62024TO0319_RES
Lieta T‑319/24
Meta Platforms Ireland Ltd
pret
Eiropas Datu aizsardzības kolēģiju
Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2025. gada 29. aprīļa rīkojums
Atcelšanas prasība – Personas datu aizsardzība – Eiropas Datu aizsardzības kolēģijas atzinums par derīgu piekrišanu lielu tiešsaistes platformu īstenoto modeļu “piekrist vai maksāt” kontekstā – Regulas (ES) 2016/679 64. panta 2. punkts – Nepārsūdzams akts – Nepieņemamība – Atbildība – Kaitējums – Cēloņsakarība – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība
Atcelšanas prasība – Pārsūdzami tiesību akti – Jēdziens – Tiesību akti, kas rada saistošas tiesiskās sekas – Eiropas Datu aizsardzības kolēģijas atzinums par lietotāju derīgu piekrišanu lielu tiešsaistes platformu īstenoto modeļu “piekrist vai maksāt” kontekstā – Izslēgšana – Nepieņemamība
(LESD 263. pants)
(skat. 19.–42. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Kaitējums – Cēloņsakarība – Kāda no nosacījumiem neizpilde – Prasības par zaudējumu atlīdzību noraidīšana pilnībā
(LESD 268. pants un 340. panta otrā daļa)
(skat. 47.–58. punktu)
Rezumējums
Ar rīkojumu Vispārējā tiesa kā nepieņemamu noraida Meta Platforms Ireland Ltd (turpmāk tekstā – “Meta”) celto atcelšanas prasību (
1
) par Eiropas Datu aizsardzības kolēģijas (turpmāk tekstā – “EDAK”) Atzinumu 8/2024 par derīgu piekrišanu lielu tiešsaistes platformu īstenoto modeļu “piekrist vai maksāt” kontekstā. Tādējādi tā uzskata, ka šis atzinums, kas pieņemts, pamatojoties uz Vispārīgo datu aizsardzības regulu (
2
), nav akts, par kuru var celt šādu prasību, ja trešām personām nerodas saistošas tiesiskās sekas. Turklāt Vispārējā tiesa kā acīmredzami juridiski nepamatotu noraida Meta celto prasību par Eiropas Savienības ārpuslīgumisko atbildību (
3
), lai saņemtu atlīdzību par kaitējumu, kas tai esot radīts šī atzinuma dēļ.
2024. gada 17. aprīlī pēc triju valstu personas datu aizsardzības uzraudzības iestāžu pieprasījuma EDAK pieņēma Atzinumu 8/2024. Šīs iestādes vēlējās noskaidrot, kādos apstākļos un ar kādiem nosacījumiem “lielo tiešsaistes platformu” (
4
) īstenotā prakse, saskaņā ar kuru lietotājiem tiek piedāvāta izvēle vai nu piekrist personas datu apstrādei uz uzvedības balstītas reklāmas nolūkā, vai arī maksāt par pakalpojuma saņemšanu bez viņu personas datu apstrādes šiem nolūkiem (turpmāk tekstā – “modeļi “piekrist vai maksāt””), var tikt uzskatīta par atbilstošu prasībai par derīgu piekrišanu VDAR izpratnē.
Atzinumā 8/2024 EDAK citastarp precizē – lai piekrišana, kas tiek lūgta no lietotājiem, lai apstrādātu viņu personas datus uz uzvedību balstītas reklāmas nolūkā, būtu spēkā, tai jābūt brīvi sniegtai, konkrētai, apzinātai un viennozīmīgai, un tai ir jāattiecas uz datu apstrādi, kas veikta, ievērojot nepieciešamības, samērīguma, nolūka ierobežojuma, datu minimizēšanas un lojalitātes principus. Šī iestāde uzskata – tas, ka lielas tiešsaistes platformas piedāvā lietotājiem bezmaksas papildu iespējas, kuras neietver uz uzvedību balstītu reklāmu, ko papildina, piemēram, reklāmas veids, kurš ietver neliela apjoma (vai nekādu) personas datu apstrādi, varētu būtiski ietekmēt šīs piekrišanas derīguma novērtējumu. Attiecībā uz atlīdzību, kas pieprasīta par pakalpojuma maksas versiju, EDAK norāda, ka summa nedrīkst būt tāda, kas liegtu datu subjektiem izdarīt brīvu izvēli un likt atteikties dot savu piekrišanu.
Šajā kontekstā Meta lūdz, pirmkārt, atcelt Atzinumu 8/2024 un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas tai esot radies šī atzinuma dēļ.
Vispārējās tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Vispārējā tiesa atgādina, ka LESD 263. pantā paredzēto prasību atcelt tiesību aktu var celt par visiem Savienības iestāžu vai struktūru pieņemtajiem tiesību aktiem, kuru mērķis ir radīt saistošas tiesiskās sekas, neatkarīgi no to veida vai formas.
Šajā gadījumā attiecībā uz Atzinumu 8/2024 Vispārējā tiesa uzskata, ka tā saturs neļauj uzskatīt, ka tā mērķis pats par sevi ir radīt saistošas tiesiskās sekas. Proti, šajā aktā ir sniegta shēma lielo tiešsaistes platformu modeļu “piekrist vai maksāt” analīzei atbilstoši VDAR noteikumiem par piekrišanas derīgumu. Atzinumā 8/2024 EDAK pievēršas situācijai, kad šāda platforma nepiedāvā lietotājam citu bezmaksas iespēju, izņemot to, ka tiek dota piekrišana personas datu apstrādei uz uzvedību balstītas reklāmas nolūkos. Vairumā gadījumu šādā situācijā minētā piekrišana var nebūt derīga. Šis vērtējums ir atkarīgs no vairākiem faktoriem, tostarp no tā, vai attiecīgais pakalpojums ir vai nav nozīmīgs lietotāju sociālajā vai profesionālajā dzīvē, un no maksas alternatīvas izmaksām. Turklāt Atzinuma 8/2024 fragmenti, kuros ir tādi formulējumi kā “vajadzētu” vai “nebūtu”, arī liek rūpīgi apsvērt citus risinājumus, kurus katra lielā tiešsaistes platforma varētu piedāvāt lietotājiem, nevis vispārēji nosodīt šo platformu piedāvāto modeli “piekrist vai maksāt”.
Vispārējā tiesa arī uzsver, ka VDAR nav tāda noteikuma, kas uzraudzības iestādēm uzliktu pienākumu “vislielākajā mērā [ņemt] vērā” EDAK atzinumus par vispārīgiem jautājumiem, piemēram, Atzinumu 8/2024 (
5
). Savukārt šāds pienākums (
6
) ir attiecināms uz atzinumiem, kas attiecas uz noteiktu veidu uzraudzības iestāžu konkrētu lēmumu projektiem (
7
), kuri šīm iestādēm ir jāpaziņo EDAK šo lēmumu pieņemšanas procedūras laikā. Ja attiecīgajai uzraudzības iestādei nav nodoma pilnībā vai daļēji ievērot šādu atzinumu, tai ir jāinformē EDAK priekšsēdētājs, tādējādi uzsākot EDAK saistoša lēmuma pieņemšanas procesu (
8
). Šis režīms nav paredzēts attiecībā uz EDAK atzinumiem par vispārīgiem jautājumiem, piemēram, Atzinumu 8/2024, kas tātad ir atzinumi, kuriem nav konkrēta spēka. Proti, šiem atzinumiem pašiem par sevi nav saistoša akta rakstura, jo tajos ietvertās pamatnostādnes, ņemot vērā EDAK pilnvaras, attiecīgā gadījumā vēlāk var tikt atspoguļotas kā uzraudzības iestādēm saistoši norādījumi tikai vēlākā saistošā lēmumā. Ņemot vērā iepriekš minēto, Vispārējā tiesa secina, ka Atzinums 8/2024 nerada saistošas tiesiskās sekas ne trešām personām un it īpaši ne Meta.
Proti, pirmkārt, pat ja Meta atrodas situācijā, kas aplūkota Atzinumā 8/2024, tā kā kompetentās uzraudzības iestādes nav veikušas pilnīgu tās gadījuma analīzi, šis atzinums tai nevar radīt saistošas tiesiskās sekas. Otrkārt, ar iespējamību, ka EDAK vēlāk varētu pieņemt kompetentajām uzraudzības iestādēm adresētu saistošu lēmumu, kuras pārbaudītu Meta izmantoto modeli “piekrist vai maksāt”, pārņemot visu vai daļu no apstrīdētajā Atzinumā 8/2024 izklāstītās analīzes shēmas, nav pietiekami, lai uzskatītu, ka šis atzinums jau no paša sākuma ir saistošs. Līdz ar to Vispārējā tiesa secina, ka šis atzinums nav akts, ko Meta var pārsūdzēt.
Šis secinājums nav Meta tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā (
9
) aizskārums, jo Atzinums 8/2024 tai nerada saistošas tiesiskās sekas. Tajā ietvertie apsvērumi varētu tieši ietekmēt Meta tikai tad, ja tie būtu iekļauti dalībvalsts vai citas valsts, kas ir Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) līgumslēdzēja puse, uzraudzības iestādes vai tiesas nolēmumā. Ja tas tā ir, šos nolēmumus var izvērtēt vai tos būs izvērtējusi tiesa, kas atbilst efektīvas tiesību aizsardzības tiesā prasībām.
Minēto secinājumu nevar atspēkot arī iespējamā atšķirība starp šī akta vērtējumu, ko veic EEZ līguma dalībvalstu, kuras nav Savienības dalībvalstis, tiesas un Savienības dalībvalstu tiesas. Proti, šāda iespējamība ir raksturīga EEZ līgumā noteiktajai sistēmai, kas ir balstīta uz diviem uzraudzības un pārbaudes tiesā pīlāriem, no kuriem pirmais ir piemērojams Savienības dalībvalstīm, bet otrais – pārējām šo līgumu noslēgušajām valstīm. Attiecībā uz pēdējām minētajām EEZ līgumā un Nolīgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas dibināšanu (
10
) citastarp ir noteikts, ka šo valstu tiesas var vērsties EBTA Tiesā, lai saņemtu atzinumu par šo noteikumu interpretāciju, tātad tostarp par VDAR interpretāciju. EBTA Tiesa tādējādi varētu norādīt, kādā mērā tā uzskata, ka Atzinumā 8/2024 ietvertie apsvērumi atbilst minētajai regulai. Attiecībā uz Savienības dalībvalstīm – šo valstu tiesas varētu vērsties Tiesā, lai izvērtētu šī atzinuma spēkā esamību.
Otrām kārtām, Vispārējā tiesa noraida Meta prasību saņemt atlīdzību par kaitējumu, kas tai esot radīts ar Atzinumu 8/2024, balstoties uz Savienības ārpuslīgumisko atbildību.
Atgādinājusi trīs šīs atbildības iestāšanās kumulatīvos nosacījumus, Vispārējā tiesa norāda, ka nav izpildīts nosacījums par reālu un droši zināmu kaitējumu. Attiecībā uz Meta apgalvoto kaitējumu, kas izpaužas kā reklāmas ieņēmumu un abonēšanas ieņēmumu samazināšanās, kuri izriet no Atzinumā 8/2024 apgalvoti ietvertās “prasības” piedāvāt lietotājiem bezmaksas alternatīvu, papildus izvēlei vai nu piekrist saņemt uz uzvedību balstītu reklāmu, vai arī maksāt, lai varētu izmantot attiecīgo pakalpojumu, nesaņemot šāda veida reklāmu, Vispārējā tiesa uzskata, ka tā pamatā ir nepareiza šī atzinuma izpratne. Proti, attiecīgā atzinuma mērķis būtībā ir tikai sniegt lielo tiešsaistes platformu modeļu “piekrist vai maksāt” analīzes shēmu, ņemot vērā VDAR noteikumus par piekrišanas derīgumu, un pats par sevi tā mērķis nav radīt saistošas tiesiskās sekas. Turklāt Meta apgalvotais kaitējums ir balstīts uz nākotnes un neskaidriem notikumiem, jo tas, ka Īrijas datu aizsardzības iestāde nolems pēc savas iniciatīvas piemērot šo analīzes shēmu vai ka EDAK pieņems saistošu lēmumu šajā jomā, ir tikai iespējamība.
Attiecībā uz nosacījumu par cēloņsakarību pilnības labad Vispārējā tiesa norāda, ka starp Atzinumu 8/2024 un Meta apgalvoto kaitējumu nevar konstatēt pietiekami tiešu cēloņsakarību. Tātad saistošu seku neesības rezultātā šis atzinums būtu pietiekami tiešs iemesls iespējamam ieņēmumu samazinājumam, ko Meta apgalvo sagaidām. Šāds kaitējums varētu tieši izrietēt no brīvprātīgas tās rīcības vai no iespējamiem tai saistošiem lēmumiem, kas tai liktu piedāvāt lietotājiem bezmaksas alternatīvu papildus izvēlei vai nu dot savu piekrišanu saņemt uz uzvedību balstītu reklāmu, vai arī maksāt par attiecīgā pakalpojuma saņemšanu, nesaņemot šāda veida reklāmu.
(
1
)	LESD 263. pants.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “VDAR”), 64. panta 2. punkts.
(
3
)	Pamatojoties uz LESD 268. pantu un 340. panta otro daļu.
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2022/2065 (2022. gada 19. oktobris) par digitālo pakalpojumu vienoto tirgu un ar ko groza Direktīvu 2000/31/EK (Digitālo pakalpojumu akts) (OV 2022, L 277, 1. lpp.). Šīs regulas 3. panta i) punktā ir definēts jēdziens “tiešsaistes platforma”, savukārt šīs pašas regulas 33. panta 1. punktā ir definēts jēdziens “ļoti liela tiešsaistes platforma”.
(
5
)	Atzinums, pamatojoties uz VDAR 64. panta 2. punktu.
(
6
)	Kas paredzēti VDAR 64. panta 7. punktā.
(
7
)	Atzinumi, pamatojoties uz VDAR 64. panta 1. punktu.
(
8
)	VDAR 64. panta 8. punkts
(
9
)	Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants.
(
10
)	EEZ līguma 108. panta 2. punkts un EBTA valstu nolīguma par Uzraudzības iestādes un Tiesas dibināšanu (OV 1994, L 344, 1. lpp.) 34. pants.