inženjeri građevinarstva, patentni zastupnici i veterinari), C‑209/18, EU:C:2019:632, t. 81.).
63
U ovom slučaju, kad je riječ, najprije, o prvom uvjetu, koji se odnosi na nediskriminatornost zahtjeva o kojima je riječ u glavnom postupku, nijedan od njih nije diskriminatoran, tako da ispunjavaju taj uvjet.
64
Nadalje, u pogledu drugog uvjeta, koji se odnosi na nužnost tih zahtjeva, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je njihov cilj osigurati neovisnost i integritet odvjetničke djelatnosti kao i poštovanje načela transparentnosti i obveze čuvanja odvjetničke tajne.
65
Ti su ciljevi nedvojbeno povezani sa zaštitom primatelja usluga, u ovom slučaju pravnih, i s dobrim sudovanjem koji predstavljaju važne razloge u općem interesu u smislu članka 4. točke 8. Direktive 2006/123, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 40. Osim toga, budući da se tim člankom 4. točkom 8. samo kodificira sudska praksa Suda, valja istaknuti da je, u okviru tumačenja primarnog prava, Sud kvalificirao kao važne razloge u općem interesu zaštitu pravnih subjekata (vidjeti u tom smislu presude od 12. prosinca 1996., Reisebüro Broede, C‑3/95, EU:C:1996:487, t. 38.; od 17. ožujka 2011., Peñarroja Fa, C‑372/09 i C‑373/09, EU:C:2011:156, t. 55. i od 18. svibnja 2017., Lahorgue, C‑99/16, EU:C:2017:391, t. 34. i 35.) kao i uredno obavljanje odvjetničke djelatnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 19. veljače 2002., Wouters i dr., C‑309/99, EU:C:2002:98, t. 107.).
66
U tom je pogledu važno podsjetiti na to da je cilj zadaće odvjetničkog zastupanja, koje se obavlja u interesu dobrog sudovanja, prije svega što bolje zaštititi i braniti interese opunomoćitelja, posve neovisno i uz poštovanje zakona te pravila struke i deontoloških pravila (vidjeti u tom smislu presudu od 4. veljače 2020., Uniwersytet Wrocławski i Poljska/REA, C‑515/17 P i C‑561/17 P, EU:C:2020:73, t. 62. i od 24. ožujka 2022., PJ i PC/EUIPO, C‑529/18 P i C‑531/18 P, EU:C:2022:218, t. 64.). Odvjetnicima je povjerena temeljna zadaća u demokratskom društvu da brane osobe, a ona podrazumijeva, s jedne strane, to da se svaka osoba mora moći slobodno obratiti svojem odvjetniku, čije samo zanimanje po svojoj biti obuhvaća zadaću neovisnog davanja pravnih mišljenja svima kojima su ona potrebna i, s druge strane, s prvim povezan zahtjev lojalnosti odvjetnika svojoj stranci (vidjeti u tom smislu presudu od 8. prosinca 2022., Orde van Vlaamse Balies i dr., C‑694/20, EU:C:2022:963, t. 28. i navedenu sudsku praksu).
67
Naposljetku, što se tiče trećeg uvjeta, koji se odnosi na proporcionalnost zahtjeva o kojima je riječ u glavnom postupku, on pretpostavlja da su ti zahtjevi prikladni za jamčenje ostvarenja zadanog cilja, da ne prekoračuju ono što je nužno za njegovo postizanje i da druge manje ograničavajuće mjere ne omogućuju postizanje istog rezultata.
68
U ovom slučaju, s obzirom na to da namjeravaju pridonijeti poštovanju neovisnosti odvjetnika i zabrane sukoba interesa, osobito isključenjem toga da isključivo financijski ulagatelji mogu utjecati na odluke i djelatnosti odvjetničkog društva, navedeni su zahtjevi prikladni za jamčenje ostvarenja cilja zaštite dobrog sudovanja i integriteta odvjetničke djelatnosti.
69
Naime, želja isključivo financijskog ulagatelja da ostvari korist od svojeg ulaganja mogla bi utjecati na organizaciju i djelatnost odvjetničkog društva. Stoga, ako bi takav ulagatelj smatrao da povrat njegova ulaganja nije dovoljan, mogao bi biti u iskušenju da zatraži smanjenje troškova ili da traži određenu vrstu klijenata, pod prijetnjom da eventualno povuče svoje ulaganje, a takva je prijetnja dovoljna za utvrđivanje mogućnosti njegova utjecaja, makar i neizravnog.
70
Međutim, kao prvo, dok je cilj koji nastoji postići isključivo financijski ulagatelj ograničen na ostvarivanje dobiti, odvjetnici ne obavljaju svoju djelatnost isključivo s gospodarskim ciljem, nego su dužni poštovati profesionalna i deontološka pravila.
71
U tom pogledu valja pojasniti da je nepostojanje sukoba interesa nužno za obavljanje odvjetničke djelatnosti i podrazumijeva, posebice, da odvjetnici moraju biti neovisni, uključujući financijski, u odnosu na javna tijela i druge subjekte koji na njih ne smiju ni na koji način utjecati (presuda od 2. prosinca 2010., Jakubowska, C‑225/09, EU:C:2010:729, t. 61.). Naime, s jedne strane, ako ne postoji takva financijska neovisnost, gospodarski razlozi usmjereni na kratkoročnu dobit isključivo financijskog ulagatelja mogli bi prevladati nad razlozima vođenima isključivo zaštitom interesa klijenata odvjetničkog društva. S druge strane, postojanje eventualnih veza između isključivo financijskog ulagatelja i stranke također može utjecati na odnos između odvjetnika i te stranke na takav način da se ne može isključiti sukob s profesionalnim ili deontološkim pravilima.
72
Kao drugo, budući da profesionalna i deontološka pravila primjenjiva na odvjetničku djelatnost nisu usklađena na razini Unije, svaka država članica u načelu je slobodna urediti obavljanje te djelatnosti na svojem državnom području. Pravila koja se primjenjuju na navedenu djelatnost mogu se stoga znatno razlikovati među državama članicama (vidjeti u tom smislu presudu od 19. veljače 2002., Wouters i dr., C‑309/99, EU:C:2002:98, t. 99.; od 2. prosinca 2010., Jakubowska, C‑225/09, EU:C:2010:729, t. 57. i od 7. svibnja 2019., Monachos Eirinaios, C‑431/17, EU:C:2019:368, t. 31.).
73
U tim okolnostima, uzimajući u obzir tako dodijeljenu marginu prosudbe, država članica ima pravo smatrati da odvjetnik ne može obavljati svoju djelatnost neovisno i poštujući svoje profesionalne i deontološke obveze ako je član društva čiji su članovi osobe koje, s jedne strane, ne obavljaju odvjetničku djelatnost ni bilo koju drugu struku koja podliježe zahtjevima koji proizlaze iz profesionalnih i deontoloških pravila i, s druge strane, djeluju samo kao isključivo financijski ulagatelji, a nemaju namjeru obavljati aktivnost koja je obuhvaćena takvom djelatnošću u okviru tog društva. To je tim više tako kada, kao u glavnom predmetu, takav ulagatelj namjerava steći većinski udio u predmetnom odvjetničkom društvu.
74
S obzirom na tu istu marginu prosudbe, država članica ima pravo smatrati da postoji opasnost da mjere predviđene nacionalnim propisom ili statutom odvjetničkog društva radi očuvanja profesionalne neovisnosti i integriteta odvjetnika koji djeluju u tom društvu u praksi nisu dovoljne za učinkovito osiguranje ostvarenja ciljeva navedenih u točkama 64. do 66. ove presude u slučaju sudjelovanja isključivo financijskog ulagatelja u temeljnom kapitalu navedenog društva, uzimajući u obzir utjecaj, makar i neizravan, koji bi taj ulagatelj mogao izvršavati na upravljanje i poslovanje istog društva putem odluka o ulaganju ili smanjenju ulaganja, koje su uglavnom ili isključivo vođene ostvarivanjem dobiti.
75
Na drugom mjestu, kad je riječ o slobodnom kretanju kapitala zajamčenom člankom 63. UFEU‑a, tim člankom obuhvaćena su izravna ulaganja u obliku udjela u društvu držanjem dionica koje daje mogućnost stvarnog sudjelovanja u upravljanju društvom i kontroli nad njim kao i stjecanje vrijednosnih papira isključivo radi financijskog ulaganja, bez želje za utjecajem na upravljanje i kontrolu društva (vidjeti u tom smislu presude od 17. rujna 2009., Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, t. 40. i od 21. prosinca 2016., AGET Iraklis, C‑201/15, EU:C:2016:972, t. 58. i navedenu sudsku praksu).
76
Mjere zabranjene člankom 63. stavkom 1. UFEU‑a, kao ograničenja kretanja kapitala, uključuju, među ostalim, one koje su takve prirode da mogu odvratiti nerezidentna društva od ulaganja u državi članici (vidjeti u tom smislu presudu od 6. ožujka 2018., SEGRO i Horváth, C‑52/16 i C‑113/16, EU:C:2018:157, t. 65.). Sud je pojasnio da „ograničenjima” u smislu tog članka 63. stavka 1. UFEU‑a treba smatrati nacionalne mjere koje bi mogle spriječiti ili ograničiti stjecanje dionica u rezidentnim društvima ili koje bi mogle odvratiti ulagatelje iz drugih država članica da ulažu u njihov kapital (vidjeti u tom smislu presudu od 21. listopada 2010., Idryma Typou, C‑81/09, EU:C:2010:622, t. 55.).
77
U ovom slučaju nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku ima za učinak sprečavanje osoba koje nisu odvjetnici ni članovi struka iz članka 59.a prijašnjeg Zakona o odvjetnicima da stječu udjele u odvjetničkom društvu, tako da se njime ulagateljima iz drugih država članica koji nisu ni odvjetnici ni članovi takve struke onemogućuje stjecanje udjela u toj vrsti društava (vidjeti u tom smislu presudu od 19. svibnja 2009., Komisija/Italija, C‑531/06, EU:C:2009:315, t. 47.). Istodobno, taj nacionalni propis lišava odvjetnička društva pristupa kapitalu koji bi mogao pomoći pri njihovu osnivanju ili razvoju. Stoga on čini ograničenje slobodnog kretanja kapitala.
78
Ograničenja slobodnog kretanja kapitala, koja se primjenjuju bez diskriminacije na temelju državljanstva ipak mogu biti opravdana važnim razlozima u općem interesu ako su prikladna za ostvarenje zadanog cilja i ne prekoračuju ono što je nužno za njegovo postizanje (vidjeti u tom smislu presudu od 19. svibnja 2009., Komisija/Italija, C‑531/06, EU:C:2009:315, t. 49.).
79
U tom pogledu ocjena iznesena u točkama 64. do 74. ove presude s obzirom na članak 15. stavak 3. Direktive 2006/123 ne dovodi do drukčijeg zaključka s obzirom na članak 63. UFEU‑a.
80
U tim okolnostima na prvo, treće i četvrto pitanje valja odgovoriti tako da članak 15. stavak 2. točku (c) i članak 15. stavak 3. Direktive 2006/123, kao i članak 63. UFEU‑a, treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis kojim se, pod prijetnjom brisanja predmetnog odvjetničkog društva iz članstva u odvjetničkoj komori, zabranjuje prijenos poslovnih udjela u tom društvu na isključivo financijskog ulagatelja koji u navedenom društvu nema namjeru obavljati profesionalnu djelatnost obuhvaćenu tim propisom.
Drugo pitanje
81
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 63. UFEU‑a tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se predviđa da član društva koji nije ovlašten obavljati neku od struka koje omogućuju da se postane članom u odvjetničkom društvu nema pravo glasa u slučaju da statut tog društva sadržava više odredbi kojima se može zaštititi neovisnost odvjetnika i odvjetnička djelatnost društva.
82
U odgovoru na pitanje Suda njemačka je vlada na raspravi objasnila da se mjera oduzimanja prava glasa koja je određena u odnosu na članove koji nisu ovlašteni obavljati neku od struka navedenih u članku 59.e stavku 1. prvoj rečenici prijašnjeg Zakona o odvjetnicima, na koju se sud koji je uputio zahtjev posebno poziva u svojem drugom pitanju, primjenjuje u prijelaznim situacijama koje su uzrokovane, među ostalim, smrću ovlaštenog člana društva ili donošenjem mjere kojom se ovlaštenom članu oduzima pravo na obavljanje njegova zanimanja.
83
Budući da nijedna takva situacija ne obilježava glavni postupak, odgovor na to pitanje ne odgovara objektivnoj potrebi za rješavanjem tog spora i prekoračuje okvir sudske zadaće koju Sud ima na temelju članka 267. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presude od 16. prosinca 1981., Foglia_244/80, EU:C:1981:302, t. 18. i od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny, C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 44.).
84
Drugo pitanje stoga nije dopušteno.
Troškovi
85
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (veliko vijeće) odlučuje:
Članak 15. stavak 2. točku (c) i članak 15. stavak 3. Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu te članak 63. UFEU‑a
treba tumačiti na način da im se:
ne protivi nacionalni propis kojim se, pod prijetnjom brisanja predmetnog odvjetničkog društva iz članstva u odvjetničkoj komori, zabranjuje prijenos poslovnih udjela u tom društvu na isključivo financijskog ulagatelja koji u navedenom društvu nema namjeru obavljati profesionalnu djelatnost obuhvaćenu tim propisom.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački