Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES LAILAS MEDINAS
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 15. maijā (1)
Lieta C‑541/23 P
Polwax S.A.
pret
Eiropas Komisiju
Apelācija – Konkurence – Koncentrācija – Ogļu putekļu vaska un parafīna vaska tirgus – PKN Orlen iegūta kontrole pār Grupa Lotos – Lēmums, ar kuru koncentrācija atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līgumu – Trešās personas celta atcelšanas prasība – Konkrēto tirgu noteikšana – Pierādīšanas pienākums un apjoms – Koncentrāciju lietās īstenotās Vispārējās tiesas pārbaudes apjoms
1.        Ar apelācijas sūdzību Polwax S.A. lūdz atcelt Vispārējās tiesas 2023. gada 14. jūnija spriedumu Polwax/Komisija (T‑585/20, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2023:332). Ar šo spriedumu tika noraidīta tās prasība atcelt Komisijas 2020. gada 14. jūlija lēmumu (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”) (2), ar ko
Eiropas Komisija atzina par saderīgu ar iekšējo tirgu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) 57. pantu koncentrāciju starp Polski Koncern Naftowy Orlen S.A. (turpmāk tekstā – “Orlen”) un Grupa Lotos S.A. (turpmāk tekstā – “Lotos”), ja vien
Orlen ievēros noteiktas saistības.
2.        Apelācijas sūdzības pamatojumam Polwax ir izvirzījusi deviņus pamatus. Tomēr atbilstoši Tiesas lūgumam šajos secinājumos tiks aplūkots tikai pirmais apelācijas sūdzības pamats.
3.        Konkrētāk, pirmajā
apelācijas sūdzības pamatā
Polwax
apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kā arī sagrozījusi Polwax nostāju, i) atzīdama, ka šai sabiedrībai kā ieinteresētajai personai bija jāsniedz “pārliecinošas norādes” par konkurences problēmas pastāvēšanu situācijā, kad šis kritērijs nebija piemērojams, un ii) pieprasot Polwax sniegt “pārliecinošus pierādījumus” par to, ka Komisijas pārbaudītie produkti augšupējā tirgū (ogļu putekļu vaska (3) tirgus) nebija savstarpēji aizstājami no pieprasījuma vai piedāvājuma viedokļa, lai gan Regulā Nr. 139/2004 šādi pienākumi trešām personām nav paredzēti, kā arī
iii) nospriežot, ka informācija, ko Polwax sniedza lietas izskatīšanas laikā, nav uzskatāma par šādām “pārliecinošām norādēm”. Tāpat Polwax apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, neizvērtēdama augšupējā tirgus dažādo segmentu dinamiku un to, ka Komisija faktiski nav pamatojusi secinājumu, ka augšupējais tirgus nebija nedz noslēgts, nedz segmentēts.
I.      Lietas priekšvēsture un tiesvedība Vispārējā tiesā
4.        Tiesvedības priekšvēsture sīkāk ir izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 2.–23. punktā. Šajos secinājums to var apkopot šādi.
5.        Apelācijas sūdzības iesniedzēja Polwax
ir Polijas sabiedrība, kas ražo un tirgo parafīna vasku un produktus uz parafīna bāzes. Orlen ir vertikāli integrēts uzņēmums, kas galvenokārt nodarbojas ar degvielas un ar to saistīto produktu pārstrādi un tirdzniecību (tostarp mazumtirdzniecību) Čehijas Republikā, Lietuvā,
Polijā un Vācijā, savukārt Lotos ir vertikāli integrēts uzņēmums, kas pārsvarā
nodarbojas ar degvielas un ar to saistīto produktu pārstrādi un tirdzniecību (tostarp mazumtirdzniecību) galvenokārt Polijā. Orlen darbojas naftas ķīmijas produktu tirgū, un abi uzņēmumi
darbojas jēlnaftas un dabasgāzes iepriekšējas izpētes, izstrādes un ieguves jomā.
6.        Šīs lietas kontekstā
Orlen ieguva pilnīgu kontroli pār Lotos. 2020. gada 15. maijā Polwax iesniedza apsvērumus par paziņojumu par iebildumiem un norādīja, ka būtu jāparedz saistības, lai nodrošinātu, ka koncentrācija neietekmēs tās piekļuvi noteiktām izejvielām, kuras tā izmanto ražošanā. 2020. gada 14. jūlijā Komisija pieņēma strīdīgo lēmumu.
7.        Komisija citstarp norādīja, “ka nodalīšanas un citu saistību kopums ļautu nodalīto uzņēmumu pircējiem, kā arī citiem konkurentiem pakļaut apvienoto subjektu efektīvai konkurencei attiecīgajos tirgos nākotnē”, ka “konkrētajos dīzeļdegvielas un benzīna vairumtirdzniecības tirgos līdzdalības naftas pārstrādes rūpnīcā pircējs varētu importēt ievērojamus apjomus, pateicoties plašākai piekļuvei infrastruktūrai” un “šīs pārstrādes jaudas un importa potenciāla kombinācijas dēļ pircējs īstenos līdzīgu konkurences spiedienu kā pirms darījuma Lotos”. Tādējādi Komisija secināja, ka “darījums, kas ir grozīts ar saistībām, vairs nerada konkurences problēmas”, un precizēja, ka “šis lēmums ir atkarīgs no uzņemto saistību pilnīgas izpildes”. (4)
8.        Saistībā ar plānotās koncentrācijas ietekmi uz konkurenci Komisija strīdīgā lēmuma 2003. apsvērumā izvērtēja Polwax uzsvērto iespējamību, ka koncentrācija varētu izraisīt norobežošanu no izejmateriāliem. Polwax norādīja, ka “apvienotais subjekts vairs nepiegādātu tai ogļu putekļu vasku vai piegādātu to tikai par daudz augstāku cenu, tādējādi liedzot tai lejupējā parafīna vaska tirgū konkurēt ar apvienoto subjektu”.
9.        Šajā ziņā
Komisija strīdīgā lēmuma 2004. apsvērumā konstatēja – ja ogļu putekļu vaska augšupējais tirgus tiktu noteikts pēc valsts principa, Lotos
tirgus daļa 2017. un 2018. gadā Polijā būtu bijusi 30–40 %. Atzīstot, ka šāda tirgus daļa nozīmē vertikālas ietekmes esamību, tā tomēr uzsvēra, ka joprojām bija pieejami 60–70 % ogļu putekļu vaska avotu un ka Orlen pati paļāvās uz ārējiem piegādātājiem. Komisija tādēļ secināja, ka nebija acīmredzams, ka apvienotajam subjektam būtu spēja ierobežot piekļuvi ogļu putekļu vaskam tiem Lotos klientiem, kas darbojas parafīna vaska tirgū.
10.      Strīdīgā lēmuma 2005. apsvērumā Komisija piebilda, ka Orlen ir tikai ļoti neliela lejupējā tirgus daļa, un tāpēc secināja, ka apvienotais subjekts arī nebūtu ieinteresēts ierobežot piekļuvi izejmateriāliem tiem Lotos klientiem, kas darbojas šajā tirgū. Tā norādīja, ka Polwax pati ir uzsvērusi, ka minētajā tirgū ir spēcīga konkurence, jo dažos
gadījumos šādam tirgum ir globāla dimensija un tas ir pakļauts Ķīnas ražotāju spiedienam.
11.      Strīdīgā lēmuma 2006. apsvērumā Komisija apstiprināja, ka tās veiktajā pārbaudē netika atklāti pārliecinoši pierādījumi par būtisku kaitējumu efektīvai konkurencei, kas būtu saistīts ar vertikālo saikni starp ogļu putekļu vaska tirgu Polijā un parafīna vaska tirgu EEZ.
12.      Vispārējā tiesā Polwax būtībā izvirzīja divus prasības pamatus. Ar pirmo pamatu tā apgalvoja, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 139/2004 par koncentrācijām
2. panta 1.–3. punktu. Komisijas pieļautā kļūda esot izpaudusies kā tirgu nepareiza noteikšana, pirmkārt, saistībā ar parafīna vaska lejupējo tirgu un, otrkārt, – ogļu
putekļu vaska augšupējo tirgu. Tāpat Polwax pārmeta Komisijai, ka tā ir kļūdaini novērtējusi koncentrācijas ietekmi gan uz ogļu putekļu vaska tirgu, gan parafīna vaska tirgu. Otrais pamats attiecās uz Regulas Nr. 139/2004 9. panta 1. punkta pārkāpumu (bet vēlāk tiesas sēdē tika atsaukts). Replikas rakstā Polwax arī izvirzīja jaunu pamatu par strīdīgā lēmuma nepietiekamu pamatojumu, nosakot konkrētos tirgus. Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja prasību pilnībā (5).
II.    Izvērtējums
13.      Polwax pirmajā apelācijas sūdzības pamatā ir norādīts uz tiesību kļūdām, acīmredzamām kļūdām vērtējumā un Polwax nostājas sagrozīšanu, jo pārsūdzētā sprieduma 45. un 57.–62. punktā Vispārējā tiesa neesot efektīvi izvērtējusi konkrētā tirgus definīciju, ko Komisija izmantoja strīdīgajā lēmumā, un esot attiecinājusi uz
prasītāju kļūdainu pierādīšanas apjomu. Pirmajam apelācijas sūdzības pamatam ir trīs daļas.
A.      Pirmā apelācijas sūdzības pamata pirmā daļa
14.      Pirmā pamata pirmajā daļā
Polwax būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un pārkāpusi Regulas Nr. 139/2004 2. pantu, pārsūdzētā sprieduma 45. punktā uzliekot Polwax pienākumu sniegt “pārliecinošas norādes” par konkurences problēmas pastāvēšanu, lai pamatotu tās izvirzīto pamatu par ogļu putekļu vaska augšupējā tirgus kļūdainu noteikšanu.
1.      Pieņemamība
15.      Komisija apgalvo, ka pirmā pamata pirmā daļa ir nepieņemama, jo Polwax Vispārējā tiesā apstrīdēja to, ka ogļu putekļu vaska piegādes augšupējais tirgus netika sadalīts citos atsevišķos apakštirgos. Tā,
Polwax
apgalvoja, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, sīkāk nesadalot vai nesegmentējot ogļu putekļu vaska tirgu vieglā, vidējā un smagā ogļu putekļu vaska piegādes tirgos. Tādējādi
Polwax ir nonākusi iekšējās pretrunās, pirmkārt, Tiesā apgalvodama, ka tās iebildums neattiecās uz “citiem” tirgiem kā vien tiem, kurus Komisija bija ņēmusi vērā tās analīzē, un, otrkārt, apgalvodama, ka Komisijai strīdīgajā lēmumā ogļu putekļu vaska tirgu bija jāsadala mazākos apakštirgos (vai vismaz segmentos), lai analizētu paredzamo koncentrācijas ietekmi.
16.      Pretēji Komisijas apgalvojumiem pirmā pamata pirmā daļa ir pieņemama, jo no Tiesas judikatūras izriet, ka pierādījumu jomā piemērojamo normu apgalvota neievērošana ir tiesību jautājums, kas apelācijas tiesvedības stadijā ir pieņemams (6).
2.      Lietas būtība
17.      Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa ir balstījusies uz tās judikatūrā noteikto
pierādīšanas apjomu trešām personām, kuras apstrīd koncentrācijas jomā pieņemta lēmuma tiesiskumu – šis jautājums Tiesas judikatūrā vēl nav aplūkots (7).
Tādēļ, pirmkārt, ņemot vērā Tiesas judikatūru, vispārīgi jāizvērtē atbilstošais pierādīšanas apjoms un tas, vai Vispārējās tiesas judikatūra ir saderīga ar atbilstošo pierādīšanas apjomu, un, otrkārt, konkrēti jāpārbauda, vai Vispārējā tiesa šajā lietā pareizi piemērojusi šo pierādīšanas apjomu, nosakot konkrēto tirgu.
a)      Ievada apsvērumi par pierādīšanas pienākumu un apjomu, kā arī par pārbaudes apjomu
18.      Kā minēšu turpmākajā analīzē, pierādīšanas pienākuma un pierādīšanas apjoma jēdzieni, kā arī (tiesas) pārbaudes apjoma jēdziens ir savstarpēji saistīti, it īpaši koncentrāciju lietās, tāpēc tie jāizskata kopā (8).
1)      Komisijai jāpierāda, ka ir drīzāk iespējams nekā neiespējams, ka koncentrācija varētu (vai nevarētu) būtiski kaitēt konkurencei
19.      Saskaņā ar Regulas Nr. 139/2004 2. pantu Komisijai jāpārbauda koncentrācijas ietekme uz konkurenci tirgos, kuros pastāv risks, ka tiks
būtiski kaitēts efektīvai konkurencei, it īpaši dominējoša stāvokļa radīšanas vai nostiprināšanas rezultātā.
20.      No Tiesas judikatūras izriet, ka “Komisijas lēmumiem par koncentrāciju saderību ar iekšējo tirgu jābūt pamatotiem ar pietiekami pārliecinošiem un saskanīgiem pierādījumiem” (9). Šiem pierādījumiem jābūt saturiski pareiziem, ticamiem un tādiem,
kuri ļauj pamatot no tiem izdarītos secinājumus (10). Turklāt, kā precizējusi Vispārējā tiesa, Komisijai ne tikai jāizmanto pārliecinoši pierādījumi, bet arī “pietiekami ticami” (11) jāpierāda, ka koncentrācijai būs (vai nebūs) būtiska ietekme uz efektīvu konkurenci.
21.      Šajā ziņā Tiesa ir atzinusi, ka Komisijai ir novērtējuma brīvība ekonomikas jomā attiecībā uz Regulas Nr. 139/2004 materiālo tiesību normu piemērošanu, jo tā veic uz nākotni vērstu ekonomisko analīzi par noteiktu notikumu attīstības iespējamību konkrētajā tirgū nākotnē (12). Pamatojoties uz vērtējumu, ka koncentrāciju lietās Komisijas analīze nevar būt tikpat droša kā tās ex post analīze (saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu) un tai ir uz nākotni vērsts raksturs, Tiesa ir nospriedusi, ka Komisijai jāpierāda, ka ir drīzāk iespējams nekā neiespējams, ka attiecīgā koncentrācija radīs vai neradīs
būtisku
kaitējumu konkurencei (13).
22.      Kā precizējusi Vispārējā tiesa, “apstāklis, ka koncentrācija varētu radīt pretkonkurences sekas, pats par sevi nav pietiekams, lai šo koncentrāciju varētu uzskatīt par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, ja vien tā būtiski neietekmē efektīvu konkurenci iekšējā tirgū vai nozīmīgā tā daļā” (14).
2)      Prasītājam jāpierāda acīmredzamas kļūdas vērtējumā esamība
23.      Komisijas novērtējuma brīvība “pamato to, ka
Savienības tiesas pārbaude attiecībā uz Komisijas lēmumu koncentrācijas darījumu jomā ietver tikai faktu saturiskās pareizības un acīmredzamas kļūdas vērtējumā neesamības pārbaudi” (15).
24.      Lai nodrošinātu piekļuvi šādai pārbaudei Savienības tiesās, Savienības tiesībās lietas dalībniekiem, kurus skar koncentrāciju jomā pieņemtie Komisijas lēmumi (tostarp trešām personām, piemēram, konkurentiem vai klientiem), principā ir piešķirtas tiesības celt prasību par šī lēmuma tiesiskumu Vispārējā tiesā saskaņā ar LESD 263. pantu un atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā nostiprinātajam efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam.
25.      Tomēr šīs tiesības ir saistītas ar prasītāja pienākumu definēt tā izvirzītos pamatus un iesniegt pierādījumus šo pamatu atbalstam.
26.      Ja prasītājs ceļ šādu prasību, tad saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punktu “prasība ir pieņemama, ja būtiskie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem tā pamatota, izriet no paša prasības pieteikuma teksta vismaz kopsavilkuma veidā, taču loģiski un saprotami, lai nodrošinātu tiesisko drošību un pareizu tiesvedību” (16). Tiesas judikatūrā šajā ziņā precizēts, ka prasītājam ir svarīga loma, un tajā ir noteikts, ka “prasītājs ir tas, kuram ir jāizvirza pamati pret lēmumu un jāiesniedz pierādījumi šo pamatu atbalstam” (17).
27.      Konkrētāk, ja runa ir par Savienības tiesību jomām, uz kurām attiecas Savienības koncentrāciju kontrole, piemēram, konkurences tiesībām LESD 101. vai 102. panta izpratnē, “prasītājam
[..] tiek prasīts identificēt apstrīdētā lēmuma strīdīgos elementus, izteikt šajā sakarā iebildumus un iesniegt pierādījumus, kas var tikt uzskatīti par nopietnām norādēm [(18)] uz to, ka tā iebildumi ir pamatoti” (19).
28.      Spriedumā EFIM/Komisija (20) Tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatu, ar kuru tika lūgts konstatēt, ka, uzliekot tai pienākumu sniegt pierādījumus par apgalvoto pārkāpumu, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Hartas 47. pantu. Tiesa uzsvēra, ka, ceļot prasību par Komisijas lēmuma atcelšanu,
prasītājam ir jāiesniedz Savienības tiesām argumenti un pierādījumi un Vispārējā tiesa tādējādi nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā, nospriežot, ka pierādīšanas pienākums ir prasītājam (21). Šis spriedums ir vēl jo nozīmīgāks tādēļ, ka gan i) trešām personām koncentrāciju kontroles lietās, gan ii) trešām personām, kas ir sūdzības iesniedzējas ar LESD 101. un 102. pantu saistītajās procedūrās, ir līdzīgas iezīmes, tostarp tas, ka abām šīm personu kategorijām ir tikai ierobežotas tiesības piekļūt Komisijas administratīvās lietas materiāliem (22).
29.      Līdzīgus apsvērumus var izsecināt arī no citās saistītajās Savienības tiesību jomās pastāvošās Tiesas judikatūras. Pirmkārt, saistībā ar Savienības tiesībām valsts atbalsta jomā no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet – tas, ka Vispārējā tiesa sagaida, ka lietas dalībnieks, kas ceļ atcelšanas prasību, iesniegs pierādījumus savu apgalvojumu pamatojumam, nav pretrunā pareizai pierādīšanas pienākuma sadalei. Proti, “principā personai, kura apgalvo faktus prasības vai argumenta atbalstam, ir jāsniedz pierādījumi par to patiesumu” (23). Otrkārt, Tiesa to pašu standartu piemērojusi arī antidempinga judikatūrā (24).
3)      Pierādīšanas apjoms: ar sniegto informāciju jāpierāda acīmredzama kļūda vērtējumā, kas var atspēkot Komisijas vērtējumu, tādējādi izjaucot līdzsvaru
30.      Turpinājumā pievērsīšos jautājumam par to, kāds ir atbilstošais pierādīšanas apjoms, kas koncentrāciju lietās tiek prasīts no prasītāja.
31.      Attiecībā uz sarežģītu ekonomisku vērtējumu pārbaudi Tiesa
nospriedusi, ka, lai konstatētu, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā, kas varētu pamatot attiecīgā lēmuma atcelšanu, prasītāja iesniegtajiem pierādījumiem jābūt pietiekamiem, lai atspēkotu lēmumā ietvertā faktu vērtējuma ticamību (25).
32.      Koncentrāciju lietās pierādījumi reti kad būs vienveidīgi, tāpēc Komisijai jāveic pierādījumu un norāžu izsvēršana (vai prioritātes noteikšana). Reaģējot uz šo īpašo situāciju, Vispārējā tiesa līdzšinējā judikatūrā ir pamatoti nospriedusi, ka prasītāja prasība tiks apmierināta vien tad, ja tiks pierādīts, ka dažādo lietas materiālos iekļauto pierādījumu svērums ir tik nepamatots un mazticams, ka nevar pamatot Komisijas vērtējumu (26).
33.      Šajā ziņā jānorāda, ka Tiesa un Vispārējā tiesa neuzstāj, ka prasītājam, neatstājot
nekādas saprātīgas šaubas (27), jāpierāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu koncentrācijas vērtējumā. Atbilstošais kritērijs ir iespējamību izvērtēšanas kritērijs (28), ko papildina īpašas prasības attiecībā uz pierādījumu kvalitāti, kas principā neietekmē prasīto pierādīšanas apjomu (29).
34.      No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka koncentrāciju lietās prasītājam jāiesniedz saskanīga un pietiekama informācija (t.i., pamati un pierādījumi vai norādes). Piemēram, tādā situācijā kā šajā lietā (kas skar konkrētā tirgus noteikšanu), informācijas kvalitātei tās tvēruma un precizitātes pakāpes ziņā jāatbilst Regulas Nr. 802/2004 (30) I pielikumā ietvertās CO formas (31) 6. iedaļas “Tirgu definīcijas” prasībām. Kā uzsvērusi Tiesa, būtiska pierādījumu funkcija ir pārliecinoši pierādīt argumenta pamatotību (32), tādēļ pierādījumu kvalitātei katrā ziņā jābūt tādai, kas ļauj Vispārējai tiesai pārbaudīt apgalvotās acīmredzamās kļūdas vērtējumā esamību (33).
35.      No tā izriet, ka prasītājam jāiesniedz saskanīga un pietiekama informācija, lai pierādītu apgalvoto acīmredzamo kļūdu, un tas savukārt atspēko Komisijas vērtējumu, tādējādi nosverot līdzsvaru par labu prasītāja secinājumam un par sliktu Komisijas secinājumam (jautājumā par to, vai atļaut attiecīgo koncentrāciju). Paturot to prātā, pierādīšanas apjomam, kas jānodrošina prasītājam, būtu jābūt ierobežotam, ņemot vērā Savienības koncentrāciju kontroles un ar to saistītās procedūras īpašos aspektus. Pirmkārt, Komisijai jāsniedz pierādījumi, kas apliecina, ka ir drīzāk iespējams nekā neiespējams, ka attiecīgā koncentrācija varētu (vai nevarētu) būtiski ietekmēt efektīvu konkurenci. Tādēļ
no prasītāja nevar prasīt vairāk kā
vien pierādīt acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kas varētu novirzīt šo līdzsvaru iepriekš minētajā virzienā.
36.      Novērtējot pierādījumu kvalitāti atbilstoši prasītājam noteiktajam pierādīšanas apjomam, jāņem vērā vēl divi aspekti. Pirmkārt, prasītājs saskaras ar grūtībām arī veicot perspektīvu analīzi, lai apstrīdētu plānoto lēmumu par koncentrāciju. Pierādījumiem, kas jāiesniedz, lai pierādītu acīmredzamu Komisijas kļūdu vērtējumā, arī ir raksturīga šī lēmuma par koncentrāciju pamatā esošās analīzes nenoteiktība un uz nākotni vērstais raksturs (34). Otrkārt, prasītājam turklāt nav tādu pašu izmeklēšanas pilnvaru, kādas ir Komisijai, lai iegūtu pierādījumus (35). Tādēļ prasītājam izvirzīto prasību pietiekami pamatot tā izvirzītos prasības pamatus nevar pilnībā pielīdzināt šai iestādei noteiktajām prasībām. Katrā ziņā prasītājam izvirzītās prasības ietver pienākumu iesniegt saskanīgu un pietiekamu informāciju, kas pamatotu apgalvoto Komisijas pieļauto acīmredzamo kļūdu vērtējumā, kuras dēļ tās vērtējums var tikt atspēkots (36).
37.      Šo secinājumu 31. punktā minētajiem līdzīgi viedokļi ir pausti arī tiesību doktrīnā (37), uzsverot, ka Tiesas spriedums Bertelsmann un Sony jāinterpretē tādējādi, ka prasītājam jāiesniedz pierādījumi, lai pamatotu apgalvojumu, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, bet tam nav jāiesniedz pierādījumi, kas faktiski apstiprina tā vērtējumu pēc būtības (piemēram, tam nav jāpierāda, kāpēc koncentrācija radīs kaitējumu konkurencei). Tiklīdz prasītājs ir novērsis ar acīmredzamas kļūdas vērtējumā pietiekamu pamatojumu saistīto šķērsli, Komisijai
jāaizstāv savi faktu konstatējumi un juridiskais un ekonomiskais vērtējums, tādējādi uzņemoties galīgo pierādīšanas pienākumu (38).
38.      Tādēļ uzskatu, ka prasītājam, pamatojoties uz tā izvirzītajiem pamatiem un pierādījumiem vai norādēm, kas pamato šos pamatus, principā jāpierāda, ka Komisijas vērtējums un secinājumi, kas izriet no šī vērtējuma, nav pietiekami pamatoti. Lai pierādījumus varētu pieņemt, tiem jābūt tādiem, ar kuriem var saskanīgi un pietiekami atspēkot Komisijas vērtējumu, kas atzīstams par acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
4)      Prasība sniegt pārliecinošas norādes par konkurences problēmas pastāvēšanu, kuru Komisijai būtu bijis jāizskata
39.      Pārsūdzētajā spriedumā izvirzītas prasības, kuras līdz šim ir izstrādājusi Vispārējā tiesa (spriedumos easyJet
un Niki Luftfahrt), bet kuras Tiesa vēl nav aplūkojusi. Tāpēc pirms pirmā apelācijas sūdzības pamata izvērtēšanas pēc būtības izvērtēšu, vai šajā judikatūrā izstrādātais pierādīšanas apjoms atbilst iepriekš analizētajā Tiesas judikatūrā noteiktajām prasībām (39).
40.      Spriedumā easyJet Vispārējā tiesa it īpaši paskaidroja, ka Komisijai jāidentificē koncentrācijas radītās konkurences problēmas visos tirgos, kurus tā varētu ietekmēt, pat tad, ja nepastāv tiešas trešo personu sniegtas norādes, bet ir nopietni pierādījumi (40).
41.      Tad, ja trešā persona, kas cēlusi prasību, apgalvo, ka Komisija nav ņēmusi vērā iespējamo konkurences problēmu, Vispārējā tiesa pierādīšanas apjomu
formulējusi šādi: “prasītājai ir jāsniedz pārliecinoši pierādījumi, lai pierādītu konkurences problēmas pastāvēšanu, kuru tās ietekmes dēļ Komisijai būtu bijis jāizskata” (41).
42.      Paskaidrojot pierādījumu veidu un kvalitāti, Vispārējā tiesa norādīja – “lai izpildītu šo prasību, prasītājai ir jāidentificē attiecīgie tirgi, jāapraksta konkurences situācija, kāda pastāvētu koncentrācijas neesamības gadījumā, un jānorāda, kāda būtu koncentrācijas iespējamā ietekme, ņemot vērā konkurences situāciju šajos tirgos.” (42)
43.      Kā pamatoti norādījusi Komisija, prasība pierādīt konkurences problēmas pastāvēšanu ļauj Vispārējai tiesai atbilstoši tās Reglamenta 64. pantā noteiktajam sacīkstes principam lemt par prasību, nepieprasot citu informāciju, lai nodrošinātu tiesisko drošību un pareizu tiesvedību (43).
44.      Pamatojot šo secinājumu, Vispārējā tiesa spriedumā easyJet uzsvēra,  ka nepietiek ar to vien, ka prasītājs “tikai norāda” uz kaitējuma teoriju (44), vienlaikus “nepamatojot savu argumentāciju” (45), un atzina, ka prasītāja apgalvojumi nedrīkst būt teorētiski, abstrakti vai izteikti kā vispārīga rakstura pieņēmumi (46). Gluži pretēji, tie jāformulē pietiekami skaidri (47) un jāiesniedz konkrēti pierādījumi, kas apstiprinātu, ka Komisijas konstatējumos ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā (48).
45.      Manuprāt, par prasīto pierādījumu veidu un kvalitāti sniegtie precizējumi atbilst prasībai sniegt saskanīgu un pietiekamu informāciju
prasības pamatu atbalstam.
46.      Spriedumā Niki Luftfahrt Vispārējā tiesa vēlreiz apstiprināja spriedumā easyJet nostiprinātos principus un sniedza prasītājiem papildu norādes.
47.      Vispārējā tiesa spriedumā Niki Luftfahrt
it īpaši nolēma, ka prasītājai “jāidentificē attiecīgie tirgi, jāapraksta konkurences situācija, kāda pastāvētu koncentrācijas neesamības gadījumā, un jānorāda, kāda būtu koncentrācijas iespējamā ietekme, ņemot vērā konkurences situāciju šajos tirgos” (49). Prasītājs, kurš vērsies Vispārējā tiesā, šo prasību
var izpildīt, sniedzot informāciju, kuras apjoms un raksturs ir pielīdzināms Regulas Nr. 802/2004
I pielikuma CO formas 6. iedaļā prasītajai informācijai, ko koncentrācijas dalībnieki iesniedz Komisijai saistībā ar paziņojumu par koncentrāciju (50).
48.      Tādā situācijā kā šajā lietā, kas attiecas uz konkrētā tirgus noteikšanu,
CO formas 6. iedaļa, nenoliedzami, var būt noderīgs nepieciešamā pierādījumu apmēra un rakstura rādītājs, jo ļauj trešām personām, kuras ceļ prasību, piemēram, Polwax, labāk saprast, kāda veida pierādījumi un norādes tām jāsniedz Vispārējā tiesā, apstrīdot tirgus definīciju, kuru Komisija izmantojusi lēmumā par koncentrāciju.
49.      No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka tad, ja prasītājs apstrīd tā Komisijas lēmuma tiesiskumu, ar kuru apstiprināta koncentrācija, tam ir jāpierāda acīmredzama kļūda Komisijas vērtējumā, sniedzot pārliecinošas norādes par konkurences problēmas pastāvēšanu, kuru tās ietekmes dēļ Komisijai būtu bijis jāizvērtē. Lai izpildītu šo pienākumu, prasītājam jāsniedz saskanīga un pietiekama informācija, kas kvalitatīvā ziņā pārliecinoši pamato argumentu pamatotību un ļauj Vispārējai tiesai noteikt, vai pastāv apgalvotā acīmredzamā kļūda. Šajā ziņā prasītājam, pamatojoties uz tā sniegto informāciju (proti, prasības pamatiem un pierādījumiem vai norādēm, kas pamato šos pamatus), jāpierāda, ka Komisijas vērtējums un no tā izrietošie secinājumi nav pamatoti un ir mazticami, tādējādi radot varbūtību nelīdzsvarotību par labu prasītāja secinājumiem un par sliktu Komisijas lēmumā ietvertajiem secinājumiem. Tomēr, veicot pārbaudi tiesā, jāņem vērā ierobežojumi, ko nosaka koncentrāciju kontroles ex ante raksturs.
5)      Nobeiguma apsvērumi par Vispārējās tiesas judikatūrā izmantoto terminoloģiju
50.      Noslēgumā vēlos īsi norādīt uz dažām terminoloģiskām neatbilstībām Vispārējās tiesas judikatūrā, uz kuru balstīts pārsūdzētais spriedums. Tomēr, kā tiks paskaidrots, šīs neatbilstības galvenokārt izriet no atšķirībām starp dažādu valodu versijām, bet to dēļ
šī judikatūra
nekļūst nekonsekventa pēc būtības, it īpaši saistībā ar pierādīšanas apjomu.
51.      Spriedumā Niki Luftfahrt vācu valodas versijā, kas saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 49. pantu ir autentiskais teksts, angļu valodas versijā lietotais jēdziens “serious indicia” ir atveidots kā “zuverlässige Indizien” un franču valodas versijā –
“indices sérieux”. Šī sprieduma poļu valodas versijā Vispārējā tiesa norādīja, ka, lai apstrīdētu konkrētā tirgus definīciju, prasītājai bija jāiesniedz “wiarygodne przesłanki”, kas angļu valodā būtu jātulko kā “reliable evidence” (“ticami pierādījumi”).
52.      Savukārt pārsūdzētā sprieduma poļu valodas versijā (59. un 60. punkts), kas ir autentiskais teksts, Vispārējā tiesa saistībā ar apgalvoto kļūdaino konkrētā tirgus definīciju uzsvēra nepieciešamību sniegt “poważne poszlaki” (“nopietnas norādes”) (51). Šis jēdziens atšķiras no spriedumā Niki Luftfahrt
lietotā jēdziena.
Arī atbilstoši pārsūdzētā sprieduma angļu valodas versijai ir jāsniedz “compelling evidence” [“pārliecinoši pierādījumi”] (57.–61. punkts) vai “compelling indications” [“pārliecinošas norādes”] (45. punkts), savukārt atbilstīgi sprieduma Niki Luftfahrt angļu valodas versijai, kā norādīts iepriekš, jāsniedz “serious indicia” [“nopietnas norādes”]. Tomēr pārsūdzētā sprieduma franču valodas versijā Vispārējā tiesa lietojusi jēdzienu “indices sérieux” (gan attiecībā uz “compelling indications”, gan attiecībā uz “compelling evidence”), t.i., tādu pašu jēdzienu kā spriedumā Niki Luftfahrt
lietotais jēdziens.
53.      Tomēr, kā pareizi norādījusi Komisija, šīs terminoloģiskās atšķirības neietekmē Vispārējās tiesas prasīto pierādīšanas apjomu un pierādījumu kvalitāti. Kā
norādīts iepriekš, tas ir tāpēc, ka visos
tās aplūkotajos spriedumos Vispārējā tiesa pieprasīja, lai prasītājs pierādītu acīmredzamas kļūdas vērtējumā esamību, sniedzot salīdzināmu informāciju, kura būtībā atbilst CO formas 6. iedaļā noteiktajām prasībām.
b)      Pirmā apelācijas sūdzības pamata pirmā daļa: judikatūras (spriedumu “easyJet” un “Niki Luftfahrt”) piemērošana pārsūdzētajā spriedumā
54.      Strīdīgā lēmuma 1997. apsvērumā augšupējais tirgus definēts kā ogļu putekļu vaska piegādes tirgus, galvenokārt pamatojoties uz Komisijas agrāko lēmumpieņemšanas praksi (pārsūdzētā sprieduma 52. un 53. punkts).
55.      Vispārējā tiesa (pārsūdzētā sprieduma 56. punkts) norādīja, ka Polwax procesuālajā rakstā ir vairākas atsauces uz dažādiem ogļu putekļu vaska veidiem, proti, vieglo, vidējo vai smago ogļu putekļu vasku, kā arī uz to atšķirīgajām īpašībām un izmantojumu, bet, ciktāl šīs atsauces saprotamas kā tādas, kas satur iebildumu par augšupējā tirgus kļūdainu definīciju, jo Komisijai esot bijis jākonstatē trīs dažādu tirgu pastāvēšana atkarībā no tā, vai tie bija attiecināmi uz šiem trīs ogļu putekļu vaska veidiem, šāds iebildums nevar tikt atbalstīts (52). Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 57.–62. punktā šo prasības pamatu
noraidīja.
56.      Pārsūdzētā sprieduma 45. punktā Vispārējā tiesa norādīja piemērojamo pierādīšanas apjomu, atbilstoši kuram prasītājai it īpaši “jāsniedz nopietnas [pārliecinošas] norādes, lai uzskatāmi pierādītu konkurences problēmas pastāvēšanu, kuru tās ietekmes dēļ Komisijai būtu bijis jāizvērtē” (53).
57.      Pārsūdzētā sprieduma 57.–62. punktā Vispārējā tiesa būtībā nosprieda, ka Polwax bija jāsniedz nopietni pierādījumi, ka starp vieglo, vidējo un smago ogļu putekļu vasku nebija pietiekamas savstarpējas aizstājamības, lai tie varētu ietilpt vienā un tajā pašā tirgū, un, konkrētāk, prasītājai bija jāsniedz nopietni pierādījumi, lai
apstiprinātu, ka šie dažādie ogļu putekļu vaska veidi nav pietiekami savstarpēji aizstājami no pieprasījuma un piedāvājuma viedokļa, lai ietilptu vienā un tajā pašā tirgū, taču prasītāja
to nav izdarījusi.
58.      Apelācijas sūdzībā Polwax būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu un pārkāpusi Regulas Nr. 139/2004 2. pantu, pārsūdzētā sprieduma 45. un 57.–60. punktā liekot tai, pamatojot pamatu par augšupējā tirgus kļūdainu noteikšanu, sniegt “pārliecinošas norādes”, kas ļautu definēt konkrētos tirgus šaurāk nekā Komisijas definētais tirgus. Polwax apgalvo, ka šāda prasība sniegt “pārliecinošas norādes”, kas pierādītu konkurences problēmas pastāvēšanu, atbilstoši spriedumiem easyJet un Niki Luftfahrt šajā lietā nav piemērojama. Polwax ieskatā šāda pierādīšanas prasība ir attiecināma tikai uz problēmām “citos tirgos, nevis tajos, par kuriem veikta Komisijas konkurences analīze”, bet
apgalvoto šaurāko konkrēto tirgu gadījumā, kuri attiecas uz Komisijas strīdīgajā lēmumā izvērtētajiem produktiem, tas
tā nav.
59.      Komisija  apgalvo, ka Polwax pirmā pamata pirmā daļa ir neefektīva un tātad nepieņemama. Turklāt Komisija un Orlen būtībā uzsver, ka Polwax argumenti ir pretrunīgi un katrā ziņā šī pamata daļa nav pamatota.
60.      Manā skatījumā
Polwax galvenais arguments, ka pārsūdzētajā spriedumā ir kļūdaini piemērota spriedumu easyJet un Niki Luftfahrt
judikatūra, jo tā esot attiecināma tikai uz problēmām citos tirgos, nevis tajos, par kuriem veikta Komisijas konkurences analīze, nav pamatots.
61.      Pienākums sniegt pārliecinošas norādes attiecībā uz jebkuru konkrēto tirgu
principā ir prasītājam, ja tas vēlas pēc būtības pamatot iebildumus, ko tas izvirzījis
Vispārējā tiesā attiecībā uz Komisijas sniegto konkrētā tirgus definīciju.
62.      Uzskatu, ka pārsūdzētā sprieduma 45. un 57. punktā Vispārējā tiesa tikai atgādināja, ka, ņemot vērā tās ierobežoto pārbaudes tvērumu sarežģīta ekonomiskā vērtējuma jautājumos, nepietiek ar to, ka prasītājs tiesā tikai apgalvo, ka tirgus definīcija ir kļūdaina.
63.      Pārsūdzētā sprieduma 58. punktā Vispārējā tiesa norādīja – “konkrētāk, ņemot vērā metodi, kas izklāstīta Komisijas Paziņojumā par konkrētā tirgus definīciju Savienības konkurences tiesībās [(54)], prasītājai bija jāsniedz pārliecinošas norādes, kas pierādītu, ka dažādu ogļu putekļu vaska veidi nav pietiekami savstarpēji aizstājami no pieprasījuma un piedāvājuma viedokļa, lai tie ietilptu vienā un tajā pašā tirgū.”
64.      Pēc tam pārsūdzētā sprieduma 59. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka “no pieprasījuma viedokļa prasītājai bija jāsniedz nopietnas [pārliecinošas] norādes tam, ka neliela cenu pieauguma gadījumā viena veida ogļu putekļu vaska klienti nepārorientēsies uz cita veida ogļu putekļu vasku un tādēļ tos nevar uzskatīt par savstarpēji aizstājamiem.” (55)
65.      Pārsūdzētā sprieduma 60. punktā Vispārējā tiesa piebilda – “no piedāvājuma viedokļa prasītājai bija jāsniedz nopietnas [pārliecinošas] norādes, ka viena veida ogļu putekļu vaska piegādātāji nevarēja pārorientēt ražošanu uz cita veida ogļu putekļu vaska ražošanu un spēt to realizēt īsā termiņā bez būtiskām papildu izmaksām vai riskiem, saskaroties ar nelielām, bet pastāvīgām relatīvo cenu izmaiņām (šajā nozīmē skat. Paziņojuma par konkrētā tirgus definīciju 20.–24. punktu).”
66.      Prasība, lai prasītājs sniegtu “pārliecinošas norādes” (vai “pārliecinošus pierādījumus”), nebūtu jāinterpretē tādējādi, ka tiek prasīta pilnīga un sistēmiska analīze (kas jāveic Komisijai). Gluži pretēji, saskaņā ar prasību sniegt saskanīgu un pietiekamu informāciju, kas pārliecinoši pierādītu argumentu pamatotību, prasītājai bija pienākums sniegt vismaz ticamas, pārbaudāmas un objektīvas norādes, ar kurām var pierādīt, ka nepārprotami ir nepieciešama šaurāka tirgus definīcija, a fortiori
tad, ja koncentrācijas dalībnieku darbība attiecīgajos tirgos nepārklājas.
67.      Atbilstoši Vispārējās tiesas judikatūrā (spriedumi
easyJet
un Niki Luftfahrt) noteikto prasību loģikai prasītājam –
pretēji Komisijai – tiesvedībā Vispārējā tiesā nav jāpierāda, ka pastāv būtisks kaitējums efektīvai konkurencei, bet tam ir jāpierāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, definējot konkrēto tirgu un analizējot konkurenci. Šāda acīmredzama kļūda varētu būt pieļauta, ja Komisija būtu pilnībā ignorējusi dažu citu tirgu pastāvēšanu, kas tādējādi nebūtu ņemti vērā tās veiktajā konkurences analīzē. Tomēr, lai konstatētu šādu acīmredzamu kļūdu, nepietiek vien
ar apgalvojumu, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu; jāidentificē arī citi tirgi, kuri nepārklājas ar attiecīgo koncentrācijas dalībnieku darbībām, un jāsniedz saskanīga un pietiekama informācija, kas pierādītu, ka šajos tirgos koncentrācijas dēļ apvienošanās rada konkurences bažas (56).
68.      Citiem vārdiem sakot, prasība, lai prasītājs sniegtu “pārliecinošas norādes”, manuprāt,
nozīmē, ka sniegtajām norādēm jābūt pietiekami pārliecinošām un konkrētām, lai pamatotu Komisijas lēmumā par koncentrācijas kontroli veiktā sarežģītā vērtējuma atspēkošanu. Šīm norādēm jāpierāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un ka tās vērtējums vairs neļauj secināt, ka “ir drīzāk iespējams nekā neiespējams, ka koncentrācija
“nevarētu” (vai attiecīgā gadījumā “varētu”) būtiski ietekmēt efektīvu konkurenci.
69.      Ja pierādīšanas apjoma slieksnis būtu tik zems, ka trešās personas, kas cēlušas prasību, varētu panākt Komisijas lēmumu atcelšanu, nesniedzot
pārliecinošas norādes –
bet vienkārši pamatojoties uz teorētiskiem argumentiem vai vienkāršiem pieņēmumiem –, tas nepamatoti apgrūtinātu Savienības koncentrāciju kontroles efektīvu īstenošanu (57).
70.      No tā izriet, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu, uzliekot Polwax pienākumu “sniegt nopietnas [pārliecinošas] norādes, lai uzskatāmi pierādītu konkurences problēmas pastāvēšanu, kuru tās ietekmes dēļ Komisijai būtu bijis jāizvērtē” (pārsūdzētā sprieduma 45. punkts). Tas būtībā ļāva Vispārējai tiesai pārsūdzētā sprieduma 61. punktā atzīt, ka Polwax nav pamatojusi savus apgalvojumus ar pārliecinošiem pierādījumiem, kas apstiprinātu, ka starp šiem dažādajiem ogļu putekļu vaska veidiem nepastāv pietiekama savstarpējās aizstājamības pakāpe, lai tie būtu savstarpēji aizstājami no pieprasījuma vai piedāvājuma viedokļa.
71.      Pilnības labad sniegšu vēl šādus apsvērumus.
72.      Polwax Vispārējā tiesā apstrīdēja to, ka ogļu putekļu vaska augšupējais tirgus netika sadalīts atsevišķos viegla, vidēja un smaga ogļu putekļu vaska piegādes tirgos.
73.      Kā norādījusi Komisija, var apgalvot, ka Polwax, nenonākot pretrunā pati sev, nevar, pirmkārt, apelācijas sūdzībā iebilst pret to, ka nav veikta konkurences analīze par to, ko tā uzskata par atsevišķiem konkrētajiem tirgiem, un, otrkārt, lai novērstu Vispārējās tiesas judikatūras piemērošanu (58), apgalvot, ka šie tirgi tomēr bija konkurences analīzes priekšmets. Neatkarīgi no šīs iespējamās pretrunas Polwax tās izvirzīto
pamatu
tomēr bija jāpamato ar saskanīgu un pietiekamu informāciju.
74.      Tāpat, kā norādījusi Orlen, no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem būtībā izriet, ka Polwax nespēj nedz precīzi definēt citu ierosināto tirgus definīciju aprises, nedz vēl jo vairāk ticami pamatot viedokli, ka nepieciešama atšķirīga tirgus definīcija.
75.      No tā izriet, ka Vispārējā tiesa ir pareizi atbildējusi uz pirmajā instancē izvirzītajiem Polwax
argumentiem un, manuprāt,
Vispārējās tiesas judikatūra (spriedumi
easyJet un Niki Luftfahrt)
ir piemērojama un tika
pareizi piemērota pārsūdzētajā spriedumā.
76.      Tādēļ pirmā apelācijas sūdzības pamata pirmā daļa jānoraida kā nepamatota.
B.      Pirmā apelācijas sūdzības pamata otrā daļa
77.      Pārsūdzētā sprieduma 57.–60. punktā ietvertie Vispārējās tiesas konstatējumi, kuriem ir nozīme arī attiecībā uz pirmā pamata otro daļu, ir minēti šo secinājumu 62.–65. punktā. Pārsūdzētā sprieduma 61. punkts ir rezumēts šo secinājumu 70. punktā.
78.      Pirmā pamata otrajā daļā Polwax būtībā apgalvo, ka, pat ja šajā lietā būtu piemērojama prasība “sniegt nopietnus pierādījumus par konkurences problēmas pastāvēšanu, kuru tās ietekmes dēļ Komisijai būtu vajadzējis izskatīt” (59), tas nenozīmētu, ka Polwax bija pienākums (60) sniegt
pārliecinošus pierādījumus par katru no dažādajiem faktoriem, kas ņemti vērā, nosakot konkrēto tirgu. Citiem vārdiem sakot, tā kā Polwax bija tikai “ieinteresētā trešā persona” administratīvajā procedūrā, tai nebija jābūt pienākumam iesniegt nopietnus pierādījumus, kas apliecinātu, ka dažādās ogļu putekļu vaska kategorijas (vieglais, vidējais un smagais vasks) nebija savstarpēji aizstājamas nedz no pieprasījuma, nedz piedāvājuma viedokļa.
79.      Polwax
uzsver, ka Vispārējās tiesas prasības pārsniedz konkurences problēmas pastāvēšanas konkrētajā tirgū pierādīšanu un ka tai kā ieinteresētajai trešai personai de facto ir pienākums detalizēti definēt konkrēto tirgu. Polwax
norāda, ka tieši Komisijai bija jāsniedz detalizēta konkrētā tirgus definīcija. Ne Regulā Nr. 139/2004, ne Regulā Nr. 802/2004 ieinteresētajām trešām personām tik plaši pienākumi
nav noteikti. Replikas rakstā Polwax apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, pirmo reizi apelācijas stadijā Tiesā apgalvojot – un tādējādi tas ir nepieņemami –, ka
prasītājam jāiesniedz atbilstoši un saskanīgi pierādījumi, kas atbilst būtiska kaitējuma efektīvai konkurencei kritērijam.
80.      Komisija un
Orlen būtībā apgalvo, ka argumenti par tiesību kļūdu jānoraida kā nepamatoti un visi argumenti par apgalvoto kļūdu vērtējumā ir nepieņemami. Komisija it īpaši atgādina –
Vispārējā tiesa
ir precizējusi, ka, pārbaudot faktu saturisko pareizību un acīmredzamas kļūdas vērtējumā neesamību, prasītājam ir “jāsniedz pārliecinoši pierādījumi, lai pierādītu konkurences problēmas pastāvēšanu, kuru tās ietekmes dēļ Komisijai būtu vajadzējis izskatīt” (61). Komisija tomēr uzsver, ka šis pienākums jānošķir no tā, kas Polwax kā ieinteresētajai trešai personai ir administratīvajā procedūrā Komisijā, savukārt Polwax šādu nošķīrumu šķietami nav veikusi (62). Atbildē uz repliku Komisija ir noraidījusi
Polwax apgalvojumus. Tā arī norāda, ka Polwax salīdzinājums ar easyJet lietu faktiski nozīmē pieņemt Komisijas argumentus, jo minētajā lietā, tāpat kā šajā lietā, prasītājas iebildumi attiecās uz atsevišķiem tirgiem, kuros
koncentrācijas dalībnieku darbības nepārklājās.
81.      Uzskatu, ka pretēji tam, ko ar šo argumentāciju šķietami apgalvo Polwax, runa nav par prasītājas kā trešās personas koncentrācijas kontroles procedūrā tiesībām Regulas Nr. 139/2004 18. panta 4. punkta otrā teikuma un Regulas Nr. 802/2004 11. panta izpratnē. Tiesai drīzāk jāizskata, vai Vispārējā tiesa, veicot tiesiskuma pārbaudi, ir piemērojusi pietiekamu pierādīšanas apjomu, lai noteiktu, vai ir pieļauta acīmredzama kļūda.
82.      Otrkārt, pārsūdzētā sprieduma 45. punkts, manuprāt, jālasa kopā ar tā 57.–60. punktu. Pirmā pamata pirmās daļas kontekstā jau paskaidroju, ka Komisijai ir novērtējuma brīvība koncentrāciju kontroles jomā, un tas pamato to, ka Savienības tiesu pārbaude īpaši attiecināma tikai uz to, lai noskaidrotu, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā. Tāpat jau norādīju, ka iepriekš minētajos punktos Vispārējā tiesa ir pamatoti nospriedusi, ka, ņemot vērā tās ierobežoto pārbaudes tvērumu sarežģīta ekonomiskā vērtējuma jautājumos, nepietiek vien ar to, ka prasītājs tiesā tikai apgalvo, ka tirgus definīcija ir kļūdaina. Tā vietā prasītājam jāsniedz arī pārliecinošas norādes, lai pierādītu tā izvirzīto pamatu pamatotību.
83.      Vispirms jāatgādina – Tiesa
ir precizējusi, ka “atbilstoša konkrētā tirgus definīcija ir nepieciešams un iepriekšējs nosacījums jebkuram vērtējumam par koncentrācijas darījuma ietekmi uz konkurenci” (63). Tieši šo iemeslu dēļ Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā, pamatojoties uz spriedumiem
easyJet un Niki Luftfahrt, ir skaidri norādījusi, ka, lai izpildītu prasību sniegt pārliecinošus pierādījumus, prasītājai ir “jāidentificē attiecīgie tirgi, jāapraksta konkurences situācija, kāda pastāvētu koncentrācijas neesamības gadījumā, un jānorāda, kāda būtu koncentrācijas iespējamā ietekme, ņemot vērā konkurences situāciju šajos tirgos” (64).
84.      Tādēļ, kā izskaidroju pirmā pamata pirmajā daļā (65), pārsūdzētā sprieduma 45. un 57. punktā Vispārējā tiesa varēja pieprasīt Polwax sniegt attiecīgi “pārliecinošas norādes” vai “pārliecinošus
pierādījumus”, kas pierādītu nepietiekamo aizstājamību starp apgalvotajiem dažādajiem ogļu putekļu vaska veidiem, lai pamatotu pamatus, ar kuriem Polwax
vēlējās pierādīt acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ko Komisija pieļāvusi, definējot konkrēto tirgu, un pierādīt, ka šajā lietā aplūkotais produktu tirgus ir šaurāks tirgus, tādējādi sniedzot kļūdainu tirgus definīciju. Vispārējā tiesa vienīgi atgādināja, ka, ņemot vērā sarežģīta ekonomiskā vērtējuma jautājumos veicamo ierobežoto pārbaudi, nepietiek ar to vien, ka prasītājs tiesā tikai apgalvo, ka konkrētā tirgus definīcija ir kļūdaina. Tādējādi Vispārējā tiesa nav likusi Polwax ievērot tādu pierādīšanas apjomu, kas pārsniegtu to, kas tiek prasīts no prasītājiem tādās situācijās kā šajā lietā, lai pierādītu to pamatu pamatotību (66).
85.      Citiem vārdiem sakot, Vispārējā tiesa pamatoti nospriedusi, ka, lai konstatētu iespējamu Komisijas pieļautu acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tā nav ņēmusi vērā koncentrācijas ietekmi uz šaurākiem tirgiem nekā ogļu putekļu vaska tirgus, kuru Komisija izvērtēja konkurences analīzē, Polwax Vispārējā tiesā notiekošajā tiesvedībā bija jāsniedz pārliecinošas norādes, lai identificētu šādus šaurākus tirgus (67).
86.      No tā izriet, ka Vispārējā tiesa šajā lietā nav piemērojusi kļūdainu pierādīšanas apjomu. Tādēļ pirmā apelācijas sūdzības pamata otrā daļa jānoraida kā nepamatota.
C.      Pirmā apelācijas sūdzības pamata trešā daļa
87.      Pārsūdzētā sprieduma 57.–60. punktā ietvertie Vispārējās tiesas konstatējumi, kuriem ir nozīme arī attiecībā uz pirmā pamata trešo daļu, minēti šo secinājumu 62.–65. punktā. Kā minēts iepriekš, pārsūdzētā sprieduma 61. punkts ir rezumēts šo secinājumu 70. punktā.
88.      Pirmā pamata trešajā daļā Polwax apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma iepriekšējos punktos Vispārējā tiesa būtībā ir nospriedusi, ka Polwax nav sniegusi nopietnus pierādījumus, ka dažādās ogļu putekļu vaska kategorijas nav savstarpēji aizstājamas no pieprasījuma, kā arī no piedāvājuma viedokļa. Polwax
ieskatā secinājums par aizstājamības pierādījumu neesamību ir acīmredzami kļūdains, jo tās iesniegtie  apgalvojumi un pierādījumi liek izdarīt pretēju secinājumu. Turklāt tā apgalvo, ka, noraidot tās lūgumu veikt ekspertīzi, Vispārējā tiesa liedza tai pierādīt tās apgalvojumu pareizību.
89.      Tāpat Polwax skatījumā Vispārējā tiesa esot piekritusi tam, ka strīdīgajā lēmumā neesot bijis faktiska pamatojuma vai produktu tirgus analīzes, un tā pārmet Komisijai, ka tā savu analīzi ir balstījusi tikai uz diviem iepriekšējiem lēmumiem, neveicot savu analīzi.
90.      Visbeidzot Polwax apgalvo, ka, pat ja Komisijas konkrētā tirgus definīcija būtu pieņemama, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi tiesību normas, jo nav izvērtējusi dažādo tirgus segmentu dinamiku un ir pieļāvusi, ka strīdīgajā lēmumā netiek norādīts šīs iestādes nostājas pamatojums.
91.      Komisija apgalvo, ka pirmā pamata trešā daļa ir nepieņemama, ciktāl tā attiecas uz Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu, un katrā ziņā nav pamatota.
92.      Replikas rakstā Polwax uzstāj, ka šī apelācijas sūdzības pamata daļa ir pieņemama, norādot uz judikatūru, atbilstoši kurai, lai gan vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē ir konstatēt un novērtēt faktus, Tiesa var pārbaudīt Vispārējās tiesas veikto šo faktu juridisko kvalifikāciju un tiesiskās sekas, kuras Vispārējā tiesa ir paredzējusi. Tā tas ir arī pirmā pamata trešās daļas gadījumā, jo tā attiecas uz Vispārējās tiesas atteikumu kvalificēt kā “spēcīgus pierādījumus” par pieprasījuma aizstājamības neesamību, pirmkārt, to, ka konkrēta veida ogļu putekļu vasku (piemēram, vieglo ogļu putekļu vasku) nevar aizstāt ar cita veida ogļu putekļu vasku (piemēram, vidējo ogļu putekļu vasku), un, otrkārt, to, ka katrs ogļu putekļu vaska veids tiek izmantots konkrētu produktu ražošanai. Polwax skatījumā iepriekš minētais ne tikai sniedz “pārliecinošu norādi”, bet ir pat “pierādījums” par aizstājamības no pieprasījuma viedokļa neesamību. Turklāt tā apgalvo, ka konkrētā tirgus noteikšana ir faktu juridiska kvalifikācija un kā tāda tā esot bijusi prejudiciālo jautājumu priekšmets (68). Polwax arī pārmet Komisijai, ka tā nav norādījusi, kā tā ir pārbaudījusi ogļu putekļu vaska aizstājamību no pieprasījuma un piedāvājuma viedokļa.
93.      Manuprāt, Polwax pirmā pamata trešajā daļā ir tikai izvirzīti vairāki ar faktu vērtējumu saistīti argumenti, pārmetot Vispārējai tiesai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tā secināja, ka Polwax nav iesniegusi nopietnus pierādījumus, kas apliecinātu, ka i) “vieglais, vidējais un smagais ogļu putekļu vasks un Bright Stock veida ogļu putekļu vasks nav savstarpēji aizstājami (aizstājamības no pieprasījuma viedokļa neesamība)” un
ka ii) šie ogļu putekļu vaska veidi nav aizstājami no piedāvājuma viedokļa.
94.      It īpaši pārsūdzētā sprieduma 61. punktā (69) Vispārējā tiesa ir skaidri konstatējusi faktus.
95.      Tādēļ pietiek ar konstatējumu, ka Vispārējās tiesas veiktais tai iesniegto pierādījumu vērtējums nav tiesību jautājums, kas kā tāds ir pakļauts Tiesas pārbaudei, izņemot šo pierādījumu sagrozīšanas gadījumu (70). Tā kā Polwax apstrīd Vispārējās tiesas vērtējumu par tai iesniegtajiem argumentiem, kuri tagad tiek atkārtoti Tiesā, tomēr neapgalvojot un nepierādot, ka Vispārējā tiesa būtu sagrozījusi šos pierādījumus, pirmā pamata trešā daļa jāatzīst par nepieņemamu.
96.      Katrā ziņā Polwax argumenti nav pamatoti, jo Vispārējā tiesa pareizi norādījusi kritērijus, pēc kuriem jāvērtē, vai pastāv potenciāli šaurāki ogļu putekļu vaska tirgi, un secinājusi, ka Polwax nav sniegusi nevienu nopietnu pierādījumu par dažādu ogļu putekļu vaska veidu aizstājamības neesamību nedz no pieprasījuma, nedz piedāvājuma viedokļa.
97.      Pirmkārt, par aizstājamību no pieprasījuma viedokļa Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 59. punktā norādīja, ka “prasītājai bija jāsniedz nopietnas [pārliecinošas] norādes tam, ka neliela cenu pieauguma gadījumā viena veida ogļu putekļu vaska klienti nepārorientēsies uz cita veida ogļu putekļu vasku”.
98.      Attiecībā uz šo kritēriju Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 61. punktā nosprieda, ka apgalvojumi, saskaņā ar kuriem vieglais, vidējais un smagais ogļu putekļu vasks ir dažādu izejvielu izejresursi, nav pārliecinoši pierādījumi, kas pierādītu, ka šo dažādo ogļu putekļu vaska veidu savstarpējās aizstājamības pakāpe bija nepietiekama, lai tos varētu aizstāt no pieprasījuma viedokļa.
99.      Pietiek ar konstatējumu, ka Polwax nav norādījusi, kā tieši Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu vai kļūdu vērtējumā, atzīstot, ka tādi apgalvojumi kā Polwax formulētie nav pārliecinoši pierādījumi par dažādu ogļu putekļu vaska veidu aizstājamību no pieprasījuma viedokļa.
100. Otrkārt, attiecībā uz aizstājamību no piedāvājuma viedokļa
Polwax
ir izvirzījusi vairākus faktiskus argumentus (kas jau bija izvirzīti pirmajā instancē) par ogļu putekļu vasku un tā īpašībām, to, ka ne visas naftas pārstrādes rūpnīcas ražo ogļu putekļu vasku, noteiktiem ogļu putekļu vaska piegādes ierobežojumiem, ogļu putekļu vaska ražošanas atkarību no pārstrādes tehnoloģijām un izmantotajām izejvielām, kā arī to, ka Lotos ražotajam ogļu putekļu vaskam nav pilnvērtīga aizstājēja.
101. Tomēr pārsūdzētā sprieduma 60. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka, lai pierādītu aizstājamības no piedāvājuma viedokļa neesamību, bija jāsniedz pārliecinošas norādes, ka “viena veida ogļu putekļu vaska piegādātāji nevarēja pārorientēt ražošanu uz cita veida ogļu putekļu vaska ražošanu un spēt to realizēt īsā termiņā bez būtiskām papildu izmaksām vai riskiem, saskaroties ar nelielām, bet pastāvīgām relatīvo cenu izmaiņām”.
102. Par šo kritēriju Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 61. punktā nosprieda, ka Polwax nav aplūkojusi jautājumu par iespējamo aizstājamību no piedāvājuma viedokļa.
103. Kā uzsvērusi Komisija, Polwax nav precizējusi, kā tieši Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīstot, ka šādi vispārīgi apgalvojumi par ogļu putekļu vaska ražošanas raksturu nav uzskatāmi par pārliecinošiem pierādījumiem tam, ka pastāv aizstājamība no piedāvājuma viedokļa.
104. Visbeidzot, pilnības labad jānorāda – lai
gan Polwax tagad apgalvo, ka lūguma veikt ekspertīzi noraidīšana liedza tai pierādīt, ka tās apgalvojumi par aizstājamību no pieprasījuma un piedāvājuma viedokļa bija pareizi, tās lūgums veikt ekspertīzi faktiski nebija saistīts ar aizstājamību vai, vispārīgāk, faktiskiem jautājumiem par tirgus noteikšanu.
105. No tā izriet, ka pirmā apelācijas sūdzības pamata trešā daļa jānoraida kā nepieņemama un katrā ziņā kā nepamatota.
III. Secinājumi
106. Neskarot pārējos apelācijas sūdzības pamatus, kas neietilpst šo secinājumu tvērumā, ierosinu Tiesai noraidīt Polwax pirmo apelācijas sūdzības pamatu kā daļēji nepieņemamu un daļēji nepamatotu.
1      Oriģinālvaloda – angļu.
2      Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līgumu (lieta M.9014 – PKN Orlen/Grupa Lotos) (Izziņots ar dokumenta numuru C(2020) 4651) (OV 2021, C 196, 8. lpp.). Šis lēmums tika pieņemts saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2004, L 24, 1. lpp.) 8. panta 2. punktu.
3      Proti, izejviela, kas nepieciešama parafīna vaska ražošanai, un blakusprodukts, kas rodas, naftas pārstrādes rūpnīcās ražojot naftas eļļu no jēlnaftas.
4      Pārsūdzētais spriedums, 13. punkts.
5      Attiecīgās pārsūdzētā sprieduma rindkopas ir minētas šo secinājumu izvērtējuma daļā (skat. 62.–65. un 70. punktu).
6      Spriedums, 2008. gada 10. jūlijs, Bertelsmann un Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, turpmāk tekstā – “spriedums Bertelsmann un Sony”, EU:C:2008:392, 44. punkts).
7      Šie spriedumi netika pārsūdzēti: 2006. gada 4. jūlijs, easyJet/Komisija (T‑177/04, turpmāk tekstā – “spriedums easyJet”, EU:T:2006:187); 2015. gada 13. maijs, Niki Luftfahrt/Komisija (T‑162/10, turpmāk tekstā – “spriedums Niki Luftfahrt”, EU:T:2015:283), un 2021. gada 20. oktobris,
Polskie Linie Lotnicze “LOT”/Komisija (T‑240/18, EU:T:2021:723).
8      Judikatūra iepriekš ir kritizēta par to, ka tajā pastāvīgi tiek jaukts pierādīšanas apjoms un pārbaudes apjoms. Skat. Vesterdorf, B., “Standard of proof in merger cases: Reflections in the light of recent case law of the Community courts”, European Competition Journal, 1.(1.) sēj., 2005, 3.–33. lpp.
9      Spriedums, 2023. gada 13. jūlijs, Komisija/CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, turpmāk tekstā – “spriedums CK Telecoms”, EU:C:2023:561, 75. punkts un tajā minētā judikatūra) (mans izcēlums).
10      Turpat, 125. punkts un tajā minētā judikatūra.
11      Skat. spriedumu, 2005. gada 14. decembris, General Electric/Komisija (T‑210/01, EU:T:2005:456, 340. punkts) (nav pārsūdzēts).
12      Spriedums CK Telecoms, 82. punkts.
13      Turpat, 87. punkts. “Ir drīzāk iespējams nekā neiespējams” kritērijs, citiem vārdiem sakot, ir nepieciešamais “iespējamību izvērtēšanas kritērija”
pierādīšanas apjoms, lai konstatētu būtisku kaitējumu efektīvai konkurencei.
14      Spriedums, 2024. gada 13. novembris, Deutsche Telekom/Komisija (T‑64/20, EU:T:2024:815, 192. punkts). Skat. arī spriedumu, 2021. gada 20. oktobris, Polskie Linie Lotnicze “LOT”/Komisija (T‑296/18, EU:T:2021:724, 107. punkts).
15      Spriedums CK Telecoms, 84. punkts.
16      Skat. Vispārējās tiesas judikatūru par tās Reglamentu: spriedums, 2021. gada 27. janvāris, KPN/Komisija (T‑691/18, EU:T:2021:43, 59. un 60. punkts un tajos minētā judikatūra) (mans izcēlums) (nav pārsūdzēts).
17      Spriedums, 2011. gada 8. decembris, Chalkor/Komisija (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 64. punkts) (mans izcēlums).
18      “Tieši pierādījumi” parasti ir dokumenti
un mutvārdu un rakstveida paziņojumi. Manuprāt, šajā lietā “nesaistītie” pierādījumi, proti, “netiešie” pierādījumi, ir analogi “norādēm”. “Netieši pierādījumi” ir “pierādījumi, kuru pamatā ir secinājumi, nevis personīgas zināšanas vai novērojumi”. “Norādes” ir definētas kā “pazīmes; norādījumi [pirkuma kvītis ir norāde uz īpašumtiesībām]”, Black’s Law Dictionary, 12. izdevums, 2024. gads. Skat. arī spriedumu Bertelsmann un Sony, 127.–129. punkts.
19      Spriedums, 2011. gada 8. decembris,
Chalkor/Komisija (C‑386/10 P, EU:C:2011:81, 65. punkts) (mans izcēlums).
20      Spriedums, 2013. gada 19. septembris (C‑56/12 P, EU:C:2013:575, 44. un 77. punkts).
21      Turpat, 73. punkts.
22      Komisijas Paziņojums par Komisijas rīcību sūdzību izskatīšanā saskaņā ar [EKL] 81. un 82. pantu (OV 2004, C 101, 65. lpp., 69. punkts).
23      Spriedums, 2023. gada 28. septembris, Ryanair/Komisija (C‑320/21 P, EU:C:2023:712, 72. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī spriedumu, 2024. gada 29. jūlijs, Ryanair un Laudamotion/Komisija (C‑591/21 P, EU:C:2024:635, 133. punkts): “attiecībā uz [apelācijas sūdzības iesniedzēju] apgalvojumu, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu [..], apgalvojot, ka tie “nav iesnieguši nevienu konkrētu un pamatotu pierādījumu tam, ka visi vai daži no attiecīgajiem atbalsta pasākumiem ir paredzēti, lai segtu tās pašas pieļaujamās izmaksas kā tās, kas iekļautas kaitējumā, kuru ar attiecīgo pasākumu ir paredzēts novērst”, tādējādi sistemātiski uzliekot pierādīšanas pienākumu apelācijas sūdzības iesniedzējiem, ir jānorāda, ka principā personai, kura apgalvo faktus prasības vai argumenta atbalstam, ir jāsniedz pierādījumi par to patiesumu”.
24      Tiesas priekšsēdētāja rīkojums, 2008. gada 25. janvāris, Provincia di Ascoli Piceno un Comune di Monte Urano/Apache Footwear u.c. (C‑464/07 P (I), EU:C:2008:49, 9. punkts un tajā minētā judikatūra).
25      Spriedumi, 2018. gada 14. jūnijs, Lubrizol France/Padome (C‑223/17 P, EU:C:2018:442, 39. punkts), un 2020. gada 7. maijs, BTB Holding Investments un Duferco Participations Holding/Komisija (C‑148/19 P, EU:C:2020:354), 72. punkts: “acīmredzamu kļūdu iespējams pierādīt, balstoties uz pierādījumiem, kas atspēko Komisijas lēmumā izmantotā faktu vērtējuma ticamību. Savukārt pamats, ar ko tiek apgalvotas acīmredzamas kļūdas, ir jānoraida, ja neatkarīgi no prasītāju iesniegtās informācijas nešķiet, ka apšaubītajā vērtējumā būtu pieļauta šāda kļūda”. Skat. arī Vispārējās tiesas judikatūru: spriedumi, 2013. gada 27. februāris, Nitrogénművek Vegyipari/Komisija (T‑387/11, EU:T:2013:98, 25. punkts), un 2018. gada 12. jūlijs, Austrija/Komisija (T‑356/15, EU:T:2018:439, 170. punkts) (apelācijas sūdzība noraidīta). Šī pieeja transponēta arī banku savienības jomā; šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 1. jūnijs, Algebris (UK) un Anchorage Capital Group/Komisija (T‑570/17, EU:T:2022:314, 102.–109. punkts). Skat. Lenaerts, K., Gutman, K., un Nowak, J. T.,
EU Procedural Law, 2. izd., Oxford University Press, Oksforda, 2023, 401. lpp., 769. zemsvītras piezīme.
26      Spriedums, 2022. gada 18. maijs, Wieland‑Werke/Komisija (T‑251/19, EU:T:2022:296, 165. un 611.–618. punkts) (nav pārsūdzēts). Skat. Castillo de la Torre, F., Predicting the future: Evidential basis for prospective assessments in EU Merger Control, Prete, L. un Rezki, L. (red.), “Judging & (Re) Thinking European Union Law. Liber Amicorum in Honour of Nils Wahl”, Springer, 2025, 16. lpp., drīz tiks izdots un būs pieejams tīmekļvietnē http://dx.doi.org/10.2139/ssrn.5050949.
27      Tas ir stingrāks standarts, kas piemērojams kriminālprocesā un kvazikriminālprocesā, un tas nozīmē, ka Tiesai pēc pierādījumu pārbaudes nedrīkst būt nekādu saprātīgu šaubu par faktiem, kas veido attiecīgo noziedzīgo nodarījumu.
28      Tas ir ne tik stingrs kritērijs, kas piemērojams civillietās, un nozīmē, ka lietas dalībniekam jāpārliecina attiecīgā tiesa, ka apgalvotā darbība ir drīzāk iespējama nekā neiespējama.
29      Spriedums CK Telecoms, 75. un 77. punkts un tajos minētā judikatūra.
30      Komisijas Regula (2004. gada 7. aprīlis), ar ko īsteno Regulu Nr. 139/2004 (OV 2004, L 133, 1. lpp.).
31      CO formā ir norādīta informācija, kas jāiesniedz Komisijai saistībā ar paziņojumu par iecerēto koncentrāciju
atbilstoši Regulai Nr. 139/2004.
32      Spriedums CK Telecoms, 60. un 77. punkts un tajos minētā judikatūra.
33      Šajā nozīmē skat. spriedumu Niki Luftfahrt, 174.–176. un 187. punkts.
34      Spriedums CK Telecoms, 82. punkts.
35      Skat. citstarp Regulas Nr. 139/2004 11. un 13. pantu.
36      Tas nozīmē, ka pretēji Komisijas secinājumam (ka ir drīzāk iespējams nekā neiespējams, ka koncentrācija varētu būtiski
ietekmēt efektīvu konkurenci), prasītājs pierāda, ka vairs nevar uzskatīt, ka ir drīzāk iespējams nekā neiespējams, ka koncentrācija varētu būtiski
ietekmēt efektīvu konkurenci (un otrādi, ja Komisija ir secinājusi, ka koncentrācija būtiski neietekmētu efektīvu konkurenci).
37      Hirsbrunner, S., un von Köckritz, C., Rebalancing EC Merger Control: The ECJ’s Judgment in Case C-413/06 P (Bertelsmann and Sony), Global Competition Policy, 2008, 17. lpp.
38      Bengtsson, C., Carpi, J.M., un Subočs, A., “The Substantive Assessment of Mergers”, Jones, C., un Weinert, L. (izd.), EU Competition Law, II sēj., Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2021, 4.74. un turpmākie punkti.
39      Skat. šo secinājumu 20. un 23. punktu.
40      Spriedums easyJet, 64. punkts.
41      Spriedums easyJet, 65. punkts.
42      Spriedums easyJet, 66. punkts.
43      Spriedums, 2021. gada 27. janvāris,
KPN/Komisija (T‑691/18, EU:T:2021:43, 60. punkts un tajā minētā judikatūra.
44      EasyJet apgalvoja, ka Komisija savu analīzi ir kļūdaini attiecinājusi tikai uz ietekmi uz konkurenci tirgos, kuros pastāvēja tieša vai netieša pārklāšanās starp koncentrācijas dalībnieku darbībām.
45      Spriedums easyJet, 66. un 67. punkts.
46      Vispārējā tiesa norādīja, ka tie nedaudzie skaitļi, ko easyJet iesniedza, nebija pietiekami, lai pamatotu tās argumentāciju attiecībā uz tirgiem, kas nepārklājās, jo tā nebija identificējusi šādus tirgus.
47      Spriedumā
easyJet Vispārējā tiesa secināja, ka tā nevar pēc būtības lemt par attiecīgo prasības pamatu, jo prasītāja nav “[skaidri identificējusi
tirgus, kuros nepastāv pārklāšanās]” (68. punkts).
48      Spriedums easyJet, 71. un 73. punkts.
49      Spriedums easyJet, 66. punkts (minēts spriedumā Niki Luftfahrt, 175. punkts).
50      Šajā nozīmē skat. spriedumu Niki Luftfahrt, 120.–123. un 176. punkts.
51      Ņemot vērā pārsūdzētā sprieduma franču valodas versijas formulējumu un to, ka abos spriedumos easyJet un Niki Luftfahrt, kā arī pārsūdzētā sprieduma 45. punktā ir lietots termins “wiarygodne przesłanki”, kas poļu valodā tulkojumā nozīmē “indices sérieux”, šķiet, ka tas arī ir pareizais termins, kurš bija jālieto arī pārsūdzētā sprieduma poļu valodas versijas 59. punktā.
52      Var norādīt, ka no Vispārējā tiesā un Tiesā izvirzītajiem Polwax argumentiem nav skaidrs, vai tās ieskatā smagais ogļu putekļu vasks un augstas viskozitātes
(Bright Stock) ogļu putekļu vasks pieder pie viena un tā paša konkrētā tirgus. Tomēr, kā norādījusi Komisija, lai gan Vispārējā tiesā Polwax būtībā nošķīra tikai vieglo, vidēji smago un smago ogļu putekļu vasku vai pat tikai vieglo un smago ogļu putekļu vasku (skat. prasības pieteikuma 40. punktu), tās paustā nostāja varētu arī norādīt, ka tā uzskatīja, ka smagais ogļu putekļu vasks un augstas viskozitātes ogļu putekļu vasks veido vienu tirgu (replikas raksta 120. punkts). Katrā ziņā jebkurš arguments, kura mērķis ir apelācijas stadijā pierādīt šādas nošķiršanas esamību vai pat apgalvot, ka augstas viskozitātes ogļu putekļu vasks ir atsevišķs tirgus/segments, būtu nepieņemams, jo ar to tiktu apstrīdēti Vispārējās tiesas konstatētie fakti (pārsūdzētā sprieduma 56.–61. punkts).
53      Šajā ziņā pārsūdzētajā spriedumā ir atsauce uz spriedumu easyJet, 65. un 66. punkts, un spriedumu Niki Luftfahrt, 174. un 175. punkts, kuros lietots jēdziens “serious indicia” [“nopietnas norādes”], nevis “compelling indications” [“pārliecinošas norādes”].
54      OV 1997, C 372, 5. lpp.; turpmāk tekstā – “Paziņojums par konkrētā tirgus definīciju”.
55      Vispārējā tiesa šajā ziņā atsaucas uz Paziņojuma par konkrētā tirgus definīciju 15.–20. punktu.
56      Skat. spriedumu easyJet, 65. punkts.
57      Savienības koncentrāciju kontroles mērķis ir izvērtēt ierosinātās koncentrācijas un iegādes darījumus, lai novērstu negatīvu ietekmi uz konkurenci. Tādēļ Regulā Nr. 139/2004 ir aizliegtas koncentrācijas un iegādes darījumi, kas var būtiski vājināt efektīvu konkurenci iekšējā tirgū vai nozīmīgā tā daļā.
58      Spriedumi easyJet, 65. un 66. punkts, un Niki Luftfahrt, 174. un 175. punkts.
59      Šajā nozīmē skat. spriedumu easyJet, 65. punkts.
60      Kā Vispārējā tiesa nosprieda
pārsūdzētā sprieduma 57.–61. punktā.
61      Spriedums easyJet, 65. punkts.
62      Komisija atsaucas uz apelācijas sūdzības 11., 13. un 14. punktu.
63      Spriedums, 1998. gada 31. marts, Francija u.c./Komisija (C‑68/94 un C‑30/95, EU:C:1998:148, 143. punkts un tajā minētā judikatūra).
64      Spriedums easyJet, 66. punkts.
65      Skat. šo secinājumu 60.–70. punktu.
66      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 1994. gada 2. marts, Hilti/Komisija (C‑53/92 P, EU:C:1994:77, 38. punkts). Skat. šo secinājumu 39.–49. punktu.
67      Skat. pārsūdzētā sprieduma 56., 59. un 65.–69. punktu. Šādas pārliecinošas norādes ietver norādes par to, ka no klienta viedokļa produkti nav savstarpēji aizstājami.
68      Spriedums, 2018. gada 23. janvāris, F. Hoffmann‑La Roche u.c. (C‑179/16, EU:C:2018:25, 48.–67. punkts).
69      Skat. šo secinājumu 70. punktu.
70      Skat. spriedumu, 2007. gada 10. maijs, SGL Carbon/Komisija (C‑328/05 P, EU:C:2007:277, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).