62023CJ0293
TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2024. gada 28. novembrī (
*1
) (
i
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektroenerģijas iekšējais tirgus – Direktīva (ES) 2019/944 – 2. panta 28. un 29. punkts – Jēdziens “sadale” – Jēdziens “sadales sistēmas operators” – Jēdziens “sadales sistēma” – 30. līdz 39. pants – Sadales sistēmas darbība – Uzņēmums, kas ekspluatē energoiekārtu, kurā ietilpst koģenerācijas stacija un elektrolīniju sistēma un kura apgādā ar siltumu, karsto ūdeni un elektroenerģiju dzīvojamo ēku kompleksa īrniekus – Saražotās elektroenerģijas vienlaicīga pārdošana – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru šādas iekārtas operators ir atbrīvots no šajā direktīvā noteiktajiem sadales sistēmu operatoru pienākumiem
Lietā C‑293/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija) iesniegusi ar 2022. gada 13. decembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 9. maijā, tiesvedībā
ENGIE Deutschland GmbH
pret
Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr,
piedaloties
Zwickauer Energieversorgung GmbH,
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen,
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: ceturtās palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis] (referents), kas pilda piektās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši D. Gracijs [D. Gratsias] un J. Regans [E. Regan],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
ENGIE Deutschland GmbH vārdā – D. Legler, Rechtsanwalt,
–
Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr vārdā – A. Hennersdorf, J. Leuschke un K. Meißner, pārstāvji,
–
Zwickauer Energieversorgung GmbH vārdā – K. M. Schwabe, Rechtsanwalt,
–
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen vārdā – J. Kargel un C. Mögelin, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – O. Beynet un T. Scharf, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2019/944 (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES (OV 2019, L 158, 125. lpp.) 2. panta 28. un 29. punktu, kā arī 30. pantu un nākamos pantus.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp ENGIE Deutschland GmbH (turpmāk tekstā – “ENGIE”) un Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr (Saksijas federālās zemes Ekonomikas, darba lietu un satiksmes ministrijas regulatīvā iestāde, Vācija, turpmāk tekstā – “Saksijas federālās zemes regulatīvā iestāde”) par sadales sistēmas operatora Zwickauer Energieversorgung GmbH (turpmāk tekstā – “ZEV”) atteikumu pieslēgt savam tīklam divas ENGIE energoiekārtas kā pašpatēriņa iekārtas un nodrošināt nepieciešamos uzskaites punktus.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2012/27/ES
3
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/27/ES (2012. gada 25. oktobris) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK (OV 2012, L 315, 1. lpp.) 2. panta 21. punktā jēdziens “sadales sistēmas operators” šis direktīvas mērķiem definēts kā “sadales sistēmas operators” tostarp Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.) izpratnē.
Regula (ES) 2019/943
4
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2019/943 (2019. gada 5. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu (OV 2019, L 158, 54. lpp.) 2. panta 48. punktā “sadales sistēmas operators” definēts kā “sadales sistēmas operators” Direktīvas 2019/944 2. panta 29. punkta izpratnē.
Direktīva 2019/944
5
Direktīvas 2019/944 7., 8., 18., 65. un 68. apsvērumā noteikts:
“(7)
Lai izveidotu elektroenerģijas iekšējo tirgu, dalībvalstīm būtu jāveicina savu tirgu integrācija un tīklu operatoru sadarbība Savienības un reģionālā līmenī, integrējot izolētas sistēmas, kas Savienībā aizvien veido “elektroenerģijas salas”.
(8)
[..] šajā direktīvā mēģināts novērst pastāvošos šķēršļus, kas kavē elektroenerģijas iekšējā tirgus galīgu izveidi. Pilnveidotajam tiesiskajam regulējumam jāsekmē pašreizējo problēmu novēršana sadrumstalotajos dalībvalstu tirgos [..].
[..]
(18)
[..] Elektroenerģijas tirgu integrācijai vajadzīgs augsts sadarbības līmenis starp sistēmu operatoriem, tirgus dalībniekiem un regulatīvajām iestādēm [..].
[..]
(65)
No nediskriminējošas piekļuves sadales tīkliem ir atkarīga pakārtota piekļuve lietotājiem mazumtirdzniecības līmenī. Lai panāktu vienādus noteikumus mazumtirdzniecībā, būtu jāuzrauga sadales sistēmu operatoru darbība, lai sadales sistēmu operatori neizmantotu vertikāli integrēta uzņēmuma priekšrocības attiecībā uz to konkurētspēju tirgū, jo īpaši saistībā ar mājsaimniecības lietotājiem vai maziem lietotājiem, kas nav mājsaimniecības lietotāji.
[..]
(68)
Efektīvu nodalīšanu var panākt tikai vienā veidā, proti, novēršot vertikāli integrētu uzņēmumu motivāciju diskriminēt konkurentus attiecībā uz piekļuvi tīkliem un investīcijām. Efektīvs un stabils risinājums dabiskā interešu konflikta novēršanai un piegādes drošuma panākšanai ir īpašumtiesību nodalīšana, kas paredz tīkla īpašnieku norīkot par sistēmas operatoru un viņa neatkarību no piegādes un ražošanas interesēm. [..]”
6
Šīs direktīvas 1. panta “Priekšmets” pirmajās divās daļās noteikts:
“Ar šo direktīvu paredz kopīgus noteikumus elektroenerģijas ražošanai, pārvadei, sadalei, uzkrāšanai un piegādei, kā arī patērētāju aizsardzības noteikumus ar nolūku Savienībā izveidot patiesi integrētus, uz patērētājiem orientētus, elastīgus, taisnīgus un pārredzamus elektroenerģijas tirgus, kuros valda konkurence.
Šīs direktīvas mērķis ir, izmantojot integrēta tirgus sniegtās priekšrocības, nodrošināt samaksājamas, pārredzamas enerģijas cenas un izmaksas patērētājiem, augsta līmeņa piegādes drošību un gludu pāreju uz ilgtspējīgu mazoglekļa energosistēmu. Ar to nosaka būtiskākos noteikumus par Savienības elektroenerģijas nozares organizāciju un darbību, jo īpaši noteikumus par patērētāju spēcināšanu un aizsardzību, par atvērtu piekļuvi integrētam tirgum, par trešo pušu piekļuvi pārvades un sadales infrastruktūrai, par nodalīšanas prasībām un par regulatīvo iestāžu neatkarību dalībvalstīs.”
7
Atbilstoši šīs direktīvas 2. pantam “Definīcijas”:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)
“lietotājs” ir elektroenerģijas vairumlietotājs vai galalietotājs;
[..]
7)
“mazais uzņēmums” ir uzņēmums, kurā nodarbinātas mazāk nekā 50 personas un kura gada apgrozījums un/vai gada bilances kopsumma nepārsniedz 10 miljonus EUR;
[..]
11)
“iedzīvotāju energokopiena” ir tiesību subjekts:
a)
kas ir balstīts uz brīvprātīgu un atklātu līdzdalību un ko faktiski kontrolē tā biedri vai daļu turētāji, kas ir fiziskas personas, vietējās iestādes, tostarp pašvaldības, vai mazie uzņēmumi;
b)
kura galvenais uzdevums ir sniegt vides, ekonomiskus vai sociālus labumus saviem biedriem vai daļu turētājiem vai vietējām teritorijām, kurās tas darbojas, nevis radīt finansiālu peļņu; un
c)
kas var iesaistīties ražošanā, tostarp no atjaunojamiem energoresursiem, sadalē, piegādē, patēriņā, agregēšanā, energoresursu uzglabāšanā, energoefektivitātes pakalpojumu sniegšanā vai elektrisko transportlīdzekļu uzlādes pakalpojumu sniegšanā vai sniegt citus energopakalpojumus saviem biedriem vai daļu turētājiem;
12)
“piegāde” ir elektroenerģijas pārdošana, tostarp tālākpārdošana, lietotājiem;
[..]
28)
“sadale” ir elektroenerģijas transportēšana augsta sprieguma, vidēja sprieguma un zema sprieguma sadales sistēmās nolūkā to piegādāt lietotājiem, bet neietver piegādi;
29)
“sadales sistēmas operators” ir fiziska vai juridiska persona, kas ir atbildīga par sadales sistēmas darbību, uzturēšanas nodrošināšanu un vajadzības gadījumā attīstību noteiktā teritorijā un attiecīgā gadījumā par tās starpsavienošanu ar citām sistēmām un par sistēmas spēju ilgtermiņā atbilst pamatotām elektroenerģijas sadales prasībām;
[..]
42)
“maza, izolēta sistēma” ir jebkura sistēma, kuras patēriņš 1996. gadā bija mazāks par 3000 GWh un kurā mazāk nekā 5 % gada patēriņa iegūst no starpsavienojuma ar citām sistēmām;
43)
“maza, savienota sistēma” ir jebkura sistēma, kuras patēriņš 1996. gadā bija mazāks par 3000 GWh un kurā vairāk nekā 5 % gada patēriņa iegūst no starpsavienojuma ar citām sistēmām;
[..].”
8
Šīs pašas direktīvas 4. pantā “Piegādātāja brīva izvēle” noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina to, ka visi lietotāji var iegādāties elektroenerģiju no pašu izvēlētā piegādātāja, un nodrošina, ka visiem lietotājiem var vienlaicīgi būt vairāk nekā viens elektroenerģijas piegādes līgums, ar noteikumu, ka ir izveidoti vajadzīgie savienojumi un uzskaites punkti.”
9
Direktīvas 2019/944 12. panta “Maiņas tiesības un noteikumi par maksām saistībā ar maiņu” 1. un 4. punktā precizēts:
“1.   Piegādātāju [..] maiņu veic pēc iespējas īsākā laikā. Dalībvalstis nodrošina, ka lietotājam, kas vēlas mainīt piegādātājus vai tirgus dalībnieku, kas iesaistīts agregēšanā, vienlaikus ievērojot līguma noteikumus, ir tiesības veikt maiņu maksimāli trīs nedēļu laikā no pieprasījuma dienas. [..]
[..]
4.   Dalībvalstis nodrošina, ka tiesības mainīt piegādātāju [..] neatkarīgi no izmaksām, piepūles vai patērētā laika piešķir lietotājiem bez diskriminācijas.
[..]”
10
Atbilstoši šīs direktīvas 15. pantam “Aktīvie lietotāji”:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka galalietotājiem ir tiesības rīkoties kā aktīviem lietotājiem [..].
2.   Dalībvalstis nodrošina, ka aktīvajiem lietotājiem:
[..]
e)
tiek piemērotas izmaksas atspoguļojošas, pārredzamas un nediskriminējošas tīkla maksas, atsevišķi uzskaitot tīklā pievadīto elektroenerģiju un no tīkla patērēto elektroenerģiju [..], nodrošinot, ka tie pienācīgi un līdzsvaroti piedalās sistēmas vispārējo izmaksu sadalē;
[..].”
11
Minētās direktīvas 16. pantā “Iedzīvotāju energokopienas” paredzēts:
“1.   Dalībvalstis paredz iedzīvotāju energokopienām labvēlīgu tiesisko regulējumu, nodrošinot, ka:
[..]
e)
iedzīvotāju energokopienām piemēro nediskriminējoš[as], taisnīg[as], samērīg[as] un pārredzam[as] [..] maksas [..], nodrošinot, ka tās pienācīgi un līdzsvaroti piedalās sistēmas vispārējo izmaksu sadalē.
[..]
4.   Dalībvalstis var izlemt piešķirt iedzīvotāju energokopienām tiesības pārvaldīt sadales tīklus to darbības jomā un izveidot atbilstīgās procedūras, neskarot IV nodaļas noteikumus vai citus noteikumus un regulējumu, ko piemēro sadales sistēmas operatoriem. Ja šādas tiesības tiek piešķirtas, dalībvalstis nodrošina, ka:
[..]
b)
iedzīvotāju energokopienām piemēro pienācīgas tīkla maksas pieslēgumpunktos starp to tīklu un sadales tīklu ārpus iedzīvotāju energokopienas un ka šādās tīkla maksās atsevišķi uzskaita ārpus iedzīvotāju energokopienas esošā sadales tīklā pievadīto elektroenerģiju un no šī sadales tīkla patērēto enerģiju [..]
[..].”
12
Šīs pašas direktīvas 18. pantā precizēti noteikumi, kas piemērojami rēķiniem un rēķinos ietvertajai informācijai.
13
Direktīvas 2019/944 IV nodaļā “Sadales sistēmas darbība” ietverts 30.–39. pants.
14
Šīs direktīvas 30. pantā “Sadales sistēmu operatoru norīkošana” paredzēts:
“Dalībvalstis norīko vai prasa, lai uzņēmumi, kam pieder sadales sistēmas vai kas par tām atbild, norīko vienu vai vairākus sadales sistēmu operatorus uz laiku, ko nosaka dalībvalstis, ņemot vērā efektivitātes un ekonomiskā līdzsvara apsvērumus.”
15
Minētās direktīvas 31. pantā “Sadales sistēmu operatoru uzdevumi” noteikts:
“1.   Sadales sistēmas operators ir atbildīgs par sistēmas ilgtermiņa jaudas nodrošināšanu, lai izpildītu pamatotas elektroenerģijas sadales prasības, kā arī par to, lai savā apgabalā nodrošinātu drošas, stabilas un efektīvas elektroenerģijas sadales sistēmas darbību, uzturēšanu un attīstību ar ekonomiski izdevīgiem nosacījumiem, pienācīgi ņemot vērā vides aizsardzības un energoefektivitātes apsvērumus.
2.   Sadales sistēmas operators nekādā gadījumā nediskriminē sistēmas izmantotājus vai dažu kategoriju sistēmas izmantotājus, jo īpaši par labu saviem saistītajiem uzņēmumiem.
3.   Sadales sistēmas operators sniedz sistēmas izmantotājiem vajadzīgo informāciju, lai efektīvi piekļūtu sistēmai un varētu to izmantot.
[..]
6.   Ja sadales sistēmas operators ir atbildīgs par tādu produktu un pakalpojumu iepirkumu, kas vajadzīgi sadales sistēmas efektīvai, uzticamai un drošai darbībai, sadales sistēmas operatora šajā nolūkā pieņemtie noteikumi ir objektīvi, pārredzami un nediskriminējoši, un to izstrādē veic saskaņošanu ar pārvades sistēmas operatoriem un citiem attiecīgiem tirgus dalībniekiem. Noteikumus un nosacījumus, tostarp attiecīgā gadījumā normas un tarifus attiecībā uz šādiem produktiem un pakalpojumiem, sadales sistēmu operatoriem nosaka saskaņā ar 59. panta 7. punktu nediskriminējošā un izmaksas atspoguļojošā veidā, un tos publicē.
[..]
9.   Sadales sistēmu operatori sadarbojas ar pārvades sistēmu operatoriem, lai nodrošinātu tirgus dalībnieku, kas pieslēgti to tīklam, efektīvu līdzdalību mazumtirdzniecības, vairumtirdzniecības un balansēšanas tirgos. [..]
10.   Dalībvalstis vai to ieceltās kompetentās iestādes var atļaut sadales sistēmu operatoriem veikt darbības, kas nav paredzētas šajā direktīvā un [Regulā 2019/943], ja šādas darbības sadales sistēmu operatoriem ir vajadzīgas, lai izpildītu savas saistības saskaņā ar šo direktīvu vai [šo regulu], ar noteikumu, ka regulatīvā iestāde ir novērtējusi vajadzību pēc šādas atkāpes. Šis punkts neskar sadales sistēmu operatoru tiesības turēt īpašumā tīklus, kas nav elektroenerģijas tīkli, vai šādus tīklus attīstīt, pārvaldīt vai ekspluatēt, ja dalībvalsts vai tās ieceltā kompetentā iestāde ir piešķīrusi šādas tiesības.”
16
Direktīvas 2019/944 32.–37. pants attiecīgi ir par stimuliem elastīguma izmantošanai sadales tīklos (32. pants), elektromobilitātes integrēšanu elektroenerģijas tīklā (33. pants), sadales sistēmu operatoru uzdevumiem datu pārvaldības jomā (34. pants), sadales sistēmu operatoru nodalīšanu, ja sadales sistēmas operators ir daļa no vertikāli integrēta uzņēmuma (35. pants), noteikumiem par sadales sistēmu operatoru īpašumtiesībām uz enerģijas uzkrātuvēm (36. pants) un sadales sistēmu operatoru konfidencialitātes pienākumu (37. pants).
17
Šīs direktīvas 38. pantā “Slēgtas sadales sistēmas” precizēts:
“1.   Dalībvalstis var paredzēt, ka regulatīvās iestādes vai citas kompetentās iestādes kā slēgtu sadales sistēmu klasificē sistēmu, kas elektroenerģiju sadala ģeogrāfiski ierobežotās rūpnieciskās, komerciālās vai koplietojuma pakalpojumu vietās un, neskarot 4. punktu, nepiegādā elektroenerģiju mājsaimniecības lietotājiem, ja:
a)
īpašu tehnisku vai drošuma apsvērumu dēļ šādas sistēmas izmantotāju darbība vai ražošanas process ir integrēts; vai
b)
šāda sistēma elektroenerģiju sadala galvenokārt sistēmas īpašniekam vai operatoram vai ar tiem saistītiem uzņēmumiem.
2.   Piemērojot šo direktīvu, slēgtas sadales sistēmas uzskata par sadales sistēmām. Dalībvalstis var paredzēt, ka regulatīvās iestādes atbrīvo slēgtas sadales sistēmas operatoru no [šī punkta a)–e) apakšpunktā noteiktajām prasībām].
[..]
4.   Ja sistēmu nenozīmīgi lieto mājsaimniecības, kuras ar sadales sistēmas īpašnieku saista darba attiecības vai līdzīgas saiknes un kuras atrodas slēgtas sadales sistēmas apkalpotā teritorijā, tas neliedz piešķirt 2. pantā paredzētos atbrīvojumus.”
18
Minētās direktīvas 39. pantā sniegti precizējumi par apvienoto sistēmu operatoriem piemērojamajiem noteikumiem.
19
Šīs pašas direktīvas VIII nodaļā “Nobeiguma noteikumi” ietilpst 65.–74. pants.
20
Atbilstoši Direktīvas 2019/944 66. pantam “Atkāpes”:
“1.   Dalībvalstis, kas var pierādīt, ka to mazo savienoto sistēmu un mazo izolēto sistēmu darbībā pastāv būtiskas problēmas, var lūgt [Eiropas Komisijai] piešķirt atkāpes no 7. un 8. panta un IV, V un VI nodaļas attiecīgajiem noteikumiem.
Mazas izolētas sistēmas un Francija Korsikai var lūgt piešķirt atkāpi arī no 4., 5. un 6. panta.
Komisija informē dalībvalstis par šādiem lūgumiem pirms lēmuma pieņemšanas, ievērojot konfidencialitāti.
2.   Komisijas piešķirtās atkāpes, kā minēts 1. punktā, ir ierobežotas laikā, un uz tām attiecas nosacījumi, kuru mērķis ir palielināt konkurenci un integrāciju iekšējā tirgū un nodrošināt, ka atkāpes nekavē pāreju uz atjaunojamo energoresursu enerģiju, lielāku elastību, enerģijas uzkrāšanu, elektromobilitāti un pieprasījumreakciju.
Attiecībā uz tiem tālākajiem reģioniem LESD 349. panta nozīmē, kuriem nevar izveidot starpsavienojumu ar Savienības elektroenerģijas tirgiem, atkāpe nav ierobežota laikā, un uz to attiecas nosacījumi, kuru mērķis ir nodrošināt, ka atkāpe nekavē pāreju uz atjaunojamo energoresursu enerģiju.
Lēmumus piešķirt atkāpes publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
3.   Šīs direktīvas 43. pantu nepiemēro Kiprai, Luksemburgai un Maltai. Turklāt Maltai nepiemēro 6. un 35. pantu, un Kiprai nepiemēro 44., 45., 46., 47., 48., 49., 50. un 52. pantu.
[..]
4.   Līdz 2025. gada 1. janvārim vai vēlākam datumam, kas noteikts saskaņā ar šā panta 1. punktu pieņemtā lēmumā, 5. pantu nepiemēro Kiprai un Korsikai.
5.   Maltai nepiemēro 4. pantu līdz 2027. gada 5. jūlijam. [..]”
21
Šīs direktīvas 72. pantā “Atcelšana” paredzēts:
“Direktīvu 2009/72[..] atceļ no 2021. gada 1. janvāra, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem, kas direktīvas transponēšanai valstu tiesību aktos un tās piemērošanai noteikti III pielikumā.
Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu IV pielikumā.”
22
Direktīvas 2019/944 73. panta “Stāšanās spēkā” otrajā daļā precizēts:
“Direktīvas 6. panta 1. punktu, 7. panta 2. līdz 5. punktu, 8. panta 1. punktu, 8. panta 2. punkta a) līdz i) un k) apakšpunktu, 8. panta 3. un 4. punktu, 9. panta 1., 3., 4. un 5. punktu, 10. panta 2. līdz 10. punktu, 25., 27., 30., 35. un 37. pantu, 38. panta 1., 3. un 4. punktu, 39., 41., 43., 44. un 45. pantu, 46. panta 1. punktu, 46. panta 2. punkta a), b) un c) apakšpunktu un e) līdz h) apakšpunktu, 46. panta 3. līdz 6. punktu, 47. līdz 50. pantu, 52., 53., 55., 56., 60., 64. un 65. pantu piemēro no 2021. gada 1. janvāra.”
Vācijas tiesības
23
2005. gada 7. jūlijaEnergiewirtschaftsgesetz (Enerģētikas likums; BGBl. I, 1970. un 3621. lpp.), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “EnWG”), 3. pantā paredzēts:
“Šajā likumā:
[..]
3.
“elektroenerģijas sadales sistēmu operators” ir
fiziskas vai juridiskas personas vai elektroenerģijas piegādes uzņēmuma organizatoriskās vienības bez neatkarīga juridiskā statusa, kas veic elektroenerģijas sadales funkcijas un ir atbildīgas par sadales sistēmas darbību, uzturēšanu un – vajadzības gadījumā – par sadales sistēmas attīstību noteiktā teritorijā un – attiecīgā gadījumā – par tās starpsavienošanu ar citām sistēmām;
[..]
15.
“energoiekārta” ir
iekārta enerģijas ražošanai, uzkrāšanai, pārvadei vai piegādei, ja tā nav paredzēta tikai signālu pārraidīšanai, ieskaitot galalietotāju sadales iekārtu [..];
16.
“energoapgādes sistēma” ir
elektroenerģijas vai gāzes apgādes sistēma, kas norit vienā vai vairākos sprieguma līmeņos vai spiediena pakāpēs, izņemot pašpatēriņa iekārtas 24.a punkta izpratnē [..];
[..]
18.
“elektroapgādes uzņēmums” ir
fiziska vai juridisks persona, kura piegādā enerģiju citiem, nodrošina energoapgādes sistēmas darbību vai kurai kā enerģijas apgādes tīkla īpašniecei ir tiesības rīkoties ar to; tas, ka operators ekspluatē pašpatēriņa iekārtu vai tādu pašpatēriņa iekārtu, kas paredzēta paša uzņēmuma apgādei, to nepadara par energoapgādes uzņēmumu;
[..]
24a.
“pašpatēriņa iekārta” ir
enerģijas piegādei paredzēta energoiekārta:
a)
kas atrodas ģeogrāfiski saistītā teritorijā,
b)
kas savienota ar energoapgādes sistēmu vai ražošanas iekārtu,
c)
kam ir maza nozīme, nodrošinot efektīvu un neizkropļotu konkurenci elektroenerģijas un gāzes apgādes jomā, un
d)
kas nediskriminējoši un bez atlīdzības tiek nodota ikvienas personas rīcībā, lai pārvades ceļā – neatkarīgi no enerģijas piegādātāja izvēles – veiktu piegādi pieslēgtiem lietotājiem;
[..].”
24
EnWG 20. panta 1.d) punktā noteikts:
“Tādas enerģijas sadales sistēmas operatoram, kurai pieslēgta pašpatēriņa iekārta, jānodrošina uzskaites punkts, lai reģistrētu elektroenerģijas daudzumu, ko pašpatēriņa iekārta paņēmusi no vispārējās apgādes sistēmas un ko tā ievadījusi šajā sistēmā (summas skaitītājs), kā arī visi vajadzīgie uzskaites punkti visiem apakšskaitītājiem, kuri atrodas pašpatēriņa iekārtās, lai nodrošinātu piekļuvi sistēmai pārvades ceļā (aprēķina veikšanai būtiski apakšskaitītāji). Ja piegādi galalietotājiem veic trešās personas, skaitītāja rādījumu pārrēķinu vajadzīgajā apmērā veic, izmantojot apakšskaitītājus. [..]”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
25
ENGIE ir uzņēmums, kas piegādā enerģiju. Tas vairākos objektos ekspluatē koģenerācijas iekārtas, lokālus siltumtīklus un iekārtas, kuras paredzētas enerģijas piegādei un ar kurām tā galalietotājus apgādā ar siltumu un elektroenerģiju. ZEV ir Cvikavas [Zwickau] (Vācija) elektroenerģijas sadales sistēmas operators.
26
Pamatojoties uz siltuma piegādes līgumu ar mājokļu kooperatīvu Zwickauer Wohnungsbaugenossenschaft (turpmāk tekstā – “ZWG”), kurš ir attiecīgā zemes gabala īpašnieks, ENGIE ar siltumu un karsto ūdeni apgādāja četrus daudzdzīvokļu namus ar 96 mājokļiem, kas atrodas 9000 m2 lielā teritorijā (turpmāk tekstā – “1. teritorija), kā arī sešus daudzdzīvokļu namus ar 160 mājokļiem, kas atrodas 25500 m2 lielā teritorijā (turpmāk tekstā – “2. teritorija), attiecīgi abās zonās izmantojot energocentrāli un tai pieslēgtu lokālu siltumtīklu. 1. un 2. teritorija robežojas, taču lokālie siltumtīkli nav savstarpēji savienoti. Abās teritorijās esošās dzīvojamās ēkas bija pieslēgtas sadales sistēmai, kuras operators ir ZEV.
27
2018. gadā ENGIE uzsāka būvniecības un ekspluatācijas projektu saistībā ar divām koģenerācijas stacijām, kuru elektroenerģijas jauda ir attiecīgi 20 kW (1. teritorija) un 40 kW (2. teritorija), kā arī divām galvaniski nošķirtām elektrolīniju sistēmām, kurām tiktu pieslēgti galapatērētāji, proti, īrnieki. Papildus siltumenerģijai un karstajam ūdenim ENGIE vēlējās īrniekiem pārdot šajās koģenerācijas stacijās saražoto elektroenerģiju – aplēstais pārvadītās enerģijas daudzums bija 288 MWh (1. teritorija) un 480 MWh (2. teritorija). Tādēļ tas paziņoja ZEV par divu pašpatēriņa iekārtu – kas ir no galvenajiem elektroenerģijas pieslēgumiem 1. un 2. teritorijā atsevišķas iekārtas – pieslēgšanu tīklam un iesniedza pieprasījumu pieslēgt šīs iekārtas tā sistēmai, kā arī nodrošināt piekļuvi vajadzīgajiem uzskaites punktiem atbilstoši EnWG 20. panta 1.d punktam. ZEV pieprasījumus noraidīja, pamatojoties uz to, ka tās nav pašpatēriņa iekārtas EnWG 3. panta 24.a punkta izpratnē.
28
Pēc tam ENGIE vērsās Saksijas federālās zemes regulatīvajā iestādē ar lūgumu noteikt ZEV pienākumu pieslēgt minētās iekārtas tās sistēmai kā pašpatēriņa iekārtas un ļaut veikt norēķinus par enerģijas plūsmu un izrakstīt par to rēķinus atbilstoši EnWG 20. panta 1.d punktam. Šie lūgumi tika noraidīti ar 2019. gada 19. jūlija lēmumu. Tā kā prasība atcelt šo lēmumu, ko ENGIE cēla Oberlandesgericht Dresden (Federālās zemes Augstākā tiesa Drēzdenē, Vācija) arī tika noraidīta ar 2020. gada 16. septembra rīkojumu, šis uzņēmums iesniedza apelācijas sūdzību Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa.
29
Iesniedzējtiesa vispirms precizē, ka 2020. gada 21. un 27. aprīlī, proti, tiesvedības Oberlandesgericht Dresden (Federālās zemes Augstākā tiesa Drēzdenē) laikā, ENGIE un ZWG noslēdza jaunu siltuma piegādes līgumu, kurā bija paredzēts, ka abu koģenerācijas staciju būvniecība principā jāpabeidz līdz 2020. gada decembrim.
30
Iesniedzējtiesa norāda, ka tai iesniegtā apelācijas sūdzība jāapmierina, ja izrādās, ka iekārtas, saistībā ar kurām tajā celta prasība, ir pašpatēriņa iekārtas EnWG 3. panta 24.a punkta izpratnē. Tā uzskata, ka tas tā ir, jo ir izpildīti visi šajā tiesību normā minētie nosacījumi. Minētā tiesa it īpaši precizē, ka attieksme pret visiem elektroenerģijas piegādātājiem, tostarp ENGIE, ir vienāda, jo tie iekārtu izmanto bez maksas, un šajā ziņā tā uzsver, ka ENGIE iekasē nevis maksu par šo iekārtu izmantošanu atkarībā no patēriņa, bet gan vienreizēju ikmēneša pamatmaksu, kas nav atkarīga no patēriņa.
31
Tomēr EnWG 3. panta 24.a punkta piemērošana pamatlietā aplūkotajām iekārtām nebūtu saderīga ar Direktīvas 2019/944 2. panta 28. un 29. punktu, kā arī 30. un nākamajiem pantiem, ja izrādītos, ka šīs iekārtas ir sadales sistēmas neatņemama sastāvdaļa 28. un 29. punkta izpratnē. Šajā ziņā tā norāda, ka saskaņā ar EnWG 3. panta 16. punktu pašpatēriņa iekārtas neietilpst elektroenerģijas sadales sistēmā un to operatori nav sadales sistēmu operatori šī likuma 3. panta 3. punkta izpratnē, tāpēc uz tām neattiecas minētā likuma 11. un nākamajos pantos paredzētais regulējums, jo vieta, kurā pašpatēriņa iekārtas pieslēgtas elektroenerģijas sadales sistēmai, iezīmē reglamentētās sistēmas beigas un nereglamentētās pašpatēriņa iekārtas sākumu.
32
Tomēr Tiesa vēl neesot lēmusi par to, vai jēdziens “sadales sistēma” Direktīvas 2019/944 izpratnē ietver arī tādas pašpatēriņa iekārtas, kādas paredzētas EnWG 3. panta 24.a punktā, un atbilde šajā ziņā neesot acīmredzama. Lai arī no Tiesas judikatūras izriet, ka Savienības likumdevējs nav vēlējies izslēgt noteiktas pārvades vai sadales sistēmas no šīs direktīvas piemērošanas jomas to lieluma vai elektroenerģijas patēriņa dēļ, jautājums, kuras struktūras jāuzskata par sadales sistēmām un saskaņā ar kādiem kritērijiem, nav ticis izlemts.
33
Šajā ziņā iesniedzējtiesa uzskata, ka nav šaubu par to, ka mājsaimniecības sadales iekārtas, ko izīrētājs ekspluatē ēkas iekšienē, neatkarīgi no to lieluma, vai elektroenerģijas iekārtas, kuras pieder kopīpašnieku apvienībai, kas piegādā enerģiju 20 vienģimenes mājām uz viena zemes gabala, nav sadales sistēmas. Tomēr šajā gadījumā, ņemot vērā pamatlietā aplūkoto iekārtu lielumu un to, ka ENGIE ir gan šo iekārtu operators, gan elektroenerģijas piegādātājs, neesot droši zināms, ka šīs iekārtas neietilpst sadales sistēmā Direktīvas 2019/944 izpratnē.
34
Turklāt šādu iekārtu kā pašpatēriņa iekārtu pieslēgšana sadales sistēmai ietekmētu Direktīvas 2019/944 1. panta pirmās un otrās daļas mērķus. Protams, gan pozitīvā, gan negatīvā ietekme attiecībā uz iekārtu, aplūkojot to atsevišķi, ir nenozīmīga. Tomēr, ja arvien lielāks skaits līdzīgu iekārtu tiktu pieslēgtas sadales sistēmai kā pašpatēriņa iekārtas, šī ietekme pieaugtu.
35
Vispirms – energoapgādes iekārtu pieslēgšana decentralizētām ražošanas iekārtām varētu atvieglot pāreju uz ilgtspējīgu energosistēmu ar zemām CO2 emisijām. Tomēr, sadales sistēmai pieslēdzot lielu skaitu līdzīgas iekārtas, tīkla ekspluatācija vispārēji kļūtu dārgāka un mazāk efektīva. Tādas sadales sistēmas operatoram, kurai ir pieslēgtas šādas iekārtas, joprojām esot pienākums uzturēt pietiekamu sistēmas jaudu, lai saglabātu piegādi decentralizētu ražošanas iekārtu bojājumu gadījumā. Vienlaikus arvien mazāk galapatērētāju sedz to kopējās izmaksas, jo par elektroenerģiju, ko ražo decentralizēta ražošanas iekārta un kas tiek patērēta tai pieslēgtajā pašpatēriņa iekārtā, neesot jāmaksā tīkla maksa atbilstoši EnWG 20. un nākamajiem pantiem. Tādēļ no Direktīvas 2019/944 15. panta 2. punkta e) apakšpunkta un 16. panta 1. punkta e) apakšpunkta izriet, ka pat aktīvajiem lietotājiem un energokopienām pienācīgi un līdzsvaroti savstarpēji jāsadala sistēmas kopīgās izmaksas.
36
Turpinot – tas, ka šo iekārtu būvniecības, ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksas sedz ZWG un galu galā galapatērētāji īrnieki saskaņā ar siltumapgādes līgumu, izkropļo konkurenci starp ENGIE un citiem elektroenerģijas piegādātājiem, jo ENGIE nav ne jāsedz elektroenerģijas piegādei paredzēto energoiekārtu izmaksas, ne arī jāmaksā sistēmas maksas. Tādēļ jo vairāk līdzīga veida un lieluma iekārtu ENGIE ekspluatē, jo lielāka ietekme uz konkurenci ir sagaidāma.
37
Visbeidzot – saistībā ar galapatērētājiem pastāv šai sistēmai raksturīgs interešu konflikts, jo attiecībā uz tiem ENGIE vienlaikus ir pašpatēriņa iekārtas īpašnieks, operators un arī elektroenerģijas piegādātājs. Kā elektroenerģijas piegādātājs ENGIE ir ieinteresēts noteikt pēc iespējas augstākas elektroenerģijas cenas, taču šai interesei ir pretrunā tas, ka maksa, ko tas saņem par aplūkoto iekārtu būvniecību, ekspluatāciju un uzturēšanu, tiktu norādīta pārskatāmā veidā. Šajā gadījumā vienošanās, kas panāktas saistībā ar siltuma piegādes līgumu, neuzrāda izmantošanas maksu atsevišķi. Tāpēc īrniekiem nav iespējams aprēķināt to patērētas elektroenerģijas maksas kopējo summu.
38
Šajos apstākļos Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas 2019/944 2. panta 28. un 29. punkts, 30. pants un nākamie panti nepieļauj tādu noteikumu kā [EnWG] 3. panta 24.a punktu kopsakarā ar 3. panta 16. punktu, kas nosaka, ka energoiekārtas, kas paredzēta enerģijas piegādei, operatoram nav saistoši sadales sistēmas operatoram noteiktie pienākumi, ja tas līdzšinējās sadales sistēmas vietā uzbūvē un ekspluatē energoiekārtu, lai ar koģenerācijas stacijā saražotu elektroenerģiju apgādātu vairākus daudzdzīvokļu namus ar maksimāli 200 izīrētiem mājokļiem un pārvadītās enerģijas daudzumu līdz 1000 MWh gadā, turklāt energoiekārtas būvniecības un ekspluatācijas izmaksas sedz galapatērētāji (īrnieki) kā daļu no ikmēneša abonēšanas maksas, kas visiem jāmaksā par piegādāto siltumu, un operators saražoto elektroenerģiju pārdod īrniekiem?”
Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
39
ENGIE apstrīd lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību, būtībā apgalvojot, ka iesniedzējtiesa nav pietiekami precizējusi ne faktus, ne piemērojamās tiesības, tāpēc Tiesa nevarot sniegt lietderīgu atbildi pamatlietas atrisināšanai. Turklāt faktiskie un juridiskie precizējumi, kuru trūkstot lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu un kurus ENGIE detalizēti izklāsta, pierādot, ka uzdotais jautājums nav saistīts ar pamatlietas priekšmetu un ka nav pamata iesniedzējtiesas šaubām par pamatlietā aplūkoto iekārtu vai šādu iekārtu skaita pieauguma iespējamo ietekmi uz Direktīvas 2019/944 mērķiem, sistēmas maksas, ko maksā vienīgi publiskajam tīklam pieslēgtie galapatērētāji, palielināšanos vai konkurenci.
40
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu ieviestajā sadarbībā starp Tiesu un valstu tiesām tikai valsts tiesai, kura izskata lietu un kura ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams tās sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu nozīmīgums. Tādējādi, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju vai spēkā esamības vērtējumu, Tiesai principā ir jālemj (spriedumi, 2002. gada 10. decembris, der Weduwe, C‑153/00, EU:C:2002:735, 31. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2024. gada 30. aprīlis, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
41
No tā izriet, ka uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju vai spēkā esamības vērtējumu, ko valsts tiesa uzdevusi atbilstoši pašas noteiktajam tiesiskajam regulējumam un faktiskajiem apstākļiem, kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda, attiecas nozīmīguma prezumpcija. Atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu Tiesa var tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedumi, 2006. gada 5. decembris, Cipolla u.c., C‑94/04 un C‑202/04, EU:C:2006:758, 25. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra, un 2024. gada 30. aprīlis, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, 27. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
42
Šajā gadījumā, kā izriet no šī sprieduma 25.–38. punktā izklāstītajiem elementiem, iesniedzējtiesa ir uzdevusi Tiesai jautājumu par Direktīvas 2019/944 tiesību normu interpretāciju strīdā starp energoapgādes uzņēmumu, kas ekspluatē divas energoiekārtas, un Saksijas federālās zemes regulatīvo iestādi būtībā par to, vai šīm tiesību normām ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru netiek uzskatīts, ka tādu iekārtu kā pamatlietā aplūkoto ekspluatācija pamatlietas apstākļos ietilpst jēdzienā “sadales sistēmas pārvaldība” šīs direktīvas izpratnē. Kā izriet arī no minētajiem punktiem, iesniedzējtiesa šajā ziņā ir skaidri izklāstījusi, pirmkārt, faktiskos un tiesiskos apstākļus, kas raksturo šo strīdu, kura esamība turklāt nav apšaubāma, un, otrkārt, iemeslus, kas tai liek šaubīties par minēto tiesību normu interpretāciju, ņemot vērā piemērojamo valsts tiesisko regulējumu.
43
Šādos apstākļos nav acīmredzams, ka uzdotajam jautājumam nebūtu nozīmes vai ka uz to attiektos kāds no šī sprieduma 41. punktā uzskaitītajiem gadījumiem, kuros Tiesa var atteikties lemt par tai iesniegto lūgumu.
44
Turklāt LESD 267. pantā paredzētajā procedūrā Tiesa ir tiesīga lemt par Savienības tiesību akta interpretāciju, ievērojot vienīgi tos faktus, kurus tai ir norādījusi valsts tiesa (spriedumi, 2013. gada 5. decembris, Nordecon et Ramboll Eesti, C‑561/12, EU:C:2013:793, 28. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra, un 2023. gada 16. marts, Colt Technology Services u.c., C‑339/21, EU:C:2023:214, 30. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Tāpēc, lai kādi arī būtu ENGIE formulētie apsvērumi attiecībā uz iesniedzējtiesas faktu vērtējumiem, prejudiciālā jautājuma pārbaude jāveic, pamatojoties uz tiem (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2023. gada 12. oktobris, INTER CONSULTING, C‑726/21, EU:C:2023:764, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
45
Papildus – ENGIE paustā kritika par iesniedzējtiesas izteiktajām šaubām saistībā ar iespējamām sekām, kādas varētu būt tādām iekārtām kā pamatlietā aplūkotās vai šādu iekārtu skaita pieaugumam, var attiekties uz atbildi, kāda sniedzama uz uzdoto jautājumu pēc būtības, un tātad ar to nevar konstatēt lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamību.
46
Ņemot vērā iepriekš minēto, jāatzīst, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.
Par prejudiciālo jautājumu
47
Ar prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2019/944 2. panta 28. un 29. punkts, kā arī 30.–39. pants jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko uzņēmums, kurš, aizstājot agrāko sadales sistēmu, uzbūvē un ekspluatē tādu energoiekārtu ar pārvadītās enerģijas daudzumu līdz 1000 MWh gadā, kas paredzēta, lai ar koģenerācijas stacijā saražoto elektroenerģiju apgādātu vairākus daudzdzīvokļu namus, kuros ir līdz 200 izīrētu mājokļu, nav pakļauts sadales sistēmas operatoram uzliktajiem pienākumiem, jo energoiekārtas būvniecības un ekspluatācijas maksu sedz galapatērētāji – šo mājokļu īrnieki – un šis uzņēmums saražoto elektroenerģiju pārdod patērētājiem.
48
Šajā ziņā no iesniedzējtiesas lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu izklāstītā pamatojuma var secināt, ka šo pienākumu nepiemērošana šādam uzņēmumam izriet no tā, ka šāda energoiekārta nav “energoapgādes sistēma”EnWG 3. panta 16. punkta izpratnē, tāpēc saskaņā ar šī likuma 3. panta 18. punktu vienība, kas ekspluatē šādu iekārtu, tā netiek uzskatīta par “energoapgādes uzņēmumu”, un ka tādējādi tā neietilpst šī likuma 3. panta 3. punktā definētajā jēdzienā “elektroenerģijas sadales sistēmu operators”. Turklāt jānorāda, ka pēdējā minētajā tiesību normā būtībā ir pārņemta Direktīvas 2019/944 2. panta 29. punktā ietvertā jēdziena “sadales sistēmas operators” definīcija un “sadales sistēmas operatoru” uzdevumi un pienākumi it īpaši ir precizēti šīs direktīvas 30.–39. pantā, kuri veido tās IV nodaļu par elektroenerģijas sadales sistēmu darbību.
49
Lai atbildētu uz uzdoto jautājumu, tātad, pirmām kārtām, jānosaka, vai tāda energoiekārta kā šī sprieduma 47. punktā aprakstītā var ietilpt jēdzienā “sadales sistēma” Direktīvas 2019/944 izpratnē.
50
Lai gan Direktīvā 2019/944 nav nevienas šī jēdziena definīcijas, jēdziens “sadale” savukārt ir definēts šīs direktīvas 2. panta 28. punktā kā “elektroenerģijas transportēšana augsta sprieguma, vidēja sprieguma un zema sprieguma sadales sistēmās nolūkā to piegādāt lietotājiem, bet neietver piegādi”. Savukārt jēdziens “piegāde” saskaņā ar minētās direktīvas 2. panta 12. punktu nozīmē elektroenerģijas pārdošanu “lietotājiem” un jēdziens “lietotāji” atbilstoši šīs pašas direktīvas 2. panta 1. punktam attiecas uz elektroenerģijas vairumlietotājiem vai galalietotājiem.
51
Tā kā šīs definīcijas neietver tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, gan no Savienības tiesību vienveidīgas piemērošanas prasības, gan no vienlīdzības principa prasības izriet, ka tās jēdzieni visā Eiropas Savienībā ir interpretējami autonomi un vienveidīgi (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 43. un 44. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
52
No šī sprieduma 50. punktā atgādinātajām definīcijām skaidri izriet, ka sadales sistēma ir tīkls, kas paredzēts, lai novadītu augstsprieguma, vidēja sprieguma un zemsprieguma elektroenerģiju, kuru plānots pārdot vairumtirgotājiem vai tiešajiem lietotājiem (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
53
Tādējādi tikai novadītās elektroenerģijas sprieguma līmenis, ciktāl tam jāatbilst vismaz zemspriegumam, un to lietotāju kategorija, kuriem paredzēta novadītā elektroenerģija, ir atbilstoši kritēriji, lai noteiktu, vai sistēma ir sadales sistēma Direktīvas 2019/944 izpratnē (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2018. gada 28. novembris, Solvay Chimica Italia u.c., C‑262/17, C‑263/17 un C‑273/17, EU:C:2018:961, 30. un 37. punkts, kā arī 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 46., 48. un 49. punkts).
54
Savukārt nedz datums, kurā šāda sistēma tikusi izveidota, nedz tas, ka pārvadītā elektroenerģija ir ražota, izmantojot pašpatēriņa iekārtu specifiskā nozīmē, kādu šim jēdzienam piešķir valsts tiesību akti, nedz arī apstāklis, ka šādu sistēmu pārvalda privāts subjekts un ka tai ir pieslēgts ierobežots skaits ražošanas un patēriņa vienību, nedz tās lielums vai elektroenerģijas patēriņa līmenis šajā ziņā nav atbilstoši kritēriji, jo Savienības likumdevējs nav vēlējies izslēgt noteiktas sadales sistēmas no šīs direktīvas piemērošanas jomas, pamatojoties uz šādiem kritērijiem (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
55
Tāpat tas, ka novadīto elektroenerģiju ražo koģenerācijas stacija vai tas, ka iekārtas, kas tiek izmantotas šai pārvadei, ir pieejamas bez maksas, arī nav šajā ziņā atbilstīgi kritēriji, jo Savienības likumdevējs nav izvēlējies novadītās elektroenerģijas ražošanas metodi vai attiecīgās infrastruktūras izmantošanas tarifu kā sadales sistēmas identificēšanas kritērijus.
56
Ir taisnība, ka Direktīvā 2019/944, tā kā tās mērķis saskaņā ar tās 8. apsvērumu ir novērst pastāvošos šķēršļus elektroenerģijas iekšējā tirgus galīgai izveidei, nav veikta pilnīga noteikumu, kas attiecas tostarp uz elektroenerģijas sadali, saskaņošana. Turklāt, lai gan šīs direktīvas 2. panta 28. punktā ir noteikti kritēriji, kas ļauj identificēt sadales sistēmu, šajā tiesību normā dalībvalstīm ir atstāta zināma izvēles brīvība šādi identificētas sistēmas noteikšanā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 50. un 51. punkts un tajos minētā judikatūra).
57
Tādējādi, tā kā Direktīvā 2019/944 nav normas attiecībā uz šo aspektu, dalībvalstis, ciktāl tās ievēro tās 2. panta 28. punktā norādītos kritērijus, saglabā kompetenci – ņemot vērā šajā direktīvā ietvertās definīcijas – tostarp noteikt, vai starpsavienojuma punkti ar citām sistēmām pieder vai nepieder sadales sistēmai (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 52. un 53. punkts).
58
Savukārt, lai nerastos risks, ka Direktīvas 2019/944 2. panta 28. punkts tiktu interpretēts pretēji tā autonomai un vienveidīgai interpretācijai, dalībvalstis, definējot jēdzienu “sadales sistēma”, nevar izmantot papildu kritērijus, bet vienīgi tos, kas attiecas uz sprieguma līmeni un to lietotāju kategoriju, kuriem elektroenerģija tiek novadīta (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 55. punkts).
59
Lai arī ar Direktīvu 2019/944 netiek veikta tajā reglamentēto jomu pilnīga harmonizācija, jēdziens “sadales sistēma” šīs direktīvas izpratnē ir būtisks tās sistēmā, jo, lai novērstu pastāvošos šķēršļus elektroenerģijas iekšējā tirgus izveidei, minētajā direktīvā – kā izriet no IV nodaļā ietvertajām normām – šo sistēmu operatoriem ir paredzēti specifiski noteikumi (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 56. punkts).
60
Šajos apstākļos dalībvalstīm – lai nodrošinātu vienveidīgu piemērošanu Direktīvai 2019/944, ar ko tiek īstenots tirgus, kurā valda konkurence, ko sasniegt ir šīs direktīvas mērķis, – jēdziens “sadales sistēma” šīs direktīvas izpratnē jādefinē, atsaucoties tikai uz diviem vienīgajiem kritērijiem, kuri paredzēti 2. panta 28. punktā un saistīti attiecīgi ar sprieguma līmeni un to lietotāju kategoriju, kam elektrība tiek novadīta (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 57. punkts).
61
No tā izriet, ka dalībvalstis nevar uzskatīt, ka noteikta veida sistēma jāizslēdz no jēdziena “sadales sistēma” Direktīvas 2019/944 izpratnē, pamatojoties uz papildu kritēriju salīdzinājumā tiem kritērijiem, kas paredzēti 2. panta 28. punktā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 58. punkts).
62
Ņemot vērā, ka šis jēdziens visā Savienībā jāpiemēro un jāinterpretē vienveidīgi, dalībvalstīm tātad nav pamata, tostarp balstoties uz samērīguma principu, no Direktīvas 2019/944 piemērošanas jomas izslēgt iekārtas, par kurām nav strīda, ka tās tiek izmantotas, lai novadītu augstsprieguma, vidēja sprieguma vai zemsprieguma elektroenerģiju, kas paredzēta pārdošanai lietotājiem (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2018. gada 28. novembris, Solvay Chimica Italia u.c., C‑262/17, C‑263/17 un C‑273/17, EU:C:2018:961, 34.–37. punkts).
63
Otrām kārtām, attiecībā uz to, vai uzņēmumu, kas ekspluatē “sadales sistēmu” Direktīvas 2019/944 izpratnē, var izslēgt no jēdziena “sadales sistēmas operators” šīs direktīvas izpratnē, jānorāda, ka 2. panta 29. punktā jēdziens “sadales sistēmas operators” ir definēts kā fiziska vai juridiska persona, kas ir atbildīga par sadales sistēmas darbību, uzturēšanas nodrošināšanu un – vajadzības gadījumā – attīstību noteiktā teritorijā un – attiecīgā gadījumā – par tās starpsavienošanu ar citām sistēmām un par sistēmas spēju ilgtermiņā atbilst pamatotām elektroenerģijas sadales prasībām.
64
Tā kā arī šajā definīcijā nav tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, tā atbilstoši šī sprieduma 51. punktā atgādinātajai judikatūrai visā Savienībā jāinterpretē autonomi un vienveidīgi.
65
No Direktīvas 2019/944 2. panta 29. punktā ietvertās definīcijas, lasot to kopsakarā ar to, kas jau izklāstīts šī sprieduma 52.–62. punktā, skaidri izriet, ka uzņēmums, kas ekspluatē energoiekārtu, kura tiek izmantota, lai novadītu augstsprieguma, vidēja sprieguma vai zemsprieguma elektroenerģiju, lai to piegādātu vairumlietotājiem vai galalietotājiem, ietilpst jēdzienā “sadales sistēmas operators” 2. panta 29. punkta izpratnē.
66
Šajā ziņā ir skaidrs, ka Direktīvas 2019/944 30. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis norīko vai prasa, lai uzņēmumi, kuriem pieder sadales sistēmas vai kuri par tām atbild, norīko vienu vai vairākus sadales sistēmu operatorus uz laiku, ko nosaka dalībvalstis, ņemot vērā efektivitātes un ekonomiskā līdzsvara apsvērumus.
67
Tomēr no šī panta nevar secināt, ka dalībvalstis no šīs direktīvas piemērošanas jomas var izslēgt vienību, kas atbilst jēdzienam “sadales sistēmas operators” Direktīvas 2019/944 2. panta 29. punkta izpratnē. Lai gan saskaņā ar šī sprieduma 62. punktā konstatēto dalībvalstis nevar pamatoti no minētās direktīvas piemērošanas jomas izslēgt iekārtas, par kurām ir skaidrs, ka tās tiek izmantotas, lai novadītu augstsprieguma, vidēja sprieguma vai zemsprieguma elektroenerģiju, kas paredzēta pārdošanai lietotājiem, tām nav arī pamata izslēgt no jēdziena “sadales sistēmas operators” 2. panta 29. punkta izpratnē vienību, kas tostarp ir atbildīga par šādas iekārtas ekspluatāciju un uzturēšanu, jo pretējā gadījumā tiku atļauts apiet Direktīvas 2019/944 piemērošanas jomu un apdraudēt jēdzienu “sadale” un “sadales sistēma” šīs direktīvas izpratnē lietderīgo iedarbību, kā arī Savienības tiesību vienveidīgu piemērošanu.
68
Tāpēc dalībvalstis no jēdziena “sadales sistēmas operators” Direktīvas 2019/944 2. panta 29. punkta izpratnē nevar izslēgt uzņēmumu, kas ekspluatē energoiekārtu, kura paredzēta dzīvojamo ēku apgādei ar elektroenerģiju, ja šī iekārta tiek izmantota, lai novadītu augstsprieguma, vidēja sprieguma vai zemsprieguma elektroenerģiju nolūkā to piegādāt galalietotājiem – šo ēku iedzīvotājiem.
69
Trešām kārtām, attiecībā uz to, vai dalībvalstis drīkst nepiemērot sadales sistēmu operatoriem Direktīvas 2019/944 2. panta 29. punkta izpratnē pienākumus, kas šiem operatoriem noteikti atbilstoši šai direktīvai, jānorāda, ka saskaņā ar direktīvu dalībvalstis, pirmkārt, kā noteikts 16. pantā, var paredzēt iedzīvotāju energokopienām labvēlīgu tiesisko regulējumu, un noteikt, ka – pat tad, ja šīs kopienas ir sadales sistēmu īpašnieces vai ir to izveidojušas un pārvalda autonomi, – uz tām attiecas minētās direktīvas 38. panta 2. punktā paredzētie atbrīvojumi slēgtām sadales sistēmām.
70
Tomēr jēdziens “iedzīvotāju energokopiena” Direktīvas 2019/944 izpratnē saskaņā ar 2. panta 11. punktu attiecas tikai uz juridisku personu, kuru tostarp faktiski kontrolē biedri vai daļu turētāji, kas ir fiziskas personas, vietējās iestādes, tostarp pašvaldības, vai mazie uzņēmumi, un jēdziens “mazais uzņēmums” direktīvas 2. panta 7. punktā ir definēts kā uzņēmums, kurā nodarbinātas mazāk nekā 50 personas un kura gada apgrozījums un/vai gada bilances kopsumma nepārsniedz 10 miljonus EUR.
71
Otrkārt, Direktīvas 2019/944 38. pantā noteikts, ka dalībvalstis, ievērojot šajā pantā paredzētos nosacījumus, var paredzēt, ka kompetentās iestādes kā “slēgtu sadales sistēmu” klasificē sistēmu, kas elektroenerģiju sadala ģeogrāfiski ierobežotās rūpnieciskās, komerciālās vai koplietojuma pakalpojumu vietās un, neskarot 4. punktu, neapgādā mājsaimniecības lietotājus, un ka šīs iestādes šādas slēgtas sadales sistēmas operatoru atbrīvo no dažiem pienākumiem, kas saskaņā ar šo direktīvu jāuzliek sadales sistēmu operatoriem, jo pienākumi, no kuriem ir iespējams atbrīvojums, ir uzskaitīti minēta panta 2. punkta a)–e) apakšpunktā. Tomēr no 4. punkta izriet – ja sistēmu nenozīmīgi lieto mājsaimniecības lietotāji, kurus ar sadales sistēmas īpašnieku saista darba attiecības vai līdzīgas saiknes un kuri atrodas slēgtas sadales sistēmas apkalpotā teritorijā, tas neliedz piešķirt 2. punktā paredzētos atbrīvojumus.
72
Treškārt, Direktīvas 2019/944 66. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzēts, ka dalībvalstis, kas var pierādīt, ka to mazo savienoto sistēmu un mazo izolēto sistēmu darbībā pastāv būtiskas problēmas, var lūgt Komisijai piešķirt atkāpes tostarp no šīs direktīvas IV nodaļas noteikumiem. Tomēr, no vienas puses, 66. panta 2. punktā būtībā noteikts, ka Komisija par šādu lūgumu lemj, pieņemot lēmumu, kas publicējams Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. No otras puses, saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 43. punktu jēdziens “maza, savienota sistēma” attiecas uz jebkuru sistēmu, kuras patēriņš 1996. gadā bija mazāks par 3000 GWh un kurā vairāk nekā 5 % gada patēriņa iegūst no starpsavienojuma ar citām sistēmām, savukārt saskaņā ar minētās direktīvas 2. panta 42. punktu jēdziens “maza, izolēta sistēma” attiecas uz jebkuru sistēmu, kuras patēriņš 1996. gadā bija mazāks par 3000 GWh un kurā mazāk nekā 5 % gada patēriņa iegūst no starpsavienojuma ar citām sistēmām.
73
Ceturtkārt, Direktīvas 2019/944 66. panta 3.–5. punktā ir noteiktas atkāpes attiecībā uz Kipru, Luksemburgu, Maltu un Francijas Korsikas reģionu.
74
Piektkārt, atsevišķās tiesību normās, kas ietvertas Direktīvas 2019/944 IV nodaļā “Sadales sistēmas darbība”, būtībā ir konkrēti paredzēts, ka dalībvalstis var nolemt nepiemērot atsevišķus šajos pantos paredzētos pienākumus konkrētiem uzņēmumiem vai noteiktos apstākļos. Tā tas it īpaši ir direktīvas 32. panta 5. punkta, 33. panta 3. punkta, 35. panta 4. punkta un 36. panta 2. punkta gadījumā.
75
Šajā gadījumā, neskarot pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, nešķiet, ka tāda iekārta kā pamatlietā aplūkotā vai ka tāds iekārtas operators kā pamatlietā aplūkotais atbilstu nosacījumiem, kas ļauj izmantot kādu no šī sprieduma 69.–74. punktā minētajām atkāpēm vai izņēmumiem. Nevar konstatēt it īpaši, ka – vispirms – uz šādu iekārtu varētu attiekties jēdziens “iedzīvotāju energokopiena” Direktīvas 2019/944 2. panta 11. punkta izpratnē, ņemot vērā it īpaši to, ka nešķiet, ka operators, kurš to kontrolē, būtu uzskatām par “mazo uzņēmumu” šīs direktīvas 2. panta 7. punkta izpratnē. Turpinot – tā kā tāda iekārta kā pamatlietā aplūkotā elektroenerģiju mājsaimniecības lietotājiem piegādā galvenā vai pat vienīgā pakalpojuma ietvaros, nevis rūpnieciskas, komerciālas vai koplietojuma vietas apgādes papildu pakalpojuma ietvaros, šādas iekārtas operatoram katrā ziņā nevar piemērot atbrīvojumus, ko minētās direktīvas 38. pants ļauj dalībvalstīm piešķirt slēgtu sadales sistēmu operatoriem. Visbeidzot – papildus tam, ka pamatlietā aplūkotās iekārtas neatrodas kādā no šī sprieduma 73. punktā minētajām dalībvalstīm vai reģionā, nešķiet, ka tāda iekārta kā pamatlietā aplūkotā, ja tā, piemērojot šī sprieduma 62. punktā atgādinātos kritērijus, būtu kvalificēta kā sadales sistēma Direktīvas 2019/944 izpratnē, varētu ietilpt jēdzienā “maza savienota sistēma” vai “maza, izolēta sistēma” šīs direktīvas izpratnē. Turklāt no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem neizriet, ka Vācijas Federatīvajai Republikai attiecībā uz tādām iekārtām kā pamatlietā būtu piešķirta atkāpe, piemērojot minētās direktīvas 66. panta 1. punktu, ne arī tas, ka šī dalībvalsts būtu lūgusi Komisiju piemērot šādu atkāpi par labu šādām iekārtām.
76
Visbeidzot, ceturtām kārtām, pieļaujot, ka dalībvalstis no sadales sistēmu kategorijas Direktīvas 2019/944 izpratnē izslēdz iekārtas, kuras izmanto augstas, vidēja sprieguma vai zemsprieguma elektroenerģijas novadīšanai, lai to pārdotu lietotājiem, un tādējādi nepakļaujot vienības, kas tomēr ekspluatē šādas iekārtas, pienākumiem, kuri saskaņā ar šo direktīvu ir “sadales sistēmu operatori” šīs direktīvas izpratnē, citos apstākļos, kas nav tie, kādos minētajā direktīvā ir skaidri paredzēta atkāpe vai atbrīvojums, tiktu apdraudēti tās mērķi, ņemot vērā šo sadales sistēmu un to operatoru būtisko lomu šīs pašas direktīvas sistēmā, kā arī – turklāt vispārīgi – Savienības iekšējā elektroenerģijas tirgus regulējumā. Šādā kontekstā arī jānorāda, ka jēdziens “sadales sistēmas operators” tiek izmantots arī Direktīvas 2012/27 mērķiem saskaņā ar tās 2. panta 21. punktu, kā arī Regulas 2019/943 mērķiem atbilstoši tās 2. panta 48. punktam.
77
Šajā ziņā it īpaši jāuzsver būtiskā loma, kas ar Direktīvu 2019/944 piešķirta sistēmas operatoriem valstu tirgu integrācijas īstenošanā un kas it īpaši nozīmē, kā būtībā izriet no šīs direktīvas 7. un 18. apsvēruma, augsta līmeņa sadarbību starp sistēmu operatoriem Savienības un reģionālā līmenī. Tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds aprakstīts šī sprieduma 47. punktā, var izslēgt no sadales sistēmu operatoriem uzlikto pienākumu piemērošanas jomas ievērojamu skaitu vienību, kuras tomēr ir iekārtu operatori un attiecībā uz kurām nav strīda par to, ka tās tiek izmantotas, lai novadītu augstsprieguma, vidēja sprieguma vai zemsprieguma elektroenerģiju, kas paredzēta pārdošanai lietotājiem, tādējādi veicinot sadalīto tirgu saglabāšanu atšķirībā no faktiski integrētajiem tirgiem, kurus paredzēts izveidot atbilstoši Direktīvas 2019/944 1. pantam.
78
Ja šāda izslēgšana tiktu atļauta, tas turklāt varētu apdraudēt mērķi radīt Savienībā ne tikai patiesi integrētus, bet arī konkurētspējīgus, uz patērētājiem orientētus elektroenerģijas tirgus, kā arī elastīgus, taisnīgus un pārredzamus tirgus, lai it īpaši nodrošinātu pieņemamas enerģijas cenas un izmaksas saskaņā ar šo pašu 1. pantu, jo pienākumi, kas attiecas uz sadales sistēmu operatoriem, tostarp ir paredzēti – kā būtībā izriet no šīs direktīvas preambulas 65. un 68. apsvēruma –, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus mazumtirdzniecības līmenī par labu patērētājiem.
79
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2019/944 2. panta 28. un 29. punkts, kā arī 30.–39. pants jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko uzņēmums, kurš, aizstājot agrāko sadales sistēmu, uzbūvē un ekspluatē energoiekārtu, kas paredzēta, lai ar koģenerācijas stacijā saražoto elektroenerģiju apgādātu vairākus daudzdzīvokļu namus, kuros ir līdz 200 izīrētu mājokļu, ar pārvadītās enerģijas daudzumu līdz 1000 MWh gadā, nav pakļauts sadales sistēmas operatoram uzliktajiem pienākumiem, jo energoiekārtas būvniecības un ekspluatācijas maksu sedz galapatērētāji – šo mājokļu īrnieki – un šis uzņēmums saražoto elektroenerģiju pārdod patērētājiem, ja šī iekārta tiek izmantota, lai novadītu augstsprieguma, vidēja sprieguma vai zemsprieguma elektroenerģiju nolūkā to pārdot lietotājiem, un ja nav piemērojams neviens no šajā direktīvā tieši paredzētajiem izņēmumiem vai atkāpēm.
80
Tomēr iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai Direktīva 2019/944 ir piemērojama pamatlietā ratione temporis, un jānorāda – ja šī tiesa galu galā uzskatītu, ka šim strīdam ir piemērojama Direktīva 2009/72, atbilde uz uzdoto jautājumu būtu piemērojama mutatis mutandis. Proti, pirmkārt, Direktīvas 2019/944 2. panta 28. un 29. punktā rodamajās jēdzienu “sadale” un “sadales sistēmas operators” definīcijās ir pārņemtas tās pašas definīcijas, kuras bija ietvertas jau Direktīvā 2009/72. Otrkārt, protams, Direktīvas 2019/944 mērķi ir precīzāki un detalizētāki nekā Direktīvas 2009/72 mērķi un Direktīvā 2019/944 sadales sistēmu operatoriem ir noteikti jauni uzdevumi un pienākumi. Tomēr jēdzienam “sadales sistēma” Direktīvas 2009/72 uzbūvē jau bija fundamentāls raksturs (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 56. punkts) un minētās direktīvas mērķis jau bija paredzēt kopīgus noteikumus tostarp attiecībā uz elektroenerģijas sadali, lai uzlabotu un integrētu konkurētspējīgus elektroenerģijas tirgus Savienībā, un šī direktīva jau bija vērsta uz to, lai izveidotu pilnībā atvērtu tirgu, kas visiem patērētājiem ļauj brīvi izvēlēties piegādātājus un visiem piegādātājiem brīvi veikt piegādes saviem lietotājiem, lai panāktu elektroenerģijas iekšējā tirgus izveides pabeigšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 17. oktobris, Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, 38. un 39. punkts), šajā ziņā paredzot tostarp šādu sistēmu operatoriem uzlikto uzdevumu un pienākumu kopumu, neļaujot no tiem atkāpties ārpus šajā pašā direktīvā skaidri paredzētajiem gadījumiem.
Par tiesāšanās izdevumiem
81
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2019/944 (2019. gada 5. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES 2. panta 28. un 29. punkts, kā arī 30.–39. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko uzņēmums, kurš, aizstājot agrāko sadales sistēmu, uzbūvē un ekspluatē energoiekārtu, kas paredzēta, lai ar koģenerācijas stacijā saražoto elektroenerģiju apgādātu vairākus daudzdzīvokļu namus, kuros ir līdz 200 izīrētu mājokļu, ar pārvadītās enerģijas daudzumu līdz 1000 MWh gadā, nav pakļauts sadales sistēmas operatoram uzliktajiem pienākumiem, jo energoiekārtas būvniecības un ekspluatācijas maksu sedz galapatērētāji – šo mājokļu īrnieki – un šis uzņēmums saražoto elektroenerģiju pārdod patērētājiem, ja šī iekārta tiek izmantota, lai novadītu augstsprieguma, vidēja sprieguma vai zemsprieguma elektroenerģiju nolūkā to pārdot lietotājiem, un ja nav piemērojams neviens no šajā direktīvā tieši paredzētajiem izņēmumiem vai atkāpēm.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.
(
i
)	Teksta 40. punktā pēc sākotnējās elektroniskās publikācijas ir veikti valodiski labojumi.