62021CJ0701_RES
Apvienotās lietas C‑701/21 P un C‑739/21 P
Mytilinaios AE – Omilos Epicheiriseon
pret
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)
unEiropas Komisiju
Tiesas (ceturtā palāta) 2024. gada 22. februāra spriedums
Apelācija – Valsts atbalsts – LESD 107. pants – Jēdziens “atbalsts” – Priekšrocība – Privātā ieguldītāja kritērijs – Šķīrējtiesas nolēmums, kurā noteikti samazināti elektroenerģijas tarifi – Šķīrējtiesas nolēmuma attiecināmība uz valsti – Regula (ES) 2015/1589 – 4. panta 2. punkts – Lēmums, kurā atzīts, ka pasākums nav uzskatāms par atbalstu
Atcelšanas prasība – Fiziskas vai juridiskas personas – Interese celt prasību – Komisijas lēmums, ar kuru, nesākot formālu izmeklēšanas procedūru, konstatēta atbalsta neesamība – Prasība, lai nodrošinātu ieinteresēto personu procesuālās tiesības – Prasība, kuru cēlis dalībvalsts kontrolēts uzņēmums – Pieņemamība
(LESD 108. panta 2. un 3. punkts un 263. panta ceturtā daļa; Padomes Regulas 2015/1589 1. panta h) punkts)
(skat. 56.–64. punktu)
Valsts atbalsts – Jēdziens – Priekšrocību piešķiršana valsts vainas dēļ – Šķīrējtiesas iesaistīšanās elektroenerģijas tarifa noteikšanā – Valsts kontrolēta uzņēmuma lēmums noslēgt šķīrējtiesas kompromisu – Lēmums, kas var būt valsts atbalsts – Līgumiskas šķīrējtiesas pieņemts šķīrējtiesas nolēmums – Šķīrējtiesas nolēmums, kas nav uz valsti attiecināms pasākums
(LESD 107. panta 1. punkts)
(skat. 96.–114. punktu)
Rezumējums
Tiesa apmierina apelācijas sūdzības, kas celtas par Vispārējās tiesas spriedumu (
1
), ar kuru atcelti vairāki Komisijas akti, kuros tā secinājusi, ka šķīrējtiesas nolēmums, kurā noteikts Grieķijas alumīnija ražotājam Mytilinaios AE – Omilos Epicheiriseon (turpmāk tekstā – “Mytilinaios”) piemērojamais elektroenerģijas piegādes tarifs, neietver valsts atbalsta piešķiršanu. Tiesa uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, kvalificējot minēto šķīrējtiesas nolēmumu par valsts pasākumu, kas var būt valsts atbalsts.
Grieķijas valsts kontrolēts elektroenerģijas ražotājs un piegādātājs Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) un tās lielākais klients Mytilinaios ir iesaistīti ieilgušā strīdā par elektroenerģijas piegādes tarifu, ko DEI nosaka Mytilinaios, šīm pusēm nespējot vienoties par šī tarifa apmēru. 2011. gada 16. novembrī parakstītajā šķīrējtiesas kompromisā abas puses vienojās sava strīda izšķiršanu uzticēt Rythmistiki Archi Energeias (Grieķijas Enerģētikas regulators, Grieķija, turpmāk tekstā – “RAE”), kurā saskaņā ar Grieķijas likumu tika izveidota pastāvīga šķīrējtiesa (turpmāk tekstā – “RAE šķīrējtiesa”). Šai pēdējai minētajai šķīrējtiesai bija uzticēts uzdevums, pamatojoties uz sarunām starp DEI un Mytilinaios, noteikt elektroenerģijas piegādes tarifu, kas atbilst konkrētām Mytilinaios iezīmēm un sedz vismaz DEI radušās izmaksas.
Ar 2013. gada 31. oktobra lēmumu (turpmāk tekstā – “šķīrējtiesas nolēmums”) RAE šķīrējtiesa noteica Mytilinaios piemērojamo elektroenerģijas tarifu. Prasību, ko DEI cēla par šo šķīrējtiesas nolēmumu, Efeteio Athinon (Atēnu apelācijas tiesa, Grieķija) noraidīja.
2013. gada 23. decembrīDEI iesniedza sūdzību Eiropas Komisijā, apgalvojot, ka šķīrējtiesas nolēmums ir nelikumīgs valsts atbalsts, ciktāl ar aplūkoto tarifu tai esot noteikts pienākums piegādāt elektroenerģiju Mytilinaios par cenu, kas ir zemāka par tās izmaksām. Ar 2014. gada 12. jūnija vēstuli (turpmāk tekstā – “apstrīdētā vēstule”) Komisija informēja DEI, ka tās sūdzība tiek noraidīta.
Pēc šīs vēstules DEI vērsās Vispārējā tiesā ar prasību, kas reģistrēta ar numuru T‑639/14, lūdzot atcelt apstrīdēto vēstuli.
Šīs tiesvedības laikā Komisija ar 2015. gada 25. marta lēmumu (turpmāk tekstā – “pirmais apstrīdētais lēmums”) (
2
) atsauca un aizstāja apstrīdēto vēstuli. Šajā lēmumā tā uzskatīja, ka šķīrējtiesas nolēmums nenozīmē valsts atbalsta piešķiršanu Mytilinaios, jo tas, ka DEI brīvprātīgi iesniedza savu strīdu šķīrējtiesā, atbilda tirgus ekonomikā informēta ieguldītāja rīcībai un līdz ar to neradīja priekšrocību Mytilinaios.
DEI vēlāk vērsās Vispārējā tiesā ar prasību, kas reģistrēta ar numuru T‑352/15 un ar ko tiek lūgts atcelt pirmo apstrīdēto lēmumu.
Ar 2016. gada 9. februāra rīkojumu Vispārējā tiesa konstatēja, ka vairs nav jālemj par prasību, kas celta lietā T‑639/14. Tomēr Tiesa (
3
), izskatot apelācijas sūdzību, atcēla šo rīkojumu un nodeva lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, kurā tā reģistrēta ar numuru T‑639/14 RENV.
2017. gada 14. augustā Komisija pieņēma otro lēmumu (turpmāk tekstā – “otrais apstrīdētais lēmums”) (
4
), ar kuru atcelta un aizstāta gan apstrīdētā vēstule, gan pirmais apstrīdētais lēmums. Pamatojoties uz iemesliem, kas ir identiski pirmajā apstrīdētajā lēmumā izklāstītajiem, otrais lēmums apstiprina, ka šķīrējtiesas nolēmums neietver valsts atbalsta piešķiršanu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
DEI no jauna vērsās Vispārējā tiesā ar prasību, kas reģistrēta ar numuru T‑740/17, atcelt otro apstrīdēto lēmumu.
Pēc tam, kad Vispārējās tiesas trešā palāta paplašinātā sastāvā bija apvienojusi trīs izskatāmās lietas, tā apmierināja trīs DEI celtās prasības un atcēla gan apstrīdēto vēstuli, gan pirmo un otro apstrīdēto lēmumu.
Savā spriedumā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisijai būtu vajadzējis uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam, lai pārbaudītu šķīrējtiesas nolēmuma saturu no iespējamās valsts atbalsta piešķiršanas viedokļa, jo RAE šķīrējtiesa esot pielīdzināma vispārējās jurisdikcijas valsts tiesai un no judikatūras izrietot, ka šādas tiesas piešķirto priekšrocību kādai strīda pusei var analizēt kā valsts atbalsta piešķiršanu.
Mytilinaios un Komisija par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzības Tiesā.
Tiesas vērtējums
Apelācijas sūdzību pamatojumam Mytilinaios un Komisija tostarp apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriežot, ka RAE šķīrējtiesa var tikt pielīdzināta vispārējās jurisdikcijas tiesai un ka šķīrējtiesas nolēmuma pieņemšana tādējādi esot valsts pasākums, kas var būt valsts atbalsts.
Šajā ziņā Tiesa, pirmām kārtām, norāda, ka Vispārējās tiesas izmantotie kritēriji, atbalstot RAE šķīrējtiesas pielīdzināšanu vispārējās jurisdikcijas tiesai, neļauj nošķirt RAE šķīrējtiesu no jebkuras citas līgumiskas šķīrējtiesas. Šajā jautājumā Tiesa uzsver, ka vienīgais kritērijs, kuru Vispārējā tiesa izvirza, lai raksturotu RAE šķīrējtiesu attiecībā pret citām līgumiskām šķīrējtiesām, ir apstāklis, ka tās tiesnešiem, kuri tiek atlasīti no saraksta, kas izveidots ar RAE priekšsēdētāja lēmumu, pirms iecelšanas amatā ir jāpamato sava neatkarība un objektivitāte. Tomēr šis apstāklis pats par sevi neļauj uzskatīt, ka šī šķīrējtiesa atšķiras no jebkuras citas līgumiskās šķīrējtiesas, jo tas ir tikai procesuāls elements, kas neietekmē minētās šķīrējtiesas funkciju vai raksturu.
Otrām kārtām, Tiesa uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nepārbaudot, vai RAE šķīrējtiesai, kā tas principā ir valsts tiesu sistēmā ietilpstošo tiesu gadījumā, bija obligāta kompetence, kas tātad nebija atkarīga tikai no pušu gribas.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Tiesa konstatē, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriežot, ka RAE šķīrējtiesu var pielīdzināt vispārējās jurisdikcijas tiesai un ka šķīrējtiesas nolēmums ir valsts pasākums, kas var veidot valsts atbalstu.
Šādu vērtējumu nevar likt apšaubīt fakts, ka spriedumā Komisija/European Food u.c. (
5
) Tiesa ir apstiprinājusi, ka Komisijai bija kompetence pārbaudīt, vai kompensācija, kuru Rumānija izmaksāja Zviedrijas ieguldītājiem, izpildot šķīrējtiesas nolēmumu, veido valsts atbalstu.
Šajā ziņā Tiesa uzsver, pirmkārt, ka šķīrējtiesa, kura pieņēma aplūkoto šķīrējtiesas nolēmumu lietā Komisija/European Food u.c., tika izveidota, pamatojoties uz divpusēju ieguldījumu līgumu, kas noslēgts starp Zviedrijas Karalisti un Rumāniju. Kā izriet no pastāvīgās judikatūras, dalībvalsts piekrišana iespējai, ka pret to varētu ierosināt lietu saistībā ar divpusējā ieguldījumu līgumā paredzētu šķīrējtiesas procesu, atšķirībā no lietas, kura ierosināta saistībā ar līgumisko šķīrējtiesas procesu, nav radusies, pamatojoties uz īpašu nolīgumu, kas atspoguļo attiecīgo pušu gribas autonomiju, bet gan izriet no starp divām valstīm noslēgta līguma, kurā tās vispārīgi un iepriekš ir piekritušas atkāpties no savu tiesu jurisdikcijas strīdos, kas var attiekties uz Savienības tiesību interpretāciju vai piemērošanu, par labu šķīrējtiesas procesam. Otrkārt, spriedumā Komisija/European Food u.c. Tiesa nelēma par jautājumu, vai attiecīgajā lietā aplūkotais šķīrējtiesas nolēmums veido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
Turpinot – apstāklis, ka šajā lietā Atēnu apelācijas tiesa noraidīja DEI prasību atcelt šķīrējtiesas nolēmumu, nenozīmē, ka šo nolēmums šī iemesla dēļ vien varētu attiecināt uz Grieķijas valsti. Šīs tiesas veiktā pārbaude tiesā attiecas tikai uz šķīrējtiesas nolēmuma tiesiskumu; šis akts joprojām ir attiecināms vienīgi uz to pieņēmušo šķīrējtiesas kolēģiju. Turklāt valsts atbalsta ieviešana kā tāda nevar notikt ar tiesas nolēmumu, jo tas ir diskrecionāra lēmuma jautājums, kurš neietilpst tiesas kompetencē.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Tiesa secina, ka, it īpaši ņemot vērā strīda starp DEI un Mytilinaios iezīmes un uzticētā uzdevuma RAE šķīrējtiesai īpatnības, Komisija ir pamatoti uzskatījusi, pirmkārt, ka vienīgais valsts pasākums, kas var būt valsts atbalsts, bija DEI lēmums noslēgt šķīrējtiesas kompromisu ar Mytilinaios, un, otrkārt, ka, lai noskaidrotu, vai ar šo lēmumu Mytilinaios ir piešķirta priekšrocība, bija jāpārbauda, vai privāts komersants parastos tirgus apstākļos būtu pieņēmis minēto lēmumu ar tādiem pašiem nosacījumiem.
Šādos apstākļos Tiesa atceļ Vispārējās tiesas spriedumu un nodod tai atpakaļ šīs trīs lietas, lai tā lemtu par pamatiem, par kuriem Tiesa nav lēmusi.
(
1
)	Spriedums, 2021. gada 22. septembris, DEI/Komisija (T‑639/14 RENV, T‑352/15 un T‑740/17, EU:T:2021:604).
(
2
)	Lēmums C(2015) 1942 final (2015. gada 25. marts) (lieta SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) – Grieķija – Iespējams valsts atbalsts, kas pēc šķīrējtiesas nolēmuma piešķirts Alouminion SA elektroenerģijas tarifu, kuri ir zemāki par izmaksām, formā) (OV 2015, C 219, 2. lpp.).
(
3
)	Spriedums, 2017. gada 31. maijs, DEI/Komisija (C‑228/16 P, EU:C:2017:409).
(
4
)	Lēmums C(2015) 5622 final (2017. gada 14. augusts) (lieta SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) – Grieķija – Iespējams valsts atbalsts, kas pēc šķīrējtiesas nolēmuma piešķirts Alouminion SA elektroenerģijas tarifu, kuri ir zemāki par izmaksām, formā) (OV 2017, C 219, 2. lpp.).
(
5
)	Spriedums, 2022. gada 25. janvāris, Komisija/European Food u.c. (C‑638/19 P, EU:C:2022:50).