62014CC0574
ĢENERĀLADVOKĀTA MANUELA KAMPOSA SANČESA BORDONAS [MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2016. gada 14. aprīlī (
1
)
Lieta C‑574/14
PGE Górnictwo i Energetyka Konwencjonalna S.A.
pret
Prezes Urzędu Regulacji Energetyki
(Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa) (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Elektroenerģijas iekšējais tirgus — Valsts atbalsts — Komisijas lēmums, ar kuru valsts atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu — LESD 107. pants — LES 4. panta 3. punkts — Lēmums 2009/287/EK — Metodika attiecībā uz balasta izmaksām — Ikgadējās balasta izmaksu kompensācijas korekcijas aprēķins — Stāvoklis konkrētajā tirgū — Valsts iestāžu un tiesu pilnvaras”
1.
Direktīva 96/92/EK (
2
) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu noteica principus un pamatus dalībvalstu elektroenerģijas nozares atvēršanai konkurencei. Pakāpenisku pāreju uz šo jauno režīmu dažās dalībvalstīs papildināja valsts atbalsts saviem elektroenerģijas uzņēmumiem.
2.
Šajā ziņā Komisija jau 2001. gadā pieņēma metodiku attiecīgā valsts atbalsta saderības ar iekšējo tirgu analizēšanai. Konkrēti, tā noteica metodi, saskaņā ar kuru ir jāaprēķina minētās balasta izmaksas (turpmāk tekstā – “balasta izmaksas”), tas ir, izmaksas, kuras kompensē ar valsts atbalstu un kuras rodas no attiecīgās nozares uzņēmumu ekonomiskās dzīvotspējas trūkuma jaunajā, konkurencei atvērtajā modelī ar iepriekš uzņemtajām saistībām un elektroenerģijas piegādes garantijām.
3.
Vēlāk saskaņā ar šo metodiku Komisijai bija jālemj par dažām valsts atbalsta sistēmām elektroenerģijas nozares uzņēmumiem. Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir runa par vienu no šādām sistēmām, kuru ieviesa Polijas Republika.
4.
2007. gadā Polijas Republika pieņēma likumu, lai elektroenerģijas ražošanas uzņēmumiem kompensētu balasta izmaksas, kas tiem varētu rasties (
3
). Konkrētāk, Polijas iestādes šajā likumā iekļāva noteikumus, lai segtu ražotāju izdevumus, kas ir radušies ilgtermiņa elektroenerģijas pirkuma līgumu pirmstermiņa izbeigšanas rezultātā. Komisija savā Lēmumā 2009/287/EK pieņēma labvēlīgu lēmumu jautājumā par šī valsts atbalsta saderīgumu ar kopējo tirgu (
4
).
5.
Īsumā – iepriekš minētais strīds ir par lēmumu, vai valsts atbalsta piešķiršana, kuru ir atļāvusi Komisija, ir jāveic atbilstoši elektroenerģiju ražojošo uzņēmumu (un to ražotņu) stāvoklim “sākotnējā” situācijā, kāda bija atspoguļota 2007. gada likumā, vai drīzāk atbilstoši pašreizējam stāvoklim to īstenošanas brīdī (šajā lietā – 2009. finanšu gadā).
6.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ļaus Tiesai, pirmkārt, apstiprināt tās judikatūru par Komisijas ekskluzīvo kompetenci lemt par valsts atbalsta saderīgumu ar kopējo tirgu. Otrkārt, būs jānoskaidro, kura no divām lietas dalībnieku atbalstītajām interpretācijām (sauktas par “statisko un dinamisko interpretāciju”) ir izšķiroša, piemērojot Lēmumu 2009/287.
I – Atbilstošās tiesību normas
A – Savienības tiesības
1) Komisijas Paziņojums attiecībā uz metodiku ar balasta izmaksām saistīta valsts atbalsta analizēšanai (
5
)
7.
2001. gada 26. jūlijā Komisija pieņēma Paziņojumu attiecībā uz metodiku ar balasta izmaksām saistīta valsts atbalsta analizēšanai (turpmāk tekstā – “Metodika attiecībā uz balasta izmaksām”).
8.
Saskaņā ar Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 2. punkta sesto daļu tās mērķis ir “izklāstīt, kā Komisija piedāvā piemērot Līguma noteikumus par valsts atbalstu tādu atbalsta pasākumu gadījumā, kam jākompensē saistību vai garantiju izmaksas, ko vairs nevarēja nodrošināt Direktīvas 96/92/EK[, kurā ir noteikta Eiropas elektroenerģijas nozares atvēršana konkurencei,] piemērošanas dēļ”.
9.
Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 3. punktā ir noteiktas darbības saistības vai garantijas, kuras var kvalificēt kā balasta izmaksas, un tās 3. apakšpunktā ir noteikts:
“Šādām darbības saistībām vai garantijām jāparedz risks, ka tās var netikt nodrošinātas Direktīvas 96/92/EK noteikumu dēļ. Saistības vai garantijas var kvalificēt par balasta izmaksām tikai tad, ja tās tādēļ ir Direktīvas 96/92/EK ietekmes rezultātā kļuvušas ekonomiski neizdevīgas un ievērojami pasliktina attiecīgā uzņēmuma konkurētspēju. Tostarp pastāv priekšnoteikums, ka tā rezultātā uzņēmumam ir jāizdara uzskaites ieraksti (piemēram, rezerves), kuru uzdevums ir atspoguļot šo saistību vai garantijas paredzamo ietekmi.
Īpaši tad, ja minēto saistību vai garantijas ietekmē var tikt apdraudēta uzņēmuma dzīvotspēja, ja nav atbalsta vai jebkāda pārejas pasākuma, ir uzskatāms, ka saistības vai garantijas atbilst iepriekšējā daļā izklāstītajām prasībām.
Šādu saistību vai garantiju ietekmi uz attiecīgā uzņēmuma konkurētspēju vai dzīvotspēju novērtē konsolidēti. Saistības vai garantijas ir balasta izmaksas tikai tad, ja ir iespējams konstatēt cēloņsakarību starp Direktīvas 96/92/EK stāšanos spēkā un attiecīgo uzņēmumu grūtībām pildīt šādas saistības vai garantijas vai nodrošināt to ievērošanu. Nosakot šādu cēloņsakarību, Komisija ņem vērā visas elektroenerģijas cenas samazināšanās un tirgus daļas zaudējumus, kas radušies attiecīgajiem uzņēmumiem. Tādas saistības un garantijas, ko nevarēja nodrošināt neatkarīgi no direktīvas stāšanās spēkā, nav balasta izmaksas.”
10.
Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 4. punktā ir runa par pieļaujamā valsta atbalsta aprēķinu, un tās 4.2. apakšpunktā ir noteikts:
“Atbalsta maksāšanas kārtībai ir jābūt tādai, kas ļauj ņemt vērā turpmāko konkurences attīstību. Šādu attīstību konkrēti var izmērīt ar kvantitatīvi nosakāmiem faktoriem (cenām, tirgus daļām, citiem attiecīgiem faktoriem, ko norādījusi dalībvalsts). Tā kā konkurences nosacījumu izmaiņas tieši ietekmē attaisnoto balasta izmaksu lielumu, maksājamā atbalsta summa noteikti ir saistāma ar nosacījumu par patiesas konkurences veidošanos un izmaksātā atbalsta aprēķināšanā jāņem vērā attiecīgo faktoru izmaiņas, lai novērtētu sasniegto konkurences pakāpi.”
11.
Saskaņā ar Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 4. punkta 4.5. apakšpunktu:
“Maksimālā atbalsta summa, ko var maksāt uzņēmumam balasta izmaksu kompensēšanai, ir jānosaka iepriekš. Tajā jāņem vērā iespējamais uzņēmuma ražīguma pieaugums.
Tāpat arī iepriekš ir skaidri jānosaka sīki izstrādāta kārtība, kādā aprēķina un finansē balasta izmaksu kompensēšanai paredzēto atbalstu, un maksimālais šāda atbalsta piešķiršanas termiņš. Paziņojumā par atbalstu jo īpaši norāda, kā balasta izmaksu aprēķināšanā ņem vērā dažādo 4.2. apakšpunktā uzskaitīto faktoru izmaiņas.”
2) Lēmums 2009/287
12.
Lēmuma 2009/287 1. pantā ir noteikts:
“1.   Elektroenerģijas pirkuma līgumi, kas noslēgti starp Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. [Polijas valstij piederošu elektroenerģijas tīklu operatoru] un uzņēmumiem, kas norādīti 1. pielikumā Aktam par noteikumiem, kas reglamentē uzņēmumu to izmaksu segšanu, kuras saistītas ar elektroenerģijas pirkuma līgumu saistību pirmstermiņa pārtraukšanu, [sākot no brīža, kad Polija pievienojās Eiropas Savienībai,] ir valsts atbalsts elektroenerģijas ražotājiem EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē.
2.   Lēmuma [1. panta] 1. punktā minēto atbalstu piešķīra nelikumīgi, un tas nav saderīgs ar kopējo tirgu.”
13.
Atbilstoši šī paša lēmuma 4. pantam:
“1.   [Izmaksu segšanas likumā] paredzētā kompensācija ir valsts atbalsts [Izmaksu segšanas likuma] 2. pielikumā uzskaitītajiem elektroenerģijas ražotājiem EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē.
2.   Lēmuma [4. panta] 1. punktā minētais valsts atbalsts ir saderīgs ar kopējo tirgu, pamatojoties uz balasta izmaksu metodiku.
3.   [Izmaksu segšanas likumā] paredzētās kompensācijas maksimālā summa ir summa, ko iegūst, atņemot EPL [elektroenerģijas pirkuma līgumā] ietverto elektrostaciju kopējos ieņēmumus, un kas ir pieejama, lai segtu ieguldījumu izmaksas.”
B – Valsts tiesību normas
14.
Atbilstoši Izmaksu segšanas likuma 2. panta 7. punktam “ražotājs” ir “enerģētikas uzņēmums, kas veic saimniecisko darbību elektroenerģijas ražošanas jomā un kas ir ilgtermiņa līguma puse, izņemot Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A., kas ir reģistrēta Varšavā”.
15.
Izmaksu segšanas likuma 2. panta 12. punktā ir noteikts, ka “balasta izmaksas” ir “ražotāja izdevumi, ko nesedz ienākumi no saražotās elektroenerģijas, jaudas rezervju un sistēmas pakalpojumu pārdošanas konkurējošā tirgū pēc pirmstermiņa ilgtermiņa līguma izbeigšanas, kas ir šī ražotāja izdevumi, kas ir saistīti ar elektroenerģijas ražošanu un ko tas ir saražojis līdz 2004. gada 1. maijam.”
16.
Saskaņā ar Izmaksu segšanas likuma 32. panta 1. punktu “gadījumā, kad ražotājs, kas ir vienojies par līguma izbeigšanu, ietilpst grupā, aprēķinot balasta izmaksas, ņem vērā ar burtiem “N”, “SD”, “R” un “P” apzīmētos lielumus, par kuriem ir runa 27. panta 1. punktā, attiecībā uz katru ražotāju un katru uzņēmumu, kas ietilpst grupā un kas veic saimniecisku darbību elektroenerģijas ražošanas jomā Polijas teritorijā [Izmaksu segšanas likuma] 7. pielikumā norādītajās ražotnēs”.
17.
Izmaksu segšanas likuma 1. pielikumā ir iekļauts saraksts ar ražotājiem, kuri ir noslēguši ilgtermiņa elektroenerģijas pirkuma līgumus, minot ražotnes, uz kurām tie attiecas.
18.
Izmaksu segšanas likuma 2. pielikumā ir noteiktas balasta izmaksu kompensāciju maksimālās summas dažādiem ražotājiem, kas saņem valsts atbalstu, sākot no 2007. gada 1. janvāra.
19.
Izmaksu segšanas likuma 7. pielikumā ir ražotņu uzskaitījums, kas ir ņemtas vērā ražotāju balasta izmaksu aprēķinam un kas tiek ņemtas vērā, koriģējot minētās izmaksas.
II – Fakti
20.
Kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un lietas dalībnieku apsvērumiem, sabiedrība PGE Górnictwo i Energetyka Konwencjonalna S.A. (turpmāk tekstā – “PGE”) ir elektroenerģijas ražotāja, kas kā sabiedrības PGE Zespól Elektrowni Dolna Odra tiesību pārņēmēja subrogācijas kārtībā pārņēma tās juridisko statusu.
21.
Sabiedrība PGE Zespół Elektrowni Dolna Odra savukārt pirms 2007. gada bija noslēgusi ar Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. noteiktus ilgtermiņa elektroenerģijas pirkuma līgumus, kā darījumu partneris apņemoties veikt noteiktus ieguldījumus.
22.
Saskaņā ar minētajiem līgumiem sabiedrība PGE Zespół Elektrowni Dolna Odra (agrāk saukta – PGE Górnictwo i Energetyka Konwencjonalna S.A.) uzņēmās radīt jaunas ražošanas jaudas, modernizēt tās iekārtas un nodrošināt Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. fiksētu minimālo elektroenerģijas apjomu. Šī pēdējā sabiedrība [Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A.] (valstij piederošs sistēmas operators) savukārt uzņēmās iegādāties vismaz minimālo elektroenerģijas apjomu, vienojoties par cenu atbilstoši klientu izmaksu mainīguma principam.
23.
Pēc Polijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai, kad spēkā bija Direktīva 96/92, 2007. gadā tika pieņemts Izmaksu segšanas likums, ar kuru ir noteiktas tiesības uz balasta izmaksu kompensēšanu. Brīdī, kad tika pieņemts šis likums, PGE piedalījās uzņēmumu grupā, kurā papildus citiem elektroenerģijas ražotājiem ietilpa sabiedrība PGE Elektrownia Bełchatów S.A. (iepriekš saukta Elektrownia Bełchatów S.A., turpmāk tekstā – “ELB”).
24.
Tomēr PGE un ELB nebija vienas uzņēmumu grupas sastāvā, kad PGE noslēdza ilgtermiņa elektroenerģijas pirkuma līgumus. Abas sabiedrības, kā jau tika minēts, bija vienas uzņēmumu grupas sastāvā gan datumā, kad tika pieņemts Izmaksu segšanas likums (2007. gada 29. jūnijs), gan datumā, kad tika pieņemts Lēmums 2009/287 (2009. gada 25. septembris).
25.
Ne Izmaksu segšanas likuma pielikumos, ne Lēmuma 2009/287 pielikumos PGE un ELB nav uzrādītas kā sabiedrības, kas ietilpst vienā uzņēmumu grupā.
26.
Elektroenerģijas ražotņu sarakstā (Izmaksu segšanas likuma 7. pielikums), kas tiek ņemtas vērā balasta izmaksu [kompensāciju] piešķiršanai, PGE elektrostacijas ir iekļautas kā ELB piederīgas. Savukārt ELB tiek uzrādīta kā holdinga sabiedrības BOT Górnictwo i Energetyka S.A. sastāvdaļa.
27.
Izmaksu segšanas likuma kompensācijas mehānismā ir paredzēts iepriekšējs maksājums ražotājam, kura summa nedrīkst būt lielāka par pašā Izmaksu segšanas likumā noteikto, kā arī ikgadējais aprēķins, kuru veic Urzędu Regulacji Energetyki (Enerģijas regulatīvā iestāde, turpmāk tekstā – “URE”) priekšsēdētājs, pamatojoties uz faktiskajiem finansiālajiem rezultātiem.
28.
Izmaksu segšanas likuma 1. pielikumā PGE ir minēts kā ražotājs šī paša likuma 2. panta 7. punkta izpratnē. Kompensācijas maksimālā summa par balasta izmaksām šim uzņēmumam saskaņā ar Izmaksu segšanas likuma 2. pielikumu sasniedz PLN 633496000.
29.
URE priekšsēdētājs ar 2010. gada 30. jūlija lēmumu noteica PGE balasta izmaksu ikgadējo kompensāciju par 2009. gadu PLN 24077793 apmērā. Lēmums tika pieņemts, ņemot vērā ELB finansiālos rezultātus, uzskatot, ka 2009. gadā šīs sabiedrības ietilpa vienā uzņēmumu grupā ar PGE.
30.
PGE apstrīdēja URE priekšsēdētāja lēmumu Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa), apgalvojot, ka Izmaksu segšanas likuma 32. panta 1. punkts ir piemērojams tikai uzņēmumiem, kas atbilstoši Izmaksu segšanas likuma 7. pielikumam ietilpst vienā uzņēmumu grupā, un ka atbilstoši šim pielikumam PGE neietilpa vienā grupā ar ELB.
31.
Apgabaltiesa apmierināja PGE prasību ar 2010. gada 4. jūnija spriedumu, nosakot ikgadējo kompensāciju par balasta izmaksām par 2009. gadu PLN 116985205 apmērā.
32.
Sąd Apelacyjny w Warszawie (Varšavas Apelācijas tiesa) 2013. gada 17. janvāra spriedumā noraidīja URE priekšsēdētāja iesniegto apelācijas sūdzību. Šī tiesa uzskatīja, ka, lai balasta izmaksu korekcijā varētu ņemt vērā cita uzņēmuma (proti, ELB) finansiālos rezultātus, šim uzņēmumam atbilstoši Izmaksu segšanas likuma 7. pielikumam ir jāietilpst tajā pašā grupā, kurā ietilpst PGE, kā tas nebija šajā lietā.
33.
URE priekšsēdētājs iesniedza kasācijas sūdzību par apelācijas instances spriedumu Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa, Polija), pamatojot to ar Izmaksu segšanas likuma 2. panta 1. punkta un 32. panta pārkāpumu. Viņš apgalvoja, ka Izmaksu segšanas likums ir jāinterpretē saskaņā ar Metodiku attiecībā uz balasta izmaksām un ka atbilstoši šīs metodikas 3.3. apakšpunktam un 4.2. apakšpunktam balasta izmaksas ir jāaprēķina, ievērojot Izmaksu segšanas likumā ietverto enerģijas ražotāju faktisko grupas piederību šo izmaksu korekcijas attiecīgajā gadā.
34.
Šajā kontekstā Sąd Najwyższy ir uzdevusi šo prejudiciālo jautājumu.
III – Uzdotais jautājums
35.
2014. gada 11. decembrī Tiesā reģistrētais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir šāds:
“1)
Vai [LESD] 107. pants, skatīts kopā ar [LES] 4. panta 3. punktu, kā arī Eiropas Komisijas 2007. gada 25. septembra lēmuma 4. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja Eiropas Komisija atzīst valsts atbalstu par saderīgu ar kopējo tirgu, valsts tiesa nav tiesīga pārbaudīt, vai valsts tiesību normas, kas tiek uzskatītas par atļautu valsts atbalstu, atbilst pieņēmumiem [Metodikā attiecībā uz balasta izmaksām]?
2)
Vai [LESD] 107. pants, skatīts kopā ar [LES] 4. panta 3. punktu, kā arī ar Eiropas Komisijas Lēmuma 2009/287/EK 4. panta 1. un 2. punktu, kas interpretēti Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 3.3. apakšpunkta un 4.2. apakšpunkta gaismā, ir jāsaprot tādējādi, ka, īstenojot valsts atbalsta programmu, ko Eiropas Komisija ir atzinusi par saderīgu ar kopējo tirgu, ikgadējā balasta izmaksu korekcija grupai piederošiem ražotājiem notiek, pieņemot, ka ražotāja piederība grupai tiek noteikta atbilstoši stāvoklim, kas norādīts Eiropas Komisijas pārbaudītā tiesību akta pielikumos, vai ka katru gadu, kad tiek veikta balasta izmaksu korekcija, ir jāpārbauda, vai persona, kas saņem atbalstu atbilstoši ar balasta izmaksām saistītajai valsts atbalsta programmai, šajā laikposmā faktiski ietilpst grupā, kurai pieder arī citi ražotāji, uz kuriem attiecas atbalsta programma?”
IV – Tiesvedība Tiesā
36.
Tiesvedībā rakstveida apsvērumus ir iesniegušas PGE, URE priekšsēdētājs, Polijas valdība un Komisija.
37.
2016. gada 27. janvāra tiesas sēdē piedalījās PGE, Polijas valdība un Komisija.
V – Argumenti
A – Pirmais prejudiciālais jautājums
38.
PGE uzskata, ka tad, kad Komisija ir izvērtējusi valsts atbalsta saderību ar kopējo tirgu, valsts tiesas nav kompetentas pārbaudīt, vai šis atbalsts atbilst Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām principiem. Pretējā gadījumā tas apdraudētu Komisijas ekskluzīvo kompetenci, kas ir noteikta LESD 108. pantā, un šajā lietā valsts tiesa varētu faktiski neņemt vērā Lēmumu 2009/287, lai gan šāda iespēja ir tieši izslēgta ar Komisijas paziņojuma par valsts atbalsta tiesību normu piemērošanu valstu tiesās (
6
) 16., 17. un 20. punktu. Ja rodas šaubas par Lēmuma 2009/87 interpretāciju, valsts tiesai nav ierobežojumu izmantot Metodiku attiecībā uz balasta izmaksām kā interpretācijas dokumentu, lai šaubas atrisinātu, bet savos spriedumos tai nav atļauts nonākt pretrunā pašam lēmumam.
39.
URE priekšsēdētājs uzskata, ka valstu tiesām ir jāinterpretē valsts tiesību normas tādējādi, lai tiktu garantēta Savienības tiesību valsts atbalsta jomā pilnīga efektivitāte. Viņaprāt, no tā izriet, ka strīdā par attiecīgā valsts atbalsta piešķiršanu valsts tiesai būtu jāinterpretē valsts tiesības, ņemot vērā Lēmuma 2009/287 4. pantu un Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 3.3. apakšpunktu un 4.2. apakšpunktu.
40.
Polijas valdība, pamatojoties uz Komisijas ekskluzīvo kompetenci lemt par valsts atbalsta saderību ar kopējo tirgu, pieļauj arī iespējamību, ka pēc Komisijas lēmuma pieņemšanas var rasties apstākļi, kas apgrūtina tā īstenošanu, un tādā gadījumā vajadzētu ieviest Komisijas un valsts iestāžu kopējus pasākumus. Tādēļ tā uzskata, ka tādā gadījumā kā izskatāmajā lietā valsts tiesai ir tiesības un pat pienākums pārbaudīt, vai valsts tiesību normas, kurās ir noteikts atļautais valsts atbalsts, atbilst Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām principiem. Tādējādi tiek nodrošināta Lēmuma 2009/287 pienācīga īstenošana un, visbeidzot, kopējā tirgus konkurences noteikumu aizsardzība.
41.
Savukārt Komisijai būtībā ir tāds pats viedoklis kā PGE. Tā piebilst, ka pēc tam, kad Lēmumā 2009/287, pamatojoties uz Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 3. un 4. punktu, tika izvērtēta Polijas balasta izmaksu sistēma (proti, 2007. gada likums) un tika atzīts, ka šī sistēma ir saderīga ar iekšējo tirgu, valsts tiesai nav tiesību pārbaudīt Izmaksu segšanas likuma saderību ar Metodiku attiecībā uz balasta izmaksām kompensāciju izmaksas brīdī.
B – Otrais prejudiciālais jautājums
42.
PGE uzskata, ka kompensācijas ikgadējā korekcija bija jāvērtē tajā brīdī, kad Komisija pārbaudīja Izmaksu segšanas likumā paredzēto valsts atbalsta shēmu. PGE uzskata, ka, lai to pārbaudītu, Komisijai vajadzēja analizēt un apstiprināt Izmaksu segšanas likumā noteikto balasta izmaksu shēmu, tajā skaitā tās dažādos noteikumus. Ņemot vērā to, ka Komisija atļāva kompensācijas aprēķina metodi attiecībā uz konsolidētajiem uzņēmumiem Izmaksu segšanas likuma 7. pielikuma izpratnē, nevajadzētu atsaukties šauri tikai uz paša Izmaksu segšanas likuma normām, lai noteiktu katra ražotāja piederību noteiktai uzņēmumu grupai.
43.
Lai aprēķinātu balasta izmaksas ikgadējo kompensāciju, URE priekšsēdētājs, Polijas valdība un Komisija nosveras par labu ražotāja piederības uzņēmumu grupai “dinamiskajai interpretācijai”. Viņuprāt, Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 3.3. apakšpunktā un 4.2. apakšpunktā ir atsauce uz konkurences turpmāko attīstību un tādējādi faktiskajiem tirgus apstākļiem valsta atbalsta izmaksas brīdī. No šī pieņēmuma izriet, ka prioritārs ir uzņēmumu grupu faktiskais sastāvs gadā, kad tiek veiktas korekcijas. Citādi, kā precizē Komisija, ja tiktu izmantota “statiskā interpretācija”, kuru piedāvā PGE, Lēmums 2009/287 nebūtu attiecināms uz jebkurām uzņēmumu grupu struktūras izmaiņām tādējādi, ka kompensāciju izmaksai šajā jaunajā situācijā būtu vajadzīgs iepriekšējs paziņojums, pamatojoties uz LESD 108. pantu.
VI – Vērtējums
A – Pirmais prejudiciālais jautājums
44.
Pirmais uzdotais jautājums ir par to, vai LESD 107. pants un LES 4. panta 3. punkts, skatīts kopā ar Lēmumu 2009/287 un Metodiku attiecībā uz balasta izmaksām, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja Komisija atzīst valsts atbalstu par saderīgu ar kopējo tirgu, valsts tiesa tā īstenošanas brīdī ir tiesīga pārbaudīt, vai valsts atbalsts atbilst Metodikai attiecībā uz balasta izmaksām.
45.
Jautājums, kuru iesniedzējtiesa ir šādi formulējusi, ir pārāk abstrakts, lai uz to neatbildētu noliedzoši.
46.
Vienīgi Tiesas pastāvīgā judikatūra konkurē ar Komisiju jautājumā par valsts atbalsta saderības ar kopējo tirgu izvērtēšanu (
7
). Valsts tiesas nav pilnīgi nesaistītas ar valsts atbalsta sistēmas kontroli, bet to darbības joma ir ierobežota ar valsts atbalsta projektu preventīvās efektivitātes kontroles nodrošināšanu. Šajā ziņā Komisijai un valsts tiesām ir “papildinošas, bet atšķirīgas” (
8
) lomas tādējādi, ka, kamēr “atbalsta pasākumu saderības ar iekšējo tirgu izvērtēšana ir ekskluzīvā Komisijas kompetencē, kuras darbību kontrolē Savienības tiesas, valstu tiesas rūpējas par to, lai līdz Komisijas galīgā lēmuma pieņemšanai tiktu nodrošināta indivīdu tiesību aizsardzība gadījumos, kad valsts iestādes, iespējams, nav ievērojušas LESD 108. panta 3. punktā paredzēto aizliegumu” (
9
).
47.
Tādējādi valstu tiesas nav kompetentas lemt par valsts atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, ne arī par Komisijas šajā jomā pieņemto lēmumu spēkā esamību (
10
).
48.
Faktiski iesniedzējtiesa neapšauba šo judikatūru, jo tās šaubas nenozīmē iespēju lemt par Lēmuma 2009/287 kā tāda spēkā esamību. Iesniedzējtiesa arī nejautā, vai tai ir jāpārskata tā saturs un no jauna jālemj par valsts atbalsta saderību ar kopējo tirgu. Visdelikātākajā veidā tā grib uzzināt, vai, interpretējot un piemērojot ad casum valsts atbalsta programmas regulējošo tiesību aktu (Izmaksu segšanas likumu), uz kuru attiecās Lēmums 2009/287, tā var “pielāgot enerģijas ražotāju saņemtā atbalsta, kas piešķirts, pamatojoties uz Izmaksu segšanas likumu, faktisko apmēru [..] atbilstoši Komisijas lēmumam un tam pamatā esošajiem pieņēmumiem” (
11
).
49.
Iesniedzējtiesa, tās pašas vārdiem runājot, jautā, vai valsts tiesiskais regulējums “ir jāinterpretē tādējādi, ka Izmaksu segšanas likumā paredzētais atbalsta mehānisms, kura saderība ar kopējo tirgu ir pārbaudīta vēl pirms tā faktiskās piemērošanas, a priori ir jāuzskata par atbilstošu Metodikai attiecībā uz balasta izmaksām un, to piemērojot, tas vairs nav jāpārbauda, vai arī, gluži pretēji, ka valsts iestādēm un tiesām katru reizi ir jāpārbauda Izmaksu segšanas likuma piemērošanas ietvaros piešķirtā valsts atbalsta atbilstība šai metodikai” (
12
).
50.
Tādējādi Izmaksu segšanas likums būtu jāpiemēro saskaņā ar “interpretācijas modeli” (
13
), kura “pamats” būtu Lēmums 2009/287 “kopā ar Metodiku attiecībā uz balasta izmaksām” (
14
). Tādējādi minētā “modeļa” piemērošanas sekas varētu būt tādas, ka tā īstenošanas brīdī par nesaderīgu ar kopējo tirgu būtu jāatzīst tāds atbalsts, kuru Komisijai tomēr nevajadzētu noraidīt, kad tā novērtē “vispārīgi [..] valsts atbalsta programmas mehānismus, kas ir paredzēti [Izmaksu segšanas likumā]” (
15
).
51.
Manuprāt, šie apsvērumi nav pieņemami.
52.
Izmaksu segšanas likuma valsts atbalsta shēmas tika atļautas ar Lēmumu 2009/287, kura 4. pantā Komisija, piemērojot Metodiku attiecībā uz balasta izmaksām, nolēma, ka balasta izmaksu kompensācijas ir saderīgas ar kopējo tirgu. Šis lēmums nevar būt vienkārši “pamats”, kas veido ad hoc interpretācijas noteikumu, kas faktiski būtu pati Metodika attiecībā uz balasta izmaksām, kuru tieši piemēro valsts tiesas, lai sasniegtu citus rezultātus. Šāda darbība nozīmētu, ka valsts tiesas ir uzņēmušās Komisijas ekskluzīvo kompetenci.
53.
Tomēr pēc tam, kad Komisija ir lēmusi par Izmaksu segšanas likumā noteikto īpašo valsts atbalsta shēmu, ir iespējams, ka vēlāk praksē rodas apstākļi, kuri, ja Komisija būtu to zinājusi vai paredzējusi, liktu tai pieņemt citādu lēmumu. Šķiet, ka šīs ir tās bažas, kas ir iesniedzējtiesas jautājumu pamatā, lai nodrošinātu Savienības tiesību valsts atbalsta jomā ievērošanu.
54.
Ir runa par pamatotām bažām, kuras tomēr nevar novērst, piešķirot valsts iestādēm Komisijas ekskluzīvo kompetenci. Drīzāk pretēji, risinājums ir meklējams “papildinošu, bet atšķirīgu” Komisijas un dalībvalstu lomu nodalīšanai šajā jomā, kā tika izklāstīts iepriekš.
55.
Faktiski atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu var nebūt pārāk noderīga, ja to nodala no atbildes uz otro iesniedzējtiesas iesniegto jautājumu par ietekmi, kāda varētu būt radusies faktisko apstākļu, kas bija pamatā Komisijas pieņemtajam Lēmumam 2009/287, izmaiņu rezultātā.
56.
Katrā ziņā neatkarīgi no tā, vai jautājums ir izteikts vispārīgos vai abstraktos terminos, atbilde uz to var būt tikai noraidoša. Kad Komisija atzīst, ka valsts atbalsts atbilstoši noteikta valsts likuma noteikumiem ir saderīgs ar kopējo tirgu, valsts tiesa nav kompetenta pārbaudīt, vai likums, ar kuru ir noteikts attiecīgais valsts atbalsts, atbilst Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām norādēm.
B – Otrais prejudiciālais jautājums
57.
Iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai ikgadējam balasta izmaksu kompensācijas aprēķinam (proti, lai noteiktu katra attiecīgā gada korekciju summas apmēru), kas pienākas elektroenerģijas ražotājam, svarīgākais faktors ir: a) ražotāja piederība uzņēmumu grupai atbilstoši stāvoklim, kas ir norādīts Izmaksu segšanas likuma pielikumos, vai b) tā faktiskā piederība ražotāju grupai, kas atšķiras no attiecīgajos pielikumos norādītā, vai piederība tai pašai grupai ar citu uzņēmumu sastāvu.
58.
Šajā lietā [attiecīgajam] risinājumam ir tūlītējas sekas. Ja tiek atbalstīta otrā pieeja (par labu iekļaušanas uzņēmumu grupu sastāvā “dinamiskajai interpretācijai”), aprēķinam svarīgi būtu grupas finansiālie rezultāti gadā, uz kuru attiecas kompensācija. Tāds ir Polijas enerģijas regulatīvās iestādes viedoklis tiesvedībā a quo, atbilstoši samazinot PGE maksājamo atbalsta summu. PGE ir pretējs viedoklis, un to ir atbalstījušas pirmās instances un apelācijas tiesa, kas ņem vērā tikai Izmaksu segšanas likuma 7. pielikumā noteikto stāvokli.
59.
Otrā jautājuma izklāsts atšķiras no pirmā jautājuma abstraktās terminoloģijas. Īsumā – neskaidrība ir par to, vai PGE pienākošos balasta izmaksu kompensāciju ikgadējās korekcijas aprēķinam par 2009. gadu ir ņemamas vērā tikai elektroenerģijas nozares ražotnes un uzņēmumi, kas ir noteikti Izmaksu segšanas likuma 7. pielikumā, vai ražotnes un uzņēmumi, kas 2009. gadā bija uzņēmumu grupas, kurā ietilpa PGE, sastāvā, pat ja runa ir par ražotnēm, kas ir iekļautas 7. pielikumā kā piederošas citai grupai.
60.
Tomēr es baidos, ka atbilde uz otro jautājumu neatrisinās tiesvedības a quo galveno problēmu, kas patiesībā vairāk attiecas uz Izmaksu segšanas likuma interpretāciju un piemērošanu, nevis uz Savienības tiesībām. Kā PGE norāda savos apsvērumos (30. un 54. punkts), ne Lēmums 2009/87, ne Metodika attiecībā uz balasta izmaksām paši par sevi nenovērš radušās šaubas, kuru risinājums ir atkarīgs galvenokārt no Izmaksu segšanas likuma 2. un 32. panta piemērošanas, skatot tos kopā ar tā 7. pielikumu. Šie noteikumi ļaus izšķirt, vai ELB finansiālie rezultāti 2009. gadā var ietekmēt PGE pienākošās kompensācijas korekciju, samazinot tās apmēru, lai gan atbilstoši Izmaksu segšanas likuma 7. pielikumam paredzētajam atbalstam šāds apstāklis nebija izvērtēts.
61.
No Savienības tiesību viedokļa Lēmums 2009/287 ir tikai atbalsta “atzinums par saderību” ar iekšējo tirgu, kas ir iesniegts Polijas iestādēm, lai tās, ja uzskata to par atbilstošu, piešķirtu elektroenerģijas nozares uzņēmumiem valsts atbalstu, kas turpmākajos gados nepārsniedz x miljonus PLN. Ja šīs iestādes šajos periodos vai pārskata gados izvēlas interpretēt Izmaksu segšanas likumu tādējādi, ka atļauto “tēriņu” apjoms tiek samazināts – un nekad netiek palielināts –, to rīcība nevar radīt iebildumus, kuru pamatā ir Lēmums 2009/287. Šajā lēmumā, atkārtošu, nav “noteikta” un nav prasīta valsts atbalsta piešķiršana, un tā saturs ir ierobežots ar valsts atbalsta saderības ar iekšējo tirgu noteikšanu.
62.
Ņemot to vērā, un vēlāk es to atkārtošu, jau norādīšu, ka no diviem pretējiem viedokļiem es kopumā un principiāli dodu priekšroku otrajam viedoklim, proti, “dinamiskajai interpretācijai” atkarībā no radītajām apstākļu izmaiņām. Lēmums 2009/287 nodrošina, lai ikgadējās balasta izmaksu kompensācijas korekcijas to piešķiršanas brīdī atbilstu faktiskajai tirgus situācijai, tādēļ ir jāizvērtē konkurences un paša tirgus attīstība. Uzņēmumu grupu sastāvs gadā, uz kuru attiecas korekcija, šajā ziņā var atklāt elektroenerģijas tirgus faktisko konkurences apstākļu izaugsmi vai lejupslīdi, kas ir korekcijas kritērijs, kuru Komisija neizslēdz.
63.
Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 3.3. apakšpunktā un 4.2. apakšpunktā ietvertie noteikumi pamato dažu mainīgo apstākļu ņemšanu vērā. Saskaņā ar 3.3. apakšpunktu, “lai konstatētu šo cēloņsakarību, Komisija it īpaši ņems vērā elektrības cenu samazināšanos vai attiecīgā uzņēmuma tirgus daļas zaudēšanu”. Un saskaņā ar 4.2. apakšpunktu “atbalsta maksāšanas kārtībai ir jābūt tādai, kas ļauj ņemt vērā turpmāko konkurences attīstību”. Attīstība, kuru “konkrēti var izmērīt ar kvantitatīvi nosakāmiem faktoriem (cenām, tirgus daļām, citiem attiecīgiem faktoriem, ko norādījusi dalībvalsts)”. Visbeidzot atbilstoši šim pašam punktam “maksājamā atbalsta summa noteikti ir saistāma ar nosacījumu par patiesas konkurences veidošanos un izmaksātā atbalsta aprēķināšanā jāņem vērā attiecīgo faktoru izmaiņas, lai novērtētu sasniegto konkurences pakāpi”.
64.
Tomēr ir jāpieņem, ka Komisija iepriekš izvērtēja visus šos kritērijus, lai pieņemtu Lēmumu 2009/287 un atļautu Izmaksu segšanas likumā noteikto kompensāciju shēmu. Pati Komisija apzinājās, ka, pārbaudot balasta izmaksu atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, tā lēma par kompensāciju shēmu – kas ir noteikta Izmaksu segšanas likumā –, kuru ir paredzēts piemērot ilgstoši un atkarībā no mainīgiem apstākļiem. Izmaksu segšanas likuma pieņemšanas brīdī (kas tostarp ietver datus par ražotņu piederību un uzņēmumu piederību uzņēmumu grupām) izmantotie dati nebija nemaināmi.
65.
Konkrētāk, kas attiecas uz šo lietu, ir loģiski, ka Komisija nevarēja neņemt vērā konsolidēto grupu sastāva vēlāku izmaiņu iespējamību un līdz ar to tirgus apstākļu izmaiņas, kas var ietekmēt Izmaksu segšanas likumā noteiktās korekcijas aprēķinu. Ja Lēmuma 2009/287 preambulas 352. apsvērumā ir norādīts, ka “Komisija ir arī ņēmusi vērā to, ka balasta izmaksu ietekme ir aprēķināta, atsaucoties uz konsolidētām grupām”, šo grupu sastāva izmaiņu iespējamību nevarēja neņemt vērā.
66.
Komisijas lēmums par Izmaksu segšanas likumu, kas ir pieņemts balasta izmaksu aprēķināšanai, ņemot vērā šī likuma 7. pielikumā noteiktos datus, neaizliedz vēlāku izmaiņu ietekmi uz ikgadējo korekciju, ja tie ir saistīti ar faktoriem, kas ir paredzēti gan Metodikā attiecībā uz balasta izmaksām, gan pašā Lēmumā 2009/287.
67.
Elektroenerģijas nozares konkurences situācija bija viens no šiem faktoriem. Tieši tādēļ Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 4.3. apakšpunktā bija noteikts, ka “dalībvalstij ir jāapņemas iesniegt Komisijai gada pārskatu, kurā tiek konkrēti aprakstīta konkurences situācijas attīstība tās elektroenerģijas tirgū, tostarp norādot konstatētās izmaiņas attiecīgajos kvantitatīvi nosakāmajos faktoros” (
16
). Atbilstoši Lēmuma 2009/287 preambulas 369. apsvērumam “saskaņā ar balasta izmaksu metodikas 4.3. apakšpunktu Polijas iestādes ir apņēmušās sniegt Komisijai ikgadēju ziņojumu par [Izmaksu segšanas likuma] īstenošanu”.
68.
Manuprāt, šī ir atbilstoša kārtība valsts likumā noteiktas balasta izmaksu kompensācijas shēmas pielāgošanai faktiskajiem elektroenerģijas tirgus apstākļiem brīdī, kad tiek veiktas valsts atbalsta turpmākās korekcijas.
69.
Izmaksu segšanas likuma pielikumos noteikto sarakstu par ražotņu piederību attiecīgiem uzņēmumiem (un tādējādi piederību uzņēmumu grupām, kurās tie ietilpst) iespējamās izmaiņas bija viens no “kvantitatīvi nosakāmiem faktoriem”, kas ir minēti Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 4.2. apakšpunktā, lai izvērtētu “turpmāko konkurences attīstību”. Tā bija būtiska informācija, lai noteiktu valsts atbalsta apmēru, kura aprēķinam bija jāizvērtē “attiecīgo faktoru izmaiņas, lai novērtētu sasniegto konkurences pakāpi”.
70.
Es uzskatu, ka Lēmumā 2009/287, izmantojot Metodiku attiecībā uz balasta izmaksām, ir nodrošināts mehānisms, lai, paejot laikam, noteiktu valsts atbalstu atbilstoši ikgadējo korekciju noteicošo faktoru izmaiņām. Ja Lēmumā 2009/287 ir izvēlēta uzņēmumu grupu sastāva un ražotņu īpašnieku maiņas “dinamiskā interpretācija”, šajā pašā nolūkā tajā nosaka mehānismu, kā dalībvalstis paziņo Komisijai par izmaiņām, kuras varētu rasties konsolidētajās grupās, kas ir minētas Izmaksu segšanas likuma pielikumos.
71.
Lai arī Polijas iestādes neinformēja Komisiju par izmaiņām, kas ir notikušas attiecībā uz Izmaksu segšanas likuma 7. pielikumā noteiktajām vienībām, tām vajadzētu būt iekļautām minētajā pielikumā tādā veidā, kā Komisija to ir atbalstījusi Lēmumā 2009/287. Minētās iestādes nevar pašas piemērot Metodiku attiecībā uz balasta izmaksām, veicot ikgadējo kompensāciju korekciju, ja tādējādi tās maina pašu Lēmumu 2009/287.
72.
Atklātajā tiesas sēdē tika konstatēts, ka Polijas iestādes savulaik iesniedza ikgadējo ziņojumu, kurā ir norāde uz Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 4.3. apakšpunktu un kurā ir ietvertas elektroenerģijas tirgus struktūras izmaiņas. Atbilstoši tās pārstāvja paustajam šajā pašā tiesas sēdē Komisija ņēma vērā šīs izmaiņas un uzskatīja, ka, tā kā valsts iestādes ir ievērojušas noteikto maksājumu maksimālo apmēru, nebija vajadzīga nekādu papildu pasākumu pieņemšana, jo Lēmuma 2009/287 “dinamiskā interpretācija” tāpat pieļāva kompensācijas aprēķina korekcijas.
73.
Pēc tam, kad Polijas iestādes apstiprināja jauno uzņēmumu grupu sastāvu un to ietekmējošo Izmaksu segšanas likuma pielikumos minēto centrāļu un ražotņu sadali, Komisija varēja lemt par to ietekmi uz ikgadējo aprēķinu un, iespējams, īstenojot savu ekskluzīvo kompetenci, piemērot Lēmuma 2009/287 noteikumus jaunajai tirgus situācijai. Kompensāciju izmaksai pēc Izmaksu segšanas likumā noteikto apstākļu izmaiņām nav obligāti nepieciešams no jauna uzsākt iepriekšējas pārbaudes procedūru saskaņā ar LESD 108. pantu. Precīzāk, būtu runa par to, ka Lēmumā 2009/287 noteikto korekciju process ir veicams, iesniedzot ikgadējo ziņojumu, kas ir minēts tā preambulas 369. apsvērumā, kā tas ir noticis šajā lietā.
74.
Tas, kā es iesaku atbildēt uz otro prejudiciālo jautājumu, manuprāt, saskan ar šī valsts atbalsta atļaujas piešķiršanas procedūras sistēmas loģiku, un vienlaikus ir ievērota Komisijas ekskluzīvā kompetence, no vienas puses, un pašas sistēmas labākas efektivitātes garantija, no otras puses, jo tiek nodrošināta atbalsta aprēķina pielāgošana tā brīža apstākļiem, kad atbalsts tiek piešķirts.
75.
Ir skaidri jānosaka, ka mans priekšlikums attiecas tikai uz Izmaksu segšanas likuma valsts atbalsta shēmas Kopienas mērogu. Tiesa nav tiesīga interpretēt Polijas likumdevēja ieviesto normatīvā regulējuma sistēmu, lai risinātu problēmas, kas ir radušās, atverot valsts elektroenerģijas tirgu konkurencei. Ievērojot ierobežojumu nepārsniegt valsts atbalsta, kas Lēmumā 2009/287 ir atzīts par saderīgu [ar kopējo tirgu], apmēru un nemainīt pašu lēmumu, Polijas iestādes un tiesas var interpretēt savas valsts tiesību normas par balasta izmaksu valsts atbalstu tādā nozīmē, kā paši to uzskata par lietderīgu. Konkrētāk, nekas neaizliedz Izmaksu segšanas likuma interpretācijas gan par pielikumu saturu, gan elektroenerģijas tirgus apstākļu izmaiņām rezultātā ikgadējo balasta izmaksu kompensāciju apmēru palielināt vai samazināt, ja vien netiek pārsniegts manis minētais ierobežojums.
76.
Ar to es gribu pateikt, ka Lēmuma 2009/287 mērķis ir tikai atļaut valsts iestāžu paredzēto valsts atbalstu, ja Komisija ir konstatējusi tā saderību ar iekšējo tirgu. No LESD 107. panta viedokļa no šī apstākļa neizriet iespējamo atbalsta saņēmēju subjektīvas tiesības to saņemt. To, vai šādas subjektīvas tiesības pastāv un kādā apjomā, ir jānosaka valsts tiesību aktos, kurus pēc tam interpretē kompetentās tiesas.
77.
Visbeidzot Polijas iestādes, lai arī tās ņēma vērā Komisijas atļauju piešķirt strīdīgo valsts atbalstu, varēja vēlāk, pamatojoties uz iekšējiem apsvērumiem un ievērojot valsts tiesības, to samazināt vai pat izbeigt, ņemot vērā valsts konstitucionālo normu ierobežojumus. Vienlaikus valsts tiesas spriedums, kurā, interpretējot valsts tiesību aktus, tiktu samazinātas valsts atbalsta summas, kuru piešķiršana elektroenerģijas nozares uzņēmumiem ir tikusi atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu (šajā lietā ikgadējā kompensācija tiek koriģēta, pazeminot Lēmumā 2009/287 noteikto summu), arī nebūtu apšaubāms atbilstoši LESD 107. pantam.
78.
Tādēļ es piedāvāju atbildēt uz otro prejudiciālo jautājumu divējādā nozīmē: a) LESD 107. pants, skatīts kopā ar LES 4. panta 3. punktu, Lēmuma 2009/287 4. panta 1. un 2. punktu un Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 3.3. apakšpunktu un 4.2. apakšpunktu, neaizliedz īstenot balasta izmaksu ikgadējo korekciju, ņemot vērā uzņēmumu grupu stāvokli, kāds tika atspoguļots valsts tiesiskajā regulējumā, kas nosaka valsts atbalsta shēmu, kuru ir atļāvusi Komisija, un b) valsts tiesai ir jāinterpretē valsts tiesības, lai saskaņā ar tām rastu risinājumu sekām, kas ir radušās elektroenerģijas nozares valsts atbalstu saņemošo uzņēmumu grupu sastāva izmaiņu rezultātā, ja vien šī atbalsta summa, koriģējot to atbilstoši jaunajiem apstākļiem, nepārsniedz Lēmumā 2009/287 noteikto maksimālo summu un nemaina šo lēmumu.
VII – Secinājumi
79.
Ņemot vērā izklāstītos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
LESD 107. pants, skatīts kopā ar LES 4. panta 3. punktu, kā arī Eiropas Komisijas 2007. gada 25. septembra Lēmuma 2009/287/EK par valsts atbalstu, ko Polija piešķir saistībā ar elektroenerģijas pirkuma līgumiem, un valsts atbalstu, ko Polija plāno piešķirt saistībā ar kompensāciju par elektroenerģijas pirkuma līgumu saistību brīvprātīgu pārtraukšanu, 4. panta 2. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka pēc tam, kad Eiropas Komisija atzīst, ka valsts atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu, valsts tiesa nav kompetenta pārbaudīt, vai valsts tiesību normas, ar kurām ir noteikts šāds valsts atbalsts, atbilst Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām noteikumiem;
2)
LESD 107. pants, skatīts kopā ar LES 4. panta 3. punktu, kā arī Lēmuma 2009/287 4. panta 1. un 2. punktu un Metodikas attiecībā uz balasta izmaksām 3.3. apakšpunktu un 4.2. apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka nav aizliegts īstenot balasta izmaksu ikgadējo korekciju, ņemot vērā uzņēmumu grupu stāvokli, kāds tika atspoguļots valsts tiesiskajā regulējumā, kas nosaka valsts atbalsta shēmu, kuru ir atļāvusi Komisija. Valsts tiesai ir jāinterpretē valsts tiesības, lai saskaņā ar tām rastu risinājumu sekām, kas ir radušās elektroenerģijas nozares valsts atbalstu saņemošo uzņēmumu grupu sastāva izmaiņu rezultātā, ja vien šī atbalsta summa, koriģējot to atbilstoši jaunajiem apstākļiem, nepārsniedz Lēmumā 2009/287 noteikto maksimālo summu un nemaina šo lēmumu.
(
1
)	Oriģinālvaloda – spāņu.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Direktīva (OV 1997, L 27, 20. lpp.).
(
3
)	2007. gada 29. jūnija Likums par izmaksu, kas radušās ražotājiem saistībā ar elektroenerģijas piegādes ilgtermiņa līgumu priekšlaicīgu izbeigšanu, segšanas principiem (Ustawa o zasadach pokrywania kosztów powstałych u wytwórców w związku z przedterminowym rozwiązaniem umów długoterminowych sprzedaży mocy i energii elektryczne, Dz. U., Nr. 130, 905. poz., ar grozījumiem) (turpmāk tekstā – “Izmaksu segšanas likums” vai “2007. gada likums”)).
(
4
)	Komisijas 2007. gada 25. septembra Lēmums par valsts atbalstu, ko Polija piešķir saistībā ar elektroenerģijas pirkuma līgumiem, un valsts atbalstu, ko Polija plāno piešķirt saistībā ar kompensāciju par elektroenerģijas pirkuma līgumu saistību brīvprātīgu pārtraukšanu (OV 2009 L 83, 1. lpp.)
(
5
)	Komisijas 2001. gada 6. augusta vēstule SG(2001) D/290869, http://ec.europa.eu/competition/state_aid/legislation/specific_rules.html. Šī teksta punktu spāņu valodas redakcija atšķiras no poļu valodas redakcijas (http://www.uokik.gov.pl/pomoc_publiczna_2.php#faq330).
(
6
)	OV 2009, C 85, 1. lpp.
(
7
)	Vissvarīgākais vispārīgā nozīmē ir spriedums Lucchini (C‑119/05, EU:C:2007:434), 51. un 52. punkts.
(
8
)	Lieta Deutsche Lufthansa (C‑284/12, EU:C:2013:755), 27. punkts.
(
9
)	Spriedumi Deutsche Lufthansa (C‑284/12, EU:C:2013:755), 28. punkts ar citātu no spriedumiem van Calster u.c. (C‑261/01, EU:C:2003:571), 75. punkts, un Transalpine Ölleitung in Österreich (C‑368/04, EU:C:2006:644), 38. punkts.
(
10
)	Kā tiesa ir atgādinājusi lietas Lucchini (C‑119/05, EU:C:2007:434) 53. punktā: “ja valsts tiesās var vērsties, lai izvērtētu Kopienu tiesību aktu spēkā esamību, tām tomēr pašām nav kompetences atzīt Kopienas iestāžu aktu spēkā neesamību (spriedums [..] Foto-Frost, 314/85 [EU:C:1987:452], 20. punkts). Tādēļ Tiesa ir vienīgā, kas ir kompetenta atzīt Kopienu tiesību akta spēkā neesamību ([..] spriedumi Zuckerfabrik Süderdithmarschen un Zuckerfabrik Soest, C‑143/88 un C‑92/89, [EU:C:1991:65], 17. punkts, un [..] spriedums IATA un ELFAA, C‑344/04, [EU:C:2006:10], 27. punkts)”.
(
11
)	Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu oriģināla 13. lpp.
(
12
)	Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu oriģināla 14. lpp.
(
13
)	Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu oriģināla 16. lpp.
(
14
)	Turpat.
(
15
)	Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu oriģināla 14. lpp.
(
16
)	Gada pārskatā, kā ir turpināts minētajā punktā, “sīki izklāsta, kā ir aprēķinātas tās balasta izmaksas, ko ņem vērā attiecīgajā gadā, un sniedz izmaksāto atbalsta summu uzskaitījumu”.