62023CJ0517_RES
Predmet C-517/23
Apothekerkammer Nordrhein
protiv
DocMorris NV
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof)
Presuda Suda (peto vijeće) od 27. veljače 2025.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Lijekovi za humanu primjenu – Direktiva 2001/83/EZ – Članak 86. stavak 1. – Pojam ‚oglašavanje lijekova’ – Članak 87. stavak 3. – Oglašavanje lijekova koji se izdaju na liječnički recept – Oglašavanje ukupnog asortimana lijekova ljekarne – Poklon-bonovi koji odgovaraju određenom iznosu novca ili postotku smanjenja za sljedeću kupnju drugih proizvoda – Sniženja cijene i plaćanja s trenutačnim učinkom – Slobodno kretanje robe – Članak 34. UFEU-a – Slobodno pružanje usluga – Elektronička trgovina – Direktiva 2000/31/EZ – Članak 3. stavak 2. i stavak 4. točka (a) – Ograničenje – Opravdanje – Zaštita potrošača”
Usklađivanje zakonodavstava – Lijekovi za humanu primjenu – Direktiva 2001/83 – Oglašavanje – Pojam – Promidžbene aktivnosti za kupnju lijekova koji se izdaju na liječnički recept – Sniženja cijene i plaćanja s trenutačnim učinkom – Isključenost – Poklon-bonovi koji odgovaraju određenom iznosu novca ili postotku smanjenja za sljedeću kupnju drugih proizvoda koji se izdaju bez liječničkog recepta – Uključenost
(Direktiva 2001/83 Europskog parlamenta i Vijeća, kako je izmijenjena Direktivom 2011/62, uv. izj. 2. i 50. te čl. 86. st. 1.)
(t. 32.-37., 39.-46., 48.-50., 81. i t. 1. izreke)
Usklađivanje zakonodavstava – Elektronička trgovina – Direktiva 2000/31 – Pružanje usluga informacijskog društva – Usluga prodaje na internetu lijekova za humanu primjenu koji se izdaju bez obveznog liječničkog recepta, namijenjena državi članici koja nije država članica poslovnog nastana pružatelja te usluge – Nacionalni propis koji zabranjuje promidžbenu aktivnost usmjerenu na kupce ljekarne sa sjedištem u drugoj državi članici koja se sastoji od novčane nagrade neodređenog iznosa – Ograničenje slobodnog kretanja radnika – Ograničenje slobodnog pružanja usluga informacijskog društva – Dopuštenost – Opravdanje – Zaštita potrošača – Poštovanje načela proporcionalnosti
(čl. 34. UFEU-a; Direktiva 2000/31 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 2. t. (h) i čl. 3. st. 4. t. (a) i Direktiva 2001/83, kako je izmijenjena Direktivom 2011/62, čl. 85.c st. 1.)
(t. 55., 57.-60., 62.-68., 70.-77., 80., 81. i t. 1. izreke)
Usklađivanje zakonodavstava – Lijekovi za humanu primjenu – Direktiva 2001/83 – Oglašavanje – Nacionalni propis koji zabranjuje promidžbene aktivnosti za kupnju neodređenih lijekova koji se izdaju na liječnički recept – Poklon-bonovi koji odgovaraju određenom iznosu novca ili postotku smanjenja za sljedeću kupnju drugih proizvoda koji se izdaju bez liječničkog recepta – Dopuštenost
(Direktiva 2001/83 Europskog parlamenta i Vijeća, kako je izmijenjena Direktivom 2011/62, uv. izj. 2. i 45., čl. 87. st. 3. i čl. 88. st. 2.)
(t. 83., 85.-94. i t. 2. izreke)
Kratak prikaz
Povodom zahtjeva za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka), Sud pojašnjava doseg pojma „oglašavanje lijekova” u smislu Direktive 2001/83 (
1
) u kontekstu promidžbenih aktivnosti koje provodi ljekarna kada njezini klijenti kupuju lijekove koji se izdaju na liječnički recept.
Društvo DocMorris je nizozemska ljekarna koja prodaje na daljinu i kupcima u Njemačkoj isporučuje lijekove koji se izdaju na liječnički recept te one koji se izdaju bez liječničkog recepta. Od 2012. provodilo je različite promidžbene aktivnosti za kupnju lijekova koji se izdaju na liječnički recept koji su dio njegova ukupnog asortimana proizvodâ.
Smatrajući da se tim promidžbenim aktivnostima povređuje sustav propisanih cijena koji se primjenjuje na lijekove koji se izdaju na liječnički recept, Apothekerkammer Nordrhein (Ljekarnička komora Sjeverne Rajne) ishodio je u razdoblju od 2013. do 2015. privremene mjere prestanka tih promidžbenih aktivnosti. One su u biti bile u obliku trenutačnog smanjenja cijene i plaćanja ili poklon-bonova za sljedeću kupnju lijekova koji se izdaju bez takvog recepta te zdravstvenih proizvoda i proizvoda za njegu.
Nakon ukidanja gotovo svih tih privremenih mjera u ožujku 2017., društvo DocMorris podnijelo je zahtjev za naknadu štete protiv Ljekarničke komore Sjeverne Rajne uz obrazloženje da su te privremene mjere, u okviru kojih su mu izrečene visoke novčane kazne, bile neopravdane. Nakon što je prvostupanjski sud odbio taj zahtjev, on je prihvaćen u žalbenom postupku.
Odlučujući o reviziji koju je protiv te presude podnijela Ljekarnička komora Sjeverne Rajne, sud koji je uputio zahtjev pita se jesu li promidžbene aktivnosti, koje se odnose na kupnju lijekova koji se izdaju na liječnički recept i koji su dio ukupnog asortimana proizvodâ ljekarne, obuhvaćene pojmom „oglašavanje lijekova” u smislu članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83 ili, naprotiv, ako se njima samo želi utjecati na izbor ljekarne u kojoj kupac kupuje lijek koji se izdaje na takav recept, takav izbor nije obuhvaćen područjem primjene te direktive. Također se pita protivi li se toj direktivi tumačenje relevantnih odredbi nacionalnog propisa o oglašavanju lijekova (
2
) prema kojem su dopuštene promidžbene aktivnosti za kupnju lijekova koji se izdaju na liječnički recept koje se provode putem reklamnih darova u obliku trenutačnog smanjenja cijene i plaćanja, dok su one za koje se plaća nagrada u iznosu između 2,50 eura i 20 eura po receptu za sljedeću kupnju drugih proizvoda zabranjene.
Ocjena Suda
Kao prvo, Sud pojašnjava pojam „oglašavanje lijekova” u smislu članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83 u kontekstu promidžbenih aktivnosti prilikom kupnje lijekova koji se izdaju na liječnički recept.
U tom pogledu najprije ističe da je svrha poruke ta koja određuje je li promidžbena aktivnost obuhvaćena tim pojmom. Stoga navedeni pojam obuhvaća promidžbenu aktivnost koja služi promicanju propisivanja, izdavanja, prodaje ili potrošnje lijekova. Suprotno tomu, to nije slučaj kada se promidžbenom aktivnosti ne nastoji utjecati na kupčev izbor određenog lijeka, nego na izbor ljekarne u kojoj taj kupac kupuje taj lijek, koji slijedi nakon izbora lijeka.
U ovom slučaju, kako bi se utvrdilo je li promidžbena aktivnost za kupnju lijekova koji se izdaju na liječnički recept iz ukupnog asortimana proizvodâ ljekarne obuhvaćena pojmom „oglašavanje lijekova”, valja razlikovati promidžbene aktivnosti ovisno o tome je li njihova poruka ograničena na lijekove koji se izdaju na liječnički recept ili se odnosi i na lijekove koji se ne izdaju na recept.
Što se tiče, s jedne strane, promidžbenih aktivnosti u obliku sniženja cijena i plaćanja točnog iznosa s trenutačnim učinkom i onih kojima se plaća nagrada u iznosu od 2,50 eura do 20 eura po liječničkom receptu (za koji također treba smatrati da dovodi do plaćanja), Sud utvrđuje da se poruka tih aktivnosti odnosi na neodređene lijekove koji se izdaju na takav recept a da se pritom ne odnosi na druge vrste lijekova.
Stoga, s obzirom na to da je odluka o propisivanju takvih lijekova u isključivoj nadležnosti liječnika koji je dužan svoje zadaće obavljati objektivno (
3
), tom se porukom ne promiče propisivanje ili potrošnja neodređenih lijekova koji se izdaju na recept. Kad je riječ o pacijentu, jedini izbor koji mu preostaje u pogledu lijeka koji se izdaje na recept jest izbor ljekarne od koje će kupiti taj lijek. Prema tome, promidžbene aktivnosti u obliku sniženja cijena i plaćanja točnog iznosa s trenutačnim učinkom te one koje dovode do nagrade u određenom iznosu po liječničkom receptu nisu obuhvaćene pojmom „oglašavanje lijekova” u smislu članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83 s obzirom na to da se njima samo želi utjecati na izbor ljekarne u kojoj kupac kupuje lijek koji se izdaje na takav recept.
Što se tiče, s druge strane, promidžbenih aktivnosti u obliku poklon-bonova za sljedeću kupnju lijekova koji se ne izdaju na recept te drugih zdravstvenih proizvoda i proizvoda za njegu, Sud napominje da te aktivnosti potiču kupnju takvih lijekova. Budući da ne postoji obveza da se konzultira liječnik koji izdaje recept, primatelj poklon-bonova, privučen ekonomskom pogodnosti koju nude ti bonovi, može ih koristiti za nabavu lijekova koji se izdaju bez recepta po sniženoj cijeni. Slijedom toga, zato što te promidžbene aktivnosti promiču potrošnju takvih lijekova, one su obuhvaćene pojmom „oglašavanje lijekova” u smislu članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83.
Kao drugo, s obzirom na to da promidžbena aktivnost kojom se nudi nagrada u iznosu između 2,50 eura i 20 eura, a da pritom nije moguće znati točan iznos te nagrade, nije obuhvaćena pojmom „oglašavanje lijekova” te je zabranjena nacionalnim propisom o kojem je riječ u glavnom postupku (
4
), Sud ispituje usklađenost tog propisa s drugim odredbama prava Unije. Konkretnije, s obzirom na to da iz spisa kojim Sud raspolaže ne proizlazi jasno provodi li se ta promidžbena aktivnost samo u fizičkom obliku ili se, suprotno tomu, provodi i putem internetske stranice dotične ljekarne i u tom obliku, Sud analizira usklađenost navedenog nacionalnog propisa s člankom 34. UFEU-a, s jedne strane, i s relevantnim odredbama Direktive 2000/31 (
5
), s druge strane.
Što se tiče usklađenosti nacionalnog propisa o kojem je riječ u glavnom postupku s člankom 34. UFEU-a, Sud podsjeća na to da za takav propis treba smatrati da uređuje način prodaje koji može biti izvan područja primjene članka 34. UFEU-a samo ako ispunjava dvostruki uvjet da se primjenjuje na sve relevantne gospodarske subjekte koji obavljaju svoju djelatnost na nacionalnom području i ako na isti način utječe, pravno ili činjenično, na stavljanje na tržište domaćih proizvoda i proizvoda iz drugih država članica (
6
).
Kad je riječ o prvom od tih dvaju uvjeta, Sud ističe da se propis o kojem je riječ u glavnom postupku bez razlike primjenjuje na sve ljekarne koje prodaju lijekove na njemačkom državnom području, bez obzira na to imaju li sjedište na tom državnom području ili na državnom području druge države članice. Kad je riječ o drugom uvjetu, Sud napominje da tržišno natjecanje cijenama može biti važniji parametar konkurentnosti ljekarnama koje prodaju na daljinu nego klasičnim ljekarnama i da promidžbena aktivnost koja dovodi do nagrade između 2,50 eura i 20 eura po liječničkom receptu ima za cilj uspostaviti tržišno natjecanje cijenama s tradicionalnim ljekarnama. Sud stoga zaključuje da navedeni nacionalni propis koji zabranjuje takvu reklamnu kampanju više pogađa ljekarne sa sjedištem u drugim državama članicama, nego one u Saveznoj Republici Njemačkoj, što bi moglo otežavati pristup tržištu proizvodima iz drugih država članica više nego proizvodima iz Savezne Republike Njemačke, tako da je takva zabrana mjera s istovrsnim učinkom kao količinsko ograničenje.
Kad je riječ o usklađenosti nacionalnog propisa o kojem je riječ u glavnom postupku s Direktivom o elektroničkoj trgovini, Sud naglašava da na temelju Direktive 2001/83 (
7
) države članice osiguravaju da se lijekovi nude na prodaju na daljinu putem usluga informacijskog društva. Međutim, ta obveza ne dovodi u pitanje nacionalno zakonodavstvo kojim se zabranjuje da se putem tih usluga na daljinu prodaju lijekovi koji se izdaju na liječnički recept. Stoga, kada država članica odredišta odobri takvu ponudu, što se čini da je slučaj u ovom predmetu, ta država članica u pogledu tih usluga načelno ne može ograničiti slobodno pružanje usluga informacijskog društva iz neke druge države članice (
8
). U ovom slučaju zabrana promidžbene aktivnosti poput one nametnute nacionalnim propisom o kojem je riječ u glavnom postupku može ograničiti mogućnost ljekarne sa sjedištem u drugoj državi članici da se predstavi svojim potencijalnim klijentima u prvoj državi članici te stoga treba smatrati da ograničava slobodu pružanja usluga informacijskog društva.
Međutim, Sud pojašnjava da je zabrana reklamne kampanje predviđena nacionalnim propisom o kojem je riječ u glavnom postupku obuhvaćena zaštitom potrošača, koja predstavlja važan razlog u općem interesu koji može opravdati prepreku slobodnom kretanju robe, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev. Naime, s jedne strane, što se tiče cilja zaštite potrošača, tim se propisom sprječava precjenjivanje iznosa predmetne nagrade, koji može biti velik za potrošače koji kupuju skupe lijekove ili koji moraju redovito kupovati lijekove zbog kronične bolesti. S druge strane, taj propis ne prekoračuje ono što je nužno za zaštitu tog cilja, s obzirom na to da zabranjuje promidžbenu kampanju o kojoj je riječ kojom se utvrđuje raspon visine nagrade, pri čemu prosječni potrošač koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan ne može znati metodu izračuna te naknade ili izračunati njezin točan iznos.
Sud stoga zaključuje da se članku 34. UFEU-a i članku 3. stavku 4. točki (a) Direktive o elektroničkoj trgovini (
9
) ne protivi nacionalni propis kojim se, kako bi se zaštitili potrošači, zabranjuje promidžbena aktivnost kojom se kupcima ljekarne koja prodaje na daljinu nudi nagrada između 2,50 eura i 20 eura po liječničkom receptu a da pritom nije moguće znati točan iznos te nagrade.
Kao treće, Sud je presudio da se članku 87. stavku 3. Direktive 2001/83 ne protivi nacionalni propis kojim se zabranjuju promidžbene aktivnosti za kupnju neodređenih lijekova koji se izdaju na liječnički recept u obliku bonova koji odgovaraju određenom novčanom iznosu ili postotku smanjenja za sljedeću kupnju drugih proizvoda, poput lijekova koji se izdaju bez takvog recepta.
Naime, te promidžbene aktivnosti, iako su provedene za kupnju lijekova koji se izdaju na liječnički recept, promiču samo potrošnju lijekova koji se izdaju bez takvog recepta. Međutim, čak i ako je oglašavanje potonjih lijekova dopušteno (
10
), države članice moraju zabraniti da se u oglašavanje prema stanovništvu tih lijekova uključe elementi koji mogu doprinijeti njihovoj neracionalnoj uporabi kako bi spriječile nastanak rizika za zdravlje ljudi.
U ovom slučaju, korištenjem poklon-bonova o kojima je riječ u glavnom postupku potrošač može po sniženoj cijeni dobiti proizvode iz ukupnog asortimana proizvodâ i birati između kupnje lijekova koji se izdaju bez recepta i kupnje drugih potrošačkih proizvoda, kao što su zdravstveni proizvodi i proizvodi za njegu. Izjednačavanje lijekova koji se izdaju bez liječničkog recepta i drugih potrošačkih proizvoda koje nudi ljekarna u okviru predmetnih promidžbenih aktivnosti može dovesti do neracionalne i pretjerane uporabe tih lijekova jer se, s jedne strane, njima prikriva osobito posebna priroda tih lijekova, čiji ih terapijski učinci bitno razlikuju od druge robe te, s druge strane, odvraća potrošača od objektivne ocjene nužnosti uzimanja navedenih lijekova. Slijedom toga, zabrana poput one predviđene nacionalnim propisom o kojem je riječ u glavnom postupku odgovara ključnom cilju zaštite zdravlja ljudi jer sprječava objavljivanje promidžbenih elemenata koji potiču na neracionalnu i pretjeranu uporabu lijekova koji se ne izdaju na liječnički recept.
(
1
)	Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001., L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.), kako je izmijenjena Direktivom 2011/62/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2011. (SL 2011., L 174, str. 74.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 244.)
(
2
)	Članak 7. stavak 1. prva rečenica Gesetza über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz) (Zakon o oglašavanju u zdravstvenom sektoru) (u daljnjem tekstu: nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku)
(
3
)	Na temelju uvodne izjave 50. Direktive 2001/83.
(
4
)	Članak 7. stavak 1. prva rečenica nacionalnog propisa o kojem je riječ u glavnom postupku
(
5
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (SL 2000., L 178, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.)
(
6
)	Presuda od 15. srpnja 2021., DocMorris (C-190/20, EU:C:2021:609, t. 35., 37., 38.)
(
7
)	Konkretno, članak 85.c stavak 1. Direktive 2001/83.
(
8
)	Članak 3. stavak 2. Direktive o elektroničkoj trgovini
(
9
)	U skladu s člankom 3. stavkom 4. točkom (a) Direktive o elektroničkoj trgovini, države članice mogu pod određenim uvjetima ograničiti slobodno kretanje određenih usluga informacijskog društva iz druge države članice.
(
10
)	Članak 88. stavak 2. Direktive 2001/83