62025CO0411
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (komora príslušná prijímať odvolania)
z 18. novembra 2025 (
*1
)
„Odvolanie – Ochranná známka Európskej únie – Prijímanie odvolaní – Článok 170b Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Žiadosť, ktorá preukazuje dôležitosť otázky, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad alebo vývoj práva Únie – Prijatie odvolania“
Vo veci C‑411/25 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 20. júna 2025,
Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO), v zastúpení: D. Gája, D. Hanf a D. Stojanova‑Valčanova, splnomocnení zástupcovia,
odvolateľ,
ďalší účastníci konania:
Versiontech Inc., so sídlom v Brooklyne (Spojené štáty),
žalobkyňa v prvostupňovom konaní,
Verizon Trademark Services LLC, so sídlom vo Washingtone DC (Spojené štáty),
vedľajší účastník konania v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (komora príslušná prijímať odvolania)
v zložení: podpredseda Súdneho dvora T. von Danwitz, sudcovia M. Gavalec a Z. Csehi (spravodajca),
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na návrh sudcu spravodajcu a po vypočutí generálneho A. Rantosa,
vydal toto
Uznesenie
1
Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) vo svojom odvolaní navrhuje zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 30. apríla 2025, Versiontech/EUIPO – Verizon Trademark Services (VersionTech) (T‑242/24, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2025:422), ktorým Všeobecný súd zrušil rozhodnutie prvého odvolacieho senátu EUIPO zo 6. marca 2024 (vec R 31/2023‑1) (ďalej len „sporné rozhodnutie“) týkajúce sa konania o vyhlásenie neplatnosti medzi spoločnosťami Verizon Trademark Services LLC a Versiontech Inc.
O žiadosti o prijatie odvolania
2
Podľa článku 58a prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie platí, že odvolania podané proti rozhodnutiu Všeobecného súdu o rozhodnutí jedného z nezávislých odvolacích senátov EUIPO podliehajú predchádzajúcemu prijatiu Súdnym dvorom.
3
Podľa článku 58a tretieho odseku tohto štatútu sa odvolanie prijme – sčasti alebo úplne – podľa postupu stanoveného v Rokovacom poriadku Súdneho dvora, ak vyvoláva dôležitú otázku, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad alebo vývoj práva Únie.
4
Článok 170a ods. 1 rokovacieho poriadku stanovuje, že v situáciách uvedených v ustanovení článku 58a prvom odseku uvedeného štatútu odvolateľ pripojí k svojmu odvolaniu žiadosť o prijatie odvolania, v ktorej vysvetlí, akú dôležitú otázku odvolanie vyvoláva, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad alebo vývoj práva Únie, a ktorá obsahuje všetky skutočnosti potrebné na to, aby Súdny dvor mohol o tejto žiadosti rozhodnúť.
5
Podľa článku 170b ods. 1 a 3 rokovacieho poriadku Súdny dvor rozhodne o žiadosti o prijatie odvolania čo najskôr odôvodneným uznesením.
Argumentácia odvolateľa
6
Na podporu svojej žiadosti o prijatie odvolania EUIPO tvrdí, že jediný odvolací dôvod jeho odvolania založený na porušení článku 72 ods. 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1) v spojení s článkom 8 ods. 1 písm. b) a článkom 1 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Európskej únie (Ú. v. EÚ L 78, 2009, s. 1) vyvoláva dôležitú otázku, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad a vývoj práva Únie.
7
EUIPO v prvom rade tvrdí, že Všeobecný súd sa v bode 69 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho posúdenia, keď rozhodol, že podmienky výkonu jeho právomoci zmeniť rozhodnutie odvolacieho senátu podľa článku 72 ods. 3 nariadenia 2017/1001 boli splnené. V tejto súvislosti mu vytýka, že uviedol, že odvolací senát zaujal stanovisko k otázke, či existuje pravdepodobnosť zámeny medzi kolidujúcimi ochrannými známkami v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, hoci tento senát preskúmal túto otázku, ako vyplýva z bodov 22 a 60 napadnutého rozsudku, výlučne vo vzťahu k vnímaniu nemecky hovoriacej časti príslušnej skupiny verejnosti Európskej únie bez toho, aby vykonal skutkové alebo právne posúdenie tejto otázky pre časť tejto verejnosti, ktorá nie je nemecky hovoriaca.
8
V druhom rade podľa EUIPO Všeobecný súd v dôsledku toho v bode 70 napadnutého rozsudku uplatnil svoju právomoc zmeniť rozhodnutie v rozpore s článkom 72 ods. 3 nariadenia 2017/1001. Vzhľadom na to, že neboli preukázané žiadne skutkové a právne okolnosti týkajúce sa pravdepodobnosti zámeny pre časť príslušnej skupiny verejnosti, ktorá nie je nemecky hovoriaca, totiž Všeobecný súd nemohol určiť, že odvolací senát bol povinný konštatovať, že medzi predmetnými ochrannými známkami neexistuje v Únii pravdepodobnosť zámeny.
9
V tejto súvislosti EUIPO spresňuje, že hoci existencia pravdepodobnosti zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 mohla byť platne založená výlučne na vnímaní nemecky hovoriacej verejnosti ako nezanedbateľnej časti príslušnej skupiny verejnosti, neplatí to pre posúdenie Všeobecného súdu uvedené v bode 64 napadnutého rozsudku, pokiaľ ide o neexistenciu pravdepodobnosti zámeny, keďže takéto posúdenie si vyžaduje predchádzajúce vylúčenie takejto pravdepodobnosti pre celú príslušnú skupinu verejnosti Únie. V tejto súvislosti EUIPO odkazuje na rozsudok Súdneho dvora z 18. septembra 2008, Armacell/ÚHVT (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, body 54 až 57), ako aj na rozsudok Všeobecného súdu z 25. októbra 2023, Quantic Dream/EUIPO – Quentia (Q) (T‑458/21, EU:T:2023:671, bod 73). EUIPO sa domnieva, že skutočnosť, že zamietol návrh na vyhlásenie neplatnosti podaný proti ochrannej známke VersionTech bez toho, aby bolo preukázané, že pravdepodobnosť zámeny tejto ochrannej známky so staršou ochrannou známkou Európskej únie VERIZON je vylúčená na celom území jej ochrany, zbavuje staršiu ochrannú známku ochrany priznanej nariadením č. 207/2009.
10
EUIPO dodáva, že aj keby sa posúdenie Všeobecného súdu uvedené v bode 64 napadnutého rozsudku malo chápať v tom zmysle, že Všeobecný súd implicitne, ale nevyhnutne zohľadnil aj vnímanie nemecky nehovoriacej časti príslušnej skupiny verejnosti, zmena sporného rozhodnutia napadnutým rozsudkom vedie k nahradeniu uvedeného rozhodnutia na základe skutkového a právneho posúdenia pravdepodobnosti zámeny medzi kolidujúcimi ochrannými známkami pre nemecky nehovoriacu časť príslušnej skupiny verejnosti, hoci takéto posúdenie ešte nevykonal odvolací senát.
11
Vzhľadom na tieto skutočnosti EUIPO tvrdí, že právomoc zmeniť rozhodnutie nemôže viesť Všeobecný súd k tomu, aby po prvýkrát posúdil skutočnosti alebo dôkazy, ktoré odvolací senát ešte nepreskúmal (pozri najmä rozsudok z 23. januára 2025, EUIPO/Neoperl, C‑93/23 P, EU:C:2025:33, bod 70), ani a fortiori k tomu, aby zmenil rozhodnutie odvolacieho senátu, ktoré neobsahuje preskúmanie takýchto skutočností alebo dôkazov, ako sú tie, ktoré sa v prejednávanej veci týkajú vnímania kolidujúcich ochranných známok príslušnou nemecky nehovoriacou skupinou verejnosti Únie.
12
Okrem toho EUIPO na jednej strane tvrdí, že napadnutý rozsudok zasahuje do jedného z právne chránených záujmov tohto úradu, pretože Všeobecný súd tým, že zmenil sporné rozhodnutie, s konečnou platnosťou porušil a zbavil odvolací senát výkonu jeho výlučnej a osobitnej právomoci preskúmať rozhodnutie zrušovacieho oddelenia, pokiaľ ide o konštatovanie existencie pravdepodobnosti zámeny medzi kolidujúcimi ochrannými známkami pre nemecky nehovoriacu časť príslušnej skupiny verejnosti týmto oddelením. EUIPO na druhej strane tvrdí, že tento rozsudok zasahuje aj do účinnej a osobitnej právnej ochrany, ktorú právo ochranných známok priznáva vedľajšiemu účastníkovi konania v prvostupňovom konaní, pretože zmena sporného rozhodnutia by zbavila tohto účastníka konania takéhoto nezávislého preskúmania odvolacím senátom.
13
Pokiaľ ide o význam otázky nastolenej v jeho odvolaní v zmysle článku 58a tretieho odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, EUIPO na úvod pripomína, že uznesením z 11. júla 2023, EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2023:601, body 24 až 38), Súdny dvor konštatoval, že určenie rozsahu a podmienok výkonu právomoci Všeobecného súdu zmeniť rozhodnutie podľa článku 72 ods. 3 nariadenia 2017/1001 je otázkou, ktorá prekračuje rámec napadnutého rozsudku a v konečnom dôsledku aj rámec odvolania, keďže nastoľuje „dôležitú otázku, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad a vývoj práva Únie“.
14
V tejto súvislosti EUIPO po prvé tvrdí, že odvolanie nastoľuje horizontálnu otázku procesnej povahy, ktorá sa týka všetkých vecí, v ktorých rozhodnutia odvolacích senátov EUIPO v oblasti ochranných známok a dizajnov podliehajú preskúmaniu zákonnosti Všeobecným súdom.
15
Po druhé podľa EUIPO má uvedená otázka ústavnú povahu. Všeobecný súd je totiž pri výkone právomocí, ktoré sú mu zverené článkom 13 ods. 2 ZEÚ, z právneho hľadiska povinný konať v medziach právomocí, ktoré sú mu zverené článkom 263 ZFEÚ a článkom 72 nariadenia 2017/1001.
16
EUIPO sa po tretie domnieva, že položená otázka sa týka osobitnej úlohy odvolacích senátov nezávislých v rámci systému úplnej, účinnej a viacúrovňovej právnej ochrany proti rozhodnutiam EUIPO.
17
EUIPO po štvrté tvrdí, že uvedená otázka má štrukturálny význam pre osobitný systém právnej ochrany proti jeho rozhodnutiam. Na jednej strane totiž skutočnosť, že Všeobecný súd prekročil svoju právomoc zmeniť rozhodnutie, porušuje pôvodnú výlučnú právomoc odvolacích senátov EUIPO v oblasti preskúmania rozhodnutí tohto úradu. Na druhej strane táto skutočnosť obmedzuje právnu ochranu jednotlivcov dotknutých rozhodnutiami EUIPO tým, že ich zbavuje osobitného stupňa preskúmania.
18
Po piate sa EUIPO domnieva, že prístup Všeobecného súdu v napadnutom rozsudku vyvoláva riziko právnej neistoty, keďže tento rozsudok bol vydaný napriek nedávnemu a výslovnému objasneniu, ktoré poskytol Súdny dvor v bodoch 70 a 71 rozsudku z 23. januára 2025, EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33). Súdny dvor totiž rozhodol, že právomoc zmeniť rozhodnutie stanovená v článku 72 ods. 3 nariadenia 2017/1001 nemôže viesť Všeobecný súd k tomu, aby bez toho, aby zjavne porušil záväzný inštitucionálny rámec, do ktorého táto právomoc patrí, po prvýkrát posúdil skutočnosti alebo dôkazy, ktoré odvolací senát ešte nepreskúmal.
19
EUIPO po šieste tvrdí, že položená otázka je dôležitá, pokiaľ ide o právnu ochranu proti rozhodnutiam iných agentúr Únie, pre ktoré normotvorca Únie v zmysle článku 263 ods. 5 ZFEÚ povinne stanovil osobitné, úplné a predchádzajúce preskúmanie nezávislým odvolacím senátom.
Posúdenie Súdnym dvorom
20
Na úvod treba uviesť, že prináleží odvolateľovi, aby preukázal, že otázky uvedené v jeho odvolaní sú dôležité, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad alebo vývoj práva Únie (uznesenia z 10. decembra 2021, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, bod 20, a z 29. apríla 2025, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, bod 14).
21
Okrem toho, ako vyplýva z článku 58a tretieho odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie v spojení s článkom 170a ods. 1 a článkom 170b ods. 4 rokovacieho poriadku, žiadosť o prijatie odvolania musí obsahovať všetky skutočnosti, ktoré sú nevyhnutné na to, aby Súdny dvor mohol rozhodnúť o žiadosti o prijatie odvolania, a v prípade čiastočného prijatia odvolania určiť, ktorých odvolacích dôvodov alebo častí odvolania sa má týkať vyjadrenie k odvolaniu. Vzhľadom na to, že mechanizmus predchádzajúceho prijatia odvolaní, uvedený v článku 58a tohto štatútu, má za cieľ obmedziť preskúmanie Súdneho dvora na otázky, ktoré sú dôležité pre jednotu, vnútorný súlad alebo vývoj práva Únie, musí totiž Súdny dvor preskúmať v rámci odvolania len tie odvolacie dôvody, ktoré odvolateľ uvedie a ktoré vyvolávajú také otázky (uznesenia z 10. decembra 2021, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, bod 21, a z 29. apríla 2025, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, bod 15).
22
V žiadosti o prijatie odvolania sa teda musia v každom prípade jasným a presným spôsobom uviesť dôvody, na ktorých sa odvolanie zakladá, s rovnakou presnosťou a jasnosťou určiť právna otázka, ktorú každý z týchto dôvodov nastoľuje, spresniť, či je táto otázka dôležitá, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad alebo vývoj práva Únie, a osobitne vysvetliť dôvody, pre ktoré je táto otázka dôležitá vzhľadom na uvedené kritérium. Pokiaľ ide konkrétne o odvolacie dôvody, v žiadosti o prijatie odvolania sa musí spresniť ustanovenie práva Únie alebo judikatúra, ktoré údajne boli porušené rozsudkom alebo uznesením, ktoré je predmetom odvolania, stručne objasniť, v čom spočíva nesprávne právne posúdenie, ktorého sa údajne dopustil Všeobecný súd, a uviesť, v akom rozsahu táto chyba ovplyvnila výsledok rozsudku alebo uznesenia, ktoré je predmetom odvolania. Ak namietané nesprávne právne posúdenie vyplýva z porušenia judikatúry, v žiadosti o prijatie odvolania sa musí uviesť stručne, ale jasne a presne, po prvé, kde sa nachádza údajný rozpor, a to s uvedením tak bodov rozsudku alebo uznesenia, ktoré je predmetom odvolania, ktoré odvolateľ spochybňuje, ako aj bodov rozhodnutia Súdneho dvora alebo Všeobecného súdu, ktoré boli údajne porušené, a po druhé konkrétne dôvody, pre ktoré takýto rozpor vyvoláva dôležitú otázku, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad alebo vývoj práva Únie (uznesenia z 10. decembra 2021, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, bod 22, a z 29. apríla 2025, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, bod 16).
23
V súlade so zásadou, podľa ktorej dôkazným bremenom, ktoré znáša žiadateľ o prijatie odvolania, musí odvolateľ preukázať, že nezávisle od právnych otázok, ktoré uvádza vo svojom odvolaní, toto odvolanie nastoľuje jednu alebo viacero otázok dôležitých pre jednotu, vnútorný súlad alebo vývoj práva Únie, pričom prekračujú rámec rozsudku, ktorý je predmetom odvolania, a v konečnom dôsledku aj rámec jeho odvolania (pozri najmä uznesenia z 30. januára 2023, bonnanwalt/EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, bod 15, a z 29. apríla 2025, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, bod 17).
24
Toto preukázanie samo osebe vyžaduje preukázať tak existenciu, ako aj dôležitosť takýchto otázok prostredníctvom konkrétnych skutočností, ktoré sú príznačné pre prejednávanú vec, a nie iba všeobecné tvrdenia (uznesenia z 30. januára 2023, bonnanwalt/EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, bod 16, a z 29. apríla 2025, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, bod 18).
25
V prejednávanej veci treba v prvom rade konštatovať, že žiadosť o prijatie odvolania presne a jasne uvádza jediný odvolací dôvod uvedený v rámci odvolania, založený na porušení článku 72 ods. 3 nariadenia 2017/1001 v spojení s článkom 8 ods. 1 písm. b) a článkom 1 ods. 2 nariadenia č. 207/2009.
26
EUIPO vo svojej žiadosti o prijatie označil konkrétne tak body napadnutého rozsudku, ktoré spochybňuje, ako aj údajne porušené ustanovenia práva Únie a nesprávne právne posúdenie, ktorého sa údajne dopustil Všeobecný súd.
27
Ako totiž bolo uvedené v bode 7 tohto uznesenia, EUIPO Všeobecnému súdu na jednej strane vytýka, že v bode 69 napadnutého rozsudku rozhodol, že podmienky výkonu jeho právomoci zmeniť sporné rozhodnutie na základe článku 72 ods. 3 nariadenia 2017/1001 boli splnené, pričom uviedol, že odvolací senát sa v spornom rozhodnutí vyjadril k existencii pravdepodobnosti zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 medzi kolidujúcimi ochrannými známkami, hoci tento senát preskúmal túto otázku, ako vyplýva z bodov 22 a 60 napadnutého rozsudku, výlučne vo vzťahu k vnímaniu nemecky hovoriacej časti príslušnej skupiny verejnosti Únie bez toho, aby vykonal skutkové alebo právne posúdenie tejto otázky pre nemecky nehovoriacu časť tejto verejnosti.
28
Na druhej strane EUIPO vytýka Všeobecnému súdu, ako bolo uvedené v bodoch 8 až 11 tohto uznesenia, že v dôsledku toho v bode 70 napadnutého rozsudku zmenil sporné rozhodnutie v rozpore s článkom 72 ods. 3 nariadenia 2017/1001.
29
V tejto súvislosti EUIPO uvádza, že vzhľadom na to, že dotknutí účastníci konania nepreukázali všetky skutkové a právne okolnosti týkajúce sa pravdepodobnosti zámeny pre časť príslušnej skupiny verejnosti Únie, ktorá nie je nemecky hovoriaca, Všeobecný súd nemohol rozhodnúť, že odvolací senát bol povinný konštatovať neexistenciu pravdepodobnosti zámeny medzi dotknutými ochrannými známkami.
30
EUIPO okrem toho s odkazom na rozsudok Súdneho dvora z 18. septembra 2008, Armacell/ÚHVT (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, body 54 až 57), uvádza, že hoci existencia pravdepodobnosti zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 mohla byť platne založená výlučne na vnímaní nemecky hovoriacej verejnosti ako nezanedbateľnej časti príslušnej skupiny verejnosti Únie, neplatí to pre posúdenie Všeobecného súdu uvedené v bode 64 napadnutého rozsudku, pokiaľ ide o neexistenciu pravdepodobnosti zámeny, keďže takéto posúdenie si vyžaduje predchádzajúce vylúčenie takejto pravdepodobnosti pre celú príslušnú skupinu verejnosti Únie.
31
V druhom rade EUIPO poukazuje na otázku vznesenú v rámci svojho jediného odvolacieho dôvodu, ktorá v podstate spočíva v určení rozsahu a podmienok výkonu právomoci zmeniť rozhodnutie, ktorú Všeobecnému súdu priznáva článok 72 ods. 3 nariadenia 2017/1001, a správne tvrdí, že sa okrem prejednávanej veci týka určenia právomoci a rozsahu preskúmania vykonávaného súdom Únie.
32
V treťom rade EUIPO dostatočným spôsobom uvádza konkrétne dôvody, pre ktoré sa domnieva, že právna otázka nastolená v jeho odvolaní je dôležitá, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad a vývoj práva Únie.
33
EUIPO totiž po prvé zdôrazňuje horizontálnu povahu otázky procesnej povahy spočívajúcej v určení, či Všeobecný súd prekročil svoju právomoc zmeniť rozhodnutia odvolacieho senátu na základe článku 72 ods. 3 nariadenia 2017/1001, ako aj relevantnosť tejto otázky pre všetky veci, ktoré sa týkajú preskúmania zákonnosti rozhodnutia odvolacieho senátu týkajúceho sa zápisu ochranných známok a dizajnov Únie súdom Únie.
34
Po druhé správne uvádza, že otázka zverenia právomocí je dôležitou otázkou ústavnej povahy, keďže Všeobecný súd je povinný konať v medziach právomocí, ktoré sú mu zverené.
35
Po tretie spresňuje, že otázka podmienok a rozsahu právomoci zmeniť rozhodnutie priznanej Všeobecnému súdu má osobitný význam preto, lebo prekročenie tejto právomoci Všeobecným súdom má vplyv na výlučnú právomoc odvolacích senátov, na právnu ochranu jednotlivcov dotknutých rozhodnutiami EUIPO a vo všeobecnosti na účinnú súdnu ochranu.
36
V tejto súvislosti EUIPO pripomína, že prístup Všeobecného súdu v napadnutom rozsudku vyvoláva riziko právnej neistoty, pretože nezohľadňuje judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa tejto otázky, ako vyplýva z bodov 70 a 71 rozsudku z 23. januára 2025, EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33).
37
EUIPO po štvrté zdôrazňuje, že otázka podmienok a rozsahu právomoci zmeniť rozhodnutie priznanej Všeobecnému súdu predstavuje dôležitú otázku, keďže sa neobmedzuje na právo duševného vlastníctva, ale môže sa týkať aj rozhodnutí iných agentúr Únie, ktoré podliehajú preskúmaniu zákonnosti súdom Únie.
38
Vzhľadom na skutočnosti, ktoré uviedol EUIPO, táto žiadosť o prijatie odvolania z právneho hľadiska dostatočne preukazuje, že toto odvolanie vyvoláva dôležitú otázku, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad a vývoj práva Únie.
39
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy je potrebné odvolanie prijať.
O trovách
40
Podľa článku 170b ods. 4 rokovacieho poriadku ak sa odvolanie prijme čiastočne alebo úplne vzhľadom na kritériá uvedené v článku 58a treťom odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, v konaní sa pokračuje podľa článkov 171 až 190a tohto rokovacieho poriadku.
41
Podľa článku 137 uvedeného rokovacieho poriadku, ktorý sa na odvolacie konanie uplatňuje na základe článku 184 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku, sa o trovách konania rozhodne v rozsudku alebo uznesení, ktorým sa konanie končí.
42
Vzhľadom na to, že žiadosti o prijatie odvolania sa vyhovelo, sa o trovách konania rozhodne neskôr.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (komora príslušná prijímať odvolania) nariadil:
1.
Odvolanie sa prijíma.
2.
O trovách konaniach sa rozhodne neskôr.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.