Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
NICOLAS EMILIOU
prednesené 15. mája 2025(1)
Vec C‑209/23
FT,
RRC Sports GmbH
proti
Fédération internationale de football association (FIFA)
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Mainz (Krajinský súd Mainz, Nemecko)]
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Hospodárska súťaž – Vnútorný trh – Pravidlá zavedené medzinárodnými športovými zväzmi – Profesionálny futbal – Svetová športová asociácia – Predpis o futbalových agentoch – Článok 101 ods. 1 ZFEÚ – Pojem protisúťažný ‚cieľ‘ – Judikatúra Meca‑Medina – Článok 101 ods. 3 ZFEÚ – Článok 102 ZFEÚ – Zneužitie dominantného postavenia – Vykorisťovateľské zneužívanie – Vylučovacie zneužívanie – Článok 56 ZFEÚ – Obmedzenia slobody poskytovať služby – Ochrana osobných údajov – Článok 6 ods. 1 písm. f) nariadenia (EÚ) 2016/679 “
I.      Úvod
1.        Súdny dvor musel vo viacerých nedávnych veciach – konkrétne v rozsudkoch ISU(2), Superleague(3), Royal Antwerp(4) a FIFA(5) – preskúmať zlučiteľnosť určitých predpisov prijatých medzinárodnými alebo národnými športovými zväzmi s ustanoveniami práva Únie týkajúcimi sa hospodárskej súťaže a vnútorného trhu.
2.        Prejednávaná vec na tieto veci prirodzene nadväzuje. Spor vo veci samej sa totiž týka predpisu medzinárodného športového zväzu (ďalej len „sporný predpis“), ktorý upravuje činnosti hráčskych agentov (ďalej len „agenti“). Vnútroštátny súd svojimi otázkami v podstate žiada Súdny dvor o ďalšie usmernenie k rôznym výkladovým otázkam vyplývajúcim z ustanovení práva Únie týkajúcich sa hospodárskej súťaže, vnútorného trhu a ochrany údajov.
3.        Záležitosti, ktoré sú do značnej miery podobné, sa nastoľujú aj v dvoch ďalších návrhoch na začatie prejudiciálneho konania, a to vo veciach C‑428/23, ROGON a i.(6), a C‑133/24, CD Tondela a i.(7), v ktorých svoje návrhy takisto prednesiem dnes. Návrhy v prejednávanej veci by sa preto mali vykladať spoločne s týmito ďalšími návrhmi. V záujme hospodárnosti súdneho konania a s cieľom pomôcť čitateľom sa v týchto troch návrhoch pokúsim vyhnúť zbytočnému opakovaniu a na tento účel uvediem viaceré odkazy na ostatné dva dokumenty.
II.    Právny rámec
4.        Článok 6 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (ďalej len „GDPR“)(8), s názvom „Zákonnosť spracúvania“ stanovuje:
„1.      Spracúvanie je zákonné iba vtedy a iba v tom rozsahu, keď je splnená aspoň jedna z týchto podmienok:
…
f)      spracúvanie je nevyhnutné na účely oprávnených záujmov, ktoré sleduje prevádzkovateľ alebo tretia strana, s výnimkou prípadov, keď nad takýmito záujmami prevažujú záujmy alebo základné práva a slobody dotknutej osoby, ktoré si vyžadujú ochranu osobných údajov…
…“
III. Skutkový stav, konanie a prejudiciálna otázka
5.        Žalobcami vo veci samej sú FT, hráčsky agent a podpredseda združenia hráčskych agentov Football Forum, a RRC Sports, spoločnosť so sídlom v Nemecku, ktorá takisto pôsobí ako hráčsky agent, pričom FT je jej konateľom. Žalovanou je Fédération internationale de football association (FIFA), neziskové združenie podľa švajčiarskeho práva so sídlom v Zürichu (Švajčiarsko). FIFA je takisto riadiacim subjektom v oblasti futbalu s celosvetovou pôsobnosťou, ktorý vykonáva dohľad nad 211 národnými členskými zväzmi vrátane Deutscher Fußball‑Bund (Nemecký futbalový zväz).
6.        V súlade s článkom 11 ods. 4 a článkom 14 FIFA Statutes (stanovy FIFA) členské zväzy musia dodržiavať predpisy FIFA a uznávať jej rozhodnutia.
7.        Rada FIFA 16. decembra 2022 prijala FIFA Football Agent Regulations (predpis FIFA o futbalových agentoch, ďalej len „FFAR“), ktorý bol potom 6. januára 2023 uverejnený. V tomto predpise sa stanovuje rámec upravujúci okrem iného odmenu, činnosti a správanie hráčskych agentov. Články 1 až 10 a 22 až 27 FFAR nadobudli účinnosť 9. januára 2023. Ostatné ustanovenia mali účinnosť nadobudnúť 1. októbra 2023. FFAR v rámci týchto pravidiel stanovuje obmedzenia odmien hráčskych agentov a zavádza ďalšie pravidlá týkajúce sa konfliktov záujmov a zmluvných podmienok.
8.        Žalobcovia vo veci samej podali na Landgericht Mainz (Krajinský súd Mainz, Nemecko) žalobu o zdržanie sa konania, ktorou sa domáhali uloženia zákazu uplatňovania určitých pravidiel FFAR(9) (ďalej len „sporné pravidlá“) z dôvodu, že porušujú články 56, 101 a 102 ZFEÚ a článok 6 GDPR. FIFA tvrdí, že pravidlá FFAR sú zákonné a nevyhnutné v záujme integrity futbalu, podporujú solidaritu medzi profesionálnou a amatérskou úrovňou a zabezpečujú transparentnosť a etické normy.
9.        Keďže mal Landgericht Mainz (Krajinský súd Mainz) pochybnosti, pokiaľ ide o náležitý výklad príslušných ustanovení práva Únie, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Majú sa článok 101 [ZFEÚ] (zákaz kartelov), článok 102 ZFEÚ (zákaz zneužívania dominantného postavenia) a článok 56 ZFEÚ (sloboda poskytovať služby), ako aj článok 6 [GDPR] vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave, ktorú prijíma svetová športová asociácia (v prejednávanej veci FIFA), ktorej členmi je 211 národných športových zväzov príslušného športu (v prejednávanej veci futbal) a ktorej predpisy sú teda v každom prípade záväzné pre väčšinu aktérov pôsobiacich v príslušných národných profesionálnych ligách príslušného športu [v prejednávanej veci kluby (čo znamená aj futbalové kluby organizované ako kapitálové spoločnosti), hráči (ktorí sú členmi klubu) a hráčski agenti], a ktorá má nasledujúci obsah:
(1)      je zakázané dojednávať odmeny pre hráčskych agentov alebo vyplácať hráčskym agentom odmeny, ktoré presahujú hornú hranicu vypočítanú ako percentuálna hodnota z prestupovej sumy alebo ročnej odmeny daného hráča, ako je stanovené v článku 15 ods. 2 [FFAR];
(2)      je zakázané, aby tretie osoby vyplácali odmeny za zmluvného partnera hráčskeho agenta splatné na základe dohody o zastúpení, ako je stanovené v článku 14 ods. 2 a 3 FFAR;
(3)      v prípadoch, keď hráčsky agent pracuje pre prijímajúci klub a hráča, sa klubom zakazuje zaplatiť za služby hráčskeho agenta viac ako 50 % celkovej odmeny splatnej zo strany hráča a klubu, ako je stanovené v článku 14 ods. 10 FFAR;
(4)      na udelenie licencie hráčskeho agenta, ktorá je podmienkou umožňujúcou poskytovať služby hráčskeho agenta, sa vyžaduje, aby sa žiadateľ podriadil interným predpisom svetovej športovej asociácie (v prejednávanej veci FFAR, stanovy FIFA, disciplinárny poriadok FIFA, etický kódex FIFA, [FIFA RSTP], ako aj stanovy, nariadenia, smernice a rozhodnutia orgánov a komisií) a aby sa podriadil jej rozhodovacej právomoci a rozhodovacej právomoci konfederácií a členských zväzov, ako je stanovené v článku 4 ods. 2, článku 16 ods. 2 písm. b), v článku 20 FFAR v spojení s článkom 8 ods. 3, článkom 57 ods. 1, článkom 58 ods. 1 a 2 stanov FIFA, v článku 5 písm. a), článku 49 a článku 53 ods. 3 disciplinárneho poriadku FIFA, v článku 4 ods. 2 a článku 82 ods. 1 etického kódexu;
(5)      sú stanovené podmienky na udelenie licencie hráčskeho agenta, podľa ktorých je udelenie licencie natrvalo vylúčené v prípade odsúdenia alebo dohody o vine a treste v trestnom konaní alebo pozastavenia činnosti na dobu najmenej dvoch rokov, pozastavenia, odobratia licencie alebo iného vylúčenia zo strany orgánu alebo športovej asociácie bez možnosti neskoršieho udelenia licencie, ako je stanovené v článku 5 ods. 1 písm. a) bodoch ii) a iii) FFAR;
(6)      hráčskym agentom sa zakazuje poskytovať služby hráčskeho agenta alebo iné služby v súvislosti s uzatvorením zmluvy o prestupe a/alebo pracovnej zmluvy nasledujúcim subjektom a dostávať od nich za tieto služby odmenu: a) odovzdávajúcemu klubu a prijímajúcemu klubu; b) odovzdávajúcemu klubu a hráčovi; c) všetkým zúčastneným stranám (odovzdávajúci klub, prijímajúci klub a hráč), ako je stanovené v článku 12 ods. 8 a 9 FFAR, a
(6a) hráčskym agentom sa zakazuje poskytovať služby hráčskeho agenta alebo iné služby v súvislosti s uzatvorením zmluvy o prestupe a/alebo pracovnej zmluvy spoločne s prepojeným hráčskym agentom nasledujúcim subjektom a dostávať od nich za tieto služby odmenu: a) odovzdávajúcemu klubu a prijímajúcemu klubu; b) odovzdávajúcemu klubu a hráčovi; c) všetkým zúčastneným stranám (odovzdávajúci klub, prijímajúci klub a hráč), ak pojem prepojený hráčsky agent zahŕňa spoluprácu podľa definície pojmu ‚connected football agent‘ stanovenej vo FFAR (s. 6 štvrtý pododsek FFAR), ako je stanovené v článku 12 ods. 10 FFAR v spojení s definíciou pojmu ‚connected football agent‘ (s. 6 štvrtý pododsek FFAR);
(7)      hráčskym agentom sa zakazuje kontaktovať klub, hráča…, členský zväz svetovej športovej asociácie alebo právnickú osobu prevádzkujúcu tzv. ‚single‑entity league‘, ktoré sú oprávnené angažovať hráčskych agentov a ktoré uzavreli exkluzívnu zmluvu s iným hráčskym agentom, alebo s nimi uzatvárať dohody o zastúpení, ako je stanovené v článku 16 ods. 1 písm. b) a c) FFAR;
(8)      mená a podrobné informácie o všetkých hráčskych agentoch, mená klientov, ktorých zastupujú, služby hráčskych agentov, ktoré poskytujú jednotlivým klientom, a/alebo podrobnosti o všetkých transakciách, na ktorých sa podieľajú hráčski agenti, vrátane výšky odmeny splatnej hráčskym agentom sa musia nahrať na platformu svetovej športovej asociácie a ostatným klubom, hráčom alebo hráčskym agentom sa tieto informácie čiastočne sprístupnia, ako je stanovené v článku 19 FFAR;
(9)      je zakázané dohodnúť sa na odmenách za služby hráčskeho agenta iným spôsobom ako výlučne na základe odmeny hráča alebo prestupovej sumy, ako je stanovené v článku 15 ods. 1 FFAR;
(10)      platí domnienka, že ostatné služby, ktoré poskytol hráčsky agent alebo hráčsky agent, ktorý je s ním prepojený, 24 mesiacov pred alebo po poskytnutí služby hráčskeho agenta klientovi, ktorý sa zúčastnil na transakcii, v súvislosti s ktorou boli poskytnuté služby hráčskeho agenta, sú súčasťou služieb hráčskeho agenta, a pokiaľ túto domnienku nemožno vyvrátiť, odmeny za ostatné služby sa považujú za súčasť odmeny za službu hráčskeho agenta, ako je stanovené v článku 15 ods. 3 a 4 FFAR;
(11)      výška odmeny hráčskeho agenta, ktorá sa vypočíta ako percentuálna hodnota, sa má stanoviť iba na základe mzdy, ktorá sa skutočne vyplatí hráčovi, ako je stanovené v článku 14 ods. 7 a 12 FFAR;
(12)      hráčski agenti sú povinní poskytnúť svetovej športovej asociácii tieto informácie:
a)      v lehote 14 dní od uzavretia: každá dohoda s klientom, ktorá nie je dohodou o zastúpení, okrem iného vrátane iných služieb, a informácie požadované na platforme;
b)      v lehote 14 dní od vyplatenia odmeny: informácie požadované na platforme;
c)      v lehote 14 dní od vyplatenia odmeny v súvislosti s každou dohodou s klientom, ktorá nie je dohodou o zastúpení: informácie požadované na platforme;
d)      v lehote 14 dní od vzniku: každá zmluvná alebo iná dohoda medzi hráčskymi agentmi týkajúca sa spolupráce pri poskytovaní akýchkoľvek služieb alebo týkajúca sa rozdelenia príjmov alebo ziskov z akejkoľvek časti ich služieb hráčskych agentov;
e)      za predpokladu, že vykonávajú svoju činnosť prostredníctvom agentúry, v lehote 14 dní od prvej transakcie za účasti agentúry: počet hráčskych agentov, ktorí vykonávajú činnosť prostredníctvom tej istej agentúry, a mená všetkých zamestnancov, ako je stanovené v článku 16 ods. 2 písm. j) bodoch ii) až v) a v článku 16 ods. 2 písm. k) bode ii) FFAR;
(13)      klubom sa zakazuje dohodnúť sa s hráčskymi agentmi na odmenách alebo zložkách odmeny za budúci prestup hráča alebo vyplácať hráčskym agentom odmeny alebo zložky odmeny, ktorých vymeriavací základ závisí (aj) od budúcich kompenzácií za prestup, ktoré klub získa z prestupu hráča do iného klubu, ako je stanovené v článku 18b ods. 1 prvej alternatíve [FIFA RSTP] a v článku 16 ods. 3 písm. e) FFAR.“
10.      Písomné pripomienky predložili FT, FIFA, grécka, francúzska a maďarská vláda, ako aj Európska komisia.
11.      Súdny dvor listom z 5. marca 2024 na základe článku 62 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyzval dotknuté strany, aby predložili svoje pripomienky k vplyvu rozsudkov ISU, Superleague a Royal Antwerp na odpoveď na prejudiciálnu otázku položenú v prejednávanej veci. Tejto žiadosti vyhoveli FT, FIFA, grécka, francúzska a maďarská vláda, ako aj Komisia.
12.      FT, FIFA, maďarská vláda a Komisia takisto predniesli ústne pripomienky na pojednávaní, ktoré sa konalo 12. februára 2025.
IV.    Analýza
13.      Vnútroštátny súd svojou otázkou žiada Súdny dvor, aby posúdil zlučiteľnosť predpisov, ako je FFAR, ktoré boli prijaté svetovou športovou asociáciou a týkajú sa činnosti agentov športovcov, s právom Únie. Položená prejudiciálna otázka sa zameriava na náležitý výklad štyroch ustanovení práva Únie a ako taká nastoľuje viacero právnych otázok, ktoré by sa mali preskúmať samostatne.
14.      Skôr než začnem tieto otázky posudzovať (časti C, D, E a F), chcel by som najprv uviesť niekoľko úvodných pripomienok systémovej (časť A) a metodickej (časť B) povahy.
A.      Úvodné pripomienky (I) – systémové
15.      V záujme uvedenia čitateľov týchto návrhov do obrazu považujem za užitočné začať tromi úvodnými pripomienkami (ktoré môžu byť relevantné aj pre čitateľov ostatných dvoch návrhov uvedených v bode 3 vyššie).
16.      Po prvé by som chcel pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry platí, že v rozsahu, v akom výkon športu predstavuje hospodársku činnosť, patrí do pôsobnosti ustanovení práva Únie, ktoré sa uplatňujú v prípade takejto činnosti.(10) Pravidlá prijaté športovými zväzmi, ktoré upravujú závislú činnosť alebo poskytovanie služieb profesionálnymi alebo poloprofesionálnymi hráčmi, a všeobecnejšie pravidlá, ktoré síce formálne neupravujú závislú činnosť alebo poskytovanie týchto služieb, ale na ne majú nepriamy vplyv, teda môžu patriť do pôsobnosti ustanovení práva Únie týkajúcich sa voľného pohybu. Tieto pravidlá a všeobecnejšie správanie zväzov, ktoré ich prijali, navyše patria do pôsobnosti ustanovení práva Únie týkajúcich sa hospodárskej súťaže, pokiaľ sú splnené príslušné podmienky a pokiaľ tieto zväzy možno na účely článkov 101 a/alebo 102 ZFEÚ považovať za „združenia podnikov“ a sporné pravidlá za „rozhodnutia združení podnikov“.(11)
17.      Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa však niektoré osobitné pravidlá, ktoré boli na jednej strane prijaté výlučne z dôvodov nehospodárskej povahy a na druhej strane sa týkajú výlučne športu ako takého, musia považovať za pravidlá, ktoré nesúvisia s nijakou hospodárskou činnosťou. Platí to najmä pre pravidlá, ktoré sa týkajú vylúčenia zahraničných hráčov zo zloženia tímov zúčastňujúcich sa na súťažiach medzi reprezentačnými družstvami jednotlivých krajín alebo stanovenia kritérií poradia používaných na výber športovcov zúčastňujúcich sa na individuálnych súťažiach.(12)
18.      Táto „športová výnimka“, ktorá má pôvod v zásadnom rozsudku Walrave(13) a v právnej náuke býva často kritizovaná(14), by sa podľa môjho názoru mala vykladať reštriktívne.(15) Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí, že skutočnosť, že pravidlo je čisto športového charakteru alebo sa uplatňuje výlučne na šport, neznamená, že dané pravidlo a a fortiori činnosť, ktorej sa týka, sú od počiatku vylúčené z pôsobnosti Zmluvy.(16)
19.      „Športová výnimka“ totiž v žiadnom prípade nie je skutočnou výnimkou z uplatňovania dotknutých ustanovení práva Únie, ale len uplatnením dvoch ustálených zásad.
20.      Prvou z nich je zásada, že ustanovenia práva Únie v oblasti voľného pohybu a hospodárskej súťaže sa vo všeobecnosti týkajú hospodárskych činností a vnútroúnijného obchodu.(17) Podľa ustálenej judikatúry napríklad činnosti, ktoré sa viažu na výkon výsad verejnej moci, nemajú hospodársku povahu(18) alebo tie, ktoré sa vykonávajú na základe solidarity a nespočívajú v ponúkaní tovaru alebo služieb na trhu za odplatu, nemusia patriť do pôsobnosti ustanovení práva Únie týkajúcich sa hospodárskej súťaže.(19) Je to tak aj napriek skutočnosti, že z nich isté vedľajšie obmedzenie hospodárskej súťaže vyplývať môže.(20) Súdny dvor rovnako objasnil, že opatrenia, ktoré majú vplyv iba na nehospodárske aspekty života občanov Únie, spravidla nie sú dotknuté ustanoveniami týkajúcimi sa vnútorného trhu.(21)
21.      Druhou zásadou je zásada, že aj keď určité nepriame následky pre výkon hospodárskej činnosti alebo vnútroúnijný obchod nemožno a priori vylúčiť, zostávajú irelevantné, pokiaľ ich možno považovať za minimálne. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí, že opatrenia, ktorých následky pre vnútroúnijný obchod majú príliš neistú, nepriamu, vágnu, vzdialenú, špekulatívnu alebo hypotetickú povahu, nemožno považovať za „obmedzenia“ na účely ustanovení práva Únie týkajúcich sa voľného pohybu.(22) Pojem „obmedzenie“ je nepochybne široký, ale nemôže sa naťahovať tak, aby zahŕňal každé malé narušenie spôsobu činnosti podnikov.(23) Podobne podľa ustálenej judikatúry platí, že formy správania podnikov, ktoré pre trh nemajú citeľné následky,(24) napríklad preto, že akýkoľvek vplyv na parametre uskutočňovania hospodárskej súťaže je nepatrný a nepriamy,(25) do rozsahu zákazov stanovených v protimonopolných pravidlách Únie nepatria.
22.      „Športová výnimka“ podľa môjho názoru vo všeobecnosti zahŕňa základné „pravidlá hry“ a niektoré organizačné aspekty nehospodárskej povahy, napríklad to, ako sa uskutočňujú zápasy (počet hráčov, dĺžka zápasu, formy správania, ktoré sú na ihrisku dovolené alebo zakázané, požiadavky na oblečenie športovcov atď.) a aká je štruktúra turnajov (počet zúčastnených tímov, počet zápasov na turnaji, harmonogram zápasov atď.).(26)
23.      Je nepopierateľné, že uplatnenie týchto pravidiel by istý vplyv na obchod a/alebo hospodársku súťaž medzi podnikmi na vnútornom trhu hypoteticky mať mohlo.(27)
24.      Uvediem niekoľko očividne extrémnych príkladov: vo vzťahu ku skutočnosti, že futbalové tímy môžu hrať zápasy iba s 11 hráčmi na každej strane (a nie napríklad s 12 alebo 15), nemožno povedať, že by nemala vôbec žiadny vplyv na voľný pohyb pracovníkov. Možno predpokladať, že keby bolo na ihrisku viac hráčov, zvýšila by sa vnútroúnijná mobilita futbalistov.(28) Podobne by sa dalo zájsť až tak ďaleko, že by sa tvrdilo, že zákaz mať na sebe čokoľvek nebezpečné (napríklad šperky) platiaci pre hráčov alebo zákaz vojsť do príslušných priestorov pod vplyvom alkoholu a mať pri sebe a zapaľovať pyrotechniku platiaci pre divákov na futbalových zápasoch by mohli niektoré osoby odradiť od kúpy tohto tovaru, a teda mať negatívny vplyv na dovoz z iných členských štátov.(29)
25.      Rozhodnutie obmedziť počet tímov, ktoré sa zúčastňujú na futbalovej lige, na konkrétny a vopred stanovený počet (napríklad 18 tímov v Bundeslige) a určiť, že do prvej ligy sa môže dostať len niekoľko nových tímov, a to na konci sezóny na základe systému postupu z nižšej ligy a zostupu do nej, rovnako de facto vytvára mimoriadne veľké prekážky vstupu na trhy, na ktorých tieto tímy pôsobia. Pravidlá týkajúce sa maximálneho počtu hráčov, s ktorými môže tím podpísať zmluvu (v Bundeslige v súčasnosti 25), by zasa potenciálne mohli znevýhodňovať niektoré tímy (napríklad tie s väčšími finančnými zdrojmi alebo s rozvinutejšími mládežníckymi akadémiami) a obmedziť tak ich schopnosť konkurovať iným tímom. Takisto by sa dalo tvrdiť, že takéto opatrenie môže predstavovať obmedzenie voľného pohybu kapitálu.
26.      Ustanovenia práva Únie v oblasti voľného pohybu a hospodárskej súťaže sa však tohto druhu obmedzení netýkajú.(30) Ich účelom nie je chrániť ničím neobmedzený výkon obchodnej činnosti hospodárskymi subjektmi ani všeobecnú dereguláciu trhov.(31) Týmito ustanoveniami sa má naopak zabezpečiť, aby vnútorný trh fungoval v súlade so zásadou otvoreného trhového hospodárstva, v rámci ktorého voľný a nedeformovaný tok výrobkov, služieb a výrobných faktorov zaisťuje efektívne rozdeľovanie zdrojov,(32) čím prispieva k blahu obyvateľov Únie.(33)
27.      Pri absencii akéhokoľvek zistiteľného vplyvu na otázky upravené právom Únie – v tomto prípade na vnútroúnijný obchod a/alebo hospodársku súťaž – by nebolo možné odôvodniť zásah práva Únie do predpisov vydaných profesijnými združeniami alebo športovými zväzmi(34) (ktoré sa často označujú ako lex sportiva)(35), ktoré by mali požívať istú mieru vnútornej autonómie(36) a ochrany svojich činností podľa článku 12 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) zakotvujúceho slobodu zhromažďovania a združovania.(37)
28.      Ako sa však vysvetľuje vyššie, samotné tvrdenie, že pravidlo je čisto športového charakteru, teda že bolo prijaté zo športových dôvodov a upravuje nehospodárske aspekty danej činnosti, na jeho ochranu pred preskúmaním nepostačuje. Možné uplatnenie príslušných ustanovení práva Únie týkajúcich sa voľného pohybu a hospodárskej súťaže na tieto pravidlá by sa teda malo v jednotlivých prípadoch posudzovať individuálne.
29.      Po druhé rozumiem, že niektorým pozorovateľom sa môže zdať zvláštne, že na tie isté opatrenia sa – potenciálne kumulatívne – uplatňujú ustanovenia práva Únie týkajúce sa voľného pohybu aj hospodárskej súťaže. Aspoň v zásade totiž platí, že prvé uvedené ustanovenia sa uplatňujú na obmedzenia obchodu vyplývajúce zo zásahov štátu, zatiaľ čo pravidlá týkajúce sa hospodárskej súťaže sa zameriavajú na deformácie trhu vyplývajúce zo správania súkromných podnikov.(38)
30.      Táto nezvyčajná situácia je však dôsledkom skutočnosti, že (únijné a/alebo vnútroštátne) orgány sa v určitých oblastiach môžu rozhodnúť, že niektoré aspekty danej hospodárskej činnosti regulovať nebudú a stanovenie potrebných pravidiel, ako aj ich prípadné presadzovanie a urovnávanie potenciálnych sporov nechajú na dotknutých účastníkov trhu, ktorí konajú prostredníctvom samosprávnych subjektov, obchodných zväzov alebo reprezentatívnych združení.(39) V oblasti športu je to nevyhnutné: musí tam existovať určitý samosprávny subjekt, ktorý okrem iného stanovuje spoločné pravidlá športov, rozhoduje o tom, kedy sa turnaje uskutočnia a organizuje ich. Je nemysliteľné, aby štát alebo politický subjekt ako Únia mohol rozhodovať o podrobnostiach rôznych športov, ako sú detaily pravidla postavenia mimo hry vo futbale, výška basketbalových košov alebo to, či by sa malo vo volejbale bodovať na základe systému bodovania so stratami alebo na základe systému bodovania rozohrávok.
31.      Za týchto okolností teda účastníci trhu môžu mať dvojaké postavenie: postavenie podniku (ktorý súťaží s ostatnými podnikmi pôsobiacimi na trhu) a postavenie regulátora (ktorý formuje pravidlá, na základe ktorých sa hospodárska súťaž uskutočňuje). Ak je to tak, zlučiteľnosť opatrení prijatých týmito účastníkmi trhu s právom Únie možno podľa potreby skúmať z dvojakého hľadiska, t. j. z hľadiska práva vnútorného trhu a práva hospodárskej súťaže.(40)
32.      Po tretie Súdny dvor vo svojom rozsudku Superleague objasnil, že článok 165 ZFEÚ, ktorý sa týka činnosti Únie v oblasti športu, nepredstavuje ustanovenie, o ktoré sa možno opierať na účely odôvodnenia opatrení, ktoré sú v rozpore s ustanoveniami práva Únie týkajúcimi sa voľného pohybu alebo hospodárskej súťaže. Takisto však dodal, že osobitosti športu, ktoré uznáva článok 165 ZFEÚ, „možno prípadne zohľadniť najmä a v rozsahu, v akom sa ukážu ako relevantné, pri uplatňovaní [ustanovení práva Únie týkajúcich sa voľného pohybu a hospodárskej súťaže]“(41).
33.      To znamená, že článok 165 ZFEÚ sám osebe nemôže predstavovať základ na dovolávanie sa výnimky z týchto ustanovení práva Únie. Záujmy zakotvené v danom ustanovení však, pravdaže, môžu byť zohľadnené, keď môžu byť splnené podmienky stanovené v iných ustanoveniach práva Únie upravujúcich výnimky, ktoré sa týkajú napríklad odôvodnenia obmedzení voľného pohybu, legitímnych cieľov vo verejnom záujme na účely judikatúry Meca‑Medina alebo situácií, v ktorých možno udeliť výnimku podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ. Predsa ak ide o hodnoty, ktoré by mala podporovať činnosť Únie v tejto oblasti, bolo by absurdné považovať ich na účely práva Únie za irelevantné, keď tak robia samotné športové zväzy.
34.      Po tomto objasnení teraz môžem vysvetliť metodiku, ktorú použijem pri svojej právnej analýze záležitostí nastolených v rámci prejudiciálnej otázky položenej v prejednávanej veci. V tejto súvislosti mám tri pripomienky.
B.      Úvodné pripomienky (II) – metodické
35.      Po prvé vnútroštátny súd v prejednávanej veci žiada Súdny dvor o usmernenie k výkladu štyroch rôznych ustanovení práva Únie v súvislosti s pomerne podrobným súborom pravidiel prijatých svetovou športovou asociáciou, spomedzi ktorých bolo osobitne vyzdvihnutých štrnásť konkrétnych pravidiel.
36.      Vzhľadom na pomerne zložitý právny a hospodársky kontext, ktorý predstavuje pozadie týchto pravidiel, by som jednoznačné a konečné posúdenie zlučiteľnosti týchto opatrení s právom Únie poskytol len veľmi zdráhavo. Zdá sa mi, že úplné pochopenie právnych mechanizmov zavedených FFAR a ich vplyvu na hospodárske činnosti dotknutých účastníkov trhu (predovšetkým futbalových agentov a futbalových klubov) si vyžaduje, aby účastníci konania na vnútroštátnom súde ďalej objasnili viaceré právne a skutkové okolnosti.
37.      V tejto súvislosti chcem pripomenúť, že v kontexte konania podľa článku 267 ZFEÚ, ktoré sa zakladá na jasnom rozdelení úloh medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, sa úloha Súdneho dvora v zásade obmedzuje na výklad ustanovení práva Únie, vo vzťahu ku ktorým mu boli položené otázky. Uplatňovanie týchto ustanovení na prejednávaný spor teda vo všeobecnosti neprináleží Súdnemu dvoru, ale vnútroštátnemu súdu.
38.      Pri rozhodovaní v prejudiciálnom konaní však Súdny dvor, pravdaže, môže na základe informácií, ktoré má k dispozícii, poskytnúť objasnenia, ktoré majú vnútroštátny súd viesť pri jeho výklade, aby mohol rozhodnúť vo veci, ktorú prejednáva. Skutočnosť, že Súdny dvor chce v určitých prípadoch vykonávať úlohu, ktorá mu prislúcha podľa článku 267 ZFEÚ, extenzívne s cieľom maximálne pomôcť vnútroštátnym súdom alebo jednoducho preto, že vníma potrebu vydať významný rozsudok, a teda súhlasí, že podá odpoveď, ktorá je prispôsobená skutkovým okolnostiam danej veci, nemožno považovať za známku toho, že Súdny dvor takto bude postupovať bežne, a už vôbec nie toho, že by tak postupovať musel.(42) Inak povedané, Súdny dvor môže, ale nemusí poskytnúť odpovede k výsledku konkrétnych vecí. Ako som vysvetlil, prejednávaná vec podľa môjho názoru nie je vhodná na to, aby bola takouto vecou poskytujúcou odpovede k výsledku (tzv. „outcome case“).(43)
39.      Po druhé sa mi zdá, že v záujme uľahčenia právneho posúdenia možno pravidlá, ako sú tie, ktoré sa uvádzajú v prejudiciálnej otázke, na základe ich predmetu a cieľa zoskupiť do týchto piatich kategórií:
–        pravidlá týkajúce sa odmeny agentov, ako je pravidlo týkajúce sa stanovenia hornej hranice „service fee“, pravidlo „client pays“, ako aj pravidlá týkajúce sa 50 % platby, výpočtu hornej hranice, domnienky, mzdy skutočne vyplatenej hráčovi a budúceho prestupu (body 1, 2, 3, 9, 10, 11 a 13 otázky),
–        pravidlá týkajúce sa licencie agenta, ako je pravidlo týkajúce sa dodržiavania predpisov a pravidlo týkajúce sa podmienok (body 4 a 5 otázky),
–        pravidlá týkajúce sa viacnásobného zastúpenia (body 6 a 6a otázky),
–        pravidlo týkajúce sa kontaktovania (bod 7 otázky) a
–        pravidlá týkajúce sa poskytovania a sprístupňovania informácií, ako je pravidlo transparentnosti a pravidlo týkajúce sa sprístupňovania informácií (body 8 a 12 otázky).
40.      Po tretie sa z dôvodov hospodárnosti súdneho konania nebudem zaoberať otázkami, ktoré sú podľa môjho názoru na základe ustálenej judikatúry pomerne jasné. Predovšetkým sa domnievam, že predpisy, ako je ten v prejednávanej veci, (i) vzhľadom na ich predmet, ciele a následky pre hospodársku činnosť agentov, klubov a hráčov nemožno považovať za predpisy patriace do rámca vyššie uvedenej „športovej výnimky“;(44) (ii) predstavujú „rozhodnutia združení podnikov“ v zmysle článku 101 ods. 1 ZFEÚ(45) a (iii) môžu mať následky pre vnútroúnijný obchod na účely ustanovení práva Únie týkajúcich sa voľného pohybu a hospodárskej súťaže.(46)
41.      Okrem toho sú tu isté pomerne zložité otázky, ktoré nastolili niektorí účastníci konania v rámci svojich pripomienok, aj keď neboli uvedené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania a/alebo zrejme nemajú kľúčový význam pre vyriešenie sporu prejednávaného vnútroštátnym súdom. V súvislosti s týmito otázkami uvediem niekoľko úvah, ktoré by podľa môjho názoru mohli byť pre vnútroštátny súd užitočné, no bez toho, aby som sa púšťal do hĺbkovej analýzy, ktorá by prekročila rámec prejednávanej veci.
42.      So zreteľom na vyššie uvedené úvahy teraz posúdim zlučiteľnosť predpisov, ako je ten v prejednávanej veci, s ustanoveniami práva Únie uvedenými v prejudiciálnej otázke.
C.      Článok 101 ZFEÚ
43.      Prvým ustanovením, ktorým sa vnútroštátny súd zaoberá vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania, je článok 101 ZFEÚ. Vnútroštátny súd podotýka, že niektoré pravidlá FFAR sa prima facie zdajú spôsobilé obmedziť hospodársku súťaž medzi agentmi alebo futbalovými klubmi a ako také zrejme patria do pôsobnosti daného ustanovenia Zmluvy.
44.      S tým súhlasím. Podľa môjho názoru je pomerne jasné, že viaceré z týchto pravidiel (napríklad tie, ktoré sa týkajú odmeny alebo licenčných podmienok) v zásade sú spôsobilé mať určité obmedzujúce následky na relevantných trhoch a v určitých smeroch brániť agentom a/alebo futbalovým klubom vo voľnej hospodárskej súťaži.
45.      V skratke teda možno povedať, že v záujme určenia, či článok 101 ZFEÚ týmto pravidlám bráni, sa vnútroštátny súd bude musieť zaoberať nasledujúcimi otázkami.
1.      Štruktúra analýzy
46.      Po prvé by mal vnútroštátny súd zistiť, či tieto pravidlá vedú k obmedzeniu hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa. Ak by tento súd dospel k záveru, že to tak je, skúmanie skutočných alebo potenciálnych následkov týchto pravidiel pre trh by nebolo potrebné. Tieto pravidlá by totiž boli zakázané, a to okrem prípadu, že by sa na ne uplatňovala výnimka podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ.
47.      V bodoch 23 až 45 svojich návrhov vo veci CD Tondela sa podrobne zaoberám pojmom obmedzenie „z hľadiska cieľa“ a spôsobom, akým by sa malo takéto obmedzenie určiť (konkrétne prvkami relevantnými na účely analýzy a prístupom, ktorý sa má v tejto súvislosti prijať). V záujme hospodárnosti súdneho konania čitateľov odkazujem na tieto pasáže.
48.      Po druhé, ak dotknuté pravidlá protisúťažný cieľ nemajú, vnútroštátny súd bude musieť preskúmať, či napriek tomu majú protisúťažné následky, a ak áno, či tieto následky možno odôvodniť na základe „judikatúry Meca‑Medina“.
49.      Pripomínam, že ide o judikatúru Súdneho dvora s pôvodom v rozsudku Wouters, ktorá sa potom uplatnila na činnosti súvisiace so športom najprv v rozsudku Meca‑Medina a aktuálnejšie sa na ňu odkazovalo v rozsudkoch ISU, Superleague a Royal Antwerp, ako aj v niektorých neskorších rozsudkoch.(47) Judikatúra Meca‑Medina v podstate objasňuje, že dohody, ktoré obmedzujú slobodu činnosti dotknutých podnikov, nepatria do rámca zákazu stanoveného v článku 101 ods. 1 ZFEÚ, ak: (i) sú odôvodnené sledovaním jedného alebo viacerých legitímnych cieľov vo verejnom záujme, ktoré samy osebe nie sú protisúťažné; (ii) konkrétne prostriedky použité na dosahovanie týchto cieľov sú na tento účel skutočne nevyhnutné a (iii) aj keby sa zistilo, že tieto prostriedky majú inherentne za následok aspoň potenciálne obmedzenie alebo narušenie hospodárskej súťaže, tento následok nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné, najmä pokiaľ ide o vylúčenie akejkoľvek hospodárskej súťaže.
50.      V bodoch 21 až 53 svojich návrhov vo veci ROGON sa podrobne zaoberám pôvodom, logikou a rozsahom tejto judikatúry. V záujme hospodárnosti súdneho konania čitateľov aj v prípade tejto otázky odkazujem na uvedené pasáže.
51.      Po tretie, ak sporné pravidlá predstavujú obmedzenie „z hľadiska cieľa“ alebo prípadne ak ich nemožno odôvodniť na základe judikatúry Meca‑Medina, vnútroštátny súd by mal určiť, či sa na tieto pravidlá môže uplatňovať výnimka podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ. Podľa daného ustanovenia sa zákaz stanovený v článku 101 ods. 1 ZFEÚ môže vyhlásiť za neuplatniteľný v prípade foriem správania, ktoré prispievajú k zlepšeniu výroby alebo distribúcie tovaru alebo k podpore technického alebo hospodárskeho pokroku, pričom umožňujú spotrebiteľom primeraný podiel na výhodách z toho vyplývajúcich, a to za predpokladu splnenia určitých podmienok.
52.      Ako sa uvádza v bodoch 35 až 37 vyššie, toto posúdenie bude prináležať vnútroštátnemu súdu. S cieľom pomôcť tomuto súdu sa však budem každým z týchto krokov analýzy zaoberať vo vzťahu k sporným pravidlám.
2.      Pravidlá týkajúce sa odmeny agentov
53.      Päť pravidiel týkajúcich sa odmeny agentov, ktoré sa uvádzajú v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, v podstate zavádza systém, v rámci ktorého: (i) v prípade služieb spojených s prestupom hráčov agenti nemôžu dostávať odmenu prevyšujúcu hornú hranicu, ktorá sa vypočíta ako percentuálny podiel z prestupovej sumy alebo z ročnej mzdy skutočne vyplatenej hráčovi; (ii) agenti by mali dostávať odmenu iba od hráčov, ktorí ich angažovali, alebo klubov, ktoré ich angažovali; (iii) v prípadoch, keď agent pracuje pre prijímajúci klub a hráča, kluby nemôžu vyplácať viac ako 50 % celkovej odmeny splatnej zo strany hráča a klubu; (iv) platí domnienka (iuris tantum), že ostatné služby, ktoré poskytol rovnaký agent alebo agent, ktorý je s ním prepojený, 24 mesiacov pred poskytnutím hlavných služieb alebo po ňom, sú súčasťou týchto hlavných služieb, takže odmena za tieto ostatné služby je súčasťou odmeny vyplatenej za hlavné služby agenta.
54.      Na úvod musím povedať, že v rámci pravidiel uvedených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania sú pravidlá týkajúce sa odmeny agentov zrejme tými, ktoré si od vnútroštátneho súdu vyžadujú najstarostlivejšiu a najhĺbkovejšiu analýzu. V ďalšom texte vysvetlím prečo.
55.      Po prvé preskúmam, či by sa sporné pravidlá mali považovať za pravidlá obmedzujúce „z hľadiska cieľa“ v zmysle článku 101 ZFEÚ.
56.      Je dobre známe, že dohody medzi konkurentmi(48), ktoré sa týkajú cien, sa z hľadiska hospodárskej súťaže vo všeobecnosti považujú za jedny z najškodlivejších. Okrem zrejmej skutočnosti, že – ako výborne ilustrujú rozsudky ako DLG, Budapest Bank a Super Bock(49) – aj keď dohoda patrí do tejto (pomerne širokej) kategórie, na to, aby sa kvalifikovala ako protisúťažná, je potrebné jej špecifické posúdenie so zreteľom na jej obsah, právny a hospodársky kontext a ciele, v prejednávanej veci treba zvážiť aj ďalšie otázky. Hoci by totiž dotknuté pravidlá mohli mať dvojaký vplyv, teda vplyv na hospodársku súťaž medzi agentmi a hospodársku súťaž medzi futbalovými klubmi, povaha a rozsah tohto vplyvu ani v jednom z týchto prípadov nie sú zjavné. Tento názor možno podporiť z viacerých dôvodov.
57.      Na úvod sotva treba zdôrazňovať, že dohody o cenách medzi konkurentmi na účely článku 101 ods. 1 ZFEÚ nemožno považovať za dostatočne homogénnu kategóriu.(50) Takáto kategória by bola príliš široká a zahŕňala by rozličné dohody, ktorých následky pre hospodársku súťaž rozhodne nie sú podobné. V tejto súvislosti je dôležité zdôrazniť, že sporné pravidlá nestanovujú fixné ani minimálne ceny, neodporúčajú ich ani sa ich v žiadnom prípade netýkajú.(51) Zavádzajú totiž mechanizmus, ktorý má vplyv na výpočet maximálnej výšky odmeny, ktorú môžu agenti účtovať za určité druhy služieb.
58.      Toto je dôležitý prvok. Ujma spôsobená spotrebiteľom predovšetkým nie je taká očividná, pretože hospodárska súťaž medzi agentmi v podobe znižovania cien (čo je nepochybne jedna z jej najúčinnejších foriem) je jednoznačne stále možná.(52) Systém, ktorý umožňuje výpočet maximálnej odmeny splatnej za určitú službu, by navyše v niektorých prípadoch mohol napraviť situáciu, v ktorej existuje výrazná odborná a informačná asymetria medzi stranami komplexnej dohody o poskytovaní služieb.(53) V skutočnosti vidím, že správna a súdna prax,(54) ako aj právna a ekonomická náuka(55) majú na inherentne škodlivú povahu dohôd dotýkajúcich sa maximálnych cien zmiešané názory.
59.      Je pravda, že môžu existovať prípady, v ktorých tento druh dohôd môže viesť k tomu, že poskytovateľ služieb obmedzí svoj výstup a/alebo investície do výskumu, inovácie alebo zvyšovania kvality. Okrem toho nemožno vylúčiť, že dohody o maximálnych cenách môžu de facto viesť k (výslovnej alebo tichej) kolúzii v súvislosti s minimálnymi alebo fixnými cenami. Nemožno však predpokladať, že takéto situácie pravdepodobne nastanú vo väčšine prípadov a už vôbec nie vo všetkých prípadoch. V prejednávanej veci v spise nevidím žiadny prvok, ktorý by v tejto fáze mohol podporovať takéto konštatovanie v súvislosti s agentmi.
60.      Navyše by som sa takisto zdráhal súhlasiť s názorom Komisie, že tieto pravidlá sú rovnocenné s „kartelom kupujúcich“ na strane futbalových klubov. Aby som sa vyjadril jasne: jednoznačne nespochybňujem, že niektoré dohody medzi konkurentmi, ktorí majú významnú trhovú silu a rozhodnú sa skoordinovať s cieľom zneužívať svojich (zvyčajne menších alebo finančne slabších) dodávateľov, môžu mať protisúťažný cieľ. Vyplýva to zo samotného znenia článkov 101 a 102 ZFEÚ.(56) Ustálená judikatúra súdov Únie(57), ako aj zahraničných súdov tento názor zrejme podporuje.(58)
61.      Znovu však treba povedať, že vo väčšine prípadov o takúto situáciu nevyhnutne ísť nemusí. „Protimonopolná komunita“ (ak môžem použiť tento výraz) v skutočnosti dohody kupujúcich za istých okolností považuje za „prospešné pre spoločnosť[, a to napríklad v prípade, keď] dojednania menších kupujúcich o spoločnom nákupe [umožňujú] týmto kupujúcim dosahovať úspory nákladov, ktoré prenášajú na spotrebiteľov prostredníctvom nižších cien“(59). Nedávna poznámka OECD k tejto téme všeobecnejšie uviedla „[istý] skepticizmus [orgánov presadzovania práva], či [kúpna sila] škodí spotrebiteľom alebo hospodárskej efektívnosti“, ako aj to, že „sa niekedy tvrdí, že kúpna sila podporuje hospodársku súťaž, najmä v kontexte kontroly fúzií“, a že „o primeranej úrovni presadzovania práva vo vzťahu ku kúpnej sile sa v súčasnosti diskutuje“(60).
62.      Ešte dôležitejšie je, že typický „kartel kupujúcich“ – minimálne ten, ktorý Komisia považuje za obmedzenie z hľadiska cieľa – predstavuje dohodu, ktorej cieľom je „tlačiť“ na dodávateľov, ktorí rokujú s rôznymi kupujúcimi individuálne, pričom vo všeobecnosti nevedia, že rokovania sa nevedú nezávisle a dobromyseľne, ale sú zmanipulované kolúziou kupujúcich.(61) V prejednávanej veci sú sporné pravidlá verejné a transparentné a nezdá sa, že by boli určené na narúšanie individuálnych rokovaní uskutočňovaných na trhu. Sporné pravidlá ako také majú zrejme do istej miery bližšie k typickému „dojednaniu o spoločnom nákupe“, v ktorom „sa dodávateľom objasňuje, že rokovania sa uskutočňujú v mene jeho členov a že členovia budú pri individuálnych nákupoch viazaní dohodnutými podmienkami“(62). Podľa môjho chápania totiž FIFA v rámci postupu vedúceho k prijatiu FFAR vypočula viacerých agentov a združení agentov. V závislosti od špecifických okolností veci dojednania o spoločnom nákupe z hľadiska práva hospodárskej súťaže môžu, ale nemusia byť problematické.(63)
63.      Sporné pravidlá navyše – a toto je pre mňa mimoriadne dôležité – nestanovujú žiadnu špecifickú záväznú maximálnu výšku odmeny. Neexistuje totiž žiadna konkrétna horná hranica, ktorú by odmena agentov nemohla prekročiť. Sporné pravidlá vyžadujú len to, aby bola odmena naviazaná na prestupovú sumu alebo mzdu hráča, ktorému agent asistoval, prostredníctvom jej percentuálneho obmedzenia. Keďže však vo vzťahu k týmto dvom parametrom neexistuje žiadne maximum a futbalové kluby o podpis zmluvy s novými hráčmi môžu súťažiť a aj súťažia tak, že odovzdávajúcim klubom ponúknu vyššiu prestupovú sumu a dotknutým hráčom vyššie mzdy, odmena agentov sa v dôsledku toho takisto môže zvyšovať a neobmedzuje ju žiadna horná hranica. To je dôvod, prečo niektorí účastníci tohto konania označili hornú hranicu stanovenú v rámci FFAR za dynamickú maximálnu cenu.
64.      Zastávam preto názor, že dotknuté pravidlá nemožno jednoducho považovať za obmedzujúce z hľadiska cieľa na základe toho, že by sa zaradili do niektorej kategórie dohôd, ktorá sa zo skúsenosti vo všeobecnosti považuje za inherentne škodlivú pre hospodársku súťaž. Takéto konštatovanie by si v príslušnom prípade vyžadovalo hĺbkovejšiu analýzu osobitostí daných pravidiel, právneho a hospodárskeho kontextu, v ktorom sa uplatňujú, a – v neposlednom rade – samotných cieľov sledovaných týmito pravidlami.(64) Keby boli k dispozícii relevantné (verejné alebo interné) dokumenty FIFA alebo jej členov, možno by takisto mohli objasniť hospodárske dôvody sporných pravidiel, ako aj subjektívny zámer, ktorý sa nimi sleduje.(65)Prima facie problematický by sa sám osebe zdal najmä cieľ zamedziť odmenám, ktoré FIFA alebo jej členovia považujú za nespravodlivé alebo neprimerané.(66) Skutočný zámer predchádzať konfliktom záujmov alebo zneužívaniu agentov by naopak protisúťažný cieľ skôr vylučoval.
65.      Pokiaľ ide o skutočné alebo potenciálne následky týchto pravidiel, môj predbežný názor je, že určité následky pre hospodársku súťaž medzi klubmi a/alebo agentmi nemožno vylúčiť. Vnútroštátny súd by teda musel vykonať kontrafaktuálnu analýzu: v podstate by musel posúdiť, či by bola hospodárska súťaž medzi agentmi a/alebo futbalovými klubmi bez sporných pravidiel intenzívnejšia. Inak povedané, obmedzujú tieto pravidlá v citeľnom rozsahu schopnosť a motiváciu týchto účastníkov trhu súťažiť so svojimi konkurentmi?
66.      Pokiaľ ide o hospodársku súťaž medzi agentmi, daný súd by mal zistiť predovšetkým to, či je pravdepodobné, že sporné pravidlá môžu významný počet agentov viesť k tomu, že obmedzia svoje služby (napríklad že sa budú vyhýbať zastupovaniu hráčov, ktorí nie sú dostatočne ziskoví z dôvodu nižšej prestupovej sumy alebo odmeny) alebo znížia investície do činností v oblasti výskumu a inovácie, ktoré pre ich profesiu môžu byť relevantné. V tomto kontexte je podľa môjho názoru dôležité pamätať na skutočnosť, že sporné pravidlá sa uplatňujú iba vo vzťahu k jednému druhu služieb poskytovaných agentmi. Odmenu za služby týkajúce sa iných činností v oblasti poradenstva a zastupovania, ktoré budú poskytovať agenti, si totiž môžu bez obmedzenia dohodnúť príslušné dve strany, pretože táto odmena nepatrí do pôsobnosti FFAR. Nezdá sa mi, že by pravidlo týkajúce sa domnienky stanovené v jeho článku 15 ods. 3 a 4 v tejto súvislosti predstavovalo skutočnú prekážku, pretože so zreteľom na vysvetlenia zo strany FIFA je táto domnienka zrejme ľahko vyvrátiteľná.
67.      Pokiaľ ide o hospodársku súťaž medzi futbalovými klubmi, vnútroštátny súd by mal posúdiť, či skutočnosť, že kluby v dôsledku sporných pravidiel napríklad nemôžu (i) ponúkať hráčskemu agentovi vyššiu odmenu alebo (ii) sa ponúknuť, že zaplatia viac ako 50 % odmeny, ak agent pracuje pre klub aj hráča, predstavuje prvky, ktoré môžu mať citeľné následky pre hospodársku súťaž.(67)
68.      Ak by daný súd zastával názor, že tieto pravidlá môžu mať isté skutočné alebo potenciálne protisúťažné následky pre hospodársku súťaž medzi klubmi a/alebo agentmi, musel by zistiť, či ich možno odôvodniť na základe judikatúry Meca‑Medina. Z dôvodov, ktoré som vysvetlil vo svojich návrhoch vo veci ROGON, totiž zastávam názor, že národný alebo medzinárodný športový zväz (ako je FIFA) by sa v zásade mal považovať za subjekt oprávnený prijímať predpisy, ktoré môžu mať vplyv na činnosti agentov, a to za predpokladu, že sledujú cieľ vo verejnom záujme.(68) Vnútroštátny súd by však, samozrejme, mal to, či sú v danej veci splnené podmienky stanovené v uvedenej judikatúre, preskúmať v prípade každého pravidla alebo súboru pravidiel.
69.      V rámci prvého kroku tohto testu by mal vnútroštátny súd overiť predovšetkým to, aké špecifické ciele sa spornými pravidlami v skutočnosti sledujú a či si tieto ciele zaslúžia ochranu podľa práva Únie. V tejto súvislosti musím podotknúť, že FIFA v prejednávanej veci uvádza veľké množstvo záujmov, ktoré sú údajne chránené predpisom FFAR. Dôležitý však je skutočný príspevok jednotlivých pravidiel alebo súborov pravidiel k ochrane jedného či viacerých špecifických záujmov spomedzi tých, ktoré sa uvádzajú.
70.      Okrem toho možno povedať, že kým niektoré z uvádzaných záujmov pod pojem „legitímne ciele vo verejnom záujme“ jednoznačne spadajú, pri iných situácia podľa môjho názoru taká jasná nie je. Samotný hospodársky záujem účastníkov trhu (samotného zväzu, futbalových klubov, športovcov alebo agentov) podľa judikatúry Meca‑Medina sám osebe obmedzenia hospodárskej súťaže odôvodniť nemôže. Musí existovať nejaký verejný záujem nehospodárskej povahy, ktorý sa buď zhoduje so súkromným hospodárskym záujmom účastníkov trhu, alebo je chránený v spojení s ním. K cieľom vo verejnom záujme nepochybne patrí napríklad ochrana zdravia športovcov alebo predchádzanie zneužívajúcim, podvodným alebo neetickým praktikám (vrátane konfliktu záujmov) vo vzťahu k športovcom (najmä mladým športovcom).
71.      Cieľ vo verejnom záujme ďalej takisto možno uznať v rozsahu, v akom záujmy, ktoré sú údajne chránené, umožňujú fungovanie športového „ekosystému“ v súlade so zásadami zakotvenými v článku 165 ZFEÚ. Takýmto cieľom za určitých okolností môže byť napríklad zachovanie zmluvnej stability.(69) Pravdepodobne by som však potreboval podrobné vysvetlenie toho, prečo by sa mali ciele, ktoré sú formulované pomerne neurčito (napríklad „zabezpečenie kvality služieb poskytovaných hráčskymi agentmi ich klientom“) alebo ktoré v určitých smeroch môžu byť problematické (napríklad „zlepšenie finančnej a administratívnej transparentnosti“(70)), uznať za ciele vo verejnom záujme.
72.      V rámci druhého kroku tohto testu by mal vnútroštátny súd overiť najmä to, či boli sporné pravidlá na ochranu uvádzaného verejného záujmu skutočne nevyhnutné. To znamená predovšetkým kontrolu troch aspektov, ktoré sú striktne prepojené, konkrétne toho, či sporné pravidlá (i) boli prijaté v reakcii na objektívnu potrebu sledovať určité ciele; (ii) skutočne zodpovedajú úsiliu dosiahnuť tieto ciele koherentným spôsobom a (iii) sú vhodné na dosiahnutie týchto cieľov, t. j. zdajú sa spôsobilé významne prispieť k ich dosiahnutiu.
73.      Ako príklad možno uviesť, že ak by boli sporné pravidlá primerane potrebné(71) na zabezpečenie, aby agenti poskytovali svoje služby v najlepšom záujme svojich klientov (a neboli teda nenáležite ovplyvňovaní ponukami, ktoré sú pre nich finančne zaujímavé, ale nie sú nevyhnutne v záujme ich klientov), alebo na zaistenie, aby boli podmienky tímov pri podpisovaní zmlúv s novými hráčmi do istej miery rovnaké (čím by sa predišlo prílišnej „kúpnej“ sile najbohatších tímov), tieto pravidlá by podľa môjho názoru boli akceptovateľné. To prirodzene neplatí, ak je cieľom týchto pravidiel v prvom rade obmedzenie nákladov, ktoré musia kluby znášať v súvislosti so službami agentov.
74.      Pri uplatňovaní tretej a poslednej časti testu podľa judikatúry Meca‑Medina by sa mal vnútroštátny súd sústrediť najmä na dva aspekty, konkrétne na to, či (i) existujú iné opatrenia, ktoré sú rovnako spôsobilé dosiahnuť sledovaný cieľ a zároveň menej obmedzujú hospodársku súťaž, a (ii) sporné pravidlá majú neprimerané nepriaznivé dôsledky pre hospodárske slobody agentov.
75.      Ak bude vnútroštátny súd zastávať názor, že sporné pravidlá sledujú protisúťažný cieľ alebo majú obmedzujúce následky a nespĺňajú podmienky testu podľa judikatúry Meca‑Medina, vznikne otázka, či niektorým alebo všetkým týmto pravidlám možno udeliť výnimku na základe článku 101 ods. 3 ZFEÚ. Podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ musia byť splnené štyri kumulatívne podmienky.(72)
76.      Po prvé musí byť s dostatočnou mierou pravdepodobnosti preukázané, že predmetná dohoda umožňuje zvýšenie efektívnosti tým, že prispeje buď k zlepšeniu výroby alebo distribúcie príslušných výrobkov alebo služieb, alebo k podpore technického alebo hospodárskeho pokroku. Po druhé je v rovnakom rozsahu potrebné preukázať, že spravodlivý podiel na výhodách vyplývajúcich z tohto zvýšenia efektívnosti je vyhradený používateľom. Po tretie predmetná dohoda nesmie zúčastneným podnikom ukladať obmedzenia, ktoré nie sú nevyhnutné na dosiahnutie takého zvýšenia efektívnosti. Po štvrté táto dohoda nesmie dať zúčastneným podnikom možnosť vylúčiť akúkoľvek účinnú hospodársku súťaž v súvislosti s podstatnou časťou dotknutých výrobkov alebo služieb.
77.      Keďže vnútroštátny súd žiadnu konkrétnu otázku v rámci článku 101 ods. 3 ZFEÚ nenastoľuje, touto témou sa budem zaoberať len stručne a uvediem dve pripomienky.
78.      Moja prvá pripomienka sa týka rozdielnych podmienok, ktoré musí dohoda spĺňať podľa judikatúry Meca‑Medina a podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ. Plnohodnotné rozobratie tejto fascinujúcej, no zložitej témy by si vyžadovalo dlhé úvahy, ktoré sa v prejednávanej veci zdajú nepotrebné. Uvediem preto len nasledujúce poznámky.
79.      Na jednej strane platí, že vecný rozsah judikatúry Meca‑Medina je užší než vecná pôsobnosť článku 101 ods. 3 ZFEÚ: zatiaľ čo podľa judikatúry Meca‑Medina môže byť dohoda odôvodnená, iba pokiaľ sleduje legitímny cieľ vo verejnom záujme a je dojednaná v rámci profesijných združení alebo športových zväzov, ktorých samoregulačné činnosti sú uznané orgánmi verejnej moci, tieto požiadavky sa v článku 101 ods. 3 ZFEÚ neobjavujú. Toto ustanovenie je teda uplatniteľné aj na dohody medzi podnikmi, ktoré sledujú iba ciele hospodárskej a súkromnej povahy.(73)
80.      Tým sa vysvetľuje, prečo na druhej strane musia byť v prípade článku 101 ods. 3 ZFEÚ splnené prísnejšie podmienky a súvisiace dôkazné požiadavky sú v niektorých smeroch vyššie.(74) Keďže s dotknutou dohodou nie je spojený žiadny verejný záujem, oslabenie hospodárskej súťaže na trhu môže byť odôvodnené jedine v prípade, že dotknuté podniky dostatočne preukážu najmä existenciu zvýšenia efektívnosti a to, že časť z toho vyplývajúcich výhod sa prenáša na používateľov.
81.      Vyššie uvedené v prejednávanej veci znamená, že FIFA by sa vo vzťahu k pravidlám FFAR, ktoré – ako sa vysvetľuje v bode 70 vyššie – nepatria do rozsahu výnimky podľa judikatúry Meca‑Medina, pretože sledované ciele sú výlučne v záujme dotknutých účastníkov trhu, mohla dovolávať článku 101 ods. 3 ZFEÚ.
82.      Moja druhá pripomienka sa týka určitých požiadaviek stanovených v článku 101 ods. 3 ZFEÚ, v súvislosti s ktorými nemôžem úplne súhlasiť s názorom Komisie.
83.      Po prvé sa v danom ustanovení stanovuje, že výnimku možno udeliť, keď dohoda „prispiev[a] k zlepšeniu výroby alebo distribúcie tovaru alebo k podpore technického alebo hospodárskeho pokroku“. V prejednávanej veci to znamená, že vnútroštátny súd by mal zistiť, či dotknuté pravidlá (i) vedú k zvýšeniu efektívnosti na trhu napríklad tým, že futbalovým klubom umožňujú realizovať synergie alebo dosiahnuť úspory nákladov, pričom spravodlivý podiel z neho sa potom prenesie na používateľov, alebo (ii) zabezpečujú náležité uskutočňovanie turnajov a zápasov, čo má priamy prospech pre spotrebiteľov, ktorí si môžu vychutnať športové podujatia s vyššou kvalitou.(75)
84.      Komisia však vyjadrila isté pochybnosti, či niektoré prípady zvýšenia efektívnosti, ku ktorým môžu viesť sporné pravidlá, môžu byť zohľadnené podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ, vzhľadom na to, že by boli sotva „kvantifikovateľné“, ako sa vyžaduje v bode 196 rozsudku Superleague. Komisia v tejto súvislosti odkazuje aj na svoje usmernenia z roku 2004, ktoré predstavujú istý posun v jej výklade druhov výhod, ktoré by mohli odôvodniť výnimku podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ. Zatiaľ čo pred „modernizáciou“ procesných pravidiel týkajúcich sa hospodárskej súťaže Komisia konzistentne akceptovala, že výhody nehospodárskej povahy do pôsobnosti daného ustanovenia patriť môžu,(76) v roku 2004 sa rozhodla, že to už možné nebude a – pokiaľ tomu rozumiem správne – akceptovateľné budú iba priame hospodárske výhody.
85.      V tejto súvislosti zastávam názor, že (i) Komisia si bod 196 rozsudku Superleague vykladá nesprávne a (ii) je možné, že prístup prijatý v jej usmerneniach z roku 2004 je príliš prísny.
86.      Po prvé sa mi zdá, že Komisia vykladá pojem „kvantifikovateľný“ izolovane od jeho kontextu. Z tejto pasáže rozsudku nevyplýva, že by podniky uvádzajúce zvýšenie efektívnosti mali byť schopné vyjadriť ho vo forme presného čísla (napríklad v podobe peňažnej hodnoty). To môže byť často náročné či nemožné. Odhad budúcej hospodárskej hodnoty určitého zlepšenia výroby alebo distribúcie tovaru alebo služieb totiž niekedy môže byť ťažko predvídateľný, a teda špekulatívny. Tým skôr potom platí, že keď zvýšenie efektívnosti vyplýva z opatrení na podporu technického alebo hospodárskeho pokroku, vyjadrenie tohto pokroku vo forme presnej peňažnej hodnoty môže byť úplne nemožné.
87.      Podľa môjho chápania chcel Súdny dvor v danej pasáži rozsudku Superleague povedať, že nemožno akceptovať nejasné, nepodložené alebo jednoducho špekulatívne tvrdenia o zvýšení efektívnosti. Účastníci konania by mali s dostatočnou presnosťou identifikovať druh zvýšenia, vysvetliť, ako zlepší trh, a prostredníctvom primeranej argumentácie a/alebo dôkazov preukázať, že je skutočné a má významný rozsah.(77) V súvislosti s touto otázkou v skutočnosti existuje ustálená judikatúra(78) a samotná Komisia vo svojich usmerneniach uvádza, že dotknutým podnikom prináleží preukázať, že uvádzané zvýšenie efektívnosti je „objektívne, konkrétne a overiteľné“.(79) Inak nevidím žiadny spôsob, ako by príslušné orgány mohli uskutočniť vyvažovanie vyžadované článkom 101 ods. 3 ZFEÚ. Hoci v rámci tohto vyvažovania nejde čisto o aritmetické alebo finančné výpočty, vyžaduje si zváženie rôznych výhod, ktoré vo všeobecnosti zahŕňajú určitý aspekt hospodárskej povahy.
88.      Rovnako ma nepresvedčilo stanovisko Komisie, pokiaľ ide o druh výhod, ktorý podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ možno akceptovať. Daný prístup sa mi zdá v rozpore nielen s jej predchádzajúcou praxou, ale – čo je dôležitejšie – so znením Zmluvy a s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora k tejto otázke.
89.      Článok 101 ods. 3 ZFEÚ totiž rozlišuje medzi „zlepšen[ím] výroby alebo distribúcie tovaru“ a „podpor[ou] technického alebo hospodárskeho pokroku“. Pojem „hospodársky pokrok“ v článku 101 ods. 3 ZFEÚ nemožno vykladať ako synonymum výrazu „hospodársky rast“ alebo „bohatstvo“. V článku 3 ods. 3 ZEÚ sa uvádza cieľ Únie „vytvára[ť] vnútorný trh[, ktorý sa usiluje] o trvalo udržateľný rozvoj Európy založený na vyváženom hospodárskom raste a cenovej stabilite, o sociálne trhové hospodárstvo s vysokou konkurencieschopnosťou zamerané na dosiahnutie plnej zamestnanosti a sociálneho pokroku, ako aj o vysokú úroveň ochrany životného prostredia a zlepšenie jeho kvality. Podporuje vedecký a technický pokrok“(80). Ak použijem jednoduchú metaforu, možno povedať, že „pokrok“ – z hľadiska vnútorného trhu a hospodárskej súťaže – neznamená len zväčšovanie koláča, ale môže znamenať aj zvyšovanie jeho kvality, jeho spravodlivejšie rozdeľovanie alebo zabezpečenie, aby sa dal rovnako chutný koláč upiecť aj v dohľadnej budúcnosti.
90.      Prístup Komisie navyše zrejme nie je v súlade s prístupom, ktorý prijali autori Zmlúv v súvislosti s voľným pohybom,(81) a s výkladom týchto ustanovení podaným Súdnym dvorom.(82) Keďže obmedzenia voľného pohybu, ktoré sú v zásade zakázané, nehospodárskymi dôvodmi odôvodnené byť môžu, nedávalo by zmysel, keby obmedzenia hospodárskej súťaže rovnakými dôvodmi nikdy odôvodnené byť nemohli. V tejto súvislosti by sa nemalo zabúdať na to, že ako sa uvádza v Protokole (č. 27) o vnútornom trhu a hospodárskej súťaži, vnútorný trh vymedzený v článku 3 ZEÚ obsahuje systém, ktorým sa zabezpečuje, že hospodárska súťaž nebude narušená. Hoci má teda každý z týchto dvoch súborov pravidiel vlastný cieľ a vlastné špecifické podmienky uplatňovania,(83) ide o dve zložky rovnakého právneho projektu,(84) a preto by bolo logické mať porovnateľný rámec analýzy, aby sa v špecifických prípadoch mohlo predísť paradoxným výsledkom.(85)
91.      Bezvýhradne súhlasím s každým, kto tvrdí, že analýza v oblasti práva hospodárskej súťaže by sa nemala manipulovať s cieľom dosahovať politické ciele (napríklad ciele priemyselnej politiky) ani kontaminovať faktormi nehospodárskej povahy (napríklad spravodlivosťou správania podnikov). V takom prípade by sa ignorovala logika daného súboru právnych predpisov a došlo by k tomu, že právna analýza by bola nepredvídateľná, nepoužiteľná a netransparentná alebo dokonca úplne skreslená. Uznanie, že cieľ zabezpečiť voľnú a nenarušenú hospodársku súťaž existuje súbežne s inými cieľmi, ktoré majú v právnom poriadku Únie rovnakú hodnotu, a musí sa s nimi zosúladiť, je však niečomu takému veľmi vzdialený. Keď sú splnené prísne podmienky stanovené v článku 101 ods. 3 ZFEÚ – jedna z ktorých si v súlade s vysvetlením vyššie vyžaduje určitý pozitívny hospodársky vplyv na relevantnom trhu (alebo na prepojených trhoch) –, orgány by mali mať možnosť vykonať vyvažovanie bez ohľadu na povahu dotknutej výhody.
92.      Reštriktívny prístup Komisie zrejme takisto nie je v súlade s ustálenou judikatúrou. Súdny dvor v známej veci Metro pomerne jasne konštatoval, že „z právomocí priznaných Komisii podľa [článku 101 ods. 3 ZFEÚ] vyplýva, že požiadavky na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže možno zosúladiť so zabezpečením dosahovania cieľov odlišnej povahy a že na tento účel sú prípustné isté obmedzenia hospodárskej súťaže…“(86). Nevidím, že by aktuálnejšia judikatúra Súdneho dvora toto jednoznačné zásadné konštatovanie zvrátila.(87)
93.      Na účely týchto návrhov sa znovu zdá zbytočné venovať sa tejto otázke podrobne. Vyššie uvedené úvahy majú vysvetliť, prečo zastávam názor, že výhody nehospodárskej povahy za predpokladu, že majú konkrétny pozitívny vplyv na relevantné trhy alebo na trhoch, ktoré sú s nimi striktne prepojené,(88) takisto môžu byť na účely článku 101 ods. 3 ZFEÚ relevantné.
94.      Zastávam teda názor, že napríklad predchádzanie podvodom, konfliktu záujmov alebo zneužívaniu mladých športovcov predstavuje ciele, ktoré nepochybne prispievajú k zlepšovaniu celkového fungovania futbalového ekosystému a majú pozitívny vplyv na dotknuté trhy s výrobkami alebo so službami. Je pomerne zrejmé, že bezúhonnosť a zodpovednosť sa v odvetví športu v poslednom čase stali významnými otázkami(89) a že početné škandály vážne poškodili obraz športových zväzov.(90) Bolo by naivné myslieť si, že tieto udalosti nemajú žiadny vplyv na záujem a ochotu spotrebiteľov, fanúšikov a vysielateľov financovať šport.(91)
95.      Pokiaľ napokon ide o pojem „spotrebitelia“ použitý v článku 101 ods. 3 ZFEÚ, v prejednávanej veci by mal tento pojem prirodzene označovať v prvom rade fanúšikov: osoby, ktoré v konečnom dôsledku systém financujú predovšetkým tým, že si kupujú lístky na zápasy, oficiálne predmety alebo iné služby poskytované futbalovými klubmi a vysielacie služby. Tento pojem však nemožno vykladať príliš reštriktívne v tom zmysle, že označuje iba konečných spotrebiteľov.(92) Súdny dvor totiž vo svojej judikatúre týkajúcej sa článku 101 ods. 3 ZFEÚ často uvádza používateľov, napríklad keď zdôrazňuje potrebu, aby účastníci konania odvolávajúci sa na toto ustanovenie preukázali, že dané opatrenia vedú k citeľným objektívnym výhodám pre rôzne kategórie dotknutých používateľov, čím sa kompenzujú nevýhody vzniknuté na relevantných trhoch z hľadiska hospodárskej súťaže. V rozsudku Superleague napríklad Súdny dvor uviedol, že používateľmi „sú najmä národné futbalové zväzy, profesionálne alebo amatérske kluby, profesionálni alebo amatérski hráči, mladí hráči a v širšom zmysle spotrebitelia, či už sú to diváci alebo televízni diváci“(93). Na tento účel sa výhody pre rôzne druhy používateľov môžu pri ich vyvažovaní so vzniknutými obmedzujúcimi následkami posúdiť spoločne.(94)
3.      Pravidlá týkajúce sa licencie agentov
96.      Pokiaľ ide o posúdenie pravidiel týkajúcich sa licencie agentov na základe článku 101 ZFEÚ, mám nasledujúce pripomienky.
97.      Po prvé je nesporné, že v súčasnej spoločnosti sa v mnohých rôznych profesiách vyžaduje, aby poskytovatelia služieb získali licenciu alebo osvedčenie (zvyčajne) od samosprávneho subjektu v danej profesii (ktorý môže byť verejný alebo súkromný). Kandidát na tento účel musí preukázať, že spĺňa isté kritériá, musí absolvovať určitú odbornú prípravu ad hoc a/alebo úspešne zvládnuť špecifickú skúšku alebo test. Takisto je pomerne bežné, že poskytovateľ služieb sa v tomto kontexte zaväzuje dodržiavať pravidlá vydané združením a v prípade nedodržania týchto pravidiel sa mu uložia určité sankcie.(95) Je to tak za predpokladu, že tieto sankcie sú objektívne, primerané a nediskriminačné a že ich uloženie môže byť predmetom účinného súdneho preskúmania.(96)
98.      V nedávnom politickom dokumente OECD sa podotýka, že spektrum profesií, v prípade ktorých sa vyžaduje licencia, sa v poslednom čase rozšírilo a v niektorých jurisdikciách môže predstavovať až 30 % celkovej zamestnanosti. Licenčné podmienky sa často stanovujú v právnych predpisoch alebo iných verejných regulačných aktoch. Dôležitú úlohu v tejto oblasti však zohráva aj samoregulačná činnosť samotných súkromných združení. Dôvody existencie takýchto systémov sa týkajú najmä informačnej asymetrie (t. j. zákazníci zväčša nie sú schopní posúdiť kvalitu služby požadovanej od poskytovateľa), externalít (t. j. poskytovanie dotknutej služby môže vytvárať negatívne externality pre tretie strany, ktorým treba predísť alebo ich minimalizovať) alebo ochrany verejných statkov (t. j. služby generujú alebo ovplyvňujú istý verejný záujem, ktorý si vyžaduje zabezpečenie určitej úrovne kvality a kvantity poskytovania).(97)
99.      Pokiaľ licenčné podmienky vyplývajú z predpisov vydaných profesijnými združeniami alebo športovými zväzmi súkromnej povahy (a nemožno ich teda pripísať štátu), podľa môjho názoru je pomerne jasné, že tieto podmienky by v niektorých prípadoch mohli mať obmedzujúce následky pre hospodársku súťaž, pretože obmedzujú vstup na trh. Uvedené platí s výnimkou prípadu, že predpisy na získanie licencie vyžadujú minimálne úsilie a náklady a uplatňujú sa otvoreným, transparentným a nediskriminačným spôsobom. V takých prípadoch by sa totiž dalo tvrdiť, že následky pre hospodársku súťaž nie sú citeľné.
100. Mohlo by sa však pri podobných predpisoch konštatovať, že majú aj protisúťažný cieľ? Táto otázka je podľa môjho názoru zložitejšia predovšetkým z dvoch dôvodov: (i) ako sa vysvetľuje vyššie, účelom takýchto predpisov je často náprava určitých zlyhaní trhu s cieľom chrániť spotrebiteľov, verejnú bezpečnosť alebo určité spoločné statky, a (ii) ich spôsobilosť mať citeľný vplyv na prístup na trh (a miera, v akej k tomu môže dôjsť) sa významne líši, najmä v závislosti od toho, aké sú licenčné podmienky a ako funguje postup získania licencie.(98)
101. Komisia vo svojej správe z roku 2004 s názvom Report on competition in professional services okrem iného uviedla: (i) „kvalitatívne obmedzenia vstupu v spojení s vyhradenými právami zabezpečujú, aby mohli určité úlohy plniť iba aplikujúci odborníci s príslušnou kvalifikáciou a spôsobilosťou, [a] môžu teda významne prispievať k zaisťovaniu kvality odborných služieb“; (ii) „nadmerná regulácia udeľovania licencií pravdepodobne zníži počet poskytovateľov služieb, čo bude mať negatívne dôsledky pre hospodársku súťaž a kvalitu služby“; (iii) „predpisy v oblasti udeľovania licencií môžu byť v niektorých prípadoch prehnane reštriktívne a pre spotrebiteľov by uvoľnenie existujúcich pravidiel mohlo byť prínosom“ a (iv) „priestor na zmiernenie podmienok vstupu by mohol existovať v prípadoch, keď sa vzhľadom na zložitosť úloh v danej profesii zdajú neprimerané“.(99)
102. Zastávam názor, že tieto úvahy, ktoré sa zdajú vcelku rozumné, vo všeobecnosti zodpovedajú konštatovaniam súdov Únie v prípadoch, keď mali preskúmať súkromné predpisy, ktoré prostredníctvom licenčných podmienok alebo iných rovnocenných opatrení mohli obmedzovať prístup na trh so službami.(100) Z judikatúry vyplýva, že protisúťažná povaha týchto systémov závisí najmä od ich špecifického cieľa a koncepcie. Existuje skutočný a objektívny dôvod (ktorý nie je sám osebe protisúťažný), prečo je na účely výkonu určitej profesie nevyhnutný systém udeľovania licencií? Funguje tento systém otvoreným, transparentným a nediskriminačným spôsobom? Presahuje systém zjavne rámec toho, čo je nevyhnutné na ochranu dotknutých záujmov? Súdy Únie sa v daných veciach sústredili najmä na tieto otázky. Je zrejmé, že väčšia obozretnosť je pri posúdení potrebná v prípade, keď samotné združenie ponúka výrobky alebo služby na trhu, na ktorom pôsobí ako strážca prístupu. Predpisy združení v takom prípade môžu mať za následok vyhradenie významnej časti trhu pre tieto združenia alebo môžu diskriminovať existujúcich alebo potenciálnych konkurentov a tým chrániť ich faktický monopol.(101)
103. Preto si nemyslím, že každý súbor súkromných pravidiel, ktorý stanovuje udeľovanie licencie na výkon určitej profesie, možno prima facie považovať za súbor pravidiel s protisúťažným cieľom. Všetko závisí od obsahu, kontextu a cieľov zavedeného systému. Inak povedané, nevidím žiadnu jednoznačnú a dobre vymedzenú kategóriu predpisov týkajúcich sa udeľovania licencií, ktorých škodlivá povaha je dobre známa alebo všeobecne akceptovaná. Sporné pravidlá v každom prípade neviem zahrnúť do žiadnej špecifickej a homogénnej kategórie správania, vo vzťahu ku ktorej by skúsenosti hovorili, že je inherentne protisúťažná. Preto môj predbežný názor je, že sporné pravidlá protisúťažný cieľ nemajú.
104. Situácia by však bola iná, keby vnútroštátny súd konštatoval, že tieto pravidlá sú zjavne nepotrebné, pretože nebol dotknutý žiadny verejný záujem, ktorý by si skutočne vyžadoval takú úroveň ochrany,(102) a že ich prijatie bolo vysvetlené (výlučne alebo predovšetkým) želaním dotknutých účastníkov trhu (futbalových klubov a/alebo samotných agentov) obmedziť počet profesionálov pôsobiacich na trhu so službami agentov.
105. Vzhľadom na uvedené platí, že keby vnútroštátny súd dospel k záveru, že sporné pravidlá nemajú protisúťažný cieľ, ale môžu mať isté obmedzujúce následky pre určitý relevantný trh, musel by zistiť, či tieto pravidlá možno odôvodniť na základe judikatúry Meca‑Medina. Bez ohľadu na to by sporné pravidlá takisto mohli byť predmetom hodnotenia podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ.
106. V súvislosti s týmito dvoma krokmi analýzy už k tomu, čo som uviedol vyššie, niet veľmi čo dodať. Pripomenul by som len to, že jedno z pravidiel FIFA Players’ Agents Regulations (nariadenie FIFA upravujúce činnosť hráčskych agentov) (ktoré bolo v tom čase účinné), ktoré mal Všeobecný súd preskúmať vo veci Piau, od agentov vyžadovalo získanie licencie vydanej príslušným národným zväzom. Všeobecný súd v tejto súvislosti v podstate konštatoval, že (i) takéto pravidlo vedie k obmedzeniu hospodárskej súťaže „z hľadiska následku“ podľa (súčasného) článku 101 ods. 1 ZFEÚ a (ii) Komisia sa tým, že konštatovala, že spĺňa podmienky na uplatnenie výnimky podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ, zjavne nesprávneho posúdenia nedopustila. Všeobecný súd predovšetkým zastával názor, že hospodárska súťaž na relevantnom trhu licenčným systémom vylúčená nie je. V rámci tohto systému sa zaviedol mechanizmus, ktorý podľa Všeobecného súdu „prináša[l] skôr kvalitatívny výber, ktorým sa dosahuje cieľ profesionalizácie činnosti hráčskeho agenta, než kvantitatívne obmedzenie prístupu k nej“(103). Na základe informácií v spise by som nevylučoval možnosť, že podobné úvahy môžu byť mutatis mutandis platné aj v prejednávanej veci.
4.      Pravidlá týkajúce sa viacnásobného zastúpenia
107. Pravidlá týkajúce sa viacnásobného zastúpenia, ktoré agentom bránia v trojnásobnom zastúpení (hráča, prijímajúceho klubu a odovzdávajúceho klubu) a určitom dvojnásobnom zastúpení (hráča a odovzdávajúceho klubu alebo odovzdávajúceho klubu a prijímajúceho klubu) v rámci transakcií, sú – pokiaľ vidím – zrejme zamerané na predchádzanie konfliktom záujmov, ktoré by mohli poškodiť zúčastnené strany, najmä športovcov, ktorí by mohli byť v porovnaní s futbalovými klubmi menej informovaní a obozretní. Z toho vyplýva, že sporné pravidlá prima facie hospodársku súťaž z hľadiska cieľa neobmedzujú a – ak by ju obmedzovali z hľadiska následku, čo je naozaj možné(104) – pravdepodobne by sa dali odôvodniť na základe judikatúry Meca‑Medina alebo by sa na ne v prípade, že by boli splnené príslušné podmienky, mohla uplatniť výnimka podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ.
108. Domnievam sa, že v oboch prípadoch bude pre vnútroštátny súd kľúčové zistiť, či existujú alternatívne opatrenia, ktoré menej obmedzujú hospodársku súťaž (napríklad povinnosť transparentnosti a informačná povinnosť agentov a povinnosť získať písomný súhlas dotknutých strán) a zároveň sú rovnako účinné. Táto otázka je zrejme predmetom diskusie.(105) Keby sa konštatovalo, že argumenty týchto dvoch strán majú vo všeobecnosti rovnakú váhu, priklonil by som sa k tomu, aby sa športovým zväzom ponechal určitý manévrovací priestor, a to z dôvodov uvedených v bodoch 35 až 37 mojich návrhov vo veci ROGON (v súvislosti s judikatúrou Meca‑Medina) a v bodoch 83 až 94 vyššie (v súvislosti s článkom 101 ods. 3 ZFEÚ).
5.      Pravidlo týkajúce sa kontaktovania
109. Pokiaľ ide o pravidlo týkajúce sa kontaktovania, zdá sa mi, že – ako tvrdia žalobcovia vo veci samej aj Komisia – je inherentne protisúťažné. Jeho zámerom je totiž zabrániť agentom v ponúkaní služieb určitým kategóriám potenciálnych nových klientov: tým, ktorí už majú uzavretú exkluzívnu zmluvu s iným agentom, s výnimkou prípadu, že plynú posledné dva mesiace platnosti ich existujúcej zmluvy.
110. Myslím si, že o tom, že cieľ aj následok takéhoto pravidla sú protisúťažné, veľké pochybnosti vzniknúť nemôžu. Takisto som od účastníkov konania nepočul žiadne presvedčivé vysvetlenie toho, prečo by takéto pravidlo mohlo byť odôvodnené na základe judikatúry Meca‑Medina alebo prečo by sa naň mohla uplatniť výnimka podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ.
111. Nech už je to akokoľvek, nevidím žiadny legitímny cieľ vo verejnom záujme, ktorý by sa sporným pravidlom sledoval. FIFA sa s cieľom odôvodniť toto pravidlo odvoláva na potrebu posilnenia zmluvnej stability. Zdá sa mi však, že ide o záujem hospodárskej a čisto súkromnej povahy. Zatiaľ čo istá stabilita zmlúv medzi hráčmi a klubmi je nevyhnutná na zabezpečenie regulárnosti turnajov,(106) pochybujem, že rovnakú logiku možno uplatniť aj v súvislosti so zmluvami medzi agentmi a hráčmi alebo klubmi. Rovnako mi nie je jasné, v čom by spočívalo zvýšenie efektívnosti na trhu vyplývajúce zo sporného pravidla, ktoré by mohlo kompenzovať vzniknuté protisúťažné následky.
6.      Pravidlá týkajúce sa poskytovania a sprístupňovania informácií
112. Pravidlá týkajúce sa poskytovania a sprístupňovania informácií sa z hľadiska hospodárskej súťaže samy osebe zvlášť problematické nezdajú, a to s výnimkou prípadu, že by vnútroštátny súd zistil, že – ako sa vysvetľuje v bodoch 171 a 187 nižšie – vzhľadom na povahu obchodných informácií vymieňaných medzi agentmi, ktorí sú skutočnými alebo potenciálnymi konkurentmi, by to mohlo viesť k istej forme kolúzie medzi nimi.(107)
113. Pokiaľ ide o záver k článku 101 ZFEÚ, z vyššie uvedeného vyplýva, že zlučiteľnosť sporných pravidiel s daným ustanovením bude závisieť predovšetkým od toho, či prípadné citeľné protisúťažné následky týchto pravidiel možno odôvodniť na základe judikatúry Meca‑Medina alebo sa na ne môže uplatniť výnimka podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ.
D.      Článok 102 ZFEÚ
114. Druhá záležitosť nastolená v rámci prejudiciálnej otázky sa týka zlučiteľnosti predpisov, ako je FFAR, s článkom 102 ZFEÚ.
115. Súdny dvor v rozsudku Superleague pripomenul ustálenú judikatúru, podľa ktorej sa článok 102 ZFEÚ „uplatňuj[e] na každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť, ktorý treba ako taký považovať za podnik bez ohľadu na jeho právnu formu a spôsob financovania“. Toto ustanovenie sa teda takisto uplatňuje „na subjekty vytvorené vo forme združení, ktorých cieľom je podľa ich stanov organizácia a kontrola daného športu, keďže tieto subjekty vykonávajú hospodársku činnosť súvisiacu s týmto športom tým, že ponúkajú tovary alebo služby, a keďže ich z tohto dôvodu treba považovať za ‚podniky‘“(108). Súdny dvor potom konštatoval, že FIFA „má dominantné postavenie na trhu organizovania a komercializácie futbalových súťaží medzi klubmi na trh na území Únie a využívania rôznych práv spojených s týmito súťažami“(109) (ďalej len „trhy, na ktorých existuje dominantné postavenie“).
116. Z rozsudku Superleague a z ustálenej judikatúry takisto vyplýva, že článok 102 ZFEÚ podnikom nezakazuje ich trhovú silu zneužívať iba na trhoch, na ktorých existuje dominantné postavenie, alebo na ostatných trhoch, kde môžu pôsobiť, ale aj na iných súvisiacich alebo susedných trhoch, na ktorých nepôsobia,(110) ako sú horné alebo dolné trhy vo vzťahu k trhom, na ktorých existuje dominantné postavenie.(111)
117. V tomto kontexte sa mi zdá pomerne jasné, že FIFA je prostredníctvom prijímania predpisov ako FFAR zrejme schopná využívať svoju trhovú silu na trhoch, na ktorých existuje dominantné postavenie, na ovplyvňovanie toho, akým spôsobom sa uskutočňuje hospodárska súťaž na dvoch trhoch, ktoré sú s nimi prepojené: na trhu so službami agentov (na ktorom súťažia agenti) a na prestupovom trhu hráčov (na ktorom súťažia futbalové kluby) (ďalej len „prepojené trhy“).
118. FFAR predovšetkým určuje, kto vstúpi na trh so službami agentov (prostredníctvom pravidiel týkajúcich sa udeľovania licencií) a akým spôsobom agenti medzi sebou môžu a nemôžu súťažiť (napríklad kedy môžu prikročiť ku kontaktovaniu s cieľom získať nových klientov). Regulácia činnosti agentov navyše nevyhnutne ovplyvňuje dolný prestupový trh hráčov, keďže agenti sú na danom trhu kľúčovými aktérmi, ktorí sú schopní významne ovplyvniť, či a akým spôsobom hráči prestupujú z jedného klubu do druhého.
119. Predstavujú však sporné pravidlá uvádzané zneužitie? Konečné zodpovedanie tejto otázky podľa môjho názoru v zásade prináleží vnútroštátnemu súdu. S cieľom pomôcť tomuto súdu pri jeho posúdení však teraz v súvislosti s touto otázkou uvediem niekoľko úvah.
120. Na úvod musím povedať, že je pre mňa vcelku náročné vykonať pomerne podrobné posúdenie toho, či by jednotlivé sporné pravidlá mohli predstavovať zneužitie dominantného postavenia, pretože teória ujmy, na ktorej je založené údajné zneužitie, zostáva v niektorých prípadoch do istej miery nejasná. Otázky nastolené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania a uvedené účastníkmi konania v rámci ich písomných a ústnych pripomienok v súvislosti s článkom 102 ZFEÚ v podstate zodpovedajú otázkam nastoleným a uvedeným v súvislosti s článkom 101 ZFEÚ. To ma takisto núti uvažovať, akú pridanú hodnotu by mohlo mať posúdenie sporných pravidiel na základe článku 102 ZFEÚ.
121. V každom prípade sa
mi zdá,
že
podľa
žalobcov vo veci samej majú sporné pravidlá následky spočívajúce vo vykorisťovaní aj vo vylúčení. Ak ich argumentom rozumiem správne, z hľadiska článku 102 ZFEÚ by boli údajné protisúťažné následky sporných pravidiel tieto.
122. Následky spočívajúce vo vykorisťovaní by vyplývali zo skutočnosti, že niektoré zo sporných pravidiel (napríklad tie, ktoré sa týkajú odmeny a poskytovania a sprístupňovania informácií) im stanovujú neprimerané obchodné podmienky. Predovšetkým tvrdia, že keby sa veci ponechali na normálne podmienky hospodárskej súťaže, agenti by svojim klientom mohli účtovať vyššiu odmenu alebo by túto odmenu mohli počítať na základe odlišných parametrov. Sporné pravidlá podľa ich názoru nadmerne znevýhodňujú agentov, pretože neberú primerane do úvahy kvalitu a dôležitosť služieb, ktoré poskytujú.
123. Následky spočívajúce vo vylúčení by naopak vyplývali zo skutočnosti, že niektoré zo sporných pravidiel obmedzujú spôsob, akým môžu agenti získať prístup na trh so svojimi službami a akým na ňom potom môžu súťažiť (napríklad tie, ktoré sa týkajú licencií, viacnásobného zastúpenia a kontaktovania), a ďalšie obmedzujú spôsob, akým kluby súťažia na prestupovom trhu (napríklad pravidlá týkajúce sa odmeny agentov).
124. Vykorisťovateľské zneužívanie a vylučovacie zneužívanie sa do istej miery líšia, pokiaľ ide o ich povahu a spôsob, akým poškodzujú spotrebiteľov.
1.      Vykorisťovateľské zneužívanie
125. V súvislosti s vykorisťovateľským zneužívaním by som na úvod zdôraznil, že si vyžaduje obzvlášť obozretnú analýzu.(112) Na voľných a otvorených trhoch sa existencia takéhoto zneužívania zdá veľmi nepravdepodobná, pretože za normálnych okolností by došlo k ich samoregulácii. Iné to však môže byť v prípade, že existujú väčšie prekážky vstupu alebo dominantný podnik pôsobí v situácii zákonného alebo faktického monopolu.(113)
126. Na základe existujúcej judikatúry Súdneho dvora by som povedal, že základným testom v súvislosti s vykorisťovateľským zneužívaním je to, či dominantný podnik svojim zákazníkom alebo dodávateľom určuje obchodné podmienky, ktoré nemajú primeraný vzťah s povahou transakcie a/alebo s hodnotou výrobku alebo služby, s ktorými sa obchoduje.(114) Takéto posúdenie zahŕňa dva hlavné analytické kroky.
127. V rámci prvého kroku by sa malo zistiť, či existuje rozdiel medzi obchodnými podmienkami určenými dominantným podnikom a obchodnými podmienkami, ktoré by sa uplatňovali, keby na trhu fungovala účinná hospodárska súťaž. Tento rozdiel musí byť relatívne významný a mať negatívny vplyv na dotknutých zákazníkov alebo dodávateľov.(115)
128. Ak je to tak, v rámci druhého kroku analýzy sa potom určí, či sú obchodné podmienky uplatňované dominantnými podnikmi „neprimerané“, či už samy osebe, alebo v porovnaní s konkurenčnými výrobkami alebo službami, s ktorými sa obchoduje. Práve v tomto druhom kroku analýzy nadobúda všetok svoj význam potreba overiť, či medzi spornými obchodnými podmienkami a príslušnou hospodárskou transakciou existuje primeraný hospodársky vzťah. Bolo zahrnutie danej podmienky zo strany dominantného podniku potrebné (alebo primerané) v záujme sledovania nejakého legitímneho obchodného záujmu? Bola podmienka spravodlivá v tom zmysle, že jej vplyv na postavenie dotknutého zákazníka alebo dodávateľa je primeraný cieľu sledovanému dominantným podnikom? Toto sú zvyčajne niektoré z otázok, ktoré v danom kontexte možno preskúmať.(116) Extrémne zjednodušene možno povedať, že ak nie je možné identifikovať žiadny legitímny a racionálny dôvod začlenenia obchodných podmienok, ktoré sa zdajú prehnané alebo nadmerne zaťažujúce pre zákazníkov alebo dodávateľov dominantného podniku, tieto podmienky možno kvalifikovať ako „neprimerané“, a teda zneužívajúce v zmysle článku 102 ZFEÚ.(117)
129. V súvislosti s prejednávanou vecou chcem uviesť dve pripomienky.
130. Na jednej strane sotva možno spochybniť, že situácia, o ktorú ide vo veci samej, vykazuje dva prvky, ktoré – ako sa uvádza vyššie – sa vo všeobecnosti považujú za prvky, ktoré vykorisťovateľské zneužívanie umožňujú.(118) V prvom rade existujú mimoriadne veľké prekážky vstupu na trhy, na ktorých športové zväzy (ako je FIFA) pôsobia.(119) Ich faktické monopolné postavenie na týchto trhoch je navyše výsledkom väčšej efektívnosti, investícií alebo inovácie len v obmedzenom rozsahu. Vyplýva totiž predovšetkým z pyramídovej štruktúry odvetvia športu v Únii. Toto monopolné postavenie ešte posilňuje úloha faktického regulátora celého ekosystému (v jadre ktorého sa nachádzajú trhy, na ktorých existuje dominantné postavenie(120)) zohrávaná zväzmi, ktorú umožňuje výslovný alebo tichý súhlas orgánov Únie a vnútroštátnych orgánov.(121)
131. Na druhej strane by sa však latka na konštatovanie, že zmluvná podmienka určená dominantným podnikom je neprimeraná v zmysle článku 102 ZFEÚ, vzhľadom na pomerne výnimočnú povahu vykorisťovateľského zneužívania mala nastaviť relatívne vysoko. Podmienka nie je neprimeraná len preto, že keby ju dominantné podniky nemohli stanoviť vďaka svojmu monopolnému postaveniu, ich zákazníci alebo dodávatelia by ju neprijali. Nie každé obmedzenie zmluvnej slobody je protisúťažné. Ako sa vysvetľuje vyššie, vyžaduje sa aj niečo viac. Na základe (obmedzených) informácií v spise si nie som istý, či je niektoré zo sporných pravidiel so zreteľom na ich odôvodnenie zjavne prehnané alebo agentov nadmerne zaťažuje. Rozhodnutie o tejto otázke v každom prípade prináleží vnútroštátnemu súdu.
2.      Vylučovacie zneužívanie
132. Rozsudok Superleague(122) v spojení s inými rozsudkami vydanými v rovnakom období (ako sú najmä rozsudky SEN, Unilever, Google Shopping a Alphabet(123)) takisto objasnil pojem „vylučovacie zneužívanie“ na účely článku 102 ZFEÚ. Súdny dvor zdôraznil predovšetkým dva prvky analýzy, ktoré sa týkajú správania dominantného podniku: či je toto správanie v súlade s „hospodárskou súťažou založenou na zásluhách“ (alebo či ide o „prostriedky iné než tie, ktorými sa riadi bežná hospodárska súťaž medzi podnikmi“) a či je spôsobilé mať následky spočívajúce vo vylúčení.
133. Podrobné úvahy o presnej povahe týchto prvkov a ich vzťahu by presahovali rámec týchto návrhov. Na účely prejednávanej veci postačuje podotknúť, že právomoc športových zväzov prijímať pravidlá, ktoré majú vplyv na hospodársku súťaž na určitom relevantnom trhu, sotva možno považovať za prejav „hospodárskej súťaže založenej na zásluhách“. Ako sa totiž vysvetľuje vyššie, táto právomoc vyplýva predovšetkým z postavenia faktického monopolistu športových zväzov na trhoch, na ktorých existuje dominantné postavenie, a z ich úlohy faktického regulátora celého ekosystému, v jadre ktorého sa nachádzajú trhy, na ktorých existuje dominantné postavenie.
134. Z toho, pravdaže, nevyplýva, že predpisy vydané športovými zväzmi by sa mali považovať za podozrivé, a už vôbec nie, že by sa malo predpokladať, že sú zneužívajúce. Znamená to len to, že ich zlučiteľnosť s článkom 102 ZFEÚ by sa mala posúdiť v každom prípade individuálne rovnako ako pri iných formách (jednostranného) správania dominantných podnikov. Tak ako v prípade foriem viacstranného správania podľa článku 101 ods. 1 ZFEÚ by sa aj v prípade foriem jednostranného správania mohla ich protisúťažná povaha určiť na základe preskúmania cieľa tohto správania alebo jeho následkov.(124)
135. Je pravda, že na rozdiel od rozsudku Superleague športový zväz pri regulácii prepojených trhov nekoná v situácii potenciálneho konfliktu záujmov. Je pomerne zrejmé, že pravidlá FFAR nedávajú FIFA žiadnu výhodu vo vzťahu k podnikom, ktoré sú jej skutočnými alebo potenciálnymi konkurentmi.
136. Skutočnosť, že FIFA nepôsobí (a nezamýšľa pôsobiť) na žiadnom z prepojených trhov(125) a že ide o subjekt, ktorého cieľom nie je dosahovanie zisku,(126) však v prejednávanej veci nie je relevantná. Rovnako nie je presné tvrdenie, že FIFA na veci nemá žiadny hospodársky záujem. FIFA totiž na regulácii hospodárskej súťaže na týchto trhoch môže mať nepriamy záujem, pretože ide o združenie, ktorého členmi sú národné futbalové zväzy, ktoré samy majú členov alebo pridružené subjekty, ktorými sú subjekty ako futbalové kluby.(127) Ako som už vysvetlil, futbalové kluby sú podniky súťažiace na jednom z prepojených trhov a kupujúci na druhom prepojenom trhu.
137. Zastávam názor, že ak podnik de iure alebo de facto môže plniť regulačnú úlohu, určovať podmienky, za ktorých podniky môžu vstúpiť na daný trh, a formovať podmienky, za ktorých potom tieto podniky môžu súťažiť, táto právomoc musí byť striktne vymedzená a vykonávaná opatrne bez ohľadu na to, či samotný podnik na tomto trhu pôsobí.(128)
138. Po objasnení uvedeného možno povedať, že vzhľadom na to, že – ako sa uvádza v bode 120 vyššie – otázky nastolené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania a uvedené účastníkmi konania v rámci ich písomných a ústnych pripomienok v súvislosti s článkom 102 ZFEÚ v podstate zodpovedajú otázkam nastoleným a uvedeným v súvislosti s článkom 101 ZFEÚ, úvahy v týchto návrhoch týkajúce sa druhého uvedeného ustanovenia môžu byť mutatis mutandis relevantné aj na účely posúdenia podľa článku 102 ZFEÚ.
139. Ako Súdny dvor pripomenul v rozsudku Superleague, to isté správanie môže viesť k porušeniu článku 101 ZFEÚ, ako aj článku 102 ZFEÚ, a to aj napriek tomu, že tieto ustanovenia sledujú doplňujúce sa ciele a majú odlišnú pôsobnosť. Články 101 a 102 ZFEÚ sa teda môžu uplatňovať súčasne, ak sú splnené podmienky ich uplatnenia. Súdny dvor však takisto zdôraznil, že tieto ustanovenia treba vykladať a uplatňovať konzistentne pri súčasnom rešpektovaní osobitostí oboch týchto článkov.(129)
140. V tejto súvislosti by som doplnil dôležitý prvok: Súdny dvor v bodoch 182 až 209 a 231 až 240 rozsudku Superleague objasnil, že jednotlivé odôvodnenia a výnimky zo zákazov stanovených v článku 101 ods. 1 a článku 102 ZFEÚ by sa v čo najväčšom možnom rozsahu mali vykladať súladne. Opačný postup by koniec‑koncov z právneho a hospodárskeho hľadiska nedával zmysel. Keby teda vnútroštátny súd konštatoval, že niektoré sporné pravidlá nepatria do pôsobnosti článku 101 ods. 1 ZFEÚ (pretože sa napríklad uplatňuje judikatúra Meca‑Medina) alebo by sa na ne mohla uplatniť výnimka podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ, pri posudzovaní toho, či by sa dané správanie mohlo považovať za odôvodnené podľa článku 102 ZFEÚ, by to musel zohľadniť a vyvodiť z toho príslušné závery.
141. Podľa ustálenej judikatúry totiž podnik v dominantnom postavení správanie, na ktoré sa môže vzťahovať zákaz stanovený v článku 102 ZFEÚ, môže odôvodniť. Podnik môže na tento účel najmä preukázať buď to, že jeho správanie je objektívne nevyhnutné, alebo že následok spočívajúci vo vylúčení, ktorý spôsobuje, možno vyrovnať alebo prekonať nárastom efektívnosti, z ktorého majú prospech aj spotrebitelia.(130)
142. Pokiaľ teda ide o zlučiteľnosť sporných pravidiel s článkom 102 ZFEÚ, jednou z kľúčových otázok v posúdení, ktoré bude musieť vykonať vnútroštátny súd, je, či tieto pravidlá skutočne sledujú legitímny cieľ a sú nevyhnutné a primerané tomuto cieľu alebo či sú spôsobené protisúťažné následky vyrovnané alebo prekonané nárastom efektívnosti na dotknutých trhoch, z ktorého majú prospech aj spotrebitelia.
E.      Článok 56 ZFEÚ
143. Tretia záležitosť nastolená v rámci prejudiciálnej otázky sa týka zlučiteľnosti predpisov, ako je FFAR, s článkom 56 ZFEÚ.
144. Toto ustanovenie zakotvuje slobodu poskytovať služby v prospech poskytovateľov aj príjemcov takýchto služieb. V tejto súvislosti bráni akémukoľvek vnútroštátnemu opatreniu, aj keď sa uplatňuje bez rozdielu, ktoré bráni výkonu tejto slobody tým, že zakazuje, obmedzuje alebo robí menej príťažlivou činnosť týchto poskytovateľov v iných členských štátoch, než sú členské štáty, v ktorých sú usadení.(131)
145. Súdny dvor konštatoval, že tento zákaz sa uplatňuje aj vtedy, keď skupina alebo organizácia má určitú právomoc nad jednotlivcami a môže pre nich stanoviť podmienky, ktoré majú nepriaznivý vplyv na výkon základných slobôd zaručených Zmluvou.(132) Zákaz sa v tejto súvislosti neuplatňuje len na štátne opatrenia, ale aj na súkromné pravidlá alebo postupy vrátane tých, ktoré prijímajú športové zväzy.(133)
146. Súkromné pravidlá však môžu byť prípustné, aj keď obmedzujú slobodu poskytovať služby, ak sa preukáže, že ich prijatie je odôvodnené legitímnym cieľom vo verejnom záujme, ktorý nemá čisto hospodársku povahu, a že sú v súlade so zásadou proporcionality, čo znamená, že sú spôsobilé zaručiť dosiahnutie tohto cieľa a nejdú nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné. Preukázanie, že tieto podmienky sú splnené, prináleží autorovi predmetného opatrenia.(134)
147. V zásade prináleží vnútroštátnemu súdu, aby rozhodol, či pravidlá, o ktoré ide vo veci samej, obmedzujú vnútroúnijný obchod, a ak áno, či ich možno odôvodniť, a to vzhľadom na tvrdenia a dôkazy predložené účastníkmi konania.(135) Napriek tomu by som podotkol toto.
148. Po prvé je pravda, že sporné pravidlá majú do istej miery za následok harmonizáciu požiadaviek na výkon činnosti agenta na európskej úrovni. Tento súbor pravidiel svojím spôsobom uľahčuje voľný pohyb služieb, pretože agenti usadení v jednom členskom štáte môžu takmer automaticky poskytovať svoje služby agenta v ktoromkoľvek inom členskom štáte.(136) Hoci totiž niektoré členské štáty majú právne predpisy, ktoré sa od FFAR odchyľujú (a ktoré teda príslušným národným futbalovým zväzom ukladajú povinnosť prijať pravidlá, ktoré FFAR čiastočne dopĺňajú alebo nahrádzajú),(137) podľa môjho chápania sú kľúčové pravidlá FFAR uplatniteľné v rámci celej Únie.
149. Nemožno však poprieť, že prijatím niektorých sporných pravidiel sa agentom usadeným v niektorých členských štátoch (kde činnosť agenta nebola regulovaná vôbec alebo bola regulovaná len minimálne) sťažuje pôsobenie v zahraničí. Títo agenti totiž teraz musia získať licenciu a dodržiavať viaceré pravidlá (ktoré upravujú okrem iného to, koho môžu zastupovať a ako môžu získavať nových klientov) pod hrozbou sankcií.
150. V prípade pravidiel športového zväzu, ako sú sporné pravidlá týkajúce sa licencií, viacnásobného zastúpenia a kontaktovania, sa mi teda zdá pravdepodobné, že predstavujú obmedzenie slobody poskytovať služby v zmysle článku 56 ZFEÚ.
151. Nie som si naopak istý, či by sa k podobnému záveru dalo dospieť v súvislosti s pravidlami týkajúcimi sa odmeny agentov a poskytovania a sprístupňovania informácií. Pokiaľ ide o túto kategóriu, zdá sa mi, že na spor vo veci samej sú mutatis mutandis uplatniteľné konštatovania Súdneho dvora týkajúce sa talianskych právnych predpisov o maximálnych sadzbách advokátov.(138) V súvislosti s pravidlami týkajúcimi sa informácií by som predbežne zastával názor, že akýkoľvek negatívny vplyv, ktorý by tieto pravidlá mohli mať na schopnosť a motiváciu agentov vykonávať svoje činnosti v cezhraničnom meradle, by bol príliš neistý a nepriamy na to, aby sa začal uplatňovať článok 56 ZFEÚ.(139)
152. Pokiaľ ide o odôvodnenie, už som vysvetlil, prečo niektoré ciele, na ktoré sa odvoláva FIFA, v zásade možno považovať za legitímne ciele vo verejnom záujme. V prípade iných uvádzaných cieľov je však situácia už menej jednoznačná. Moje úvahy k danej otázke platia aj v tomto kontexte.
153. Vnútroštátny súd by však mal overiť, či sú sporné pravidlá na dosiahnutie uvádzaných cieľov vhodné. Mal by posúdiť predovšetkým to, či tieto pravidlá skutočne zodpovedajú úsiliu dosiahnuť tieto ciele konzistentne a systematicky.(140)
154. Tento krok analýzy je podľa môjho názoru mimoriadne dôležitý. Vnútroštátny súd by mal totiž zistiť, či sú sporné pravidlá skutočne určené na dosahovanie cieľov, ktoré uvádza FIFA, a teda či za ich prijatím nie je žiadny skrytý motív. Ako som uviedol v bode 50 svojich návrhov vo veci ROGON, domnievam sa, že v situácii, keď vznikne potreba odôvodniť opatrenie prijaté športovým zväzom, možno nejaký záujem všeobecnej povahy, ktorý sa ním údajne sleduje, ex post nájsť v prípade takmer každého takéhoto opatrenia. Okrem toho je samozrejmé, že opatrenie sotva možno považovať za opatrenie, ktorým sa skutočne sleduje nejaký verejný záujem, ak zmysluplne neprispieva k jeho presadzovaniu.
155. Vnútroštátny súd napokon musí zistiť, či sporné pravidlá nejdú nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie daných cieľov. Tento krok predstavuje v prvom rade overenie toho, že rovnakú úroveň ochrany dotknutého záujmu nemožno dosiahnuť opatreniami, ktoré by hospodárske slobody agentov obmedzovali menej. Vnútroštátny súd by mal napokon takisto zabezpečiť, aby boli sporné pravidlá primerané stricto sensu, a to v tom zmysle, že sa nimi dosahuje spravodlivá rovnováha medzi záujmami, ktoré chce ochraňovať FIFA, a záujmami agentov, ktorí sú nimi nepriaznivo dotknutí. To by neplatilo napríklad vtedy, keď by pravidlo skutočne sledovalo legitímny a platný záujem, no bez ohľadu na to, či by existovali alternatívne opatrenia, by bolo zaťaženie agentov na tento účel v každom prípade neprimerané a nadmerné.
156. Vnútroštátny súd teda v rámci článku 56 ZFEÚ bude musieť zistiť, či sú pravidlá, ktoré vedú k obmedzeniu slobody poskytovať služby, odôvodnené legitímnym cieľom vo verejnom záujme, ktorý nemá čisto hospodársku povahu, a či sú v súlade so zásadou proporcionality, čo znamená, že sú spôsobilé zaručiť dosiahnutie tohto cieľa a nejdú nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné.
F.      Článok 6 GDPR
157. Štvrtá a posledná záležitosť nastolená v rámci prejudiciálnej otázky sa týka zlučiteľnosti predpisov, ako je FFAR, s článkom 6 GDPR. Vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania poukazuje na spracúvanie údajov stanovené v článku 16 ods. 2 písm. j) bodoch ii) až v), v článku 16 ods. 2 písm. k) bode ii) a článku 19 FFAR.
158. Článok 16 ods. 2 písm. j) body ii) až v) a článok 16 ods. 2 písm. k) bod ii) FFAR v podstate vyžadujú, aby agenti do 14 dní nahrávali údaje týkajúce sa dohôd s klientmi, odmeny a spolupráce na platformu, ktorú prevádzkuje FIFA. Článok 19 FFAR ďalej agentom ukladá povinnosť poskytovať FIFA osobné údaje vrátane informácií o klientoch, službách a transakciách, ktoré sa potom sprístupnia určitým zainteresovaným stranám na účely monitorovania dodržiavania hmotnoprávnych ustanovení FFAR.
159. Článok 6 ods. 1 GDPR stanovuje taxatívny a obmedzujúci zoznam prípadov, v ktorých možno spracúvanie osobných údajov považovať za zákonné. Hoci vnútroštátny súd nevymedzil, ktorý prípad spracúvania podľa daného ustanovenia považuje na účely veci samej za relevantný, z informácií v návrhu na začatie prejudiciálneho konania a z povahy sporných pravidiel FFAR vyplýva, že článok 6 ods. 1 písm. f) je v tomto kontexte relevantné.
160. Článok 6 ods. 1 písm. f) GDPR stanovuje, že spracúvanie osobných údajov je zákonné, ak je „nevyhnutné na účely oprávnených záujmov, ktoré sleduje prevádzkovateľ alebo tretia strana, s výnimkou prípadov, keď nad takýmito záujmami prevažujú záujmy alebo základné práva a slobody dotknutej osoby, ktoré si vyžadujú ochranu osobných údajov…“.
161. Podľa ustálenej judikatúry toto ustanovenie stanovuje tri kumulatívne podmienky na to, aby spracúvanie osobných údajov, ktoré upravuje, bolo zákonné. Po prvé musí prevádzkovateľ alebo tretia strana sledovať oprávnený záujem. Po druhé musí byť spracúvanie osobných údajov nevyhnutné na dosiahnutie tohto záujmu. Po tretie záujmy alebo základné slobody a práva osoby, o ktorej osobné údaje ide, nesmú prevažovať nad oprávneným záujmom prevádzkovateľa alebo tretej strany.(141)
162. Hoci posúdenie, či v súvislosti so spracúvaním osobných údajov, o ktoré ide vo veci samej, sú splnené tri podmienky uvedené vyššie, v konečnom dôsledku prináleží vnútroštátnemu súdu, Súdny dvor, ktorý rozhoduje o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, môže poskytnúť spresnenia, ktorých cieľom je naviesť vnútroštátny súd pri tomto posúdení.(142) V ďalších častiach sa preto pokúsim poskytnúť isté usmernenia k tomu, ako by mal vnútroštátny súd overiť, či tri kumulatívne podmienky uvedené v predchádzajúcom bode možno uplatniť na predpisy, ako je FFAR.
163. Pred pokračovaním je však namieste upozornenie: podľa článku 1 ods. 1 GDPR sa týmto nariadením priznáva ochrana iba v súvislosti so spracúvaním údajov týkajúcich sa fyzických osôb. V súlade s objasnením v jeho odôvodnení 14 sa preto toto nariadenie nevzťahuje na „spracúvanie osobných údajov, ktoré sa týka právnických osôb, a najmä podnikov založených ako právnické osoby vrátane názvu, formy a kontaktných údajov právnickej osoby“. Keby teda vnútroštátny súd konštatoval, že sporné pravidlá sú nezlučiteľné s článkom 6 GDPR, toto konštatovanie by sa uplatňovalo iba na (osobné) údaje týkajúce sa agentov, ktorí sú fyzickými osobami, a futbalistov alebo prípadne iných jednotlivcov (ako sú zamestnanci dotknutých futbalových klubov alebo agentúr, prostredníctvom ktorých môžu agenti vykonávať svoju podnikateľskú činnosť).
1.      FFAR a oprávnené záujmy
164. Pokiaľ ide o prvú podmienku týkajúcu sa sledovania oprávneného záujmu, treba pripomenúť, že v súlade s článkom 13 ods. 1 písm. d) GDPR je prevádzkovateľ v čase, keď sa od dotknutej osoby získavajú osobné údaje, ktoré sa jej týkajú, povinný oznámiť tejto osobe sledované oprávnené záujmy, ak sa toto spracúvanie zakladá na článku 6 ods. 1 písm. f) tohto nariadenia. Vnútroštátnemu súdu bude teda na úvod prináležať určenie, či si FIFA túto povinnosť plní, a to tak, že agentov pri získavaní údajov priamo informuje o sledovanom oprávnenom záujme.
165. Ak táto povinnosť splnená nie je, získavanie údajov na základe článku 6 ods. 1 písm. f) GDPR odôvodniť nemožno.
166. Treba však poznamenať, že pri neexistencii vymedzenia pojmu „oprávnený záujem“ v GDPR možno v zásade za oprávnenú považovať širokú škálu záujmov. Ako je zrejmé z odôvodnenia 47 GDPR, tento pojem sa neobmedzuje na záujmy zakotvené a určené zákonom a oprávnené môžu byť aj záujmy hospodárskej povahy. Oprávnený záujem môže existovať napríklad vtedy, keď medzi dotknutou osobou a prevádzkovateľom existuje relevantný a primeraný vzťah, napríklad keď je dotknutá osoba voči prevádzkovateľovi v postavení klienta alebo v jeho službách, alebo dokonca aj v kontexte priameho marketingu.(143)
167. Vzťah medzi FIFA a agentmi v prejednávanej veci sa na typický vzťah medzi klientom a poskytovateľom služby uvedený v odôvodnení 47 GDPR nepodobá. Činnosti agentov sú napriek tomu – ako sa vysvetľuje aj v bodoch 57, 58 a 65 mojich návrhov vo veci ROGON – úzko späté s regulačným rámcom FIFA. Agenti sú totiž akreditovaní profesionáli, ktorých FIFA registruje a ktorí sú oprávnení zastupovať zainteresované strany v rámci ekosystému futbalového odvetvia a poskytovať im poradenstvo v súlade s pravidlami stanovenými daným riadiacim subjektom. Zdá sa teda, že medzi nimi existuje relevantný a primeraný vzťah blízkosti.
168. Osobitný význam v tejto veci má navyše skutočnosť, že článok 1 ods. 2 FFAR vymedzuje, že účelom jeho pravidiel je zabezpečiť, aby bolo správanie agentov v súlade s hlavnými cieľmi systému futbalových prestupov a s inými cieľmi, ktoré obsahujú – ako tvrdí FIFA – udržiavanie kvality služieb poskytovaných agentmi klientom za spravodlivú a primeranú odmenu, obmedzenie konfliktov záujmov, zvýšenie finančnej a administratívnej transparentnosti a predchádzanie zneužívajúcim praktikám. FIFA vo svojich písomných pripomienkach ďalej vysvetľuje, že článok 16 ods. 2 písm. j) body ii) až v), článok 16 ods. 2 písm. k) bod ii) a článok 19 FFAR v prvom rade zaručujú transparentnosť a zabezpečujú monitorovanie a presadzovanie dodržiavania hmotnoprávnych ustanovení FFAR.
169. V tejto súvislosti mám tri pripomienky.
170. Po prvé obmedzenie konfliktov záujmov a predchádzanie zneužívajúcim praktikám podľa môjho názoru pomerne jasne predstavujú záujmy, ktoré sú oprávnené v zmysle článku 6 GDPR. Podobne je v zásade prijateľným cieľom aj zabezpečenie, aby FIFA mohla monitorovať a presadzovať dodržiavanie hmotnoprávnych pravidiel FFAR, a to za predpokladu – ktorý sotva treba uvádzať –, že dotknuté hmotnoprávne pravidlá nie sú v rozpore so žiadnym ustanovením práva Únie.
171. Po druhé musím povedať, že „transparentnosť“ jednoznačne možno považovať za hodnotu, ktorá je sama osebe hodná ochrany, keď sa týka činnosti orgánov verejnej moci, pretože medzi demokraciou a transparentnosťou (alebo otvorenosťou) v rámci verejnej správy existuje jasné prepojenie.(144) Pokiaľ však ide o hospodárske činnosti súkromných osôb, situácia už taká jednoznačná nie je. Transparentnosť sa totiž musí zosúladiť so súkromím. Transparentnosť v súvislosti s hospodárskymi a finančnými informáciami osoby navyše môže mať isté nešťastné dôsledky – čo je otázka, ku ktorej sa neskôr vrátim –, ako je uľahčovanie kolúzie medzi konkurentmi alebo umožňovanie aktov nekalej hospodárskej súťaže. V tejto súvislosti by si teda vnútroštátny súd podľa môjho názoru mal vo vzťahu ku každému druhu informácií, ktoré sa majú poskytovať z dôvodu (údajnej) transparentnosti, položiť otázku: aký je účel zabezpečenia transparentnosti?
172. Po tretie som takisto trochu zmätený v súvislosti s cieľom spočívajúcim v „udržiavaní kvality služieb poskytovaných agentmi klientom za spravodlivú a primeranú odmenu“(145). „Spravodlivá“ a „primeraná“ sú dve prídavné mená, ktoré si nevyhnutne vyžadujú subjektívne hodnotenie. To, či je istá odmena „spravodlivá a primeraná“ alebo nie, závisí jednoznačne od perspektívy prijatej pri posudzovaní tejto odmeny. Som si pomerne istý, že názory futbalových tímov a agentov sa v tejto súvislosti môžu často rozchádzať. Okrem toho si kladiem otázku, či združenie podnikov (v tomto prípade FIFA) môže opodstatnene tvrdiť, že sleduje oprávnený záujem, keď istých obchodných partnerov (v tomto prípade agentov) žiada o sprístupnenie dôverných hospodárskych a finančných informácií s cieľom „vytiahnuť z nich výhodnejšiu dohodu“ (v tomto prípade nižšiu odmenu), než by bola v prípade, že by sa vec ponechala na normálne podmienky hospodárskej súťaže. Situácia však môže byť iná v prípade, že – ako sa vysvetľuje vyššie – by sa určitý mechanizmus na stanovenie odmien považoval za nevyhnutný na zabezpečenie minimálnej úrovne konkurenčnosti a spravodlivosti na turnajoch alebo na ochranu iných dotknutých účastníkov trhu (napríklad športovcov, predovšetkým mladých športovcov) pred konfliktmi záujmov alebo pred zneužívajúcimi či podvodnými praktikami.
2.      FFAR a nevyhnutnosť
173. Pokiaľ ide o druhú podmienku týkajúcu sa nevyhnutnosti, vnútroštátny súd by mal určiť, či sledovaný oprávnený záujem na spracúvaní údajov možno primeraným spôsobom rovnako účinne dosiahnuť inými prostriedkami, ktoré menej zasahujú do základných práv a slobôd dotknutých osôb, najmä do práv na rešpektovanie súkromného života a na ochranu osobných údajov zaručených článkami 7 a 8 Charty.(146)
174. Takisto je potrebné pripomenúť, že podmienku týkajúcu sa nevyhnutnosti spracúvania treba preskúmať spoločne so zásadou „minimalizácie údajov“ zakotvenou v článku 5 ods. 1 písm. c) GDPR, podľa ktorej musia byť osobné údaje „primerané, relevantné a obmedzené na rozsah, ktorý je nevyhnutný vzhľadom na účely, na ktoré sa spracúvajú“(147).
175. Vzhľadom na uvedené si určenie toho, či je spracúvanie údajov „nevyhnutné“ v zmysle článku 6 ods. 1 písm. f) GDPR, vyžaduje predovšetkým overenie, či opatrenia stanovujúce takéto spracúvanie: (i) skutočne chránia uvádzaný verejný záujem (v tom zmysle, že za nimi nie je žiadny skrytý motív); (ii) boli prijaté v reakcii na objektívnu potrebu sledovať tento cieľ; (iii) sú vhodné na dosiahnutie týchto cieľov (v tom zmysle, že sa zdajú spôsobilé významne prispieť k ich dosahovaniu) a (iv) mohli by byť nahradené alternatívnymi opatreniami, ktoré menej zasahujú do súkromia dotknutých fyzických osôb.
176. FIFA v prejednávanej veci tvrdí, že tieto ustanovenia vyžadujú iba poskytovanie základných informácií a zabezpečujú ich dostupnosť subjektom, pre ktoré je prístup k týmto údajom kľúčový z hľadiska výkonu ich hospodárskych činností.
177. Podotýkam však, že sporné ustanovenia FFAR od agentov vyžadujú, aby FIFA poskytli pomerne veľký objem údajov (z hľadiska druhu aj množstva).(148) Nejde len o osobné údaje týkajúce sa profilu agenta, zoznamu klientov a poskytovaných služieb, ale aj o podrobnosti o zmluvách, finančných transakciách a odmene. Tieto ustanovenia takisto stanovujú, že časť týchto informácií sa sprístupňuje potenciálne pomerne početnej skupine fyzických a právnických osôb: iným klubom, hráčom a hráčskym agentom.
178. Ak je to tak, jednou z kľúčových otázok, ktoré bude vnútroštátny súd musieť zodpovedať, je podľa môjho názoru otázka, či by bolo možné rozsah údajov poskytovaných FIFA a sprístupňovaných tretím stranám prijateľne obmedziť a/alebo či by boli k dispozícii alternatívy, ktoré sú rovnako účinné a menej rušivé.
179. Myslím si, že FIFA by na tento účel mala vnútroštátnemu súdu vo vzťahu ku každému druhu informácií vysvetliť, prečo ich predkladanie agentmi a prípadne ich sprístupňovanie zainteresovaným stranám nemožno zrušiť vzhľadom na to, že by bolo pre FIFA nemožné alebo nadmerne ťažké chrániť dotknuté oprávnené záujmy.
3.      FFAR a prevažujúce záujmy dotknutých osôb
180. Pokiaľ napokon ide o tretiu podmienku, je potrebné určiť, či nad oprávnenými záujmami prevádzkovateľa alebo tretej strany prevažujú záujmy alebo základné práva a slobody dotknutej osoby. Súdny dvor v tejto súvislosti konštatoval, že táto podmienka si vyžaduje vyvažovanie protichodných práv a záujmov, ktoré v zásade závisí od špecifických okolností konkrétneho prípadu.
181. Hoci vykonanie tohto vyvažovania, ktoré si vyžaduje pomerne hĺbkové vedomosti o protichodných záujmoch, prináleží vnútroštátnemu súdu,(149) s cieľom pomôcť tomuto súdu pri jeho posúdení uvediem tieto pripomienky.
182. Táto podmienka v podstate spočíva v tomto zistení: za predpokladu, že spracúvanie údajov skutočne sleduje oprávnený záujem a je na tento účel nevyhnutné, zachádza toto spracúvanie napriek tomu priďaleko, pretože neúnosne zaťažuje dotknuté osoby? Inak povedané, je obetovanie záujmov dotknutých osôb so zreteľom na dôvody a spôsob spracúvania údajov jednoducho prehnané?
183. Súdny dvor v tejto súvislosti konštatoval, že pri vyvažovaní predmetných protichodných práv treba osobitne zohľadniť primerané očakávania dotknutej osoby, rozsah predmetného spracúvania a jeho vplyv na túto osobu.(150) Z odôvodnenia 47 GDPR totiž vyplýva, že záujmy a základné práva dotknutej osoby môžu prevážiť nad záujmom prevádzkovateľa údajov najmä vtedy, ak sa osobné údaje spracúvajú za okolností, keď dotknuté osoby takéto spracúvanie primerane neočakávajú.
184. Pokiaľ ide o špecifické okolnosti prejednávanej veci, keď agenti pôsobia v regulačnom rámci, ako je FFAR, zdá sa primerané očakávať, že regulačný subjekt, ktorý tento rámec stanovil, bude spracúvať ich údaje. Bez prístupu k relevantným informáciám o agentoch a ich službách by predovšetkým nebolo možné účinné monitorovanie a presadzovanie dodržiavania predpisov zo strany FIFA.
185. V tomto kontexte však takisto môže vzniknúť otázka, či by agenti mohli primerane očakávať, že všetky alebo niektoré aspekty ich údajov sa sprístupnia stranám iným ako riadiaci subjekt regulujúci futbal. Nie je totiž jasné, akým spôsobom sprístupňovanie údajov agentov klubom, hráčom a iným agentom zodpovedá oprávnenému záujmu, ktorý FIFA sleduje spracúvaním údajov a ktorým je výkon jej regulačnej právomoci na účely dosahovania cieľov FFAR.
186. Agenti pôsobia na výrazne konkurenčnom trhu, kde informácie o ich klientskej základni a zmluvách predstavujú cenné obchodné údaje. Ak k takýmto údajom budú mať prístup konkurenti (konkurujúci agenti) alebo potenciálni klienti (hráči a kluby), mohlo by to na jednej strane ovplyvniť konkurenčnú štruktúru trhu a na druhej strane takisto agentom spôsobiť významnú finančnú ujmu.
187. Ako sa uvádza v bode 171 vyššie, sprístupňovanie hospodárskych a finančných údajov agentov ich konkurentom môže uľahčiť kolúziu na trhu. Takisto by to mohlo viesť k nekalým súťažným praktikám a umožniť konkurujúcim agentom zasahovať do budúcich rokovaní. Okrem toho by to mohlo narušiť dôveru vo vzťahoch medzi agentom a klientom, pretože riziko prezradenia citlivých zmluvných a finančných informácií by mohlo odrádzať od transparentných rokovaní a v konečnom dôsledku narušiť dôveru v regulačný rámec. Keďže FIFA vo vzťahu k agentom prijíma regulačné opatrenia, títo agenti by mali mať v tento subjekt istú dôveru, že je schopný zohľadniť ich oprávnené záujmy týkajúce sa súkromia a dôvernosti. Právny rámec sa nemôže sústreďovať len na záujmy klubov a hráčov, čo ako sú tieto záujmy oprávnené.
188. Rozsiahla povinnosť poskytovať údaje a možnosť prístupu tretích strán k týmto údajom teda môžu zasahovať nielen do práva agentov na rešpektovanie súkromného života a ochranu osobných údajov (články 7 a 8 Charty), ale prípadne aj do ich slobody podnikania (článok 16 Charty).
189. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy nemožno vylúčiť možnosť, že spracúvanie osobných údajov, o ktoré ide vo veci samej, aspoň čiastočne nie je odôvodnené ako nevyhnutné na účely oprávnených záujmov v zmysle článku 6 ods. 1 písm. f) GDPR, a to predovšetkým v rozsahu, v akom sa niektoré informácie hospodárskej a finančnej povahy sprístupňujú stranám iným než FIFA a jej orgánom a subjektom.
190. So zreteľom na uvedené by sa na štvrtú časť prejudiciálnej otázky malo odpovedať v tom zmysle, že predpisy vydané športovými zväzmi, ktoré sa týkajú poskytovania osobných údajov fyzických osôb a ich sprístupňovania tretím stranám, sú v súlade s článkom 6 ods. 1 GDPR, ak tieto predpisy predovšetkým (i) skutočne sledujú záujem hodný ochrany; (ii) obmedzujú sa na to, čo je na tento účel striktne nevyhnutné, a (iii) nevedú k neúnosnému zaťaženiu dotknutých osôb v súvislosti s ich právom na súkromie a s ich finančnými záujmami.
V.      Návrh
191. Navrhujem, aby Súdny dvor na prejudiciálnu otázku, ktorú položil Landgericht Mainz (Krajinský súd Mainz, Nemecko), odpovedal, že pravidlám stanoveným v predpisoch vydaných športovými zväzmi, ktoré sa týkajú činnosti futbalových agentov, nebráni
–        článok 101 ZFEÚ, ak akýkoľvek citeľný protisúťažný následok, ktoré tieto pravidlá môžu mať, možno odôvodniť na základe judikatúry Meca‑Medina alebo sa naň môže uplatniť výnimka podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ,
–        článok 102 ZFEÚ, ak tieto pravidlá skutočne sledujú legitímny cieľ, sú nevyhnutné a primerané tomuto cieľu alebo ak sú spôsobené protisúťažné následky vyrovnané alebo prekonané nárastom efektívnosti na dotknutých trhoch, z ktorého majú prospech aj spotrebitelia,
–        článok 56 ZFEÚ, ak sú tieto pravidlá v prípade, že vedú k obmedzeniu slobody poskytovať služby, odôvodnené legitímnym cieľom vo verejnom záujme, ktorý nemá čisto hospodársku povahu, a sú v súlade so zásadou proporcionality v tom zmysle, že sú spôsobilé zaručiť dosiahnutie tohto cieľa a nejdú nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné, a
–        článok 6 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov), ak tie, ktoré sa týkajú poskytovania osobných údajov fyzických osôb a ich sprístupňovania tretím stranám, skutočne sledujú záujmy hodné ochrany, týkajú sa len údajov, ktoré sú na tento účel striktne nevyhnutné, a nevedú k neúnosnému zaťaženiu dotknutých osôb v súvislosti s ich právom na súkromie a s ich finančnými záujmami.
1      Jazyk prednesu: angličtina.
2      Rozsudok z 21. decembra 2023, International Skating Union/Komisia (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012) (ďalej len „rozsudok ISU“).
3      Rozsudok z 21. decembra 2023, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011) (ďalej len „rozsudok Superleague“).
4      Rozsudok z 21. decembra 2023, Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010) (ďalej len „rozsudok Royal Antwerp“).
5      Rozsudok zo 4. októbra 2024, FIFA (C‑650/22, EU:C:2024:824) (ďalej len „rozsudok FIFA“).
6      C‑428/23 (ďalej len „návrhy vo veci ROGON“).
7      C‑133/24 (ďalej len „návrhy vo veci CD Tondela“).
8      Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1.
9      V príslušných prípadoch tak, ako sa uplatňujú v spojení s inými pravidlami FIFA, ako je článok 18b FIFA Regulations on the Status and Transfer of Players (predpis FIFA o štatúte a prestupe hráčov, ďalej len „FIFA RSTP“), článok 7 FIFA Regulations on Working with Intermediaries (predpis FIFA týkajúci sa práce s agentmi), články 8, 14, 57 a 58 stanov FIFA z roku 2021, články 5, 49 a 53 FIFA Code of Conduct 2019 (disciplinárny poriadok FIFA z roku 2019) a články 4 a 82 FIFA Code of Ethics 2020 (etický kódex FIFA z roku 2020).
10      Pozri rozsudok Superleague (bod 83 a citovaná judikatúra).
11      Tamže (body 85 až 87 a citovaná judikatúra).
12      Tamže (bod 84).
13      Rozsudok z 12. decembra 1974, Walrave a Koch (36/74, EU:C:1974:140, bod 8) (ďalej len „rozsudok Walrave“). Následne bola potvrdená okrem iného v rozsudkoch z 15. decembra 1995, Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, bod 76) (ďalej len „rozsudok Bosman“), a z 11. apríla 2000, Deliège (C‑51/96 a C‑191/97, EU:C:2000:199, bod 43) (ďalej len „rozsudok Deliège“).
14      Pozri PARRISH, R., MIETTINEN, S.: The Sporting Exception in European Union Law.
In: TMC Asser Press, 2008, a WEATHERILL, S.: The impact of the rulings of 21 December 2023 on the structure of EU sports law. In: The International Sports Law Journal, roč. 23, 2023, s. 414, kde sa uvádzajú ďalšie odkazy.
15      Pozri napríklad rozsudok Walrave (bod 9) a rozsudky zo 14. júla 1976, Donà (13/76, EU:C:1976:115, bod 15); z 8. mája 2003, Deutscher Handballbund (C‑438/00, EU:C:2003:255, body 54 až 56), a z 18. júla 2006, Meca‑Medina a Majcen/Komisia (C‑519/04 P, EU:C:2006:492, bod 26) (ďalej len „rozsudok Meca‑Medina“). V rámci náuky pozri tiež IBÁÑEZ COLOMO, P.: Competition law and sports governance: Disentangling a complex relationship. In: World Competition, roč. 45, vydanie 3, 2022, s. 331 – 334.
16      Pozri okrem iného rozsudok z 13. júna 2019, TopFit a Biffi (C‑22/18, EU:C:2019:497, body 49 a 53) (ďalej len „rozsudok TopFit“), a rozsudok FIFA (bod 79).
17      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. februára 2002, Wouters a i. (C‑309/99, EU:C:2002:98, bod 57 a citovaná judikatúra) (ďalej len „rozsudok Wouters“). Pozri všeobecnejšie tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Poiares Maduro vo veci FENIN/Komisia (C‑205/03 P, EU:C:2005:666, bod 15 a citovaná judikatúra).
18      Pozri napríklad rozsudky z 1. júla 2008, MOTOE (C‑49/07, EU:C:2008:376, bod 24) (ďalej len „rozsudok MOTOE“), a z 18. januára 2024, Lietuvos notarų rūmai a i. (C‑128/21, EU:C:2024:49, bod 61 a citovaná judikatúra).
19      Pozri okrem iného rozsudok z 11. júna 2020, Komisia a Slovenská republika/Dôvera zdravotná poisťovňa (C‑262/18 P a C‑271/18 P, EU:C:2020:450, body 26 až 52 a citovaná judikatúra).
20      Pozri najmä rozsudok z 21. septembra 1999, Albany (C‑67/96, EU:C:1999:430, body 59 a 60). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs vo veci Albany (C‑67/96, EU:C:1999:28, bod 182), a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci FNV Kunsten Informatie en Media (C‑413/13, EU:C:2014:2215, body 31 až 35).
21      Pozri napríklad rozsudky z 5. októbra 1988, Steymann (196/87, EU:C:1988:475, bod 9), a z 31. mája 1989, Bettray (344/87, EU:C:1989:226, body 17 až 20).
22      Pozri okrem iných rozsudky zo 7. marca 1990, Krantz (C‑69/88, EU:C:1990:97, bod 11); zo 16. decembra 1992, B & Q (C‑169/91, EU:C:1992:519, bod 15); zo 14. júla 1994, Peralta (C‑379/92, EU:C:1994:296, bod 24), a z 26. mája 2005, Burmanjer a i. (C‑20/03, EU:C:2005:307, bod 31).
23      Pozri moje návrhy vo veci Fastweb a i. (Intervaly fakturácie) (C‑468/20, EU:C:2022:996, bod 50).
24      Pozri v tomto zmysle nedávny rozsudok z 5. decembra 2024, Tallinna Kaubamaja Grupp a KIA Auto (C‑606/23, EU:C:2024:1004, body 28 a 32 až 34), a rozsudok ISU (bod 109). Pozri tiež rozsudok z 13. decembra 2012, Expedia (C‑226/11, EU:C:2012:795, body 16 a 17).
25      Pozri napríklad rozsudok z 12. septembra 2000, Pavlov a i. (C‑180/98 až C‑184/98, EU:C:2000:428, body 90 až 97).
26      V súvislosti s touto otázkou pozri správu z 10. decembra 1999 Report from the Commission to the European Council with a view to safeguarding current sports structures and maintaining the social function of sport within the Community framework (The Helsinki Report on Sport) [KOM(1999) 644 v konečnom znení], oddiel 4.2.1.1.
27      Presne rovnako, ako môže mať to, že je hráč spôsobilý a/alebo vybraný hrať v národnom tíme, určitý vplyv na jeho kariéru a v širšom ponímaní aj na obraz jeho futbalového klubu v očiach verejnosti.
28      Pozri napríklad argument uvedený v rozsudku z 23. novembra 1989, B & Q (C‑145/88, EU:C:1989:593, bod 7).
29      Pozri mutatis mutandis návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Mickelsson a Roos (C‑142/05, EU:C:2006:782, bod 45).
30      Pozri podobne rozsudok Deliège (body 64 až 66), v ktorom sa Súdny dvor zmienil o pravidlách športového zväzu, ktoré „nevyhnutne majú za následok obmedzenie počtu účastníkov turnaja“, ale tento následok „je neoddeliteľnou súčasťou organizácie medzinárodného športového podujatia na vysokej úrovni, ktorá nevyhnutne zahŕňa prijatie určitých pravidiel alebo kritérií výberu“. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
31      Pozri napríklad návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Tesauro vo veci Hünermund a i. (C‑292/92, EU:C:1993:863, body 1 a 28), a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Tizzano vo veci CaixaBank France (C‑442/02, EU:C:2004:187, bod 63).
32      Pozri články 120 a 199 ZFEÚ a Protokol (č. 27) o vnútornom trhu a hospodárskej súťaži. Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Gulmann vo veci Schindler (C‑275/92, EU:C:1993:944, bod 123), a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Szpunar v spojených veciach X a Visser (C‑360/15 a C‑31/16, EU:C:2017:397, bod 1).
33      Pozri najmä článok 3 ods. 1 a 3 ZEÚ. Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci AC‑Treuhand/Komisia (C‑194/14 P, EU:C:2015:350, bod 45).
34      Pozri v tomto zmysle rozsudky Deliège (body 67 a 68) a TopFit (bod 60).
35      Pokiaľ ide o pojem lex sportiva, pozri napríklad ANDERSON, J.: Modern Sports Law: A Textbook. Hart Publishing, 2010, s. 20 – 23, a PARRISH, R.: Lex Sportiva and EU sports law. In: European Law Review, roč. 37, vydanie 6, 2012, s. 716.
36      Pozri napríklad článok 4 Revidovanej Európskej charty o športe Rady Európy (2022): „Organizácie športového hnutia v plnej miere požívajú slobodu združovania zakotvenú v Dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd [ďalej len ‚EDĽP‘]. Majú autonómne rozhodovacie postupy a svojich vedúcich predstaviteľov by si mali zvoliť demokraticky v súlade so zásadami dobrej správy vecí verejných.“
37      Ako uviedol Súdny dvor, článok 12 ods. 1 Charty, ktorý zodpovedá článku 11 ods. 1 EDĽP, „predstavuje jeden zo základných pilierov demokratickej a pluralitnej spoločnosti, keďže umožňuje občanom konať kolektívne v oblastiach spoločného záujmu a prispieť tak k riadnemu fungovaniu verejného života“. Toto právo nezahŕňa len slobodu založiť alebo rozpustiť združenie, ale zahŕňa aj možnosť tohto združenia konať v období medzi tým, čo okrem iného znamená, že musí byť schopné vyvíjať svoju činnosť a fungovať bez neodôvodneného štátneho zásahu. Pozri rozsudok z 18. júna 2020, Komisia/Maďarsko (Transparentnosť združení) (C‑78/18, EU:C:2020:476, body 110 až 113), kde sa uvádzajú odkazy na relevantnú judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva.
38      Pozri napríklad rozsudok z 5. apríla 1984, van de Haar a Kaveka De Meern (177/82 a 178/82, EU:C:1984:144, body 11 a 12).
39      Porovnaj napríklad rozsudok z 19. februára 2002, Arduino (C‑35/99, EU:C:2002:97, bod 43).
40      Pokiaľ ide o túto tému, pozri tiež niekoľko doplňujúcich úvah v návrhoch, ktoré predniesol generálny advokát Szpunar vo veci FIFA (C‑650/22, EU:C:2024:375, body 31 až 34).
41      Pozri rozsudok Superleague (body 95 až 106 a citovaná judikatúra).
42      Pozri moje návrhy vo veci KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:522, body 104 a 105 a citovaná judikatúra).
43      Pokiaľ ide o tento výraz v právnej náuke, pozri napríklad TRIDIMAS, T.: Constitutional review of member state action: The virtues and vices of an incomplete jurisdiction. In: International Journal of Constitutional Law, roč. 9, vydanie 3 – 4, 2011, s. 737 – 756.
44      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. januára 2005, Piau/Komisia (T‑193/02, EU:T:2005:22, bod 73) (ďalej len „rozsudok Piau“).
45      Pozri okrem iného rozsudky Piau (body 69 až 75) a FIFA (body 117 až 120). Pozri tiež bod 16 vyššie.
46      Pozri v tomto zmysle rozsudok FIFA (body 122 a 123 a citovaná judikatúra).
47      Pozri rozsudky z 18. januára 2024, Lietuvos notarų rūmai a i. (C‑128/21, EU:C:2024:49, body 97 až 105), a z 25. januára 2024, Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, body 21 až 35 a 42 až 54).
48      Pojmom „dohody“ budem označovať všetky formy správania podľa článku 101 ZFEÚ: „dohody medzi podnikmi, rozhodnutia združení podnikov a zosúladené postupy“.
49      Rozsudky z 15. decembra 1994, DLG (C‑250/92, EU:C:1994:413); z 2. apríla 2020, Budapest Bank a i. (C‑228/18, EU:C:2020:265), a z 29. júna 2023, Super Bock Bebidas (C‑211/22, EU:C:2023:529).
50      Pozri v tejto súvislosti body 41 a 42 mojich návrhov vo veci CD Tondela.
51      Pokiaľ ide o tieto dohody, pozri okrem iného rozsudky z 18. januára 2024, Lietuvos notarų rūmai a i. (C‑128/21, EU:C:2024:49, bod 91 a citovaná judikatúra), a z 25. januára 2024, Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, body 50 až 53).
52      Čisto z hľadiska prospechu pre spotrebiteľov môžu byť pravidlá týkajúce sa maximálnych cien na horných trhoch dokonca prínosné, pretože konkurenčná snaha ponúkať výrobky alebo služby za nižšiu ako maximálnu cenu by mohla viesť k zníženiu celkových nákladov na výrobok alebo službu ponúkané na dolnom trhu. V tomto prípade by futbalové kluby v situácii, keď by im vznikli nižšie náklady na odmeny agentov, mohli hypoteticky rozdeliť viac zdrojov do iných oblastí a dosiahnuť úspory, ktoré by sa potom mohli čiastočne preniesť na spotrebiteľov (napríklad by sa znížili ceny lístkov na zápasy). V tejto súvislosti podotýkam, že Komisia vo svojom oznámení s názvom Communication – Report on competition in professional services [KOM(2004) 83 v konečnom znení] uviedla: (i) „fixné ceny alebo minimálne ceny sú regulačné nástroje, pri ktorých je pravdepodobné, že budú mať najškodlivejšie následky pre hospodársku súťaž, pričom odstránia alebo výrazne obmedzia výhody, ktoré konkurenčné trhy prinášajú spotrebiteľom“ (bod 31), a (ii) „je možné, že maximálne ceny by mohli spotrebiteľov chrániť pred nadmernými poplatkami na trhoch s veľkými prekážkami vstupu a absenciou účinnej hospodárskej súťaže. Pre väčšinu profesií v Únii to však zrejme neplatí“ (bod 35). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
53      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. júla 2019, Komisia/Nemecko (C‑377/17, EU:C:2019:562, bod 77, 80 a 94), a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mazák vo veci Komisia/Taliansko (C‑565/08, EU:C:2010:403, bod 34).
54      Za obzvlášť zaujímavé považujem niektoré rozhodnutia súdov Spojených štátov. Supreme Court of the United States (Najvyšší súd USA, USA) napríklad vo veci State Oil Co. v. Khan (522 U.S. 3, 1997) zvrátil predchádzajúce precedensy a v podstate rozhodol, že stanovovanie maximálnych cien by sa samo osebe nemalo považovať za protiprávne, a teda malo by sa hodnotiť na základe zásady logického uvažovania, čo zahŕňa analýzu skutočných následkov tejto praktiky pre hospodársku súťaž v jej špecifickom trhovom kontexte. United States Court of Appeals for the Ninth Circuit (Odvolací súd USA pre deviaty okruh, USA) navyše vo veci NCAA v. Alston a i. [375, F. Supp.3d 1058, District Court (obvodný súd, USA), 2019] skúmal obmedzenia náhrad, ktoré National Collegiate Athletic Association (Národná vysokoškolská športová asociácia) zaviedla pre športovcov z radov študentov a ktoré museli presadzovať jej členské školy. Pravidlá teda určovali cenu na trhu práce na strane kupujúcich, čím aspoň u niektorých športovcov z radov študentov znížili náhradu pod úroveň, ktorú by im priniesol konkurenčný trh. Daný súd však obmedzenia preskúmal na základe zásady logického uvažovania, a to okrem iného z dôvodu, že na relevantnom trhu je istá miera spolupráce nevyhnutná. Rozsudok obvodného súdu potvrdil Najvyšší súd Spojených štátov vo svojom stanovisku z 21. júna 2021 [141 S. C. 2141 (2021)]. Pokiaľ ide o tieto návrhy, pozri aj moje návrhy vo veci ROGON, poznámka pod čiarou 61
55      Pozri EASTERBROOK, F. H.: Maximum price fixing. In: University of Chicago Law Review, 1981, roč. 48 (4), 1981, s. 886 – 910, a WHISH, R., BAILEY, D.: Horizontal Guidelines on purchasing agreements: Delineation between by object and by effect restrictions ‑ Final Report (uverejnené Európskou komisiou v roku 2022), kde sa uvádzajú ďalšie odkazy.
56      Článok 101 ods. 1 písm. a) a c) ZFEÚ ako príklady zakázaných druhov dohôd uvádza tie, ktoré „priamo alebo nepriamo určujú nákupné alebo predajné ceny alebo iné obchodné podmienky“, a tie, ktoré „rozdeľujú trhy alebo zdroje zásobovania“. K zneužívaniu podľa článku 102 ZFEÚ zasa patrí predovšetkým „priame alebo nepriame vynucovanie neprimeraných nákupných alebo predajných cien alebo iných obchodných podmienok“. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
57      Pozri napríklad rozsudky zo 4. júna 2009, T‑Mobile Netherlands a i. (C‑8/08, EU:C:2009:343, bod 37), a zo 7. novembra 2019, Campine a Campine Recycling v Commission (T‑240/17, EU:T:2019:778, bod 297).
58      Aby som uviedol aspoň jeden príklad, pozri Supreme Court of the Unated States (Najvyšší súd USA), Mandeville Island Farms, Inc. v. American Crystal Sugar Co., 334 U.S. 219 (1948).
59      Pozri OECD: Purchasing power and buyers’ cartels – OECD competition policy roundtable background note. Paris, 2022, s. 6 a 7.
60      Tamže. Pozri tiež OECD: Purchasing power and buyers cartels – Summaries of contributions. Paris, 20. júna 2022, a KHEMANI, R. S.:
Application of competition law: Exemptions and exceptions.
United Nations Conference on Trade and Development, 2002, s. 29.
61      V tomto kontexte na okraj podotýkam, že súdy USA vo všeobecnosti rozhodli, že by sa športové ligy nemali považovať za „kartely“. Pokiaľ však ide o najvhodnejší spôsob, ako by sa malo posudzovať konanie športových zväzov podľa protimonopolného práva, názory v rámci náuky v USA sú zmiešané. Porovnaj ROBERTS, G. R.: The antitrust status of sports leagues revisited. In: Tulane Law Review, roč. 64, vydanie 1, 1989, s. 117; ROSS, S. F., SZYMANSKI, S.: Antitrust and inefficient joint ventures: Why sports leagues should look more like McDonald’s and less like the United Nations. In: Marquette Sports Law Review, roč. 16, vydanie 2, 2006, s. 213, a DABSCHECK, B.: The sporting cartel in history. In: Sport in History, roč. 28, vydanie 2, 2008, s. 329, kde sa uvádzajú odkazy na judikatúru a odbornú literatúru.
62      Oznámenie Komisie – Usmernenia o uplatňovaní článku 101 [ZFEÚ] na dohody o horizontálnej spolupráci (Ú. v. EÚ C 259, 2023, s. 1) (body 278 až 304).
63      Pozri rozsudok z 15. decembra 1994, DLG (C‑250/92, EU:C:1994:413, body 28 až 45).
64      Pozri moje návrhy vo veci CD Tondela (body 43 až 45).
65      Tamže (body 29 a 38).
66      Pozri v tejto súvislosti článok 1 ods. 2 písm. b) FFAR.
67      Na okraj treba dodať, že ak – a v rozsahu, v akom – je cieľom týchto pravidiel zabezpečiť, aby agenti konali v najlepšom záujme svojich klientov, a predchádzať konfliktom záujmov, tieto pravidlá by sa pravdepodobne dali odôvodniť na základe judikatúry Meca‑Medina alebo by sa na ne mohla uplatniť výnimka podľa článku 101 ods. 3 ZFEÚ. Pozri viac nižšie.
68      Pozri body 56 až 74 uvedených návrhov.
69      Pozri rozsudok FIFA (body 100 až 102 a citovaná judikatúra).
70      Pozri v tejto súvislosti bod 171 nižšie.
71      Pozri v tejto súvislosti moje návrhy vo veci ROGON (body 35 až 37).
72      Pozri okrem iného rozsudok FIFA (body 154 a 155 a citovaná judikatúra).
73      Pozri v súvislosti s touto otázkou vo všeobecnosti MONTI, G.: Article 81 EC and public policy. In: Common Market Law Review, roč. 39, vydanie 5, 2002, s. 1057.
74      Pozri v tomto zmysle rozsudok FIFA (bod 153 a citovaná judikatúra).
75      Pozri v tejto súvislosti oznámenie Communication from the Commission, Notice –Guidelines on the application of Article 81(3) [ES] (Ú. v EÚ C 101, 2004, s. 97) (ďalej len „usmernenia z roku 2004“) (body 102 – 104).
76      Pozri podrobne BROOK, O.: Struggling with Article 101(3) TFEU: Diverging approaches of the Commission, EU Courts, and five competition authorities. In: Common Market Law Review, roč. 56, vydanie 1, 2019, s. 121 – 156.
77      Pozri napríklad rozsudok Superleague (body 237 a 238).
78      Pozri rozsudok Royal Antwerp (bod 120 a citovaná judikatúra).
79      Pozri napríklad body 341 a 559 usmernení uvedených v poznámke pod čiarou 62 vyššie a bod 56 usmernení z roku 2004.
80      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
81      Pozri najmä článok 36, článok 45 ods. 3, článok 52 ods. 1 a článok 65 ods. 1 ZFEÚ.
82      V tejto súvislosti sotva treba odkazovať na ustálenú judikatúru týkajúcu sa „nevyhnutných požiadaviek“ alebo „závažných dôvodov“ vo verejnom záujme, ktoré môžu odôvodniť obmedzenia pravidiel voľného pohybu, ktorá má pôvod v zásadnom rozsudku Cassis de Dijon: rozsudok z 20. februára 1979, Rewe‑Zentral (120/78, EU:C:1979:42, bod 8).
83      Pozri rozsudok FIFA (bod 83).
84      Pozri v tomto zmysle napríklad rozsudok z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C‑377/20, EU:C:2022:379, body 42 a 43 a citovaná judikatúra) (ďalej len „rozsudok SEN“).
85      Pozri príklad uvedený v návrhoch, ktoré predniesol generálny advokát Szpunar vo veci FIFA (C‑650/22, EU:C:2024:375, bod 35).
86      Pozri najmä rozsudok z 25. októbra 1977, Metro SB‑Großmärkte/Komisia (26/76, EU:C:1977:167, bod 21) (kurzívou zvýraznil generálny advokát). V rámci náuky pozri okrem iného LUGARD, P., HANCHER, L.: Honey, I shrunk the article!  A critical assessment of the Commission’s Notice on Article 81(3) of the EC Treaty. In: European Competition Law Review, roč. 25, vydanie 7, 2004, s. 410, a BOURGEOIS, J. H. J., BOCKEN, J.: Guidelines on the application of Article 81(3) of the EC Treaty or how to restrict a restriction. In: Legal Issues of Economic Integration, roč. 32, vydanie 2, 2005, s. 111 – 121.
87      Treba uznať, že v posledných rokoch sa veľa judikatúry k článku 101 ods. 3 ZFEÚ nevyskytlo. Zdá sa mi, že kľúčovými vecami v tejto súvislosti sú rozsudky zo 6. októbra 2009, GlaxoSmithKline Services a i./Komisia a i. (C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P a C‑519/06 P, EU:C:2009:610) (ďalej len „rozsudok GlaxoSmithKline“), a z 11. septembra 2014, MasterCard a i./Komisia (C‑382/12 P, EU:C:2014:2201) (ďalej len „rozsudok MasterCard“).
88      Vo futbalovom ekosystéme, kde je poskytovanie rôznych služieb prepojené, treba pri posudzovaní vzniknutých výhod zohľadniť celkový systém, ktorého sú dotknuté pravidlá súčasťou, vrátane prípadne všetkých objektívnych výhod vyplývajúcich z uvedených pravidiel nielen na trhoch, na ktorých bolo konštatované obmedzenie (v tomto prípade na trhoch, kde súťažia agenti a/alebo kluby), ale aj na ostatných trhoch, s ktorými tieto trhy navzájom reagujú. Pozri v tomto zmysle rozsudok MasterCard (body 236 a 237).
89      Pozri napríklad oznámenie Komisie s názvom Rozvíjanie európskeho rozmeru v športe z 18. januára 2011, KOM(2011) 12 v konečnom znení, oddiel 4.1.
90      Pozri napríklad Úrad Organizácie Spojených národov pre drogy a kriminalitu: Global report on corruption in sport, 2022 (k dispozícii online), s. 3.
91      Pozri tiež moje návrhy vo veci ROGON (bod 49).
92      Pozri najmä rozsudok z 23. novembra 2006, Asnef‑Equifax a Administración del Estado (C‑238/05, EU:C:2006:734, body 64 až 71).
93      Bod 195 daného rozsudku. Pozri tiež rozsudky GlaxoSmithKline (bod 92), Royal Antwerp (body 121 a 122) a FIFA (bod 154).
94      Pozri v tomto zmysle rozsudok MasterCard (bod 241).
95      Pozri analogicky rozsudok Superleague (body 144 až 146). Pozri tiež rozsudok Piau (bod 92).
96      Pozri v tomto zmysle rozsudky ISU (body 133 až 139), Superleague (body 146 až 152) a FIFA (bod 111).
97      Pozri vo všeobecnosti Európska komisia: Report on competition in professional services (uvádza sa v poznámke pod čiarou 52 vyššie), najmä s. 9 a 10; oznámenie s názvom Profesionálne služby – priestor pre ďalšie reformy – Pokračovanie správy o hospodárskej súťaži v profesionálnych službách [KOM(2005) 405 v konečnom znení], najmä body 10 až 13 a 33, a OECD: Competition and regulation in professions and occupations ‑ OECD Roundtables on competition policy papers, 2024, najmä s. 6, 13, 14, 29, 31 a 47.
98      Pozri dokumenty uvedené v predchádzajúcich poznámkach pod čiarou. Pozri tiež – v iných jurisdikciách – Canadian Competition Bureau (Kanadský úrad pre hospodársku súťaž, Kanada): Self‑regulated professions, balancing competition and regulation, Report, 11. december 2007, a Australian Competition and Consumer Commission (Austrálska komisia pre hospodársku súťaž a spotrebiteľov, Austrália): Regulation, competition and the professions, 13. júl 2001. Oba dokumenty sú k dispozícii online.
99      Uvádza sa v poznámkach pod čiarou 52 a 97 vyššie (body 49 až 53).
100      Pozri napríklad rozsudok z 28. februára 2013, Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas (C‑1/12, EU:C:2013:127, body 68, 69 a 82) (ďalej len „rozsudok OTOC“).
101      Pozri v tomto zmysle rozsudky MOTOE (body 51 a 52), OTOC (body 62 a 88 až 92), ISU (body 144 až 146) a Superleague (bod 176). Pozri tiež uznesenie z 23. februára 2006, Piau/Komisia (C‑171/05 P, EU:C:2006:149, bod 38).
102      V súvislosti s touto otázkou môže byť zaujímavé podotknúť, že niektoré správy objednané Komisiou v predchádzajúcich rokoch zrejme naznačujú, že v záujme zabezpečenia dobrej správy v odvetví futbalových agentov môže byť licenčný systém nevyhnutný. Pozri napríklad štúdiu Study on sports agents in the European Union, november 2009, s. 7, 84 – 91 a 107 – 132, a PARRISH, R. et al.: Promoting and Supporting Good Governance in the European Football Agents Industry – Final Report, 2019, s. 56 – 70 (ďalej len „Parrishova správa“). Európsky parlament navyše vo svojom uznesení zo 17. júna 2010 o športových agentoch hráčov (2011/C 236 E/14) takisto vyjadril názor, že systém udeľovania licencií pre futbalových agentov je nevyhnutný.
103      Pozri body 100 až 104 rozsudku Piau. Pokiaľ ide o odvolanie, pozri uznesenie z 23. februára 2006, Piau/Komisia (C‑171/05 P, EU:C:2006:149, bod 38).
104      Bez sporných pravidiel by napríklad agenti v prípade, že by boli vybraní zastupovať viac než jednu stranu transakcie, mohli stranám navrhnúť uplatnenie nižšej odmeny pro quota.
105      Pozri v tejto súvislosti Parrishovu správu, s. 78 – 84.
106      Pozri v tejto súvislosti moje návrhy vo veci CD Tondela (body 58 a 79), kde sa uvádzajú odkazy na judikatúru.
107      Pozri, pokiaľ ide o ustálené zásady v tejto oblasti, okrem iného rozsudok z 12. januára 2023, HSBC Holdings a i./Komisia (C‑883/19 P, EU:C:2023:11, body 113 a 114 a citovaná judikatúra).
108      Body 112 a 113 rozsudku Superleague.
109      Tamže (bod 117).
110      Pozri napríklad rozsudok Superleague (bod 129) a aktuálnejší rozsudok z 25. februára 2025, Alphabet a i. (C‑233/23, EU:C:2025:110, bod 54 a citovaná judikatúra) (ďalej len „rozsudok Alphabet“).
111      Pozri napríklad rozsudok z 19. apríla 2018, MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia (C‑525/16, EU:C:2018:270, bod 24 a citovaná judikatúra).
112      Pozri napríklad návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra – Latvijas Autoru apvienība (C‑177/16, EU:C:2017:286, body 36 až 54) (ďalej len „návrhy vo veci AKKA‑LAA“).
113      Tamže (body 3 a 4). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Pitruzzella vo veci SABAM (C‑372/19, EU:C:2020:598, body 23 až 25).
114      Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. februára 1978, United Brands a United Brands Continentaal/Komisia (27/76, EU:C:1978:22); zo 14. septembra 2017, Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība (C‑177/16, EU:C:2017:689, bod 35) (ďalej len „rozsudok AKKA‑LAA“), a z 25. novembra 2020, SABAM (C‑372/19, EU:C:2020:959, bod 28) (ďalej len „rozsudok SABAM“).
115      Pozri v tomto zmysle body 56 až 58 rozsudku AKKA‑LAA.
116      Pozri napríklad rozsudky z 30. januára 1974, BRT a Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs (127/73, EU:C:1974:6, body 10 až 15); zo 6. októbra 1994, Tetra Pak/Komisia (T‑83/91, EU:T:1994:246, bod 140), a z 22. novembra 2001, AAMS/Komisia (T‑139/98, EU:C:2001:272, bod 79).
117      Pozri v tomto zmysle rozsudky AKKA‑LAA (bod 36), SABAM (bod 31) a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci AKKA‑LAA (bod 131).
118      V rámci náuky pozri LIANOS, I., KORAH, V., SICILIANI, P.: Competition Law – Analysis, Cases, & Materials. Oxford University Press, 2019, s. 1228, a O’DONOGHUE, R., PADILLA, J.: The Law and Economics of Article 102 TFEU. 3. ed., Hart Publishing, 2020, s. 294 – 315, kde sa uvádzajú ďalšie odkazy.
119      Pozri bod 36 rozsudku Superleague.
120      Pozri v tejto súvislosti bod 149 rozsudku Superleague.
121      Pozri tiež bod 80 mojich návrhov vo veci CD Tondela.
122      Pozri najmä body 124 až 126 a 131 daného rozsudku.
123      Rozsudok SEN (body 44 až 48 a 65 až 77); rozsudky z 19. januára 2023, Unilever Italia Mkt.  Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, bod 39), a z 10. septembra 2024, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, body 165 až 167) (ďalej len „rozsudok Google Shopping“), a rozsudok Alphabet (body 37, 38 a 54 až 58).
124      Pozri v tomto zmysle rozsudky Superleague (bod 131) a Google Shopping (bod 167). Pozri tiež moje návrhy v spojených veciach Illumina a Grail/Komisia (C‑611/22 P a C‑625/22 P, EU:C:2024:264, bod 230).
125      Vyplýva to z judikatúry uvedenej v bode 116 vyššie. Pozri tiež analogicky rozsudok z 22. októbra 2015, AC‑Treuhand/Komisia (C‑194/14 P, EU:C:2015:717, body 27 a 34 až 36).
126      Toto je ďalší irelevantný prvok. Pozri v tomto zmysle rozsudky MOTOE (bod 27) a OTOC (bod 56 a citovaná judikatúra).
127      Pozri rozsudok FIFA (bod 118 a citovaná judikatúra).
128      Pozri v tomto zmysle rozsudok Superleague (body 135 až 137 a citovaná judikatúra).
129      Bod 119 daného rozsudku.
130      Pozri aktuálny rozsudok Alphabet (body 70 a 71 a citovaná judikatúra).
131      Pozri okrem iného rozsudok Superleague (bod 247 a citovaná judikatúra).
132      Pozri napríklad rozsudok TopFit (bod 39 a citovaná judikatúra).
133      Tamže (bod 49).
134      Pozri rozsudok Superleague (body 251 a 252 a citovaná judikatúra).
135      Pozri v tomto zmysle rozsudok Royal Antwerp (bod 143).
136      Pozri najmä článok 2 FFAR.
137      Pozri článok 3 ods. 3 FFAR.
138      Rozsudok z 29. marca 2011, Komisia/Taliansko (C‑565/08, EU:C:2011:188, body 47 až 54).
139      Pozri analogicky rozsudok z 22. decembra 2022, Airbnb Ireland a Airbnb Payments UK (C‑83/21, EU:C:2022:1018, body 45, 50 a 51).
140      Pozri v tomto zmysle rozsudok FIFA (bod 95 a citovaná judikatúra).
141      Rozsudok z 9. januára 2025, Mousse (C‑394/23, EU:C:2025:2, bod 45 a citovaná judikatúra).
142      Tamže (bod 51 a citovaná judikatúra).
143      Tamže (body 46 a 47 a citovaná judikatúra). Pozri tiež odôvodnenie 47 GDPR.
144      Pozri najmä článok 15 ods. 1 ZFEÚ, kde sa uvádza, že „s cieľom podporovať dobrú správu vecí verejných a zabezpečiť účasť občianskej spoločnosti dodržiavajú inštitúcie, orgány, úrady a agentúry Únie v čo najväčšej možnej miere zásadu otvorenosti“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát). Pozri tiež článok 15 ods. 2 a 3 ZFEÚ a článok 11 ods. 1 až 3 ZEÚ.
145      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
146      Rozsudok zo 4. októbra 2024, Koninklijke Nederlandse Lawn Tennisbond (C‑621/22, EU:C:2024:858, bod 42 a citovaná judikatúra).
147      Tamže (bod 43 a citovaná judikatúra).
148      Na okraj podotýkam, že podľa správy FIFA Football Agent Report 2024 malo k 5. decembru 2024 licenciu futbalových agentov celkovo 7 558 jednotlivcov. Z toho vyplýva významný rozsah potenciálneho spracúvania údajov zodpovedajúci pojmu „veľký rozsah“ podľa odôvodnenia 91 GDPR, kde sa uvádza spracúvanie „značného objemu“ osobných údajov, ktoré majú potenciál ovplyvniť veľký počet dotknutých osôb. Táto kategorizácia má podľa ustanovení GDPR určité dôsledky.
149      Rozsudok Mousse (bod 50 a citovaná judikatúra).
150      Pozri najmä rozsudok zo 4. júla 2023, Meta Platforms a i. (Všeobecné podmienky používania sociálnej siete) (C‑252/21, EU:C:2023:537, bod 116).