62005CJ0243_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑243/05 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam,
ko 2005. gada 6. jūnijā iesniedza
Agraz, SA, Madride (Spānija),
Agrícola Conservera de Malpica, SA, Toledo [ Toledo ] (Spānija),
Agridoro Soc. coop. arl, Pontenure [ Pontenure ] (Itālija),
Alfonso Sellitto SpA, Merkato Sanseverino [ Mercato San Severino ] (Itālija),
Alimentos Españoles, Alsat, SL, Donbenito [ Don Benito ] (Spānija),
AR Industrie Alimentari SpA, Angri [ Angri ] (Itālija),
Argo Food – Packaging & Innovation Co. SA, Seres [ Serres ] (Grieķija),
Asteris SA, Atēnas (Grieķija),
Attianese Srl, Nočera Superjore [ Nocera Superiore ] (Itālija),
Audecoop Distillerie Arzens – Techniques séparatives ( AUDIA ), Brama [ Bram ] (Francija),
Benincasa Srl, Angri,
Boschi Luigi e Figli SpA, Fontanelato [ Fontanellato ] (Itālija),
CAS SpA, Kastanjaro [ Castagnaro ] (Itālija),
Calispa SpA, Kastela Sandžordžo [ Castel San Giorgio ] (Itālija),
Campil – Agro Industrial do Campo do Tejo, L da, Kartašu [ Cartaxo ] (Portugāle),
Campoverde Srl, Nočeleto di Karinola [ Nocelleto di Carinola ] (Itālija),
Carlo Manzella & C. Sas, Kastela Sandžovanni [ Castel San Giovanni ] (Itālija),
Carnes y Conservas Españolas, SA, Merida [ Mérida ] (Spānija),
CO.TRA.PO Soc. coop. arl, bankrotējusi sabiedrība, Adrija [ Adria ] (Itālija),
Columbus Srl, Parma [ Parme ] (Itālija),
Compal – Companhia Produtora de Conservas Alimentares, SA, Almeirina [ Almeirim ] (Portugāle),
Conditalia Srl, Nočera Superjore,
Conservas El Cidacos, SA, Autola [ Autol ] (Spānija),
Conservas Elagón, SA, Korija [ Coria ] (Spānija),
Conservas Martinete, SA, Puebla de la Kalsada [ Puebla de la Calzada ] (Spānija),
Conservas Vegetales de Extremadura, SA, Viljafranko del Gvadiana [ Villafranco del Guadiana ] (Spānija),
Conserve Italia Soc. coop. arl, Sanlacaro di Savena [ San Lazzaro di Savena ] (Itālija),
Conserves France SA, Nīma [ Nîmes ] (Francija),
Conserves Guintrand SA, Karpentrā [ Carpentras ] (Francija),
Conservificio Cooperativo Valbiferno Soc. coop. arl, Guljonezi [ Guglionesi ] (Itālija),
Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. coop. arl, Rivarolo del Reduniti [ Rivarolo del Re ed Uniti ] (Itālija),
Consorzio Padano Ortofrutticolo (Copador) Soc. coop. arl, Kolekjo [ Collecchio ] (Itālija),
Copais Food and Beverage Company SA, Nea Jonija [ Nea Ionia ] (Grieķija),
Tin Industry D. Nomikos SA, Marusi [ Marousi ] (Grieķija),
Davia Srl, Grenjano [ Gragnano ] (Itālija),
De Clemente Conserve Srl, Fišjano [ Fisciano ] (Itālija),
De.Con Srl, Skafati [ Scafati ] (Itālija),
Desco SpA, Teračina [ Terracina ] (Itālija),
Di Leo Nobile SpA – Industria Conserve Alimentari, Kastela Sandžordžo,
Ditta Emilio Marotta, Santantonio Abate [ Sant’Antonio Abate ] (Itālija),
E. & O. von Felten SpA, Fontanini [ Fontanini ] (Itālija),
Elais SA, Atēnas,
Emiliana Conserve Srl, Buseto [ Busseto ] (Itālija),
Enrico Perano & Figli Spa, Sanvalentino Torio [ San Valentino Torio ] (Itālija),
FIT – Fomento da Indústria do Tomate, SA, Agvasa de Moura [ Águas de Moura ] (Portugāle),
Faiella & C. Srl, Skafati,
Feger di Gerardo Ferraioli SpA, Angri,
Fratelli D’Acunzi Srl, Nočera Superjore,
Fruttagel Soc. coop. arl, Alfonzine [ Alfonsine ] (Itālija),
Giaguaro SpA, Sarno [ Sarno ] (Itālija),
Giulio Franzese Srl, Karbonara di Nola [ Carbonara di Nola ] (Itālija),
Greci Geremia & Figli SpA, Parma,
Greci – Industria Alimentare SpA, Parma,
Greek Canning Co. SA “ Kyknos ”, Nafplio [ Nauplie ] (Grieķija),
“Grilli Paolo & Figli Sas” di Grilli Enzo e Togni Selvino, Gambetola [ Gambettola ] (Itālija),
Heinz Iberica, SA, Alfaro [ Alfaro ] (Spānija),
IAN – Industrias Alimentarias de Navarra, SA, Vilafranka [ Vilafranca ] (Spānija),
Indústrias de Alimentação Idal, L da, Benavente [ Benavente ] (Portugāle),
Industrie Rolli Alimentari SpA, Rozeto delji Abruci [ Roseto degli Abruzzi ] (Itālija),
Italagro – Indústria de Transformação de Produtos Alimentares, SA, Kastaņeira du Ribatežu [ Castanheira do Ribatejo ] (Portugāle),
La Cesenate Conserve Alimentari SpA, Čezēna [ Cesena ] (Itālija),
La Doria SpA, Angri,
La Dorotea di Giuseppe Alfano & C. Srl, Santantonio Abate,
La Rosina Srl, Angri,
Le Quattro Stelle Srl, Angri,
Louis Martin Production SAS, Montē [ Monteux ] (Francija),
Menu Srl, Medolla [ Medolla ] (Itālija),
Mutti SpA, Montekjarugolo [ Montechiarugolo ] (Itālija),
National Conserve Srl, Santedžidjo del Monte Albino [ Sant’Egidio del Monte Albino ] (Itālija),
Nestlé España, SA, Mjahadasa [ Miajadas ] (Spānija),
Nuova Agricast Srl, Verinjola [ Verignola ] (Itālija),
Pancrazio SpA, Kava Detireni [ Cava De’ Tirreni ] (Itālija),
Pecos SpA, Kastela Sandžordžo,
Pomagro Srl, Fišjano [ Fisciano ] (Itālija),
Raffaele Viscardi Srl, Skafati,
Rodolfi Mansueto SpA, Ocano Taro,
Salvati Mario & C. SpA, Merkato Sanseverino,
Sefa Srl, Nočera Superjore,
Serraiki Konservopia Oporokipeftikon Serko SA, Seres,
ARP – Agricoltori Riuniti Piacentini Soc. Coop arl, Gariga di Podencano [ Gariga di Podenzano ] (Itālija),
Sociedade de Industrialização de Produtos Agrícolas – Sopragol, SA, Mora [ Mora ] (Portugāle),
Spineta SpA, Pontekanjano Fajano [ Pontecagnano Faiano ] (Itālija),
Star Stabilimento Alimentare SpA, Agrate Brianca [ Agrate Brianza ] (Itālija),
Sugal Alimentos, SA, Azambuža [ Azambuja ] (Portugāle),
Sutol – Indústrias Alimentares, L da, Alkasera du Sala [ Alcácer do Sal ] (Portugāle),
Tomsil – Sociedade Industrial de Concentrado de Tomate, SA, Fereira du Alentežu [ Ferreira do Alentejo ] (Portugāle),
Zanae – Nicoglou levures de boulangerie, Industrie commerce alimentaire SA, Saloniki [ Thessalonique ] (Grieķija),
ko pārstāv Ž. L. da Krušs Vilasa [ J. L. da Cruz Vilaça ], advogado, un D. Šusī [ D. Choussy ], avocat,
apelācijas sūdzības iesniedzējas,
otrs lietas dalībnieks –
Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv F. Klotiša‑Divjesāra [ F. Clotuche‑Duvieusart ], M. Nolins [ M. Nolin ] un L. Vizadžo [ L. Visaggio ], pārstāvji,
atbildētāja pirmajā instancē.
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [ P. Jann ], tiesneši K. Lēnartss [ K. Lenaerts ] (referents) un H. N. Kunja Rodrigess [ J. N. Cunha Rodrigues ],
ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [ M. Poiares Maduro ],
sekretāre M. Fereira [ M. Ferreira ], galvenā administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2006. gada 11. maijā,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2006. gada 7. septembrī,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Savā apelācijas sūdzībā tās iesniedzējas lūdz Tiesu daļēji atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2005. gada 17. marta spriedumu lietā T‑285/03 Agraz  u.c./Komisija (Krājums, II‑1063. lpp., turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru šī tiesa noraidīja to prasību atlīdzināt zaudējumus – ko, kā apgalvots, ir izraisījusi Komisijas 2000. gada 12. jūlija Regulā (EK) Nr. 1519/2000, ar ko 2000./2001. tirdzniecības gadam nosaka minimālo cenu un atbalsta apmēru produktiem, kas pārstrādāti no tomātiem (OV L 174, 29. lpp.), paredzētā ražošanas atbalsta apmēra aprēķināšanas metodes izmantošana, – tāpēc ka apgalvotie zaudējumi nebija konkrēti un līdz ar to netika izpildīti nosacījumi, lai iestātos Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība.
Atbilstošās tiesību normas
Regula Nr. 2201/96
2. Padomes 1996. gada 28. oktobra Regulas (EK) Nr. 2201/96 par augļu un dārzeņu pārstrādes produktu tirgus kopīgo organizāciju (OV L 297, 29. lpp., turpmāk tekstā – “pamatregula”) 2. pants paredz:
“1. Ražošanas atbalsta sistēma attiecas uz I pielikumā minētajiem produktiem, kas iegūti no Kopienā novāktajiem augļiem un dārzeņiem.
2. Ražošanas atbalstu piešķir pārstrādātājiem, kuri ir samaksājuši ražotājiem par izejmateriāliem cenu, kura nav mazāka par minimālo cenu saskaņā ar līgumiem starp ražotāju organizācijām no vienas puses, kas atzītas vai kam piešķirta pagaidu atļauja saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 2200/96, un pārstrādātājiem – no otras puses.
[..]”
3. Pamatregulas 4. pantā precizēts:
“1. Ražošanas atbalsts nedrīkst pārsniegt starpību starp minimālo cenu, ko ražotājam maksā Kopienā, un izejmateriāla cenu galvenajās ražotājās un eksportētājās trešās valstīs.
2. Atbalsta apmēru nosaka tā, ka tas ļauj pārdot Kopienas produktu, iekļaujoties 1. punktā noteiktajos ierobežojumos. Nosakot atbalsta apmēru, neskarot 5. panta piemērošanu, īpaši jāņem vērā:
a) starpība starp izejmateriāla cenu Kopienā un galvenajās konkurējošajās trešās valstīs;
b) atbalsta apmērs, kas noteikts vai aprēķināts iepriekšējam tirdzniecības gadam pirms 10. punktā noteiktā samazinājuma, ja tas ir piemērojams; un
c) produktiem, kam Kopienas produkcija aizņem nozīmīgu tirgus daļu, ārējās tirdzniecības apjoma un šajā tirdzniecībā esošo cenu tendences, ja pēdējais kritērijs noved pie atbalsta apmēra samazināšanas.
3. Ražošanas atbalstu nosaka pēc pārstrādes produkta tīrā svara. Koeficientus, kas izsaka attiecību starp izlietotās izejvielas svaru un pārstrādātā produkta tīro svaru, nosaka standartizēti. Tos regulāri precizē, pamatojoties uz pieredzi.
[..]
5. Izejvielu cenu galvenajās konkurējošajās trešās valstīs nosaka, galvenokārt pamatojoties uz faktiskajām cenām, ko piemēro pārstrādei paredzētiem salīdzināmas kvalitātes svaigiem produktiem brīdī, kad tos izved no saimniecības, vērtējot pēc gala produktu daudzuma, ko šīs trešās valstis eksportē.
6. Produktiem, kam Kopienas produkcija veido vismaz 50 % no produkta daudzuma, kas veido Kopienas patēriņa tirgu, cenu, kā arī importa un eksporta daudzuma tendences novērtē, salīdzinot datus par kalendāro gadu pirms tirdzniecības gada sākuma ar datiem par iepriekšējo kalendāro gadu.
7. Ja produkti ir pārstrādāti no tomātiem, ražošanas atbalstu aprēķina:
a) tomātu koncentrātam, kas atbilst KN kodam 2002 90;
[..]
9. Komisija pirms katra tirdzniecības gada sākuma nosaka ražošanas atbalsta apjomu [..]. Trešajā punktā minētos koeficientus, kvalitātes prasību minimumu un citus detalizētus noteikumus šā panta piemērošanai pieņem saskaņā ar to pašu procedūru.
10. Attiecībā uz produktiem, kas pārstrādāti no tomātiem, kopējie izdevumi katram tirdzniecības gadam nedrīkst pārsniegt apmēru, kas varētu tikt sasniegts, ja Francijai un Portugālei būtu noteiktas šādas kvotas koncentrātiem 1997./98. tirdzniecības gadam:
– Francija: 224 323 tonnas,
– Portugāle: 670 451 tonna.
Šim mērķim par tomātu koncentrātiem un to atvasinājumiem saskaņā ar 9. punktu noteikto atbalstu samazina par 5,37 %. Pēc tirdzniecības gada var izmaksāt papildsummu, ja Francijas un Portugāles kvotu palielinājums nav pilnīgi izmantots.”
Regula Nr. 1519/2000
4. Regulas Nr. 1519/2000 2. panta 1. punkts paredz – “[pamatregulas] 4. pantā minētais ražošanas atbalsts 2000./2001. tirdzniecības gadam ir noteikts II pielikumā”. Ražošanas atbalstam bija noteikts šāds apmērs: EUR 17,178 par 100 kg tīrsvara tomātu koncentrāta, kura sastāvā ir vismaz 28 % – bet ne vairāk kā 30 % – sausā ekstrakta.
Prāvas rašanās fakti
5. Prāvas rašanās fakti ir izklāstīti pārsūdzētajā spriedumā:
“5 2000. gada 4. februārī Komisija nosūtīja Ķīnas iestādēm vēstuli, kurā tā lūdza iespējami ātri, aizpildot vēstulei pievienoto veidlapu, paziņot tai informāciju, kas bija vajadzīga, lai noteiktu atbalsta [apmēru] 2000./2001. tirdzniecības gadam augļu un dārzeņu pārstrādes produktu nozarē. Atbilde uz šo vēstuli netika saņemta.
6 Pēc Regulas Nr. 1519/2000 pieņemšanas Spānijas, Francijas, Grieķijas, Itālijas un Portugāles no tomātiem pārstrādātu produktu ražotāju pārstāvētas delegācijas un apvienības Komisijai iesniedza savus iebildumus un apstrīdēja to, ka, nosakot piešķiramā atbalsta apmēru, netika ņemta vērā Ķīnas tomātu cena.
7 Eiropas Tomātu konservu ražošanas organizācija (turpmāk tekstā – “ETKRO”) un Portugāles Tomātu ražotāju apvienība ( Associaão Portuguesa dos Industriais de Tomate ) Komisijai nosūtīja vairākus lūgumus labot piešķirtā atbalsta apmēru. Vienam no šiem lūgumiem bija pievienota līguma kopija, kurā bija norādīta produkta cena, kas tika maksāta kādam Ķīnas ražotājam.
8 2001. gada 5. marta vēstulē Portugāles lauksaimniecības ministram, atbildot uz viņa lūgumu pārskatīt atbalsta apmēra aprēķinu, Komisija norādīja, ka atbalsta apmērs tomātu pārstrādei 2000./2001. tirdzniecības gadā bija noteikts, stingri ievērojot pamatregulas 3. un 4. pantu. Komisija arī apstiprināja, ka 2000. gada 13. decembrī tā bija saņēmusi vēstuli no ETKRO, ar ko tai tika darīta zināma līgumā ar Ķīnu noteiktā cena, bet piebilda, ka tā savu lēmumu nevarēja mainīt, ņemot vērā cenu, kas noteikta vienā līgumā, ko nebija apstiprinājušas attiecīgās valsts iestādes.
9 2001. gada septembrī Spānijas diplomātiskais dienests Pekinā no Ķīnas iestādēm ieguva apliecinājumu tam, kāda 1999. un 2000. tirdzniecības gadā bija tomātu vidējā cena, kas maksāta Sjindzjanas provinces audzētājiem, kas saražoja aptuveni 88 % no Ķīnas kopējās pārstrādei paredzēto tomātu produkcijas. Šo dokumentu Komisijas atbildīgajam loceklim Fišleram [ Fischler ] 2001. gada 9. novembrī nodeva Portugāles lauksaimniecības ministrs, bet 2001. gada 7. decembrī – ETKRO.
10 2002. gada 31. janvārī Komisija sniedza atbildi šai organizācijai, vēlreiz uzsverot, ka atbalsta apmēra noteikšana atbilda pamatregulas 3. un 4. pantam. Turklāt, pamatojot ar to, ka Kopienas tomātu industrijai netika kaitēts, un tā kā šī industrija, pēc Komisijas domām, uzstādīja jaunu pārstrādes rekordu, Komisija uzskatīja, ka Regula Nr. 1519/2000 nebija jāpārskata.
11 Pēc sapulces, kas tika sasaukta 2002. gada 6. novembrī, un vairākām Komisijai adresētām prasītāju vēstulēm Komisija 2003. gada 7. janvāra vēstulē paziņoja, ka tai nebija nekāda iemesla pārskatīt Regulu Nr. 1519/2000.”
Tiesvedība Pirmās instances tiesā un pārsūdzētais spriedums
6. 2003. gada 18. augustā Pirmās instances tiesas kancelejā iesniedzot prasības pieteikumu, prasītājas ir cēlušas prasību piespriest Komisijai atlīdzināt tām pēc Regulas Nr. 1519/2000 pieņemšanas nodarītos zaudējumus.
7. Norādījusi, ka Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība iestājas, ja ir izpildīta virkne nosacījumu, kas attiecas uz Kopienas iestādei pārmestās rīcības prettiesiskumu, zaudējumu īstumu un cēloņsakarību starp prettiesisku rīcību un apgalvotajiem zaudējumiem, Pirmās instances tiesa atzina, ka Komisija ir rīkojusies prettiesiski.
8. Pārsūdzētā sprieduma 54. punktā ir atzīts, ka “Komisijas bezdarbība pēc 2000. gada 4. februāra vēstules nosūtīšanas judikatūras izpratnē [bija] pietiekami būtisks pienācīgas rūpības un labas pārvaldības principu pārkāpums”.
9. Tā paša sprieduma 61. punktā ir atzīts – “sakarā ar to, ka Regulā Nr. 1519/2000 vispār netiek ņemta vērā izejvielu cena vienā no galvenajām ražotājām un eksportētājām valstīm, proti, Ķīnā, šī regula neievēro imperatīvos noteikumus, kas paredzēti pamatregulas 4. panta 1. un 2. punktā, [un ka] šādas pretlikumīgas rīcības rezultātā, kas ir pietiekami būtisks tādas normas pārkāpums, kurš piešķir tiesības personām, var iestāties Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība šādas rīcības kaitīgo seku dēļ”.
10. Jautājumā par apgalvotajiem zaudējumiem Pirmās instances tiesa atzina:
“70 Jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru (Tiesas 1982. gada 27. janvāra spriedumi: lietā 51/81 De Franceschi /Padome un Komisija, Recueil, 117. lpp., 9. punkts, un apvienotajās lietās 256/80, 257/80, 265/80, 267/80, 5/81 Birra Wührer  u.c./Padome un Komisija, Recueil, 85. lpp., 9. punkts; Pirmās instances tiesas 1995. gada 18. maija spriedums lietā T‑478/93 Wafer Zoo /Komisija, Recueil, II‑1479. lpp., 49. punkts) zaudējumiem, par kuriem tiek pieprasīta atlīdzība, ir jābūt īstiem un konkrētiem.
71 Pierādījumu iesniegšana Kopienu tiesai, lai pierādītu šādu zaudējumu faktu un apmēru, ir prasītāja pienākums (Tiesas 1976. gada 21. maija spriedums lietā 26/74 Roquette Frères /Komisija, Recueil, 677. lpp., 22.–24. punkts; Pirmās instances tiesas 1996. gada 9. janvāra spriedums lietā T‑575/93 Koelman /Komisija, Recueil, II‑1. lpp., 97. punkts, un 1998. gada 28. aprīļa spriedums lietā T‑184/95 Dorsch Consult /Padome un Komisija, Recueil, II‑667. lpp., 60. punkts).
72 Prasītājas savus zaudējumus novērtē kā precīzu starpību starp Regulā Nr. 1519/2000 noteikto atbalsta apmēru un to, kas būtu apstiprināts, ja Komisija būtu ņēmusi vērā Ķīnas cenas.
73 Vispirms jāuzsver, ka Ķīnas cena, uz kuru pamatojās prasītājas, bija tā, ko tās bija uzzinājušas ar Spānijas diplomātiskā dienesta Pekinā starpniecību. Tā bija tomātu vidējā cena, kas tika maksāta ražotājiem Sjindzjanas provincē, kura, kā apgalvo prasītājas, pārstāv aptuveni 88 % no pārstrādei paredzēto tomātu ražošanas Ķīnā. Komisija apstrīd to, ka šie skaitļi atspoguļo vidējo cenu. Komisija turklāt nevarēja novērtēt, vai tie atbilda pamatregulas noteikumiem. Tomēr, izvērtējot sarežģītu ekonomisku situāciju, Komisijas rīcības brīvība attiecas arī uz pamatfaktu noskaidrošanu (šajā sakarā skat. Tiesas 1980. gada 29. oktobra spriedumu lietā 138/79 Roquette /Padome, Recueil, 3333. lpp., 25. punkts).
74 Tā kā pamatregula Komisijai piešķir zināmu rīcības brīvību, nosakot atbalsta apmēru, to, cik lielā mērā Ķīnas tomātu ražotājiem maksātās cenas vērā ņemšana ietekmētu atbalsta apmēru, nav iespējams precīzi noteikt. [Pamatregulas] 4. panta 1. punktā nav paredzēts, ka ražošanas atbalstam ir jābūt vienādam ar starpību starp minimālo cenu, kas tiek maksāta ražotājam Kopienā, un izejvielu cenu galvenajās ražotājās trešās valstīs. Tajā tikai noteikta maksimālā robeža.
75 Šajā sakarā jānorāda – tas, ka Komisija iepriekš bija spējusi atbalsta apmēru noteikt tādā līmenī, ka tas precīzi atbilda starpībai starp minimālo cenu, kas tiek maksāta ražotājam Kopienā, un izejvielu cenu galvenajās ražotājās un eksportētājās trešās valstīs, nekādā ziņā neliek Komisijai saglabāt šo atbalsta līmeni. Tas – ka Komisija neņemtu vērā situācijas attīstību starptautiskajā tirgū un tādā veidā, iespējams, kavētu Kopienas produkcijas pārdošanu – būtu pat pretrunā ar pamatregulas tekstu un mērķi.
76 Tādējādi prasītājām nav tiesību uz tādu maksimālo atbalstu, kas būtu vienlīdzīgs ar starpību starp minimālo cenu, kas tiek maksāta ražotājam Kopienā, un izejvielu cenu galvenajās ražotājās un eksportētājās trešās valstīs, ņemot vērā Ķīnas cenu.
77 Līdz ar to zaudējumiem, ko aprēķinājušas prasītājas un kas sīki izklāstīti prasības pieteikuma A.27 pielikuma tabulā, nav konkrētu zaudējumu rakstura.”
11. Uzskatot, ka visi nosacījumi, kas izpildāmi, lai iestātos Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība, netika izpildīti, Pirmās instances tiesa prasību noraidīja.
Lietas dalībnieku prasījumi un tiesvedība Tiesā
12. Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:
– daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu, jo Pirmās instances tiesa tajā ir atzinusi, ka zaudējumi nav bijuši konkrēti, un noraidījusi prasību;
un, lemjot no jauna,
– pamatprasījums – atzīt, ka nosacījumi, lai iestātos Komisijas ārpuslīgumiskā atbildība, šajā gadījumā ir izpildīti, piespriest Komisijai izmaksāt visām apelācijas sūdzības iesniedzējām ražošanas atbalsta atlikumu, pēc Tiesas noteiktās likmes pieskaitot procentus, kas aprēķināmi, sākot ar 2000. gada 12. jūliju vai, pakārtoti, sākot ar 2000. gada 13. jūliju, vai, alternatīvi, sākot ar 2000. gada 16. jūliju, līdz faktiskās samaksas dienai, un piespriest Komisijai atlīdzināt visus, tostarp apelācijas sūdzības iesniedzēju, tiesāšanās izdevumus abās instancēs;
– pakārtots prasījums – nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā lemj par apelācijas sūdzības iesniedzējām izmaksājamās zaudējumu atlīdzības apmēru, pirms tam tās vēlreiz uzklausot, un piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas tiesvedības un pirmās instances tiesvedības Pirmās instances tiesā tiesāšanās izdevumus, tostarp arī apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus.
13. Komisija lūdz Tiesu:
– noraidīt apelācijas sūdzību kā daļēji nepieņemamu un katrā ziņā kā nepamatotu;
– piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
14. Ar Tiesas priekšsēdētāja 2005. gada 19. oktobra rīkojumu sabiedrības Carmine Tagliamonte & C. Srl, Cbcotti Srl, Cirio del Monte Italia SpA, Fratelli Longobardi Srl, G3 Srl, La Regina del Pomodoro Srl, La Regina di San Marzano di Antonio, Felice e Luigi Romano Snc, Lodato Gennaro & C. SpA, Pelati Sud di De Stefano Catello Sas, Prodakta SA, Rispoli Luigi & C. Srl, Saviano Pasquale Srl, Sevath SA, Silaro Conserve Srl
un Transformaciones Agrícolas de Badajoz, SA, kas atteicās no apelācijas, tika izsvītrotas no lietas C‑243/05 P un tika nolemts, ka ar šo sabiedrību iesniegto apelācijas sūdzību saistītie tiesāšanās izdevumi jāsedz tām pašām.
Par apelāciju
Lietas dalībnieku argumenti
15. Pamatojot savu apelācijas sūdzību, tās iesniedzējas izvirza četrus apelācijas pamatus: 1) tiesību kļūda, kvalificējot zaudējumus, 2) sacīkstes principa un tiesību tikt uzklausītam pārkāpums, 3) apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumu sagrozīšana, 4) tas, ka Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā savas neierobežotās pilnvaras un pienākumu izspriest lietu, kā arī to, ka nav bijis nodrošināts tiesiskums.
16. Pirmais apelācijas pamats sadalīts divās daļās. Pirmā daļa ir pamatota ar Kopienu judikatūras un valsts tiesību sistēmās atzīto ārpuslīgumiskās atbildības jomas principu neievērošanu, jo Pirmās instances tiesa ir nepareizi interpretējusi “konkrētu zaudējumu” jēdzienu un sajaukusi zaudējumu rakstura noteikšanu ar to apmēra precīzu aprēķināšanu. Otrā daļa ir pamatota ar to, ka Pirmās instances tiesa, runājot par apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesību uz zaudējumu atlīdzību atzīšanu, no saviem atzinumiem par Komisijas rīcības prettiesiskumu nav izdarījusi pareizos secinājumus.
17. Pirmā apelācijas pamata pirmās daļas ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda – tas, ka, nosakot ražošanas atbalsta apmēru, Komisijai ir rīcības brīvība, neļauj uzskatīt, ka apgalvotie zaudējumi nav konkrēti. Ja zaudējumi ir paredzami ar pietiekamu noteiktību un novērtējami, par tiem var prasīt atlīdzību, lai gan tie vēl nav aprēķināti. Šajā gadījumā apgalvotie zaudējumi turklāt tika precīzi noteikti un aprēķināti. Iespējamā nenoteiktība attiecas vienīgi uz šo zaudējumu apmēra noteikšanu. Tā kā Pirmās instances tiesas rīcībā nebija šī apmēra aprēķināšanai nepieciešamo elementu, tai, pēc apelācijas sūdzības iesniedzēju domām, bija jānosaka pierādījumu savākšanas un procesa organizatoriskie pasākumi vai jāpasludina starpspriedums.
18. Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo – kaut arī bez faktiska tiesību vai likumīgu interešu aizskāruma, protams, nevar būt runa par īstiem un konkrētiem zaudējumiem, šādi zaudējumi pastāv, ja – kā tas ir arī šajā gadījumā – apgalvotie zaudējumi izriet no tā, ka sakarā ar iestādei pārmesto nepareizo rīcību tiek traucēta to tiesību īstenošana, kuru esamība ir noteikta.
19. Tās norāda, ka ar Pirmās instances tiesas vērtējumu tiek pārkāpti valstu tiesību sistēmās atzīti principi, kas attiecas uz konkrētu zaudējumu jēdzienu.
20. Runājot par Komisijas atbildes rakstā izvirzītajiem argumentiem, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav pierādījušas apgalvoto zaudējumu īstumu, nepierādot, ka Regulā Nr. 1519/2000 noteiktais atbalsta apmērs nav ļāvis sasniegt ražošanas atbalsta piešķiršanas mērķi, proti, Kopienas produktu noietu, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka tie ir jauni un tāpēc nepieņemami argumenti.
21. Katrā ziņā šo mērķi vien nevar ņemt vērā, lai tādējādi nepamatoti nenoliegtu jebkādu zaudējumu esamību no brīža, kad ir īstenots pilnīgs Kopienas produktu noiets, kaut arī pārstrādātājiem piešķirtā atbalsta apmērs, kas jāpiešķir, ņemot vērā Komisijas noteiktās minimālās cenas un galveno trešo valstu cenas starpību, bija mazāks par apmēru, kas, kā zināms, izriet no attiecīgo tiesību normu piemērošanas.
22. Komisija apstrīd, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta tiesību kļūda.
23. Komisija apgalvo, ka, ievērojot tās rīcības brīvību šajā jomā, apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvotos zaudējumus nevar kvalificēt kā konkrētus. Turklāt tajā laikā neviens elements nav ļāvis uzskatīt, ka tā atsakās izmantot savu rīcības brīvību. Proti, Komisija nekad nav solījusi – kas varētu radīt pārstrādātāju tiesisko paļāvību –, ka tā, nosakot atbalsta apmēru 2000./2001. tirdzniecības gadam, ņems vērā Ķīnas cenas.
24. Komisija turklāt norāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju iebildums, ka Pirmās instances tiesa nav ne aprēķinājusi to zaudējumu apmēru, ne šajā sakarā veikusi pierādījumu savākšanas pasākumus, ir balstīts uz jaunu pamatu, kas attiecas uz īstu zaudējumu esamību un kas tādēļ ir atzīstams par nepieņemamu.
25. Lai pierādītu apgalvoto zaudējumu īstumu, apelācijas sūdzības iesniedzējām, pēc Komisijas domām, katrā ziņā bija jāpierāda, ka nav ticis ievērots atbalsta mērķis – ļaut pārdot Kopienas produktus. Taču apelācijas sūdzības iesniedzējas nekad nav pierādījušas, pat ne apgalvojušas Pirmās instances tiesā, ka Komisijas noteiktais atbalsta apmērs nav ļāvis šo mērķi sasniegt.
Tiesas vērtējums
26. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība EKL 288. panta otrās daļas izpratnē ir pakļauta visu nosacījumu – attiecībā uz Kopienu iestādei pārmestās rīcības prettiesiskumu, zaudējumu īstumu un cēloņsakarību starp iestādes rīcību un apgalvotajiem zaudējumiem – izpildei (skat. inter alia
iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Birra Wührer  u.c./Padome un Komisija, 9. punkts, un 2005. gada 30. jūnija spriedumu lietā C‑295/03 P Alessandrini  u.c./Komisija, Krājums, I‑5673. lpp., 61. punkts).
27. Saskaņā ar otro nosacījumu [par zaudējumu īstumu] zaudējumiem, par kuriem ir prasīta atlīdzība, ir jābūt īstiem un konkrētiem (šajā sakarā skat. iepriekš minētos spriedumus lietās De Franceschi /Padome un Komisija, 9. punkts, un Birra Wührer  u.c./Padome un Komisija, 9. punkts), kas ir jāpierāda prasītājam (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Roquette Frères /Komisija, 24. punkts, un 1997. gada 16. septembra spriedumu lietā C‑362/95 P Blackspur DIY  u.c./Padome un Komisija, Recueil, I‑4775. lpp., 31. punkts).
28. Šajā gadījumā Pirmās instances tiesa atzina, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvotie zaudējumi nav konkrēti.
29. Pirmkārt, tā uzskatīja, ka Komisijai pamatregulā piešķirtā rīcības brīvība noteikt ražošanas atbalsta apmēru traucē ar pārliecību noteikt, kā ar Ķīnas tomātu ražotājiem samaksātās cenas ņemšanu vērā tiek ietekmēts šī atbalsta apmērs. Otrkārt, tā atzīmēja, ka Komisija apstrīd to, ka tie dati par Ķīnas cenām, uz kuriem, aprēķinot savus zaudējumus, pamatojās apelācijas sūdzības iesniedzējas, atspoguļo [situāciju].
30. Šajā sakarā ir jānorāda – tas, ka Kopienu iestādei konkrētajā jomā ir plaša rīcības brīvība, nevar per se
automātiski noliegt to apgalvoto zaudējumu konkrēto raksturu, kurus radījusi šīs iestādes prettiesiska rīcība.
31. Pretējs uzskats padarītu par bezjēdzīgu prasību par zaudējumu atlīdzību tādās jomās kā kopīga tirgu organizācija, kurās Kopienu iestādēm, īstenojot savas noteikumu un lēmumu pieņemšanas pilnvaras, ir plaša rīcības brīvība, it īpaši ņemot vērā šīm jomām raksturīgās ekonomiskās problēmas un izvēles iespējas.
32. Turklāt attiecīgo iestāžu rīcības brīvības atzīšana vairākās lietās nav liegusi Tiesai atzīt atlīdzināmu zaudējumu esamību (skat. inter alia
1975. gada 14. maija spriedumu lietā 74/74 CNTA /Komisija, Recueil, 533. lpp., un 1979. gada 4. oktobra spriedumu lietā 238/78 Ireks‑Arkady /Padome un Komisija, Recueil, 2955. lpp.).
33. Tādējādi, ņemot vērā šai lietai raksturīgos īpašos apstākļus, jāpārbauda (šajā sakarā skat. 2000. gada 15. jūnija spriedumu lietā C‑237/98 P Dorsch Consult /Padome un Komisija, Recueil, I‑4549. lpp., 25. punkts), vai Pirmās instances tiesa bija tiesīga atzīt, ka Komisijas rīcības brīvība, saskaņā ar pamatregulu nosakot ražošanas atbalsta apmēru, var nepieļaut to, ka tiek atzīts apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvoto zaudējumu konkrētais raksturs.
34. Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka šīs rīcības brīvības esamība – tāpat kā Komisijas iebildes par to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju sniegtie dati par Ķīnas cenām atspoguļo [situāciju], var, bez šaubām, traucēt Pirmās instances tiesu ar pārliecību noteikt Komisijas prettiesiskas rīcības, neņemot vērā Ķīnas cenas, precīzu ietekmi uz attiecīgā atbalsta apmēru.
35. Turklāt, ņemot vērā šo rīcības brīvību, nav neapstrīdami, ka apelācijas sūdzības iesniedzējām bija tiesības tieši uz tādu apmēru, kādā tās bija novērtējušas savus zaudējumus Pirmās instances tiesā, proti, kā minēts pārsūdzētā sprieduma 72. punktā – “kā precīzu starpību starp Regulā Nr. 1519/2000 noteikto atbalsta apmēru un to, kas būtu apstiprināts, ja Komisija būtu ņēmusi vērā Ķīnas cenas”.
36. Tomēr šādi apsvērumi vienīgi Pirmās instances tiesai dod tiesības konstatēt nenoteiktību attiecībā uz precīzu apgalvoto zaudējumu apmēru, bet ne atzīt pašas šo zaudējumu esamības konkrētā rakstura trūkumu.
37. Kā pārsūdzētā sprieduma 50. punktā atzīmēja Pirmās instances tiesa, attiecīgā atbalsta noteikšanas brīdī Ķīna neapšaubāmi tika uzskatīta par vienu no galvenajām trešām valstīm, kuras produkcija konkurē ar Kopienas produkciju.
38. Turklāt tam, ka Komisija, rīkojoties prettiesiski, nav ņēmusi vērā Ķīnas cenas, ir šāds rezultāts: galveno ražotāju un eksportētāju trešo valstu tomātu aptuvenā cena ir ievērojami augstāka par cenu, kāda būtu bijusi, ja Ķīnas cenas būtu ņemtas vērā. Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 67. punktā pati ir pieņēmusi zināšanai Komisijas apgalvojumu – tas, ja šīs cenas būtu ņemtas vērā, radītu “ievērojamu” galveno ražotājvalstu un eksportētājvalstu izejmateriālu aptuvenās cenas samazināšanos.
39. Pirmās instances tiesā apelācijas sūdzības iesniedzējas centās pierādīt, ka, ņemot vērā šos elementus, ja Komisija nebūtu rīkojusies prettiesiski, neizbēgami būtu noteikts lielāks ražošanas atbalsta apmērs, nekā tas paredzēts Regulā Nr. 1519/2000.
40. Kā to savu secinājumu 32. punktā atzīmējis ģenerāladvokāts, lai varētu noliegt apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvotās atbalsta palielināšanas konkrēto raksturu, Komisijai šādos apstākļos bija pienākums pierādīt, ka, saglabājot atbalstu tieši tādā apmērā, kāds noteikts Regulā Nr. 1519/2000, tā ir rīkojusies atbilstoši pareizai pamatregulas 4. panta 2. punkta piemērošanai. Taču šāda analīze acīmredzami nav notikusi, jo, kā tas izriet no pārsūdzētā sprieduma 67. punkta, Komisija norādīja vienīgi uz savu rīcības brīvību šajā jomā.
41. Līdz ar to, atzīstot, ka, pamatojoties uz šī sprieduma 29. punktā minētajiem elementiem, apgalvotajiem zaudējumiem nav konkrēta rakstura, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu.
42. Turklāt, pat uzskatot, ka saskaņā ar Komisijas apgalvojumiem tiesas sēdē [Eiropas Kopienu Tiesā] tāds faktors, kāds ir minēts pamatregulas 4. panta 2. punkta c) apakšpunktā un attiecas uz tirdzniecības tendencēm starptautiskajos tirgos, var dot pamatu atšķirīgai vērtēšanai, veicot aprēķinu, kurā tiek ņemtas vērā Ķīnas cenas, ir jāatzīst, ka, ievērojot šī sprieduma 37.–40. punktu, apelācijas sūdzības iesniedzēju stāvoklis noteikti būtu labāks, ja Komisija, nosakot ražošanas atbalsta apmēru, nebūtu rīkojusies prettiesiski, neņemot vērā Ķīnas cenas. Tādējādi tas, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvotie zaudējumi pastāv, ir neapstrīdams fakts, kas nepavisam nav hipotētisks vai tikai iespējams. Neņemot vērā pastāvošo nenoteiktību attiecībā uz to precīzu aprēķināšanu, šie zaudējumi ir arī ekonomiski novērtējami.
43. Iepriekš veikto analīzi nevar apgāzt ar Komisijas argumentu, ka attiecīgajā tirdzniecības gadā nebija grūtību pārdot Kopienas produkciju.
44. Par šī argumenta pieņemamību nav jālemj, bet ir jāatzīmē, ka ražošanas atbalsta sistēma, kas pārstrādātāju labā ieviesta ar pamatregulu, lai kompensētu Kopienas ražotājiem izmaksājamās minimālās cenas un trešās valstīs maksājamās vidējās cenas starpību, un ko šī regula un Komisijas 1997. gada 19. marta Regula (EK) Nr. 504/97, ar ko nosaka piemērošanas noteikumus Regulai Nr. 2201/96 par ražošanas atbalstu produktiem, kas pārstrādāti no augļiem un dārzeņiem (OV L 78, 14. lpp.), papildina ar sistēmu, kas balstīta uz to, ka pirms stādīšanas perioda starp pārstrādātājiem un ražotājiem tiek noslēgti priekšlīgumi, kā arī uz ražošanas kvotu noteikšanu, lai nodrošinātu atbilstību starp saražoto un pārstrādāto daudzumu un tātad – izvairītos no realizācijas grūtībām, ko varētu izraisīt ievērojama ražošanas palielināšanās (skat. pamatregulas preambulas piekto apsvērumu un Regulas Nr. 504/97 septīto apsvērumu).
45. Kā savu secinājumu 39. punktā atzīmējis ģenerāladvokāts, pārstrādātāji ir tādējādi mudināti, noslēdzot priekšlīgumus, apņemties realizēt Kopienas produkciju, kas ir ierobežota atkarībā no pārstrādes industrijas reālajām vajadzībām, pretī saņemot atbalstu, kura mērķis, ievērojot pamatregulas 4. panta 2. punktā noteiktos imperatīvos kritērijus, ir pilnībā vai daļēji kompensēt komercrisku, kas saistīts ar tomātu pirkšanu Kopienā par lielāku cenu nekā tā, ko praktizē trešo valstu ražotāji.
46. Šajos apstākļos tas, ka šī plānotās pārvaldības sistēma attiecīgajā tirdzniecības gadā ir ļāvusi nodrošināt Kopienas produkcijas noietu, neļauj izslēgt iespēju, ka pastāv komerciāli zaudējumi, ko apelācijas sūdzības iesniedzējas cietušas pēc atbalsta noteikšanas šim tirdzniecības gadam nepietiekamā apmērā, jo Komisija, pārkāpjot pamatregulas 4. panta 2. punktu, šajā gadījumā nav ņēmusi vērā Ķīnas cenas.
47. Ņemot vērā iepriekšējos apsvērumus, pirmais apelācijas pamats ir atzīstams par pamatotu un tā otrās daļas izskatīšana nav nepieciešama.
48. Pārējie apelācijas pamati nav jāizskata, un Tiesai līdz ar to ir jāatceļ pārsūdzētais spriedums, tāpēc ka ar to tika noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēju prasība, jo apgalvotie zaudējumi neesot konkrēti, un tādējādi – tāpēc ka tajā apelācijas sūdzības iesniedzējām tika piespriests segt piecas sestdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un Komisijai – segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt sestdaļu no apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumiem.
Par lietas nodošanu atpakaļ Pirmās instances tiesai
49. Saskaņā ar Tiesas Statūtu 61. panta pirmo daļu, ja Tiesa atceļ Pirmās instances tiesas lēmumu, tā var pati pieņemt galīgo spriedumu attiecīgajā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija, vai nodot lietu atpakaļ sprieduma pieņemšanai Pirmās instances tiesā.
50. Tā kā šajā gadījumā precīza apelācijas sūdzības iesniedzēju ciesto zaudējumu apmēra noteikšana nozīmē, ka jāveic sarežģīti faktu vērtējumi, lieta ir jānodod atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā lemj par šo zaudējumu atlīdzības apmēru.
51. Tā kā lieta tiek nodota atpakaļ Pirmās instances tiesai, lēmuma par tiesāšanās izdevumiem, kas ir saistīti ar šo apelācijas tiesvedību, pieņemšana ir jāatliek.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1) atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2005. gada 17. marta spriedumu lietā T‑285/03 Agraz  u.c./Komisija, tāpēc ka ar to tika noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēju prasība, jo apgalvotie zaudējumi neesot konkrēti, un tādējādi – tāpēc ka tajā apelācijas sūdzības iesniedzējām tika piespriests segt piecas sestdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un Komisijai – segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt sestdaļu no apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumiem;
2) nodot lietu atpakaļ Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai;
3) atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.