62012CC0359
ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES [ELEANOR SHARPSTON] SECINĀJUMI,
sniegti 2013. gada 26. novembrī (
1
)
Lieta C‑359/12
Michael Timmel
pret
Aviso Zeta AG
(Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Direktīva 2003/71/EK un Regula (EK) Nr. 809/2004 — Pamatprospekts — Prospekta papildinājumi — Galīgie noteikumi — Prospekta publikācija elektroniski”
1.
Saskaņā ar Prospekta direktīvā (
2
) minēto, publiski piedāvājot vērtspapīrus, ir jāsagatavo “prospekts” (
3
), kurā ietverts vērtspapīru emitenta finanšu stāvokļa pienācīgs novērtējums un ar šiem vērtspapīriem saistīto tiesību novērtējums (
4
). Direktīvā ir paredzēts tiesiskais pamats un tā īstenošanas regulējums (
5
), izklāstīti sīki noteikumi par prospektā ietvertās informācijas saturu un formātu. Prospekta izstrādi reglamentējošie noteikumi ir paradoksāli, ciktāl jebkurā prospektā ir jābūt iekļautai “vajadzīgajai informācijai”, tomēr īstenošanas regulā ir noteikts, ka šāda informācija (lai gan tā ir “vajadzīga”) var netikt iekļauta, ja laikā, kad tiek apstiprināts pamatprospekts, tā nav zināma un var tikt noteikta tikai izdošanas brīdī (
6
). Tādējādi izskatāmo lietu varētu raksturot kā tādu, kas rada interesantu jautājumu – cik nepieciešama ir “vajadzīgā informācija”?
2.
Pamatlietā M. Timmel apgalvo, ka noteikta informācija, kura principā bija jāpublicē, netika iekļauta pamatprospektā, kurš attiecās uz vērtspapīriem, uz kuru saņemšanu viņš bija parakstījies. Turklāt šī informācija nebija iekļauta arī pamatprospekta papildinājumā, bet tā tika iekļauta atsevišķā dokumentā ar nosaukumu “galīgie noteikumi”, kurš netika iesniegts apstiprināšanai attiecīgās dalībvalsts kompetentajām iestādēm atbilstoši valsts tiesību aktiem, ar kuriem īsteno Prospekta direktīvu. Tā rezultātā M. Timmel vērsās ar prasību tiesā, apgalvojot, ka prospekts nav ticis atbilstoši publicēts un ka tāpēc viņam bija tiesības atteikties no līguma attiecībā uz konkrēto vērtspapīru iegādi. Ņemot vērā minēto, Handelsgericht Wien (Vīnes Komerctiesa) lūdz padomu par Prospekta direktīvas un tās Īstenošanas regulas interpretāciju. Būtībā tā jautā: kad publiski piedāvātu vērtspapīru izdevējam ir jāpublicē pamatprospekta papildinājums un ko ietver spēkā esoša elektroniska pamatprospekta publikācija?
Savienības tiesības
Prospekta direktīva
3.
Prospekta direktīvā inter alia ir paredzēts i) prospekta saturs un formāts (
7
), ii) pilnvaras un pasākumi, saskaņā ar kuriem valsts kompetentajām iestādēm ir jāapstiprina prospekts (
8
), iii) prospekta publicēšana (
9
) un iv) noteikumi par savstarpēju atzīšanu, kas nodrošina, ka “izcelsmes dalībvalsts” (
10
) apstiprināts prospekts ir derīgs publiska vērtspapīru piedāvājuma īstenošanai visā Eiropas Savienības teritorijā.
4.
Šādi Prospekta regulas preambulas apsvērumi ir būtiski. 10. apsvērumā ir noteikts, ka šīs direktīvas mērķim un tās izpildes pasākumiem jānodrošina ieguldītāju aizsardzība un tirgus efektivitāte (
11
). Preambulas 19. apsvērumā ir izskaidrots, ka, tā kā ieguldīšana vērtspapīros ir saistīta ar risku, ieguldītājiem jābūt pilnībā informētiem, lai tie varētu izdarīt pienācīgu attiecīgo risku novērtējumu. Attiecībā uz prospekta saturu un formātu 24. apsvērumā ir izskaidrots, ka pamatprospekta saturā it īpaši jāņem vērā vajadzība pēc elastības attiecībā uz informāciju, kas jāsniedz par attiecīgajiem vērtspapīriem. 34. apsvērumā ir noteikts, ka jebkurš jauns jautājums, kas var ietekmēt ieguldījumu novērtējumu un kas rodas pēc prospekta publikācijas, bet pirms piedāvājuma beigām, pienācīgi jānovērtē ieguldītājiem un tādējādi ir vajadzīga prospekta papildinājuma apstiprināšana un izplatīšana.
5.
Starp Direktīvas 2. panta 1. punktā minētajiem jēdzieniem ir šādi jēdzieni. Vārds “vērtspapīri” nozīmē “pārvedamie vērtspapīri” (
12
). Ir nošķirti “pašu kapitāla vērtspapīri” un “vērtspapīri, kas nav pašu kapitāla vērtspapīri” (
13
). “Emitents” ir juridiska persona, kas emitē vērtspapīrus vai ierosina to emisiju (
14
); “persona, kas izsaka piedāvājumu” (vai “piedāvātājs”) ir juridiska persona vai privātpersona, kas publiski piedāvā vērtspapīrus (
15
). “Piedāvājuma programma” ir plāns, kas ļauj noteiktā emisijas laika posmā nepārtrauktu vai atkārtotu to vērtspapīru emisiju, kas nav pašu kapitāla vērtspapīri, tajā skaitā jebkura veida tādu garantijas vērtspapīru emisiju, kam ir līdzīgs tips vai klase (
16
). Visbeidzot, “pamatprospekts” ir prospekts, kas ietver visu attiecīgo informāciju, kura noteikta (Direktīvas) 5., 7. un 16. pantā gadījumā, ja ir piemaksa, par emitentu un par vērtspapīriem, kuri tiks publiski piedāvāti vai kuru tirdzniecība tiks atļauta, un, ja emitents to izvēlas, par piedāvājuma galīgajiem noteikumiem (
17
).
6.
Direktīvas 3. panta 1. punktā ir paredzēts pienākums dalībvalstīm nepieļaut savās teritorijās izdarīt publisku vērtspapīru piedāvājumu bez iepriekšējas prospekta publikācijas.
7.
Attiecībā uz prospekta saturu un formātu vispārējais Prospekta direktīvas 5. panta 1. punktā ietvertais noteikums ir, ka prospektā “[..] ietver visu informāciju, kas atbilstīgi konkrētai emitenta un to vērtspapīru specifikai, kas publiski piedāvāti vai pielaisti tirdzniecībai regulētā tirgū, ir vajadzīga, lai ļautu ieguldītājiem veikt pienācīgu aktīvu un pasīvu, finanšu stāvokļa, peļņas un zaudējumu, emitenta un jebkura galvotāja perspektīvu un ar šādiem vērtspapīriem saistīto tiesību novērtējumu. Šo informāciju sniedz viegli analizējamā un saprotamā veidā” (
18
). Saskaņā ar prospekta direktīvas 5. panta 3. punkta noteikumiem emitents var sagatavot prospektu i) kā vienu dokumentu, kā noteikts Direktīvas I pielikumā; ii) vai kā trīs atsevišķus dokumentus, kas ietver reģistrācijas dokumentu, vērtspapīru aprakstu un kopsavilkumu, kā paredzēts Direktīvas II, III un IV pielikumā, vai iii) kā pamatprospektu atbilstoši 5. panta 4. punktā noteiktajam, un papildinātu ar galīgajiem noteikumiem.
8.
5. panta 4. punktā ir noteikts:
“Prospekts pēc emitenta, piedāvātāja vai personas izvēles, kas lūdz pielaidi tirdzniecībai regulētā tirgū, var sastāvēt no pamatprospekta, kas satur visu attiecīgo informāciju par emitentu un vērtspapīriem, kurus piedāvā publiski vai kuri pielaižami tirdzniecībai regulētā tirgū, ja prospekts attiecas uz šādiem vērtspapīru veidiem:
a)
vērtspapīriem, kas nav kapitāla vērtspapīri, tajā skaitā jebkura veida garantijas vērtspapīriem, kas emitēti saskaņā ar piedāvājuma programmu;
b)
vērtspapīriem, kas nav kapitāla vērtspapīri un ko nepārtraukti vai atkārtoti emitējušas kredītiestādes,
[..].
Informāciju, kas sniegta pamatprospektā, nepieciešamības gadījumā atbilstīgi 16. pantam papildina ar atjauninātu informāciju par emitentu un vērtspapīriem, kas publiski piedāvāti vai pielaižami tirdzniecībai regulētā tirgū.
Ja piedāvājuma galīgie noteikumi nav iekļauti nedz pamatprospektā, nedz papildinājumā, emitents tos, tiklīdz iespējams, dara pieejamus ieguldītājiem, iesniedz izcelsmes dalībvalsts kompetentajai iestādei un dara zināmus uzņēmējas dalībvalsts kompetentajai iestādei ikviena publiska piedāvājuma gadījumā un, ja iespējams, līdz publiskā piedāvājuma sākumam vai pirms pielaides tirdzniecībai. Minētajos gadījumos piemēro 8. panta 1. punkta a) apakšpunktu.”
9.
Prospekta direktīvas 7. pantā ir noteikts, ka prospektā, neatkarīgi no tā formāta, ir jāietver informācija, kas nepieciešama ieguldītajiem, lai viņi varētu novērtēt risku. Konkrēta informācija, kas ir jānorāda, ir izklāstīta attiecīgajos īstenošanas noteikumos (
19
).
10.
8. panta 1. punktā ir noteikts, ka, ja prospektā nevar iekļaut galīgā piedāvājuma cenu un to vērtspapīru daudzumu, kas tiks publiski piedāvāts, dalībvalstis nodrošina, ka: a) prospektā tiek atklāti kritēriji un/vai nosacījumi, saskaņā ar kuriem noteiks iepriekšminētos lielumus, vai – cenas gadījumā – maksimālā pieļaujamā cena; vai b) vērtspapīru iegādes vai parakstīšanās akceptētie vekseļi var tikt izņemti vismaz divas dienas pēc tam, kad ir reģistrēta galīgā piedāvājuma cena un to vērtspapīru daudzums, kas tiks publiski piedāvāts.
11.
Attiecībā uz prospekta publicēšanu 14. pantā ir noteikts, ka tad, kad to apstiprinājušas “izcelsmes dalībvalsts” kompetentās iestādes, tad emitents vai piedāvātājs pēc iespējas ātrāk dara prospektu pieejamu sabiedrībai un jebkurā gadījumā – laikus pirms publiskā piedāvājuma vai attiecīgo vērtspapīru pielaides tirdzniecībai un, vēlākais, šo notikumu sākumā, vienā no 14. panta 2. punktā paredzētajiem veidiem. Minētā noteikuma b) apakšpunktā ir noteikts, ka prospekts tiek publicēts nodrukātā veidā tad, kad tas “[..] bez maksas tiek darīts pieejams sabiedrībai tā tirgus birojos, kuros vērtspapīri tiek pielaisti tirdzniecībai, vai emitenta juridiskās adreses birojā un to finanšu starpnieku birojos, kas izvieto vai pārdod vērtspapīrus, tajā skaitā pie pilnvarotajiem maksātājiem” (
20
).
12
Attiecībā uz prospekta papildinājumiem 16. panta 1. punktā ir noteikts, ka “svarīgus jaunus faktorus, būtiskas kļūdas vai neprecizitātes, kas saistītas ar prospektā ietverto informāciju un var ietekmēt vērtspapīru novērtējumu, un ir radušās vai pamanītas laikā starp prospekta apstiprināšanas brīdi un piedāvājuma termiņa beigām vai attiecīgi brīdi, kad sākas tirdzniecība regulētā tirgū, atkarībā no tā, kas notiek vēlāk, piemin prospekta papildinājumā. Šādu papildinājumu apstiprina tādā pašā veidā, ilgākais, septiņu darbdienu laikā un publicē, ievērojot vismaz to pašu kārtību, kāda tika piemērota brīdī, kad tika publicēts sākotnējais prospekts. Papildina arī kopsavilkumu un visus tā tulkojumus, ja nepieciešams ņemt vērā jauno informāciju, kas ietverta papildinājumā”.
Īstenošanas regula
13.
Īstenošanas regulā ir sīki izklāstīti noteikumi attiecībā uz informāciju, kas jāietver prospektā (
21
). Preambulas 21. apsvērumā ir noteikts, ka pamatprospektā un tā galīgajos noteikumos jāietver tā pati informācija, kas prospektā. Visi vispārējie principi, kurus piemēro prospektam, ir piemērojami arī galīgajiem noteikumiem. Tomēr, ja galīgie noteikumi pamatprospektā nav iekļauti, kompetentajai iestādei tie arī nav jāapstiprina. Attiecībā uz piekļuvi informācijai 25. apsvērumā ir izskaidrots, ka “uzlabotajam elastīgumam pamatprospekta savienošanā ar tā galīgajiem noteikumiem salīdzinājumā ar emisijas prospektu vienai reizei nevajadzētu apgrūtināt ieguldītāju ērto piekļuvi viņiem svarīgajai informācijai”. Preambulas 26. apsvērumā ir paredzēts, ka pamatprospektos viegli saprotamā veidā jānorāda, kura informācija būs jāiekļauj kā galīgie nosacījumi. Šīs prasības izpildei jābūt nodrošināmai vairākos atšķirīgos veidos, piemēram, ja pamatprospektā ir veidlapas kādai informācijai, kas jāiekļauj galīgajos noteikumos, vai ja pamatprospektā ir trūkstošo ziņu saraksts.
14.
Īstenošanas regulas 1. pantā inter alia ir paredzēti noteikumi par prospektu uzbūvi, minimālo sniedzamo informāciju (atbilstoši Prospekta direktīvas 7. pantam) un prospekta publicēšanas metodēm, lai nodrošinātu, ka prospekts ir publiski pieejams.
15.
Īstenošanas regulas 22. panta ar nosaukumu “Minimālā informācija, kas jāiekļauj pamatprospektā, un ar to saistītie galīgie nosacījumi” 1. punktā ir noteikts, ka pamatprospektā iekļauj ziņas, kas inter alia paredzētas V pielikumā, kurš minēts konkrētās regulas 8. pantā. Īstenošanas regulas 22. panta 2. punktā ir noteikts, ka “emitents, piedāvātājs vai persona, kura lūdz atļauju iekļaušanai regulētā tirgū, drīkst izlaist tos punktus, par kuriem prospekta apstiprināšanas laikā informācija nav zināma un par kuriem informāciju var iegūt tikai konkrētās emisijas laikā”. Īstenošanas regulas 22. panta 5. punktā ir noteikts, ka pamatprospektā iekļauj šādu informāciju: i) norādi uz informāciju, ko iekļaus galīgajos noteikumos, un ii) galīgo noteikumu publicēšanas metodi; ja emitentam prospekta apstiprināšanas brīdī nav iespējams noteikt galīgo nosacījumu publicēšanas metodi, tad iekļauj norādi par to, kā sabiedrība saņems informāciju par to, kāda metode tiks izmantota galīgo noteikumu publicēšanai.
16.
Attiecībā uz papildinājumu publicēšanu Īstenošanas regulas 22. panta 7. punktā ir noteikts: “Kā paredzēts [Prospekta direktīvas] 16. panta 1. punktā, ja laikā no pamatprospekta apstiprināšanas brīža līdz visu pamatprospektā iekļauto vērtspapīru emisijas piedāvājumu galīgajai slēgšanai vai attiecīgi līdz šo vērtspapīru apgrozības sākšanai regulētā tirgū ir pamanītas kļūdas vai neprecizitātes, emitents, piedāvātājs vai persona, kura lūdz atļauju iekļaušanai regulētā tirgū, publicē papildinājumu līdz piedāvājuma galīgajai slēgšanai vai līdz attiecīgo vērtspapīru iekļaušanai tirgū.”
17.
Īstenošanas regulas 26. pantā ir izklāstīti noteikumi attiecībā uz pamatprospekta un ar to saistīto galīgo nosacījumu struktūru. 26. panta 5. punktā ir noteikts, ka ar pamatprospektu saistītos galīgos noteikumus sagatavo atsevišķā dokumentā, kurā ir tikai šie noteikumi, vai arī tos iekļauj pamatprospektā.
18.
Noteikumi attiecībā uz prospekta publicēšanu elektroniski ir ietverti Īstenošanas regulas 29. panta 1. punktā, saskaņā ar kuru prospektam vai pamatprospektam ir jābūt viegli pieejamam, ieejot attiecīgajā tīmekļa vietnē.
Valsts tiesības
19.
Kapitalmarktgesezt (turpmāk tekstā – “KMG”) (Kapitāla tirgus likuma) 5. pantā ir noteikts, ka tad, ja vērtspapīru piedāvājums, uz kuru attiecas pienākums publicēt prospektu, tiek izdarīts, nepublicējot prospektu vai informāciju saskaņā ar 6. pantu, tad ieguldītāji, kuri ir patērētāji (
22
), var atteikties no sava piedāvājuma vai līguma. KMG 6. pantā ir noteikts, ka ir jāpublicē prospekta papildinājums, ja pastāv svarīgs jauns fakts, būtiska kļūda vai neprecizitāte attiecībā uz prospektā ietverto informāciju, kas var ietekmēt vērtspapīru novērtējumu vai ieguldījumus. Saskaņā ar KMG 10. pantu prospektu uzskata par publicētu, ja tas inter alia tiek publicēts elektroniski emitenta tīmekļa vietnē un attiecīgā gadījumā to finanšu starpnieku tīmekļa vietnē, kas izvieto vai pārdod vērtspapīrus.
Fakti, tiesvedība un uzdotie jautājumi
20.
“Dragon FX Garant” vērtspapīru prospektu izveidoja Lehman Brothers Treasury Co. BV (turpmāk tekstā – “Lehman Brothers”), emitents, kura juridiskā adrese attiecīgajā laikā bija Amsterdamā. Acīmredzot, šo prospektu iesniedza Īrijas Vērtspapīru biržā, kura to apstiprināja 2006. gada 9. augustā (
23
). Pēc tam attiecībā uz šo pamatprospektu tika iesniegti trīs papildinājumi 2006. gada 29. augustā un 6. un 26. septembrī. 2006. gada 19. septembrī tika paziņots “galīgo noteikumu” projekts, un šī dokumenta galīgā versija tika pieņemta 2006. gada 4. decembrī.
21.
M. Timmel apgalvo, ka attiecīgā prospekta likumīga publicēšana nenotika ne vērtspapīru biržā, ne Lehman Brothers vai tā finanšu starpnieka birojā. Dokumenti gan kādu laiku ir bijuši pieejami Luksemburgas Biržas tīmekļa vietnē.
22.
Attiecīgos dokumentus varēja atrast un saņemt vien veicot reģistrāciju. Tikai divus dokumentus mēnesī bija iespējams aplūkot bez maksas. Par katru nākamo apskatīto dokumentu bija jāmaksā. Katrā ziņā bija jāveic maksājums, lai apskatītu dokumentu ar nosaukumu “galīgie noteikumi”. Arī reģistrācijas process esot bijis sarežģīts un tā ietvaros esot bijis jāiepazīstas ar apjomīgu juridisku atrunu un jānorāda e‑pasta adrese, lai saņemtu apstiprinājumu angļu valodā.
23.
2006. gada 30. oktobrīM. Timmel parakstījās uz 40000 vienībām Dragon FX Garant vērtspapīru par cenu EUR 40 800 apmērā. Šos vērtspapīrus viņš iegādājās 2006. gada 1. decembrī.
24.
M. Timmel šobrīd apgalvo, ka pamatprospektā nebija minēts ISIN kods (
24
), vērtspapīru emisijas valūta, apraksts par pamatā esošajām akcijām un to iepriekšējām un sagaidāmajām turpmākajām vērtības izmaiņām, par to svārstīgumu un tas, kā tiks aprēķināts attiecīgo vērtspapīru ienesīgums. Ņemot to vērā, viņš paziņo, ka vēlas lauzt vienošanos par konkrēto vērtspapīru iegādi, pamatojoties uz to, ka nav izpildīta KMG 5. un 6. pantā noteiktā prasība par prospekta publicēšanu.
25.
Tāpēc M. Timmel ir vērsies Handelsgericht Wien, ar prasību lauzt vienošanos par konkrēto vērtspapīru iegādi un pieprasot atdot viņam šo vērtspapīru iegādes summu, pieskaitot procentus. Valsts tiesa uzskata, ka lēmums ir atkarīgs no tā, vai Aviso Zeta AG (turpmāk tekstā – “Aviso Zeta”) (“piedāvātājs”) bija pienākums publicēt Īstenošanas regulas 22. panta 2. punktā paredzēto informāciju, kas principā tiek prasīta, bet pamatprospekta apstiprināšanas brīdī nav zināma. Tādējādi tā jautā:
“1)
Vai [Īstenošanas regulas] 22. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka parasti [(obligāti)] iekļaujamā informācija, kas pamatprospekta apstiprināšanas brīdī vēl nav bijusi zināma, bet ir zināma prospekta papildinājuma publicēšanas brīdī, ir jāiekļauj prospekta papildinājumā?
2)
Vai [Īstenošanas regulas] 22. panta 2. punktā paredzētais izņēmuma noteikums, saskaņā ar kuru var nenorādīt noteiktus informācijas punktus 22. panta 1. punkta [otrās daļas] izpratnē, ir piemērojams arī tad, ja šī (obligāti) iekļaujamā informācija ir bijusi zināma pirms emisijas datuma, bet pēc pamatprospekta publicēšanas, kurā šī informācija nav tikusi iekļauta?
3)
Vai ir notikusi likumīga publicēšana, ja ir publicēts tikai pamatprospekts bez (obligāti) iekļaujamās informācijas [kas ietverta Īstenošanas regulas 22. panta 1. punkta otrajā daļā], it īpaši (tādu vērtspapīru gadījumā, kuru vienības nominālvērtība ir mazāka par EUR 50 000) saskaņā ar V pielikumu, bet galīgie noteikumi nav tikuši publicēti?
4)
Vai [Īstenošanas regulas] 29. panta 1. punkta 1) apakšpunktā ietvertā prasība, ka prospektam vai pamatprospektam ir jābūt viegli pieejamam, ieejot tīmekļa vietnē, ir izpildīta:
a)
ja, lai piekļūtu, lejuplādētu un izdrukātu, ir jāreģistrējas tīmekļa vietnē, kurā tad tiek dota piekļuve, turklāt reģistrējoties ir jāpiekrīt atrunai [disclaimer] un jānorāda e‑pasta adrese, vai arī
b)
ja par to ir jāmaksā, vai
c)
ja bezmaksas piekļuve prospektu daļām tiek dota tikai diviem dokumentiem mēnesī, kaut gan, lai saņemtu visu obligāto informāciju [Īstenošanas regulas] 22. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē, ir nepieciešams lejuplādēt vismaz 3 dokumentus?
5)
Vai [Prospekta direktīvas] 14. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pamatprospektam ir jābūt pieejamam emitenta juridiskās adreses birojā un tā finanšu starpnieka birojā?”
26.
Rakstveida apsvērumus iesniedza M. Timmel un Aviso Zeta (turpmāk tekstā – “pamatlietas puses”), Beļģijas, Čehijas Republikas, Nīderlandes un Portugāles valdības un Eiropas Komisija. 2013. gada 11. septembra tiesas sēdē pamatlietas puses, Portugāles valdība un Komisija sniedza mutvārdu argumentus.
Novērtējums
Sākotnējie apsvērumi
27.
Beļģijas un Nīderlandes valdības un Komisija apgalvo, ka tiesību akti, ar kuriem veic grozījumus (
25
), izskaidro noteikumus, kas attiecas uz informāciju, ko varētu iekļaut attiecīgajos galīgajos noteikumos, un atšķirību starp šo dokumentu un pamatprospekta papildinājumu. Tomēr es uzskatu, ka faktiskā situācija M. Timmel gadījumā ir jāizskata, ņemot vērā tos tiesību aktus, kas bija piemērojami attiecīgajā laikā (
26
). Tāpēc savā novērtējumā es neizskatīšu tiesību aktus, ar kuriem veic grozījumus.
28.
Saistībā ar minēto Īstenošanas regula būtu jāinterpretē, ņemot vērā Prospekta direktīvas vispārējo sistēmu. Ciktāl šo divu dokumentu formulējums nav pietiekami precīzs, ir jāizvērtē konkrēto tiesību aktu sistēma un mērķi. Tāpēc, apskatot valsts tiesas uzdotos jautājumus, es pievērsīšos kontekstam, kurā darbojas izskatāmie tiesību akti, it īpaši pamatprospekta formāta mērķim.
Pamatprospekta formāta prasības iemesli
29.
Noteiktās jomās vērtspapīru veidi, kas tiek izmantoti, lai palielinātu kapitāla resursus, ir būtiski mainījušies kopš laika, kad Dutch East India Company to pirmo reizi izdarīja 17. gadsimtā, emitējot akcijas (
27
). Finanšu instrumenti ir attīstījušies, sniedzot uzņēmumiem plašāku rīcības brīvību to instrumentu izvēlē, ko tie izmanto, lai veiktu nepieciešamo kapitāla palielināšanu. Pastāv plašs šādu instrumentu klāsts, ieskaitot Euro Medium Term Notes, segtus galvojumus vai hipotekārās ķīlu zīmes (
28
). Tos var emitēt kā daļu no piedāvājuma programmas, kurā publikai tiek piedāvāti vērtspapīri ar dažādām procentu likmēm un dažādiem izpirkšanas datumiem. Šādos apstākļos pirms parakstīšanās ieguldītājam vajadzētu varēt noteikt, kādus vērtspapīrus viņš vēlas iegādāties, piemēram, parāda vērtspapīrus, kā “obligācija”, kā arī emitenta identitāti un, iespējams, jebkura galvotāja identitāti. Tomēr var nebūt iespējams viņam nodrošināt informāciju, kas nepieciešama, lai pabeigtu darījumu, kā, piemēram, obligācijas izpirkšanas datumu, ar to saistīto procentu likmju diapazonu vai pat tās cenu.
30.
Izpētot M. Timmel apsvērumiem pievienoto bukletu, var redzēt, ka Lehman Brothers izveidoja programmu, kuras ietvaros tika emitētas vidēja termiņa “obligācijas” (
29
) vairākās “kārtās” (
30
).
31.
Savienības tiesību akti ir ar nolūku veidoti (
31
), lai ņemtu vērā attīstību, kas notiek veidā, kā uzņēmumi palielina pamatkapitālu, nodrošinot, lai ieguldītājiem būtu pieeja pietiekami plašai informācijai, lai ļautu tiem novērtēt risku. Izvēlētās struktūras ataino politisku vēlmi sniegt emitentiem elastību attiecībā uz prospektā ietvertās informācijas apkopošanu. Saskaņā ar Prospekta direktīvas 5. panta noteikumiem emitenti var izvēlēties tādu prospekta formātu, kas vislabāk atbilst attiecīgā vērtspapīra veidam (
32
). Ir jāizvēlas viens no trim: i) viens dokuments; ii) atsevišķi dokumenti, kas ietver reģistrācijas dokumentu, vērtspapīru aprakstu un kopsavilkumu (
33
), vai iii) pamatprospekts, kurš papildināts ar galīgajiem noteikumiem, kas bija šajā lietā iesaistītā emitenta izvēle (
34
).
32.
Pamatprospekta formāta mērķis ir samazināt emitentam uzlikto slogu publicēt vairākus prospektus, kuros būtu viena un tā pati vispārējā informācija. Pamatprospekts sniedz emitentam iespēju izvēlēties vienu dokumentu, kas jāapstiprina attiecīgās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā ir ietverta informācija par emitentu, par jebkuru galvotāju un attiecīgajiem vērtspapīriem. Tad šo pašu prospektu var izmantot jebkuram vērtspapīru izdošanas kārtu skaitam programmas ietvaros. Saskaņā ar Komisijas un Beļģijas, Nīderlandes un Portugāles valdību teikto no Prospekta direktīvas 5. panta 4. punkta otrās un trešās daļas formulējuma izriet, ka pamatprospekts, papildinājums un galīgie noteikumi faktiski ir atsevišķi dokumenti. Tādējādi emitenti ir tiesīgi izvēlēties izpaust galīgos noteikumus atsevišķi no pamatprospekta, kā tas noteikts Īstenošanas regulas 26. panta 5. punktā. Emitents var izvēlēties tur ietvert informāciju par attiecīgajiem vērtspapīriem, kas nepieciešama, lai pabeigtu darījumu (kā, piemēram, katrā kārtā ietverto vērtspapīru cena un daudzums). Šādos apstākļos galīgie noteikumi vienkārši tiek iesniegti attiecīgajām atbildīgajām iestādēm, un tiem nav piemērojama apstiprināšanas procedūra.
Pirmais un otrais jautājums
33.
Ar pirmo un otro jautājumu valsts tiesa būtībā jautā: ja obligātā informācija principā ir jāpublicē (kā noteikts Īstenošanas regulas 22. panta 1. punktā), bet emitentam tā nav zināma (
35
) pamatprospekta publicēšanas brīdī, bet tomēr tā kļūst viņam zināma laikā starp minēto brīdi un papildinājuma publicēšanas brīdi, vai šī informācija ir jāiekļauj šajā (vai kādā turpmākā) papildinājumā? Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša, vai izņēmums no šī pienākuma principā publicēt vajadzīgo informāciju ir piemērojams pat tad, ja šī informācija bija zināma pirms attiecīgo vērtspapīru emisijas datuma (bet pēc pamatprospekta publicēšanas)? Šos divus jautājumus es izskatīšu kopā.
34.
Izskatot pirmo un otro jautājumu, ir jāapskata noteikumi, kas attiecas uz pamatprospekta papildinājuma publicēšanu un atšķirību starp papildinājumu un galīgajiem noteikumiem.
35.
Likumdevējs ir izmantojis jēdzienus “galīgie noteikumi” Prospekta direktīvas 2. panta 1. punkta r) apakšpunktā un “vajadzīgā [prasītā] informācija” Prospekta direktīvas 5. panta 3. punktā, bet tos nav definējis ne minētajā direktīvā, ne Īstenošanas regulā. Turklāt izskatāmie tiesību akti neparedz noteikumus par to, kāda informācija būtu jāiekļauj i) pamatprospektā, ii) papildinājumā vai iii) galīgajos noteikumos.
36.
Nav skaidri paredzēta pienākuma attiecībā uz tās vajadzīgās informācijas paziņošanu, kas kļūst zināma pēc pamatprospekta publicēšanas apstākļos, kad nav piemērojams Prospekta direktīvas 16. panta 1. punkts, kurā paredzēta papildinājuma publicēšanas kārtība. Tādējādi, lai izveidotu šādu pienākumu, būtu nepieciešams “ielasīt” vārdus Īstenošanas regulā.
37.
Man šķiet, ka tiesību aktu sistēma nav saderīga ar šāda pienākuma “ielasīšanu” Īstenošanas regulā. Šīs regulas 22. panta 1. punktā ir paredzēti noteikumi attiecībā uz pamatprospektā iekļaujamo minimālo informāciju un ar to saistītajiem galīgajiem noteikumiem (
36
). Vispārējā sistēma attiecībā uz informāciju, kas jāizpauž investoriem, ir izklāstīta Prospekta direktīvas 5. panta 1. punktā (
37
). Saistībā ar minēto Īstenošanas regulas 22. panta 1) punktā ir iekļauts īpašs noteikums attiecībā uz informāciju, kas būtu jāiekļauj pamatprospektā. Šī informācija ir atšķirīga atkarībā no apskatīto vērtspapīru veida.
38.
Īstenošanas regulas 22. panta 2. punktā ir atzīts, ka, lai gan noteikta informācija ir klasificēta kā “vajadzīga”, principā emitentam tā var nebūt zināma laikā, kad tiek apstiprināts pamatprospekts, un turklāt ka noteiktu informāciju var uzzināt tikai brīdī, kad notiek attiecīgo vērtspapīru atsevišķa emisija (
38
). Tādējādi emitentam nevar būt pienākuma atklāt informāciju, kuru viņš nezina un nevar noteikt brīdī, kad tiek publicēts pamatprospekts. Minētajā noteikumā tas nav skaidri paredzēts, bet tomēr tas izriet no tā būtības, ka tad, ja emitents zina, vai var noteikt vajadzīgo informāciju, kas izklāstīta Īstenošanas regulas 22. panta 1. punktā, šī informācija ir jāpublicē pamatprospektā.
39.
Pretēji tam, kā to darījusi valsts tiesa, es neraksturotu Īstenošanas regulas 22. panta 2. punktu kā tādu, ar kuru tiek noteikts izņēmums vai atkāpe no šīs regulas 22. panta 1. punktā paredzētā pienākuma iekļaut vajadzīgo informāciju pamatprospektā, tā kā uz personu nevar attiecināt prasību izpaust informāciju, par kuru zināms, ka tā tai nav zināma. Man drīzāk šķiet, ka ar 22. panta 2. punktu tiek apstiprināts, ka šādu pienākumu nevar paredzēt tad, ja emitents nezina, vai tam nav pieejama vajadzīgā informācija.
40.
Tādējādi rodas jautājums, vai šī informācija, kad tā kļūst zināma, ir jāpublicē papildinājumā vai galīgajos noteikumos?
41.
Prospekta direktīvas 16. panta 1. punktā ir noteikts, ka papildinājums ir jāpublicē, ja rodas “[..] svarīgi jauni faktori, būtiskas kļūdas vai neprecizitātes, kas saistītas ar informāciju, kura ietverta prospektā, un kas var ietekmēt vērtspapīru novērtējumu, un kas rodas vai ir pamanītas laikā starp brīdi, kad apstiprināts prospekts, un galīgām publiskā piedāvājuma beigām [..]” (
39
).
42.
Papildinājumiem ir īpaša nozīme, kā tas izskaidrots Prospekta direktīvas preambulas 34. apsvērumā. To apstiprina Īstenošanas regulas 22. panta 7. punktā noteiktais, ka, ja pēc pamatprospekta publicēšanas pastāv Prospekta direktīvas 16. panta 1. punktā minētie apstākļi, tad publicē papildinājumu līdz piedāvājuma galīgajai slēgšanai.
43.
Šādā situācijā rodas jautājums, vai informācija, kas kļūst zināma pēc pamatprospekta publicēšanas, ir tāda, ka tā rada nosacījumus Prospekta direktīvas 16. panta 1. punkta piemērošanai. Šis ir jautājums, kas jāizskata valsts tiesai, jo tas ietver to pierādījumu izvērtēšanu, kas attiecas uz konkrētās informācijas raksturu un tās ietekmi uz ieguldītāja lēmumu parakstīties uz vērtspapīru saņemšanu. Ja valsts tiesa uzskata, ka trūkstošā informācija neietekmētu lēmumu par ieguldīšanu, bet ir būtiska, lai pabeigtu attiecīgo darījumu, tad nepastāvētu pienākums uzrādīt to papildinājumā. Drīzāk atbilstošais dokuments būtu galīgie noteikumi.
44.
Saistībā ar tādu piedāvājuma programmu kā pamattiesvedībā izskatāmā galīgie noteikumi varētu arī ietvert sīku informāciju, kas nepieciešama, lai noslēgtu īpašu darījumu, kā, piemēram, gala piedāvājuma cena un/vai attiecīgo vērtspapīru apmērs. Vai tā tas ir šajā gadījumā, ir jāizvērtē valsts tiesai.
45.
Attiecībā uz izskatāmo tiesību aktu sistēmu pamatprospekts un tā papildinājumi ir dažādi dokumenti ar dažādām funkcijām. Tas nebūt nenozīmē, ka noteikumi, kuros noteikts pamatprospekta saturs un formāts, vienlīdz piemērojami arī papildinājumam.
46.
Pamatprospekts kopā ar galīgajiem noteikumiem tiek uzskatīts par līdzvērtīgu prospektam, kurš publicēts apstākļos, kad uzņēmums veic vienreizēju vērtspapīru emisiju kapitāla palielināšanai (
40
). Turklāt emitentam ir pienākums pamatprospektā iekļaut norādi uz informāciju, kas tiks iekļauta galīgajos noteikumos (
41
). Nav līdzvērtīgas normas, kas paredzētu attiecībām starp papildinājumiem un galīgajiem noteikumiem piemērojamos noteikumus.
47.
Šo viedokli apstiprina turpmāka tiesību normu apskate, kas nošķir informāciju, kura jāiekļauj pamatprospektā un jebkādos papildinājumos, no tās, kas jāizklāsta galīgajos noteikumos.
48.
Pirmkārt, tāpat kā pamatprospekts jebkādi papildinājumi ir jāapstiprina dalībvalsts kompetentajām iestādēm (
42
), bet Prospekta direktīvā nav līdzvērtīga nosacījuma attiecībā uz galīgo noteikumu apstiprināšanu. Direktīvas 5. panta 4. punkta trešajā daļā ir noteikts tikai, ka tad, kad tiek izteikts publiskais piedāvājums, ieguldītājiem pēc iespējas ātrāk ir jādara pieejami galīgie noteikumi, ja iespējams, pirms attiecīgā piedāvājuma sākšanās, un tie jāiesniedz kompetentajām iestādēm.
49.
Otrkārt, tiek nošķirta tā informācija, kas iekļauta papildinājumā un tā, kas iekļauta galīgajos noteikumos. Tādējādi Prospekta direktīvas 8. panta 1) punkta a) apakšpunktā ir noteikts, ka tad, ja prospektā nevar iekļaut gala piedāvājuma cenu un to vērtspapīru daudzumu, kas tiks publiski piedāvāts, tajā tiek atklāti kritēriji un/vai nosacījumi, saskaņā ar kuriem noteiks iepriekšminētos lielumus.
50.
Man šķiet, ka šeit likumdevējs nošķir, no vienas puses, informāciju, kas nepieciešama, lai varētu pabeigt noteiktu darījumu (kā, piemēram, attiecīgo vērtspapīru galīgā cena) un, no otras puses, vispārējo informāciju (kā iespējamā maksimālā cena, vai tas, kādā veidā to varētu noteikt). Pēdējā minētā informācija dod ieguldītājiem iespēju veikt pienācīgu jebkuru risku novērtējumu, pirms viņi izlemj parakstīties, un tādējādi ļauj tiem pieņemt ieguldījumu lēmumus, pilnībā apzinoties apstākļus (
43
).
51.
Ja konkrēto informāciju nevar iekļaut pamatprospektā, jo laikā, kad dokumentu publicē, tā nav zināma, bet vēlāk kļūst pieejama un ir tāda, kas ietekmē vērtspapīru novērtējumu, tas rada Prospekta direktīvas 16. panta 1. punkta piemērošanas apstākļus un ir jāpublicē papildinājums. Tomēr informācija par gala piedāvājuma cenu ir citāda rakstura. Tā ir būtiska drīzāk īpašā apskatītā darījuma noslēgšanai nekā vērtspapīru novērtējumam un tādējādi lēmumam parakstīties un ieguldīt.
52.
Treškārt, Prospekta direktīvas 16. panta 2. punktā ir paredzētas tiesības atsaukt savu piekrišanu, ja netiek pildīts pienākums izveidot papildinājumu. Tomēr šādas līdzvērtīgas atsaukšanas tiesības nav paredzētas, ja neizpilde attiecas uz gala noteikumiem.
53.
Tādējādi izriet, ka tad, ja emitents neiekļauj prospekta informāciju, kas tam ir zināma publicēšanas brīdī, ja šī informācija nav Prospekta direktīvas 16. panta 1. punkta piemērošanas jomā un tādējādi nerada pienākumu publicēt papildinājumu, tiek īstenots izņēmums no pienākuma publicēt vajadzīgo informāciju, kas paredzēta Īstenošanas regulas 22. panta 1. punktā.
54.
Šāda interpretācija nekavē Prospekta direktīvas mērķi uzlabot tirgus efektivitāti, vienlaicīgi ievērojot reglamentējošos standartus (
44
). Tas arī atbilst mērķim nodrošināt, ka pilnīga informācija tiek sniegta potenciālajiem ieguldītājiem, kuriem tiek sniegta pieeja informācijai, kas ir nepieciešama, lai pabeigtu darījumu atbilstoši galīgajiem noteikumiem.
55.
Vai situācijā, kad pamatprospekts ir publicēts: i) drīkst neiekļaut vajadzīgo informāciju papildinājumā, ja tāds tiek publicēts, pat tad, ja šī informācija ir zināma pirms attiecīgo vērtspapīru emisijas datuma? Vai ii) šādā papildinājumā drīkst neiekļaut tikai to informāciju, kas kļuva zināma emisijas datumā?
56.
Atbilde uz šiem diviem jautājumiem ir attiecīgi jā un nē.
57.
Vērtspapīru emisijas datumam nav nozīmes, izvērtējot, vai attiecīgā informācija būtu jāiekļauj papildinājumā vai gala noteikumos. Nozīme ir tam, vai informācija, kura kļūst zināma, ir tāda, kas ietilpst Prospekta direktīvas 16. panta 1. punkta piemērošanas jomā, tādējādi radot pienākumu publicēt papildinājumu. Šis jautājums ir jāizvērtē valsts tiesai.
58.
Šāds viedoklis atbilst tam, lai nodrošinātu, ka ieguldītājiem ir pieeja informācijai, kas ļauj viņiem novērtēt risku. Tādējādi, ja ir izpildīti 16. panta 1. punkta noteikumi, ir jāpublicē papildinājums. Ja nē, tad ir pieļaujama noteikta elastība un vajadzīgā informācija, kura nebija zināma pamatprospekta publicēšanas brīdī, var tikt norādīta vēlāk galīgajos noteikumos.
59.
Tādējādi Īstenošanas regulas 22. panta 2. punkts ir jāinterpretē tā, ka saskaņā ar to informācija, kas principā ir jāsniedz ieguldītājiem atbilstoši minētās regulas 22. panta 1. punkta noteikumiem, kura nebija zināma pamatprospekta apstiprināšanas brīdī, bet bija zināma šī prospekta papildinājuma publicēšanas brīdī, nav jāiekļauj attiecīgajā papildinājumā, ar nosacījumu, ka attiecīgā informācija nerada svarīgus jaunus faktorus, būtiskas kļūdas vai neprecizitātes, kas saistītas ar informāciju, kura ietverta prospektā un kas var ietekmēt vērtspapīru novērtējumu Prospekta direktīvas 16. panta 1. punkta izpratnē. Šis izņēmums ir piemērojams pat tad, ja vajadzīgā informācija kļūst zināma pirms attiecīgo vērtspapīru emisijas (bet pēc pamatprospekta publicēšanas).
Trešais jautājums
60.
Ar trešo jautājumu valsts tiesa vēlas uzzināt, vai ir notikusi likumīga publicēšana, ja ir publicēts tikai pamatprospekts bez obligāti iekļaujamās informācijas, kas paredzēta ar Īstenošanas regulas 22. panta 1. punktu, it īpaši (tādu vērtspapīru gadījumā, kuru vienības nominālvērtība ir mazāka par EUR 50 000) saskaņā ar V pielikumu un ja galīgie noteikumi (kuri visdrīzāk ietver šo informāciju) nav tikuši vēlāk publicēti.
61.
Valsts tiesa paskaidro, ka pamatlietā M. Timmel apgalvo, ka likumīga pamatprospekta publicēšana biržā vai Lehman Brothers birojā un tā finanšu starpnieka birojā nebija notikusi. Attiecīgie dokumenti noteiktu laiku bija pieejami Luksemburgas Biržas tīmekļa vietnē. M. Timmel apsvērumiem pievienotajā pamatprospektā ir teikts, ka šis dokuments tika iesniegts apstiprināšanai kompetentajām iestādēm Īrijā (
45
). Tomēr valsts tiesa nav konstatējusi nekādus faktus attiecībā uz šī pamatprospekta saturu; kura dalībvalsts bija jāuzskata par “izcelsmes valsti” Prospekta direktīvas nolūkos; vai ir izpildītas saistībā ar šī dokumenta, jebkādu papildinājumu un galīgajiem noteikumiem apstiprināšanu izskatītajos dokumentos paredzētās procedūras.
62.
Valsts tiesas jautājuma pamatā esošais pieņēmums ir tāds, ka Īstenošanas regulas V pielikumā paredzētā informācija bija iekļauta galīgajos noteikumos, nevis pamatprospektā. Lai noteiktu, vai bija pamatoti šo informāciju ietvert galīgajos noteikumos, nevis prospektā, valsts tiesai, pirmkārt, vajadzētu konstatēt, vai šī informācija bija zināma pamatprospekta publicēšanas brīdī. Otrkārt, valsts tiesai vajadzētu noteikt, vai pamatprospektā bija iekļauta norāde, ka šāda informācija tiks tālāk izklāstīta galīgajos noteikumos atbilstoši Īstenošanas regulas 22. panta 5. punktam. Treškārt, valsts tiesai vajadzētu pārbaudīt, vai pamatprospekts atbilst Direktīvas 13. panta 1. punktā ietvertajām prasībām, ciktāl tas tika publicēts pēc tam, kad to apstiprināja attiecīgās kompetentās iestādes.
63.
Valsts tiesas uzdotajā jautājumā ir netieši norādīts, ka vajadzīgā informācija nebija iekļauta nevienā papildinājumā. Nepastāvot nevienam konkrētam valsts tiesas izdarītam secinājumam, tomēr ir jājautā, vai attiecīgā informācija bija tāda, kam vajadzēja izraisīt Prospekta direktīvas 16. panta 1. punkta piemērošanu un tādējādi bija jāpublicē papildinājums.
64.
Ar nosacījumu, ka valsts tiesa pārbauda konkrētos faktus, ja vajadzīgā informācija nebija zināma laikā, kad tika publicēts pamatprospekts, un ja tā neietilpst Prospektu direktīvas 16. panta 1. punkta piemērošanas jomā, būtu pieļaujams šo informāciju iekļaut tikai galīgajos noteikumos.
65.
Atšķirībā no pamatprospekta vai papildinājuma kompetentajām iestādēm nav pirms publicēšanas jāapstiprina galīgie noteikumi. Lai veiktu šī dokumenta likumīgu publicēšanu, galīgos noteikumus par katru publisko piedāvājumu, cik drīz vien iespējams un, ja iespējams, pirms piedāvājuma sākšanās dara pieejamus ieguldītājiem un iesniedz kompetentajā iestādē (
46
). Tomēr valsts tiesai ir jānoskaidro, vai tieši šāds ir attiecīgais gadījums.
66.
Tādējādi ir veikta likumīga publicēšana, ja pamatprospekts tiek publicēts bez vajadzīgās informācijas, kas paredzēta Īstenošanas regulas 22. panta 1. punktā, konkrēti, kā noteikts tās V pielikumā esošajā grafikā, ja šī informācija nav zināma brīdī, kad attiecīgais pamatprospekts tiek apstiprināts un ja to var noteikt tikai atsevišķās izdošanas brīdī, ar nosacījumu, ka ir izpildītas Īstenošanas regulas 22. panta 5. punkta prasības un galīgie noteikumi par katru publisko piedāvājumu, cik drīz vien iespējams un, ja iespējams, pirms piedāvājuma sākšanās ir darīti pieejami ieguldītājiem un iesniegti kompetentajā iestādē, kā tas paredzēts Prospekta direktīvas 5. panta 4. punktā.
Ceturtais jautājums
67.
Valsts tiesa jautā, vai var uzskatīt, ka pamatprospekts ir “viegli pieejams” potenciālajiem ieguldītājiem, kuri ienāk tīmekļa vietnē, ja emitents nodrošina pieeju ar nosacījumu, ka ir izpildīti konkrēti noteikumi, piemēram: i) pastāv prasība reģistrēties; vai ii) reģistrējoties ir jāpiekrīt atrunai un jānorāda e‑pasta adrese; vai iii) par to ir jāmaksā; vai iv) nav jāmaksā, bet bezmaksas piekļuve Īstenošanas regulas 22. panta 1. punktā paredzētajai obligātajai informācijai tiek dota tikai diviem dokumentiem mēnesī.
68.
Īstenošanas regulas 29. panta, kas ietver noteikumus attiecībā uz publicēšanu elektroniski, 1. punkta 1) apakšpunktā paredzētais ir skaidrs, ciktāl tajā noteikts, ka pamatprospektam jābūt viegli pieejamam ieguldītājam, ieejot tīmekļa vietnē.
69.
Man šķiet, ka prasība tikai reģistrēties varētu būt saderīga ar šo noteikumu, ja ieguldītāju reģistrācijas procedūra būtu vienkārša. Tomēr es uzskatu, ka vieglas pieejamības jēdzienam neatbilst tāds noteikums, saskaņā ar kuru, lai piekļūtu tīmekļa vietnei, ir jāveic reģistrācija, jāpiekrīt atrunai (
47
) un jānorāda e‑pasta adrese.
70.
Lai gan ir tiesa, ka mēs šobrīd dzīvojam, kā to bieži sauc, “informācijas laikmetā”, kā to norāda Komisija un Nīderlandes valdība, no tā neizriet, ka visiem potenciālajiem ieguldītājiem ir e‑pasta adrese. Tāpēc šāds nosacījums automātiski izslēgtu ikvienu ieguldītāju, kurš neizmanto e‑pastu.
71.
Turklāt, paredzot prasību pieņemt atrunu, tiek radīta tiesību nevienlīdzība, kas nav saderīga ar Prospekta direktīvas ieguldītāju aizsardzības mērķi, ciktāl emitents (puse, kurai ir informācija) var piemērot atrunu ieguldītājam, bet viņš nevar piekļūt vajadzīgajai informācijai par potenciālajiem ieguldījumiem, ja vien viņš nepiekrīt pieņemt atrunu. Šāds nosacījums varētu atturēt iespējamos ieguldītājus un/vai (vismaz iespējami) samazināt tiesisko aizsardzību, kas tiem citādi būtu pieejama.
72.
Saskaņā ar Prospekta direktīvu prospekts nodrukātā veidā ir bez maksas jādara pieejams (
48
). Tāpēc nebūtu atbilstoši šai nostājai ļaut noteikt maksu par elektronisku pieeju dokumentiem. Ir skaidrs, ka, pieprasot ieguldītājiem maksāt par pieeju tīmekļa vietnei, tiek apgrūtināta pieeja, un tādējādi tas nav saderīgi ar Īstenošanas regulas 29. panta 1. punktu.
73.
Visbeidzot, ja bezmaksas pieeja ir attiecināta tikai uz diviem dokumentiem mēnesī, bet ieguldītājam nepieciešamā informācija ir iekļauta vairāk nekā divos dokumentos, šāda prasība ir acīmredzami nesaderīga ar Prospekta direktīvas 5. panta 1. punktā paredzēto pienākumu sniegt ieguldītājiem pieeju informācijai, kas tam nepieciešama, lai veiktu pienācīgu novērtējumu, viegli analizējamā un saprotamā veidā.
74.
Tāpēc es uzskatu, ka ar Īstenošanas regulas 29. pantu nav saderīgi noteikt, ka pieeja prospektam vai pamatprospektam, izmantojot tīmekļa vietni, ir pakļauta tādiem nosacījumiem kā: i) prasībai reģistrēties, piekrītot atrunai un norādot e‑pasta adresi; vai ii) prasībai veikt maksājumu; vai iii) nosakot bezmaksas piekļuvi Īstenošanas regulas 22. panta 1. punktā paredzētajai obligātajai informācijai tikai attiecībā uz diviem dokumentiem mēnesī.
Piektais jautājums
75.
Piektais jautājums ir par Prospekta direktīvas 14. panta 2. punkta b) apakšpunktu, saskaņā ar kuru prospektu uzskata par pieejamu sabiedrībai, kad tas tiek publicēts dažādos atšķirīgos veidos (
49
). Uzdodot šo jautājumu, valsts tiesa uzdod parasto jautājumu par to, kā interpretēt Savienības tiesību aktu noteikumu, ja pastāv atšķirības starp redakcijām dažādās valodās. Valsts tiesa jautā, vai Direktīvas 14. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tam pamatprospekts ir jāpadara pieejams emitenta juridiskās adreses birojā un tā finanšu starpnieku birojos, vai arī pastāv izvēle, kas nozīmē, ka emitents var padarīt dokumentus pieejamus vai nu savā juridiskās adreses birojā, vai savu finanšu starpnieku birojos.
76.
Valsts tiesa izskaidro, ka saskaņā ar Direktīvas redakciju vācu valodā pareiza ir pēdēja minētā interpretācija. Tomēr atbilstoši Direktīvas angļu, franču un spāņu valodas redakcijām dokumentiem jābūt pieejamiem abos juridiskās adreses biroju veidos (
50
).
77.
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai tad, ja Kopienu tiesību normas teksts dažādu valodu versijās ir atšķirīgs, attiecīgā norma ir jāinterpretē saistībā ar tā tiesiskā regulējuma vispārējo struktūru un mērķi, kurā šī norma ietilpst (
51
). Tādējādi nepieciešamība vienādi piemērot un interpretēt Savienības tiesību normas padara neiespējamu izskatīt vienu teksta redakciju atsevišķi, bet tā ir jāinterpretē, pamatojoties gan uz patieso likumdevēja nolūku, gan mērķi, ko tas vēlas sasniegt, it īpaši, ņemot vērā visu valodu redakcijas (
52
).
78.
Prasītājs, Nīderlandes un Portugāles valdības un Komisija apgalvo, ka Direktīvas 14. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nozīmē, ka prospektam jābūt pieejamam vienlaicīgi emitenta juridiskās adreses birojā un tā finanšu starpnieku birojos. Beļģijas valdībai ir cita nostāja. Tā uzskata, ka atbilstoši Prospekta direktīvas 14. panta 2. punkta b) apakšpunktam emitentam ir izvēle un tas var padarīt pamatprospektu pieejamu vai nu savā juridiskās adreses birojā, vai savu finanšu starpnieku birojos.
79.
Es piekrītu pirmajam minētajam viedoklim. Tā kā pastāv atšķirība dažādās Direktīvas valodu redakcijās, kuras visas ir vienlīdz autentiskas, ir jānoteic vienota interpretācija, kas būtu saderīga ar Prospekta direktīvas 14. panta 2. punkta b) apakšpunkta mērķiem un sistēmu.
80.
Man šķiet, ka tad, ja pamatprospekts tiek padarīts publiski pieejams nodrukātā veidā, tam vienlaicīgi būtu jābūt pieejamam emitenta juridiskās adreses birojā un tā finanšu starpnieka birojā.
81.
Šis viedoklis atbilst Prospekta direktīvas mērķiem. Kā norāda Nīderlandes valdība, viens no šiem mērķiem ir nodrošināt tirgus efektivitāti, ko var sasniegt, piešķirot emitentam vienu “pasi”, kas būtu derīga attiecībā uz apskatāmajiem vērtspapīriem visā iekšējā tirgus teritorijā (
53
). Ja emitenta juridiskās adreses birojs ir vienā valstī un pamatprospekts ir pieejams tikai nodrukātā veidā, tomēr finanšu starpnieki piedāvā iegādāties vērtspapīrus citās dalībvalstīs, kur šī prospekta nodrukātā versija nav pieejama, ieguldītāji šajās valstīs būs nelabvēlīgā stāvoklī. Tas apdraudētu vēl vienu no direktīvas mērķiem, proti, ieguldītāju aizsardzību.
82.
Šāds viedoklis atbilst arī konkrēto tiesību aktu sistēmai. Direktīvas 14. panta 7. punktā ir noteikts, ka tad, ja prospektus dara pieejamus, publicējot elektroniski, papīra kopija tomēr bez maksas jāpiegādā ieguldītājam pēc tā pieprasījuma. Es piekrītu Komisijas viedoklim, ka ieguldītājiem ir tiesības izteikt šādu lūgumu vai nu emitenta juridiskās adreses birojā, vai finanšu starpnieku birojos.
83.
Tāpēc man šķiet, ka tiesību aktu mērķiem un sistēmai atbilstoši ir, ka prospekta papīra kopijām ir jābūt pieejamām vienlaicīgi emitenta juridiskās adreses birojā un finanšu starpnieku birojos.
84.
Līdz ar to, manuprāt, Prospekta direktīvas 14. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tam pamatprospekts ir jāpadara pieejams emitenta juridiskās adreses birojā un tā finanšu starpnieku birojos.
Secinājumi
85.
Tāpēc es uzskatu, ka Tiesai uz Handelsgericht Wien iesniegtajiem jautājumiem jāatbild šādi:
1)
Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 809/2004 par Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/71/EK īstenošanu attiecībā uz prospektos iekļauto informāciju, kā arī prospektu formu, informācijas iekļaušanu ar norādi un prospektu publicēšanu, un attiecībā uz reklāmas izplatīšanu 22. panta 2. punkts jāinterpretē tā:
—
ka saskaņā ar to informācija, kas principā ir jāsniedz ieguldītājiem atbilstoši minētās regulas 22. panta 1. punkta noteikumiem, kura nebija zināma pamatprospekta apstiprināšanas brīdī, bet bija zināma šī prospekta papildinājuma publicēšanas brīdī, nav jāiekļauj attiecīgajā papildinājumā, ar nosacījumu, ka attiecīgā informācija nerada svarīgus jaunus faktorus, būtiskas kļūdas vai neprecizitātes, kas saistītas ar informāciju, kura ietverta prospektā, un kas var ietekmēt vērtspapīru novērtējumu, Direktīvas 2003/71 16. panta 1. punkta izpratnē;
—
izņēmums no pienākuma sniegt Regulas Nr. 809/2004 22. panta 1. punkta otrajā daļā (vajadzīgās) informācijas daļu ir piemērojams pat tad, ja (vajadzīgā) informācija kļūst zināma pirms attiecīgo vērtspapīru emisijas (bet pēc pamatprospekta publicēšanas);
2)
ir veikta likumīga publicēšana, ja pamatprospekts tiek publicēts bez (vajadzīgās) informācijas, kas paredzēta Regulas Nr. 809/2004 22. panta 1. punkta otrajā daļā, konkrēti, kā noteikts tās V pielikumā, ja šī informācija nav zināma brīdī, kad attiecīgais pamatprospekts tiek apstiprināts, un ja to var noteikt tikai atsevišķās izdošanas brīdī, ar nosacījumu, ka ir izpildītas minētās regulas 22. panta 5. punkta prasības un galīgie noteikumi par katru publisko piedāvājumu, cik drīz vien iespējams un, ja iespējams, pirms piedāvājuma sākšanās ir darīti pieejami ieguldītājiem un iesniegti kompetentajā iestādē, kā tas paredzēts Direktīvas 2003/71 5. panta 4. punktā;
3)
Ar Regulas Nr. 809/2004 29. pantu nav saderīgi noteikt, ka pieeja prospektam vai pamatprospektam, izmantojot tīmekļa vietni, ir pakļauta tādiem nosacījumiem kā: i) prasībai reģistrēties, piekrītot atrunai [disclaimer] un norādot e‑pasta adresi; vai ii) prasībai veikt maksājumu; vai iii) nosakot bezmaksas piekļuvi Regulas Nr. 809/2004 22. panta 1. punktā paredzētajai obligātajai informācijai tikai attiecībā uz diviem dokumentiem mēnesī;
4)
Direktīvas 2003/71 14. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tam pamatprospekts ir jāpadara pieejams emitenta juridiskās adreses birojā un tā finanšu starpnieku birojos.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/71/EK par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību, un par Direktīvas 2001/34/EK grozījumiem (OV L 345, 64. lpp.) (turpmāk tekstā – “Prospekta direktīva” vai “Direktīva”). Kopš pieņemšanas brīža Direktīva ir grozīta trīs reizes, tai skaitā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīvu 2010/73/ES, ar ko groza Direktīvu 2003/71/EK par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību, un Direktīvu 2004/109/EK par atklātības prasību saskaņošanu attiecībā uz informāciju par emitentiem, kuru vērtspapīrus atļauts tirgot regulētajā tirgū (OV L 327, 1. lpp.). Skat. tālāk 27. punktu.
(
3
)	Vārds “prospekts” izskatāmajos tiesību aktos nav definēts. Es saprotu, ka tas attiecas uz izziņošanas dokumentu, kurā ietverta finanšu informācija par emitentu un par publiski piedāvātajiem vai tirdzniecībā laistajiem vērtspapīriem. Reālu vēsturiskas situācijas, kurā tiek atainotas nelabvēlīgās sekas, kas var rasties tad, kad ieguldītāji pieņēmuši lēmumus, neiepazīstoties ar izziņošanas dokumentiem, un pirms tika pieņemti tādi regulējošie dokumenti kā Prospekta direktīva, attēlojumu var atrast Balen, M. darbā A very English deceit – The South Sea Bubble and the world’s first great financial scandal, Fourth Estate, 2009.
(
4
)	Prospekta direktīvas 5. pants, citēts tālāk 7. punktā.
(
5
)	Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 809/2004 par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/71/EK īstenošanu attiecībā uz prospektos iekļauto informāciju, kā arī prospektu formu, informācijas iekļaušanu ar norādi un prospektu publicēšanu, un attiecībā uz reklāmas izplatīšanu (OV L 149, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Īstenošanas regula”). Šī regula ir vairākas reizes grozīta, tai skaitā ar Komisijas 2012. gada 30. marta Deleģēto regulu (ES) Nr. 486/2012, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 809/2004 attiecībā uz prospekta, pamatprospekta, kopsavilkuma un galīgo nosacījumu formu un saturu un attiecībā uz informācijas sniegšanas prasībām (OV L 150, 1. lpp.); skat. tālāk 27. punktu.
(
6
)	Skat. Īstenošanas regulas 22. pantu, citēts tālāk 15. punktā.
(
7
)	Skat., piemēram, 5. un 8. pantu.
(
8
)	13. pants.
(
9
)	14. pants.
(
10
)	2. panta 1. punkta m) apakšpunkts. Skat. turpmāk Direktīvas 17. un 18. pantu attiecībā uz izcelsmes valsts kompetento iestāžu veiktu prospektu apstiprināšanu un noteikumiem par šādu prospektu savstarpēju atzīšanu Eiropas Savienības teritorijā.
(
11
)	Skat. arī preambulas 4. apsvērumu.
(
12
)	Skat. 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu. Definīcijā ir atsauce uz Padomes 1993. gada 10. maija Direktīvas 93/22/EEK par ieguldījumu pakalpojumiem vērtspapīru jomā (OV L 141, 27. lpp.) (kas kopš tā laika ir atcelta un aizstāta) 1. panta 4. punktu. Šī definīcija ietver akcijas un akcijām līdzvērtīgus vērtspapīrus sabiedrībās, obligācijas un citādas parādzīmes, ko var tirgot kapitāla tirgū, un citādus parasti tirgojamus vērtspapīrus, kas dod tiesības iegūt šādus pārvedamus vērtspapīrus parakstoties vai biržā vai paredz norēķinu skaidrā naudā, bet kas nav maksāšanas līdzekļi.
(
13
)	2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts.
(
14
)	2. panta 1. punkta h) apakšpunkts.
(
15
)	2. panta 1. punkta i) apakšpunkts.
(
16
)	2. panta 1. punkta k) apakšpunkts.
(
17
)	2. panta 1. punkta r) apakšpunkts. Es atzīstu, ka man ir zināmas grūtības izprast precīzu vārdu “gadījumā, ja ir piemaksa” jēgu šīs definīcijas ietvaros, vismaz angļu valodas redakcijā.
(
18
)	8. panta 2. punktā ir noteikts, ka kompetentā iestāde var atļaut atsevišķas informācijas izlaišanu prospektā.
(
19
)	Skat. tālāk 13. un 18. punktā minēto Īstenošanas regulu.
(
20
)	Alternatīvie veidi, kā padarīt prospektu pieejamu, ir: i) ievietojot laikrakstā, ir plašā apgrozībā dalībvalstīs, kurās ir izdarīts publiskais piedāvājums, un ii) elektroniski emitenta tīmekļa vietnē vai attiecīgā gadījumā finanšu starpnieku, kuri izvieto vai pārdod vērtspapīrus, tīmekļa vietnēs, vai “izcelsmes dalībvalsts” kompetentās iestādes tīmekļa vietnē.
(
21
)	Skat. Īstenošanas regulas preambulas 1. apsvērumu.
(
22
)	Patērētāji šī noteikuma izpratnē ir privātpersonas, kuras darbojas savā vārdā, nevis uzņēmuma vārdā. Uz M. Timmel attiecībā uz viņa vērtspapīru pirkumu, šķiet, attiecas šī definīcija.
(
23
)	Kā minēts pamatprospekta kopijā, kas pievienota M. Timmel vārdā sniegtajiem secinājumiem.
(
24
)	ISIN kods ir 12 zīmju burtu un ciparu vērtspapīra identifikācijas kods. Šos kodus visā pasaulē izmanto visu veidu uzņēmumi.
(
25
)	Direktīva 2010/73 un Regula Nr. 486/2012.
(
26
)	Skat. 2010. gada 22. decembra spriedumu lietā C-120/08 Bavaria (Krājums, I-13393. lpp., 41. punkts). Attiecīgais laiks bija 2006. gadā; skat. iepriekš 20. punktu.
(
27
)	Dutch East India Company bija sabiedrība, kas dibināta 1602. gadā, kad Nīderlande piešķīra tai 21 gadu ilgu monopolu “koloniālu darbību” veikšanai Āzijā. Tā tiek uzskatīta par pirmo uzņēmumu, kas palielināja savu kapitālu (aptuveni NLG 6 424 588), emitējot akcijas.
(
28
)	Skat., piemēram, 14. lpp. Komisijas grozītajā priekšlikumā par Eiropas Parlamenta un padomes Direktīvu par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību, un par Direktīvas 2001/34/EK grozījumiem (COM(2002) 460, galīgā redakcija) un ar to saistīto 2002. gada 9. augusta preses relīzi IP/01/1209.
(
29
)	“Obligācija” ir finanšu instruments vai parāda vērtspapīra veids; tās īpašniekam ir tiesības saņemt pamatkapitālu (paredzētajā termiņā) un procentu maksājumu, kopā ar citām līgumtiesībām, atbilstoši emisijas noteikumiem. Tās parasti emitē atbilstoši plānam nepārtraukti vai atkārtoti konkrētā laika posmā; skat. “piedāvājuma programmas” definīciju iepriekš 5. punktā minētās Direktīvas 2. panta 1. punkta k) apakšpunktā.
(
30
)	“Kārta” ietver noteikta apjoma attiecīgo vērtspapīru daudzumu, kas tiek emitēti piedāvājuma programmas ietvaros.
(
31
)	Sākotnējā Komisijas priekšlikumā Eiropas Parlamenta un padomes Direktīvai par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību, COM(2001) 280, galīgā redakcija, tika ieteikts viens prospekta formāts un tāpēc tajā nebija šāda noteikuma. Noteikums par iespēju izvēlēties prospekta formātu tika paredzēts grozītajā priekšlikumā (COM(2002) 460), pēc Eiropas Parlamenta pieņemtās nostājas pēc pirmā lasījuma 2002. gada 14. martā. Skat. OV 2003, C 47 E, 525. lpp., un ar to saistīto 2002. gada 9. augusta preses relīzi IP/01/1209.
(
32
)	Skat. Prospekta direktīvas preambulas 24. apsvērumu (minēts iepriekš 4. punktā).
(
33
)	Skat. Prospekta direktīvas 5. panta 3. punktu (minēts iepriekš 7. punktā).
(
34
)	Prospekta direktīvas 5. panta 4. punkts.
(
35
)	22. panta 2. punktā ir minēts emitents, piedāvātājs vai persona, kura lūdz atļauju iekļaušanai regulētā tirgū. Lai padarītu vienkāršāku šo atsauci, šajos secinājumos esmu lietojusi vārdu emitents.
(
36
)	Ar 22. panta 1. punktu tiek īstenots Prospekta direktīvas 7. pantā paredzētais pienākums attiecībā uz konkrēto informāciju, kas jāietver prospektā, novēršot informācijas atkārtošanos, ja prospekts ir sagatavots no atsevišķiem dokumentiem, piemēram, pamatprospekta un tā galīgajiem noteikumiem. Skat. iepriekš 9. punktu.
(
37
)	Skat. iepriekš 7. punktu.
(
38
)	Skat., piemēram, atsauci uz piedāvājuma programmu Direktīvas 2. panta 1. punkta k) apakšpunktā un iepriekš 29. punktu.
(
39
)	Skat. arī Prospekta direktīvas preambulas 34. apsvērumu.
(
40
)	Skat. Īstenošanas regulas preambulas 21. apsvērumu.
(
41
)	Īstenošanas regulas 22. panta 5. punkta 1) apakšpunkts.
(
42
)	Skat. attiecīgi Prospekta direktīvas 13. panta 1. punktu un 16. panta 1. punktu.
(
43
)	Skat. Prospekta direktīvas preambulas 19. apsvērumu.
(
44
)	Skat. Prospekta direktīvas preambulas 10. apsvērumu.
(
45
)	Lehman Brothers juridiskā adrese attiecīgajā laikā bija Nīderlandē.
(
46
)	Skat. Prospekta direktīvas 5. panta 4. punkta trešo daļu.
(
47
)	No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka konkrēta atruna bija sarežģīta juridiska atruna, kura bija jāpieņem, pirms aplūkotājs varēja turpināt iesākto darbību. Skat. iepriekš 22. punktu.
(
48
)	Skat. Prospekta direktīvas 14. panta 2. punkta b) apakšpunktu. Tomēr potenciālajiem ieguldītājiem būs jāsedz avīzes iegādes izmaksas, ja viņi pieeju prospektam iegūs šādā veidā (skat. 14. panta 2. punkta a) apakšpunktu). Situācijā, kad, kā tas ir šajā gadījumā, tiek apsvērts būtisks ieguldījums (skat. iepriekš 23. punktu) šāda maksa varētu nešķist nesaprātīga.
(
49
)	Skat. iepriekš 20. zemsvītras piezīmi.
(
50
)	Laikā, kad Prospekta direktīva stājās spēkā (2003. gada 31. decembrī), bija 15 dalībvalstis un 11 oficiālās valodas. No šīm valodām 10 Prospekta direktīvas 14. panta 2. punkta b) apakšpunktā ir lietots vārds “un”. Vārds “vai” ir lietots tikai vācu valodas redakcijā.
(
51
)	1982. gada 6. oktobra spriedums lietā 283/81 Cilfit u.c. (Recueil, I-3415. lpp., 18.–20. punkts) un 2004. gada 1. aprīļa spriedums lietā C-1/02 Borgmann (Recueil, I-3219. lpp., 25. punkts).
(
52
)	2010. gada 3. jūnija spriedums lietā C-569/08 Internetportal und Marketing (Krājums, I-4871. lpp., 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
53
)	Skat. Prospekta direktīvas preambulas 10. un 14. apsvērumu.