62023CJ0715
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2025. gada 10. jūlijā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras – Direktīva 2014/23/ES – 4. panta 2. punkts – Ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi – 19. pants – Sociālie un citi īpaši pakalpojumi – Šo noteikumu piemērošanas joma – Aptiekas pārvaldīšanas darbība
Lietā C‑715/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valsts komisija publiskā iepirkuma procedūru pārskatīšanai, Slovēnija) iesniegusi ar 2023. gada 23. novembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 23. novembrī, tiesvedībā
Farmacija d.o.o.
pret
Občina Benedikt,
piedaloties
MN,
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis], tiesneši N. Jēskinens [N. Jääskinen] (referents), Arabadžijevs [A. Arabadjiev], M. Kondinanci [M. Condinanzi] un R. Frendo [R. Frendo],
ģenerāladvokāts: R. Norkus [R. Norkus],
sekretārs: M. Longars [M. Longar], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 12. decembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Farmacija d.o.o. vārdā – K. Zdolšek, odvetnica,
–
Slovēnijas valdības vārdā – N. Pintar Gosenca un A. Vran, pārstāves,
–
Čehijas valdības vārdā – L. Halajová, M. Smolek un J. Vláčil, pārstāvji,
–
Grieķijas valdības vārdā – K. Georgiadis, V. Karra un S. Papaioannou, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – A. Kraner, L. Malferrari un G. Wils, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 13. marta tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.) 4. panta 2. punktu un 19. pantu.
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp sabiedrību ar ierobežotu atbildību Farmacija d.o.o. un Občina Benedikt (Benediktes pašvaldība, Slovēnija) par to, ka pēdējā minētā ir izsniegusi atļauju aptiekas filiāles darbībai tās teritorijā, iepriekš nepublicējot paziņojumu par koncesiju.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Direktīvas 2014/23 6. un 36. apsvērums ir šāds:
“(6)
Būtu jāatgādina, ka dalībvalstīm ir brīva izvēle, ievērojot LESD principus par vienlīdzīgu attieksmi, nediskrimināciju [diskriminācijas aizliegumu], pārredzamību un personu brīvu pārvietošanos, nolemt organizēt pakalpojumu sniegšanu vai nu kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus, vai kā ar ekonomiku nesaistītus vispārējas nozīmes pakalpojumus, vai kā abu variantu kombināciju. [..] Turklāt šī direktīva neattiecas uz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu finansēšanu vai uz dalībvalstu piešķirtā atbalsta sistēmām, jo īpaši sociālajā jomā, saskaņā ar Savienības noteikumiem par konkurenci. Ir atbilstīgi precizēt, ka ar ekonomiku nesaistītiem vispārējas nozīmes pakalpojumiem nebūtu jāietilpst šīs direktīvas darbības jomā.
[..]
(36)
Direktīvu nevajadzētu piemērot konkrētiem neatliekamiem pakalpojumiem, ja tos sniedz bezpeļņas organizācijas vai asociācijas, jo šo organizāciju īpatnības būtu grūti saglabāt, ja pakalpojuma nodrošinātāji būtu jāizvēlas saskaņā ar šajā direktīvā izklāstīto procedūru. [..] Tāpēc būtu jāprecizē, ka pakalpojumiem, uz kuriem attiecas CPV kods 85143000‑3, kas ietver vienīgi pacientu medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumus, būtu jāpiemēro īpašs režīms, kāds paredzēts sociāliem un citiem specifiskiem pakalpojumiem (“vieglais režīms”). [..]”
4
Šīs direktīvas 1. panta “Priekšmets un darbības joma” 1. un 4. punktā noteikts:
“1.   Šajā direktīvā paredzēti noteikumi par līgumslēdzēju iestāžu un līgumslēdzēju rīkoto iepirkumu procedūrām, ko tās veic ar koncesijām, kuru paredzamā vērtība nav mazāka par robežvērtību, kas noteikta 8. pantā.
[..]
4.   Līgumus, lēmumus vai citus juridiskus instrumentus, ar kuriem starp līgumslēdzējām iestādēm vai līgumslēdzējiem, vai līgumslēdzēju iestāžu vai līgumslēdzēju grupām organizē pilnvaru un pienākumu nodošanu nolūkā izpildīt sabiedriskos uzdevumus un kuri neparedz atlīdzību par līguma izpildi, uzskata par attiecīgās dalībvalsts iekšēju organizatorisku jautājumu, un tāpēc šī direktīva tos nekādi neietekmē.”
5
Minētās direktīvas 4. pantā “Brīvība noteikt vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus” paredzēts:
“1.   Šī direktīva neietekmē dalībvalstu brīvību saskaņā ar Savienības tiesību aktiem noteikt to, ko tās uzskata par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, kā šie pakalpojumi būtu jāorganizē un jāfinansē atbilstīgi noteikumiem par valsts atbalstu un kādi īpaši pienākumi uz tiem būtu jāattiecina. Tāpat šī direktīva neietekmē to, kā dalībvalstis organizē savas sociālā nodrošinājuma sistēmas.
2.   Ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi ir ārpus šīs direktīvas darbības jomas.”
6
Šīs pašas direktīvas 5. panta 1. punktā noteikts:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1.
[..]
b)
“pakalpojumu koncesija” ir finansiālās interesēs rakstiski noslēgts līgums, ar kuru viena vai vairākas līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēji uzdod sniegt un pārvaldīt pakalpojumus, kas nav a) apakšpunktā minēto būvdarbu veikšana, vienam vai vairākiem ekonomikas dalībniekiem un kurā atlīdzība par to ir vai nu tikai tiesības izmantot pakalpojumus, uz ko attiecas līgums, vai arī minētās tiesības kopā ar samaksu.
Piešķirot būvdarbu vai pakalpojumu koncesiju, koncesionāram tiek nodoti operacionālie riski minēto būvdarbu vai pakalpojumu izmantošanā, ietverot pieprasījuma vai piedāvājuma risku vai abus. Tiek uzskatīts, ka koncesionārs ir uzņēmies operacionālo risku, ja normālos darbības apstākļos netiek garantēta būvju vai pakalpojumu, uz ko attiecas koncesija, ekspluatācijas laikā veikto ieguldījumu un radušos izmaksu atgūšana. Koncesionāram nodotā riska daļa ir pakļauta reāla tirgus mainīguma ietekmei, kas nozīmē, ka jebkādi iespējami paredzētie zaudējumi, kas radušies koncesionāram, nav tikai formāli vai niecīgi.”
7
Direktīvas 2014/23 19. pantā “Sociālie un citi īpaši pakalpojumi” noteikts:
“Uz koncesijām sociāliem un citiem īpašiem pakalpojumiem, kas uzskaitīti IV pielikumā un ietilpst šīs direktīvas darbības jomā, attiecina tikai tos pienākumus, kas izriet no 31. panta 3. punkta un 32., 46. un 47. panta.”
8
Šīs direktīvas IV pielikumā “19. pantā minētie pakalpojumi” ir minēti veselības, sociālie un saistītie pakalpojumi, tostarp pakalpojumi, kuri atbilst kopējās publiskā iepirkuma vārdnīcas (CPV), kas pieņemta saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2195/2002 (2002. gada 5. novembris) par kopēju publiskā iepirkuma vārdnīcu (CPV) (OV 2002, L 340, 1. lpp.), kodiem no 85000000‑9 līdz 85323000‑9, tostarp farmaceitiskie pakalpojumi, uz kuriem attiecas kods 85149000‑5.
Slovēnijas tiesības
ZNKP
9
Zakon o nekaterih koncesijskih pogodbah (Likums par atsevišķiem koncesijas līgumiem; Uradni list RS, Nr. 9/2019), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “ZNKP”), 2. panta 18. punktā noteikts:
“Šajā likumā “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi” ir ar ekonomiku nesaistīti pakalpojumi, kas saskaņā ar likumu ir sniegti kā vispārējas nozīmes pakalpojumi un kas nav piedāvāti tirgū par samaksu, un tāpēc uz tiem attiecas īpašas sabiedrisko pakalpojumu saistības.”
10
Šā likuma 9. pantā paredzēts:
“Šis likums attiecas uz koncesijas līgumiem, kuru paredzamā vērtība bez pievienotās vērtības nodokļa [..] ir vienāda ar Direktīvas 2014/23/ES 8. panta 1. punktā paredzēto vērtību vai lielāka par to.”
11
Minētā likuma 10. pantā noteikts:
“Uz koncesijām, kuras regulē šis likums, kā arī speciālie likumi, attiecas šī likuma tiesību normas un speciālo likumu tiesību normas, ciktāl tās nav pretrunā šim likumam.”
12
Šī likuma 11. panta 1. punktā paredzēts:
“Šis likums neattiecas uz:
1.
koncesijām ar ekonomiku nesaistītiem vispārējas nozīmes pakalpojumiem. [..]”
13
ZNKP 15. pantā paredzēts:
“Uz koncesijām sociāliem un citiem īpašiem pakalpojumiem, kas uzskaitīti Direktīvas 2014/23/ES IV pielikumā, attiecas šī likuma tiesību normas, kas regulē pienākumu iesniegt sagatavošanas aktus, pienākumu publicēt šī likuma 35. un 40. pantā minētos paziņojumus, kā arī tiesisko aizsardzību koncesionāra atlases procedūrās saskaņā ar šo likumu.”
Likums par darbībām veselības aprūpes jomā
14
Zakon o zdravstveni dejavnosti (Likums par darbībām veselības aprūpes jomā; Uradni list RS, Nr. 9/92), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 2. pantā noteikts:
“Veselības aprūpes darbībām ir primārais, sekundārais un terciārais līmenis.
Veselības aprūpes darbības primārajā līmenī ietver pamata veselības aprūpi un farmaceitisko darbību.”
15
Šī likuma 3. pantā paredzēts:
“Veselības aprūpes sniedzēji ir valsts un ārvalstu fiziskas un juridiskas personas, kuras saņēmušas Veselības ministrijas atļauju veikt veselības aprūpes darbības.
Sabiedrības veselības pakalpojumi ietver veselības aprūpes pakalpojumus, kuru nepārtrauktu un regulāru sniegšanu sabiedrības interesēs nodrošina valsts un pašvaldības un kuri, pamatojoties uz solidaritātes principu un ievērojot veselības aprūpes un veselības apdrošināšanas noteikumus, tiek garantēti kā pakalpojumi, kas izriet no obligātās veselības apdrošināšanas, un tiek pilnībā vai daļēji finansēti no valsts līdzekļiem, galvenokārt no obligātās veselības apdrošināšanas. Iepriekšējā teikumā minētos veselības aprūpes pakalpojumus kā ar ekonomiku nesaistītus vispārējas nozīmes pakalpojumus sniedz veselības aprūpes sniedzēji bez peļņas gūšanas nolūka tādā veidā, lai ieņēmumi, kas pārsniedz izdevumus, tiktu novirzīti veselības aprūpes nodrošināšanai un attīstībai.”
16
Šī likuma 20. punkta pirmajā daļā noteikts:
“Farmaceitiskā darbība tiek veikta saskaņā ar speciālu likumu. Šis likums attiecas uz jautājumiem, kas nav regulēti speciālajā likumā.”
Likums par darbībām farmācijas jomā
17
Zakon o lekarniški dejavnosti (Likums par darbībām farmācijas jomā; Uradni list RS, Nr. 85/16), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 1. pantā noteikts:
“Šis likums reglamentē farmaceitiskās darbības veikšanas mērķi, saturu un nosacījumus, koncesiju izsniegšanas un izpildes organizāciju, nosacījumus un procedūras, farmācijas speciālistus un to profesionālās asociācijas, farmaceitisku darbību tiešsaistē, kā arī uzraudzību.”
18
Šī likuma 2. panta 1. punktā paredzēts:
“Farmaceitiskās darbības mērķis ir nodrošināt zāļu un citu medicīnas terapijas atbalstam un veselības aizsardzībai domātu produktu efektīvu un kvalitatīvu piegādi, kā arī nodrošināt konsultācijas par to drošu, pareizu un efektīvu lietošanu pacientiem un veselības aprūpes speciālistiem.”
19
Minētā likuma 4. panta 1. punkta 8. apakšpunktā noteikts:
“Farmaceitiskās darbības veicējs ir fiziska vai juridiska persona, kurai ir koncesija farmaceitiskās darbības veikšanai saskaņā ar šo likumu, valsts aptiekas iestāde, slimnīca vai citi pakalpojumu sniedzēji saskaņā ar šo likumu.”
20
Šī paša likuma 5. pantā noteikts:
“1.   Farmaceitiskā darbība ir sabiedrības veselības aprūpes pakalpojums, kas nodrošina zāļu nepārtrauktu un regulāru piegādi sabiedrībai un veselības aprūpes speciālistiem, kā arī pacientu farmaceitisko aprūpi.
2.   Farmaceitiskā darbība notiek primārajā, sekundārajā un terciārajā veselības aprūpes līmenī.
3.   Farmaceitiskās prakses vietu tīklu šī likuma izpratnē primārajā līmenī nodrošina pašvaldība vai vairākas blakusesošas pašvaldības kopīgi, un sekundārajā un terciārajā līmenī – valsts.”
21
Likuma par darbībām farmācijas jomā 10. panta, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 2.–4. un 7. punktā noteikts:
“2.   Aptiekas filiāle var darboties tikai tās aptiekas profesionālā kontrolē, kas to izveidojusi. Par filiāles darbību ir atbildīgs aptiekas vadītājs, kurš to izveidojis.
3.   Atļauju aptiekas filiāles darbībai piešķir pašvaldība, kuras teritorijā atrodas aptiekas filiāle, pēc iepriekšējas apspriešanās ar [“Lekarniška zbornica Slovenije” (Slovēnijas Farmaceitu asociācija)] un ar ministrijas piekrišanu.
4.   Atļauju aptiekas filiāles darbībai var piešķirt arī uz ierobežotu laiku vai uz noteiktu gada periodu (tūrisma sezonu).
[..]
7.   Aptiekas filiāle farmaceitisko darbību sāk veikt tikai tad, kad tai ir piešķirta atļauja saskaņā ar šī likuma 67. panta pirmo daļu.”
22
Šī likuma 15. panta 1. punktā paredzēts:
“Farmaceitiskās darbības veikšana tiek finansēta no valsts un privātiem līdzekļiem. Iepriekšējā teikumā minētie valsts līdzekļi jo īpaši ietver:
–
maksājumus par pakalpojumiem, kas sniegti saistībā ar farmaceitisko darbību, pamatojoties uz līgumiem, kas noslēgti ar veselības apdrošināšanas struktūrām,
–
maksājumus no budžeta apropriācijām,
–
pašu kapitālu.”
23
Minētā likuma 27. panta 1. punktā noteikts:
“Primārā līmeņa valsts aptiekas institūciju savā teritorijā izveido pašvaldība vai vairākas blakusesošas pašvaldības kopīgi, vispirms saņemot iepriekšēju kompetentās profesionālās asociācijas atzinumu un vienojoties ar ministriju.”
24
Šī paša likuma 39. panta 1. un 2. punktā paredzēts:
“1.   Farmaceitiskās darbības veikšanai primārajā līmenī koncesiju saskaņā ar šajā likumā noteiktiem nosacījumiem var izsniegt fiziskai personai, kas veic šo darbību, vai juridiskai personai, kurā farmaceitiskās darbības veicējam, kas ir arī šīs juridiskās personas vadītājs vai vadības struktūra, pieder vairāk nekā 50 % pamatkapitāla (turpmāk tekstā – “koncesionārs”).
2.   Koncesionārs organizē aptiekas vai aptieku filiāles kā savas organizatoriskās vienības farmaceitiskās darbības veikšanai teritorijās, kurās tam ir koncesija vai atļauja aptiekas filiāles darbībai, saskaņā ar primāro aptieku tīkla plānu, saņemot iepriekšēju kompetentās asociācijas atzinumu un ministrijas piekrišanu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
25
2022. gada 11. martā Benediktes pašvaldība, iepriekš nepublicējot paziņojumu par koncesiju, piešķīra MN atļauju aptiekas filiāles darbībai tās teritorijā uz nenoteiktu laiku.
26
Farmacija Benediktes pašvaldībā iesniedza pieteikumu pārskatīt šo atļauju. Tā būtībā uzskatīja, ka Benediktes pašvaldība ir piešķīrusi koncesiju aptiekas darbības veikšanai, neievērodama piemērojamo procedūru, tādējādi pārkāpjot Direktīvu 2014/23.
27
Benediktes pašvaldība noraidīja iesniegumu par pārskatīšanu, neizskatīdama to pēc būtības un uzskatīdama, ka Farmacija nebija tiesību uz pārsūdzību nedz procesā pirms pārskatīšanas, nedz pašā pārskatīšanas procesā. Šajā ziņā minētā pašvaldība uzskata, ka atļaujas izsniegšana aptiekas filiāles darbībai būtībā nav pakalpojumu koncesijas piešķiršana.
28
Farmacija šo lēmumu pārsūdzēja Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valsts komisija publiskā iepirkuma procedūru pārskatīšanai, Slovēnija), kas ir iesniedzējtiesa. Farmacija šajā komisijā atkārtoja nostāju, saskaņā ar kuru Benediktes pašvaldība, izsniedzot pakalpojumu koncesijas atļauju, neievērodama ZNKP un Direktīvā 2014/23 noteikto procedūru, ir pārkāpusi šos tiesību aktus.
29
Iesniedzējtiesa uzskata, ka Benediktes pašvaldības izsniegtā atļauja pārvaldīt aptiekas filiāli atbilst koncesijas piešķiršanai farmaceitiskās darbības veikšanai. Tomēr šai tiesai ir šaubas, vai farmaceitiskās darbības veikšanas pakalpojums ietilpst Direktīvas 2014/23 piemērošanas jomā. Konkrētāk, tā jautā, vai būtu jāuzskata, ka šāds pakalpojums ir ar ekonomiku nesaistīts vispārējas nozīmes pakalpojums vai vispārējas nozīmes pakalpojums.
30
Šajā ziņā iesniedzējtiesa, pirmkārt, norāda, ka Slovēnijas likumdevējs ir paredzējis, ka veselības aprūpes darbība, kurā ietilpst farmaceitiskā darbība, ir ar ekonomiku nesaistīts vispārējas nozīmes pakalpojums. Šī tiesa uzskata, ka ir jāņem vērā aptieku būtiskā loma sabiedrības veselības jomā, kā arī to finansējums, kas tās nostāda privileģētās attiecībās ar valsti un atšķir no citiem saimnieciskās darbības subjektiem.
31
Otrkārt, minētā tiesa norāda, ka Tiesa 2022. gada 14. jūlija spriedumā ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:559) jau ir nospriedusi, ka pakalpojumu sniegšana par atlīdzību ir saimnieciska darbība. Tā atzīmē, ka saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu aptieku pakalpojumu sniedzēji saņem atlīdzību ne tikai no obligātās veselības apdrošināšanas līdzekļiem, bet arī no klientu līdzekļiem.
32
Turklāt, ciktāl nevar uzskatīt, ka tādi aptieku pakalpojumi kā pamatlietā aplūkotie ir ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi, jo šo pakalpojumu sniedzēji saņem atlīdzību, un tādēļ minētie pakalpojumi ietilpst Direktīvas 2014/23 piemērošanas jomā, iesniedzējtiesa jautā, vai uz šiem pakalpojumiem varētu attiekties šīs direktīvas 19. pantā minētais jēdziens “sociālie un citi īpaši pakalpojumi”.
33
Šādos apstākļos Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valsts komisija publiskā iepirkuma procedūru pārskatīšanai) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai ar farmaceitiskās darbības veikšanu saistīts pakalpojums, kura galvenais priekšmets ir cilvēkiem paredzētu recepšu un bezrecepšu zāļu izsniegšana lietotājiem, kā arī konsultācijas lietotājiem par pareizu un drošu šo zāļu lietošanu, būtu kvalificējams kā “ar ekonomiku nesaistīts vispārējas nozīmes pakalpojums” Direktīvas 2014/23 4. panta 2. punkta izpratnē?
2)
Vai ar farmaceitiskās darbības veikšanu saistīts pakalpojums, kura galvenais priekšmets ir cilvēkiem paredzētu recepšu un bezrecepšu zāļu piegāde lietotājiem, kā arī konsultācijas lietotājiem par pareizu un drošu šo zāļu lietošanu, var būt kvalificējams par sociāliem un citiem īpašiem pakalpojumiem Direktīvas 2014/23 19. panta izpratnē?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
34
Slovēnijas valdība uzskata, ka šis Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valsts komisija publiskā iepirkuma procedūru pārskatīšanai) iesniegtais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu nav pieņemams, jo šī komisija saskaņā ar valsts tiesību normām nav kompetentā iestāde pamatlietas izskatīšanai un līdz ar to tai nav “tiesas” statusa LESD 267. panta izpratnē.
35
Šajā ziņā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbībā starp valstu tiesām un Tiesu iesniedzējiestādes kā “tiesas” statuss ir atkarīgs no vairāku faktu kopuma, piemēram, vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās pieņemtie nolēmumi ir saistoši, vai tiesvedība tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir neatkarīga (spriedums, 2017. gada 8. jūnijs, Medisanus, C‑296/15, EU:C:2017:431, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
36
Šajā gadījumā jāatgādina, ka Tiesai jau ir bijusi iespēja 2017. gada 8. jūnija spriedumā Medisanus (C‑296/15, EU:C:2017:431) konstatēt, ka Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valsts komisija publiskā iepirkuma procedūru pārskatīšanai) atbilst kritērijiem, lai to varētu uzskatīt par “valsts tiesu” LESD 267. panta izpratnē.
37
Šo apsvērumu Tiesa nav apšaubījusi 2020. gada 10. septembra spriedumā Tax‑Fin‑Lex (C‑367/19, EU:C:2020:685) un 2022. gada 10. novembra spriedumā SHARENGO (C‑486/21, EU:C:2022:868), atbildot uz prejudiciālajiem jautājumiem, ko arī bija uzdevusi Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Valsts komisija publisko iepirkumu procedūru pārskatīšanai).
38
Slovēnijas valdība apgalvo, ka šī lieta atšķiras no lietām, kurās Tiesa jau ir atzinusi šīs komisijas kā tiesas statusu, jo tās kompetencē nav izskatīt pamatlietu, un tas nozīmējot, ka minētajai komisijai nav “tiesas” statusa LESD 267. panta izpratnē.
39
Šajā ziņā no Tiesas judikatūras, pirmkārt, izriet, ka tai nav ne jāapšauba iesniedzējtiesas vērtējums par prasības pamatlietā pieņemamību, kas prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā ir valsts tiesas kompetencē, ne arī jāpārbauda, vai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemts atbilstoši valsts noteikumiem par tiesu darba organizāciju un procesu. Tiesai jābalstās uz dalībvalsts tiesas nolēmumu par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, ja vien tas nav atcelts, izmantojot valsts tiesībās eventuāli paredzētās pārsūdzības procedūras (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2020. gada 16. jūlijs, Governo della Repubblica italiana (Itālijas miertiesnešu statuss), C‑658/18, EU:C:2020:572, 61. punkts, kā arī 2020. gada 30. septembris, CPAS de Liège, C‑233/19, EU:C:2020:757, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
40
Otrkārt, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 267. pantā iedibinātajā Tiesas un valstu tiesu sadarbības procedūrā tikai valsts tiesai, kura izskata strīdu un ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, ir jāizvērtē gan prejudiciālā nolēmuma nepieciešamība, lai tā varētu pieņemt nolēmumu lietā, gan Tiesai uzdodamo jautājumu nozīmīgums. No tā izriet, ka uz jautājumiem, kuri skar Savienības tiesības, attiecas nozīmīguma prezumpcija un ka līdz ar to Tiesai principā ir jāsniedz nolēmums, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesiskā regulējuma interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2025. gada 25. februāris, Sąd Rejonowy w Białymstoku un Adoreikė, C‑146/23 un C‑374/23, EU:C:2025:109, 37. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
41
Šajā gadījumā jānorāda, ka tikai iesniedzējtiesa var noteikt savas kompetences robežas. Turklāt jākonstatē arī, ka šīs tiesas uzdotajiem jautājumiem ir saikne ar pamatlietas priekšmetu, ka neviens no šiem jautājumiem nav hipotētisks un ka Tiesai ir zināmi nepieciešamie faktiskie un tiesiskie apstākļi, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz minētajiem jautājumiem iepriekš minētās Tiesas judikatūras izpratnē.
42
No tā izriet, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.
Par pirmo jautājumu
43
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2014/23 4. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka aptiekas darbība, kuras būtiska daļa ir cilvēkiem paredzētu zāļu izsniegšana par atlīdzību – neatkarīgi no tā, vai tās ir recepšu vai bezrecepšu zāles, – un konsultēšana par pareizu un drošu šo zāļu lietošanu, ietilpst šajā tiesību normā minētajā jēdzienā “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi”.
44
Lai atbildētu uz šo jautājumu, jāinterpretē jēdziens “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi” Direktīvas 2014/23 4. panta 2. punkta izpratnē, kurā ir noteikta šīs direktīvas piemērošanas joma, izslēdzot šos pakalpojumus. Proti, no šīs tiesību normas formulējuma, lasot to kopsakarā ar minētās direktīvas 6. apsvērumu, izriet, ka “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi” neietilpst tās piemērošanas jomā.
45
Šajā ziņā, pirmkārt, jānorāda, ka jēdziens “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi” nav definēts nedz LESD, nedz atvasinātajās tiesībās, tostarp Direktīvā 2014/23.
46
Otrkārt, jākonstatē, ka Direktīvas 2014/23 4. panta 2. punktā nav arī skaidras atsauces uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu jēdziena “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi” nozīmi un tvērumu.
47
Taču saskaņā ar pastāvīgo judikatūru gan no Savienības tiesību vienveidīgas piemērošanas, gan no vienlīdzības principa prasībām izriet, ka Savienības tiesību normas formulējums, kurā nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu tās saturu un piemērošanas jomu, visā Eiropas Savienībā parasti ir interpretējams autonomi un vienveidīgi, ņemot vērā šīs tiesību normas kontekstu un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1984. gada 18. janvāris, Ekro, 327/82, EU:C:1984:11, 11. punkts, un 2025. gada 13. marts, APS Beta Bulgaria un Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia, C‑337/23, EU:C:2025:183, 49. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
48
Līdz ar to jautājums, vai aptiekas darbības ietvaros sniegtie pakalpojumi ir ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi Savienības tiesiskā regulējuma izpratnē, ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā. Tādējādi Slovēnijas valdības uzsvērtajam apstāklim, ka valsts likumdevējs šādu darbību ir kvalificējis kā ar ekonomiku nesaistītus vispārējas nozīmes pakalpojumus, nevar būt izšķiroša nozīme (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 10. jūlijs, Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, 40. punkts, un 2022. gada 14. jūlijs, ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, 55. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
49
Proti, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 59., 61. un 62. punktā, pienācīgu Savienības iekšējā tirgus darbību, kas tostarp ietver pakalpojumu sniegšanas brīvību un brīvību veikt uzņēmējdarbību, kā izriet no LESD 26. panta 2. punkta, var nodrošināt tikai ar vienotu jēdziena “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi” izpratni. Pretējā gadījumā būtu risks, ka attiecīgās Savienības tiesību normas tiktu piemērotas neviendabīgi, un tas varētu izraisīt iekšējā tirgus sadrumstalotību. Ņemot vērā to, ka piemērojamā valsts tiesiskā regulējuma īpatnību dēļ farmaceitiskās darbības noteikumi dažādās dalībvalstīs var ievērojami atšķirties, pati tās rakstura juridiskā kvalifikācija dalībvalstīs nevar būt noteicošā. Līdz ar to dalībvalstu kompetence nodrošināt, pasūtīt un organizēt ar ekonomiku nesaistītus sabiedriskos pakalpojumus, kā minēts Direktīvas 2014/23 6. apsvērumā un 4. panta 1. punktā un kā paredzēts LESD pievienotā 26. protokola par sabiedriskiem pakalpojumiem (OV 2012, C 326, 308. lpp.) 2. pantā, nevar būt šķērslis šī jēdziena autonomai interpretācijai.
50
Attiecībā uz jēdziena “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi” definīciju Direktīvas 2014/23 4. panta 2. punkta izpratnē jānorāda, kā ģenerāladvokāts to darījis secinājumu 53. punktā, ka šis jēdziens ietver divus kumulatīvus elementus. Šādam pakalpojumam, pirmkārt, jātiek sniegtam ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi un, otrkārt, tam jābūt nesaistītam ar ekonomiku. Līdz ar to, lai noteiktu, vai aptieku pakalpojumi ietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā, jāpārbauda, vai tie ir vai nav saistīti ar ekonomiku.
51
Šajā ziņā, ciktāl jēdziens “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi” ir ietverts Direktīvā 2014/23, tas jāinterpretē, ņemot vērā Tiesas judikatūru, konkrētāk, judikatūru par LESD nostiprināto brīvību ievērošanu, kā arī no tās izrietošos principus, piemēram, vienlīdzīgas attieksmes, diskriminācijas aizlieguma, savstarpējas atzīšanas, samērīguma un pārskatāmības principus, kuri ir jānodrošina saskaņā ar šo direktīvu, kuras juridiskais pamats ir LESD 53. panta 1. punkts, 62. un 114. pants.
52
It īpaši jēdziens “pakalpojumi” Direktīvas 2014/23 4. panta 2. punkta izpratnē jāinterpretē, ņemot vērā LESD 56. pantā nostiprināto pakalpojumu sniegšanas brīvību, kuras piemērošanas joma attiecas tikai uz saimnieciskām darbībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 14. jūlijs, ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, 59. punkts). Turklāt, tā kā šis jēdziens definē vienas no LESD garantētajām pamatbrīvībām piemērošanas jomu, to nevar interpretēt šauri (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2000. gada 11. aprīlis, Deliège, C‑51/96 un C‑191/97, EU:C:2000:199, 52. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
53
No Tiesas judikatūras arī izriet, ka pakalpojumu sniegšana par atlīdzību ir “ekonomiska darbība”, ņemot vērā, ka būtiska atlīdzības pazīme ir – tas ir saimnieciska rakstura pretizpildījums par attiecīgo pakalpojumu, tomēr šī atlīdzība obligāti nav jāmaksā tā saņēmējam (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 1. februāris, Komisija/Ungārija, C‑392/15, EU:C:2017:73, 100. punkts, un 2022. gada 14. jūlijs, ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, 60. punkts).
54
Šos apsvērumus apstiprina Direktīvas 2014/23 teksts. Proti, šīs direktīvas 1. pantā “Priekšmets un darbības joma” būtībā ir precizēts, ka par līgumiem, lēmumiem vai citiem juridiskiem instrumentiem, ar kuriem organizē pilnvaru un pienākumu nodošanu, lai izpildītu sabiedriskos uzdevumus, ko līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēji ekonomikas dalībniekiem uzticējuši, ir jāsaņem atlīdzība, lai tie ietilptu minētās direktīvas piemērošanas jomā.
55
It īpaši attiecībā uz aptiekas darbību Tiesa ir precizējusi, ka tā ir saimnieciskas darbības veikšana, kas ietilpst LESD 49. panta piemērošanas jomā (spriedums, 2019. gada 19. decembris, Comune di Bernareggio, C‑465/18, EU:C:2019:1125, 27. punkts un tajā minētā judikatūra), un ka farmaceitam ir mērķis gūt peļņu, pat ja ir paredzēts, ka farmaceits vada aptieku, ņemot vērā viņa izglītību, profesionālo pieredzi un atbildību, kas viņam ir saskaņā ar likuma vai ētikas normām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 19. maijs, Apothekerkammer des Saarlandes u.c., C‑171/07 un C‑172/07, EU:C:2009:316, 37. punkts).
56
Šo konstatējumu nevar atspēkot Slovēnijas valdības izvirzītie argumenti, ka aptiekas darbība peļņas gūšanas nolūkā ir tikai papildu darbība, daļēji tiek finansēta no valsts līdzekļiem un ir neatņemama veselības aprūpes sistēmas, kuras pamatā ir solidaritātes princips, sastāvdaļa. Vienīgais noteicošais faktors, lai šādas aptiekas darbību kvalificētu kā ar ekonomiku saistītu pakalpojumu, ir tas, saskaņā ar kuru ar minēto darbību saistītie pakalpojumi tiek sniegti par atlīdzību.
57
Ņemot vērā, kā izriet no iepriekš minētajiem apsvērumiem, ka aptieku pakalpojumi nav pakalpojumi, kas ir saistīti ar ekonomiku, lai novērtētu, vai šādi pakalpojumi ietilpst jēdzienā “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi” Direktīvas 2014/23 4. panta 2. punkta izpratnē, nav jāpārbauda, vai tie tiek sniegti vispārējās interesēs.
58
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2014/23 4. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka aptiekas darbība, kuras būtiska daļa ir cilvēkiem paredzētu zāļu izsniegšana par atlīdzību – neatkarīgi no tā, vai tās ir recepšu vai bezrecepšu zāles, – un konsultēšana par pareizu un drošu šo zāļu lietošanu, neietilpst šajā tiesību normā minētajā jēdzienā “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi”.
Par otro jautājumu
59
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2014/23 19. pants jāinterpretē tādējādi, ka aptiekas darbība, kuras būtiska daļa ir cilvēkiem paredzētu zāļu izsniegšana par atlīdzību – neatkarīgi no tā, vai tās ir recepšu vai bezrecepšu zāles, – un konsultēšana par pareizu un drošu šo zāļu lietošanu, ietilpst 19. pantā minētajā jēdzienā “sociālie un citi īpaši pakalpojumi”.
60
Šajā ziņā jānorāda – no Direktīvas 2014/23 IV pielikuma gramatiskās analīzes izriet, ka šajā pielikumā ietvertajā kategorijā “veselības, sociālie un saistītie pakalpojumi” ietilpst pakalpojumi, kas atbilst kopējās publiskā iepirkuma vārdnīcas (CPV) nomenklatūras kodiem no 85000000‑9 līdz 85323000‑9. Tā kā aptieku pakalpojumi atbilst CPV kodam 85149000‑5, ir uzskatāms, ka šie pakalpojumi ietilpst “īpašos pakalpojumos” Direktīvas 2014/23 19. panta izpratnē.
61
Turklāt Direktīvas 2014/23 19. pantā ir paredzēts īpašs režīms koncesijām, kas attiecas uz “sociālajiem un citiem īpašiem pakalpojumiem”. Proti, šajā direktīvā attiecībā uz šiem pakalpojumiem ir paredzēts “vieglais režīms”, kā precizēts tās 36. apsvērumā, ciktāl minētie pakalpojumi ir atbrīvoti no minētās direktīvas pilnīgas piemērošanas.
62
Tādējādi saskaņā ar Direktīvas 2014/23 19. pantu koncesijām saistībā ar sociālajiem un citiem īpašiem pakalpojumiem, kas uzskaitīti šīs direktīvas IV pielikumā, piemēro tikai pienākumus, kas izriet no 31. panta 3. punkta, kā arī 32., 46. un 47. panta. It īpaši, pirmkārt, līgumslēdzējām iestādēm un līgumslēdzējiem par paredzēto līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu ir jāpaziņo tikai ar iepriekšēju informatīvu paziņojumu, kurā saskaņā ar minētās direktīvas 31. panta 3. punktu ir ietverta VI pielikumā norādītā informācija. Otrkārt, šīs direktīvas 32. pantā paredzētos paziņojumus par koncesijas piešķiršanu var sagrupēt pa ceturkšņiem, un tajos jābūt ietvertai VIII pielikumā paredzētajai informācijai, ja tie attiecas uz šādiem pakalpojumiem.
63
Šajā gadījumā iesniedzējtiesai pirmām kārtām jānosaka, vai tāda aptiekas darbības atļauja kā pamatlietā aplūkotā atbilst koncesijai Direktīvas 2014/23 izpratnē un – attiecīgā gadījumā – vai uz šo koncesiju attiecas šīs direktīvas 19. pantā paredzētais vienkāršotais piešķiršanas režīms (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 1. augusts, Roma Multiservizi un Rekeep, C‑332/20, EU:C:2022:610, 96. punkts).
64
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz otro jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2014/23 19. pants jāinterpretē tādējādi, ka aptiekas darbība, kuras būtiska daļa ir cilvēkiem paredzētu zāļu izsniegšana par atlīdzību – neatkarīgi no tā, vai tās ir recepšu vai bezrecepšu zāles, – un konsultēšana par pareizu un drošu šo zāļu lietošanu, ietilpst 19. pantā minētajā jēdzienā “sociālie un citi īpaši pakalpojumi”.
Par tiesāšanās izdevumiem
65
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu 4. panta 2. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
aptiekas darbība, kuras būtiska daļa ir cilvēkiem paredzētu zāļu izsniegšana par atlīdzību – neatkarīgi no tā, vai tās ir recepšu vai bezrecepšu zāles, – un konsultēšana par šo zāļu pareizu un drošu lietošanu, neietilpst šajā tiesību normā minētajā jēdzienā “ar ekonomiku nesaistīti vispārējas nozīmes pakalpojumi”.
2)
Direktīvas 2014/23 19. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
aptiekas darbība, kuras būtiska daļa ir cilvēkiem paredzētu zāļu izsniegšana par atlīdzību – neatkarīgi no tā, vai tās ir recepšu vai bezrecepšu zāles, – un konsultēšana par pareizu un drošu šo zāļu lietošanu, ietilpst 19. pantā minētajā jēdzienā “sociālie un citi īpaši pakalpojumi”.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – slovēņu.