62025TJ0195
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (piata komora)
z 11. marca 2026 (
*1
)
„Verejná služba – Úradníci – Oznámenie o voľnom pracovnom mieste – Pracovné miesto riaditeľa – Zamietnutie kandidatúry – Akt spôsobujúci ujmu – Prípustnosť – Nedostatok právomoci autora aktu – Kritériá oprávnenosti – Pojem ‚funkcia na úrovni stredného manažmentu‘ – Nesprávne právne posúdenie“
Vo veci T‑195/25,
Friedrich Erlbacher, bydliskom v Bruseli (Belgicko), v zastúpení: L. Levi, avocate,
žalobca,
proti
Európskej komisii, v zastúpení: J.‑F. Brakeland a S. Chantre, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ SÚD (piata komora),
na poradách v zložení: predseda komory J. Svenningsen, sudcovia J. Martín y Pérez de Nanclares (spravodajca) a M. Stancu,
tajomník: L. Ramette, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania, najmä na:
–
námietku neprípustnosti, ktorú vzniesla Komisia samostatným podaním, podanú do kancelárie Všeobecného súdu 2. júna 2025,
–
pripomienky žalobcu k námietke neprípustnosti podané do kancelárie Všeobecného súdu 20. júna 2025,
–
rozhodnutie zo 4. júla 2025 spojiť konanie o námietke neprípustnosti s konaním vo veci samej,
–
opatrenia na zabezpečenie priebehu konania zo 7. júla 2025 a odpoveď Komisie podanú do kancelárie Všeobecného súdu 18. júla 2025,
po pojednávaní zo 17. decembra 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojou žalobou podanou na základe článku 270 ZFEÚ sa žalobca, pán Friedrich Erlbacher, domáha zrušenia rozhodnutia obsiahnutého v e‑maile Generálneho riaditeľstva (GR) Európskej komisie pre ľudské zdroje a bezpečnosť z 11. júna 2024, ktorým bola zamietnutá jeho kandidatúra na pracovné miesto riaditeľa (AD 14/AD 15) GR Komisie pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka (ďalej len „predmetné pracovné miesto“).
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Žalobca je úradníkom Komisie od 1. januára 1996.
3
Od 1. januára 1996 do 31. októbra 1998 bol žalobca pridelený na GR pre hospodársku súťaž a následne bol v záujme služby preložený na Súdny dvor Európskej únie až do 30. septembra 2004. Od 1. októbra 2004 je pridelený do právnej služby Komisie (ďalej len „právna služba“). Dňa 1. marca 2014 bol v rámci tejto služby vymenovaný za „právneho poradcu“. Odvtedy bol povýšený do platovej triedy AD 14. Napokon bol 1. novembra 2021 vymenovaný za zástupcu hlavného právneho poradcu, ktorý riadi tím právnej služby pre „Inštitúcie“.
4
Dňa 14. mája 2024 bolo uverejnené oznámenie o voľnom pracovnom mieste na pracovné miesto riaditeľa (platová trieda AD 14/AD 15) v rámci riaditeľstva G „International“ GR pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka (oznámenie COM/2024/1108) (ďalej len „oznámenie o voľnom pracovnom mieste“) na základe článku 29 ods. 1 písm. a) bodov i) a iii) Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“).
5
V časti „Politika prijímania zamestnancov“ bolo výberové konanie opísané takto:
„… Uchádzači pozvaní na pohovor s poradným výborom pre menovania musia pred týmto pohovorom absolvovať jeden deň v hodnotiacom centre, ktoré vedú externí konzultanti, pokiaľ už neboli hodnotení v hodnotiacom centre organizovanom na žiadosť GR [pre ľudské zdroje a bezpečnosť] pre druh zamestnania rovnakej úrovne ako je to, o ktoré sa v teraz uchádzajú, počas dvoch rokov predchádzajúcich dátumu pohovoru s [poradným výborom pre menovania]…“
6
Okrem toho oznámenie o voľnom pracovnom mieste obsahovalo hypertextový odkaz na internetovú stránku Komisie s názvom „Riadiaca funkcia: podmienky oprávnenosti“. Pokiaľ ide o funkcie patriace pod taký druh pracovného miesta, akým je pracovné miesto riaditeľa, uvádza sa, že oprávnení sú najmä úradníci v „platovej triede AD 14, ktorí zastávajú (alebo zastávali) funkciu na úrovni stredného manažmentu počas obdobia najmenej [dvoch] rokov“ (ďalej len „sporná podmienka“).
7
Dňa 27. mája 2024 žalobca predložil svoju kandidatúru na predmetné pracovné miesto.
8
E‑mailom z 11. júna 2024 zamestnanec oddelenia „HR.02 – Executive Staff“ GR Komisie pre ľudské zdroje a bezpečnosť informoval žalobcu o tom, že jeho kandidatúra nemôže byť zohľadnená z dôvodu, že nespĺňa všetky podmienky oprávnenosti, najmä spornú podmienku.
9
E‑mailom z 13. júna 2024 bol žalobca pozvaný na pohovor s komisiou pre predbežný výber GR pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka v rámci výberového konania COM/2024/1108, pričom tento pohovor bol naplánovaný na 25. jún 2024.
10
E‑mailom zo 14. júna 2024 zamestnanec oddelenia „R.5 – People & Organisation“ GR pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka informoval žalobcu, že keďže GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť nepovažovalo jeho kandidatúru za oprávnenú, bola pozvánka, ktorá je uvedená v bode 9 vyššie, už platná.
11
Dňa 22. augusta 2024 podal žalobca sťažnosť podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku proti e‑mailu z 11. júna 2024.
12
Komisia na svojom 2505. zasadnutí 30. októbra 2024 na návrh komisára pre rozpočet a administratívu, po dohode s predsedníčkou Komisie a po porade s komisárom pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka rozhodla, že na predmetné pracovné miesto bude vymenovaná tretia osoba (ďalej len „rozhodnutie o vymenovaní“).
13
Rozhodnutie o vymenovaní bolo v ten istý deň predmetom tlačovej správy.
14
Dňa 11. decembra 2024 bolo žalobcovi doručené rozhodnutie menovacieho orgánu o zamietnutí jeho sťažnosti (ďalej len „rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti“).
Návrhy účastníkov konania
15
Žalobca v podstate navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil e‑mail z 11. júna 2024,
–
v prípade potreby zrušil rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania, a to aj v prípade, že žalobu vyhlási za neprípustnú.
16
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
vyhlásil žalobu za neprípustnú a v každom prípade za nedôvodnú,
–
uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
O prípustnosti žaloby
17
Komisia spochybňuje prípustnosť žaloby v rozsahu, v akom e‑mail z 11. júna 2024 nepredstavuje akt spôsobujúci ujmu.
18
Po prvé žaloba je neprípustná, keďže e‑mail z 11. júna 2024 pochádza od zamestnanca GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť, a nie od menovacieho orgánu zodpovedného za výberové konanie na účely obsadenia predmetného pracovného miesta podľa článku 29 ods. 1 písm. a) bodov i) a iii) služobného poriadku, ktorým je kolégium komisárov.
19
Po druhé e‑mail z 11. júna 2024 nie je aktom spôsobujúcim ujmu, ale dočasným aktom, ktorý je súčasťou výberového konania. Z oznámenia o voľnom pracovnom mieste a z internetovej stránky Komisie, na ktorú toto oznámenie odkazuje, totiž vyplýva, že predmetné výberové konanie je konaním, ktoré sa skladá z viacerých fáz od uverejnenia oznámenia o voľnom pracovnom mieste až po rozhodnutie kolégia komisárov o vymenovaní. Aktom spôsobujúcim ujmu, ktorý prijal menovací orgán, je pritom rozhodnutie o vymenovaní.
20
Po tretie e‑mail z 11. júna 2024 nemal za následok, že by bol žalobca definitívne vylúčený z výberového konania alebo že by ním bol menovací orgán viazaný. Ako totiž vyplýva zo zápisnice z 28. novembra 2024 na 2505. zasadnutí kolégia komisárov (ďalej len „zápisnica zo zasadnutia kolégia komisárov“), menovaciemu orgánu bol predložený úplný zoznam osôb, ktoré predložili kandidatúru na predmetné pracovné miesto. Menovací orgán preto prijal svoje konečné rozhodnutie s vedomím úplného zoznamu uchádzačov.
21
Žalobca spochybňuje tvrdenia Komisie.
22
Podľa článkov 90 a 91 služobného poriadku je prípustnosť žaloby o neplatnosť v oblasti verejnej služby podmienená existenciou aktu spôsobujúceho ujmu.
23
Podľa judikatúry Súdneho dvora v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku spôsobujú ujmu len akty alebo opatrenia, ktoré vyvolávajú záväzné právne účinky spôsobilé ovplyvniť priamo a bezprostredne záujmy žalobcu tým, že významným spôsobom menia jeho právne postavenie (pozri rozsudok z 15. decembra 2022, Picard/Komisia, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, bod 95 a citovanú judikatúru).
24
Na účely stanovenia, či akt vyvoláva takéto účinky, treba vychádzať z podstaty tohto aktu a posúdiť tieto účinky vzhľadom na objektívne kritériá, ako je obsah uvedeného aktu, a prípadne zohľadniť kontext, v akom bol tento akt prijatý, ako aj právomoci inštitúcie, ktorá je jeho autorom (pozri rozsudok z 15. decembra 2022, Picard/Komisia, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, bod 96 a citovanú judikatúru).
25
Spôsobilosť aktu vyvolať priamo účinky na právne postavenie fyzickej alebo právnickej osoby teda nemožno posudzovať len na základe skutočnosti, že má tento akt formu e‑mailu, pretože by to znamenalo dať prednosť forme napadnutého aktu pred samotnou podstatou uvedeného aktu (pozri rozsudok z 15. decembra 2022, Picard/Komisia, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, bod 97 a citovanú judikatúru).
26
Okrem toho, pokiaľ ide o akty alebo rozhodnutia, ktorých vypracovanie prebieha vo viacerých štádiách, predovšetkým na konci interného postupu, za napadnuteľné akty sa v zásade považujú len tie opatrenia, ktoré obsahujú konečné stanovisko inštitúcie na konci tohto postupu, s vylúčením predbežných opatrení, ktorých cieľom je pripraviť konečné rozhodnutie (rozsudok z 2. februára 2022, LU/EIB, T‑536/20, neuverejnený, EU:T:2022:40, bod 38; pozri tiež v tomto zmysle uznesenie zo 16. novembra 2018, OT/Komisia, T‑552/16, neuverejnené, EU:T:2018:807, bod 43 a citovanú judikatúru).
27
Napokon v súlade s článkami 90 a 91 služobného poriadku môžu úradníci a zamestnanci inštitúcií Európskej únie predložiť na preskúmanie Všeobecnému súdu iba akty menovacieho orgánu a orgánu oprávneného uzatvárať pracovné zmluvy (pozri uznesenie zo 16. novembra 2018, OT/Komisia, T‑552/16, neuverejnené, EU:T:2018:807, bod 46 a citovanú judikatúru).
28
V prejednávanej veci Komisia vo svojej námietke neprípustnosti v podstate tvrdí, že len rozhodnutie o vymenovaní predstavuje akt spôsobujúci ujmu, keďže pochádza od menovacieho orgánu, teda kolégia komisárov, ktorému bol predložený úplný zoznam osôb, ktoré predložili svoje kandidatúry na predmetné pracovné miesto. Žalobca sa naopak domnieva, že pred prijatím tohto rozhodnutia, ktoré mu navyše nebolo oznámené, menovací orgán zohľadnil len kandidatúry navrhnuté poradným výborom pre menovania (ďalej len „PVM“) s vylúčením jeho kandidatúry, ktorá bola zamietnutá ako neoprávnená pred fázou predbežného výberu, takže e‑mail z 11. júna 2024 predstavuje konečné rozhodnutie o zamietnutí jeho kandidatúry, a teda akt spôsobujúci ujmu.
29
V tejto súvislosti treba uviesť, že pravidlá organizácie postupu, na základe ktorého sa prijímajú riadiaci úradníci na úrovni vyššieho manažmentu, sú stanovené v súhrnnom dokumente z 26. októbra 2004 o politike týkajúcej sa riadiacich úradníkov na úrovni vyššieho manažmentu [SEK(2004) 1352/2], schválenom Komisiou (ďalej len „súhrnný dokument“). V jeho bode 5.2 je tento postup opísaný tak, že pozostáva z viacerých fáz, ktoré boli v prejednávanej veci realizované prostredníctvom oznámenia o voľnom pracovnom mieste.
30
Podľa tohto postupu je návrh oznámenia o voľnom pracovnom mieste pripravený generálnym riaditeľstvom povereným prijímaním do zamestnania po dohode so spravodajcom výberového konania a následne sa toto oznámenie o voľnom pracovnom mieste uverejní po jeho schválení menovacím orgánom (prvá fáza). Komisia pre predbežný výber ďalej zostaví zoznam uchádzačov o predmetné pracovné miesto, ktorí sú najkvalifikovanejší z hľadiska uverejnených kritérií (druhá fáza). Na základe správy tejto komisie PVM identifikuje uchádzačov, ktorí sú najvhodnejší na pohovor, a následne prijme svoje predbežné stanovisko (tretia fáza). Po uskutočnení pohovorov s vybranými uchádzačmi PVM prijme svoje stanovisko a zostaví rezervný zoznam spolu s hodnotiacimi listinami každého uchádzača (štvrtá fáza). Uchádzači z rezervného zoznamu, ktorý zostavil PVM, musia absolvovať pohovory s jedným alebo viacerými členmi kolégia komisárov, ktoré pristúpi k vymenovaniu uchádzača vybraného na predmetné pracovné miesto (piata a posledná fáza).
31
Z toho vyplýva, že kolégium komisárov je menovacím orgánom príslušným vo veci vymenovania riadiacich úradníkov na úrovni vyššieho manažmentu a že rozhodnutie o vymenovaní sa prijíma na konci výberového konania pozostávajúceho z viacerých fáz, počas ktorých sa vypracúvajú prípravné akty. V zásade a v súlade s judikatúrou citovanou v bodoch 26 a 27 vyššie teda len rozhodnutie o vymenovaní predstavuje akt, ktorý žalobcovi spôsobuje ujmu.
32
Judikatúra však už pripustila, že rozhodnutie prijaté na konci jednej z fáz výberového konania môže predstavovať akt spôsobujúci ujmu dotknutej osobe, keďže ju zbavuje možnosti zúčastniť sa na ďalšej fáze uvedeného výberového konania a v dôsledku toho akejkoľvek možnosti na vymenovanie v rámci oznámenia o voľnom pracovnom mieste (pozri v tomto zmysle uznesenie z 22. apríla 2015, ED/ENISA_F‑105/14, EU:F:2015:33, body 31 a 32).
33
V prejednávanej veci komisia pre predbežný výber zrušila pôvodne plánovaný pohovor so žalobcom v nadväznosti na posúdenie podmienok oprávnenosti, ktoré vykonalo GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť. Ako bolo totiž pripomenuté v bode 10 vyššie, pozvánku na tento pohovor treba považovať za neplatnú, keďže GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť usúdilo, že žalobca nespĺňal najmä spornú podmienku.
34
Treba teda konštatovať, že po zaslaní e‑mailu z 11. júna 2024 bol žalobca vylúčený z ďalších fáz výberového konania, takže tento e‑mail mu spôsobuje ujmu.
35
Na pojednávaní však Komisia tvrdila, že hoci GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť vykonalo prvú analýzu podmienok oprávnenosti, jediným menovacím orgánom príslušným na prijatie konečného rozhodnutia bolo kolégium komisárov.
36
Podľa Komisie orgány, ktoré zasiahli do výberového konania po GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť, boli schopné analyzovať podmienky oprávnenosti a mohli dospieť k odlišnej analýze ako GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť. Inak povedané, komisia pre predbežný výber, PVM alebo tiež kolégium komisárov mali možnosť posúdiť kandidatúru žalobcu ako oprávnenú, takže e‑mail z 11. júna 2024 by nebol aktom spôsobujúcim ujmu.
37
Za osobitných okolností prejednávanej veci však Všeobecný súd konštatuje, že odkaz na túto jedinú možnosť nemôže predstavovať dostatočné tvrdenie na vylúčenie toho, že e‑mail z 11. júna 2024 mal povahu aktu spôsobujúceho ujmu. Vzhľadom na dôsledky, ktoré skutočne nastali, pokiaľ ide o situáciu žalobcu, a na informácie, ktoré mu boli poskytnuté, musí totiž Komisia predložiť indície preukazujúce, že tieto jednotlivé orgány, ktoré mali zasiahnuť do výberového konania a prinajmenšom do predbežného výberu, skutočne prijali jeho kandidatúru a analyzovali podmienky jej oprávnenosti. Keďže takéto indície neboli predložené, treba dospieť k záveru, že GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť zrejme s konečnou platnosťou zaujalo stanovisko k tomu, či žalobca spĺňal podmienky oprávnenosti.
38
Po prvé, pokiaľ ide o komisiu pre predbežný výber, formulácia použitá v e‑maile zo 14. júna 2024, spomenutá v bode 10 vyššie, vylučuje, že by vykonala analýzu oprávnenosti kandidatúry žalobcu, či dokonca naznačuje, že táto komisia usúdila, že je viazaná posúdením, ktoré vykonalo GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť.
39
Po druhé, pokiaľ ide o PVM, Všeobecný súd požiadal o predloženie dokumentov s referenčným číslom PERS (2024) 65/2 a PERS (2024) 65/3 s cieľom overiť, či PVM a následne kolégium komisárov disponovali, ako to tvrdila Komisia, úplným zoznamom kandidatúr na predmetné pracovné miesto, čo je nevyhnutnou podmienkou na preskúmanie ich oprávnenosti. Komisia v odpovedi predložila tri dokumenty, a to:
–
oznámenie generálneho riaditeľa GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť z 11. júna 2024 zaslané komisárovi pre rozpočet a administratívu (ďalej len „oznámenie z 11. júna 2024“),
–
predbežné stanovisko PVM z 22. augusta 2024,
–
stanovisko PVM z 3. októbra 2024.
40
Z oznámenia z 11. júna 2024 vyplýva, že spomedzi siedmich predložených kandidatúr nebola oprávnená iba kandidatúra žalobcu, pričom táto kandidatúra nebola ani postúpená komisárovi pre rozpočet a administratívu, čo bolo potvrdené na pojednávaní. Komisárovi, od ktorého pochádzal návrh predložený kolégiu komisárov (pozri bod 12 vyššie), tak nebola predložená kandidatúra žalobcu.
41
Pokiaľ ide o predbežné stanovisko PVM z 22. augusta 2024, toto stanovisko zahrnulo do zoznamu oprávnených kandidatúr nielen kandidatúru žalobcu, ale aj kandidatúru osoby, ktorá však svoju kandidatúru vzala späť ešte pred fázou predbežného výberu. Počet oprávnených kandidatúr tak predstavoval osem namiesto šiestich. Komisia, ktorej bola na pojednávaní položená otázka týkajúca sa tohto rozdielu v čísle, uznala, že tento nesúlad môže vyvolať otázky, avšak neposkytla žiadne ďalšie vysvetlenia.
42
Komisia tak netvrdila, že tento rozdiel možno vysvetliť okolnosťou, že PVM analyzoval podmienky oprávnenosti všetkých kandidatúr a dospel k inému záveru ako GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť.
43
V každom prípade treba konštatovať, že Komisia na rozdiel od komisára pre rozpočet a administratívu nebola schopná predložiť konkrétne dôkazy umožňujúce potvrdiť, že by PVM skutočne prijal kandidatúru žalobcu, ani že by skutočne preskúmal jej oprávnenosť.
44
Okrem toho predbežné stanovisko PVM z 22. augusta 2024 výslovne odkazuje len na overenie osobných spisov dvoch uchádzačov, ktorí boli pozvaní do hodnotiaceho centra a na pohovor, ktorého sa žalobca nezúčastnil.
45
Dokumenty a vysvetlenia, ktoré poskytla Komisia, preto neumožňujú dospieť k záveru, že by PVM skutočne prijal všetky kandidatúry, a už vôbec nie to, že by opätovne preskúmal podmienky oprávnenosti, ani konkrétnejšie, že by posúdil oprávnenosť žalobcu.
46
Zoznam uvedený v predbežnom stanovisku PVM z 22. augusta 2024 sa teda javí ako jednoduchý súhrnný zoznam všetkých mien uchádzačov, ktorí sa prihlásili, bez ohľadu na oprávnenosť ich kandidatúr, pričom prídavné meno „oprávnené“ treba chápať ako chybu v písaní, keďže Komisia neposkytla presvedčivé vysvetlenia.
47
Komisia preto nepredložila dôkaz o tom, že by PVM preskúmal kandidatúru žalobcu a dospel k záveru o jej oprávnenosti, a to v rozpore so záverom, ku ktorému dospelo GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť a ktorý bol navyše prijatý bez overenia komisiou pre predbežný výber.
48
Toto preukázanie bolo o to nevyhnutnejšie jednak z dôvodu, že zo súhrnného dokumentu nevyplýva, že by sa od PVM očakávalo, že preskúma podmienky oprávnenosti kandidatúr, a jednak z dôvodu, že vzhľadom na to, že pohovor žalobcu s komisiou pre predbežný výber bol zrušený, bolo málo pravdepodobné, že PVM preskúma oprávnenosť kandidatúry, v prípade ktorej mu chýbali dôležité kritériá posúdenia.
49
Po tretie, pokiaľ ide o kolégium komisárov, vzhľadom na spôsob, akým prebiehalo výberové konanie, a to predovšetkým na to, že kandidatúra žalobcu nebola postúpená komisárovi pre rozpočet a administratívu, ďalej, že komisia pre predbežný výber akceptovala záver GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť, a napokon vzhľadom na neexistenciu dôkazu o tom, že by PVM preskúmal kandidatúru žalobcu, existuje súbor nepriamych dôkazov umožňujúcich dôvodne pochybovať o tom, že by kolégium komisárov prijalo kandidatúru žalobcu a preskúmalo jej oprávnenosť. Navyše, ako bolo konštatované v bode 48 vyššie, pokiaľ ide o PVM, jednak zo súhrnného dokumentu nevyplýva, že by kolégium komisárov malo overiť podmienky oprávnenosti kandidatúr, a jednak vzhľadom na to, že ani komisia pre predbežný výber, ani PVM neuskutočnili pohovor so žalobcom, bolo málo pravdepodobné, že by uvedené kolégium preskúmalo oprávnenosť kandidatúry žalobcu, v prípade ktorej mu chýbali dôležité kritériá posúdenia.
50
Treba pritom konštatovať, že Komisia nepredložila nijaký dôkaz, ktorý by preukazoval opak, s výnimkou zápisnice zo zasadnutia kolégia komisárov.
51
Skutočnosť, že v zápisnici zo zasadnutia kolégia komisárov je uvedené, že mu bol predložený zoznam kandidatúr, však nestačí na preukázanie toho, že by skutočne prijal kandidatúru žalobcu a preskúmal jej oprávnenosť. Predloženie zoznamu totiž nie je nevyhnutne synonymom skutočného predloženia kandidatúr, ako to potvrdzuje oznámenie z 11. júna 2024, v ktorom sa síce uvádzal zoznam kandidatúr, avšak komisárovi pre rozpočet a administratívu sa ním predkladali len oprávnené kandidatúry.
52
Okrem toho treba uviesť, že e‑mail z 11. júna 2024 bol žalobcovi doručený v ten istý deň o 16.56 hod., teda približne hodinu po elektronickom podpise oznámenia z 11. júna 2024 o 15.49 hod., čo potvrdzuje zámer informovať žalobcu o rozhodnutí, ktoré bolo voči nemu prijaté a takmer súčasne postúpené príslušnému komisárovi.
53
Za okolností prejednávanej veci preto treba konštatovať, že e‑mail z 11. júna 2024 tým, že mal za následok vylúčenie kandidatúry žalobcu pred fázou predbežného výberu, znamenal pre žalobcu ukončenie výberového konania a predstavuje tak konečné zamietnutie jeho kandidatúry, a je teda aktom spôsobujúcim ujmu (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), takže jeho žaloba je prípustná.
O predmete žaloby
54
Svojím tretím žalobným návrhom žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd v prípade potreby zrušil rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti.
55
Keďže rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti nemá samostatný obsah v rozsahu, v akom len potvrdzuje napadnuté rozhodnutie, treba konštatovať, že návrhy na zrušenie smerujú len k zrušeniu napadnutého rozhodnutia, ktorého zákonnosť sa bude posudzovať s prihliadnutím na odôvodnenie uvedené v tomto rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. januára 1989, Vainker/Parlament_293/87, EU:C:1989:8, bod 8, a zo 6. júla 2022, MZ/Komisia, T‑631/20, EU:T:2022:426, bod 21).
O veci samej
56
Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza dva žalobné dôvody, z ktorých prvý je založený na zjavne nesprávnom posúdení a druhý na námietke nezákonnosti oznámenia o voľnom pracovnom mieste a pravidiel, na ktoré toto oznámenie odkazuje.
57
Okrem toho žalobca vo svojich pripomienkach k námietke neprípustnosti uviedol nový žalobný dôvod založený na nedostatku právomoci autora aktu.
O novom žalobnom dôvode založenom na nedostatku právomoci autora aktu
58
Vo svojich pripomienkach k námietke neprípustnosti žalobca uviedol, že ak by mal Všeobecný súd rovnako ako Komisia usúdiť, že osoba, ktorá mu oznámila napadnuté rozhodnutie, nie je oprávnená tak urobiť, chcel by predložiť nový žalobný dôvod smerujúci k zrušeniu, ktorý je založený na nedostatku právomoci autora aktu.
59
Na pojednávaní Komisia tvrdila, že ak by mal Všeobecný súd dospieť k záveru, že e‑mail z 11. júna 2024 je aktom spôsobujúcim ujmu, bolo by potrebné konštatovať, že orgán, ktorý ho prijal, nemal právomoc.
60
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že nedostatok právomoci autora aktu spôsobujúceho ujmu predstavuje dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ktorý prináleží preskúmať súdu Únie ex offo (pozri rozsudok z 8. júla 2010, Komisia/Putterie‑De‑Beukelaer, T‑160/08 P, EU:T:2010:294, bod 61 a citovanú judikatúru), a že sa naň možno odvolávať v ktoromkoľvek štádiu konania (pozri rozsudok z 26. júna 2024, Paraskevaidis/Rada a Komisia, T‑698/21, EU:T:2024:425, bod 36 a citovanú judikatúru).
61
V prejednávanej veci bolo napadnuté rozhodnutie prijaté zamestnancom oddelenia „HR.02. – Executive Staff“ GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť. Ako však bolo uvedené v bode 31 vyššie, menovacím orgánom príslušným na vymenovanie riadiacich úradníkov na úrovni vyššieho manažmentu je kolégium komisárov.
62
Je pravda, že z analýzy prípustnosti žaloby vyplýva, že komisia pre predbežný výber, PVM a kolégium komisárov v skutočnosti neanalyzovali podmienky oprávnenosti kandidatúr a že táto úloha bola zverená GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť.
63
Okrem toho, ako sa konštatuje v bode 53 vyššie, napadnuté rozhodnutie znamenalo pre žalobcu koniec výberového konania.
64
Zdá sa teda, že kolégium komisárov delegovalo na GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť svoje právomoci, pokiaľ ide o preskúmanie podmienok oprávnenosti kandidatúr a zamietnutie uvedených kandidatúr v tejto fáze výberového konania.
65
Treba však pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa delegovanie právomocí nepredpokladá a že aj keď je delegujúci orgán oprávnený delegovať svoje právomoci, musí prijať výslovné rozhodnutie o ich prenesení (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júna 1958, Meroni/Vysoký úrad, 9/56, EU:C:1958:7, s. 42 až 44, 46 a 47) a delegovanie sa môže týkať len presne vymedzených vykonávacích právomocí (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. mája 2005, Tralli/ECB, C‑301/02 P, EU:C:2005:306, bod 43).
66
Treba však konštatovať, že v prejednávanej veci to tak nebolo.
67
Okrem toho treba uviesť, že prejednávaná vec sa odlišuje od veci, v ktorej bolo vydané uznesenie z 22. apríla 2015, ED/ENISA (F‑105/14, EU:F:2015:33, bod 31), uvedené v bode 32 vyššie. V tejto poslednej uvedenej veci bol totiž akt spôsobujúci ujmu prijatý príslušným orgánom, pretože tento akt obsahoval stanovisko orgánu oprávneného uzatvárať pracovné zmluvy v súvislosti so zamietnutím kandidatúry žalobcu v prvej fáze výberového konania, a to po jej podrobnom posúdení výberovou komisiou.
68
Za týchto podmienok treba konštatovať, že napadnuté rozhodnutie bolo prijaté orgánom, ktorý nemá právomoc, takže ho treba zrušiť.
69
Riadny výkon spravodlivosti si však na účely stanovenia správneho právneho rámca, v rámci ktorého musí Komisia prijať opatrenia potrebné na vykonanie tohto rozsudku v súlade s článkom 266 ZFEÚ, vyžaduje zaoberať sa aj prvým žalobným dôvodom, ktorý predložil žalobca.
O prvom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení a nesprávnom právnom posúdení
70
Žalobca sa domnieva, že menovací orgán sa dopustil zjavne nesprávneho posúdenia tým, že porušil oznámenie o voľnom pracovnom mieste a pravidlá, na ktoré odkazuje. Menovací orgán ich mal totiž vykladať v tom zmysle, že sporná podmienka sa v takom prípade, akým je jeho prípad, neuplatňuje. Na takýto žalobný dôvod treba hľadieť tak, že je založený aj na nesprávnom právnom posúdení.
71
V tejto súvislosti žalobca na jednej strane uvádza, že rozhodnutie Komisie C(2016) 3288 final z 15. júna 2016 týkajúce sa zamestnancov na úrovni stredného manažmentu (ďalej len „rozhodnutie o strednom manažmente“), ktoré stanovuje kritériá umožňujúce konštatovať, že funkcia je „funkciou na úrovni stredného manažmentu“, sa neuplatňuje na poradcov, ako to vyplýva z článku 2 ods. 3 tohto rozhodnutia.
72
Na druhej strane žalobca poznamenáva, že rozhodnutie Komisie C(2016) 3214 final zo 7. júna 2016 o funkciách poradcu (ďalej len „rozhodnutie o poradcoch“) vylučuje zo svojej pôsobnosti v súlade so svojím článkom 1 právnych poradcov právnej služby.
73
Žalobca z toho vyvodzuje dva rôzne scenáre.
74
Podľa prvého scenára by sa malo dospieť k záveru, že keďže sa rozhodnutie o poradcoch nevzťahuje na právnych poradcov právnej služby, potom sa na nich vzťahuje rozhodnutie o strednom manažmente. V takom prípade by sa však právni poradcovia mali vzhľadom na osobitnú štruktúru právnej služby považovať za vedúcich oddelení.
75
Keďže menovací orgán nezaobchádzal so žalobcom, ktorý je právnym poradcom právnej služby, ako s vedúcim oddelenia, napadnuté rozhodnutie by malo byť zrušené z dôvodu, že porušilo rozhodnutie o strednom manažmente.
76
Podľa druhého scenára by boli právni poradcovia právnej služby vylúčení tak z pôsobnosti rozhodnutia o strednom manažmente, ako aj z pôsobnosti rozhodnutia o poradcoch. To by znamenalo, že funkcia právneho poradcu právnej služby by nebola podriadená žiadnym konkrétnym predpisom, a to ani pokiaľ ide o jeho úlohu, ani pokiaľ ide o možnosť zúčastniť sa výberových konaní na pozície vyššieho manažmentu.
77
V takom prípade by napadnuté rozhodnutie nemohlo byť prijaté na základe rozhodnutia o strednom manažmente a bolo by nevyhnutné, aby menovací orgán posúdil in concreto, či žalobca mal spôsobilosti a riadiace skúsenosti, ktoré sa na predmetné pracovné miesto vyžadujú.
78
V dôsledku toho menovací orgán porušil oznámenie o voľnom pracovnom mieste a pravidlá, na ktoré odkazuje, keď na žalobcu automaticky uplatnil spornú podmienku bez toho, aby overil, či jeho spôsobilosti a skúsenosti možno považovať za rovnocenné s tými, ktoré sú stanovené pre funkcie stredného manažmentu.
79
Komisia spochybňuje tvrdenia žalobcu. Konkrétne tvrdí, že právni poradcovia právnej služby sú vylúčení z pôsobnosti rozhodnutia o strednom manažmente nie „v rozsahu, v akom“ nevykonávajú riadiace funkcie, ale „pretože“ takéto funkcie nevykonávajú. Tento výklad článku 2 ods. 3 rozhodnutia o strednom manažmente potvrdzuje anglická verzia tohto rozhodnutia, ktorá používa pojem „as“, a nemecká verzia, ktorá používa pojem „da“.
80
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že úlohou oznámenia o voľnom pracovnom mieste je na jednej strane čo najpresnejšie informovať záujemcov o povahe podmienok vyžadovaných na obsadenie pracovného miesta, aby mohli posúdiť, či je vhodné, aby podali prihlášku, a na druhej strane vymedziť právny rámec, na základe ktorého sa bude vykonávať porovnávacie hodnotenie zásluh uchádzačov. Z tejto druhej funkcie vyplýva, že sú stanovené požiadavky, ktoré sú dostatočne presné na to, aby bolo možné vykonať uvedené porovnávacie hodnotenie a odôvodniť uskutočnený výber (pozri rozsudok z 1. júna 2022, OG/EDA, T‑632/20, neuverejnený, EU:T:2022:308, bod 51 a citovanú judikatúru). Podľa judikatúry tak všeobecné podmienky uvedené v zhrnutí oznámení o voľnom pracovnom mieste, ako aj osobitné podmienky uvedené v súvislosti s dotknutým pracovným miestom predstavujú podmienky vyžadované na základe oznámenia o voľnom pracovnom mieste (rozsudok zo 7. februára 2019, Duym/Rada, T‑549/17, neuverejnený, EU:T:2019:72, bod 60).
81
Z ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že výkon širokej miery voľnej úvahy, ktorou disponuje menovací orgán v oblasti vymenovania, predpokladá dôkladné preskúmanie spisov uchádzačov a svedomité dodržiavanie požiadaviek stanovených v oznámení o voľnom pracovnom mieste, takže menovací orgán je povinný vylúčiť každého uchádzača, ktorý nespĺňa tieto požiadavky. Oznámenie o voľnom pracovnom mieste totiž predstavuje právny rámec, ktorý menovací orgán sám sebe stanovuje a ktorý je povinný prísne dodržiavať (rozsudky z 18. marca 1993, Parlament/Frederiksen, C‑35/92 P, EU:C:1993:104, body 15 a 16; z 12. mája 1998, Wenk/Komisia, T‑159/96, EU:T:1998:86, bod 63, a z 9. júla 2019, VY/Komisia, T‑253/18, neuverejnený, EU:T:2019:488, bod 20).
82
V prejednávanej veci treba uviesť, ako bolo v podstate uvedené v bode 6 vyššie, že oznámenie o voľnom pracovnom mieste obsahovalo rubriku týkajúcu sa kritérií oprávnenosti, ktorá obsahovala hypertextový odkaz na internetovú stránku Komisie s názvom „Riadiaca funkcia: podmienky oprávnenosti“.
83
Sporná podmienka, ako je pripomenutá v bode 6 vyššie, je v ňom jasne uvedená, a to že oprávnení sú úradníci najmä „v platovej triede AD 14, ktorí zastávajú (alebo zastávali) funkciu na úrovni stredného manažmentu počas obdobia najmenej [dvoch] rokov“.
84
Na úvod treba uviesť, že hoci žalobca spochybňuje skutočnosť, že jeho kandidatúra bola posúdená z hľadiska spornej podmienky, v skutočnosti menovaciemu orgánu vytýka, že pri posudzovaní, či spĺňa spornú podmienku, nezohľadnil jeho osobitné postavenie právneho poradcu ani jeho spôsobilosti a skúsenosti v oblasti riadenia.
85
V každom prípade, keďže sporná podmienka je súčasťou právneho rámca, do ktorého patrí oznámenie o voľnom pracovnom mieste, uplatňovala sa na žalobcu v rozsahu, v akom predložil svoju kandidatúru na predmetné pracovné miesto.
86
V prejednávanej veci treba uviesť, že v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti menovací orgán najprv konštatoval, že úlohy vykonávané žalobcom ako zástupcom vedúceho tímu nemožno považovať za ekvivalent stáleho a nepretržitého riadenia tímu v zmysle rozhodnutia o strednom manažmente, a následne, že rozhodnutie o strednom manažmente vylučuje jeho uplatňovanie na právnych poradcov. Napokon sa domnieval, že napriek rozsiahlej odbornej praxi žalobcu v rámci Komisie nezískal manažérske skúsenosti potrebné na to, aby bol spôsobilý na danú pozíciu.
87
Žalobca v prvom rade tvrdí, že s právnymi poradcami právnej služby treba zaobchádzať ako s vedúcimi oddelení v rozsahu, v akom nie sú vylúčení z pôsobnosti rozhodnutia o strednom manažmente. Subsidiárne, ak by sa dospelo k záveru, že právni poradcovia právnej služby sú vylúčení z pôsobnosti rozhodnutia o strednom manažmente, potom by v súvislosti s nimi existovalo právne vákuum, keďže sú tiež vylúčení z rozhodnutia o poradcoch. V takom prípade mal menovací orgán posúdiť in concreto, či mal žalobca spôsobilosti a riadiace skúsenosti, ktoré sa na predmetné pracovné miesto vyžadujú.
88
Pokiaľ ide o otázku, či právni poradcovia právnej služby patria do pôsobnosti rozhodnutia o strednom manažmente, treba na jednej strane poznamenať, že článok 1 druhý odsek rozhodnutia o strednom manažmente stanovuje, že „[uvedené] rozhodnutie sa uplatňuje na všetky oddelenia Komisie, ako aj na oddelenia, ktoré sú k nej administratívne pripojené“. Preto sa uplatňuje aj na právnu službu.
89
Na druhej strane z článku 2 ods. 3 rozhodnutia o strednom manažmente vyplýva, že „v rozsahu, v akom poradcovia nevykonávajú riadiace funkcie, sú z pôsobnosti [uvedeného] rozhodnutia vylúčení“.
90
V tejto súvislosti žalobca v podstate na jednej strane tvrdí, že pod pojmom „poradcovia“ treba chápať poradcov, ktorých sa týka rozhodnutie o poradcoch, čo by vylučovalo právnych poradcov právnej služby. Na druhej strane by boli vylúčení len poradcovia, ktorí nevykonávajú riadiace funkcie.
91
Komisia sa nevyjadrila k relevantnosti rozhodnutia o poradcoch na účely pochopenia pojmu „poradca“ v zmysle článku 2 ods. 3 rozhodnutia o strednom manažmente. Tvrdí však, že právni poradcovia patria do kategórie pracovnej pozície „poradca alebo rovnocenný pracovník“ a že poradcovia, rovnako ako právni poradcovia, nevykonávajú riadiace funkcie, takže sú vylúčení z pôsobnosti rozhodnutia o strednom manažmente. Okrem toho z rôznych textov a judikatúry vyvodzuje, že kolégiu komisárov bolo jasné, že právny poradca právnej služby nie je ekvivalentom vedúceho oddelenia. Toto konštatovanie, ku ktorému treba pripojiť aj nízky počet právnych poradcov, je podľa Komisie vysvetlené tým, že právni poradcovia nie sú uvedení v rozhodnutí o strednom manažmente.
92
Podľa ustálenej judikatúry treba na účely výkladu ustanovenia práva Únie zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou. Aj z genézy ustanovenia práva Únie môžu vyplývať skutočnosti relevantné na účely jeho výkladu (rozsudok z 2. septembra 2021, CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, bod 31; pozri v tomto zmysle tiež rozsudok z 10. marca 2021, AM/EIB, T‑134/19, EU:T:2021:119, bod 60).
93
V prvom rade treba konštatovať, že článok 2 ods. 3 rozhodnutia o strednom manažmente vylučuje „poradcov“ z pôsobnosti uvedeného rozhodnutia, a nie „poradcov alebo rovnocenných pracovníkov“, ktorí však predstavujú označenie tejto kategórie pracovného miesta, ako to vyplýva z prílohy I k služobnému poriadku a článku 30 prílohy XIII k služobnému poriadku, ale aj z prílohy rozhodnutia Komisie C(2013) 8979 final zo 16. decembra 2013 o typoch pracovných miest a názvoch pracovných miest.
94
Ďalej je nepochybne pravda, že článok 2 ods. 3 rozhodnutia o strednom manažmente výslovne neodkazuje na rozhodnutie o poradcoch na účely vymedzenia tohto pojmu. Kontext prijatia týchto dvoch rozhodnutí, ako aj cieľ sledovaný rozhodnutím o poradcoch však umožňujú prijať záver, že pod pojmom „poradcovia“ sa v článku 2 ods. 3 rozhodnutia o strednom manažmente rozumejú poradcovia tak, ako sú uvedení v rozhodnutí o poradcoch.
95
V tejto súvislosti na jednej strane, pokiaľ ide o kontext prijatia rozhodnutia o strednom manažmente a rozhodnutia o poradcoch, treba pripomenúť, že tieto rozhodnutia boli prijaté v rozmedzí jedného týždňa, a to 7. júna 2016 v prípade rozhodnutia o poradcoch a 15. júna 2016, pokiaľ ide o rozhodnutie o strednom manažmente, že obe sú súčasťou celkovej stratégie Komisie v oblasti riadenia talentov (pozri odôvodnenie 1 rozhodnutia o strednom manažmente a odôvodnenie 2 rozhodnutia o poradcoch) a že ich cieľom je zohľadniť revidovaný služobný poriadok, ktorý nadobudol účinnosť 1. januára 2014 (odôvodnenie 8 rozhodnutia o strednom manažmente a odôvodnenie 1 rozhodnutia o poradcoch).
96
Rozhodnutie o poradcoch a rozhodnutie o strednom manažmente preto predstavujú spoločný súbor pravidiel, ktoré Komisia prijala na riadenie svojich zamestnancov. Toto konštatovanie potvrdzuje bod 2 usmernení, ktorými sa vykonáva oznámenie Komisii C(2017) 5231 z 31. júla 2017 o organizačnej štruktúre generálnych riaditeľstiev a útvarov Komisie, v ktorom sa spresňuje, že poskytnuté usmernenia týkajúce sa úlohy a postavenia riadiacich a poradenských funkcií sa majú vykladať v spojení s ustanoveniami rozhodnutí o strednom manažmente a poradcoch.
97
Na druhej strane, pokiaľ ide o cieľ sledovaný rozhodnutím o poradcoch, treba uviesť, že z odôvodnenia 2 tohto rozhodnutia výslovne vyplýva, že Komisia mala v úmysle „stanoviť jasnejšie rozlišovanie medzi kariérou zamestnancov stredného manažmentu a kariérou odborníkov“.
98
Tento cieľ je navyše pripomenutý v bode 3.3 oznámenia Komisii C(2017) 5231 final z 31. júla 2017 o organizačnej štruktúre generálnych riaditeľstiev a útvarov Komisie. Z toho totiž vyplýva, že rozhodnutie o poradcoch „zmodernizovalo politiku týkajúcu sa poradcov v rámci jej celkovej stratégie riadenia talentov tak, že jasne rozlišovalo medzi kariérou vedúceho oddelenia a kariérou poradcu“.
99
Z kontextu prijatia rozhodnutia o strednom manažmente, vrátane cieľa sledovaného rozhodnutím o poradcoch, vyplýva, že cieľom článku 2 ods. 3 rozhodnutia o strednom manažmente je odkázať na poradcov, na ktorých sa vzťahuje rozhodnutie o poradcoch.
100
Okolnosť uvádzaná Komisiou, že kolégiu jej členov bolo jasné, že pozícia právneho poradcu nie je rovnocenná s pozíciou vedúceho oddelenia, rovnako ako skutočnosť, že počet právnych poradcov právnej služby bol nízky, nemôžu na rozdiel od toho, čo tvrdí, vysvetliť, že právni poradcovia neboli výslovne uvedení v rozhodnutí o strednom manažmente.
101
Na jednej strane totiž tak z rozhodnutia Komisie C(2013) 8979 final zo 16. decembra 2013 o typoch pracovných miest a ich názvoch, ako aj z rozsudku zo 16. júla 2015, EJ a i./Komisia (F‑112/14, EU:F:2015:90, body 42 a 63), na ktoré sa Komisia odvoláva na podporu tejto argumentácie, vyplýva, že pojem „poradca“ sa obmedzuje na určitý druh pracovných miest a že existuje širšia rubrika s názvom „poradca alebo rovnocenný pracovník“, v ktorej sú zahrnuté viaceré kategórie pracovných miest, vrátane funkcie právneho poradcu právnej služby.
102
Na druhej strane, hoci počet právnych poradcov právnej služby bol nízky, ich špecifickosť bola dobre známa, keďže boli výslovne vylúčení z rozhodnutia o poradcoch podľa článku 1 tohto rozhodnutia.
103
V čase prijatia rozhodnutia o strednom manažmente tak kolégium komisárov vedelo alebo nemohlo nevedieť, že pojem „poradca“ nezahŕňa právnych poradcov právnej služby a že na to, aby sa na nich vzťahovalo vylúčenie stanovené v článku 2 ods. 3 uvedeného rozhodnutia, by sa mal použiť pojem „poradca alebo rovnocenný pracovník“.
104
Na rozdiel od toho, čo z toho vyvodzuje žalobca, to však neznamená, že s právnymi poradcami právnej služby sa má automaticky zaobchádzať ako s vedúcimi oddelenia.
105
Funkcie, ktoré sa v zásade považujú za funkcie patriace do stredného manažmentu, sú totiž vymenované v článku 2 ods. 1 rozhodnutia o strednom manažmente. Ide o funkcie vedúceho oddelenia a útvaru, ale aj vedúceho zastúpenia v členských štátoch a vedúceho pracovnej skupiny. Funkcie právnych poradcov v ňom teda nie sú uvedené.
106
Keďže právni poradcovia právnej služby nepatria do jednej z kategórií uvedených v článku 2 ods. 1 rozhodnutia o strednom manažmente, musia spĺňať obe podmienky uvedené v tomto ustanovení, aby sa mohli považovať za osoby vykonávajúce funkcie na úrovni stredného manažmentu.
107
Okolnosť uvádzaná žalobcom, že právni poradcovia právnej služby podliehajú podobnému výberovému konaniu ako vedúci oddelení, čo navyše Komisia spochybňuje, nemôže vyvrátiť tento záver. Podľa judikatúry totiž samotná skutočnosť, že boli vymenovaní za „právnych poradcov“ v nadväznosti na výberové konanie uskutočnené podľa článku 4 a článku 29 ods. 1 písm. a) služobného poriadku a v súlade s rozhodnutím o strednom manažmente, neznamená, že skutočne vykonávali riadiace funkcie, či už na úrovni stredného alebo vyššieho manažmentu (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 16. júla 2015, EJ a i./Komisia, F‑112/14, EU:F:2015:90, body 20, 68 a 74).
108
Napokon, ako Komisia uznala tak vo vyjadrení k žalobe, ako aj na pojednávaní, dôležité je overiť, či zamestnanec Komisie skutočne vykonáva funkcie stredného manažmentu v zmysle článku 2 ods. 1 rozhodnutia o strednom manažmente.
109
Na jednej strane treba totiž uviesť, že článok 2 ods. 1 rozhodnutia o strednom manažmente stanovuje, že „zamestnancom na úrovni stredného manažmentu je každá osoba pridelená na funkciu, ktorá zároveň spĺňa tieto dve kritériá“, a teda nielen kategórie, ktoré sú ďalej identifikované, pripomenuté v bode 105 vyššie.
110
Na druhej strane v bode 3.1 oznámenia Komisii C(2017) 5231 final z 31. júla 2017 o organizačnej štruktúre generálnych riaditeľstiev a útvarov Komisie je stanovený predpoklad, že vo výnimočných prípadoch môže riadiaca funkcia existovať mimo generálneho riaditeľstva, riaditeľstva alebo oddelenia.
111
Za týchto podmienok v zásade nič nebráni tomu, aby sa osoba, akou je žalobca, pokúsila preukázať, že spĺňa podmienky stanovené v článku 2 ods. 1 rozhodnutia o strednom manažmente.
112
Menovací orgán sa preto tým, že prijal záver, že právni poradcovia právnej služby boli vylúčení z rozhodnutia o strednom manažmente z rovnakého dôvodu ako poradcovia, ktorých sa týka rozhodnutie o poradcoch, dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
113
Keďže napadnuté rozhodnutie bolo prijaté nepríslušným orgánom, ako bolo konštatované v bode 68 vyššie, nie je naopak potrebné skúmať, či menovací orgán in concreto overil, či žalobca vykonával funkcie stredného manažmentu, a či sa pri tejto analýze dopustil zjavne nesprávneho posúdenia.
114
Vzhľadom na vyššie uvedené treba tejto žalobe vyhovieť.
O trovách
115
Podľa článku 134 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
116
Keďže Komisia nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené rozhodnúť, že znáša svoje vlastné trovy konania, a uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania žalobcu v súlade s jeho návrhmi.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (piata komora)
rozhodol takto:
1.
Rozhodnutie obsiahnuté v e‑maile Generálneho riaditeľstva (GR) Európskej komisie pre ľudské zdroje a bezpečnosť z 11. júna 2024, ktorým bola zamietnutá kandidatúra pána Friedricha Erlbachera na pracovné miesto riaditeľa (AD 14/AD 15) GR Komisie pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka, sa zrušuje.
2.
Komisia je povinná nahradiť trovy konania.
Svenningsen
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 11. marca 2026.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.