62011CC0526
ĢENERĀLADVOKĀTA
PAOLO MENGOCI
[PAOLO MENGOZZI]
SECINĀJUMI,
sniegti 2013. gada 30. janvārī (
1
)
Lieta C‑526/11
IVD GmbH & Co. KG
pret
Ärztekammer Westfalen‑Lippe
(Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Publiskie iepirkumi — Direktīva 2004/18/EK — 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkts — “Publisko tiesību subjekta” un valsts finansējuma un pārraudzības jēdzieni — Profesionāla apvienība, kurai ar likumu atļauts no biedriem iekasēt biedra naudu un kurai ir piešķirta plaša rīcības brīvība iemaksu apmēra noteikšanā”
I – Ievads
1.
Šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat [Diseldorfas federālās zemes augstākās tiesas publiskā iepirkuma senāts, Vācija] jautā Tiesai, kā interpretēt Direktīvas 2004/18/EK (
2
) 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punktu attiecībā uz jēdzienu “publisko tiesību subjekts”. Iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Ärztekammer Westfalen‑Lippe [Vestfālenes‑Lipes Ārstu profesionālā apvienība] (turpmāk tekstā – “Ārstu profesionālā apvienība”) ir publisko tiesību subjekts un līdz ar to līgumslēdzēja iestāde šīs direktīvas izpratnē.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Savienības tiesības
2.
Atbilstoši Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrajai un trešajai daļai:
““Publisko tiesību subjekts” ir jebkura struktūra:
a)
kas nodibināta ar konkrētu mērķi apmierināt vispārējas vajadzības un neveic rūpnieciskas vai komerciālas darbības;
b)
kam ir juridiskas personas statuss un
c)
ko galvenokārt finansē valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti, vai ko pārrauga minētie subjekti, vai kam valdē, pārvaldē vai uzraudzības padomē vairāk nekā pusi locekļu ieceļ valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti.
Šā punkta otrās daļas a), b) un c) punktā minētajiem kritērijiem atbilstošu publisko tiesību subjektu un šo subjektu kategoriju neizsmeļošs uzskaitījums sniegts III pielikumā. [..]”
3.
Attiecībā uz Vācijas Federatīvo Republiku minētajā pielikumā ir minētas valsts, Länder [federālo zemju] vai pašvaldību izveidotas profesionālās apvienības, tostarp ārstu profesionālās apvienības (III daļas 1.1. kategorijas otrais ievilkums).
B – Vācijas tiesības
4.
Heilberufsgesetz des Landes Nordrhein‑Westfalen [Ziemeļreinas‑Vestfālenes federālās zemes Veselības aprūpes profesiju likuma] (turpmāk tekstā – “HeilBerG NRW”) 6. panta 1. punkta 1.–5. apakšpunktā vispārīgi ir noteikti minēto profesiju, tostarp ārstu apvienību, uzdevumi.
5.
Atbilstoši šai tiesību normai šo profesiju uzdevumos tostarp ietilpst atbalstīt sabiedriskos veselības aprūpes pakalpojumus un sabiedriskos veterināros pakalpojumus, pēc uzraudzības iestādes pieprasījuma sniegt atzinumus, nodrošināt neatliekamās medicīniskās un zobārstniecības palīdzības pakalpojumu sniegšanu ārpus pieņemšanas laikiem, kā arī nodrošināt, ka tie tiek darīti zināmi sabiedrībai, un paredzēt to organizēšanas kārtību, nodrošināt un veicināt apvienības biedru profesionālo tālākapmācību, kā arī nodrošināt un veicināt kvalitāti veselības aprūpes un veterinārajā nozarē.
6.
Turklāt no Tiesā iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka HeilBerG NRW Ārstu profesionālajai apvienībai, lai tā varētu izpildīt tai uzticētos uzdevumus (6. panta 4. punkta pirmais teikums), ir piešķirtas tiesības iekasēt biedra naudas no biedriem, tajā ir paredzēts, ka biedra naudas apmērs ir jānosaka ar reglamentu, kas tiek pieņemts šīs apvienības pilnsapulcē (23. panta 1. punkts), un ka tā nodod šo reglamentu apstiprināšanai uzraudzības iestādē (23. panta 2. punkts); šīs apstiprināšanas mērķis ir vienīgi nodrošināt šīs apvienības budžeta līdzsvaru.
III – Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
7.
Ārstu profesionālā apvienība uzsāka publiskā iepirkuma procedūru par tās informatīva žurnāla iespiešanu un izsūtīšanu, kā arī sludinājumu ievietošanu un abonementu pārdošanu, 2010. gada 5. novembrīEiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicējot paziņojumu par publisko iepirkumu. Pēc divu citu pretendentu noraidīšanas izvēle tika veikta starp IVD GmbH & Co (turpmāk tekstā – “IVD”) un WWF Druck + Medien GmbH, un visbeidzot tika izvēlēts šī pēdējā piedāvājums.
8.
IVD šo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu vispirms apstrīdēja ar sūdzību, vēlāk tā cēla prasību Vergabekammer (Bundeskartellamt [Federālā Karteļu biroja] Publisko iepirkumu palāta), apgalvojot, ka veiksmīgais konkursa dalībnieks nav iesniedzis dažas līgumslēdzējas iestādes prasītās atsauces. Šī tiesa IVD prasību noraidīja kā nepamatotu.
9.
Iesniedzējtiesa, proti, Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat, kurā tikusi celta prasība, nolēma pēc savas iniciatīvas izvirzīt jautājumu par to, vai Ārstu profesionālajai apvienībai ir līgumslēdzējas iestādes statuss; no atbildes uz šo jautājumu ir atkarīga IVD celtās prasības pieņemamība.
10.
Šī tiesa uzskata, ka uzdevumi, kuri ir uzticēti šai apvienībai atbilstoši HeilBerG NRW 6. panta 1. punkta 1.–5. apakšpunktam, ir uzdevumi, lai “apmierināt[u] vispārējas vajadzības, un [ar tiem] neveic rūpnieciskas vai komerciālas darbības”. Šī tiesa turklāt norāda, ka minētajai apvienībai ir juridiskas personas statuss. Līdz ar to iesniedzējtiesa uzskata, ka Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas a) un b) punktā paredzētie nosacījumi ir izpildīti.
11.
Turpretī tai ir šaubas par to, vai Ārstu profesionālās apvienības tiesības iekasēt biedra naudu ir netiešs valsts finansējums, kas atbilst Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punktā paredzētajam nosacījumam.
12.
Iesniedzējtiesa norāda, ka HeilBerG NRW nav noteikts Ārstu profesionālās apvienības iekasējamo biedra naudu apmērs un tajā nav noteikts apmērs un veidi, kā tiek izpildīti Ārstu profesionālajai apvienībai uzticētie uzdevumi, tādējādi, ka šī apvienība tikai ierobežoti varētu lemt par biedra naudas apmēru. Tieši otrādi, tā kā tai ir plaša rīcības brīvība, lai izpildītu šos uzdevumus, tad šai apvienībai tāpat esot plaša rīcības brīvība noteikt, kādas ir tās finansēšanas vajadzības, un tātad noteikt arī biedra naudu apmēru. Iesniedzējtiesa turklāt norāda, ka, ja pastāv sistēma, ka ir jāsaņem uzraudzības iestādes apstiprinājums, tad šāda apstiprinājuma mērķis ir vienīgi nodrošināt šīs Ārstu profesionālās apvienības budžeta līdzsvaru.
13.
Ņemot vērā šīs īpašās iezīmes, kā arī 2007. gada 13. decembra spriedumu lietā Bayerischer Rundfunk u.c. (
3
) un 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā Hans & Christophorus Oymanns (
4
), šai tiesai ir šaubas par to, vai Tiesas šajos spriedumos norādītās raksturiezīmes ir noteikti nepieciešamas, lai būtu izpildīts nosacījums par netiešu valsts finansējumu.
14.
Šādos apstākļos Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [..] apvienību [..] Direktīvas 2004/18/EK [..] 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkta izpratnē “galvenokārt finansē valsts” vai attiecīgi valsts to “pārrauga”, ja:
—
šis subjekts tiek ar likumu pilnvarots iekasēt no saviem biedriem iemaksas, bet likumā nav noteikts ne šo iemaksu apmērs, ne arī ar šīm iemaksām finansējamo pakalpojumu apjoms,
—
bet noteikumi par nodevām un iemaksām ir jāapstiprina valstij?
IV – Tiesvedība Tiesā
15.
Šajā lietā apsvērumus ir iesniegušas IVD, Ārstu profesionālā apvienība, Čehijas valdība, kā arī Eiropas Komisija.
16.
Ārstu profesionālā apvienība un Eiropas Komisija tika uzklausītas 2012. gada 8. novembra tiesas sēdē.
V – Juridiskā analīze
A – Prejudiciālā jautājuma piemērošanas joma
17.
Iesākumā ir jāatgādina, ka Direktīvas 2004/18 III pielikumā kā šajā direktīvā paredzētajiem materiālajiem kritērijiem atbilstošas līgumslēdzējas iestādes ir minētas Vācijas ārstu apvienības (
5
).
18.
Šajā ierakstā tātad ir iekļauta Ārstu profesionālā apvienība, uz kuru attiecas šī lieta.
19.
Kaut arī iesniedzējtiesas uzdotais jautājums ir par Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkta interpretāciju, netieši ar to tiek apšaubīta minētās apvienības iekļaušanas šīs direktīvas III pielikumā spēkā esamība.
20.
Tiesai iepriekš minētajā spriedumā lietā Hans & Christophorus Oymanns jau ir bijusi iespēja precizēt, ka iestādes iekļaušana Direktīvas 2004/18 III pielikumā ir tikai vienkārša un apstrīdama prezumpcija par to, ka minētā iestāde atbilstoši šai direktīvai ir līgumslēdzēja iestāde, tādēļ Savienības tiesai ir jāpārliecinās par attiecīgā Savienības tiesību akta iekšējo saskaņotību, pārbaudot, vai šāda iestādes iekļaušana minētajā sarakstā atbilst pareizai Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrajā daļā definēto pamatkritēriju piemērošanai (
6
) (
7
).
21.
Tiesai jau ir bijusi izdevība uzsvērt, ka Direktīvā 2004/18 ir ietvertas gan tādas materiālo tiesību normas kā šīs direktīvas 1. panta 9. punkta otrā daļa, kurā ir izklāstīti nosacījumi, kādiem iestādei ir jāatbilst, lai tā tiktu uzskatīta par līgumslēdzēju iestādi minētās direktīvas izpratnē, gan tādi pasākumi šo materiālo tiesību normu ieviešanai kā neizsmeļoša to valsts iestāžu saraksta ietveršana šīs pašas direktīvas III pielikumā, kuras tiek pieņemtas par atbilstošām šiem nosacījumiem (
8
).
22.
Līdz ar to atbilde, kas tiks sniegta uz prejudiciālo jautājumu, ļaus noteikt arī to, vai Vācijas ārstu apvienības, jo tajās ietilpst šīs pamatlietas Ārstu profesionālā apvienība, pamatoti ir iekļautas Direktīvas 2004/18 III pielikumā.
23.
Pirmkārt, ir jāatgādina, ka Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punktā noteiktie kritēriji ir kumulatīvi (
9
). Organizācija ir publisko tiesību subjekts, kam piemērojama publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra, ja šī organizācija ir nodibināta ar konkrētu mērķi apmierināt vispārējas vajadzības un neveic rūpnieciskas vai komerciālas darbības (a) punkts), tai ir juridiskas personas statuss (b) punkts) un to galvenokārt finansē valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti vai ja to pārrauga minētie subjekti, vai ja tās valdē, pārvaldē vai uzraudzības padomē vairāk nekā pusi locekļu ieceļ valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti (c) punkts).
24.
Kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, pamatlietā ir izpildīti Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas a) un b) punktā paredzētie nosacījumi (
10
).
25.
Otrkārt, ir jāņem vērā trīs alternatīvi kritēriji, kas ir noteikti Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punktā.
26.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa, šķiet, uzskata, ka šajā lietā nav izpildīts ne pēdējais no šiem kritērijiem, proti, būtībā tas, kurš ir saistīts ar publisko tiesību subjektu veikto vairākuma locekļu iecelšanu vienā no organizācijas lēmējinstitūcijām, ne arī otrais kritērijs par organizācijas pārraudzību, ko īsteno minētie publisko tiesību subjekti.
27.
Tomēr par kritēriju, kas ir saistīts ar organizācijas vadības pārraudzību, ko veic publisko tiesību subjekts, ir jānorāda, ka, lai arī Tiesai uzdotā prejudiciālā jautājuma tekstā šis kritērijs ir minēts, iesniedzējtiesa nav sniegusi nekādu pamatojumu tās iespējamām šaubām par šī kritērija piemērošanu šajā lietā.
28.
Šai neskaidrībai tātad būtu jānoved pie saprātīga pieņēmuma, ka iesniedzējtiesa vēlas izslēgt minētā kritērija piemērošanu pamatlietā. Turklāt, kā attiecīgi savos rakstveida apsvērumos norādījušas Ārstu profesionālā apvienība un Komisija, ņemot vērā iesniedzējtiesas sniegtos faktus, pieņēmums par šīs profesionālās apvienības vadības pārraudzību ir jānoraida. Šāda pārraudzība ļauj ietekmēt pakļautās iestādes lēmumus publisko iepirkumu jomā, bet Tiesa jau ir lēmusi, ka vadības pārraudzības kritēriju nevar uzskatīt par izpildītu vienkāršas a posteriori pārbaudes gadījumā (
11
). Savukārt viss norāda uz to, ka tāds, šķiet, bija likumības pārbaudes veids ar tiesībām iegūt informāciju, kuru Ārstu profesionālajai apvienībai piemēroja pārraudzības iestāde atbilstoši HeilBerG NRW 28. panta 1. punktam (
12
).
29.
Ņemot vērā šos apsvērumus, es uzskatu, ka nav ilgāk jākavējas pie pārbaudes par to, vai ir izpildīts kritērijs attiecībā uz publisko tiesību subjektu veikto vadības pārraudzību organizācijai pamatlietā.
30.
Turpretī ir svarīgi pārbaudīt, vai šajā lietā ir izpildīts kritērijs, ka publisko tiesību subjekti sniedz lielāko finansējuma daļu.
B – Publisko tiesību subjektu sniegtās lielākās finansējuma daļas kritērijs
31.
Jāatgādina, ka iesniedzējtiesai ir šaubas, vai Direktīvas 2004/18 1 panta 9. punkta otrās daļas c) punktā noteiktais publisko tiesību subjektu sniegtās lielākās finansējuma daļas kritērijs ir izpildīts, ja tāda profesionālā apvienība kā tā, uz kuru attiecas pamatlieta, (galvenokārt) tiek finansēta (
13
) ar biedra naudu iemaksām, un ja šādu iemaksu ir atļauts iekasēt ar likumu, tomēr tajā nenosakot tās apmēru, kā arī neprecizējot to pakalpojumu raksturu, kurus ar šīm iemaksām ir paredzēts finansēt.
32.
Savos apsvērumos attiecīgi Ārstu profesionālā apvienība, kā arī Čehijas Republika iesaka uz šo jautājumu atbildēt noraidoši, savukārt Komisijai ir pretēji uzskati.
33.
Kā tika plašāk izklāstīts Tiesas sēdē, Komisija tostarp pamatojas uz tēzi, ka, lai būtu izpildīts publisko tiesību subjektu sniegtās lielākās finansējuma daļas kritērijs, pietiekot ar vienkāršu “pietuvinātību” valsts iestādēm.
34.
Ir tiesa, un tam pilnībā var piekrist, ka it īpaši attiecībā uz šo vārdu interpretāciju ir jāatsaucas uz direktīvu publiskā iepirkuma jomā mērķi, it īpaši mērķi vienlaikus novērst risku, ka publiskā iepirkuma procedūrā līgumslēdzējas iestādes priekšroku dotu vietējiem piedāvājumu iesniedzējiem vai kandidātiem, un arī izslēgt iespēju, ka valsts, teritoriāla vai citu publisko tiesību subjektu finansēta vai pārraudzīta organizācija balstītos uz citiem, nevis komerciāliem apsvērumiem (
14
).
35.
Tādējādi jēdziens “līgumslēdzēja iestāde”, kā arī jēdziens “publisko tiesību iestāde” ir jāinterpretē funkcionāli, ievērojot mērķi izskaust šķēršļus brīvai pakalpojumu un preču apritei, kā arī atvērtību neizkropļotai un cik vien iespējams plašai konkurencei dalībvalstīs (
15
).
36.
Pieeja, ko aizstāv Komisija, balstoties uz Direktīvā 2004/18 nospraustajiem mērķiem, varētu likt plaši vai elastīgi interpretēt saikni, kas vieno publisko tiesību subjektus ar organizāciju, kuras finansēšana un no tā izrietošais “līgumslēdzējas iestādes” statuss šeit tiek aplūkots.
37.
Tomēr nav jāaizmirst, ka no judikatūras turklāt izriet, ka katrs no trīs alternatīvajiem kritērijiem, kuri ir ietverti Direktīvas 2004/18 1 panta 9. punkta otrās daļas c) punktā, ir viens no trīs veidiem, kā izpaužas “cieša atkarība” no citas līgumslēdzējas iestādes, proti, valsts, teritoriālās vai citu publisko tiesību iestādes (
16
).
38.
Pirmā šajā tiesību normā minētā kritērija pārlieku plašas interpretācijas drauds būtu ne vien izkropļot vajadzību pierādīt, ka pastāv cieša attiecīgās organizācijas atkarība no publisko tiesību subjektiem, bet ar to arī tiktu atņemta lietderīgā iedarbība abiem pārējiem šajā pantā minētajiem kritērijiem.
39.
Līdz ar to nevar piekrist nesamērīgi plašai lielākās finansējuma daļas kritērija interpretācijai, kuru aizstāv Komisija, ar mērķi aplūkojamās organizācijas “ciešo atkarību” pielīdzināt vienkāršai “pietuvinātībai” publisko tiesību subjektiem.
40.
Izslēgt Komisijas aizstāvēto pārmērīgi plašo interpretāciju, šķiet, ir vēl jo vairāk pamatoti tādēļ, ka šajā lietā, tāpat kā iepriekš minētajos spriedumos lietās Bayerischer Rundfunk u.c. un Hans & Christophorus Oymanns, rodas jutīgais jautājums par publisko tiesību subjektu veikto netiešo finansēšanu un Savienības tiesību normu piemērošanas robežām publisko iepirkumu līgumu slēgšanas jomā.
41.
Pēc konstatējuma, ka Direktīvas 2004/18 1 panta 9. punkta otrās daļas c) punktā nav ietverts neviens precizējums par veidiem, kā ir jāveic attiecīgās finansēšanas pārraudzība, Tiesa šajos abos spriedumos tostarp uzskatīja, ka šajā tiesību normā netiek prasīts, lai valsts vai cits publisko tiesību subjekts tieši finansētu aplūkoto organizāciju darbību; tādējādi var uzskatīt, ka šajā ziņā netiešs finansējums ir pietiekams (
17
).
42.
Ja katrā no iepriekš minētajiem spriedumiem publisko tiesību subjekti tiešām netieši finansēja attiecīgās organizācijas, tad Ārstu profesionālā apvienība un Čehijas Republika, no vienas puses, un Komija, no otras puses, spraigi diskutē par to, kādi šajā lietā bija precīzie un atbilstošie apstākļi, ar kuriem tika pamatots šāds konstatējums.
43.
Šiem apstākļiem ir vērts pievērst uzmanību.
44.
Iepriekš minētajā spriedumā lietā Bayerischer Rundfunk u.c. Tiesai tika jautāts, vai Vācijas sabiedriskajām radio raidorganizācijām ir līgumslēdzēju iestāžu statuss, kaut arī to darbība lielākoties tika finansēta ar televīzijas nodokli, kas bija jāmaksā privātpersonām, kam pieder televizora aparāts.
45.
Minētajā lietā Tiesa norādīja, ka televīzijas nodoklis ir paredzēts Valsts apraides līgumā, proti, tas izriet no valsts pieņemta tiesību akta, nevis līgumtiesiska darījuma, kas noslēgts starp šīm organizācijām un patērētājiem (
18
). Nodokļa apmērs bija noteikts ar Länder parlamentu un valdību formālu lēmumu, kas tika pieņemts, balstoties uz ziņojumu, kuru izstrādāja neatkarīga ekspertu komisija, kam tika uzdots izvērtēt šo organizāciju paziņoto finansiālo vajadzību prognozes. Federālie parlamenti un valdības varēja atkāpties no šiem ieteikumiem tikai ierobežoti noteiktu iemeslu dēļ (
19
).
46.
Tomēr Tiesa konstatēja, ka, pat ja Länder parlamentiem un valdībām būtu jāseko šiem ieteikumiem bez iespējām tos grozīt, nodokļa apmēra noteikšanas procedūru regulētu valsts, kas šajā gadījumā ekspertu komisijai būtu nodevusi savas suverēnās pilnvaras (
20
).
47.
Attiecībā uz detalizētiem nodokļa iekasēšanas noteikumiem Tiesa norādīja, ka no Valsts apraides līguma izriet, ka tos iekasē publisko tiesību veidojums, kura uzdevums ir iekasēt un aprēķināt nodokli raidorganizāciju vārdā ar paziņojumu par nodokli (
21
). Tāpat maksājuma kavējuma gadījumā atgādinājumi ir pamats izpildes procedūrai administratīvā kārtā un pēc attiecīgās sabiedriskās raidorganizācijas prasības var tikt iesniegts lūgums par piespiedu izpildi; tādējādi attiecīgajiem subjektiem šai ziņā ir piešķirtas valsts pilnvaras (
22
).
48.
Tiesa secināja, ka, lai arī valsts minētajām organizācijām ir piešķīrusi tiesības pašām iekasēt šo nodokli, tas, ka šis finansējums izriet no publisko tiesību akta, ko garantē valsts un kas tiek aprēķināts un ieturēts ar valsts pilnvaru palīdzību, atbilst priekšnosacījumam “galvenokārt finansē valsts”, lai tiktu piemēroti Savienības noteikumi publiskā iepirkuma jomā (
23
).
49.
Otrajā iepriekš minētajā spriedumā, proti, spriedumā lietā Hans & Christophorus Oymanns, kas arī attiecās uz Vācijas Federatīvo Republiku, valsts tiesa tostarp būtībā jautāja, vai var uzskatīt, ka valsts slimokases – ņemot vērā to finansēšanas veidu – galvenokārt finansē valsts Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkta izpratnē.
50.
Tiesa atbildēja apstiprinoši par četriem apsvērumiem.
51.
Pirmkārt, tā norādīja, ka valsts slimokasu finansējumu galvenokārt nodrošina apdrošināto obligātās iemaksas, kas tiek iemaksātas bez īpaša pretizpildījuma, jo apdrošinātajiem saskaņā ar likumu ir pienākums veikt iemaksas tikai to dalības slimokasē dēļ, kura arī ir noteikta likumā (
24
).
52.
Otrkārt, kaut arī atšķirībā no iepriekš minētā sprieduma lietā Bayerischer Rundfunk u.c. iemaksu apmēru noteica pašas slimokases, Tiesa atzina par pamatotu valsts tiesas novērtējumu, ka šajā ziņā slimokasu rīcības brīvība šajā ziņā ir ievērojami ierobežota, ciktāl to uzdevums ir nodrošināt tiesiskajā regulējumā sociālā nodrošinājuma jomā paredzētos pakalpojumus. Līdz ar to Tiesas ieskatā, tā kā pakalpojumi un ar tiem saistītie izdevumi ir noteikti likumā un minētās slimokases neveic savu darbību ar mērķi gūt peļņu, iemaksu likme ir jānosaka tā, lai no tām gūtie ieņēmumi nebūtu mazāki vai lielāki par izdevumiem (
25
).
53.
Treškārt, Tiesa konstatēja, ka valsts slimokasēm, lai tās noteiktu iemaksu likmes, katrā ziņā ir jāsaņem to darbību uzraugošās valsts iestādes apstiprinājums; tādējādi minētā likme saskaņā ar iesniedzējtiesas teikto līdz zināmai pakāpei ir noteikta tiesību aktos, bet citi šo slimokasu ieņēmumu avoti (federālo iestāžu veiktie tiešie maksājumi) neapšaubāmi ir uzskatāmi par tiešu valsts finansējumu (
26
).
54.
Visbeidzot, ceturtkārt, attiecībā uz kārtību, kādā tiek iekasētas iemaksas un veikta to piedziņa, Tiesa norādīja, ka iekasēšana tiek veikta bez jebkādas apdrošinātās personas iespējamas iesaistīšanās, savukārt piedziņa arī ir obligāta saskaņā ar publisko tiesību normām (
27
).
55.
Tiesa secināja, ka valsts slimokases tātad, kaut arī netieši, galvenokārt finansē publisko tiesību subjekti.
56.
Kas var tikt secināts no šiem diviem spriedumiem?
57.
Pirmkārt, ir pilnīgi skaidrs, ka, lai konstatētu, ka organizāciju netieši galvenokārt finansē publisko tiesību subjekti, Tiesa rīkojas atbilstoši “norāžu kopuma” metodei.
58.
Manuprāt, šīs norādes var tikt sarindotas šādi. Vispirms – attiecīgajam finansējumam ir publisks un saistošs raksturs; tālāk – tā iekasēšana ir obligāta nodokļu maksātājiem, tas pats attiecas uz tā apmēra noteikšanas veidu, kā arī – attiecīgā gadījumā – apmēru un intensitāti, kādā publiskās pārraudzības iestādes kontrolē šīs organizācijas, un, visbeidzot, – šīm organizācijām, lai tiktu nodrošināta šī finansējuma piedziņa, ir piešķirtas publiskās varas pilnvaras.
59.
Otrkārt, neatbildēti tomēr ir palikuši jautājumi, vai konkrētā gadījumā ir jākonstatē katras šīs norādes pastāvēšana un kādu nozīmi Tiesa piešķir katrai no tām.
60.
Atbildi uz šiem jautājumiem daļēji var atrast vajadzībā konstatēt šo organizāciju “ciešo atkarību” no publisko tiesību subjektiem.
61.
Ņemot vērā šo secinājumu 58. punktā izceltās norādes, organizācijai, uz ko attiecas pamatlieta, nevar tikt konstatēta šāda cieša atkarība.
62.
Pirmkārt, ir tiesa, ka HeilBerG NRW, proti, Vācijas Land likumā, Ārstu profesionālajai apvienībai ir piešķirtas tiesības iekasēt biedra naudu, lai īstenotu minētā likuma 6. panta 1. punktā uzskaitītos uzdevumus. Kā atzīst visi lietas dalībnieki, kas Tiesā ir iesnieguši apsvērumus, tā ir publisko tiesību, šajā lietā – valsts federālās daļas, veida nodeva. Turklāt iemaksas tiek veiktas bez īpaša pretizpildījuma.
63.
Tomēr, kā pamatoti norāda Čehijas Republika, ir jāuzsver, ka atšķirībā no iepriekš minētajiem spriedumiem lietā Bayerischer Rundfunk u.c. un lietā Hans & Christophorus Oymanns šī iemaksa tiek iekasēta nevis no trešajām personām (nodokļu maksātājiem vai patērētājiem), bet no pašiem attiecīgās organizācijas biedriem.
64.
Šajā ziņā Ārstu profesionālajai apvienībai piešķirtās pilnvaras, šķiet, īpaši neatšķiras no visu tā saukto “reglamentēto” profesionālo apvienību pilnvarām, lai finansētu tās uzdevumu izpildi, kuros ietilpst profesijas deontoloģijas un ētikas normu ievērošanas, augsta specializēto zināšanu līmeņa, kā arī biedru profesionālās izglītības nodrošināšana un attiecību to starpā uzraudzīšana. Turklāt HeilBerG NRW 6. pantā ir minēti tāda paša veida uzdevumi, kuru īstenošana ir jānodrošina ar Ārstu profesionālās apvienības iekasētajām biedra naudām.
65.
Turklāt pēc analoģijas nevar piekrist Komisijas argumentam, ka publiskās pilnvaras biedra naudu apmēra noteikšanas jomā esot nodotas Ārstu profesionālajai apvienībai. Publiskās varas pilnvaras vienmēr tiek īstenotas attiecībā uz personu, fizisku vai juridisku, kam nav iespēju ietekmēt prasītās biedra naudas apmēru, līdzīgi kā tas ir nodokļa maksātājiem un patērētājiem iepriekš minētajos spriedumos lietās Bayerischer Rundfunk u.c. un Hans & Christophorus Oymanns.
66.
Savukārt ir acīmredzams, ka pamatlietā biedra naudas apmērs tiek izlemts Ārstu profesionālās apvienības pilnsapulcē, kurā visi biedri ieceļ pārstāvjus, kuri piedalās ar balsstiesībām, un tātad katrs biedrs vismaz netieši var ietekmēt biedra naudas apmēru. Ja tiktu ievērots Komisijas arguments, tas nozīmētu atzīt, ka Ārstu profesionālās apvienības biedriem, kas veido šīs profesionālās apvienības pilnsapulci, būtu nodota publiskās varas pilnvara, kuru tie paradoksālā kārtā piemērotu paši sev (
28
).
67.
Tālāk jānorāda, ka šis punkts, protams, ir saistīts ar iepriekšējo. Šķiet, ka Ārstu profesionālās apvienības rīcības brīvība attiecībā uz biedra naudas aprēķināšanu, pretēji tam, ko apgalvo Komisija, ir svarīgs elements, lai konstatētu, vai pastāv “cieša atkarība” no publisko tiesību subjektiem.
68.
Ciktāl, kā atzīst Komisija, Ārstu profesionālās apvienības uzdevumi ir noteikti pietiekami plaši un nekonkrēti, šīs organizācijas autonomija novērtēt biedra naudas apmēru tai ļauj izvērsti novērtēt to uzdevumu apmēru un veidus, kurus tā spēs finansēt (
29
). Tāpat šī organizācija var izvēlēties dot priekšroku vienam vai otram uzdevumam vai izvērst vienu vai otru uzdevumu atkarībā no biedra naudu apmēra, ko tā būs nolēmusi noteikt.
69.
Turklāt no HeilBerG NRW, kā arī no Ārstu profesionālās apvienības Tiesas sēdē sniegtajām ziņām izriet, ka pārraudzības iestādei nav nekādu pilnvaru iejaukties saistībā ar šīs profesionālās apvienības pilnsapulces izlemto biedra naudas apmēru. Vienīgā šīs iestādes kompetence šajā ziņā ir Ārstu profesionālajai apvienībai noteiktā budžeta līdzsvara starp tās ieņēmumiem un izdevumiem juridiskā pārbaude.
70.
Līdz ar to šī situācija ir pretēja tai, par kuru tika pieņemts iepriekš minētais spriedums lietā Hans & Christophorus Oymanns, kurā, jāatgādina, Tiesa konstatēja, ka publisko slimokasu rīcības brīvība noteikt to iemaksas ir “ievērojami ierobežota”. Šis vērtējums ir jālasa kopsakarā ar šī sprieduma 17. punktu, saskaņā ar kuru šīm slimokasēm iemaksas bija jāaprēķina tā, lai tās kopā ar citiem līdzekļiem nosegtu likumā paredzētos izdevumus un garantētu, ka ir pieejami likumā noteiktie rīcības līdzekļi un rezerves.
71.
Savukārt no iesniedzējtiesas iesniegtajām norādēm izriet, ka Ārstu profesionālajai apvienībai ir plaša rīcības brīvība noteikt tās izdevumu apmēru un tie tiek noteikti atbilstoši šīs profesionālās apvienības izvēlētajai kārtībai, lai izpildītu tās uzdevumus, kuri paši turklāt HeilBerG NRW ir noteikti pietiekami plaši un nekonkrēti.
72.
Turklāt iepriekš minētajā spriedumā lietā Hans & Christophorus Oymanns, lai konstatētu, ka pastāv cieša valsts slimokasu atkarība no publisko tiesību subjektiem, Tiesa arī norādīja, ka valsts tieši finansē slimokases, savukārt pamatlietā nekādā gadījumā nav paredzēts šāds finansējums par labu Ārstu profesionālajai apvienībai.
73.
Un vēl, ņemot vērā Ārstu profesionālās apvienības plašo rīcības brīvību, šķiet, ir iespējams, ka tās pilnsapulces biedri, proti, biedra naudas maksātāju pārstāvji, galvenokārt ievēros ekonomiskus apsvērumus, lai noteiktu veidus, kā izpildīt tās uzdevumus, un tātad arī lai noteiktu biedra naudas apmēru, ko šīs profesionālās apvienības biedri ir gatavi maksāt (
30
).
74.
Šādos apstākļos šāda veida organizācija nevar atļauties lielākus finansiālus izdevumus par tiem, kurus, tai veicot publisko iepirkumu, diktē tīri ekonomiski apsvērumi, un tādējādi nav iedomājama tās cieša atkarība no valsts, kamēr paši biedra naudas maksātāji nosaka biedra naudas apmēru, kas tiem jāmaksā.
75.
Visbeidzot attiecībā uz Ārstu profesionālās apvienības kompetenci pieņemt tādus iekšējus normatīvus aktus kā naudas sodu noteikšana biedriem, kuri neievērotu savus tiesiskos vai statūtos paredzētos pienākumus, kā arī kompetenci piedzīt šādu naudas sodu (
31
) arī šāda kompetence nešķiet tāda, kas stipri atšķirtos no citām profesionālajām apvienībām piešķirtajām kompetencēm pret saviem biedriem atbilstoši nepieciešamībai tām pašām ļaut regulēt profesiju, kurā tās nodrošina “profesijas kārtību”.
76.
Šādos apstākļos uz prejudiciālo jautājumu es iesaku atbildēt tādējādi, ka fakts, ka ar valsts tiesību aktu tādai organizācijai kā Ārstu profesionālā apvienība ir piešķirtas tiesības iekasēt biedra naudu no tās biedriem, tajā nenosakot ne šīs iemaksas apmēru, ne arī precizējot ar šīm iemaksām finansējamo pakalpojumu apjomu, nav pietiekams, lai radītu ciešas atkarības saistību ar publisko tiesību subjektiem Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkta izpratnē.
77.
Līdz ar to var tikt uzskatīts, ka vienkāršā prezumpcija par šajā Direktīvas 2004/18 tiesību normā paredzēto materiālo kritēriju ievērošanu, kas izriet no attiecīgās pamatlietā apspriestās Ārstu profesionālās apvienības ietveršanas minētās direktīvas III pielikumā, var tikt atspēkota.
VI – Secinājumi
78.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Oberlandesgericht Düsseldorf – Vergabesenat prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru [par to, kā koordinēt būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu, piegādes publiskā iepirkuma līgumu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru], 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesību akts, ar kuru tādai organizācijai kā pamatlietā apspriestā Ärztekammer Westfalen‑Lippe ir piešķirtas tiesības iekasēt biedra naudu no tās biedriem, tajā nenosakot ne šīs iemaksas apmēru, ne arī precizējot ar šīm iemaksām finansējamo pakalpojumu apjomu, nav pietiekams nosacījums, lai radītu ciešas atkarības saistību ar publisko tiesību subjektiem, kas ir nepieciešama, lai būtu izpildīts šajā pantā minētais valsts, teritoriālas vai citu publisko tiesību iestādes sniegtās lielākās finansējuma daļas kritērijs.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru [par to, kā koordinēt būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu, piegādes publiskā iepirkuma līgumu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru] (OV L 134, 114. lpp.).
(
3
)	C-337/06, Krājums, I-11173. lpp.
(
4
)	C-300/07, Krājums, I-4779. lpp.
(
5
)	Šajā ziņā turklāt ir jākonstatē, ka Vācijas Federatīvajai Republikai, salīdzinot ar citām dalībvalstīm, ir tāda izņēmuma iezīme, ka kategorijā “reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes” ir ieraksts “apvienības”, tostarp “ārstu profesionālās apvienības”.
(
6
)	Šajā ziņā skat. spriedumu lietā Hans & Christophorus Oymanns (minēts iepriekš, 41.–47. punkts). Turklāt, kā jau norādījis ģenerāladvokāts Mazāks [Mazák] savu secinājumu iepriekš minētajā lietā 29. punktā, dalībvalstīm nav tiesību vienpusēji grozīt Direktīvas 2004/18 III pielikumu. No šīs direktīvas 79. panta izriet, ka tikai Komisijai ir piešķirtas pilnvaras grozīt “III pielikumā iekļautos publisko tiesību subjektu un šo subjektu kategoriju uzskaitījumus, ja tas izrādās vajadzīgs dalībvalstu sniegto paziņojumu dēļ”.
(
7
)	Šī Savienības tiesas kontrole ir jāuzskata arī par tādu, kas attiecas uz kompetenču nodalīšanu starp valstu tiesām un Tiesu saistībā ar Savienības tiesību akta spēkā esamības pārbaudi. Ja valstu tiesās principā var rasties situācija, kad veicama šāda pārbaude, vienīgi Tiesai toties ir kompetence konstatēt šāda akta spēkā neesamību (šajā ziņā it īpaši skat. 1991. gada 21. februāra spriedumu apvienotajās lietās C-143/88 un C-92/89 Zuckerfabrik Süderdithmarschen un Zuckerfabrik Soest, Recueil, I-415. lpp., 17. punkts; 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C-119/05 Lucchini, Krājums, I-6199. lpp., 53. punkts, kā arī 2011. gada 21. decembra spriedumu lietā C-366/10 Air Transport Association of America u.c., Krājums, I-13755. lpp., 47. un 48. punkts).
(
8
)	Spriedums lietā Hans & Christophorus Oymanns (minēts iepriekš, 45. punkts).
(
9
)	1998. gada 15. janvāra spriedums lietā C-44/96 Mannesmann Anlagenbau Austria u.c. (Recueil, I-73. lpp., 21. punkts), 1998. gada 10. novembra spriedums lietā C-360/96 BFI Holding (Recueil, I-6821. lpp., 29. punkts), 2001. gada 10. maija spriedums apvienotajās lietās C-223/99 un C-260/99 Agorà un Excelsior (Recueil, I-3605. lpp., 26. punkts), spriedums lietā Bayerischer Rundfunk u.c. (minēts iepriekš, 48. punkts), kā arī 2008. gada 10. aprīļa spriedums lietā C-393/06 Ing. Aigner (Krājums, I-2339. lpp., 36. punkts).
(
10
)	Savu apsvērumu 7.–9. punktā Čehijas Republika ir izteikusi šaubas par to, ka būtu izpildīts Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas a) punktā paredzētais nosacījums, tostarp apgalvojot, ka Ārstu profesionālās apvienības darbībām ir nozares raksturs un tātad tām nav vispārējas nozīmes. Tomēr šis tīri faktoloģiskais vērtējums ir jāveic iesniedzējtiesai, kura, kā jau tas tika norādīts, (pamatoti) uzskata, ka, ņemot vērā ar sabiedrības veselību saistītos Ārstu profesionālās apvienības uzdevumus, a) punktā ietvertais nosacījums ir izpildīts.
(
11
)	Skat. 2003. gada 27. februāra spriedumu lietā C-373/00 Adolf Truley (Recueil, I-1931. lpp., 70. punkts).
(
12
)	Komisija šajā ziņā atgādina, ka HeilBerG NRW 28. panta 1. punkts ir jālasa kopā ar Ziemeļreinas–Vestfālenes federālās zemes Administratīvās iekārtas likuma 20. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru reģionu vai vietējo pašvaldību iestāžu pārraudzība tiek veikta par to izpildīto uzdevumu atbilstību spēkā esošajam tiesiskajam regulējumam, kā arī šīs federālās zemes Pašvaldības kodeksa 121. pantu, atbilstoši kuram pārraudzības iestādes var jebkurā laikā ievākt informāciju par reģionu vai vietējo pašvaldību iestāžu darbībām.
(
13
)	To, ka biedra naudu iemaksas veido galveno Ārstu profesionālās apvienības finansējuma daļu, Tiesas sēdē apstiprināja šīs apvienības pārstāvis. Saskaņā ar judikatūru (šajā ziņā skat. spriedumu lietā Bayerischer Rundfunk u.c., minēts iepriekš, 33. punkts un tajā minētā judikatūra) šis nosacījums ir izpildīts tad, ja no attiecīgā ienākumu avota tiek gūta vairāk nekā puse no ieņēmumiem.
(
14
)	Spriedums lietā Bayerischer Rundfunk u.c. (minēts iepriekš, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
15
)	Turpat, 37.–39. punkts.
(
16
)	Šajā ziņā it īpaši skat. spriedumu lietā Mannesmann Anlagenbau Austria u.c. (minēts iepriekš, 20. punkts), 2000. gada 3. oktobra spriedumu lietā C-380/98 University of Cambridge (Recueil, I-8035. lpp., 20. punkts), kā arī spriedumu lietā Bayerischer Rundfunk u.c. (minēts iepriekš, 53. punkts).
(
17
)	Spriedumi lietā Bayerischer Rundfunk u.c. (minēts iepriekš, 34. un 39. punkts), kā arī lietā Hans & Christophorus Oymanns (minēts iepriekš, 51. punkts).
(
18
)	Spriedums lietā Bayerischer Rundfunk u.c. (minēts iepriekš, 41. punkts).
(
19
)	Turpat, 42. punkts.
(
20
)	Turpat, 43. punkts.
(
21
)	Turpat, 44. punkts.
(
22
)	Turpat, 44. punkts.
(
23
)	Turpat, 47. un 48. punkts.
(
24
)	Spriedums lietā Hans & Christophorus Oymanns (minēts iepriekš, 52. un 53. punkts).
(
25
)	Turpat, 54. punkts.
(
26
)	Turpat, 55. punkts.
(
27
)	Turpat, 56. punkts.
(
28
)	Pretēji situācijām, kas bija iepriekš minēto spriedumu lietās Bayerischer Rundfunk u.c. un Hans & Christophorus Oymanns pamatā, šajā lietā paziņojumi par biedra naudu, ko izdevusi Ārstu profesionālā apvienība un kuri, kā uzskata Komisija, ir jāpielīdzina rīkojumiem par iekasēšanu, ir adresēti pašiem šīs profesionālās apvienības biedriem, kuri ir noteikuši šo biedra naudas apmēru, nevis trešajām personām, kam nav nekādas ietekmes šīs biedra naudas apmēra noteikšanā.
(
29
)	Savos apsvērumos Ārstu profesionālā apvienība ar piemēriem ir precizējusi savu rīcības brīvību uzdevumu īstenošanā. Tādējādi attiecībā uz profesionālās apvienības uzdevumos ietilpstošo sabiedrības informēšanu par Ārstu profesionālās apvienības darbībām un par tēmām, kas attiecas uz profesiju, Ārstu profesionālā apvienība, apvienojoties ar Vestfālenes–Lipes [Westfalen–Lippe] Ārstu slimokasi, ir nodibinājusi “pacientu konsultāciju centru” ar trīs ārstiem un trīs administrācijas darbiniekiem. HeilBerG NRW 6. panta 1. punktā minētajā sarakstā nav tieši paredzēta pacientu konsultāciju centra izveide un tā nodošana sabiedrības rīcībā. Tātad Ārstu profesionālajai apvienībai ir plaša rīcības brīvība novērtēt savu uzdevumu izpildes veidus.
(
30
)	Turklāt man šķiet, ka Komisijas arguments par Ārstu profesionālās apvienības teritoriālo ekskluzivitāti, kuras dēļ tā esot jākvalificē par līgumslēdzēju iestādi, lai veicinātu tirgus atvērtību, nav atbilstošs. Tas ne tikai nav Direktīvas 2004/18 piemērošanas kritērijs, bet arī Ārstu profesionālās apvienības biedru piedalīšanās tās uzdevumu noteikšanā un iekasējamās biedra naudas apmēra noteikšanā liek biedriem un tātad arī pašai profesionālajai apvienībai, tiklīdz tā nolemj veikt publisko iepirkumu, pieņemt galvenokārt uz ekonomiskiem apsvērumiem balstītus lēmumus.
(
31
)	HeilBerG NRW 58. pants.