62023CJ0264_RES
Lieta C‑264/23
Booking.com BV
un
Booking.com (Deutschland) GmbH
pret
25hours Hotel Company Berlin GmbH u.c.
(Rechtbank Amsterdam lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (otrā palāta) 2024. gada 19. septembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – LESD 101. pants – Nolīgumi starp uzņēmumiem – Līgumi, kas noslēgti starp tiešsaistes rezervēšanas platformu un viesnīcām – Tarifu paritātes klauzulas – Aksesuārs ierobežojums – Grupālais atbrīvojums – Vertikāli nolīgumi – Regula (ES) Nr. 330/2010 – 3. panta 1. punkts – Konkrētā tirgus noteikšana
Prejudiciālie jautājumi – Pieņemamība – Prejudiciālā nolēmuma nepieciešamība un uzdoto jautājumu nozīme lietā – Valsts tiesas vērtējums – Uzdoto jautājumu nozīmīguma prezumpcija – Prasība atlīdzināt zaudējumus sakarā ar konkurences tiesību normu pārkāpumu – Pierādījuma spēks, ko minētā valsts tiesa var atzīt citā dalībvalstī pieņemtiem galīgiem nolēmumiem – Ietekmes neesamība
(LESD 267. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104 9. panta 2. un 3. punkts)
(skat. 33.–40. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Aksesuārs ierobežojums – Jēdziens – Ierobežojums, kas nepieciešams tāda pamatdarījuma īstenošanai, kuram nav pretkonkurences rakstura – Objektīvs un samērīgs raksturs – Objektīva rakstura vērtējums – Atšķirīgi nosacījumi salīdzinājumā ar atbrīvojuma piemērošanas nosacījumiem
(LESD 101. panta 1. un 3. punkts)
(skat. 51.–53., 55.–58., 65. un 66. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Aksesuārs ierobežojums – Jēdziens – Ierobežojums, kas nepieciešams tāda pamatdarījuma īstenošanai, kuram nav pretkonkurences rakstura – Objektīvs un samērīgs raksturs – Samērīga rakstura novērtējums
(LESD 101. panta 1. un 3. punkts)
(skat. 54. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Aksesuārs ierobežojums – Jēdziens – Ierobežojums, kas nepieciešams tāda pamatdarījuma īstenošanai, kuram nav pretkonkurences rakstura – Objektīvs un samērīgs raksturs – Paritātes klauzula, kas iekļauta līgumos starp tiešsaistes viesnīcu rezervēšanas platformām un izmitināšanas pakalpojumu sniedzējiem – Izslēgšana
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 59.–64., 72., 73. un 75. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Aizliegums – Grupālais atbrīvojums – Vertikāli nolīgumi – Regula Nr. 330/2010 – Nosacījumi – Konkrētais tirgus – Robežu noteikšana – Kritēriji – Preču vai pakalpojumu aizstājamība no piedāvājuma vai no pieprasījuma viedokļa – Starpniecības pakalpojumi, ko sniedz viesnīcu rezervācijas platforma darījumos, kuri noslēgti starp izmitināšanas pakalpojumu sniedzējiem un patērētājiem – Minēto pakalpojumu aizstājamības konkrēts izvērtējums – Nozīmīgie faktori – Valstu konkurences iestādes un valsts pārsūdzības instanču vērtējumu ņemšana vērā – Valsts tiesas kompetencē ietilpstošas pārbaudes
(LESD 101. panta 1. un 3. punkts; Komisijas Regulas Nr. 330/2010 3. panta 1. punkts)
(skat. 80., 82., 85.–90. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Rezumējums
Tiesa, saņēmusi Rechtbank Amsterdam (Amsterdamas tiesa, Nīderlande; turpmāk tekstā – “iesniedzējtiesa”) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, sniedz jaunus precizējumus par LESD 101. panta 1. punktā paredzētā aizliegtu vienošanos noslēgšanas aizlieguma principa piemērošanu paritātes klauzulām, kuras Booking.com – tāpat kā citas viesnīcu rezervācijas platformas – izmantojusi līgumos, kas noslēgti ar izmitināšanas pakalpojumu sniedzējiem. Šajā gadījumā Tiesa nospriež, ka šādas klauzulas nevar kvalificēt par “aksesuāriem ierobežojumiem” un tādēļ tām nav piemērojama šī tiesību norma, un tad sniedz norādes, kā noteikt konkrēto produktu tirgu atbrīvojumu Regulas Nr. 330/2010 (
1
) piemērošanai.
Booking.com BV, saskaņā ar Nīderlandes tiesībām dibināta sabiedrība, ļauj nonākt kontaktā izmitināšanas uzņēmumiem un klientiem, izmantojot savu tiešsaistes viesnīcu rezervācijas platformu booking.com, par to no šiem uzņēmumiem saņemot komisijas maksu par katru rezervāciju, kas veikta, izmantojot šo platformu, un nav atcelta. Booking.com darbojas Vācijas tirgū kopš 2006. gada ar sava Vācijas meitasuzņēmuma Booking.com (Deutschland) atbalstu.
Līdz 2015. gadam Booking.com ar izmitināšanas pakalpojumu sniedzējiem noslēgto līgumu vispārīgajos noteikumos iekļāva tā saukto “plašo paritātes” klauzulu, saskaņā ar kuru pēdējie minētie paši savos pārdošanas kanālos vai citos kanālos, kurus pārvalda trešās personas, tostarp konkurējošās platformās, nevarēja piedāvāt numurus par zemāku cenu nekā vietnē booking.com.
2015. gadā Booking.com, apspriežoties ar Francijas, Itālijas un Zviedrijas konkurences iestādēm, apņēmās no vispārīgajiem noteikumiem svītrot plašo paritātes klauzulu, lai to aizstātu ar tā saukto “šauro” paritātes klauzulu, saskaņā ar kuru izmitināšanas pakalpojumu sniedzējiem noteiktais aizliegums piedāvāt numurus par labāku cenu nekā booking.com piedāvātā attiecas tikai uz piedāvājumiem, ko viņi sniedz savos pārdošanas kanālos.
Ar 2015. gada 22. decembra lēmumu, kas pieņemts pēc apspriešanās ar Eiropas Komisiju, Bundeskartellamt (Federālā konkurences iestāde, Vācija) tomēr uzskatīja, ka arī šāda šaura paritātes klauzula ir pretrunā Savienības un Vācijas tiesībās paredzētajam aizliegumam noslēgt aizliegtas vienošanās, un uzdeva Booking.com izbeigt tās izmantošanu. Ar 2021. gada 18. maija nolēmumu Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija), kurā federālā konkurences iestāde iesniedza apelācijas sūdzību, atcēla Oberlandesgericht Düsseldorf (Federālās zemes Augstākā tiesa Diseldorfā, Vācija) 2019. gada 4. jūnija nolēmumu, ar kuru daļēji tika apmierināta pārsūdzība, ko Booking.com iesniedza par minētās konkurences iestādes lēmumu. Tā, neuzdevusi Tiesai jautājumu, nosprieda, ka ierobežotā paritātes klauzula būtiski ierobežo konkurenci viesnīcu tiešsaistes rezervācijas platformu, kā arī viesnīcu tirgū. Šādu klauzulu nevarot kvalificēt kā “aksesuāru ierobežojumu”, jo nav pierādīts, ka bez tās Booking.com rentabilitāte būtu apdraudēta. Uz šo klauzulu nevarot arī attiecināt atbrīvojumu saskaņā ar Regulu Nr. 330/2010 vai jebkādu citu atbrīvojumu no Savienības un Vācijas tiesībās paredzētā aizlieguma slēgt aizliegtas vienošanās.
Šajā kontekstā Booking.com vērsās iesniedzējtiesā ar prasību tostarp konstatēt, ka tās izmantotās paritātes klauzulas nav pretrunā LESD 101. pantam. Tad 63 Vācijas izmitināšanas uzņēmumi cēla pretprasību šai tiesai, lūdzot konstatēt, ka Booking.com ir pārkāpusi LESD 101. pantu, un piespriest tai samaksāt zaudējumu atlīdzību par LESD 101. panta pārkāpumu.
Iesniedzējtiesai radās jautājums, vai viesnīcu tiešsaistes rezervācijas platformu piemērotās tarifu paritātes klauzulas jāuzskata par aksesuāriem ierobežojumiem LESD 101. panta 1. punkta izpratnē. Gadījumā, ja šī kvalifikācija būtu jānoraida, iesniedzējtiesa uzskata, ka tad rastos jautājums, vai uz šiem noteikumiem var attiekties atbrīvojums atbilstoši Regulai Nr. 330/2010. Tas tai liek uzdot Tiesai jautājumu, kā šīs regulas piemērošanas nolūkā noteikt konkrēto produktu tirgu šajā lietā.
Tiesas vērtējums
Vispirms Tiesa sniedz lūgtos precizējumus par LESD 101. panta 1. punktā paredzētā aizlieguma slēgt aizliegtas vienošanās piemērošanas jomu. Šajā ziņā, kā izriet no pastāvīgās judikatūras: ja konkrētam darījumam vai darbībai to neitralitātes vai pozitīvas ietekmes uz konkurenci dēļ netiek piemērots LESD 101. panta 1. punktā paredzētais aizlieguma princips, minētais aizlieguma princips tāpat nav piemērojams viena vai vairāku šī darījuma – kas pirmšķietami varētu likties pret konkurenci vērsts – dalībnieku komerciālas autonomijas ierobežojumam, ja šis ierobežojums ir aksesuārs attiecībā pret minēto darījumu.
Lai pret konkurenci vērstu ierobežojumu varētu kvalificēt kā “aksesuāru”, jāpārbauda, pirmkārt, vai bez attiecīgā ierobežojuma pamatdarījuma īstenošana nebūtu iespējama, precizējot – tas, ka bez attiecīgā ierobežojuma minētais darījums vienkārši būtu grūtāk īstenojams vai mazāk rentabls, nepadara ierobežojumu “objektīvi nepieciešamu” pamatdarījuma īstenošanai. Otrkārt, attiecīgajam ierobežojumam ir jābūt samērīgam ar mērķiem, kas ir pamatdarījuma pamatā.
Šajā kontekstā jāprecizē, ka ir jānošķir jēdziens “aksesuāri ierobežojumi”, kā tas tiek izvērtēts saistībā ar LESD 101. panta 1. punktu, un atbrīvojums, kas balstīts uz LESD 101. panta 3. punktu. Proti, atšķirībā no pēdējā minētā nosacījums par ierobežojuma objektīvu nepieciešamību, lai varētu veikt pamatdarījumu, nenozīmē, ka jāizsver nolīguma konkurenci veicinošā un pret konkurenci vērstā ietekme, bet gan jānosaka, vai šī darījuma īpašajā kontekstā attiecīgais ierobežojums ir nepieciešams minētā darījuma īstenošanai. Lai gan principā tikai iesniedzējtiesa, ņemot vērā visu tai iesniegto informāciju par faktiem, var noteikt, vai ir izpildīti nosacījumi, kas ļauj konstatēt aksesuāra ierobežojuma esamību, Tiesa ir tiesīga tai sniegt norādes, lai palīdzētu tai veikt šo nosacījumu pārbaudi.
Šajā gadījumā Tiesa norāda, ka, lai gan viesnīcu rezervēšanas tiešsaistē pakalpojumu sniegšanai ir bijusi neitrāla vai pat pozitīva ietekme uz konkurenci, tomēr nav pierādīts, ka gan plašas, gan šauras paritātes klauzulas ir objektīvi nepieciešamas pamatdarījuma īstenošanai un ir samērīgas ar tā mērķi. Proti, lai gan plašās paritātes klauzulas acīmredzami rada būtiskas ierobežojošas sekas, arī šaurās paritātes klauzulas, lai arī mazāk ierobežojošas, nevar tikt uzskatītas par objektīvi nepieciešamām, lai nodrošinātu viesnīcu rezervēšanas platformas ekonomisko dzīvotspēju.
Fakts – pieņemot, ka tas ir pierādīts –, ka šīs klauzulas ir paredzētas, lai cīnītos pret iespējamām parazītisma parādībām, un ir nepieciešamas, lai garantētu efektivitātes pieaugumu vai nodrošinātu pamatdarījuma komerciālos panākumus, neļauj tās kvalificēt par “aksesuāriem ierobežojumiem”.
Šajā kontekstā Tiesa atgādina, ka pārbaude par to, vai ierobežojums objektīvi nepieciešams pamatdarījumam, var balstīties tostarp uz hipotētisku analīzi, kas ļauj pārbaudīt, kā pakalpojumi būtu funkcionējuši bez paritātes klauzulas. Šajā ziņā tā norāda, ka dalībvalstīs, kurās šīs klauzulas ir aizliegtas, Booking.com darbība nav tikusi apdraudēta.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, Tiesa pēc tam precizēja atbrīvojuma nosacījumus dažiem Regulā Nr. 330/2010 minētajiem nolīgumiem saskaņā ar LESD 101. panta 3. punktu. Iesniedzējtiesa ir balstījusies uz pieņēmumu, ka tarifu paritātes klauzulas ir ietvertas “vertikālā nolīgumā”, kas noslēgts starp Booking.com un dažādiem izmitināšanas pakalpojumu sniedzējiem. Šiem nolīgumiem ir piemērojams atbrīvojums, ja tie atbilst noteiktiem nosacījumiem, tostarp tam, ka attiecīgā operatora tirgus daļa nepārsniedz 30 %.
Šajā ziņā Tiesa atgādina, ka, lai noteiktu konkrēto produktu tirgu, jāpārbauda, vai patērētāji preces vai pakalpojumus, kas ietilpst vienā un tajā pašā tirgū, var savstarpēji apmainīt vai aizstāt.
Šajā gadījumā jāpārbauda, vai Booking.com sniegtie pakalpojumi gan no izmitināšanas pakalpojumu sniedzēju, gan no galalietotāju viedokļa ir aizstājami ar citu veidu starpniecības pakalpojumiem un citiem pārdošanas kanāliem, pat ja šiem kanāliem būtu atšķirīgas iezīmes un tie nenodrošinātu tādas pašas piedāvājumu meklēšanas un salīdzināšanas funkcijas. Tiesa uzsver, ka konkrētā tirgus noteikšana ir atkarīga no padziļinātas faktu pārbaudes, ko var veikt tikai iesniedzējtiesa, jo īpaši tad, ja, kā tas ir šajā lietā, Tiesai ir iesniegts maz pierādījumu.
Šim nolūkam iesniedzējtiesai jāņem vērā visa tai iesniegtā informācija. Šajā kontekstā Federālās konkurences iestādes un Vācijas pārsūdzības iestāžu vērtējumi par konkrētā produkta tirgus noteikšanu ir daļa no īpaši nozīmīgiem konteksta elementiem.
Tomēr iesniedzējtiesai jānosaka, vai šādā tirgus noteikšanā, ņemot vērā viesnīcu rezervācijas platformu piedāvāto “līgumpakalpojumu” īpašās iezīmes gan no izmitināšanas pakalpojuma sniedzēju, gan no galalietotāju viedokļa, ir pieļauta jebkāda kļūda analīzē vai tā ir balstīta uz kļūdainiem konstatējumiem.
(
1
)	Komisijas Regula (ES) Nr. 330/2010 (2010. gada 20. aprīlis) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu nolīgumu un saskaņotu darbību kategorijām (OV 2010, L 102, 1. lpp.).