Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
NICHOLAS
EMILIOU
prednesené 26. marca 2026(1)
Vec C‑611/24
MA
proti
Upravitelen savet na Bălgarska Narodna Banka
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Vărchoven administrativen săd (Najvyšší
správny
súd,
Bulharsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Štatút
Európskeho
systému
centrálnych
bánk a Európskej
centrálnej
banky – Odvolanie
viceguvernéra
národnej
centrálnej
banky – Článok 14.2
Štatútu
Európskeho
systému
centrálnych
bánk a Európskej
centrálnej
banky – Uplatniteľnosť – Článok 130 ZFEÚ – Zásada
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk “
I.      Úvod
1.        „V krajinách, v ktorých
neexistuje
emisná
centrálna
banka,
by
sa
takáto
banka
mala
zriadiť…
Na
banky, a to
najmä
emisné
banky,
by
nemal
byť
vyvíjaný
nijaký
politický
tlak a mali
by
sa
riadiť
výlučne v súlade
so
zásadami
obozretného
financovania.“(2)
2.        Uvedené
vyhlásenie,
ktoré
zaznelo
na
Medzinárodnej
finančnej
konferencii v roku
1920(3),
si
zachovalo
svoj
význam,
keďže
zdôrazňuje
dva
kľúčové
aspekty
centrálneho
bankovníctva.
3.        Po
prvé
svedčí o tom,
že
centrálne
banky
sú v súčasných
ústavných
poriadkoch
pevne
zakotvené v štruktúre
najvyšších
verejných
orgánov.
Hoci
sa
centrálne
banky
odlišujú
od
klasickej
„trojice“,
ktorou
sa
vyznačuje
organizácia
verejnej
moci v moderných
demokraciách
(legislatívnej,
výkonnej a súdnej),
zaujímajú v tejto
štruktúre
významné
miesto, o čom
svedčí
najmä
pozornosť
venovaná v rôznych
ústavných
dokumentoch
ich
postaveniu,
ktoré
sa
niekedy
výslovne
označuje
ako
nezávislé(4).
4.        Dôležitosť
tohto
postavenia v porovnaní s ostatnými
zložkami
štátu a rozsah
alebo
legitimita
právomocí
zverených
centrálnym
bankám
nepochybne
naďalej
podnecujú
diskusiu.(5) Uvedené
úvahy
však
po
druhé
poukazujú
aj
na
význam
pripisovaný
potrebe,
aby
centrálne
banky
zostali
pri
výkone
svojich
funkcií
izolované
od
vonkajšieho
vplyvu.
Hoci
sa
dá
diskutovať
aj o presných
hraniciach
ich
autonómie,
vo
všeobecnosti
sa
uznáva,
že
centrálne
banky
musia
byť
schopné
plniť
svoje
úlohy
ako
kľúčoví
aktéri v rámci
„menových
ústav“(6) spôsobom,
ktorý
nie
je
podmienený
krátkodobými
politickými
cyklami
alebo
nepredvídateľnými
udalosťami,
ako
navyše
uviedla
Európska
centrálna
banka
(ďalej
len
„ECB“) v tomto
konaní.(7)
5.        V práve
Únie
je
požiadavka,
aby
centrálne
banky
nepodliehali
vonkajším
vplyvom,
zakotvená v článku 130 ZFEÚ a v takmer
zhodne
formulovanom článku 7 Štatútu
Európskeho
systému
centrálnych
bánk a Európskej
centrálnej
banky
(ďalej
len
„štatút
ESCB a ECB“).(8) Tieto
ustanovenia v podstate
vyžadujú,
aby
ECB,
národná
centrálna
banka
členského
štátu
ani
žiaden
člen
ich
orgánov s rozhodovacími
právomocami
nežiadali
ani
neprijímali
pokyny
od
žiadneho
externého
orgánu.
Inštitúcie,
orgány,
úrady
alebo
agentúry
Únie,
ako
aj
vlády
členských
štátov
sa
naopak
musia
zaviazať,
že
budú
rešpektovať
túto
zásadu a nebudú
ovplyvňovať
členov
orgánov
ECB
či
národných
centrálnych
bánk s rozhodovacími
právomocami
pri
plnení
ich
úloh.
6.        Toto
všeobecné
vyjadrenie
nezávislosti
centrálnych
bánk
dopĺňa článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB,
ktorý
najmä
obmedzuje
možnosť
uvoľniť
guvernéra
národnej
centrálnej
banky z funkcie
pred
uplynutím
jeho
funkčného
obdobia
na
dve
situácie:
po
prvé,
ak
„už
nespĺňa
podmienky
požadované
pre
výkon
tejto
funkcie“, a po
druhé,
ak
„sa
dopustil
závažného
pochybenia“.
7.        Súdny
dvor
už
mal
príležitosť
zaoberať
sa
druhou
časťou
týchto
„kritérií
zákonnosti
odvolania“
(závažné
pochybenie)
vo
svojom
rozsudku
Rimšēvičs(9). V danej
veci
však
nebol
predložený
nijaký
dôkaz o pochybení,
takže
Všeobecný
súd
mohol
obmedziť
svoje
preskúmanie
na
relatívne
abstraktnú
úroveň, a to
na
požadovanú
úroveň
dôkazov, a dospieť k záveru,
že
na
odôvodnenie
udelenia
dočasného
zákazu
vykonávať
svoje
povinnosti
dotknutému
guvernérovi
musia
existovať
dostatočne
zhodujúce
sa
indície o tom,
že
sa
dopustil
závažného
pochybenia.(10)
8.        Prejednávaná
vec
poskytuje
Súdnemu
dvoru
ďalšiu – a nesporne
rozsiahlejšiu – príležitosť
vrátiť
sa k týmto
„kritériám
zákonnosti
odvolania“ a preskúmať
obmedzenia,
ktoré
táto
záruka
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk
spolu s jej
všeobecnejším
vyjadrením v článku 130 ZFEÚ a článku 7 štatútu
ESCB a ECB
ukladajú
členským
štátom
pri
definovaní
podmienok,
za
ktorých
môže
byť
člen
riadiaceho
orgánu
národnej
centrálnej
banky
odvolaný.
9.        Potreba
zaoberať
sa
touto
otázkou
vyplýva z rozhodnutia
správnej
rady
Bulharskej
národnej
banky
(ďalej
len
„BNB“),
ktorým
konštatovala
existenciu
dôvodov
na
uvoľnenie
MA z funkcie
viceguvernéra a riaditeľa
odboru
Emisie
(ďalej
len
„rozhodnutie
BNB“).
10.      Toto
rozhodnutie
bolo
prijaté v nadväznosti
na
zistenia
iného
orgánu, a to
Komisija za
protivodejstvie na
korupcijata (Komisia
pre
boj
proti
korupcii,
Bulharsko;
ďalej
len
„KPK“),
ktorá
zistila
viaceré
nezlučiteľnosti
medzi
postavením
MA
ako
viceguvernéra
BNB a niekoľkými
jeho
ďalšími
činnosťami
(ďalej
len
„rozhodnutie
KPK“).
Táto
obava
sa
týkala
po
prvé
skutočnosti,
že
MA
bol v čase
svojho
zvolenia
za
viceguvernéra
spoločníkom
spoločnosti s ručením
obmedzeným, a po
druhé
jeho
postavenia
člena
predstavenstva
dvoch
neziskových
subjektov, a to
golfového
klubu a výskumného
inštitútu.
Zdá
sa
tiež,
že
MA
neukončil
tieto
pôsobenia v stanovenej
lehote.
11.      Správna
rada
BNB
zohľadnila
pri
prijímaní
svojho
rozhodnutia
rozhodnutie
KPK a dospela k záveru,
že
MA
nemožno
považovať
za
osobu,
ktorá
spĺňa
podmienky
požadované
na
výkon
funkcie
viceguvernéra, a že
MA
sa
navyše
dopustil
závažného
pochybenia.
Inými
slovami,
správna
rada
konštatovala,
že
odvolanie
MA
je
odôvodnené
obomi
dôvodmi
uvedenými v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
Hoci
sa
toto
ustanovenie,
ako
už
bolo
uvedené,
týka
situácie
guvernérov
národných
centrálnych
bánk,
bulharský
zákonodarca
sa
rozhodol
rozšíriť
uplatňovanie
„kritérií
zákonnosti
odvolania“,
ktoré
sú v ňom
stanovené,
na
iných
členov
správnej
rady
BNB.
12.      MA
napáda
zákonnosť
rozhodnutia
BNB
na
Vărchoven administrativen săd (Najvyšší
správny
súd,
Bulharsko),
ktorý
je
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom v tomto
konaní.
Tvrdí
najmä,
že
ani
jeden z dvoch
dôvodov
na
odvolanie
nebol v prejednávanej
veci
preukázaný. V tomto
kontexte
uvedený
vnútroštátny
súd
predložil
Súdnemu
dvoru
niekoľko
otázok,
ktoré v podstate
nastoľujú
nasledujúce
problematiky.
13.      Po
prvé
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pýta,
či
zásada
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk
povoľuje
povinnosť,
ktorú
vnútroštátne
právo
ukladá
členom
ich
rozhodujúcich
orgánov,
ako
je
viceguvernér,
aby
deklarovali
svoje
podiely v spoločnostiach a neziskových
právnických
osobách
(otázka
5).
Po
druhé,
vzhľadom
na
skutočnosť,
že
vec
sa
týka
viceguvernéra
národnej
centrálnej
banky a nie
jej
guvernéra,
pýta
na
uplatniteľnosť
„kritérií
zákonnosti
odvolania“
stanovených v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB
(otázky
1 a 2).
Po
tretie
žiada o objasnenie
zlučiteľnosti
viacerých
prvkov
vnútroštátneho
práva,
ktoré
môžu
viesť k záveru,
že
dotknutá
osoba
nespĺňa
podmienky
vyžadované
pre
výkon
jej
povinností,
čo
je
jeden z dvoch
dôvodov
na
odvolanie
stanovených v týchto
kritériách
(otázky
3
až
7).
Po
štvrté
sa
pýta
na
zlučiteľnosť
právomoci
BNB
posúdiť
existenciu
závažného
pochybenia
ako
jednej z dvoch
častí
týchto
kritérií s právom
Únie
(otázka
8).
14.      Z uvedeného
vyplýva,
že
prejednávaný
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
nastoľuje
otázku
právomoci
členských
štátov
určiť
podmienky,
za
ktorých
môže
byť
člen
orgánu
národnej
centrálnej
banky s rozhodovacími
právomocami
uvoľnený z funkcie.
Otázky,
na
ktoré
má
Súdny
dvor
odpovedať,
sa
teda
týkajú
obmedzení
tejto
právomoci,
ktoré
môže
uložiť
právo
Únie a ktorých
cieľom
je,
ako
vysvetlím,
zabezpečiť
stabilitu
mandátu
guvernérov
národných
centrálnych
bánk a tým
zabezpečiť
schopnosť
týchto
inštitúcií
plniť
svoje
úlohy a ochrániť
ich
pred
svojvoľnými
zásahmi.
II.    Právny rámec
A.      Právo Európskej únie
15.      Podľa článku 130 ZFEÚ „pri
uplatňovaní
právomoci a plnení
úloh a funkcií,
ktoré
vyplývajú
zo
zmlúv a štatútu
ESCB a ECB,
nesmie
[ECB],
národná
centrálna
banka
ani
žiaden
člen
ich
orgánov s rozhodovacími
právomocami
žiadať
alebo
prijímať
pokyny
tak
od
inštitúcií,
orgánov,
úradov
alebo
agentúr
Únie
ako
ani
od
žiadnej
vlády
členského
štátu
alebo
od
iného
orgánu.
Inštitúcie,
orgány,
úrady
alebo
agentúry
Únie a vlády
členských
štátov
sa
zaväzujú
rešpektovať
túto
zásadu a neovplyvňovať
členov
orgánov
[ECB] s rozhodovacími
právomocami
či
národných
centrálnych
bánk
pri
plnení
ich
úloh“.
16.      Článok 131 ZFEÚ stanovuje,
že
„každý
členský
štát
zabezpečí,
aby
vnútroštátne
právne
predpisy,
vrátane
štatútu
jeho
národnej
ústrednej
banky
boli
zlučiteľné
so
zmluvami a štatútom
ESCB a ECB“.
17.      Článok 7 štatútu
ESCB a ECB
má
názov
„Nezávislosť“ a stanovuje,
že
„v súlade s článkom 130
[ZFEÚ]
pri
výkone
svojich
povinností a úloh
zverených
im zmluvami
ECB,
národné
centrálne
banky
ani
žiaden
člen
ich
rozhodovacích
orgánov
nesmú
žiadať
ani
prijímať
pokyny
od
inštitúcií,
orgánov
alebo
úradov
alebo
agentúr
Únie,
od
vlády
členského
štátu,
ani
od
iného
orgánu.
Inštitúcie,
orgány
alebo
úrady
alebo
agentúry
Únie a vlády
členských
štátov
sa
zaväzujú
rešpektovať
túto
zásadu a neovplyvňovať
členov
orgánov
[ECB] s rozhodovacími
právomocami,
ani
národné
centrálne
banky
pri
plnení
ich
úloh“.
18.      Článok 14
štatútu
ESCB a ECB,
ktorý
má
názov
„Národné
centrálne
banky“,
stanovuje:
„…
14.2
Štatúty
národných
centrálnych
bánk
najmä
stanovia,
že
funkčné
obdobie
guvernéra
národnej
centrálnej
banky
je
minimálne
päť
rokov.
Guvernéra
možno z funkcie
uvoľniť,
len
ak
už
nespĺňa
podmienky
požadované
pre
výkon
tejto
funkcie,
alebo
ak
sa
dopustil
závažného
pochybenia. Z dôvodu
porušenia
zmlúv
alebo
vykonávacieho
predpisu s nimi
súvisiac[eho]
môže
príslušný
guvernér
alebo
Rada
guvernérov
požiadať o rozhodnutie
Súdny
dvor.
Také
konanie
sa
musí
začať
do
dvoch
mesiacov
od
zverejnenia
rozhodnutia
alebo
od
jeho
oznámenia
žalobcovi,
prípadne,
ak
sa
tak
nestalo,
odo
dňa,
keď
sa o tomto
rozhodnutí
žalobca
dozvedel.
…“
B.      Vnútroštátne právo
1.      Zákon o Bulharskej národnej banke
19.      Podľa článku 11
Zakon za
Bălgarska Narodna Banka
(zákon o Bulharskej
národnej
banke,
ďalej
len
„zákon o BNB“):
„1.      Radu
guvernérov
tvorí
sedem
členov:
guvernér
banky,
traja
viceguvernéri a traja
ďalší
členovia.
2.      Členmi
Rady
guvernérov
sú
bulharskí
občania.
3.      … Za
členov
rady
guvernérov
sú
volené a menované
osobnosti s vysokým
morálnym
kreditom,
ktoré
sú
poprednými
odborníkmi v oblasti
ekonomiky,
financií a bankovníctva.
4.      … Členom
rady
guvernérov
nesmie
byť
osoba:
(1)       ktorá
bola
odsúdená
na
trest
odňatia
slobody
za
úmyselný
trestný
čin;
(2)      na
ktorú
bol
ako
na
fyzickú
osobu – podnikateľa
alebo
spoločníka s neobmedzeným
ručením v spoločnosti
vyhlásený
konkurz;
(3)      ktorá
bola
počas
dvoch
rokov
predchádzajúcich
dátumu
vyhlásenia
konkurzu
obchodnej
spoločnosti
alebo
družstva
členom
jej
riadiaceho
alebo
dozorného
orgánu;
(4)      … [ktorá]
je
fyzickou
osobou – podnikateľom,
komplementárom v spoločnosti,
konateľom,
prokuristom,
obchodným
zástupcom,
splnomocneným
zástupcom,
obchodným
sprostredkovateľom,
likvidátorom
alebo
správcom
konkurznej
podstaty,
členom
riadiaceho
alebo
dozorného
orgánu
spoločnosti
alebo
družstva, s výnimkou
spoločností, v ktorých
má
[BNB]
majetkovú
účasť;
(5)      ktorá
je
manželom/manželkou,
druhom/družkou,
príbuzným v priamom
rade,
príbuzným v pobočnom
rade
do
štvrtého
stupňa
alebo
príbuzným
na
základe
manželstva
do
druhého
stupňa
iného
člena
Rady
guvernérov
[BNB].“
20.      Článok 12
zákona o BNB
znie:
„…
5.      … Guvernér a viceguvernéri
nesmú
vykonávať
nijakú
inú
činnosť
okrem
pedagogickej
činnosti
alebo
činnosti
členov
orgánov
spoločností, v ktorých
má
[BNB]
majetkovú
účasť,
alebo
medzinárodných
organizácií s prepojením
na
[BNB],
pokiaľ
nie
sú
vymenovaní
úradujúcim
predsedom
vlády v súlade s článkom 99 ods. 5
Ústavy
Bulharskej
republiky.
Na
základe
jednomyseľného
rozhodnutia
rady
guvernérov
môžu
vykonávať
nezárobkovú
činnosť
za
predpokladu,
že
nedochádza
ku
konfliktu
záujmov.
…
10.      Guvernér,
viceguvernéri a ostatní
členovia
správnej
rady
predkladajú
orgánu,
ktorý
ich
zvolil
alebo
vymenoval,
vyhlásenia
podľa
článku 49
ods. 1
bodu 3
Zakon za
protivodejstvie na
korupciata (zákon o boji
proti
korupcii,
ďalej
len
„ZPK“). …“
21.      Podľa
článku 14
zákona o BNB:
„1.      Príslušný
orgán
podľa
článku 12
môže
odvolať
člena
rady
guvernérov
pred
skončením
jeho
funkčného
obdobia
len
vtedy,
ak
tento
člen
nespĺňa
podmienky
požadované
na
výkon
svojej
funkcie
alebo
ak
sa
dopustil
závažného
pochybenia v zmysle článku 14.2
štatútu
[ESCB a ECB].
2.      … Dôvody
na
predčasné
odvolanie
viceguvernéra
alebo
iného
člena
rady
guvernérov, s výnimkou
guvernéra,
konštatuje
rada
guvernérov
rozhodnutím v súlade s postupom,
ktorý
určí
táto
rada.
Člen
rady
guvernérov,
ktorého
odvolanie
sa
navrhuje,
prestane
vykonávať
svoje
právomoci
odo
dňa
rozhodnutia
rady
guvernérov.
Rozhodnutie
rady
guvernérov
možno
napadnúť
na
Vărchoven administrativen săd (Najvyšší
správny
súd) v lehote
siedmich
dní.
Vărchoven administrativen săd (Najvyšší
správny
súd)
vydá
konečné
rozhodnutie
do
14
dní
od
doručenia
žaloby.
Konečné
rozhodnutie
sa
zašle
orgánu
príslušnému
podľa
článku 12
pre
predčasné
odvolanie.“
2.      Právna úprava v oblasti boja proti korupcii
22.      Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že z hľadiska
skutkových
okolnosti
vo
veci
samej
boli v rôznych
okamihoch
relevantné
dva
nástroje
vnútroštátnej
právnej
úpravy v oblasti
boja
proti
korupcii, a to
Zakon za
protivodejstvie na
korupcijata i za
otnemane na
nezakonno pridobito imuštestvo (zákon o boji
proti
korupcii a o konfiškácii
nezákonne
nadobudnutého
majetku,
ďalej
len
„ZPKONPI“) a Zakon za
protivodejstvie na
korupcijata (zákon o boji
proti
korupcii,
ďalej
len
„ZPK“).
23.      Po
prvé
podľa
článku 6
ods. 1 bodu 12
ZPKONPI
(zrušeného
6. októbra
2023) a podobne
formulovaného
článku 6
ods. 1
bodu 12
ZPK
„osoby,
ktoré
zastávajú
[vysokú][(11)]
verejnú
funkciu v zmysle
tohto
zákona,
sú“
„guvernér,
viceguvernéri,
členovia
rady
guvernérov a generálny
tajomník
[BNB]“.
24.      Po
druhé
podľa
článku 35
ods. 1
ZPKONPI a podobne
formulovaného
článku 49
ods. 1
ZPK:
„1.      Osoby,
ktoré
zastávajú
[vysokú][(12)]
verejnú
funkciu_…
musia
podať
nasledujúce
vyhlásenia:
(1)      vyhlásenie o nezlučiteľnosti;
(2)      majetkové
priznanie a vyhlásenie o majetkových
pomeroch;
(3)      vyhlásenie o zmene
okolností
uvedených
vo
vyhlásení
podľa
bodu 1;
(4)      vyhlásenie o zmene
okolností
uvedených
vo
vyhlásení
podľa
bodu 2 v časti
týkajúcej
sa
majetkových
pomerov a pôvodu
finančných
prostriedkov v prípade
predčasného
splatenia
záväzkov a pôžičiek.
2.      …
Vyhlásenia
podľa
odseku
1 bodov 1 a 3
sa
predkladajú
volebnému
alebo
menovaciemu
orgánu… a vyhlásenia
podľa
odseku
1 bodov 2 a 4
sa
predkladajú
Komisii
pre
boj
proti
korupcii a konfiškáciu
nezákonne
nadobudnutého
majetku“
[tento
odkaz
bol v článku 49
ods. 4
ZPK
nahradený
odkazom
na
KPK].
25.      Podľa
článku 37
ZPKONPI a podobne
formulovaného
článku 51
ZPK:
„1.      Osoby,
ktoré
zastávajú
[vysokú](13) verejnú
funkciu,
musia
komisii
predložiť
majetkové
priznanie a vyhlásenie o majetkových
pomeroch
doma a v zahraničí, v ktorom
uvedú:
…
(12)[(14)]
podiel v obchodných
spoločnostiach,
[v spoločnostiach
založených
podľa
občianskeho
práva](15),
účasť v riadiacich
alebo
dozorných
orgánoch
spoločností, v neziskových
právnických
osobách
alebo
družstvách,
ako
aj
vykonávanie
činnosti v postavení
fyzickej
osoby – podnikateľa v čase
svojho
zvolenia
alebo
vymenovania a v období
12
mesiacov
pred
zvolením
alebo
vymenovaním;
…“
26.      Podľa článku 38 ods. 1 bodu 1 ZPKONPI
malo
byť
majetkové
priznanie a vyhlásenie o majetkových
pomeroch
podané v lehote
jedného
mesiaca
od
začiatku
výkonu
vysokej
verejnej
funkcie. V článku 38 ods. 1 bode 2 tohto
ustanovenia
sa
uvádzalo,
že
„dotknutá
osoba
môže
do
jedného
mesiaca
od
podania
majetkového
priznania a vyhlásenia o majetkových
pomeroch
svoje
vyhlásenie
zmeniť,
ak
je
to
relevantné
pre
opravu
akýchkoľvek
neúplných
údajov
alebo
chýb v oznámených
skutočnostiach“.
27.      Zdá
sa,
že
toto
ustanovenie
bolo
nahradené článkom 53
ZPK,
podľa
ktorého
„osoby,
ktoré
zastávajú
verejnú
funkciu,
podávajú
vyhlásenia v súlade s článkom 49
ods. 1 bodmi 3 a 4
do
jedného
mesiaca
od
zmeny“.
28.      Napokon článok 7 ZPK
stanovuje,
že
„orgánom
povereným
predchádzaním
korupcii a bojom
proti
nej,
ako
aj
zisťovaním
konfliktov
záujmov
na
účely
tohto
zákona
je
[KPK]“.
29.      Podľa
článku 13
ods. 1
bodu 8
ZPK
„KPK
kontroluje
oznámenia
týkajúce
sa
vyhlásení o nezlučiteľnosti
podané
osobami,
ktoré
zastávajú
verejnú
funkciu, a v prípade
zistenia
nezlučiteľnosti
predloží
vec
volebnému
alebo
menovaciemu
orgánu,
aby
prijal
vhodné
opatrenia…“.
III. Skutkový stav, konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky
30.      Dňa
26. júla
2023
Narodno sabranie na
Republika
Bălgarija (Národné
zhromaždenie
Bulharskej
republiky)
zvolilo
pána
MA
za
viceguvernéra
BNB a riaditeľa
odboru
Emisie
(jeden z troch
hlavných
odborov
BNB).
31.      Dňa
27. júla
2023
predložil
Národnému
zhromaždeniu
vyhlásenie o nezlučiteľnosti v súlade s článkom 35
ods. 1
bodom 1
ZPKONPI v spojení s článkom 11
ods. 4
bodom 4 a článkom 12
ods. 5
zákona o BNB
(ďalej
len
„vyhlásenie o nezlučiteľnosti“).
32.      Dňa
11. augusta
2023
MA
podal
KPK
prvé
majetkové
priznanie a vyhlásenie o majetkových
pomeroch
podľa článku 35 ods. 1 bodu 2 ZPKONPI. V tomto
vyhlásení
MA
uviedol,
že
vlastní
2 % podiel v spoločnosti s ručením
obmedzeným
(Iontech Engineering OOD), a ocenil
tento
podiel
na
117 000
leva
(BGN)
(približne
58 500 eur) („prvé
majetkové
priznanie a vyhlásenie o majetkových
pomeroch“).
33.      MA
8. novembra
2023
predal
svoje
podiely v spoločnosti
Iontech Engineering za
sumu
100
BGN
(približne
50
eur).
34.      Dňa
13. novembra
2023
MA
na
základe článku 49 ods. 1 bodu 4 ZPK
oznámil
KPK
zmenu
prvého
majetkového
priznania a vyhlásenia o majetkových
pomeroch,
pričom
hodnotu
svojho
podielu v spoločnosti
Iontech Engineering odhadol
na
100 BGN
(približne
50 eur).(16) Uviedol
tiež,
že v čase
svojho
vymenovania
bol
členom
predstavenstva
dvoch
neziskových
právnických
osôb, a to
Balkanski‑Panitsa institut za
naučni izdirvania (Balkánsko‑panitský inštitút
pre
pokročilé
štúdium;
ďalej
len
„Inštitút
pre
pokročilé
štúdium“) a Golf
Klub
Blagoevgrad (ďalej
len
„Golf
Klub“)
(ďalej
len
„druhé
majetkové
priznanie a vyhlásenie o majetkových
pomeroch“).
35.      Dňa
23. novembra
2023
bola
táto
zmena
vlastníctva
zapísaná
do
obchodného
registra.
MA
bol
vymazaný z registra
ako
člen
predstavenstva
dvoch
neziskových
právnických
osôb
15. decembra
2023,
resp. 17. januára
2024.
36.      Dňa
7. februára
2024
MA
predložil
KPK
ďalšie
majetkové
priznanie a vyhlásenie o majetkových
pomeroch
podľa
článku 49
ods. 1 bodu 4 ZPK
(ďalej
len
„tretie
majetkové
priznanie a vyhlásenie o majetkových
pomeroch“). V tomto
vyhlásení
najmä
uviedol,
že
ku
dňu
svojho
zvolenia
alebo
vymenovania
nemal
nijaký
podiel v spoločnosti a nebol
členom
riadiaceho
alebo
dozorného
orgánu
neziskovej
právnickej
osoby
alebo
družstva.
Okrem
toho
vyhlásil,
že v období
12
mesiacov
predchádzajúcich
dňu
svojho
zvolenia
alebo
vymenovania
nemal
nijaký
podiel v spoločnosti.
37.      Rozhodnutím z 24. júna
2024
KPK
na
základe
článku 13
ods. 1
bodu 8
ZPK
konštatovala
nezlučiteľnosť v prípade
MA
ako
viceguvernéra
BNB a riaditeľa
odboru
Emisie
BNB,
pokiaľ
ide
po
prvé o jeho
podiel v spoločnosti
Iontech Engineering a po
druhé o jeho
činnosť,
vykonávanú
bez
povolenia
rady
guvernérov
BNB,
člena
predstavenstva
dvoch
neziskových
právnických
osôb.
38.      Dňa
27. júna
2024
KPK
oznámila
toto
rozhodnutie
BNB a Národnému
zhromaždeniu.
MA
bolo
na
jeho
žiadosť
poskytnuté
neplatené
voľno.
39.      Dňa
1. júla
2024
MA
podal
proti
rozhodnutiu
KPK
žalobu
na
Administrativen săd Sofija grad (Správny
súd
Sofia‑mesto,
Bulharsko).(17)
40.      Dňa
16. júla
2024
MA
predložil
rade
guvernérov
BNB
písomné
pripomienky, v ktorých
spochybnil
okrem
iného
existenciu
dôvodov
na
svoje
odvolanie,
navrhol
vykonanie
dôkazov a požiadal o vypočutie
za
prítomnosti
svojho
advokáta.
41.      V ten
istý
deň
rada
guvernérov
BNB
prijala
rozhodnutie,
ktorým
konštatovala
existenciu
dôvodov
na
uvoľnenie
MA z funkcie
viceguvernéra a riaditeľa
odboru
Emisie.
42.      Presnejšie a s prihliadnutím
na
rozhodnutie
KPK
rada
guvernérov
BNB
konštatovala,
že
MA
nespĺňa
podmienky
požadované
na
výkon
funkcie.
Hoci
usúdila,
že
toto
konštatovanie
samo
osebe
predstavuje
dostatočný
dôvod
na
odvolanie,
zastávala
tiež
názor,
že
to
isté
správanie
predstavuje
závažné
pochybenie.(18)
43.      MA
prestal
vykonávať
svoju
funkcie
viceguvernéra a člena
rady
guvernérov
BNB s účinnosťou
odo
dňa
rozhodnutia
BNB.
Toto
rozhodnutie
napadol
na
predkladajúcom
vnútroštátnom
súde,
ktorý
zamietol
jeho
návrh
na
odklad
výkonu
rozhodnutia
BNB a prerušil
konanie s cieľom
položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Majú
sa
kritériá
pre
odvolanie
guvernéra a konanie, v ktorom
sa
napáda
rozhodnutie o odvolaní,
stanovené v článku 14.2
[štatútu
ESCB a ECB],
vykladať v tom
zmysle,
že
platia
pre
všetkých
členov
rozhodovacích
orgánov
národnej
centrálnej
banky?
2.      Ak
je
odpoveď
na
otázku
1
záporná:
Umožňuje článok 14.2
[štatútu
ESCB a ECB]
takú
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ktorou
sa
zavádzajú
rovnaké
kritériá
pre
odvolanie
členov
rozhodovacích
orgánov
národnej
centrálnej
banky,
aké
sú v uvedenom
právnom
predpise
stanovené
pre
guvernéra?
3.      Umožňuje článok 14.2
[štatútu
ESCB a ECB]
zlučiteľnosť
výkonu
funkcie
guvernéra
národnej
centrálnej
banky s postavením
spoločníka
kapitálovej
spoločnosti,
ktorý
má
právo
na
podiel
na
zisku
spoločnosti v pomere k podielu?
4.      Umožňuje článok 14.2
[štatútu
ESCB a ECB]
zlučiteľnosť
výkonu
funkcie
guvernéra
národnej
centrálnej
banky s postavením
člena
riadiaceho
orgánu
neziskovej
právnickej
osoby,
ktorá
podľa
svojich
stanov
môže
vykonávať
hospodársku
činnosť,
bez
jednomyseľného
rozhodnutia
správnej
rady
národnej
centrálnej
banky,
ako
sa
to
vyžaduje
vo
vnútroštátnom
práve
pre
výkon
nezárobkovej
činnosti?
5.      Umožňuje článok 131
[ZFEÚ] a článok 7
[štatútu
ESCB a ECB]
takú
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ktorá
ukladá
členom
rozhodovacích
orgánov
národnej
centrálnej
banky
ako
osobám,
ktoré
zastávajú
verejnú
funkciu v zmysle
vnútroštátneho
práva,
povinnosť v stanovenej
lehote
od
nástupu
do
funkcie
oznámiť
príslušnému
orgánu
verejnej
moci
svoj
podiel
ako
spoločníkov v kapitálových
spoločnostiach a svoju
účasť v riadiacich
orgánoch
neziskových
právnických
osôb?
6.      Umožňuje článok 131
[ZFEÚ] a článok 14.2
[štatútu
ESCB a ECB]
takú
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ktorá
ukladá
guvernérovi
národnej
centrálnej
banky
ako
osobe,
ktorá
zastáva
verejnú
funkciu v zmysle
vnútroštátneho
práva,
povinnosť v stanovenej
lehote
od
nástupu
do
funkcie
prijať
opatrenia
na
ukončenie
svojej
účasti
ako
spoločníka v kapitálovej
spoločnosti a svojho
členstva v riadiacich
orgánoch
neziskových
právnických
osôb?
7.      Umožňuje článok 14.2
[štatútu
ESCB a ECB]
taký
výklad,
podľa
ktorého
sa
guvernér
národnej
centrálnej
banky,
ktorý
nezlučiteľnosť s výkonom
funkcie
napravil
mimo
zákonom
stanovenej
lehoty,
považuje
za
osobu,
ktorá
nespĺňa
podmienky
požadované
na
výkon
svojej
funkcie?
8.      Umožňuje článok 131
[ZFEÚ] a články 7 a 14.2
[štatútu
ESCB a ECB]
takú
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ktorá
umožňuje
orgánu
poverenému
konštatovaním
dôvodov
na
odvolanie
posúdiť
na
účely a v rámci
tohto
osobitného
konania,
či
sa
dotknutá
osoba
dopustila
závažného
pochybenia v zmysle článku 14.2
[štatútu
ESCB a ECB]?“
44.      Písomné
pripomienky
predložili
MA,
BNB,
španielska
vláda,
ECB, a Európska
komisia.
Títo
dotknutí
účastníci
predniesli
svoje
ústne
pripomienky
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
18. novembra
2025.
IV.    Posúdenie
45.      Pripomínam,
že
konanie
vo
veci
samej
sa
začalo
na
základe
informácií,
ktoré
MA
uviedol
vo
viacerých
vyhláseniach
predložených v súlade s uplatniteľnou
právnou
úpravou
po
svojom
vymenovaní
za
viceguvernéra
BNB a ktoré
sa
týkajú
jeho
podielu v obchodnej
spoločnosti a jeho
funkcií v neziskových
právnických
osobách. V tomto
kontexte
začnem
svoju
analýzu
piatou
prejudiciálnou
otázkou, v rámci
ktorej
má
Súdny
dvor
preskúmať z hľadiska
zásady
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk
zlučiteľnosť
povinnosti
uloženej
členovi
rozhodovacieho
orgánu
takejto
banky,
akým
je
viceguvernér,
predložiť
vyššie
uvedené
vyhlásenia
(časť A).
Ďalej
poznamenávam,
že
rozhodnutie,
ktorým
sa
konštatovala
nutnosť
uvoľniť
MA z funkcie,
bolo
založené
na
názore,
že
na
vyššie
opísané
situácie
sa
vzťahujú
dôvody
na
odvolanie
stanovené v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
Budem
sa
teda
zaoberať
prvou a druhou
otázkou, v rámci
ktorých
má
Súdny
dvor
určiť,
či
je
toto
ustanovenie
uplatniteľné
na
okolnosti
prejednávanej
veci
(časť B).
Budem
sa
zaoberať
pochybnosťami,
ktoré
vyjadril
predkladajúci
vnútroštátny
súd v súvislosti s otázkou,
či
príslušné
ustanovenia
práva
Únie
umožňujú
dospieť k záveru,
že
také
majetkové
pomery,
aké
boli
zverejnené v konaní
vo
veci
samej,
môžu
odôvodniť
odvolanie
(vice)guvernéra
národnej
centrálnej
banky, a či
takýto
záver
možno
vyvodiť,
ak
potrebné
nápravné
opatrenia
neboli
vykonané v príslušnej
lehote
(otázky
3,
4,
6 a 7)
(časť C).
Nakoniec
sa
budem
zaoberať
ôsmou
prejudiciálnou
otázkou, v rámci
ktorej
má
Súdny
dvor
rozhodnúť,
či článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
umožňuje
vnútroštátnemu
orgánu
príslušnému
určiť
dôvody
odvolania
posúdiť,
či
bolo
preukázané
„závažné
pochybenie“
ako
jeden z dvoch
dôvodov
na
odvolanie
stanovených v tomto
ustanovení
(časť D).
A.      O vyhlásení o podieloch v spoločnostiach a o účasti v riadiacich orgánoch neziskových právnických osôb (otázka 5)
46.      Svojou
piatou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
ustanovenia
práva
Únie,
ktoré
zakotvujú
zásadu
nezávislosti
centrálnych
bánk
(článok 130 ZFEÚ a článok 7 štatútu
ESCB a ECB) umožňujú
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ktorá
ukladá
členom
rozhodovacieho
orgánu
národnej
centrálnej
banky
povinnosť
oznámiť
príslušnému
orgánu
verejnej
moci v stanovenej
lehote
od
nástupu
do
funkcie
svoj
podiel
ako
spoločníkov v obchodných
spoločnostiach a svoju
účasť v riadiacich
orgánoch
neziskových
právnických
osôb. V tejto
súvislosti
pripomínam,
že
tieto
ustanovenia
práva
Únie
vyjadrujú
zásadu
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk,
ktorá
sa
uplatňuje
na
všetkých
členov
ich
orgánov s rozhodovacími
právomocami a na
všetky
takéto
banky
bez
ohľadu
na
to,
či
sú
súčasťou
eurozóny.(19)
47.      Na
úvod
by
som
mal
spresniť,
že
odkaz
na
„príslušný
orgán
verejnej
moci“
uvedený v znení
tejto
otázky
chápem
ako
odkaz
na
KPK. Tento
aspekt
nie
je
bezvýznamný,
keďže
platná
vnútroštátna
právna
úprava
stanovuje
dva
druhy
vyhlásení:
„vyhlásenie o nezlučiteľnosti“,
ktoré
sa
predkladá
menovaciemu
orgánu, t. j. Národnému
zhromaždeniu, a „majetkové
priznanie a vyhlásenie o majetkových
pomeroch“,
ktoré
sa
predkladá
KPK.
Podľa
môjho
názoru
je
na
účely
tohto
posúdenia
relevantná
len
táto
druhá
kategória
vyhlásení.
48.      V tejto
súvislosti z článku 37
ods. 1 bodu 12
ZPKONPI a z podobne
formulovaného
článku 51
ods. 1 bodu 13
ZPK
vyplýva,
že
osoba
vykonávajúca
funkciu,
osobitne
funkciu
viceguvernéra
BNB,
je
povinná
oznámiť
KPK
okrem
iného
podiel v spoločnostiach a účasť v riadiacich
alebo
dozorných
orgánoch
neziskových
právnických
osôb
alebo
družstiev v čase
svojho
vymenovania a v období
predchádzajúcich
12
mesiacov.
49.      Treba
dodať,
že
ako
vyplýva
zo
spisu,
KPK
je
nezávislým,
špecializovaným a stálym
správnym
orgánom s právomocami v oblasti
predchádzania
korupcii a boja
proti
nej,
ako
aj
zisťovania
konfliktov
záujmov.(20) Tak
ako v prejednávanej
veci a ako
podrobnejšie
vysvetlím v časti D týchto
návrhov,
zistenia
KPK
môžu
byť
podnetom
na
konanie
zo
strany
rady
guvernérov
BNB s cieľom
určiť,
či
bol
preukázaný
dôvod
na
odvolanie v zmysle článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
50.      Vzhľadom
na
tieto
skutočnosti
mi
nie
je
jasné,
ako
by
povinnosť
uložená
členom
rozhodovacieho
orgánu
národnej
centrálnej
banky,
akým
je
viceguvernér,
predkladať
vyhlásenia
orgánu,
akým
je
KPK, v ktorých
zverejňujú
svoje
účasti v ziskových a neziskových
subjektoch,
mohla
vyvolávať
nezlučiteľnosť
so
zásadou
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk.
Naopak,
ako
tvrdia
BNB,
španielska
vláda,
ECB a Komisia,
táto
povinnosť
prispieva k zachovaniu
tejto
nezávislosti.
Práve
prostredníctvom
preskúmania
takýchto
vyhlásení
je
možné
identifikovať
potenciálne
hrozby
pre
nezávislosť
centrálnej
banky a v prípade
potreby
ich
riešiť.
51.      Ak
je
však
mechanizmus
takýchto
vyhlásení
spojený s následným
konaním,
ktorého
cieľom
je
preukázať
existenciu
dôvodu
na
odvolanie v zmysle článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB,
je
samozrejme
nevyhnutné,
aby
podmienky
upravujúce
tieto
vyhlásenia
boli
jasne
definované,
pokiaľ
ide
tak o situácie,
ktoré
sa
majú
zverejniť,
ako
aj o príslušné
lehoty.
52.      V tejto
súvislosti a s výhradou
overenia
vnútroštátnym
súdom
sa
zdá,
že
uplatniteľné
ustanovenia
vnútroštátneho
práva,
ako
sú
pripomenuté v bode 48
vyššie,
dostatočne
jasne
definujú
povinnosť
zverejňovať
účasti v ziskových a neziskových
subjektoch.
53.      Okrem
toho
zo
znenia
piatej
otázky a z rozhodnutia o predložení
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
lehota
na
predloženie
príslušného
vyhlásenia
začína
plynúť
od
nástupu
dotknutej
osoby
do
funkcie a jej
dĺžka
je
jeden
mesiac.(21) V abstraktnej
rovine a pri
neexistencii
konkrétnych
tvrdení v opačnom
zmysle
sa
zdá,
že
takáto
lehota
vytvára
primeranú
rovnováhu
medzi
potrebou
zabezpečiť
nezávislosť
centrálnej
banky – ktorá
by
bránila
neprimerane
dlhej
lehote v porovnaní s dĺžkou
funkčného
obdobia
viceguvernéra – a potrebou
poskytnúť
dotknutej
osobe
dostatok
času na
splnenie
uvedenej
povinnosti.
54.      Zastávam
teda
názor,
že článok 130 ZFEÚ a článok 7 štatútu
ESCB a ECB
nebránia
takým
ustanoveniam
vnútroštátneho
práva,
ktoré
ukladajú
viceguvernérovi
národnej
centrálnej
banky
povinnosť
predložiť
príslušnému
vnútroštátnemu
orgánu
vyhlásenie o svojom
podiele
ako
spoločníka v spoločnosti
alebo o svojej
účasti v riadiacich
orgánoch
neziskového
subjektu.
55.      Tento
záver
mi
umožňuje
prejsť k ďalšej
otázke,
ktorá
sa
týka
možnosti
uvoľniť
takéhoto
člena
rozhodovacieho
orgánu
národnej
centrálnej
banky z funkcie,
ak
zverejnené
informácie
vedú k záveru,
že
je
preukázaný
jeden z dôvodov
na
odvolanie
stanovených v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
B.      O uplatniteľnosti článku 14.2 štatútu ESCB a ECB (otázky 1 a 2)
56.      V tejto
časti
vysvetlím,
že
kritériá
upravujúce
odvolanie
guvernéra
národnej
centrálnej
banky z funkcie,
stanovené v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB
(ďalej
len
„kritériá
zákonnosti
odvolania“),
sa
podľa
práva
Únie
uplatňujú
len
na
guvernérov
národných
centrálnych
bánk
(časť
1).
Následne
vysvetlím,
že
členské
štáty
si
zachovávajú
právomoc
rozšíriť
uplatniteľnosť
týchto
kritérií
na
iných
členov
rozhodovacích
orgánov
svojich
národných
centrálnych
bánk
(časť
2).
1.      Pôsobnosť článku 14.2 štatútu ESCB a ECB (otázka 1)
57.      Treba
pripomenúť,
že
podľa
článku 14.2
štatútu
prvého
pododseku
ESCB a ECB
„štatúty
národných
centrálnych
bánk
najmä
stanovia,
že
funkčné
obdobie
guvernéra
národnej
centrálnej
banky
je
minimálne
päť
rokov“. V tom
istom
ustanovení
sa v druhom
pododseku
uvádza,
že
„guvernéra
možno z funkcie
uvoľniť,
len
ak
už
nespĺňa
podmienky
požadované
pre
výkon
tejto
funkcie,
alebo
ak
sa
dopustil
závažného
pochybenia“.(22) Tento
článok
teda
stanovuje,
že
„z dôvodu
porušenia
[ZFEÚ]
alebo
vykonávacieho
predpisu s [ňou]
súvisiac[eho]
môže
príslušný
guvernér
alebo
Rada
guvernérov
[ECB]
požiadať o rozhodnutie
Súdny
dvor“.
58.      Z toho
vyplýva,
že článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
obsahuje
tri
osobitné
pravidlá:
Po
prvé
stanovuje
pravidlo
týkajúce
sa
minimálnej
dĺžky
funkčného
obdobia
guvernéra
národnej
centrálnej
banky.
Po
druhé
konkretizuje
dve
situácie, v ktorých
možno
toto
funkčné
obdobie
predčasne
ukončiť
(„kritérium
zákonnosti
odvolania“) a po
tretie
stanovuje
osobitný
opravný
prostriedok,
ktorým
sa
dotknutému
guvernérovi a Rade
guvernérov
ECB
priznáva
aktívna
legitimácia
napadnúť
takéto
rozhodnutie
na
Súdnom
dvore.
59.      Z jasného
znenia
tohto
ustanovenia
vyplýva,
že
vo
všetkých
troch
ohľadoch
sa
uplatňuje
len
na
guvernérov, a nie
na
iných
členov
rozhodovacieho
orgánu
národných
centrálnych
bánk.
60.      Tento
záver
navyše
potvrdzuje
kontext,
do
ktorého
toto
ustanovenie
patrí,
ako
aj
ciele,
ktoré
sleduje.
61.      Ako
už
bolo
uvedené, článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
dopĺňa článok 130 ZFEÚ, v podstate
prebratý v článku 7 tohto
štatútu,
ktorý,
ako
pripomenul
Súdny
dvor,
odráža
význam,
ktorý
autori
Zmlúv
pripisovali
potrebe
zabezpečiť,
aby
ECB a ESCB
boli
schopné
nezávisle
plniť
úlohy,
ktoré
im
boli
zverené.(23)
62.      V tomto
kontexte
Súdny
dvor
vo
svojom
rozsudku
Rimšēvičs zdôraznil,
že
účelom
troch
pravidiel
obsiahnutých v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB
je
„zabezpečiť
funkčnú
nezávislosť
guvernérov
národných
centrálnych
bánk“,
ktoré
spolu s ECB
tvoria
ESCB.(24) Okrem
toho
osobitosti
opravného
prostriedku
stanoveného
tretím
pravidlom
tohto
ustanovenia – ktorý
predstavuje
osobitnú
formu
žaloby o neplatnosť
smerujúcej
proti
vnútroštátnemu
opatreniu(25) – viedli
Súdny
dvor k tomu,
že
charakterizoval
logiku,
na
ktorej
je
článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
založený,
ako
vyjadrenie
„veľmi
integrovaného
systému,
pre
ktorý
sa
rozhodli
autori
Zmlúv
vo
vzťahu k ESCB“(26).
63.      Súdny
dvor
ďalej
vysvetlil
základný
princíp
tohto
režimu
odkazom
na
osobitné
inštitucionálne
prepojenie
medzi
„guvernérmi
eurozóny“ a ECB,
keďže
títo
guvernéri
sú
de
iure členmi
Rady
guvernérov
ECB,
ktorá
je
hlavným
orgánom s rozhodovacími
právomocami
tak
ECB,
ako
aj
ESCB.(27) Pre
úplnosť
dodávam,
že
hoci
tento
aspekt s osobitnou
jasnosťou
ilustruje
„veľmi
integrovanú
povahu“
tohto
režimu,
pôsobnosť článku 14.2
štatútu
sa
na
rozdiel
od
niektorých
iných
ustanovení
tohto
štatútu
neobmedzuje
na
členské
štáty
eurozóny.
Členské
štáty,
„pre
ktoré
platí
výnimka“(28) v zmysle
článku 139
ods. 1 ZFEÚ,
sa
na
ESCB
zúčastňujú
samostatne(29),
čo
vysvetľuje,
prečo
sa
aj
na
ne vzťahujú
záruky
stanovené v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
64.      V každom
prípade v rozpore s tým,
čo
tvrdia
MA,
BNB,
ECB a španielska
vláda,
ani
osobitná
povaha
režimu
zavedeného
týmto
ustanovením,
ani
všeobecnejšie
potreba
zabezpečiť
nezávislosť
národných
centrálnych
bánk v rámci
ECB
(a ESCB)
neznamenajú,
že
„kritériá
zákonnosti
odvolania“
stanovené v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB
sa
podľa
práva
Únie
uplatňujú
aj
na
iných
členov
rozhodovacích
orgánov
národných
centrálnych
bánk,
než
sú
guvernéri.
65.      V súlade s uvedeným a ako
tvrdí
aj
Komisia,
hoci
osobitná
úloha
guvernérov v rámci
ESCB – a najmä
„guvernérov
eurozóny“ – vysvetľuje,
prečo
sa
predmetné
ustanovenie
osobitne
zaoberá
práve
nimi,
nemožno
sa
odvolávať
na
cieľ
zachovania
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk v záujme
contra legem rozšírenia
osobnej
pôsobnosti
tohto
ustanovenia.
66.      Ako
však
vysvetlím
nižšie,
základný
princíp článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB
nijako
nebráni
členskému
štátu,
aby
na
základe
svojho
vnútroštátneho
práva
stanovil,
že
„kritériá
zákonnosti
odvolania“
sa
uplatňujú
aj
na
iných
členov
rozhodovacieho
orgánu
jeho
národnej
centrálnej
banky,
akým
je
viceguvernér.
2.      Rozšírená uplatniteľnosť „kritérií zákonnosti odvolania“ (otázka 2)
67.      Ako
už
bolo
uvedené,
bulharský
zákonodarca
sa
prostredníctvom
článku 14
ods. 1
zákona o BNB
rozhodol
uplatňovať
„kritériá
zákonnosti
odvolania“
stanovené v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB
na
všetkých
členov
rozhodovacích
orgánov
Bulharskej
centrálnej
banky.
68.      Svojou
druhou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd
pýta,
či
je
takéto
rozšírenie
zlučiteľné s týmto
ustanovením
uvedeného
štatútu.
69.      Ako
som
už
uviedol, v tejto
súvislosti
nevidím
nijaké
ťažkosti.
70.      Po
prvé
nič v práve
Únie
nebráni
členským
štátom
inšpirovať
sa
konkrétnou
normou
práva
Únie a uplatňovať
ju
podľa
vnútroštátneho
práva
na
situácie,
pre
ktoré
táto
norma
nebola
pôvodne
navrhnutá.
71.      Po
druhé
opačný
záver
by
bol
odôvodnený
len
vtedy,
ak
by
takéto
rozšírenie
pôsobnosti
normy
práva
Únie
oslabilo
jej
účinnosť
alebo
porušilo
inú
normu
práva
Únie.
72.      Za
okolností
prejednávanej
veci
uvádzam,
že
podľa článku 131 ZFEÚ právne
predpisy
členských
štátov
musia
byť
zlučiteľné
so Zmluvami a štatútom
ESCB a ECB.
Táto
požiadavka
odkazuje
najmä
na článok 130 ZFEÚ a článok 7 tohto
štatútu,
ktoré,
ako
už
bolo
uvedené,
zakotvujú
zásadu
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk
uplatniteľnú
na
všetkých
členov
ich
orgánov s rozhodovacími
právomocami.
Táto
zásada
vyžaduje,
aby
tieto
banky
boli
chránené
pred
politickým
tlakom s cieľom
umožniť,
aby
ESCB
účinne
plnil
svoje
úlohy,
najmä
udržiavanie
cenovej
stability,
ako
je
stanovené v článku 282 ZFEÚ,
prostredníctvom
nezávislého
výkonu
právomocí,
ktoré
sú
mu
zverené.(30)
73.      V tejto
súvislosti
pripomínam
vyššie
uvedené
vysvetlenie
Súdneho
dvora,
podľa
ktorého článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
slúži
na
zabezpečenie
funkčnej
nezávislosti
guvernérov
národných
centrálnych
bánk.
Konkrétnejšie,
pokiaľ
ide o „kritériá
zákonnosti
odvolania“
stanovené v tomto
ustanovení,
autori
Zmlúv
tým,
že
obmedzili
možnosť
predčasného
odvolania
na
dve
situácie v ňom
vymedzené,
poskytli
národným
centrálnym
bankám
osobitnú
záruku,
ktorej
cieľom
je
zabezpečiť
kontinuitu a konzistentnosť
rozhodovacieho
procesu,
chráneného
pred
krátkodobými
politickými
vplyvmi.
Vzhľadom
na
to,
že
tieto
kritériá v zásade
zachovávajú
možnosť
guvernéra
zotrvať
vo
funkcii
počas
celého
jeho
funkčného
obdobia,
rozhodnutie
rozšíriť
túto
ochranu
na
všetkých
členov
rozhodovacieho
orgánu
národnej
centrálnej
banky – ktorí
môžu
byť
tiež
zapojení
do
výkonu
úloh
súvisiacich s ESCB – prispieva k funkčnej
nezávislosti
inštitúcie
ako
celku
tým,
že
týmto
členom
zabezpečuje
rovnakú
ochranu
pred
svojvoľným
odvolaním.
74.      V tejto
súvislosti
netreba
osobitne
pripomínať,
že
úlohy,
ktoré
právo
Únie
zveruje
vnútroštátnym
centrálnym
bankám v rámci
ESCB,
nie
sú
nevyhnutne
vyhradené
len
guvernérom.(31) Okrem
toho,
aj
keď
sú
niektoré
úlohy
vyhradené
len
im,
štatút
ESCB a ECB
predpokladá
možnosť
nahradiť
guvernéra,
ako
sa
stanovuje v jeho článku 10.2.(32)rovnakom
duchu
Európsky
menový
inštitút,
historický
predchodca
ECB,
vo
svojej
konvergenčnej
správe z roku
1995
uviedol,
že
nezávislosť
národných
centrálnych
bánk
„by
sa
ďalej
posilnila,
ak
by
sa
rovnaké
pravidlá
[ako
tie,
ktoré
stanovujú
najmä
‚kritériá
zákonnosti
odvolania‘]
uplatňovali
aj
na
iných
členov
rozhodovacích
orgánov
[národných
centrálnych
bánk]
poverených
úlohami
súvisiacimi s ESCB“.(33)
75.      Z toho v odpovedi
na
prvú a druhú
prejudiciálnu
otázku
vyplýva,
že článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
sa
podľa
práva
Únie
uplatňuje
len
na
guvernérov
národných
centrálnych
bánk.
Toto
ustanovenie
však
nebráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
na
základe
ktorej
sa
„kritériá
zákonnosti
odvolania“,
ktoré
sú v ňom
stanovené,
uplatňujú
aj
na
viceguvernéra
takejto
banky.
76.      Tento
záver
mi
umožňuje
prejsť k preskúmaniu
ďalšej
série
otázok,
ktoré
sa
týkajú
toho,
či
ustanovenia
práva
únie
umožňujú
konštatovať,
že
za
okolností
prejednávanej
veci
boli
dôvody
na
odvolanie
MA z funkcie
preukázané.
C.      O (ne)možnosti vlastniť určitý majetok a vykonávať určité činnosti (otázky 3, 4, 6 a 7)
77.      Svojou
treťou a štvrtou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
umožňuje
situáciu, v ktorej
guvernér
národnej
centrálnej
banky
jednak
vlastní
podiel
na
základnom
imaní
spoločnosti, z ktorého
mu
vyplýva
právo
na
podiel
na
zisku
tejto
spoločnosti
(otázka
3), a jednak
je
bez
požadovaného
povolenia
členom
riadiaceho
orgánu
neziskovej
právnickej
osoby,
ktorá
môže
vykonávať
hospodársku
činnosť
(otázka
4).
78.      Svojou
šiestou a siedmou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd
ďalej
usiluje
zistiť
po
prvé,
či
prvá
časť
„kritérií
zákonnosti
odvolania“
(„podmienky
požadované
pre
výkon
funkcie“)
umožňuje
uložiť
guvernérovi
povinnosť
prijať v stanovenej
lehote
po
nástupe
do
funkcie
opatrenia
na
ukončenie
takýchto
účastí
(otázka
6), a po
druhé,
či v prípade,
že k ukončeniu
týchto
účastí
dôjde
po
uplynutí
lehoty,
umožňuje
dospieť k záveru,
že
prvá
časť
týchto
kritérií
je
splnená
(otázka
7).(34)
79.      Na
účely
zodpovedania
týchto
otázok
preskúmam
logiku,
na
ktorej
sú
kritériá
zákonnosti odvolania založené
(časť
1), a následne
dôsledky,
ktoré z toho
plynú
(časť
2).
1.      „Kritériá zákonnosti odvolania“: všeobecné poznámky
80.      Po
prvé
treba
pripomenúť,
že
článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
obmedzuje
možnosť
členského
štátu
predčasne
odvolať
guvernéra z funkcie
na
dve
situácie:
ak
už
nespĺňa
podmienky
požadované
na
výkon
svojej
funkcie,
alebo
ak
sa
dopustil
závažného
pochybenia.
Členské
štáty
preto
nie
sú
oprávnené
dopĺňať
zoznam
dôvodov
na
predčasné
odvolanie.
Otázka,
či
guvernér
môže
byť
odvolaný z funkcie,
sa
musí
posudzovať
výlučne z hľadiska
týchto
dvoch
dôvodov.(35)
81.      Okrem
toho,
ako
už
bolo
vysvetlené,
„kritériá
zákonnosti
odvolania“
sú
osobitným
nástrojom
na
zabezpečenie
funkčnej
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk. Účinné
sledovanie
tohto
cieľa
vyžaduje,
aby s výhradou
týchto
dvoch
výnimiek
guvernéri v zásade
mohli
zotrvať
vo
funkcii
počas
celého
svojho
funkčného
obdobia.
82.      Po
druhé
použitie
slovesa
„možno“ v tomto
ustanovení
naznačuje,
že
aj v prípade,
keď
je
preukázaný
jeden z dôvodov
na
odvolanie,
guvernér
nemusí
byť
nevyhnutne
odvolaný. Článok 14 ods. 2
štatútu
ESCB a ECB
teda
priznáva
členským
štátom
určitú
mieru
voľnej
úvahy,
pokiaľ
ide o to,
či
má
za
okolností
daného
prípadu
dôjsť k odvolaniu,
avšak s výhradou
zachovania
potrebného
účinku
záruky
nezávislosti.
83.      V tomto
kontexte
postupne
podrobnejšie
preskúmam
oba
dôvody
na
odvolanie.
a)      Nesplnenie podmienok na výkon funkcie
84.      Pokiaľ
ide o prvý
dôvod
na
odvolanie,
už
som
uviedol,
že
je
súčasťou
širších
kritérií
upravujúcich
okolnosti,
za
ktorých
možno
guvernéra
uvoľniť z funkcie.
Vzhľadom
na
neexistenciu
odkazu
na
právo
členských
štátov
treba
tieto
kritériá
považovať
za
autonómny
pojem
práva
Únie.(36) Keďže
však článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
neposkytuje
nijakú
informáciu o povahe
„podmienok
požadovaných
pre
výkon
funkcie“,
úloha
definovať
tieto
podmienky
je v zásade
ponechaná
na
členské
štáty(37), a to s výhradou
určitých
obmedzení,
ktoré
uvediem
nižšie.
85.      Z porovnávacieho
prehľadu
vyplýva,
že
vnútroštátne
právne
úpravy
sa
rôznia,
pokiaľ
ide o úroveň
podrobnosti
aj o obsah
kvalifikačných
predpokladov a prekážok
členstva v rozhodovacích
orgánoch
národných
centrálnych
bánk.
Tieto
podmienky
sa
zvyčajne
týkajú
všeobecných
vlastností,
ako
sú
bezúhonnosť,
dobrá
povesť
alebo
uznávaná
odbornosť,(38) alebo
špecifickejších
požiadaviek
inšpirovaných
podobnými
úvahami,
ako
je
neexistencia
odsúdenia v trestnom
konaní
alebo
konkurzného
konania,
alebo
vysokoškolské
vzdelanie
(či
už
vo
všeobecnosti,
alebo v konkrétnej
oblasti,
ako
je
ekonomika
alebo
financie).(39)
86.      Zároveň článok 130 ZFEÚ a článok 7 štatútu
ESCB a ECB – ktoré,
opäť
opakujem,
sa
uplatňujú
na
všetkých
členov
orgánov
národných
centrálnych
bánk s rozhodovacími
právomocami – zakotvujú
cieľ
ich
nezávislosti.
Účinné
sledovanie
tohto
cieľa
so
sebou
prináša
určité
obmedzenia,
ktoré
musia
členské
štáty
dodržiavať
tak
pri
definovaní
podmienok
požadovaných
na
výkon
tejto
funkcie,
ako
aj
pri
posudzovaní,
či
je
splnený
prvý
dôvod
na
odvolanie
na
základe
„kritérií
zákonnosti
odvolania“.
87.      V tomto
kontexte
je
toto
všeobecné
obmedzenie
vyjadrené v dvoch
špecifickejších
požiadavkách.
88.      Po
prvé
podmienky
týkajúce
sa
výkonu
funkcie
musia
byť
formulované
dostatočne
jasne,
aby
sa
zabránilo
zneužívaniu
alebo
účelovosti,
inak
by
použitie
prvého
dôvodu
na
odvolanie
uvedeného v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB
mohlo
oslabiť
samotný
potrebný
účinok
tohto
ustanovenia.(40) Namiesto
toho,
aby
poskytovalo
záruku
proti
vonkajšiemu
tlaku a svojvoľnému
odvolaniu,
mohlo
by
sa
stať
vstupnou
bránou k tomu,
aby
sa
práve
tieto
riziká
naplnili.
Jasnosť
pravidiel
upravujúcich
okolnosti,
za
ktorých
môže
člen
národnej
centrálnej
banky
vykonávať
svoju
funkciu
alebo
byť
odvolaný,
má
preto
zásadný
význam
pre
existenciu
stabilného a nestranného
inštitucionálneho
prostredia.
89.      Táto
požiadavka
jasnosti
samozrejme
nevylučuje
použitie
všeobecných
podmienok,
akými
sú
podmienky
uvedené
vyššie
(integrita,
povesť
atď.). V takýchto
prípadoch
bude
posúdenie
toho,
či
sú
tieto
podmienky
(stále)
splnené,
nevyhnutne
zahŕňať
preskúmanie
viacerých
faktorov
(čo
bude
zriedka
potrebné v prípade
úzko
definovaných
podmienok,
akou
je
neexistencia
odsúdenia v trestnom
konaní).
Úroveň
všeobecnosti, s akou
sú
tieto
podmienky
definované,
je
podľa
môjho
názoru
faktorom,
ktorý
bude
mať
vplyv
na
analýzu
proporcionality
vykonanú
na
účely
určenia,
či
dotknutú
osobu
možno a treba
odvolať z funkcie v zmysle článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB,
pričom
takáto
analýza
si
vyžaduje
zváženie
najmä
záujmu
na
zabezpečení
nezávislosti
banky
so
záujmom
na
stabilite
funkcií.
90.      Navyše
autonómia
členských
štátov
umožňuje,
aby
stanovili
aj
negatívne
podmienky,
ktoré
identifikujú
určité
situácie
ako
nezlučiteľné s výkonom
funkcie
bez
ohľadu
na
to,
či
vedú
ku
konkrétnemu
konfliktu
záujmov.
Inými
slovami,
členské
štáty
môžu
podľa
môjho
názoru
vyžadovať
nielen
neexistenciu
skutočných
alebo
potenciálnych
konfliktov
záujmov,
ale
aj
situácií,
ktoré
možno
rozumne
vnímať
ako
také.
Tieto
zákazy
môžu
siahať
od
absolútnych
zákazov
až
po
režimy
umožňujúce
rozhodovať o výnimkách
individuálne v jednotlivých
prípadoch.(41)
91.      Prístup,
na
základe
ktorého
sa
určité
situácie
samé
osebe
považujú
za
nezlučiteľné s výkonom
funkcie
bez
ohľadu
na
akýkoľvek
skutočný
alebo
potenciálny
konflikt
záujmov,
je
odôvodnený
skutočnosťou,
že
zvyčajne
môžu u verejnosti
vyvolať
pochybnosti o tom,
či
členovia
orgánov
národných
centrálnych
bánk s rozhodovacími
právomocami
konajú
vo
verejnom
záujme, a nie
na
základe
súkromných
záujmov.(42) Takéto
pochybnosti
môžu
podkopávať
dôveryhodnosť
samotnej
inštitúcie(43),
takže
je
legitímne,
aby
sa
členské
štáty
usilovali
zabezpečiť,
že
situácie,
ktoré
by
mohli
mať
takýto
účinok,
jednoducho
nenastanú.(44)
92.      Po
druhé
bez
ohľadu
na
to,
či
sa
členský
štát
rozhodne
pre
úzko
definované
alebo
všeobecné
podmienky,
výsledný
rámec
musí
byť
komplexný.
Najmä v prípade,
ak
sú
uvedené
negatívne
podmienky
(nezlučiteľnosť),
existencia
explicitného
zoznamu
nemôže
znemožniť
vyriešenie
konfliktu
záujmov,
ktorý
vznikne v situácii,
ktorá
nie
je v tomto
zozname
výslovne
uvedená.
93.      Hoci
konflikt
záujmov
ako
taký
nie
je
uvedený
ako
dôvod
na
odvolanie v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB,
nie
je
potrebné
osobitne
zdôrazňovať,
že
neexistencia
konfliktu
záujmov
je
neoddeliteľnou
súčasťou
požiadavky
nezávislého
výkonu
úloh
zverených
centrálnym
bankám(45),
rovnako
ako
je
nestrannosť
implicitne
obsiahnutá v požiadavke
nezávislosti
sudcov(46) alebo
členov
Európskeho
dvora
audítorov(47).
94.      Ak
vznikne
konflikt
záujmov,
ktorý
nespadá
do
vopred
definovanej
abstraktnej
kategórie
nezlučiteľnosti,
na
účely
určenia,
či
môže
byť
dôvodom
na
odvolanie,
je
podľa
môjho
názoru
potrebné
individuálne
posúdenie
na
základe
uplatnenia
zásady
proporcionality,
ako v podstate
tvrdia
ECB a španielska
vláda v tomto
konaní.
Po
tomto
spresnení
teraz
prejdem k druhej
časti
„kritérií
zákonnosti
odvolania“
stanovených v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
b)      Závažné pochybenie
95.      Na
úvod
poznamenávam,
že
vzhľadom
na
neexistenciu
akéhokoľvek
odkazu
na
vnútroštátne
právo v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB
treba
pojem
závažné
pochybenie
považovať
za
autonómny
pojem
práva
Únie.
Keďže
tento
pojem
nie
je
definovaný(48),
musí
sa
vykladať v súlade s obvyklým
významom
pojmov v bežnom
jazyku,
pričom
je
potrebné
zohľadniť
ciele
sledované
právnou
úpravou,
ktorej
je
súčasťou, a kontext, v ktorom
je
použitý.(49)
96.      Prídavné
meno
„závažné“
vo
svojom
bežnom
význame
označuje
určitý
stupeň
závažnosti,
zatiaľ
čo
slovo
„pochybenie“
označuje
„neprijateľné
alebo
zlé
správanie
osoby v pozícii
autority
alebo
zodpovednosti“.(50)
97.      Pokiaľ
ide o relevantný
kontext a ciele,
osobitný
význam
majú
podľa
môjho
názoru
tri
úvahy.
98.      Po
prvé
pojem
závažné
pochybenie
je
súčasťou
záruk,
ktorých
cieľom
je
zabezpečiť
nezávislosť
inštitúcie
pred
vonkajšími
zásahmi
pri
plnení
jej
úloh.
Okrem
toho
sa
spája s tak
ďalekosiahlym
dôsledkom,
akým
je
odvolanie
guvernéra
národnej
centrálnej
banky,
čo
je
opatrenie,
ktoré
nevyhnutne – hoci
len
dočasne
do
jeho
nahradenia – ovplyvňuje
fungovanie
ESCB a ECB.
Platí
to
najmä,
hoci
nie
výlučne, v prípade
guvernéra
národnej
centrálnej
banky
členského
štátu
eurozóny.(51) Táto
úvaha
znamená,
že
hranica
pre
„závažné
pochybenie“
nemôže
byť
nastavená
príliš
nízko.(52)
99.      Po
druhé
ten
istý
pojem
slúži
aj
na
ochranu
dôveryhodnosti
inštitúcie, a teda
jej
schopnosti
plniť
si
povinnosti,
proti
internému
správaniu
jej
členov,
ktoré
môže
ohroziť
tieto
vlastnosti.
Nezávislosť,
ktorú
má
inštitúcia,
má
za
nevyhnutný
dôsledok
zodpovednosť
jej
členov,
aby
sa
zabezpečilo,
že
ich
správanie
nebude
mať
negatívny
vplyv
na
dôveru
verejnosti v inštitúciu.(53) Táto
úvaha
vyžaduje,
aby
toto
kritérium
bolo
dostatočne
pružné
na
to,
aby
zahŕňalo
akékoľvek
správanie,
ktoré
vážne
ovplyvňuje
buď
schopnosť
inštitúcie
plniť
svoje
povinnosti,
alebo
dôveru
verejnosti v nezávislosť
jej
fungovania.
100. Posúdenie
oboch
vyššie
uvedených
aspektov
sa
musí
zo
samotnej
svojej
povahy
vykonávať
individuálne v každom
jednotlivom
prípade a musí
zohľadňovať
všetky
faktory,
akými
sú
faktory
identifikované
ECB v tomto
konaní,
predovšetkým
povahu
porušenia,
okolnosti,
za
ktorých k nemu
došlo,
či
bolo
spôsobené
úmyselným
konaním
alebo
hrubou
nedbanlivosťou,
rozsah
spôsobenej
škody a jej
konkrétny
vplyv
na
fungovanie
inštitúcie
alebo
jej
dobré
meno v očiach
verejnosti.
101. Po
tretie
dodávam,
že
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdia
ECB a Komisia,
si
nemyslím,
že
dôvod
založený
na
závažnom
pochybení
sa
nevyhnutne
vzájomne
vylučuje s dôvodom
založeným
na
nesplnení
požiadaviek
požadovaných
na
výkon
funkcie.
Je
pravda,
že
nesplnenie
určitých
podmienok
pravdepodobne
nebude v mnohých
prípadoch
predstavovať
aj
závažné
pochybenie.
Podľa
môjho
názoru
je
to
typické v prípade
niektorých
nezlučiteľných
činností,
ak
sú
zakázané
abstraktne,
bez
akéhokoľvek
konkrétneho
konfliktu
záujmov. Z toho
však
nevyplýva,
že
nesplnenie
takejto
podmienky
na
výkon
funkcie
nemôže
nikdy
samo
osebe
predstavovať
aj
závažné
pochybenie. V tom
istom
príklade
by
to
mohol
byť
prípad,
keď
sa
zakázaná
činnosť v skutočnosti
vykonáva a vedie k reálnemu a významnému
konfliktu
záujmov
ovplyvňujúcemu
nezávislé
fungovanie
orgánu
alebo
verejnú
dôveru v jeho
nezávislé
fungovanie.
Ako
ďalší
príklad
možno
uviesť
nesplnenie
podmienky
neexistencie
odsúdenia v trestnom
konaní.
102. S prihliadnutím
na
tieto
všeobecné
úvahy
sa
teraz
zameriam
na
skutkové
okolnosti, o ktoré
ide
vo
veci
samej.
2.      Posúdenie predmetných skutkových situácií (otázky 3, 4, 6 a 7)
103. Najvhodnejším
spôsobom,
ako
stavať
na
vyššie
uvedenom
vývoji v prejednávanej
veci,
je
po
prvé
preskúmať
podiel
MA v spoločnosti
(podčasť a) a po
druhé
zaoberať
sa
jeho
pôsobením v neziskových
subjektoch
(podčasť b).
a)      Podiel v spoločnosti (otázky 3, 6 a 7)
104. Prvá
skutková
situácia,
ktorá
viedla
BNB k záveru,
že
oba
dôvody
na
odvolanie
stanovené v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB
sú
splnené,
sa
týka
2 % podielu
MA v obchodnej
spoločnosti v čase
jeho
vymenovania.
Musím
priznať,
že
mi
nie
je
úplne
jasné,
ako
sa
dospelo k tomuto
záveru,
keďže z vnútroštátneho
právneho
rámca
opísaného v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
nevyplýva,
že
takýto
podiel
predstavuje
„abstraktnú“
nezlučiteľnosť
bez
ohľadu
na
akýkoľvek
skutočný
konflikt
záujmov,
ako
tiež
uviedli
ECB a Komisia.
105. Na
vysvetlenie
uvádzam,
že
článok 11
ods. 4 bod 4 zákona o BNB
okrem
iného
stanovuje,
že s funkciou
viceguvernéra
je
nezlučiteľné
postavenie
„podnikateľa,
komplementára v spoločnosti,
konateľa
[…
alebo]
člena
riadiaceho
alebo
dozorného
orgánu
spoločnosti
alebo
družstva… Pripomínam
tiež,
že
spoločníka s neobmedzeným
ručením v obchodnej
spoločnosti
za
nezlučiteľné
okrem
iného,
predmetná
spoločnosť
Iontech Engineering OOD
je v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
opísaná
ako
spoločnosť s ručením
obmedzeným,
v ktorej
mal
MA
2%
podiel.
To
by
nasvedčovalo
tomu,
že
situácia
MA
nepatrí
do
pôsobnosti
tohto
ustanovenia,
hoci
BNB
zrejme
zastáva
opačný
názor.(54)
106. Zatiaľ
čo
túto
otázku
musí
overiť
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
poznamenávam,
že
tretia
otázka
vychádza z predpokladu,
že
podiel v dotknutej
spoločnosti
nie
je
sám
osebe
zakázaný
uplatniteľným
vnútroštátnym
právom.
Tento
predpoklad
preto
prijmem
ako
hlavnú
hypotézu a alternatívnou
hypotézou – teda
že
takýto
podiel
je
zakázaný – sa
budem
zaoberať
len
subsidiárne a pre
úplnosť.
107. Na
základe
tejto
hlavnej
hypotézy
si
nemyslím,
že
zásada
nezávislosti
zakotvená v článku 130 ZFEÚ a článku 7
štatútu
ESCB a ECB
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
nezakazuje
viceguvernérovi
národnej
centrálnej
banky
vlastniť
podiel v spoločnosti s ručením
obmedzeným,
ako
uviedla
Komisia.
108. V tejto
súvislosti
odkazujem
na
svoje
predchádzajúce
pripomienky
týkajúce
sa
autonómie
členských
štátov
pri
stanovovaní
podmienok
výkonu
funkcií, s výhradou
povinnosti
zaviesť
mechanizmy,
ktoré
dokážu
zistiť
konflikty
záujmov v každom
jednotlivom
prípade.
109. Analogicky
uvádzam,
že
pokiaľ
ide o prezidentku
ECB,
uplatniteľná
právna
úprava
stanovuje,
že
„správa
[jej]
osobného
majetku
nad
rámec
majetku
potrebného
na
bežné
osobné a rodinné
použitie
musí
byť
organizovaná
spôsobom,
ktorý
zabezpečí
jej
nezávislosť a neexistenciu
konfliktu
záujmov a zabráni
akémukoľvek
používaniu
dôverných
informácií
prezidentkou“.(55) Podrobnejšie
ustanovenia
sú
uvedené v kódexe
správania
ECB a v usmernení
ECB o etickom
rámci.
Žiaden z týchto
nástrojov v absolútnom
vyjadrení
nevylučuje
podiely v spoločnostiach s ručením
obmedzeným.
Namiesto
toho
stanovujú
mechanizmy
na
odhaľovanie
konfliktov
záujmov a zneužívania
citlivých
informácií
na
trhu a na
predchádzanie
takýmto
javom.(56)
110. V tomto
zmysle,
ak
by
vnútroštátny
súd
dospel k záveru,
že
na
predmetný
podiel
sa
nevzťahuje
abstraktný
zákaz,
vyplývalo
by z toho,
že
musí
preskúmať,
či
tento
podiel
vedie
ku
konfliktu
záujmov, a mohol
by
dospieť k záveru,
že
prvá
časť
„kritérií
zákonnosti
odvolania“
je
splnená
len
vtedy,
ak
sa
takýto
konflikt
preukáže a je
takej
povahy,
že
odôvodňuje
odvolanie z funkcie.
Pri
tomto
posúdení
je
potrebné
zohľadniť
všetky
relevantné
okolnosti s cieľom
určiť,
či
vytvárajú
skutočné
alebo
potenciálne
riziko,
že
osobný
záujem
môže
ovplyvniť
alebo
môže
byť
vnímaný
ako
ovplyvňujúci
nestranný a objektívny
výkon
funkcie.
Medzi
relevantné
faktory
môže
patriť
okrem
iného
veľkosť
podielu a práva s ním
spojené,
štruktúra,
veľkosť
alebo
činnosť
dotknutej
spoločnosti.(57)
111. Okrem
toho v odpovedi
na
relevantné
aspekty
šiestej a siedmej
otázky
poznamenávam,
že
ak
sa
konflikt
záujmov
zisťuje
individuálne v jednotlivých
prípadoch,
miera
voľnej
úvahy,
ktorá
sa
neoddeliteľne
spája s uplatnením
„kritérií
zákonnosti
odvolania“,
podľa
môjho
názoru
pripúšťa
pre
vnútroštátnu
právnu
úpravu
umožniť
nápravu
konfliktu v konkrétnej a primeranej
lehote,
pričom v prípade
nevykonania
takejto
nápravy
možno
dotknutú
osobu
považovať
za
osobu,
ktorá
už
nespĺňa
podmienky
požadované
na
výkon
funkcie.(58) Tieto
otázky
chápem v tom
zmysle,
že z nich
vyplýva,
že
vnútroštátny
právny
rámec
umožňuje
odstrániť
„nezlučiteľnosť“ v zmysle
vnútroštátneho
práva v lehote
jedného
mesiaca a že
táto
možnosť
by
sa
mohla
uplatniť
aj
vtedy,
keď
sa
konflikt
záujmov
zisťuje
individuálne v jednotlivých
prípadoch. Ako
uviedla
ECB,
primeranosť
lehoty
závisí
od
okolností. V tejto
súvislosti
poznamenávam,
že
nie
je
úplne
jasné,
čo
sa v prejednávanej
veci
považuje
za
relevantný
začiatok
plynutia
tejto
lehoty,
ako
uviedla
aj
ECB.(59) Prináleží
teda
predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu,
aby
tieto
skutočnosti
overil.
112. Napokon
samotná
možnosť
nápravy
konfliktu
záujmov
sa
musí
posúdiť s ohľadom na povinnosť
zabezpečiť
nezávislosť
národných
centrálnych
bánk,
ako
je
zakotvená
najmä v článku 130 ZFEÚ.
Podľa
môjho
názoru
účinnosť
ochrany,
ktorú
musí
táto
nezávislosť
mať,
vylučuje
použitie
takejto
nápravy v prípade,
ak
povaha
konfliktu
záujmov
môže
viesť k záveru,
že
dôvera
verejnosti v nezávislosť
inštitúcie
už
bola
narušená,
alebo
že
fungovanie
inštitúcie
už
bolo
ovplyvnené,
alebo
tiež
ak
tento
konflikt
viedol k „závažnému
pochybeniu“ v zmysle
článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
113. Pokiaľ
ide o druhý
(subsidiárny)
scenár,
že
podiel
viceguvernéra v spoločnosti s ručením
obmedzeným
je
zakázaný
(čo
je
zrejme
spôsob,
akým
Komisia
chápe
tretiu
prejudiciálnu
otázku),
nerozumiem,
ako
by
takáto
úprava
mohla
byť v rozpore s článkom 130 ZFEÚ a článkom 7
štatútu
ESCB a ECB.
114. Samozrejme
možno
namietať,
že
nie
každý
podiel v spoločnosti s ručením
obmedzeným
bude
viesť k osobnému
konfliktu
záujmov.
Na
tomto
základe
by
sa
dalo
tvrdiť,
že
takýto
podiel
nevyhnutne
neohrozuje
nezávislosť
orgánu
národnej
centrálnej
banky s rozhodovacími
právomocami,
ako
sa
vyslovila
španielska
vláda, a že
by
preto
mohlo
byť
vhodnejšie
posudzovať
každý
prípad
individuálne.
115. Ako
som
však
už
vysvetlil,
miera
voľnej
úvahy,
ktorou
členské
štáty
disponujú v tejto
oblasti,
je
dosť
široká,
najmä
vzhľadom
na
legitímny
cieľ
predchádzať
situáciám,
ktoré
by
mohli
vyvolať
pochybnosti o tom,
či
národná
centrálna
banka
plní
svoje
povinnosti
výlučne
vo
všeobecnom
záujme,
ako v podstate
tvrdí
Komisia.
Sledovanie
tohto
cieľa – ktorý
je
zameraný
nielen
na
predchádzanie
skutočným
konfliktom
záujmov,
ale
aj
na
ochranu
dobrého
mena
inštitúcie v očiach
verejnosti – nie
je
svojou
povahou
podmienené
tým,
či
dotknutá
osoba
má
reálnu
možnosť
zneužiť
informácie
získané
pri
výkone
svojej
funkcie.
116. Ak
by
vnútroštátny
súd
dospel k záveru,
že
predmetný
podiel
bol
zakázaný,
odkázal
by
som
ho
na
svoje
skoršie
úvahy
týkajúce
sa
možnosti
nápravy
tejto
situácie,
keďže
sa
zdá,
že
uplatniteľné
vnútroštátne
právo
takúto
možnosť
stanovuje.
b)      Neoprávnená účasť v neziskových subjektoch (otázky 4, 6 a 7)
117. Pripomínam,
že
druhá
situácia
uvádzaná
voči
MA
spočíva v tom,
že v čase
svojho
vymenovania
bol
členom
predstavenstva
dvoch
neziskových
subjektov,
ktoré
mohli
vykonávať
hospodársku
činnosť,
konkrétne
Inštitútu
pre
pokročilé
štúdium a Golf
Klubu,
bez
získania
predchádzajúceho
povolenia
vyžadovaného
podľa
článku 12
ods. 5
zákona o BNB(60).
118. Poznamenávam,
že
MA
na
pojednávaní
tvrdil,
že
toto
ustanovenie
je
príliš
všeobecné
na
to,
aby
ho
bolo
možné
považovať
za
ustanovenie
stanovujúce
podmienku
na
výkon
jeho
funkcie. V tejto
súvislosti
samozrejme
prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
určil
jeho
presnú
kvalifikáciu
vzhľadom
na
všetky
relevantné
prvky
vnútroštátneho
práva.
Informácie
obsiahnuté v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ako
aj
znenie
tohto
ustanovenia,
tak
ako
je
prezentované,
však
nasvedčujú
tomu,
že
skutočne
stanovuje
negatívnu
podmienku
na
výkon
funkcie.(61) Ak
by
to
tak
bolo,
predstavovalo
by
podmienku
požadovanú
na
výkon
funkcie v zmysle
článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
119. V súlade s tým,
čo
som
už
uviedol, a v zhode s Komisiou
zastávam
názor,
že
členské
štáty
môžu
stanoviť
všeobecný
zákaz
všetkých
súbežných
činností
vrátane
nezárobkových
činností a spojiť
tento
všeobecný
zákaz s možnosťou
udelenia
povolenia v jednotlivých
prípadoch,
ako
to
zrejme
platí
podľa
článku 12
ods. 5
zákona o BNB.
Zastávam
tiež
názor,
že
ak
takýto
zákaz
nie
je
dodržaný,
môže
to
odôvodniť
záver,
že
podmienky
na
výkon
funkcie
nie
sú
splnené, a to
za
predpokladu,
že
podmienky
upravujúce
žiadosť o povolenie
sú
dostatočne
jasné.
120. Ako
poznamenala
Komisia,
takýto
dôsledok
sa
môže
javiť
ako
prísny.
Ako
však
tiež
uviedla,
členom
orgánov
národnej
centrálnej
banky s rozhodovacími
právomocami,
akým
je
viceguvernér,
je
zverená
mimoriadne
vysoká
miera
zodpovednosti a majú
významný
vplyv
na
spôsob,
akým
táto
banka
plní
svoje
povinnosti.
Ich
správanie
je
preto
obzvlášť
náchylné
ovplyvňovať
vnímanie
fungovania
národnej
centrálnej
banky
verejnosťou.
Ako
som
už
vysvetlil,
to
oprávňuje
členský
štát
zakázať
určité
situácie
alebo
činnosti,
do
ktorých
by
sa
takíto
členovia
inak
mohli
zapojiť,
aby
sa
zabránilo
ohrozeniu
nezávislého
fungovania
banky a zachovala
sa
dôvera
verejnosti v to,
že
banka
koná
bez
toho,
aby
bola
ovplyvnená
súkromnými
záujmami
svojich
členov
alebo
tretích
osôb.
121. V tomto
zmysle
platí,
že
ak
vnútroštátna
právna
úprava
vyžaduje,
aby
člen
národnej
centrálnej
banky,
akým
je
viceguvernér,
bez
povolenia
nezastával
nijakú
externú
funkciu, a táto
požiadavka
nie
je
dodržaná,
členské
štáty
sú
podľa
môjho
názoru
oprávnené
zaujať
stanovisko,
že
nevyvodenie
primeraných
dôsledkov z prvej
časti
„kritérií
zákonnosti
odvolania“
by
zbavilo
túto
požiadavku
jej
potrebného
účinku a mohlo
by
narušiť
dôveru,
ktorú
verejnosť
vkladá
do
tejto
inštitúcie
ako
celku.
122. Ako
som
však
už
uviedol,
podmienky
na
výkon
funkcie
(aj
negatívne)
musia
byť
dostatočne
jasné. V tomto
kontexte
si
to
vyžaduje
najmä
jasnosť,
pokiaľ
ide o okamih,
kedy
sa
má
povolenie
získať, a o to,
či
uplatniteľné
právo
stanovuje
možnosť
nápravy
možnej
nezlučiteľnosti
(ak
dotknutá
osoba
nepožiada o povolenie).
Opakujem,
že
šiesta a siedma
prejudiciálna
otázka
naznačujú
existenciu
takejto
možnosti.
Tieto
skutočnosti
musí
samozrejme
overiť a posúdiť
vnútroštátny
súd s prihliadnutím
na
všeobecné
úvahy
uvedené v predchádzajúcom
pododdiele.
123. Vzhľadom
na
uvedené
skutočnosti
zastávam
na
účely
odpovede
na
tretiu,
štvrtú,
šiestu a siedmu
otázku
názor,
že po
prvé
článok 130 ZFEÚ a článok 7
štatútu
ESCB a ECB
nebránia
takej
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
nezakazuje
viceguvernérovi
národnej
centrálnej
banky
vlastniť
podiel v spoločnosti s ručením
obmedzeným,
pokiaľ
táto
právna
úprava
zahŕňa
mechanizmus
umožňujúci
určiť,
či
takýto
podiel
vedie
za
konkrétnych
okolností
ku
konfliktu
záujmov,
ktorý
by
mohol
ovplyvniť
nezávislé
fungovanie
národnej
centrálnej
banky
alebo
dôveru
verejnosti v túto
nezávislosť.
Ak
bol
takýto
konflikt
záujmov
zistený a existuje
možnosť
odstrániť
ho v stanovenej
lehote,
článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
ak
dotknutá
osoba
neodstráni
tento
konflikt v tejto
lehote,
možno
ju
považovať
za
osobu,
ktorá
už
nespĺňa
podmienky
na
výkon
funkcie, a to
za
predpokladu,
že
stanovená
lehota
je
primeraná a okamih,
ktorým
začína
plynúť,
je
jasne
vymedzený.
124. Po
druhé
článok 130 ZFEÚ a článok 7
štatútu
ESCB a ECB
nebránia
takej
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
zakazuje
účasť
viceguvernéra v riadiacom
orgáne
neziskovej
právnickej
osoby
bez
povolenia
príslušného
orgánu.
Ak
vnútroštátne
právo
umožňuje
ukončiť
takúto
nezlučiteľnú
činnosť v stanovenej
lehote
po
vymenovaní,
článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
ak
dotknutá
osoba
neukončí
túto
činnosť v tejto
lehote,
možno
ju
považovať
za
osobu,
ktorá
už
nespĺňa
predpoklady
na
výkon
funkcie, a to
pod
podmienkou,
že
stanovená
lehota
je
primeraná a okamih,
od
ktorého
začína
plynúť,
je
jasne
vymedzený.
D.      O rozsahu právomoci BNB konštatovať existenciu závažného pochybenia (otázka 8)
125. Svojou
ôsmou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd
pýta,
či článok 131 ZFEÚ spolu s článkami 7 a 14.2
štatútu
ESCB a ECB
umožňujú
takú
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ktorá
umožňuje
orgánu
poverenému
konštatovaním
dôvodov
na
odvolanie
posúdiť
na
tento
účel,
či
sa
dotknutá
osoba
dopustila
závažného
pochybenia v zmysle článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
126. Na
túto
otázku
je
podľa
môjho
názoru
odpoveď
veľmi
stručná:
právo
Únie
nielen
že
umožňuje
príslušnému
orgánu
vykonať
takéto
posúdenie,
ale
vyžaduje,
aby
ho
vykonal.
127. S cieľom
rozvinúť
toto
stanovisko
sa
najprv
budem
zaoberať
kontextom
vnútroštátneho
práva a okolnosťami
veci,
ktoré
podľa
všetkého
viedli k ôsmej
otázke
(časť
1).
Následne
uvediem
svoje
právne
posúdenie
(časť
2).
Nakoniec,
keďže
viaceré
dotknuté
osoby
zdôraznili
význam
súdneho
preskúmania v tomto
kontexte,
na
záver
sa
vrátim k tomuto
aspektu
(časť 3).
1.      Kontext vnútroštátneho práva a okolnosti prejednávanej veci
128. Pripomínam,
že
podľa
uplatniteľného
vnútroštátneho
práva
prináleží
rade
guvernérov
BNB,
aby
rozhodla,
či
existuje
niektorý z dôvodov
na
odvolania
jedného z jej
členov
(okrem
guvernéra).(62) Pripomínam
tiež,
že
týmito
dôvodmi
sú
pre
všetkých
členov
dôvody
uvedené v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
Hoci
sa v rozhodnutí
BNB
konštatovalo,
že v prípade
MA
sú
splnené
oba
dôvody,
ôsma
otázka
sa
týka
len
dôvodu
založeného
na
závažnom
pochybení.
129. Rozhodnutie
BNB
bolo
prijaté v nadväznosti
na
rozhodnutie
KPK
týkajúce
sa
nezlučiteľnosti
funkcie
MA,
najmä
ako
viceguvernéra
BNB, s jeho
podielom v spoločnosti s ručením
obmedzeným a účasťou v dvoch
neziskových
právnických
osobách.(63)
130. V tejto
súvislosti z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
KPK
je
vo
všeobecnosti
poverená
určiť
existenciu
nezlučiteľnosti
medzi
určitými
verejnými
funkciami,
vrátane
funkcií
guvernéra a viceguvernéra
BNB, a inými
činnosťami
vykonávanými
osobami
zastávajúcimi
tieto
funkcie.
Podľa
článku 13
ods. 1
bodu 8
ZPK,
ak
sa
zistí
nezlučiteľnosť,
KPK
predloží
vec
príslušnému
orgánu
verejnej
moci
na
ďalšie
konanie.
Vychádzam z toho,
že k tomuto
došlo,
keď
KPK
oznámila
Národnému
zhromaždeniu a BNB
svoje
zistenia
týkajúce
sa
MA.
131. Vnútroštátny
súd
ďalej
vysvetľuje,
že
rada
guvernérov
BNB
je
viazaná
rozhodnutím
KPK,
pokiaľ
ide o existenciu
nezlučiteľnosti.
Hoci
vnútroštátny
súd
dodáva,
že v prejednávanej
veci
rada
guvernérov
BNB
overila
existenciu
týchto
nezlučiteľností
nahliadnutím
do
verejne
prístupných
zdrojov,
akými
sú
obchodné
registre,
toto
vysvetlenie
chápem v tom
zmysle,
že
po
prvé
rada
guvernérov
je
viazaná
skutkovými
zisteniami
KPK a ich
právnou
kvalifikáciou
ako
nezlučiteľnosti v zmysle
vnútroštátneho
práva a po
druhé
toto
rozhodnutie
predstavuje
pre
BNB
povinný
podnet
na
preskúmanie,
či
predmetná
nezlučiteľnosť
predstavuje
dôvod
na
odvolanie.
132. Napokon z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
MA
napadol
zákonnosť
rozhodnutia
KPK
na
Administrativen săd Sofija grad (Správny
súd
Sofia‑mesto).
MA,
BNB, Komisia a ECB
vo
svojich
písomných
pripomienkach
uvádzajú,
že
tento
súd
11. decembra
2024
(t. j. po
podaní
prejednávaného
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania)
vyhlásil
rozhodnutie
KPK
za
neplatné. S výhradou
overenia
vnútroštátnym
súdom
sú
podľa
MA a Komisie
dôvody
tohto
zrušenia
založené
na
formálnej
nezákonnosti
(KPK
údajne
nemala v relevantnom
období
mandát
od
Národného
zhromaždenia), na
vecnej
stránke
rozhodnutia
(zohľadňované
skutočnosti
nepredstavovali
nezlučiteľnosť),
ako
aj na
ďalších
aspektoch
(najmä
neupovedomenie
MA o konaní a neúplnosť
získaných
dôkazov).
133. BNB
uvádza,
že
KPK
podala
proti
tomuto
zrušujúcemu
rozsudku
odvolanie, o ktorom
sa
rozhoduje
na
predkladajúcom
vnútroštátnom
súde v samostatnom
konaní. V odpovedi
na
tieto
vyjadrenia
MA v prejednávanej
veci
tvrdí,
že
rozhodnutie
BNB – prijaté v nadväznosti
na
rozhodnutie
KPK – nemožno
potvrdiť,
lebo
predstavuje
priamy a automatický
dôsledok
tohto
rozhodnutia,
zatiaľ
čo
BNB
tvrdí,
že
jej
rozhodnutie
je
založené
na
samostatných
dôvodoch.
Riešenie
tejto
otázky
vrátane
účinkov,
ktoré
môže
mať
zrušenie
rozhodnutia
KPK,
ak
sa
potvrdí v odvolacom
konaní,
samozrejme
prináleží
vnútroštátnemu
súdu.
Vychádzam
však z toho,
že
zákonnosť
rozhodnutia
BNB
zostáva v každom
prípade
jednou z otázok,
ktoré
má
tento
súd
posúdiť,
hoci z iného
hľadiska.
2.      Podstata otázky 8
134. Poznamenávam,
že
predmetné
ustanovenia
práva
Únie,
konkrétne články 130 a 131 ZFEÚ a články 7 a 14
štatútu
ESCB a ECB,
neobsahujú
nijaké
pravidlo
upravujúce
podmienky
výkonu
právomoci
orgánu
povereného
podľa
vnútroštátneho
práva
konštatovaním
existencie
dôvodov
na
odvolanie v zmysle
článku 14.2
tohto
štatútu
ESCB a ECB.
135. Tento
aspekt
teda
patrí
do
diskrečnej
právomoci
členských
štátov,
ktorá
podlieha
nutnosti
zachovať
potrebný
účinok
uvedených
ustanovení
práva
Únie
[a zároveň
zabezpečiť
súlad s právami
zaručenými
právom
Únie,
najmä
Chartou
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“)].(64)
136. V tomto
kontexte
to
predovšetkým
znamená,
že
právomoc
zverená
príslušnému
orgánu
(in
casu rade
guvernérov
BNB)
musí
umožniť
účinné
zachovanie
nezávislosti
národnej
centrálnej
banky, a teda
účinné
posúdenie
prvkov,
ktoré
sú
súčasťou
„kritérií
zákonnosti
odvolania“
stanovených v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
137. V tejto
súvislosti
po
prvé
zastávam
názor,
že
zásada
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk
sama
osebe
nebráni
situácii, v ktorej
zistenia
iného
orgánu,
akým
je
KPK,
sú
podnetom
na
konanie
orgánu,
akým
je
rada
guvernérov
BNB,
ktorý
má
právomoc
posúdiť
existenciu
dôvodov
na
odvolanie.
138. Zdá
sa
mi
totiž,
že
rôznym
orgánom v rámci
verejnej
správy
môžu
byť
zverené
osobitné
mandáty
na
dohliadanie
nad
riadnym
fungovaním
tejto
správy.
Analogicky
uvádzam,
že
Súdny
dvor
nekonštatoval
nijaké
porušenie
nezávislosti
ECB
spočívajúce v tom,
že
normotvorca
Únie
zveril
Európskemu
úradu
pre
boj
proti
podvodom
(OLAF)
vyšetrovacie
právomoci v oblasti
predchádzania
podvodom,
ktoré
sa
môžu
vzťahovať
na
ECB.(65) Súdny
dvor
zdôraznil,
že
nezávislosť
ECB
zakotvená v článku 130 ZFEÚ (predtým článok 108 ES)
„nemá
za
následok
úplné
oddelenie
ECB
od
Európskeho
spoločenstva a jej
vyňatie z každého
ustanovenia
práva
Spoločenstva“.(66) To
je
odrazom
všeobecnejšej
myšlienky,
že
nezávislosť
centrálnych
bánk
nevyžaduje
klinickú
izoláciu
od
ostatných
častí
verejnej
správy,
ale
(len)
izoláciu
od
vonkajších
vplyvov,
ktorá
zachováva
jej
schopnosť
plniť
svoje
úlohy
nezávisle.
139. Pokiaľ
ide o okolnosti
prejednávanej
veci,
abstraktné
konštatovanie,
že
požiadavka
nezávislosti
nebráni
konkrétnemu
aktivačnému
systému
(ktorý
ukladá
príslušnému
orgánu,
akým
je
rada
guvernérov
BNB,
povinnosť
konať),
neznamená,
že
každý
takýto
mechanizmus
je
zlučiteľný s uvedenou
zásadou
bez
ohľadu
na
spôsob
jeho
fungovania a jeho
vlastnosti.
Opäť
analogicky
uvádzam,
že
Súdny
dvor v citovanej
veci
odkázal
na
rôzne
záruky
poskytujúce
OLAF‑u nezávislosť,
ktoré
zabezpečujú,
aby
OLAF
konal v plnom
súlade s právom
Únie v záujme
dosiahnutia
cieľa
jasne
vymedzeného
presne
vymenovanými
prostriedkami.(67) Vzhľadom
na
neexistenciu
tvrdenia,
že
činnosť
KPK
bola
ako
taká
poznačená
vadami,
obmedzím
sa
na
toto
všeobecné
konštatovanie.(68)
140. Po
druhé
požiadavka
zásady
nezávislosti
centrálnych
bánk
nevylučuje,
aby
bola
rada
guvernérov
BNB
viazaná
rozhodnutiami
KPK a ich
právnou
kvalifikáciou
ako
„nezlučiteľnosti“ v zmysle
vnútroštátneho
práva.
Zastávam
názor,
že
zásada
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk
nestanovuje
povinnosť
(a teda
ani
oprávnenie),
aby
orgán
príslušný
na
konštatovanie
dôvodov
na
odvolanie
preskúmal a nahradil
právne
účinky
vnútroštátnych
správnych
aktov
(vrátane
zhromaždených
skutkových
zistení a vykonaných
právnych
kvalifikácií).
Toto
zistenie
podľa
môjho
názoru
platí
aj
vtedy,
ak
je
týmto
orgánom
orgán
národnej
centrálnej
banky.
Pokiaľ
osobitné
ustanovenia
vnútroštátneho
práva
nestanovujú
inak,
opačný
záver
by
znamenal,
že
tento
príslušný
orgán
by
mohol
zasahovať
do
právomocí
iných
orgánov
verejnej
správy,
ako
BNB v podstate
upozornila
na
pojednávaní.(69) Opačné
stanovisko
by
okrem
toho
znamenalo,
že
orgán
príslušný
na
konštatovanie
dôvodov
na
odvolanie
by
mohol
nahradiť
dotknutý
správny
orgán
(ako
je
polícia,
daňové
orgány
atď.),
čo
by
navyše
mohlo
viesť k prijímaniu
rozdielnych
rozhodnutí
týkajúcich
sa
rovnakej
skutkovej
situácie a ich
právnej
kvalifikácie
podľa
tej
istej
právnej
úpravy,
čo
by
bolo v rozpore
so
zásadou
právnej
istoty.
141. Po
tretie,
ako
tvrdia
MA,
BNB a španielska
vláda,
účinné
sledovanie
cieľa
zabezpečiť
nezávislosť
centrálnych
bánk
však
vylučuje
akúkoľvek
automatickosť
pri
posudzovaní
existencie
dôvodu
na
odvolanie.
Inými
slovami,
účinná
ochrana
nezávislosti
národných
centrálnych
bánk
neumožňuje
takú
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ktorá
by
príslušnému
orgánu
ukladala
povinnosť
automaticky
bez
akéhokoľvek
samostatného
posúdenia
dospieť k záveru,
že
dôvod
na
odvolanie
je
preukázaný,
len
na
základe
extrapolácie takéhoto
záveru
zo
skutkových a právnych
zistení
vykonaných
iným
orgánom
podľa
osobitného
súboru
vnútroštátnych
pravidiel,
ktoré
sledujú
odlišný
cieľ
(bez
ohľadu
na
to,
či
tento
cieľ
môže
byť
spojený s cieľom
sledovaným
„kritériami
zákonnosti
odvolania“ v prejednávanej
veci).
Takéto
automatické
prijímanie
záverov
by
bolo v rozpore
so
samotnou
logikou
existencie
samostatných
dôvodov
na
odvolanie v prvom
rade,
ako
aj s možnosťou
vykonať
individuálne
posúdenie
existencie
závažného
pochybenia v každom
jednotlivom
prípade,
keď
je
to
potrebné.(70) Poznamenávam,
že
účastníci
konania
vo
veci
samej
sa
nezhodujú v otázke,
či
rada
guvernérov
BNB
vykonala
samostatné
posúdenie
dôvodov
na
odvolanie, a tento
aspekt
samozrejme
prináleží
overiť
vnútroštátnemu
súdu.
142. Po
štvrté
(a na
záver),
ak
je
právomoc
konštatovať
dôvody
na
odvolanie
zverená
orgánu
bez
toho,
aby
existovali
iné
predpisy
potenciálne
oprávňujúce
iné
orgány
začať
konanie
pred
týmto
orgánom
(čo
je, s výhradou
overenia
vnútroštátnym
súdom,
zrejme
prípad
rady
guvernérov
BNB)(71),
zastávam
názor,
že
príslušný
orgán
musí
mať
právomoc
začať
konanie
ex
offo.
Za
týchto
okolností
nevidím
nijaké
iné
riešenie,
ktoré
by
zabezpečilo
účinnosť
„kritérií
zákonnosti
odvolania“
stanovených v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB a v širšom
zmysle
účinnosť
ochrany
nezávislosti
centrálnych
bánk.
143. Situáciu z hľadiska
predmetného
vnútroštátneho
práva
totiž
chápem
tak,
že
povinnosť
KPK
predložiť
vec v prípade
„nezlučiteľnosti“
rade
guvernérov
BNB
sa
obmedzuje
na
situácie
„nezlučiteľnosti“,
ako
sú
vymedzené
vo
vnútroštátnom
práve.
Situácie,
ktoré
môžu
predstavovať
závažné
pochybenie v zmysle
článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB,
však
môžu
byť
rozmanité.
Hoci
som
spresnil
kritériá,
ktorými
by
sa
malo
riadiť
uplatňovanie
tohto
pojmu,
skutkové
situácie,
ktoré
možno
kvalifikovať
ako
závažné
pochybenie,
nemožno
vopred
taxatívne
uviesť.
Definícia
pojmu
„nezlučiteľnosť“ v zmysle
príslušnej
právnej
úpravy
preto
nemôže
zo
svojej
podstaty
zahŕňať
všetky
potenciálne
scenáre
relevantné
na
účely článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
To
si
podľa
môjho
názoru
vyžaduje,
aby
orgán
poverený
konštatovaním
existencie
dôvodu
na
odvolanie
založeného
na
závažnom
pochybení
konal
ex
offo,
ak
sa
mu
oznámia
alebo v nadväznosti
na
jeho
vlastné
vyšetrovanie
vyjdú
najavo
relevantné
skutočnosti
naznačujúce,
že
nezávislosť
centrálnych
bánk
môže
byť
oslabená,
ako v podstate
tvrdia
BNB a španielska
vláda.
144. Na
tento
účel
sa
podľa
môjho
názoru
musí
príslušnému
orgánu
umožniť
zhromaždiť
toľko
relevantných
dôkazov,
koľko
je
podľa
príslušných
právnych
predpisov
právne
možné, a to
aj v spolupráci s príslušnými
orgánmi
alebo
prostredníctvom
nahliadnutia
do
verejne
dostupných
informácií,
ako
sú
informácie
uvedené
vo
verejných
obchodných
registroch,
aby
dospel k informovanému
záveru o existencii
dôvodu
na
odvolanie
založeného
na
závažnom
pochybení, a to
pri
plnom
rešpektovaní
práva
dotknutej
osoby
na
obhajobu.(72)
145. Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
som
dospel k záveru,
že
článok 130 ZFEÚ a články 7 a 14.2
štatútu
ESCB a ECB
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
ukladajú
povinnosť
orgánu
poverenému
konštatovaním
dôvodov
na
odvolanie
posúdiť
na
tento
účel,
či
sa
dotknutá
osoba
dopustila
závažného
pochybenia v zmysle článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB.
146. Hoci
tento
záver
poskytuje
odpoveď
na
ôsmu
otázku,
chcel
by
som
odpovedať
na
konkrétne
tvrdenia
niektorých
dotknutých
osôb
týkajúce
sa
súdneho
dohľadu v rámci
celkového
procesu.
3.      Súdny dohľad v rámci procesu
147. V priebehu
tohto
konania
boli
rozvinuté
dve
odlišné
argumentácie, z ktorých
každá
sa
týkala
iného
aspektu
súdneho
preskúmania.
148. Po
prvé
ECB,
ktorú
na
pojednávaní
podporila
španielska
vláda,
tvrdila,
že
konštatovaniu
závažného
pochybenia
by
malo
predchádzať
súdne
rozhodnutie.
149. ECB
konkrétne
tvrdila,
že
hoci
zásada
neodvolateľnosti,
ktorá
sa
neoddeliteľné
spája s nezávislosťou
centrálnej
banky,
ukladá
príslušnému
orgánu
povinnosť
posúdiť
závažnosť
pochybenia a primeranosť
odvolania,
prináleží
nezávislému
súdu,
aby v prvom
rade
rozhodol o existencii
pochybenia.
Podľa
ECB v prospech
tohto
záveru
hovorí
znenie článku 14.2.
štatútu
ESCB a ECB v niektorých
jazykových
verziách.(73)
150. Tento
názor
ma
nepresvedčil.
Hoci
výraz
„dopustil
závažného
pochybenia“ v niektorých
jazykových
verziách
možno
prima
facie
vykladať
tak,
že
odkazuje
na
predchádzajúce
súdne
rozhodnutie o vine
(zo
spáchania
trestného
činu)(74),
iné
jazykové
verzie
odkazujú v širšom
zmysle
na
závažné
pochybenie,
ktorého
sa
osoba
„dopustila“(75), z čoho
takáto
požiadavka
nevyplýva.
151. Okrem
toho
tento
výklad
by
bol v rozpore s cieľom
sledovaným článkom 14.2
štatútu
ESCB a ECB,
ktorým
je
ochrana
nezávislosti
centrálnych
bánk.
Hoci
správanie,
ktoré
vážne
oslabuje
nezávislosť
inštitúcie,
môže
tiež
predstavovať
trestný
čin a môže
byť v konečnom
dôsledku
predmetom
trestného
konania,
takéto
konanie
môže v každom
prípade
trvať
značný
čas.
Ako
uznala
samotná
ECB,
môžu
nastať
situácie,
keď
príslušný
orgán
musí
byť
schopný
konať
rýchlo
na
základe
dostupných
dôkazov, a to
aj v prípadoch,
keď
sú
dôkazy
presvedčivé
(napríklad
záznamy z priemyselných
kamier),
alebo
keď
sú
skutkové
okolnosti
jasné a nesporné
(napríklad
priznanie).(76)
152. Súhlasím
však s MA,
Komisiou a ECB,
že
ak
rozhodnutie,
ktorým
sa
konštatuje
dôvod
na
odvolanie,
prijíma
orgán,
ktorý
nie
je
súdom,
musí
existovať
možnosť
účinného
súdneho
preskúmania v súlade s článkom 47
Charty
základných
práv.(77)
153. Komisia
vyjadrila v tejto
súvislosti
pochybnosti o zlučiteľnosti
lehôt
stanovených
vnútroštátnou
právnou
úpravou,
ktorá v podstate
stanovuje
veľmi
krátku
lehotu
na
podanie
žaloby a rovnako
krátku
lehotu
na
rozhodnutie
súdu, s právom
na
účinnú
súdnu
ochranu. V tejto
súvislosti
odkázala
na
Konvergenčnú
správu
ECB z roku
2024,
ktorá
identifikuje
„krátku
lehotu
na
podanie
žaloby a veľmi
obmedzený
časový
rámec
na
súdne
konanie
stanovené v [súčasnom
článku 14 ods. 2
zákona o BNB]
ako
zostávajúci
nedostatok.(78) Táto
skutočnosť
je
vyjadrená
aj v Konvergenčnej
správe z roku
2025.(79)
154. Na
prvý
pohľad
sa
stotožňujem s týmito
obavami.
Súdnemu
dvoru
však
nebola
predložená
nijaká
otázka v tejto
súvislosti, a preto
táto
otázka
nebola
pred
ním v plnom
rozsahu
prejednaná.
Poznamenávam
tiež,
že
bulharská
vláda
sa
na
tomto
konaní
nezúčastnila.
Za
týchto
okolností
nepovažujem
za
vhodné
preskúmať
túto
otázku v prejednávanej
veci.
155. Pre
prípad,
že
Súdny
dvor
by
sa
ňou
chcel
napriek
tomu
zaoberať,
najmä
pokiaľ
ide o veľmi
krátku
lehotu
stanovenú
pre
predkladajúci
vnútroštátny
súd
(čo
sa
javí
ako
relevantné,
akonáhle
Súdny
dvor
poskytne
odpoveď v prejednávanej
veci),
chcel
by
som
uviesť
nasledujúce
stručné
pripomienky.
156. Vo
všeobecnosti
existencia
lehôt
na
súdne
preskúmanie
nie
je
ako
taká
problematická,
keďže
tieto
lehoty
slúžia
legitímnemu
cieľu
zabezpečiť
rýchly
priebeh
konania.
Je
však
ťažké
abstraktne
posúdiť,
či
je
určitá
lehota
za
každých
okolností
primeraná.
To,
čo
môže
byť v jednej
situácii
primerané,
sa v inej
situácii
ukáže
ako
nedostatočné.(80)
157. V kontexte
prejednávanej
veci
potreba
zabezpečiť
kontinuitu
fungovania
národnej
centrálnej
banky
nepochybne
odôvodňuje
požiadavku
rýchleho
súdneho
preskúmania.
Význam
predmetného
rozhodnutia
pre
fungovanie
dotknutej
národnej
banky a jeho
potenciálne
závažné
dôsledky
pre
dotknutú
osobu,
ako
aj
potreba
dodržiavať
právo
na
obhajobu
môžu
zároveň
znemožniť
vnútroštátnemu
súdu,
aby
ukončil
svoje
preskúmanie v extrémne
krátkom
čase.
Zastávam
názor,
že
ak
by
takáto
situácia
nastala,
vnútroštátny
súd
musí
mať
možnosť
nezohľadniť
túto
lehotu a vydať
svoje
rozhodnutie
čo
najskôr
po
jej
uplynutí.(81)
V.      Návrh
158. Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
otázky,
ktoré
položil
Vărchoven administrativen săd (Najvyšší
správny
súd,
Bulharsko),
takto:
1.      Článok 130 ZFEÚ a článok 7 Štatútu
Európskeho
systému
centrálnych
bánk a Európskej
centrálnej
banky
(ďalej
len
„štatút
ESCB a ECB“)
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
nebránia
takým
ustanoveniam
vnútroštátneho
práva,
ktoré
ukladajú
členovi
rozhodovacieho
orgánu
národnej
centrálnej
banky,
akým
je
viceguvernér,
povinnosť
predložiť
príslušnému
vnútroštátnemu
orgánu
vyhlásenie, v ktorom
oznámi
svoje
záujmy,
ako
je
jeho
podiel
ako
spoločník v kapitálovej
spoločnosti
alebo
jeho
účasť v riadiacich
orgánoch
neziskového
subjektu
(otázka
5).
2.      Článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
podľa
práva
Únie
sa
uplatňuje
len
na
guvernérov
národných
centrálnych
bánk.
Toto
ustanovenie
sa
však
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
takej
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
stanovuje,
že v nej
vymedzené
hmotnoprávne
podmienky,
za
ktorých
môže
byť
guvernér
národnej
centrálnej
banky
predčasne
uvoľnený z funkcie,
sa
uplatňujú
aj
na
viceguvernéra
takejto
banky
(otázky
1 a 2).
3.      Článok 130 ZFEÚ a článok 7
štatútu
ESCB a ECB
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
nebránia
takej
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
nezakazuje
viceguvernérovi
národnej
centrálnej
banky
vlastniť
podiel v spoločnosti s ručením
obmedzeným,
pokiaľ
táto
právna
úprava
zahŕňa
mechanizmus
umožňujúci
určiť,
či
takýto
podiel
vedie
za
konkrétnych
okolností
ku
konfliktu
záujmov,
ktorý
by
mohol
ovplyvniť
nezávislé
fungovanie
národnej
centrálnej
banky
alebo
dôveru
verejnosti v túto
nezávislosť.
Ak
bol
takýto
konflikt
záujmov
zistený a existuje
možnosť
odstrániť
ho v stanovenej
lehote
po
vymenovaní,
článok 14.2
tohto
štatútu
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
ak
dotknutá
osoba
neodstránila
tento
konflikt v tejto
lehote,
možno
ju
považovať
za
osobu,
ktorá
už
nespĺňa
podmienky
na
výkon
funkcie, a to
za
predpokladu,
že
stanovená
lehota
je
primeraná a okamih,
ktorým
začína
plynúť,
je
jasne
vymedzený.
Článok 130 ZFEÚ a článok 7
štatútu
ESCB a ECB
sa
majú
vykladať
tiež v tom
zmysle,
že
nebránia
takej
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
zakazuje
účasť
viceguvernéra v riadiacom
orgáne
neziskovej
právnickej
osoby
bez
povolenia
príslušného
orgánu.
Ak
vnútroštátne
právo
umožňuje
ukončiť
takúto
nezlučiteľnú
činnosť v stanovenej
lehote po vymenovaní,
článok 14.2
tohto
štatútu
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
ak
dotknutá
osoba
neukončila
túto
činnosť v tejto
lehote,
možno
ju
považovať
za
osobu,
ktorá
už
nespĺňa
predpoklady
na
výkon
funkcie v zmysle
tohto
ustanovenia, a to
pod
podmienkou,
že
stanovená
lehota
je
primeraná a okamih,
od
ktorého
začína
plynúť,
je
jasne
vymedzený
(otázky 3, 4, 6 a 7).
4.      Článok 130 ZFEÚ a články 7 a 14.2
štatútu
ESCB a ECB
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
vyžadujú,
aby
orgán
príslušný
zisťovať
dôvody
na
odvolanie
guvernéra
národnej
centrálnej
banky
bol
na
tento
účel
oprávnený
posúdiť,
či
sa
dotknutá
osoba
dopustila
závažného
pochybenia v zmysle článku 14.2
tohto
štatútu
(otázka
8).
1      Jazyk
prednesu:
angličtina.
2      Spoločnosť
národov,
Rezolúcie
XIV a III,
Správa
medzinárodnej
finančnej
konferencie.
Th.
Dewarichet,
Brussel,
1920,
s. 23 a 26;
Archív
OSN v Ženeve
(Švajčiarsko):
S145D/99/15. Spomenuté
tiež v TUCKER,
P.:
Unelected Power:
The Quest for Legitimacy in
Central Banking
and
the Regulatory State.
Princeton University Press,
2018, s. xvi
až
656,
najmä
s. 4.
3      Pozri
HILL, M.:
The Economic and
Financial Organization of
the League of
Nations. A Survey of
Twenty‑Five Years’ Experience.
Carnegie Endowment for International
Peace,
Washington,
1946, s. xv
až
168,
najmä
s. 24, a PAULY, L. W.:
The League of
Nations and
the Foreshadowing of
the International
Monetary Fund.  In: Essays in
International
Finance, č. 201,
Princeton University,
New
Jersey,
1996,
s. 1
až
47,
najmä
s. 7.
4      Pokiaľ
ide o členské
štáty
Únie,
pozri článok 53
Ustav Republike
Hrvatske (chorvátska
ústava), článok 56
Ústavy
Slovenskej
republiky, článok 152
Ustava Republike
Slovenije (slovinská
ústava) a článok 13
Sveriges grundlagar (švédska
ústava).
Pozri
tiež článok 118 ods. 2
Σύνταγμα
της Κυπριακής
Δημοκρατίας
(cyperská
ústava)
alebo článok 98
Ústava
České
republiky
(česká
ústava).
5      Pozri
napríklad
TUCKER,
P.:
How the European
Central Bank
and
Other Independent Agencies Reveal a Gap in
Constitutionalism: A Spectrum of
Institutions for Commitment.
In:
German Law Journal.
2021,
roč. 22,
č. 6,
s. 999
až
1027;
alebo
VAN’T
KLOOSTER,
J.:
Central Banks.
In:
BELLAMY, R. a KING, J. (eds.):
The Cambridge Handbook of
Constitutional Theory.
Cambridge University Press,
2025,
s. 622
až
638.
6      Tento
pojem
vo
všeobecnosti
označuje
súbory
pravidiel a mechanizmov,
ktoré
upravujú
daný
menový
systém.
Pozri v súvislosti s týmto
pojmom
najmä
VAN’T
KLOOSTER, J.
citované v poznámke
pod
čiarou
5,
s. 624 s ďalšími
odkazmi.
7      S odkazom
na
prebiehajúci
súdny
spor v nadväznosti
na
nedávne
odvolanie
jednej z členiek
Federal Reserve Board
of
Governors (Rada
guvernérov
Federálneho
rezervného
systému). Č. 25A312.
Donald J. Trump,
prezident
Spojených
štátov,
žalobca v. Lisa D. Cook a i., č. 25A312.
8      Obsiahnutý v Protokole č. 4
pripojenom k ZEÚ a ZFEÚ.
9      Rozsudok z 26. februára
2019,
Rimšēvičs a ECB/Lotyšsko
(C‑202/18 a C‑238/18,
EU:C:2019:139;
ďalej
len
„rozsudok
Rimšēvičs“,
body 89
až
96).
10      Tamže, body 92,
94 a 96.
11      Toto
prídavné
meno
sa
vyskytuje
iba v článku 6
ods. 1 bode 12
ZPKONPI.
12      Rovnaká
pripomienka
platí
mutatis
mutandis.
13      Toto
prídavné
meno
sa
vyskytuje
iba v článku 37
ods. 1
ZPKONPI.
14      V prípade
ZPK
je
relevantným
bodom
článku 51 ods. 1 bod 13.
15      Táto
formulácia
sa
vyskytuje
iba v článku 51
ods. 1 bode 13
ZPK.
16      Nie
je
jasné,
aké
boli
dôvody
zníženia
hodnoty
podielu.
17      Ako
vysvetlím
neskôr,
výsledkom
tohto
konania
bolo
zrejme
zrušenie
rozhodnutia
KPK.
Konanie o odvolaní
proti
tomuto
rozhodnutiu
zrejme
stále
prebieha.
18      Pripomínam,
že
tieto
dôvody
sú
uvedené v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB,
na
ktorý
odkazuje
článok 14 ods. 1
zákona o BNB.
19      Skutočnosť,
že
Bulharsko v danom
čase
ešte
nebolo
súčasťou
eurozóny
(pristúpilo k nej
1. januára
2026),
preto
nie
je v tomto
prípade
relevantná.
Pozri
nariadenie
Rady
(EÚ)
2025/1408 z 8. júla
2025,
ktorým
sa
mení
nariadenie
(ES) č. 974/98,
pokiaľ
ide o zavedenie
eura v Bulharsku
(Ú. v. EÚ L,
2025/1408,
s. 1).
20      Tvoria
ju
traja
členovia
volení
Národným
zhromaždením
(dvojtretinovou
väčšinou
všetkých
poslancov
po
prerokovaní v osobitnom
menovacom
výbore)
na
šesťročné
funkčné
obdobie.
21      Pozri
článok 38
ods. 1
ZPKONPI.
22      Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
23      Rozsudok
Rimšēvičs,
bod 46.
Pozri
tiež
rozsudok
zo 16. júna
2015,
Gauweiler a i. (C‑62/14,
EU:C:2015:400,
bod 40).
24      Rozsudok
Rimšēvičs,
bod 48.
Pripomínam,
že
podľa
článku 282
ods. 1 ZFEÚ „[ECB]
tvorí
spolu s národnými
centrálnymi
bankami
[ESCB]“.
25      Rozsudok
Rimšēvičs, body 66
až
71.
26      Tamže, bod 70.
27      Článok 283
ods. 1 ZFEÚ stanovuje,
že
„Rada
guvernérov
[ECB]
sa
skladá z členov
Výkonnej
rady
[ECB] a guvernérov
národných
centrálnych
bánk
členských
štátov,
ktorých
menou
je
euro“.
Pozri
tiež články 8 a 10.1
štatútu
ESCB a ECB.
28      Pozri
článok 42.1
štatútu
ESCB a ECB.
29      Pozri článok 141
ods. 2 ZFEÚ.
Guvernéri
národných
centrálnych
bánk
členských
štátov,
pre
ktoré
platí
výnimka,
sú
členmi
Generálnej
rady
ECB,
jedného z troch
orgánov
ECB s rozhodovacími
právomocami.
Pozri článok 129 ods. 1 ZFEÚ a články 9.3 a 44
štatútu
ESCB a ECB.
30      Rozsudok
Rimšēvičs, body 47 a 48 a citovaná
judikatúra.
31      Podľa
článkov 3.2 a 3.5
rozhodnutia
Európskej
centrálnej
banky
2004/257/ES z 19. februára
2004,
ktorým
sa
prijíma
rokovací
poriadok
Európskej
centrálnej
banky
(ECB/2004/2)
(Ú. v. EÚ L 80,
2004,
s. 33), v znení
zmien a doplnení
(ďalej
len
„rokovací
poriadok
ECB“),
účasť
na
zasadnutiach
Rady
guvernérov
ECB
nie
je
vyhradená
len
pre
guvernérov,
ale
môže
ich
sprevádzať
jedna
osoba.
32      Podľa
druhého
pododseku
tohto
ustanovenia:
„…
[V rokovacom
poriadku
ECB]
sa
tiež
ustanoví,
že
člen
Rady
guvernérov,
ktorý
sa
nemôže
zúčastňovať
na
zasadaní
Rady
guvernérov
dlhšie
obdobie,
môže
vymenovať
náhradníka
ako
člena
Rady
guvernérov“.
Pozri
tiež články 3.3,
4.4 a 4.5
rokovacieho
poriadku
ECB.
Pozri
tiež
mutatis
mutandis článok 1.2
Kódexu
správania
pre
vysokopostavených
úradníkov
Európskej
centrálnej
banky
(Ú. v. EÚ C 478,
2022, s. 3),
ktorý
prijala
ECB
(ďalej
len
„kódex
správania
ECB“)_.
33      Toto
tvrdenie
sa
zakladalo
na
skutočnosti,
že
právny predchodca článku 130 ZFEÚ a článok 7 štatútu
[ESCB a ECB]
výslovne
odkazujú
na
„členov
orgánov
národných
centrálnych
bánk s rozhodovacími
právomocami“
(kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát).
European
Monetary Institute,
Progress towards convergence,
Frankfurt
nad
Mohanom,
1995, s. 93.
34      V rozsahu, v akom
sa
tieto
otázky
zameriavajú
okrem
iného
na
výklad
normy
práva
Únie,
ktorá
sa
týka
guvernérov
národných
centrálnych
bánk, a nie
viceguvernérov
(tak
ako
vo
veci
samej),
dalo
by
sa
tvrdiť,
že
požadovaný
výklad
nemá
nijakú
súvislosť
so
skutkovými
okolnosťami
prejednávanej
veci, v dôsledku
čoho
by
dotknuté
otázky
boli
neprípustné.
Zastávam
však
názor,
že v súlade s ustálenou
judikatúrou
vyplývajúcou z rozsudku
Dzodzi je
zjavne v záujme
právneho
poriadku
Únie,
aby
Súdny
dvor
poskytol
požadovaný
výklad s cieľom
zabrániť
budúcim
rozdielom v chápaní
„kritérií
zákonnosti
odvolania“.
Je
to
tak
preto,
lebo článok 14.2
štatútu
ESCB a ECB
je
na
základe
vnútroštátneho
práva
uplatniteľný
prostredníctvom
priameho a bezpodmienečného
odkazu
(v článku 14 ods. 1
zákona o BNB)
bez
akejkoľvek
zmeny
jeho
predmetu
alebo
rozsahu.
Pozri
rozsudky z 18. októbra
1990,
Dzodzi (C‑297/88 a 197/89,
EU:C:1990:360, body 36 a 37), a z 13. októbra
2022,
Baltijas Starptautiskā Akadēmija a Stockholm School of
Economics in
Riga
(C‑164/21 a C‑318/21,
EU:C:2022:785, bod 35 a citovaná
judikatúra).
Pokiaľ
ide o „líniu
judikatúry
vyplývajúcu z rozsudku
Dzodzi“,
pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Bobek
vo
veci
J & S Service
(C‑620/19,
EU:C:2020:649, body 27 až 74).
35      Pozri
tiež
návrhy,
ktoré
predniesla
generálna
advokátka
Kokott vo
veci
Rimšēvičs/Lotyšsko a ECB/Lotyšsko
(C‑202/18 a C‑238/18,
EU:C:2018:1030,
bod 156).
36      Pozri
návrhy
vo
veci
Rimšēvičs,
bod 77.
37      Analogicky
rovnaký
záver
vyplýva z odôvodnenia
Súdneho
dvora v kontexte
vnútroštátneho
výberového
konania
na
kandidáta
na
funkciu
sudcu
Všeobecného
súdu v rozsudku z 29. júla
2024,
Valančius (C‑119/23,
EU:C:2024:653,
ďalej
len
„rozsudok
Valančius“,
body 54 a 57).
Ako
Súdny
dvor
pripomenul v tomto
rozsudku,
právo
Únie
sa
obmedzuje
na
požiadavky
„záruk
úplnej“
nezávislosti a „predpokladov
požadovaných
na
obsadenie
najvyšších
sudcovských
funkcií“
(článok 19 ods. 2 ZEÚ a článok 254 ZFEÚ).
Pozri
tiež
návrhy,
ktoré
som
predniesol
vo
veci
Valančius (C‑119/23,
EU:C:2024:325,
bod 54).
38      Pozri
analogicky
článok 283 ods. 2 ZFEÚ a článok 11.2
štatútu
ESCB a ECB,
podľa
ktorých
sa
prezident,
viceprezident a ostatní
členovia
Výkonnej
rady
ECB
vyberajú
„spomedzi
významných,
uznávaných a skúsených
odborníkov v menovej a bankovej
problematike“.
39      Pre
prehľad
vnútroštátnych
právnych
predpisov
pozri
Súdny
dvor
Európskej
únie:
Note
de
recherche de
la
Direction de
recherche et
documentation,
Désignation,
incompatibilités,
prévention des
conflits et
révocation des
membres des
organes décisionnels des
banques centrales nationales,
25/008,
november
2025,
osobitne
s. 12
až
17.
Poznamenávam,
že
niektoré z uvedených
podmienok
sú
stanovené
aj v článku 11 ods. 3 a 4
zákona o BNB.
40      Pozri
analogicky
návrhy,
ktoré
som
predniesol
vo
veci
Valančius (C‑119/23,
EU:C:2024:325,
bod 48).
41      Pozri
Note
de
recherche uvedenú v poznámke
pod
čiarou
39 a analogicky
článok 11.1
štatútu
ESCB a ECB,
ktorý
stanovuje,
že
„členovia
[Výkonnej
rady
ECB]
plnia
svoje
povinnosti v rámci
plného
úväzku.
Člen
nesmie
vykonávať
iné
zárobkové,
ani
nezárobkové
povolanie,
ak
mu
Rada
guvernérov
neudelí
mimoriadnu
výnimku.“
Pozri
tiež
článok 3
Podmienok
zamestnania
prezidenta
Európskej
centrálnej
banky,
SEC/GovC/X/18/163a,
nazvaný
„Nezlučiteľnosť“,
ktorý v bode
a)
uvádza,
že
„prezident
[ECB]
sa
zdrží
všetkých
hospodárskych
alebo
obchodných
transakcií a vzdá
sa
všetkých
funkcií,
ktoré
by
mohli
ohroziť
jeho
nezávislosť
alebo
mu
umožniť
používať
dôverné
informácie“.
42      Pozri
analogicky
rozsudok z 29. júla
2024,
Valančius,
(C‑119/23,
EU:C:2024:653,
bod 54).
43      Analogicky
pripomínam
poznámku,
ktorú
uviedol
generálny
advokát
Geelhoed v súvislosti s požiadavkou
nezávislosti
členov
Komisie,
stanovenou
(v tom
čase) v článku 213
ods. 2
Zmluvy o ES
(teraz
článok 17
ods. 3 ZEÚ):
„Osobné
kvality
týchto
osôb
majú
priamy
dosah
na
dôveru
verejnosti v orgány
Spoločenstva,
ich
vierohodnosť, a teda
aj
účinnosť.“
Pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Geelhoed vo
veci
Komisia/Cresson (C‑432/04,
EU:C:2006:140,
ďalej
len
„návrhy
vo
veci
Komisia/Cresson,
bod 67).
44      Poznamenávam,
že v odôvodnení
1
kódexu
správania
ECB,
uvedeného v poznámke
pod
čiarou 32,
sa
uvádza,
že
ECB
„je…
povinná
slúžiť
verejnému
záujmu a zabezpečovať
dodržiavanie
najvyšších
noriem
integrity. V súvislosti
so
správou a riadením
preto
ECB
kladie
dôraz
na
zodpovednosť,
transparentnosť a najvyššie
etické
štandardy.
Dodržiavanie
týchto
zásad
je
kľúčovým
prvkom
dôveryhodnosti
ECB a je
nevyhnutné
pre
zabezpečenie
dôvery
európskych
občanov.“
Pozri
aj
odôvodnenia
3 a 5
usmernenia
Európskej
centrálnej
banky
(EÚ)
2021/2253 z 2. novembra
2021,
ktorým
sa
stanovujú
zásady
etického
rámca
Eurosystému
(ECB/2021/49)
(Ú. v. EÚ C 454, 2021, s. 7)
(ďalej
len
„usmernenie
ECB o etickom
rámci“), a návrhy
vo
veci
Komisia/Cresson,
bod 73.
45      Pozri
tiež
návrhy
vo
veci
Rimšēvičs,
bod 101, v ktorom
sa
nezávislosť
označuje
za
„nedotknuteľný
pevný
základ
[týchto
podmienok]“.
Pozri
tiež článok 6 kódexu
správania
ECB
uvedeného v poznámke
pod
čiarou 32.
46      Pozri
napríklad
rozsudok z 29. júla
2024,
Valančius,
(C‑119/23,
EU:C:2024:653,
bod 48 a citovaná
judikatúra).
47      Rozsudok z 30. septembra
2021,
Dvor
audítorov/Pinxten (C‑130/19,
EU:C:2021:782,
bod 868).
48      Ani
ostatné
jazykové
verzie
neposkytujú
konkrétne
usmernenia
(pozri
najmä
francúzsku
jazykovú
verziu
odkazujúcu
na
„faute grave“,
„σοβαρό
παράπτωμα“ v gréckej
jazykovej
verzii,
„falta grave“ v španielskej
jazykovej
verzii,
„gravi mancanze“ v talianskej
jazykovej
verzii a „schwere Verfehlung“ v nemeckej
jazykovej
verzii).
To
isté
platí
pre
tri
ďalšie
prípady, v ktorých
sa
tento
pojem
objavuje v primárnom
práve
Únie v súvisiacom
alebo
porovnateľnom
kontexte
(pozri článok 11.4
štatútu
ESCB a ECB,
pokiaľ
ide o členov
Výkonnej
rady
ECB,
článok 228
ods. 2 ZFEÚ,
pokiaľ
ide o ombudsmana, a článok 247 ZFEÚ,
pokiaľ
ide o členov
Komisie).
49      Pozri
napríklad
rozsudok
zo 7. novembra
2024,
Burdene (C‑126/23,
EU:C:2024:937,
bod 36 a citovaná
judikatúra).
50      https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/misconduct,
https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/serious_https://www.collinsdictionary.com/dictionary/english/serious,
https://www.collinsdictionary.com/dictionary/english/misconduct.
51      Pozri v tejto
súvislosti
vysvetlenie
uvedené v bodoch 62 a 63
vyššie.
52      V tejto
súvislosti
pozri
aj
návrhy
vo
veci
Rimšēvičs, bod 104.
53      Návrhy
vo
veci
Komisia/Cresson,
bod 67.
54      Podľa
BNB
podiel
MA
patrí
do
pôsobnosti
článku 11
ods. 4
bodu 4
zákona o BNB.
Vo
svojich
písomných
pripomienkach
odkazuje
na
charakteristiky
spoločnosti s ručením
obmedzeným
podľa
bulharského
práva
obchodných
spoločností a v podstate
tvrdí,
že
každý
podiel v spoločnosti s ručením
obmedzeným
automaticky
vedie k členstvu v riadiacom
orgáne
takejto
spoločnosti.
55      Článok 3 bod
b)
podmienok
zamestnania
prezidenta
Európskej
centrálnej
banky
uvedených
vyššie, v poznámke
pod
čiarou
41.
56      Kódex
správania
ECB
uvedený v poznámke
pod
čiarou
32,
najmä články 11,
16 a 17.
Pozri
tiež články 10 a 11
usmernenia
ECB o etickom
rámci
uvedeného v poznámke
pod
čiarou
44.
Treba
poznamenať,
že v súlade s článkom 1
ods. 1
kódexu
správania
ECB,
tieto
predpisy
platia
len
pre
centrálne
banky
Eurosystému a ich
úradníkov. V čase
skutkových
okolností
to
ešte
nebol
prípad
Bulharska.
Pozri
poznámku
pod
čiarou
19.
57      Pozri
analogicky
definíciu
konfliktu
záujmov v článku 11
kódexu
správania
ECB
uvedeného v poznámke
pod
čiarou
32 a v článku 2
ods. 9
usmernenia
ECB o etickom
rámci
uvedeného v poznámke
pod
čiarou
44.
58      Zo spisu vyplýva,
že
článok 36
ods. 3
ZPKONPI a článok 50 ods. 3
ZPK
ukladajú
osobe,
ktorá
oznámila
nezlučiteľnosť,
povinnosť
prijať
potrebné
opatrenia
na
nápravu
nezlučiteľnosti v lehote
jedného
mesiaca
od
predloženia
vyhlásenia a predložiť
volebnému
alebo
menovaciemu
orgánu
príslušný
dôkaz v tejto
súvislosti.
Ak
takéto
nápravné
opatrenie
neprijme,
volebný
alebo
menovací
orgán – v tomto
prípade
Národné
zhromaždenie – je
povinný
prijať
opatrenia
na
ukončenie
právneho
vzťahu
(článok 36
ods. 4
ZPKONPI a článok 50
ods. 4
ZPK).
Zdá
sa,
že
tieto
ustanovenia
odkazujú
na
vyhlásenie o nezlučiteľnosti,
ktoré
sa
predkladá
Národnému
zhromaždeniu
podľa
článku 35
ods. 1 bodu 1 a ods. 2
ZPKONPI,
ako
aj
podobne
formulovaného
článku 50
ZPK.
Ako
som
však
už
vysvetlil,
zdá
sa,
že
podnetom
na
začatie
konania
vo
veci
samej
bolo
majetkové
priznanie a vyhlásenie o majetkových
pomeroch,
ktoré
bolo
predložené
KPK.
Ako
už
bolo
tiež
uvedené,
súvislosť
medzi
obsahom
takéhoto
vyhlásenia a povinnosťou
napraviť
„nezlučiteľnosť“
nie
je
jasná a v každom
prípade
ju
musí
overiť
vnútroštátny
súd.
59      Pripomínam
tiež,
že v prejednávanej
veci
boli
po
vymenovaní
MA
podané
tri
samostatné
majetkové
priznania a vyhlásenia o záujmoch a nie
je
mi
jasné,
ako
bola
povinnosť
napraviť
každú
oznámenú
nezlučiteľnosť
posúdená
vo
vzťahu
najmä k prvému a druhému z týchto
priznaní.
60      Pripomínam,
že
toto
ustanovenie
stanovuje,
že
guvernér a viceguvernéri
BNB
„môžu
na
základe
jednomyseľného
rozhodnutia
rady
guvernérov
vykonávať
nezárobkovú
činnosť
za
predpokladu,
že
nedochádza
ku
konfliktu
záujmov“.
61      Zdá
sa,
že
ako
tvrdí
BNB,
jej
cieľom
je
predchádzať
konfliktom
záujmov,
keďže
ich
neexistencia
je,
ako
bolo
vysvetlené,
neoddeliteľnou
súčasťou
požiadavky
nezávislosti
zakotvenej v článku 130 ZFEÚ a článku 7
štatútu
ESCB a ECB.
62      Toto
vylúčenie
by
nemalo
zasahovať
do
analýzy.
Na
tieto
účely
je
podstatné,
že
tento
predmetný
orgán
má
právomoc
posudzovať
„kritériá
zákonnosti
odvolania“,
ako
sa
uplatňujú
najmä
na
viceguvernéra
BNB. V tejto
súvislosti
neboli
poskytnuté
nijaké
konkrétne
informácie
týkajúce
sa
konania o odvolaní
guvernéra
BNB.
Zdá
sa
však,
že z článku 14.1
zákona o BNB
vyplýva,
že
rozhodnutie v tomto
zmysle
prijíma
priamo
menovací
orgán, t. j. Národné
zhromaždenie.
Tento
orgán
má
zrejme
tiež
právomoc
odvolať
ostatných
členov
rady
guvernérov
BNB v nadväznosti
na
rozhodnutie, o aké
ide v prejednávanej
veci,
prijaté
touto
radou.
63      Zo spisu vyplýva, že podľa § 7
doplňujúcich
ustanovení
ZPKONPI a § 1 bodu 4 doplňujúcich
ustanovení
ZPK
je
„nezlučiteľnosť“
definovaná
ako
zastávanie
inej
funkcie
alebo
vykonávanie
činnosti,
ktorá
je
podľa
ústavy
alebo
zákonného
ustanovenia
nezlučiteľná s postavením
osoby
vo
vysokej
verejnej
funkcii.
64      Pozri
analogicky
rozsudok
zo 4. júna
2020,
C.F. (Daňová
kontrola)
(C‑430/19,
EU:C:2020:429,
bod 45
a citovaná judikatúra), a z 18. apríla
2024,
Heureka Group
(Online
porovnávače cien)
(C‑605/21,
EU:C:2024:324,
bod 52 a citovaná
judikatúra).
65      Rozsudok z 10. júla
2003,
Komisia/ECB
(C‑11/00,
EU:C:2003:395,
body 130
až 145).
66      Tamže, bod 135.
67      Tamže, body 139
až
141.
68      Otázka,
či
sa
činnosť
KPK v čase
skutkových
okolností
opierala o náležitý
právny
základ,
je
samozrejme
do
určitej
miery
odlišnou
otázkou a vychádzam z toho,
že
je
predmetom
odvolania, o ktorom
rozhoduje
vnútroštátny
súd,
ako
som
už
uviedol
vyššie.
69      Toto
zistenie
by
sa
samozrejme
muselo
upraviť,
ak
by
orgánom
príslušným
na
konštatovanie
dôvodov
na
odvolanie
bol
súd.
Pozri
analogicky článok 11.4
štatútu
ESCB a ECB,
ktorý
stanovuje,
že
„ak
člen
Výkonnej
rady
[ECB]
neplní
podmienky
požadované
pre
výkon
svojej
funkcie
alebo
ak
sa
dopustil
závažného
pochybenia,
môže
ho
Súdny
dvor
na
žiadosť
Rady
guvernérov
alebo
Výkonnej
rady
odvolať“.
70      Pripomínam,
že
ôsma
otázka
sa
týka
len
tohto
dôvodu
na
odvolanie.
71      Pre
iný
príklad
pozri
ustanovenie
citované
poznámke
pod
čiarou
69.
72      Táto
zásada
je
jedným z „funkčných
prvkov“
práva
na
riadnu
správu
vecí
verejných:
pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Bobek
vo
veci
Ispas (C‑298/16,
EU:C:2017:650,
bod 87). Z ustálenej
judikatúry
vyplýva,
že
dodržiavanie
práva
na
obhajobu
sa
musí
zabezpečiť
vždy,
keď
sa
prijíma
rozhodnutie,
ktoré
môže
nepriaznivo
zasiahnuť
do
postavenia
určitej
osoby.
Pozri
napríklad
rozsudok
zo 4. júna
2020,
C.F. (Daňová
kontrola)
(C‑430/19,
EU:C:2020:429,
bod 29 a citovaná
judikatúra).
Nevidím
dôvod,
prečo
by
sa
zásada
dodržiavania
práva
na
obhajobu
nemala
uplatňovať,
ak
dotknuté
rozhodnutie
prijíma
orgán
národnej
centrálnej
banky,
pokiaľ
takéto
rozhodnutie
nepriaznivo
zasahuje
do
právneho
postavenia
dotknutej
osoby.
73      ECB
odkazuje
na
verzie v nemčine
(„eine schwere Verletzung begangen hat“),
angličtine
(„has
been guilty of
serious misconduct“),
francúzštine
(„a commis une faute grave“) a taliančine
(„è reso colpevole di
gravi mancanze“).
74      Pozri
anglickú a taliansku
verziu
uvedené v predchádzajúcej
poznámke
pod
čiarou.
75      Pozri v tejto
súvislosti
verzie v nemčine
(„eine schwere Verletzung begangen hat“),
francúzštine
(„a commis une faute grave“),
španielčine
(„haya incurrido en falta grave“) a češtine
(„nebo
se dopustí
vážného pochybení“).
76      Poznamenávam, že v rozsudku Rimšēvičs Súdny dvor kvalifikoval napadnuté opatrenie ako rozhodnutie patriace do pôsobnosti článku 14.2 štatútu ESCB a ACB bez ohľadu na predchádzajúce zistenie trestnej zodpovednosti. Zdá sa mi, že pokiaľ by takto významná požiadavka bola vlastná konceptu závažného pochybenia, bola by uvedená ako zjavný a dostatočný dôvod zrušenia v danej veci (ktorý však Súdny dvor určil na inom základe). Vzhľadom na záver, ku ktorému som dospel v súvislosti s týmto aspektom, nepovažujem za potrebné zaoberať sa rozlišovaním zo strany ECB, podľa ktorého by sa požiadavka predchádzajúceho súdneho rozhodnutia neuplatnila v prípade druhého dôvodu na odvolanie, konkrétne nesplnenia podmienok na výkon funkcie.
77      Pokiaľ
ide o dotknuté
osobitné
práva,
rozhodnutie,
ktorým
sa
vykonávajú
„kritériá
zákonnosti
odvolania“
stanovené v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB,
môže
mať
vplyv
tak
na
právo
dotknutej
osoby
zotrvať
vo
funkcii
počas
minimálneho
funkčného
obdobia,
ako
aj
na
práva
zaručené
Chartou
základných
práv
(ako
je v prejednávanej
veci
právo
vlastniť
majetok
alebo
právo
na
slobodu
združovania). V návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
funkčné
obdobie
členov
rady
guvernérov
BNB
nespresňuje.
Komisia a ECB
však
uvádzajú,
že
toto
funkčné
obdobie
je
6
rokov
(článok 12
ods. 4
zákona o BNB).
Hoci
nie
je
jasné,
či
je
toto
obdobie
odrazom
„normatívneho
prenosu“
pravidla
týkajúceho
sa
minimálnej
dĺžky
funkčného
obdobia
stanoveného v článku 14.2
štatútu
ESCB a ECB,
právo
zotrvať
vo
funkcii
až
do
uplynutia
funkčného
obdobia
predstavuje v každom
prípade
nevyhnutný
dôsledok
záruky
nezávislosti
zakotvenej v článku 130 ZFEÚ a článku 7
tohto
štatútu.
78      Európska
komisia,
Konvergenčná
správa z roku
2024,
inštitucionálny
dokument
294,
Úrad
pre
vydávanie
publikácií
Európskej
únie,
2024,
s. 43.
79      Európska
komisia,
Konvergenčná
správa o Bulharsku z roku
2025,
inštitucionálny
dokument
320,
Úrad
pre
vydávanie
publikácií
Európskej
únie,
2025,
s. 25.
80      Návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Bobek
vo
veci
Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (C‑406/18,
ďalej
len
„návrhy
vo
veci
Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal“,
EU:C:2019:1055, body 48 a 56,
ako
aj bod 53).
81      Analogicky s tým,
ako
Súdny
dvor
rozhodol v rozsudku z 19. marca 2020,
Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (C‑406/18,
EU:C:2020:216,
body 36 a 37).
Pozri
tiež
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Bobek
vo
veci
Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (C‑406/18,
EU:C:2019:1055, bod 69) s odkazmi
na
judikatúru, v ktorej
sa
pripomína,
že článok 47
Charty
základných
práv
má
priamy
účinok, a teda
umožňuje
zrušiť
akúkoľvek
nezlučiteľnú
právnu
úpravu.