Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA ANDREAS BJONDI [ANDREA BIONDI]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 30. oktobrī (1)
Apvienotās lietas C‑440/24 P un C‑441/24 P
Latvijas Republika
pret
Petr Aven (C‑440/24 P)
un
Mikhail Fridman (C‑441/24 P)
Apelācija – Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība – Līdzekļu iesaldēšana – Iekļaušana attiecīgo personu, vienību un struktūru sarakstā – Lēmuma 2014/145/KĀDP 2. panta 1. punkta a) un d) apakšpunkts – Atbalsta darbībām vai politikai kritērijs – Materiāla vai finansiāla atbalsta Krievijas lēmumu pieņēmējiem kritērijs – Labuma gūšanas no Krievijas lēmumu pieņēmējiem kritērijs – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Savienības tiesas veikta ierobežojošo pasākumu pilnīga pārbaude – Konteksta nozīme, vērtējot iekļaušanas sarakstā pamatojuma pamatotību – Nenorobežošanās
1.        Šīs Latvijas Republikas – personas, kas iestājusies lietā Eiropas Savienības Vispārējā tiesā, – celtās apelācijas sūdzības dod Tiesai iespēju atkārtoti izklāstīt un tālāk precizēt Eiropas Savienības Padomes rīcības brīvības apjomu, tai saistošo pierādīšanas pienākumu un pārbaudes tiesā standartu, kas jānodrošina Savienības tiesai.
2.        Tādējādi Latvijas Republika lūdz atcelt spriedumus Aven/Padome (2) un Fridman/Padome (3) (turpmāk tekstā kopā – “pārsūdzētie spriedumi”), ar kuriem Vispārējā tiesa apmierināja attiecīgi Petr Aven un Mikhail Fridman prasības, kas abas bija vērstas uz to, lai tiktu atcelts, pirmkārt, Lēmums (KĀDP) 2022/337 (4) un Īstenošanas regula (ES) 2022/336 (5) (turpmāk tekstā kopā – “sākotnējie strīdīgie akti”) un, otrkārt, Lēmums (PESC) 2022/1530 (6) un Īstenošanas regula (ES) 2022/1529 (7) (turpmāk tekstā kopā – “strīdīgie akti par saglabāšanu sarakstos”), ciktāl šie akti (turpmāk tekstā kopā – “strīdīgie akti”) tos skar.
3.        P. Aven un M. Fridman tika iekļauti to personu sarakstos, kuru aktīvi ir jāiesaldē, pamatojoties uz diviem kritērijiem, kas noteikti Padomes 2014. gada 17. marta Lēmuma 2014/145/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2014, L 78, 16. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2022. gada 25. februāra Lēmumu (KĀDP) 2022/329 (OV 2022, L 50, 1. lpp.),
2. panta 1. punktā. Padome iekļāva P. Aven un M. Fridman minētajos sarakstos ar pamatojumu, ka tie “atbalst[īja] vai īsteno[ja]” tādas darbības vai politiku, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, kā arī stabilitāte un drošība šajā valstī [Lēmuma 2014/145, redakcijā kurā izdarīti grozījumi, 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts; turpmāk tekstā – “a) kritērijs”] un ka tie sniedza “materiālu vai finansiālu atbalstu Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas ir atbildīgi par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju,” vai “guva no tiem labumu” [Lēmuma 2014/145, redakcijā, kurā izdarīti grozījumi, 2. panta 1. punkta d) apakšpunkts; turpmāk tekstā – “d) kritērijs”].
I.      Tiesvedības priekšvēsture un pārsūdzētie spriedumi
4.        Aplūkojot tiesvedības priekšvēsturi, atsaukšos uz sprieduma Aven/Padome 2.–14. punktu, kā arī sprieduma Fridman/Padome 2.–14. punktu.
5.        Vispārējā tiesā iesniegtajā prasības pieteikumā P. Aven izvirzīja divus pamatus, no kuriem pirmais attiecās uz tādām Padomes kļūdām vērtējumā, kas izraisīja viņa vārda nepamatotu iekļaušanu un saglabāšanu strīdīgajos sarakstos, bet otrais, kas bija vērsts pret aktiem par saglabāšanu sarakstos, attiecās uz pienākuma periodiski pārskatīt viņa situāciju un pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi. Vispārējā tiesa pārbaudīja P. Aven iekļaušanas un saglabāšanas minētajos sarakstos pamatotību atbilstoši a) un d) kritērijam, it īpaši ņemot vērā Padomes veiktā faktu vērtējuma iespējamo kļūdainību (8). Veikusi analīzi, Vispārējā tiesa secināja, ka neviens no iemesliem, kas minēti tajā apstrīdētajos aktos, nav juridiski pietiekami pamatots un ka līdz ar to gan P. Aven
vārda iekļaušana, gan tā saglabāšana sarakstos ir
nepamatota (9). Līdz ar to Vispārējā tiesa apmierināja pirmo pamatu un atcēla strīdīgos aktus, ciktāl tie attiecās uz P. Aven.
6.        M. Fridman Vispārējā tiesā izvirzīja abus tos pašus pamatus, no kuriem šī tiesa skatīja tikai pirmo no tiem, kas ir par kļūdām vērtējumā. Analizējot Padomes veiktā faktu vērtējuma iespējamo kļūdainību, Vispārējā tiesa secināja, ka neviens no strīdīgajos aktos minētajiem iemesliem nav juridiski pietiekami pamatots un ka M. Fridman iekļaušana un saglabāšana strīdīgajos sarakstos ir nepamatota (10). Līdz ar to Vispārējā tiesa apmierināja pirmo pamatu un atcēla strīdīgos aktus, ciktāl tie attiecās uz M. Fridman.
II.    Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
7.        Lietā C‑440/24 P Latvijas Republika lūdz Tiesu atcelt spriedumu Aven/Padome un piespriest katrai pusei segt savus tiesāšanās izdevumus. P. Aven lūdz Tiesu, galvenokārt, noraidīt apelācijas sūdzību kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu, pakārtoti – noraidīt apelācijas sūdzību un, jebkurā gadījumā, piespriest Latvijas Republikai segt tiesāšanās izdevumus.
8.        Lietā C‑441/24 P Latvijas Republika lūdz Tiesu atcelt spriedumu Fridman/Padome un piespriest katrai pusei segt savus tiesāšanās izdevumus. M. Fridman lūdz Tiesu, galvenokārt, noraidīt apelācijas sūdzību kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu, pakārtoti – noraidīt apelācijas sūdzību un, jebkurā gadījumā, piespriest Latvijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
9.        Ar Tiesas priekšsēdētāja 2024. gada 29. oktobra un 6. novembra lēmumiem Igaunijas Republikai un Lietuvas Republikai tika atļauts iestāties lietā šajās lietās izvirzīto Latvijas Republikas prasījumu atbalstam; pēc tam lietas tika apvienotas mutvārdu procesam un sprieduma taisīšanai (11).
III. Par apelācijas sūdzībām
10.      Abās apelācijas sūdzībās Latvijas Republika izvirza četrus līdzīgus pamatus.
11.      Pirmais pamats attiecas uz tās judikatūras neievērošanu, kura izriet no sprieduma Kadi (12), otrais – uz Padomes iesniegto pierādījumu sagrozīšanu, trešais – uz tiesību kļūdu, piemērojot d) kritēriju, un ceturtais – uz tiesību kļūdu, ciktāl Vispārējā tiesa nenorobežošanos neesot kvalificējusi kā atbalstu a) kritērija izpratnē.
A.      Ievada apsvērumi
12.      Pirms šo apelācijas sūdzību analīzes vēlos sniegt divas ievada apsvērumu virknes.
1.      Par pārbaudes tiesā intensitāti un analīzes robežām
13.      Šajā prasībā izvirzītos dažādos pamatus var apkopot vienā jautājumā, proti, jautājumā par pārbaudes tiesā – pārbaudes, kura Savienības tiesām ir jāīsteno attiecībā uz Padomes pieņemto ierobežojošo pasākumu likumību, – standartu. Šis jautājums nav jauns. Savienības tiesām ir jāpanāk trausls, bet galu galā taisnīgs līdzsvars starp dažādiem un, iespējams, pretrunīgiem tiesību principiem un normām.
14.      Vienā līdzsvarojamo interešu pusē ir Padomes pilnvaras ierobežojošu pasākumu pieņemšanas jomā, bet otrā – to personu tiesību aizsardzība, uz kurām attiecas šie pasākumi.
15.      Nevar arī neņemt vērā, ka šīs apelācijas sūdzības ir saistītas ar iebrukumu Ukrainā, kas ir klajš starptautisko tiesību un ANO Statūtu pārkāpums (13) un ir viens no nopietnākajiem apdraudējumiem Eiropas drošībai un starptautiskajai kārtībai kopš Otrā pasaules kara beigām. Šīs bažas caurvij visu Latvijas Republikas argumentāciju.
16.      Padomes mērķu – kuri
iekļaujas plašākā mērķī uzturēt starptautisko mieru un drošību saskaņā ar LES 21. pantā izklāstītajiem Savienības ārējās darbības mērķiem un saskaņā ar pakāpenisku to ierobežojošo pasākumu pastiprināšanu atkarībā no to efektivitātes, ko Padome veic, reaģējot uz Krievijas Federācijas darbībām, ar kurām tā destabilizē Ukrainu, –
nozīmīgums jau ir atzīts (14). No strīdīgajiem aktiem izrietošie ierobežojošo pasākumu režīmi ir vērsti uz to, lai izdarītu maksimālu spiedienu uz Krievijas Federāciju, palielinot izmaksas tās darbībām, kas vērstas uz Ukrainas teritoriālās integritātes, suverenitātes un neatkarības graušanu.
17.      Nav šaubu par to, ka Padomei ir plaša rīcības brīvība, lemjot par ierobežojošo pasākumu lietderību un nosakot to nosacījumus. Piebildīšu, ka šī rīcības brīvība attiecas gan uz minēto pasākumu stingrību, gan to raksturu, kas ir praktiski neierobežots, nosakot, vai tie var izbeigt Krievijas Federācijas starptautisko tiesību ārkārtīgi nopietno pārkāpumu.
18.      Tomēr šī rīcības brīvība neatbrīvo Padomi no pienākuma nodrošināt un pierādīt to iemeslu pamatotību, kuru dēļ tā iekļāvusi un saglabājusi sarakstos personas, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, proti, individuālie lēmumi, kuri šīs personas būtiskā mērā ietekmē nelabvēlīgi (15).
19.      Šajā ziņā norādīšu, ka pirms P. Aven un M. Fridman iekļaušanas un saglabāšanas sarakstos saskaņā ar a) un d) kritēriju pamatotības analīzes Vispārējā tiesa sniedza ievada apsvērumus, kas pilnībā atspoguļo analīzes robežas, ko Tiesa izstrādājusi savā judikatūrā.
20.      Vēl nesen Tiesa atgādināja, ka, pirmām kārtām, “pārbaudot lēmuma par personas vārda iekļaušanu vai saglabāšanu to personu sarakstā, kurām piemērojami ierobežojoši pasākumi, pamatā esošo iemeslu tiesiskumu, Pamattiesību hartas 47. pantā garantētā pārbaudes tiesā efektivitāte konkrēti prasa, lai Savienības tiesa nodrošinātu, ka lēmums, kam attiecībā uz šo personu ir individuāla piemērojamība, būtu balstīts uz pietiekami drošiem faktiem. Tas nozīmē, ka jāpārbauda pamatojuma izklāstā norādītie fakti, uz kuriem šis lēmums ir balstīts; tādēļ pārbaudē tiesā nav jāizvērtē tikai abstrakta norādīto iemeslu ticamība, bet arī tas, vai šie iemesli vai vismaz viens no tiem, kurš tiek uzskatīts par pašu par sevi pietiekamu šī lēmuma pamatojumam, ir pamatoti” (16).
21.      Otrām kārtām, Tiesa vēlreiz apstiprināja, ka šāds vērtējums “jāveic, pārbaudot pierādījumus nevis izolēti, bet gan ņemot vērā to kontekstu, un Padome ir izpildījusi savu pierādīšanas pienākumu, ja Savienības tiesā tā sniedz pietiekami konkrētu, precīzu un saskaņotu norāžu kopumu, kas ļauj konstatēt, ka pastāv pietiekama saikne starp personu, uz kuru attiecas līdzekļu iesaldēšanas pasākums, un apkaroto režīmu [..]. Turklāt pret attiecīgo personu norādīto apsvērumu pamatotība – gadījumā, ja tie tiek apstrīdēti, – jāpierāda tieši kompetentajai Savienības iestādei un šai personai nav jāiesniedz pierādījumi par šo apsvērumu pamatotības trūkumu. Lai gan nav prasīts, lai šī iestāde sniegtu Savienības tiesai visu ar norādītajiem apsvērumiem saistīto informāciju un pierādījumus, tomēr ir būtiski, lai iesniegtā informācija un pierādījumi pamatotu apsvērumus, kas vērsti pret attiecīgo personu” (17).
22.      No Tiesas judikatūras arī izriet, ka, pārbaudot ierobežojošus pasākumus, Savienības tiesām saskaņā ar kompetenci, kas tām piešķirta atbilstoši Līgumiem, ir jānodrošina principā pilnīga Savienības aktu likumības pārbaude, un tas attiecas arī uz to aktu pārbaudi, ar kuriem ievieš ierobežojošus pasākumus (18).
23.      Tādēļ šīs apelācijas sūdzības ir jāizskata, ņemot vērā šo analīzi.
2.      Par iekļaušanas sarakstā kritērijiem
24.      Turpinājumā īsumā jāatgriežas pie kritērijiem, ko Padome izmantoja, lai iekļautu un saglabātu P. Aven un M. Fridman vārdus to personu sarakstos, kuru aktīvi ir jāiesaldē.
25.      Šos kritērijus Padome noteica, izmantojot tai šajā jomā piešķirto plašo
rīcības
brīvību (19), kas še netiek apstrīdēta. Iekļaušanas sarakstā kritēriji tika grozīti ar Lēmumu 2022/329; tas notika apstākļos, ko raksturoja steidzama nepieciešamība noteikt papildu ierobežojošus pasākumus, reaģējot uz situācijas nopietnību (20).
26.      Vispārējā tiesa skaidri noraidīja iespēju, ka iekļaušanu un saglabāšanu sarakstos – tātad gan attiecībā uz P. Aven, gan attiecībā uz M. Fridman – varēja pamatot ar citiem kritērijiem (21), kā norādīja Padome tiesvedības laikā Vispārējā tiesā. Šajās apelācijas sūdzībās šis secinājums netiek apstrīdēts. Tādējādi jāuzskata, ka vienīgie kritēriji, kuriem ir nozīme analīzē, ir a) un d) kritērijs.
27.      Tādējādi no a) kritērija izriet, ka ir jāiesaldē tādu fizisko personu līdzekļi un ekonomiskie resursi (22), kuras “atbalsta vai īsteno” darbības vai politiku, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība vai stabilitāte vai drošība Ukrainā.
28.      Savukārt d) kritērijs ir vērsts it īpaši uz fizisko personu līdzekļu iesaldēšanu vai nu tāpēc, ka šīs personas sniedz materiālu vai finansiālu atbalstu Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas ir atbildīgi par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju, vai tāpēc, ka tās gūst labumu no šiem lēmumu pieņēmējiem.
29.      Šajos aktos nav sniegta nekāda definīcija jēdzieniem “atbalsts”, “materiāls vai finansiāls atbalsts” un “Krievijas lēmumu pieņēmēji”, ne arī tam, kas jāsaprot ar formulējumu “gūt labumu”. Tajos arī nav sniegta informācija attiecībā uz pierādīšanas veidu (23).
30.      No pārsūdzēto spriedumu 41. punkta izriet – Vispārējā tiesa nosprieda, ka a) kritērijs “nozīmē, ka ir jāpierāda tiešas vai netiešas saiknes pastāvēšana starp attiecīgās personas [..] darbībām vai rīcību un situāciju Ukrainā, kas ir bijusi par iemeslu aplūkojamo ierobežojošo pasākumu veikšanai [..]. [Ir jāpierāda, ka] šīs personas ar savu rīcību ir atbalstījušas personas, kuras ir atbildīgas par darbībām vai politiku, kas grauj vai apdraud Ukrainas teritoriālo integritāti, suverenitāti un neatkarību”.
31.      No šo spriedumu 42. punkta izriet – Vispārējā tiesa nosprieda, ka d) kritērijs “mērķtiecīgi un selektīvi ir vērsts pret fiziskām personām [..], kuras, pat ja tām pašām nav nekādas saiknes ar Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju, sniedz materiālu vai finansiālu atbalstu Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas ir par šo aneksiju vai destabilizāciju atbildīgi, vai gūst labumu no šiem lēmumu pieņēmējiem”. Vispārējā tiesa uzskata, ka d) kritērijs sastāv no diviem elementiem, proti, materiāla vai finansiāla atbalsta Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas ir atbildīgi par minēto aneksiju vai destabilizāciju, un fakta, ka persona gūst labumu no šiem lēmumu pieņēmējiem. Šie abi kritēriji nav kumulatīvi, un attiecībā uz labumu pietiek ar to, ka konkrētā persona to gūst no Krievijas lēmumu pieņēmējiem, un nav jāpierāda labuma, ko gūst norādītās personas vai vienības, saikne ar Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju.
B.      Par lietās C‑440/24 P un C‑441/24 P izvirzīto pirmo pamatu attiecībā uz tiesību kļūdu, ciktāl Vispārējā tiesa neesot ievērojusi no sprieduma Kadi izrietošo judikatūru
1.      Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
32.      Latvijas Republika, ko atbalsta Igaunijas Republika un Lietuvas Republika, savu argumentāciju sāk ar virkni vispārīgu piezīmju par nepieciešamību iedibināt vienotu judikatūru un ņemt vērā plašāko kontekstu, kas saistīts ar Krievijas režīmu un tā ietekmi. Šis vērtējums esot jāveic, ņemot vērā prasības, kas izriet no LES 3. panta 1. un 5. punkta, kā arī 21. panta 1. punkta un 2. punkta a) un c) apakšpunkta.
33.      Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi pārsūdzēto spriedumu 31. punktā atgādināto judikatūru, atsevišķi un nošķirti vērtējot tikai Padomes iesniegtos pierādījumus, lai gan izvērtēšanu esot vajadzējis papildināt ar kopēju vispārēju analīzi, ņemot vērā kontekstu, kādā šie pierādījumi iekļaujas.
34.      Tādējādi Latvijas Republika uzskata, ka ierobežojošo pasākumu pārbaude tiesā esot jāveic trīs posmos. Pirmkārt, Vispārējai tiesai esot vajadzējis pārbaudīt, vai kāds no Padomes minētajiem iemesliem pats par sevi pamato iekļaušanu sarakstos. Ja neviens no iemesliem, skatot atsevišķi, nevarēja iekļaušanu sarakstos pamatot, Vispārējai tiesai esot vajadzējis izvērtēt pierādījumus kopumā. Pēc tam tai esot vajadzējis izmantot informāciju, kas nebija iekļauta iesniegtajos pierādījumos un kas esot būtisks elements, vērtējot ierobežojošo pasākumu likumību. Ārējais konteksts esot Vispārējās tiesas rīcībā esošs instruments, kas tai ļaujot novērtēt pierādījumus, ja tie ir konkrētās situācijas neatņemama daļa (24) un ja Padomei ir grūtības iegūt pierādījumus, kā tas esot Krievijas kontekstā. Pierādījumi par personas pietuvinātību valdībai un šīs personas “oligarha” statusu autoritārā režīmā esot jāvērtē, ņemot vērā šo īpašo kontekstu, tostarp uzņēmējdarbības pakļaušanu autoritārā režīma politikas atbalstam. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā informāciju, kas izgaismo šo kontekstu un kas izklāstīta Vispārējā tiesā iesniegtajā Padomes atbildes rakstā uz repliku. Latvijas Republika it īpaši min 2012. gada rakstu presē, Bank of Finland Institute for Emerging Economies ziņojumu, kā arī P. Aven paziņojumu par Krievijas ekonomikas vidi un lēmumu pieņēmēju iesaisti tās attīstībā. Visbeidzot, pēc analoģijas ar spriedumu Padome/Bamba (25) Vispārējai tiesai esot vajadzējis secināt, ka, ņemot vērā kontekstu, kas pamato nesaraujamo saikni starp Krievijas ekonomikas vidi un politiskajiem vadītājiem, strīdīgo aktu pamatojums esot pietiekams.
35.      Iesākumā P. Aven un M. Fridman ierosina Tiesai piemērot Reglamenta 181. pantu. Turklāt viņi galvenokārt apgalvo, ka Latvijas Republikas argumentācija tās apelācijas pirmajā pamatā ir
neskaidra, un secina, ka pamats ir nepieņemams. Pakārtoti viņi uzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentācija esot uzskatāma par lūgumu Vispārējai tiesai aizstāt strīdīgā akta autora pamatojumu ar savu pamatojumu, bet judikatūra to nepieļauj (26). Padomes motivācija esot jāvērtē, pamatojoties vienīgi uz elementiem, uz kuriem Padome balstījās lēmuma pieņemšanas brīdī (27). P. Aven un M. Fridman apgalvo, ka Vispārējā tiesa, izvērtējot Krievijas režīma darbību, nevarot
balstīties uz citiem elementiem kā vien Padomes iesniegtajiem dokumentiem_. Jebkurā gadījumā, pat ja Vispārējā tiesa būtu veikusi šādu analīzi, secinājums būtu palicis nemainīgs.
2.      Juridiskā analīze
36.      Vispirms jānorāda, ka pretēji tam, ko apgalvo P. Aven un M. Fridman, šīs apelācijas sūdzības nešķiet nedz acīmredzami nepieņemamas, nedz acīmredzami nepamatotas un tās nav izskatāmas,
pieņemot rīkojumu, pamatojoties uz Reglamenta 181. pantu.
37.      Ir arī jānoraida iebildums par šā pirmā pamata nepieņemamību. Pretēji tam, ko apgalvo P. Aven un M. Fridman, apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentācija ir pilnīgi skaidra un viegli saprotama, turklāt to apliecina fakts, ka P. Aven un M. Fridman ir spējuši pieņemt nostāju par minētā pamata būtību, secinot, ka tas ir nepamatots.
38.      Attiecībā uz pirmā pamata vērtējumu pēc būtības – Latvijas Republika kopumā apstrīd veidu, kādā Vispārējā tiesa veica analīzi. Apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet šai tiesai, ka tā nošķirti vērtējusi iekļaušanas sarakstā iemeslus un pierādījumus, kas, kā tiek uzskatīts, tos pamato, lai gan tai esot vajadzējis veikt kopīgu un visaptverošu minēto iemeslu un pierādījumu analīzi, ņemot vērā kontekstu, kādā tie iekļāvās. Šajā ziņā pirmais pamats ir cieši saistīts ar otro tās izvirzīto pamatu.
39.      Ierosinu Latvijas Republikas argumentus par pirmo pamatu sagrupēt divos problēmjautājumos, no kuriem pirmais ir jautājums par ierobežojošo pasākumu mērķu ņemšanu vērā un otrais ir iebildums par to, ka netika ievērota sprieduma Kadi judikatūra, ciktāl pierādījumi tika vērtēti atsevišķi un netika ņemts vērā ārējais konteksts.
40.      Pirmkārt, attiecībā uz Latvijas Republikas argumentu, ar kuru tiek apgalvots, ka ierobežojošo pasākumu likumīguma novērtēšana jāveic, paturot prātā no LES 3. un 21. panta izrietošās prasības, šajā gadījumā nav noliedzama nozīme, kāda ierobežojošajiem pasākumiem ir Savienības mērķu un darbību īstenošanā starptautiskajā arēnā. Tomēr vēlos norādīt, ka arī uz Savienības tiesas veiktās pārbaudes tiesā stingrību, kas definēta Tiesas judikatūrā, attiecas būtiskas juridiskas prasības, jo tā izriet no Pamattiesību hartas 47. panta. Citiem vārdiem, pat atsaucoties uz LES 3. un 21. pantu, saglabājas prasība par pārbaudes tiesā pilnīgu efektivitāti.
41.      Turklāt jāatgādina, ka šī pārbaude tiesā ir vērsta uz to, lai pārliecinātos, ka Padome ir izpildījusi saistošos pienākumus. Šajā ziņā atgādināšu, ka, veicot ierobežojošus pasākumus, Padomei ir pienākums ievērot pamattiesības (28), tostarp tiesības uz labu pārvaldību, no kurām izriet ikvienas personas tiesības uz lietas taisnīgu un objektīvu izskatīšanu (29).
42.      Otrkārt, attiecībā uz pienākumiem, kas ir noteikti Vispārējai tiesai, lemjot par personas iekļaušanas vai saglabāšanas tādu personu sarakstā, kuru aktīvi ir jāiesaldē, pamatojuma pamatotību, atgādinu, ka šai tiesai ir jāpārliecinās, ka lēmumi par iekļaušanu vai saglabāšanu sarakstā balstās uz pietiekami drošu faktisko pamatu. Pamatojuma izklāstā minētie fakti ir jāpārbauda, un nevar balstīties vienīgi uz to abstraktas ticamības vērtējumu. Padomes iesniegtajai informācijai un pierādījumiem ir jābūt tādiem, ar kuriem var pamatot vismaz vienu no iekļaušanas sarakstā iemesliem, un Savienības tiesai ir jāpārbauda to saturiskā pareizība un jānovērtē to pierādījuma spēks, ņemot vērā lietas apstākļus un attiecīgās personas iesniegtos apsvērumus.
43.      Turklāt iekļaušanas sarakstā iemeslu likumības vērtējumu var veikt arī, pārbaudot pierādījumus nevis izolēti, bet gan ņemot vērā kontekstu, kādā tie iekļaujas, un Padome ir izpildījusi pierādīšanas pienākumu, ja Savienības tiesā tā sniedz pietiekami konkrētu, precīzu un saskaņotu norāžu kopumu, kas ļauj konstatēt, ka pastāv pietiekama saikne starp personu, uz kuru attiecas līdzekļu iesaldēšanas pasākums, un apkaroto režīmu (30). Tādējādi konteksta ņemšana vērā ļauj Padomei izpildīt pierādīšanas pienākumu situācijās, kad piekļuve informācijai ir apgrūtināta, kā tas bija, piemēram, lietā Anbouba/Padome (31).
44.      Nenoliedzami,
var ņemt vērā kontekstu, lai vērtētu gan iekļaušanas sarakstā kritēriju likumību (32), gan tās iemeslu pamatotību. Tomēr, lai arī konteksts vienmēr var papildināt kādu iemeslu vai pierādījumu, tas nekad nevar to aizstāt.
45.      Spriedumā Anbouba/Padome kā attiecīgās personas iekļaušanas sarakstā iemesli bija minētas vairākas norādes, kas it īpaši bija saistītas ar konkrētiem amatiem, kurus attiecīgā persona ieņēma Sīrijas tautsaimniecībā. Šie iemesli bija balstīti uz faktiem, kas bija atzīti un atbilstīgi iekļaušanas sarakstā brīdī. Skatīti atsevišķi, šie fakti neliecināja par atbalstu, bet, citam citu papildinot un kopējā konteksta izgaismoti, tie veidoja pietiekami konkrētu, precīzu un saskaņotu norāžu kopumu, kas ļāva atzīt, ka šī persona sniedz ekonomisku atbalstu Sīrijas režīmam (33).
46.      Manuprāt, visas grūtības šajās apelācijas lietās izriet no tā, ka iemesli P. Aven un M. Fridman
vārdu iekļaušanai sarakstos un tos pamatojošie pierādījumi balstījās uz elementiem, kas nevarēja liecināt par atbalstu a) vai d) kritērija izpratnē vai par labumu d) kritērija izpratnē. Citiem vārdiem, pēc pārsūdzētajos spriedumos Vispārējās tiesas veiktās analīzes vairs nepalika nekā tāda, ko varētu atklāt konteksts.
47.      Latvijas Republikas nostāja ir šāda: tā kā P. Aven un M. Fridman ir Krievijas oligarhi, viņi varēja sasniegt savu ekonomisko panākumu līmeni ne kā citādi, kā vien atbalstot vai saņemot atbalstu – un tādējādi gūstot labumu – no Krievijas režīma kopumā un it īpaši no V. Putina.
48.      Ir vairāk nekā ticami, ka faktu ziņā šis apgalvojums ir pareizs.
49.      Tomēr Eiropas tiesību aizsardzības tiesā standarts ir stingrāks, un, lai būtu veikta pilnīga pārbaude, tajā jāņem vērā iekļaušanas sarakstā kritēriju saturs un jāpārliecinās, ka iekļaušanas sarakstā iemesli, tos pamatojošie pierādījumi un paši kritēriji ir saderīgi. Pilnīga pārbaude nav savienojama ar to, ka tiek izdarīts pieņēmums, pamatojoties uz kontekstu.
50.      Pierādījumu interpretācija, ņemot vērā kontekstu, nevar būt tik plaša, ka tā sagrozītu pašu kritēriju.
51.      Turklāt konteksta elementi, ko izvirzījusi Latvijas Republika, daļēji pārņemot Padomes Vispārējā tiesā iesniegtajā atbildes rakstā uz repliku izklāstītos elementus, nevar noslēpt to, ka šis konteksts nav minēts strīdīgajos aktos (34). Padomei tātad bija pienākums norādīt konkrētus un precīzus iemeslus – attiecīgā gadījumā konkrētu, precīzu un saskanīgu norāžu kopumu – saistībā ar faktiem, kas varētu raksturot tādu rīcību, kāda minēta a) un d) kritērijā, kurus atgādināju analīzes sākumā.
52.      Tādēļ, manuprāt, Tiesa pamatoti nosprieda, ka dažādie pārsūdzēto spriedumu 44. punktā minētie iemesli, protams, varēja liecināt par zināmu pietuvinātību V. Putinam vai viņam
pietuvinātās personas, bet neļāva pierādīt ne to, ka P. Aven un M. Fridman bija atbalstījuši darbības vai politiku, kas apdraudēja Ukrainu a) kritērija izpratnē, ne to, ka viņi bija guvuši labumu no šiem lēmumu pieņēmējiem d) kritērija izpratnē (35).
53.      Ciktāl izmantotie kritēriji ir vispārēja rakstura un tiesību normās, ar kurām tie noteikti, nav ietverta nekāda definīcija tam, ko nozīmē “atbalsts” darbībām vai politikai, ar kuru tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, “materiāls vai finansiāls atbalsts Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas ir atbildīgi par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju,” vai formulējums “gūt labumu” no minētajiem lēmumu pieņēmējiem, kā arī nav precizējumu par šo elementu pierādīšanas veidu, manuprāt, nav iemeslu atkāpties no judikatūras virziena, saskaņā ar kuru personas iekļaušanas to personu un vienību sarakstā, kam ir piemērojami ierobežojošie pasākumi, pamatotības vērtējumam vienmēr ir nepieciešami pierādījumi par elementiem, kuri ļauj konstatēt, ka attiecīgā persona ir sniegusi ekonomisku atbalstu režīmam vai guvusi labumu no tā (36). No a) un d) kritērija formulējuma neizriet prezumpcija par atbalstu Krievijas režīmam vai labuma gūšanu no Krievijas lēmumu pieņēmējiem vienīgi P. Aven un M. Fridman statusa Krievijas ekonomikā dēļ (37).
54.      Attiecībā uz argumentu par to, ka ierobežojošo pasākumu pārbaude tiesā esot pārbaude trīs posmos, kā to apraksta apelācijas sūdzības iesniedzēja, konstatēju, ka Tiesas judikatūrā tam nav nekāda pamatojuma.
55.      It īpaši apgalvojums, ka tad, ja neviens no iemesliem atsevišķi nevar pamatot iekļaušanu sarakstos, Vispārējai tiesai ir jāizvērtē viss pierādījumu kopums, manuprāt, nav saderīgs ar daudzkārt atkārtoto principu, saskaņā ar kuru gadījumā, ja Savienības tiesa uzskata, ka vismaz viens no minētajiem apsvērumiem ir pietiekami precīzs un konkrēts, kā arī pamatots un tādējādi kā tāds ir pietiekams pamats šā lēmuma pamatojumam, ar to, ka pārējie minētie apsvērumi tādi nav, nevar tikt pamatota minētā lēmuma atcelšana (38).
Pat ja var būt pietiekami ar vienu iemeslu, tomēr tam
vismaz jābūt pamatotam. Taču, ja neviens no iemesliem nav pamatots, secinājums analīzē, kurā tie tiktu aplūkoti kopā, nevarētu būt citāds.
56.      Nepārliecina arī arguments, kas saistīts ar spriedumu National Iranian Oil Company/Padome (39). Latvijas Republika norāda, ka Tiesa šā sprieduma 78. punktā esot atzinusi, ka tā dēvētais “ārējais” konteksts ir Vispārējās tiesas rīcībā esošs instruments, kas tai ļauj izvērtēt pierādījumus, ja tie ir neatņemama daļa no konkrētas situācijas un ja Padomei ir grūtības iegūt pierādījumus, kā tas esot Krievijas kontekstā.
57.      Pirmkārt, lai gan Tiesa sprieduma National Iranian Oil Company/Padome 78. punktā atzīst iespēju izmantot kontekstu, interpretējot lēmumus, kas pieņemti kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā, tas ir darīts, pārbaudot iekļaušanas sarakstā kritēriju likumību, nevis pierādījumus, kas, iespējams, pamato iekļaušanas iemeslus. Otrkārt, no pārsūdzētajiem spriedumiem neizriet, ka Padome būtu atsaukusies uz grūtībām pierādījumu iegūšanā (40).
58.      Attiecībā uz argumentu par to, ka Vispārējai tiesai esot vajadzējis ņemt vērā ārējo kontekstu saistībā ar ierobežojošajiem pasākumiem pret P. Aven un M. Fridman un ka informāciju, ko Padome bija norādījusi Vispārējā tiesā iesniegtajā atbildes rakstā uz repliku, esot vajadzējis ņemt vērā kā elementus, kas var pierādīt, ka, ievērojot kontekstu, strīdīgo aktu pamatojums izrādījās pietiekams, – šis arguments acīmredzami izriet no tā, ka ir sajaukta, no vienas puses, pienākuma norādīt pamatojumu izpildes pārbaude un, no otras puses, iekļaušanas sarakstā pamatotības pārbaude, kurā ir jāizvērtē, vai elementi, uz kuriem Padome atsaucas saistībā ar iekļaušanu sarakstā, ir pierādīti, un vai tie var pamatot šo pasākumu noteikšanu (41). Abos pārsūdzētajos spriedumos Vispārējās tiesas veiktā pārbaude attiecās tikai uz minēto [iekļaušanas sarakstā pamatotības] pārbaudi.
59.      Visu iepriekš minēto iemeslu dēļ pirmo pamatu iesaku noraidīt kā nepamatotu.
C.      Par lietās C‑440/24 P un C‑441/24 P izvirzīto otro pamatu attiecībā uz Padomes iesniegto pierādījumu sagrozīšanu
1.      Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
60.      Ar otro pamatu, ko tā uzskata par cieši saistītu ar pirmo, Latvijas Republika, kuru atbalsta personas, kas iestājušās lietā, būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi Padomes iesniegtos pierādījumus, jo nav tos skatījusi kontekstā.
61.      Attiecībā uz sprieduma Aven/Padome 74. punktu – izraudzītā pierādījumu Nr. 3 un Nr. 7 interpretācija esot pretrunā Padomes veikto pasākumu mērķim, un jautājumam par to, vai ASV sankcijas galu galā tika pieņemtas vai ne, neesot nozīmes, nosakot pierādījuma spēku Padomes izvirzītajiem pierādījumiem, kuri bija vērsti uz to, lai uzsvērtu ciešo saikni starp P. Aven un V. Putinu un to, ka P. Aven bija kļuvis par neatņemamu Krievijas režīma daļu.
62.      Attiecībā uz pierādījumiem Nr. 4 un Nr. 12 Vispārējā tiesa esot mehāniski vērtējusi faktus, kaut arī tā dēvētā “Salié” izmeklēšanas komisija, kā arī V. Putina lobijs par labu Alfa Bank, kas ir viena no lielākajām privātajām bankām Krievijā, liecinot par ciešām, senām un īpašām attiecībām starp P. Aven un Krievijas režīmu, kā arī par savstarpēju un nesaraujamu atbalstu.
63.      Pierādījumi Nr. 10 un Nr. 11 no jauna ilustrējot P. Aven un V. Putina tuvās attiecības, kurās [kā starpniece] esot iesaistīta V. Putina meita.
64.      Pierādījumi Nr. 2 un Nr. 3 liecinot par to, ka P. Aven piedalījās Kremļa centienos atcelt Rietumu sankcijas un bija iesaistīts vairākās sarunās ar Krievijas valdību.
65.      No visiem šiem pierādījumiem izrietot, ka P. Aven nerīkojas neatkarīgi no Krievijas valdības, bet gan ir daļa no Krievijas režīma, ar kuru viņš ir nesaraujami saistīts, un ka viņš nevar nezināt šī režīma politiku, nostādnes un prioritātes, jo rīkojas kā tā sūtnis. To pierādot P. Aven uzticētā atbildība un uzdevumi.
66.      Attiecībā uz pierādījumiem Nr. 8 un Nr. 9 – to izvērtēšana kontekstā būtu ļāvusi Vispārējai tiesai secināt, ka šajā gadījumā nebija runas par vienkāršu konstitūcijā garantēta tiesību aizsardzības līdzekļa izmantošanu, ņemot vērā tiesiskuma un ģenerālprokurora neatkarības vājināšanos un varas koncentrāciju Krievijas prezidenta rokās. Vispārējo tiesu, šķiet, vairāk esot pārliecinājis juridiskā atzinuma, kurā vērtēta P. Aven vēstule Krievijas prezidentam, pierādījuma spēks, neņemot vērā apstākļus, kādos šis atzinums tika iegūts.
67.      Attiecībā uz spriedumu Fridman/Padome Latvijas Republika uzskata, ka Vispārējā tiesa nepamatoti noraidīja pierādījuma spēku pierādījumam Nr. 7, kurš tomēr apstiprinot to, ka V. Putins ir lobējis Alfa Group Turquie, atalgojot Alfa Group – 1989. gadā izveidotā konglomerāta, kurā ietilpst Alfa Bank, – lojalitāti pret Krievijas režīmu. Šī lobēšana skaidri parādot ciešās, senās un īpašās attiecības starp M. Fridman un Krievijas režīmu. Pretēji tam, ko Vispārējā tiesa nolēma sprieduma Fridman/Padome 49. punktā, iebildumu par politisko atbalstu 2005. gadā esot vajadzējis ņemt vērā, lai pamatotu M. Fridman iekļaušanu sarakstos.
68.      Attiecībā uz pierādījumiem Nr. 1 un Nr. 2 par M. Fridman
piederošās Alfa Bank akcionāra – miljardiera statusu Vispārējā tiesa atkārtoti neesot ņēmusi vērā plašāku kontekstu, ko tai tomēr esot vajadzējis ņemt vērā (42), jo šie pierādījumi esot apstiprinājuši M. Fridman statusu Krievijas ekonomikā.
69.      M. Fridman pietuvinātību Krievijas prezidentam ilustrējot arī pierādījumi Nr. 5 un Nr. 6.
70.      Pierādījums Nr. 2 skaidri norādot, ka M. Fridman piedalījās Kremļa centienos atcelt Rietumu sankcijas. Esot pierādīts, ka M. Fridman nerīkojās neatkarīgi no Krievijas valdības, bet, gluži pretēji, bija daļa no Krievijas režīma, ar kuru viņš bija nesaraujami saistīts. M. Fridman neesot varējis nezināt šī režīma politiku, nostādnes un prioritātes, jo esot rīkojies kā tā sūtnis. Viņam uzticētā atbildība un uzdevumi liecinot par ciešām un nesaraujamām attiecībām starp V. Putinu un M. Fridman.
71.      Galu galā visu pierādījumu vērtējums esot kļūdains, jo Vispārējā tiesa tos neesot vērtējusi citādi kā tikai caur prizmu, kas ir būtiski sagrozīta.
72.      P. Aven un M. Fridman lūdz, galvenokārt, konstatēt otrā pamata nepieņemamību un, pakārtoti, – konstatēt tā acīmredzamo nepamatotību.
2.      Juridiskā analīze
73.      Jāatgādina Tiesas vairākkārt apstiprinātā judikatūra, atbilstoši kurai saskaņā ar LESD 256. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedz tikai par tiesību jautājumiem. Vispārējai tiesai vienīgajai ir kompetence, pirmkārt, konstatēt faktus, izņemot gadījumu, kad šo faktu konstatējumu neprecizitāte izriet no tai iesniegtajiem lietas materiāliem, un, otrkārt, novērtēt šos faktus, kā arī iesniegtos pierādījumus. Šo faktu un šo pierādījumu vērtējums, izņemot to sagrozīšanas gadījumus, nav tiesību jautājums, kas būtu pakļauts pārbaudei Tiesā apelācijas tiesvedībā. Turklāt, ja apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus un pierādījumus, tam ir precīzi jānorāda elementi, kurus šī tiesa ir sagrozījusi, un jādara zināmas kļūdas analīzē, kuru dēļ, viņaprāt, Vispārējā tiesa šos elementus ir sagrozījusi. Turklāt šādai sagrozīšanai ir acīmredzami jāparāda esošo lietas materiālu vērtējuma kļūdainība tā, lai nebūtu jāveic jauna faktu un pierādījumu izvērtēšana (43).
74.      Pretēji tam, ko apgalvo P. Aven un M. Fridman, otrais pamats ir pieņemams, jo Latvijas Republikas argumentācija atbilst manis iepriekš atgādinātajām prasībām, ņemot vērā, ka tajā precīzi un detalizēti izklāstīts, ka virkne pierādījumu esot sagrozīti, jo Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā kontekstu, kādā tie iekļaujas.
a)      Par apgalvojumu, ka ir sagrozīti pierādījumi attiecībā uz P. Aven
75.      Attiecībā uz pierādījumiem, kas izriet no dokumentiem Nr. 3
un Nr. 7, Vispārējā tiesa vērtēja iemeslu, saskaņā ar kuru 2016. gadā P. Aven
esot bijusi saruna ar V. Putinu, kurš viņu esot brīdinājis par to, ka ASV, iespējams, pieņems papildu sankcijas pret P. Aven vai Alfa Bank. Šajā ziņā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka šie elementi bija vērsti uz to, lai pierādītu, ka P. Aven bija guvis labumu no Krievijas lēmumu pieņēmējiem d) kritērija izpratnē (44). Tomēr Vispārējā tiesa sprieduma Aven/Padome 74. punktā secināja, ka, lai gan P. Aven neapstrīd faktus, no lietas materiāliem neizriet, ka galu galā būtu pieņemtas ASV papildu sankcijas.
76.      Tikai informācija par iespējamību, labuma gūšanai konkrēti neīstenojoties, netika uzskatīta par pietiekamu, lai pierādītu labuma gūšanu, un konteksta ņemšana vērā šo secinājumu nemainītu. Nevar uzskatīt, ka d) kritērijs būtu formulēts tā, ka tajā būtu ietverta
vienīgi labuma gūšanas iespējamība. Jākonstatē, ka secinājums, kuru Vispārējā tiesa izdarīja sprieduma Aven/Padome 74. punktā, nav acīmredzami kļūdains un tādējādi nav uzskatāms par faktu sagrozīšanu.
77.      Kā apgalvo Latvijas Republika, protams, varētu argumentēt, ka, lai palielinātu ierobežojošo pasākumu efektivitāti un ātrāk sasniegtu to mērķus, ir jāatļauj personas iekļaut sarakstos arī šādos gadījumos. Tomēr tādā gadījumā Padomei kritērijs būtu bijis jāformulē šādi.
78.      Attiecībā uz pierādījumiem, kas izriet no dokumentiem Nr. 4 un Nr. 12, Latvijas Republika pārmet Vispārējai tiesai, ka tā faktus interpretējusi mehāniski. Grūti saprast, kā mehāniska faktu interpretācija – proti, faktiem pārāk pietuvināta interpretācija – varētu izrādīties acīmredzami kļūdaina.
79.      Katrā ziņā, pirmām kārtām, attiecībā uz argumentu par to, ka V. Putins esot atlīdzinājis Alfa Group, kuras nozīmīgs akcionārs ir P. Aven, par lojalitāti, 2005. gadā sniegdams politisku atbalstu grupas ieguldījumu plāniem Turcijā, Vispārējā tiesa atzina, ka šis pamats bija vērsts uz to, lai pierādītu, ka P. Aven ir guvis labumu no Krievijas lēmumu pieņēmējiem d) kritērija izpratnē. Vispārējā tiesa nosprieda, ka bija nepieciešams, lai Krievijas lēmumu pieņēmēji, kas saistīti ar šajā kritērijā minētajiem labumiem, būtu sākuši gatavoties Krimas aneksijai un Ukrainas destabilizācijai, lai varētu uzskatīt, ka minēto labumu saņēmēji nevarēja nezināt par šo lēmumu pieņēmēju iesaisti šajos sagatavošanās darbos. Ņemot vērā, ka šo politiku un darbības īstenoja, sākot ar 2014. gada februāra beigām, Vispārējā tiesa nosprieda, ka iemesls saistībā ar 2005. gadā iegūto politisko atbalstu nav ņemams vērā. Jautājums par to, vai Vispārējās tiesas vērtējums, kas izriet no sprieduma Aven/Padome 48. punkta, ir pamatots, ir tiesību jautājums, kas ir trešā pamata priekšmets, uz kura analīzi atsaucos. Attiecībā uz pārējo pierādījuma Nr. 12 vērtējumu netika konstatēta nekāda faktu sagrozīšana, kas izrietētu no konteksta neņemšanas vērā.
80.      Otrām kārtām, Vispārējā tiesa arī nosprieda, ka iemesls attiecībā uz to, ka P. Aven esot palīdzējis V. Putinam saistībā ar Salié izmeklēšanas komisiju, bija vērsts uz to, lai pierādītu materiālu vai finansiālu atbalstu Krievijas lēmumu pieņēmējiem d) kritērija izpratnē.
81.      Konstatējot, ka fakti attiecas uz 1991. un 1992. gadu, Vispārējā tiesa noraidīja šo iemeslu, uzskatot, ka tas attiecas uz laikposmu, kas ir pārāk attālināts no P. Aven iekļaušanas un saglabāšanas sarakstos, lai to varētu ņemt vērā, it īpaši tāpēc, ka šajā laikā vēl nebija sākusies gatavošanās Krimas aneksijai un Ukrainas destabilizācijai. Konteksta ņemšana vērā nevar likt grozīt šo secinājumu.
82.      Neskarot trešā pamata vērtējumu, jāsecina, ka pierādījumi Nr. 4 un Nr. 12 nav sagrozīti.
83.      Attiecībā uz pierādījumiem, kas izriet no dokumentiem Nr. 8 un Nr. 9, uzreiz jānorāda, ka Vispārējās tiesas analīze neattiecās uz pierādījumu Nr. 9 (45).
84.      Attiecībā uz iemeslu par to, ka P. Aven esot rakstījis V. Putinam vēstuli, lai izteiktu pretenzijas par Maskavas šķīrējtiesas nolēmumu lietā, kas skāra viņa uzņēmuma intereses, un V. Putins esot devis norādījumus Krievijas ģenerālprokuroram izmeklēt šo lietu, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka šis iemesls bija vērsts uz to, lai pierādītu, ka P. Aven ir guvis labumu no Krievijas lēmumu pieņēmējiem d) kritērija izpratnē (46).
85.      Pierādījums Nr. 8 ir 2019. gadā kādā interneta vietnē publicēts raksts, kura saturs ir sīki izklāstīts sprieduma Aven/Padome 62. punktā. No šā sprieduma nākamā punkta izriet, ka P. Aven šo informāciju neapstrīd.
86.      Vispārējā tiesa tomēr neuzskatīja, ka šis elements var raksturot labumu d) kritērija izpratnē, jo iespēja vērsties pie Krievijas prezidenta šādos apstākļos un šādā nolūkā ir paredzēta konstitūcijā un pierādījums Nr. 8 neļāva konstatēt, ka P. Aven no šīs rīcības guva īpašu labumu.
87.      Varbūt var šķist naivi uzskatīt, ka pierādījumā Nr. 8 minētie fakti nav nekas cits kā tiesību aizsardzības līdzekļa izmantošana, kaut arī Krievijas Federācija vairs nav tiesiska valsts. Pilnībā saprotu, ko savā argumentācijā cenšas aizstāvēt Latvijas Republika. Tomēr, manuprāt, tas Padomes kļūdu padara vēl klajāku. Tai bija jānostiprina pamatojums, izmantojot elementus, kas varētu ilustrēt varas nošķiršanas trūkumu, tiesu neatkarības trūkumu vai tiesiskas valsts eroziju, izsakoties apelācijas sūdzības iesniedzējas vārdiem, un to, visticamāk, varētu izdarīt viegli.
88.      Tādējādi Vispārējās tiesas vērtējumā par pierādījumu Nr. 8 nav konstatējama faktu sagrozīšana.
89.      Visbeidzot, attiecībā uz P. Aven iesniegtā juridiskā atzinuma pierādījuma spēku jākonstatē, ka Latvijas Republika nepareizi interpretē sprieduma Aven/Padome 66. punktu, jo no šā punkta vienīgi izriet, ka tikai tas apstāklis vien, ka dokumentu kāds lietas dalībnieks ir iesniedzis savas aizstāvības nolūkā, nevar tam atņemt pierādījuma spēku. Ja tiktu nospriests pretēji, tas nozīmētu, ka tiktu ievērojami sašaurināti attiecīgo personu aizstāvības līdzekļi. Šādam dokumentam, šķiet, ir relatīvs pierādījuma spēks, un Vispārējā tiesa to arī pilnībā atzina. Katrā ziņā to, ka iemesls ir nepamatots, Vispārējā tiesa atzina, balstīdamās ne tikai uz šo atzinumu vien. Vispārējā tiesa uzskatīja, ka ar Padomes konstatētajiem faktiem nepietiek, lai pierādītu, ka P. Aven lūgums un tā izraisītās sekas ir atzīstami par labumu, kas pārsniedz ierasto tiesību aizsardzības līdzekļu izmantošanu, pamatodamās ne tikai uz iesniegto juridisko atzinumu, bet arī uz informāciju, kas pieejama Krievijas prezidentūras interneta vietnē (47). Pierādījumam Nr. 8 tika pretnostatīti pretēji elementi, un tāda ir
tiesību uz aizstāvību principa būtība, taču šis pierādījums netika sagrozīts.
90.      Savukārt pierādījumi Nr. 10 un Nr. 11 bija vērsti uz to, lai pamatotu iemeslu, saskaņā ar kuru saikne starp Alfa Group un V. Putinu pastāvēja ar viņa meitas starpniecību (48).
91.      No šiem pierādījumiem izriet, ka V. Putina vecākā meita vadīja labdarības projektu, ko īstenoja pētniecības centrs, kurā viņa bija doktorante; tā mērķis bija palīdzēt slimiem bērniem. Šo projektu finansēja Alfa Bank (49).
92.      Vispārējā tiesa nav sagrozījusi šos elementus, nospriezdama, ka tie nav pietiekami, nedz lai pierādītu materiāla vai finansiāla atbalsta darbību vai labumu, ko P. Aven attiecībās ar V. Putinu guvis d) kritērija izpratnē (50), nedz lai pierādītu atbalstu a) kritērija izpratnē (51), jo P. Aven iespējamās attiecības ar V. Putina meitu labākajā gadījumā varētu liecināt par viņa zināmu pietuvinātību V. Putinam. Tomēr ne no a) kritērija, ne no d) kritērija neizriet, ka pietuvinātība Krievijas lēmumu pieņēmējiem vien būtu iemesls iekļaušanai sarakstos.
93.      Attiecībā uz pierādījumiem Nr. 2 un Nr. 3 (52) Latvijas Republika būtībā apgalvo – šie pierādījumi liecinot, ka P. Aven nerīkojas neatkarīgi no Krievijas valdības, kuras daļa viņš esot, jo esot ar to nesaraujami saistīts.
94.      Šāda argumentācija nevar pārliecināt par pierādījumu Nr. 2 un Nr. 3 sagrozīšanu, jo iemesls, kāpēc P. Aven ir iekļauts sarakstos, nav saistīts ar to, ka viņš ir daļa no Krievijas valdības, un arī ne to, ka viņam ar šo valdību ir tik ciešas attiecības, ka tās būtu nesaraujamas. Atgādinu, ka vienīgie kritēriji, kurus Vispārējā tiesa vērtēja spriedumā Aven/Padome, ir a) un d) kritērijs un ka uz saistību attiecas cits juridiskais pamats (53).
95.      Turklāt no pierādījuma Nr. 2 izriet, ka sanāksme Vašingtonā notika 2018. gadā, t.i., četrus gadus pirms sākotnējo aktu pieņemšanas. Ņemot vērā laika distanci starp šo notikumu un pirmo P. Aven iekļaušanu sarakstā (54), ar šo faktu vien nevarēja pamatot pārmestās rīcības aktualitāti iekļaušanas sarakstā brīdī (55).
96.      Tādējādi jāsecina, ka pierādījumi attiecībā uz P. Aven nav sagrozīti.
b)      Par apgalvojumu, ka ir sagrozīti pierādījumi attiecībā uz M. Fridman
97.      Attiecībā uz iebildumiem par to, ka ir sagrozīti pierādījumi Nr. 7, Nr. 5 un Nr. 6, mutatis mutandis atsaucos uz savu šo pierādījumu analīzi, ciktāl tie attiecas uz P. Aven.
98.      Attiecībā uz pierādījumiem Nr. 1 un Nr. 2 Latvijas Republika apgalvo, ka M. Fridman akcionāra miljardiera statuss bija pierādīts. Vispārējā tiesa – it īpaši sprieduma Fridman/Padome 53. punktā – esot atstājusi bez ievērības kontekstu, no kura izrietot, ka ar šo statusu vien ir pietiekami, lai pierādītu atbalstu politiskām darbībām a) kritērija izpratnē vai atbalstu Krievijas lēmumu pieņēmējiem vai no tiem gūtu labumu d) kritērija izpratnē. Šie pierādījumi apstiprinot M. Fridman statusu Krievijas ekonomikā un viņa vietu Krievijas režīmā.
99.      Šie argumenti skaidri sasaucas ar pirmo pamatu, uz kura analīzi es atsaucos.
100. No sprieduma Fridman/Padome 51. punkta izriet – pierādījumos Nr. 1 un Nr. 2 norādīts, ka M. Fridman ir nozīmīgs akcionārs Alfa Group, kurā ietilpst Alfa Bank, kuras akcionārs ir arī M. Fridman. M. Fridman ir minēts kā viens no grupas miljardieriem un viens no Alfa Group vadītājiem.
101. Vispārējā tiesa nav sagrozījusi faktus, no šiem elementiem secinādama, ka tie pierāda, ka M. Fridman ir nozīmīgs Alfa Group akcionārs (56), un šī tiesa tāpat šos elementus nav sagrozījusi, tos salīdzinādama ar iekļaušanas sarakstā kritērijiem un secinādama, ka tie neļauj pierādīt ne to, ka M. Fridman ir atbalstījis darbības vai politiku a) kritērija izpratnē, ne to, ka viņš ir sniedzis materiālu vai finansiālu atbalstu Krievijas lēmumu pieņēmējiem vai ir guvis no tiem labumu d) kritērija izpratnē (57). Tā kā strīdīgajos aktos nav elementu, kas varētu pierādīt saikni starp vietu, ko uzņēmējs ieņem Krievijas ekonomikā, un nepieciešamo atbalstu, lai šo vietu ieņemtu un saglabātu, fakti, kuri pamatoti ar pierādījumiem Nr. 1 un Nr. 2, neapstiprina iekļaušanas sarakstā iemeslus un tie,
šķiet, ir
nesaistīti ar a) un d) kritēriju, un šie kritēriji ir vienīgie, ar kuriem tika pamatota M. Fridman iekļaušana to personu sarakstā, kuru aktīvi ir jāiesaldē.
102. No visas iepriekš izklāstītās juridiskās analīzes izriet, ka otrais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
D.      Par lietās C‑440/24 P un C‑441/24 P izvirzīto trešo pamatu attiecībā uz tiesību kļūdu d) kritērija interpretācijā un piemērošanā
103. Latvijas Republika, kuras argumentāciju atbalsta Igaunijas Republika un Lietuvas Republika, trešo pamatu sadala divās daļās. Pirmajā daļā Vispārējai tiesai ir izvirzīts iebildums par to, ka tā nospriedusi, ka d) kritēriju varētu piemērot tikai tad, ja Krievijas lēmumu pieņēmēji jau būtu sākuši gatavoties Krimas aneksijai vai Ukrainas destabilizācijai. Otrā daļa attiecas uz tiesību kļūdu, ciktāl Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā nesaraujamo saikni starp Krievijas režīmu un oligarhiem.
1.      Par trešā pamata pirmo daļu
104. Latvijas Republika būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārāk šauri interpretējusi spriedumu Rotenberg/Padome (58), un tas esot pretrunā judikatūrai par iekļaušanas sarakstā iemeslu derīguma novērtējumu. Šis novērtējums prasot, lai pierādījumi tiktu vērtēti to kontekstā. No šīs judikatūras turklāt izrietot, ka Padome izpilda savu pierādīšanas pienākumu, ja tā sniedz konkrētu, precīzu un saskanīgu norāžu kopumu, kas ļauj pierādīt pietiekamu saikni starp attiecīgo personu un režīmu (59). Ja pierādījumi tiktu ņemti vērā tikai no tā brīža, kad lēmumu pieņēmēji sāka gatavoties Krimas aneksijai vai Ukrainas destabilizācijai, nebūtu ņemts vērā ierobežojošo pasākumu konteksts. Darbības un politika, kas minētas d) kritērijā, esot plānotas jau pirms 2014. gada. Turklāt pasākumiem, kas veikti pēc 2022. gada 22. februāra, neesot pamata piemērot spriedumu Rotenberg/Padome. Atbilstošais kritērijs pirms Krievijas iebrukuma Ukrainā esot bijis “aktīva atbalsta” kritērijs. Ar Lēmumu 2022/329 kritērijs ticis grozīts, un turpmāk tas attiecoties tikai uz atbalstu. Iepriekš minētā judikatūra tātad attiecoties uz atšķirīgu iekļaušanas sarakstā kritēriju.
105. P. Aven un M. Fridman norāda, ka trešā pamata pirmā daļa ir daļēji nepieņemama, jo Latvijas Republika līdz šim nav apgalvojusi, ka Krievijas politika un darbības bija plānotas jau pirms 2014. gada februāra beigām. Attiecībā uz pārējo P. Aven un M. Fridman lūdz atzīt, ka šī daļa ir nepamatota.
106. Arguments par trešā pamata pirmās daļas nepieņemamību ir jānoraida, jo Tiesa atkārtoti ir nospriedusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs ir tiesīgs iesniegt apelācijas sūdzību, izvirzot pamatus, kuri radušies no pārsūdzētā sprieduma un kuru mērķis ir kritizēt tā pamatotību no tiesību viedokļa (60). Tādējādi var uzskatīt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas kritika ir vērsta uz to, lai apstrīdētu Vispārējās tiesas interpretāciju attiecībā uz spriedumu Rotenberg/Padome, lai noteiktu d) kritērija tvērumu.
107. Pārsūdzēto spriedumu 48. punktā Vispārējā tiesa būtībā uzskatīja – lai varētu piemērot d) kritēriju, Krievijas lēmumu pieņēmējiem, no kuriem attiecīgās personas guvušas labumus, bija jābūt vismaz sākušiem gatavoties Krimas aneksijai un Ukrainas austrumu daļas destabilizācijai. Vispārējā tiesa nosprieda, ka tikai no brīža, kad lēmumu pieņēmēji sāka šo gatavošanos, var uzskatīt, ka minēto labumu saņēmēji zināja par lēmumu pieņēmēju iesaisti un varēja paredzēt, ka viņu resursiem tiks piemēroti ierobežojoši pasākumi, lai liegtu viņiem sniegt atbalstu minētajiem lēmumu pieņēmējiem. Pamatojoties uz spriedumu Rotenberg/Padome, saskaņā ar kuru attiecīgā politika un darbības tika īstenotas, sākot ar 2014. gada februāra beigām, Vispārējā tiesa secināja, ka motīvu attiecībā uz V. Putina politisko atbalstu 2005. gadā, pat pieņemot, ka tas apstiprinātos, nevar ņemt vērā, lai pamatotu P. Aven un M. Fridman iekļaušanu strīdīgajos sarakstos (61).
108. No d) kritērija formulējuma izriet, ka tas attiecas it īpaši uz fiziskām personām, kuras “sniedz materiālu vai finansiālu atbalstu Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas ir atbildīgi par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju,” vai kuras “gūst labumu no šiem lēmumu pieņēmējiem”. Kā Vispārējā tiesa nosprieda pārsūdzēto spriedumu 42. punktā, “[šis] kritērijs mērķtiecīgi un selektīvi attiecas uz fiziskām personām [..], kuras, pat ja tām pašām nav nekādas saistības ar Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju”, sniedz šādu atbalstu vai gūst šādu labumu no šiem lēmumu pieņēmējiem, jo abi šie elementi neesot kumulatīvi. Vispārējā tiesa arī pareizi nosprieda, ka minētais kritērijs “neprasa, lai personas [..] personīgi gūtu labumu no Krimas aneksijas vai Ukrainas destabilizācijas,” (62) pietiek jau ar to, ka tās gūst labumu no kāda no Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas ir atbildīgi par šiem notikumiem, un nav
jāpierāda saikne starp labumu gūšanu un minētajiem notikumiem.
109. Vispārējās tiesas izmantotā d) kritērija definīcija ir atzīstama par pareizu.
110. No d) kritērija formulējuma izriet, ka materiālais un finansiālais atbalsts ir ticis sniegts Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas atbildīgi par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju. Šie lēmumu pieņēmēji ir tie paši, no kuriem ir gūts labums. Taču, lai minētos lēmumu pieņēmējus – kuri turklāt nav definēti – varētu uzskatīt par atbildīgiem, faktam, par kuru tos uzskata par atbildīgiem, ir jābūt notikušam.
111. Pamatojoties uz spriedumu Rotenberg/Padome, Vispārējā tiesa nosprieda, ka “politika un darbības”, par kurām ir runa d) kritērijā, tika īstenotas, sākot ar 2014. gada februāra beigām (63), bet tā neizteicās par to, no kura brīža var uzskatīt, ka Krievijas lēmumu pieņēmēji gatavojās Krimas aneksijai un Ukrainas destabilizācijai. Tomēr, ņemot vērā, ka šī tiesa uzskatīja, ka elementi, kas saistīti ar Salié izmeklēšanas komisiju (attiecībā uz P. Aven), un elementi, kas saistīti ar V. Putina 2005. gadā sniegto politisko atbalstu Alfa Group ārvalstu ieguldījumiem (attiecībā uz P. Aven un M. Fridman), nevarēja pamatot P. Aven un M. Fridman iekļaušanu sarakstos saskaņā ar minēto kritēriju, jo tie bija notikuši laikā, kad vēl nebija sākusies gatavošanās Krimas aneksijai un Ukrainas destabilizācijai, Vispārējā tiesa neizbēgami noteica, ka šī gatavošanās sākās pēc 2005. gada.
112. Manuprāt, nav nepieciešams, lai Tiesa spriestu par precīzu datumu, kad sākās gatavošanās šiem notikumiem, taču ir jākonstatē sekojošais.
113. Tiesa jau ir nospriedusi, ka “Padome, lai vērtētu, vai persona atbilst tādiem iekļaušanas sarakstā kritērijiem kā a) un d) kritērijs, var ņemt vērā informāciju vai pierādījumu elementus, kas saistīti ar apstākļiem pirms tā tiesību akta pieņemšanas, ar kuru noteikti vai saglabāti ierobežojošie pasākumi, ja vien šī informācija vai elementi pamato šo aktu atbalstošos motīvus un sekmē konstatāciju, ka, neraugoties uz laika ritējumu un ņemot vērā visus apstākļus, kuriem ir nozīme katrā no gadījumiem, attiecīgā persona atbilst attiecīgajam sarakstā iekļaušanas kritērijam [..]. It īpaši nevar tikt izslēgts, ka šādu informāciju un pierādījumu elementus var ņemt vērā, lai no attiecīgā iekļaušanas kritērija perspektīvas konstatētu turpinātību, pirmkārt, starp attiecīgās personas agrāko situāciju un, otrkārt, tās aktuālo situāciju” (64).
114. Tādējādi pietiekami konkrētu, precīzu un saskanīgu norāžu kopums, kurš ļauj pierādīt pietiekamu saikni starp personu, uz ko attiecas līdzekļu iesaldēšanas pasākumi, un apkaroto režīmu, un kuru Padome var izmantot, protams, var balstīties uz senākiem faktiem, kas ir notikuši pirms aktu, ar kuriem iekļauj sarakstā, pieņemšanas datuma, ar nosacījumu, ka jebkurā gadījumā tiek pierādīta arī nepārtrauktība starp šiem elementiem un situāciju sarakstā iekļaušanas dienā.
115. Piebildīšu – tāpat kā Vispārējā tiesa norādīja attiecībā uz a) kritēriju (65), d) kritērijs, ņemot vērā, ka tajā lietota īstenības izteiksmes tagadne, nozīmē, ka materiālais vai finansiālais atbalsts atbildīgajiem Krievijas lēmumu pieņēmējiem tiek sniegts iekļaušanas sarakstā un saglabāšanas sarakstā dienā. Tas pats attiecas arī uz gūto labumu.
116. Tādējādi, pat ja V. Putina 2005. gadā sniegtais politiskais atbalsts Alfa Group ārvalstu ieguldījumiem būtu jāuzskata par tādu, kas noticis laikā, kad bija sākusies gatavošanās Krimas aneksijai un Ukrainas destabilizācijai, Padomei tomēr būtu jāpierāda, ka, neraugoties uz to, ka pagājis zināms laiks, P. Aven un M. Fridman brīdī, kad viņi tika iekļauti un saglabāti
sarakstos, turpināja no minētā atbalsta gūt labumu d) kritērija izpratnē.
117. Līdz ar to trešā pamata pirmā daļa, manuprāt, ir neefektīva.
2.      Par trešā pamata otro daļu
118. Ar šā pamata otro daļu Latvijas Republika būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa no d) kritērija izrietošo formulējumu “gūst labumu” esot interpretējusi pārāk šauri. Pietuvinātība Krievijas lēmumu pieņēmējiem jau pati par sevi Krievijas kontekstā esot labums, ņemot vērā nesaraujamo saikni starp Krievijas valdību un Krievijas eliti. Krievijas ekonomiskā vide un piemēri par P. Aven un M. Fridman sadarbību ar V. Putinu esot divas norādes uz šo situāciju. Nesaraujamo saikni starp Krievijas ekonomisko vidi un politiskajiem vadītājiem Padome esot uzsvērusi Vispārējā tiesā iesniegtā iebildumu raksta 89. un 91. punktā, kā arī Vispārējā tiesā iesniegtā atbildes raksta uz repliku 14. un 16. punktā. Pierādījumi, kas vērtēti kopā ar informāciju, kura gūta no konteksta, liecinot par nesaraujamu P. Aven un M. Fridman
saikni ar Krievijas lēmumu pieņēmējiem. Šī pietuvinātība esot atklāta un atzīta it īpaši pārsūdzēto spriedumu 45. punktā. To vēl vairāk apstiprinot ilgstošās darbības, ar kurām V. Putins tika atbalstīts vai guva priekšrocības, kā to apliecinot pierādījumi Nr. 3, Nr. 4, Nr. 10
un Nr. 11 saistībā ar P. Aven un pierādījumi Nr. 2, Nr. 5 un Nr. 6 saistībā ar M. Fridman. P. Aven un M. Fridman labvēlīgā izturēšanās pret V. Putinu tiem esot ļāvusi pašiem baudīt privileģētu attieksmi. Lai gan pierādījums Nr. 12 saistībā ar P. Aven un pierādījums Nr. 7 saistībā ar M. Fridman attiecas uz laikposmu, kas nav atbilstīgs, tie sniedzot informāciju par viņu attiecībām ar Krievijas lēmumu pieņēmējiem, pietuvinātību šiem lēmumu pieņēmējiem un gūtajiem labumiem. Ilgstošā pietuvinātība esot ļāvusi iegūt atbalstu ieguldījumiem, palīdzību notiekošajā tiesvedībā, kā arī padomus un informāciju no V. Putina.
119. Savukārt P. Aven un M. Fridman uzskata, ka Vispārējā tiesa sprieduma Aven/Padome 84. punktā un sprieduma Fridman/Padome 66. punktā,
vispirms noraidījusi konkrētā apgalvojuma pamatotību atbilstoši a) kritērijam, esot tikai secinājusi, ka tas nav pamatots atbilstoši d) kritērijam. Šajā daļā neesot izteikta nekāda cita kritika no tiesību viedokļa, bet tikai lūgts Tiesai veikt faktu atkārtotu pārbaudi.
120. Ciktāl Latvijas Republika atkārtoti pievēršas pierādījumu Nr. 3, Nr. 4, Nr. 10, Nr. 11 un Nr. 12 vērtējumam attiecībā uz P. Aven un pierādījumu Nr. 2, Nr. 5, Nr. 6 un Nr. 7 vērtējumam attiecībā uz M. Fridman, atsaucos uz otrā pamata analīzi.
121. Attiecībā uz pārējo atgādināšu, ka ar d) kritēriju noteiktais iekļaušanas sarakstā iemesls ir tas, ka attiecīgā persona gūst labumu no Krievijas lēmumu pieņēmējiem un šī
labuma konkretizācijai
ir jābūt pierādītai. Apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentācija ir vērsta uz to, ka elementi, kas pierāda P. Aven un M. Fridman pietuvinātību šiem lēmumu pieņēmējiem, jāuzskata par tādiem, kas pierāda labuma gūšanu d) kritērija izpratnē. Šajā saistībā atgādināšu – no d) kritērija formulējuma neizriet, ka pietuvinātība būtu iemesls iekļaušanai sarakstā. Tas neizriet arī no tuvākās normatīvās vides, kas ietver noteikumu, kurā ir paredzēts šis kritērijs.
122. Tā kā d) kritērijs ir formulēts vispārēji un tajā nav detalizētāku precizējumu par veidiem, kā pierāda šos elementus, personas iekļaušanas to personu sarakstā, kurām ir piemērojami ierobežojošie pasākumi, pamatotības vērtējumam vienmēr ir nepieciešami pierādījumi, kas ļauj konstatēt, ka attiecīgā persona ir guvusi labumu no Krievijas lēmumu pieņēmējiem (66).
123. Pretēji tam, ko apgalvo Latvijas Republika, šā kritērija formulējumā nav nekādas prezumpcijas par to, ka pietuvinātība Krievijas lēmumu pieņēmējiem noteikti sniedz labumu d) kritērija izpratnē. Latvijas Republikas argumentācija ir vērsta uz to, lai pierādītu to nesaraujamo saikni starp Krievijas valdību un Krievijas ekonomisko eliti, ko, iespējams, ar režīmu uztur personas, kurām ir vadošs stāvoklis Krievijas ekonomikā (67). Tomēr Padomes pierādīšanas pienākums neattiecās uz šo nesaraujamo saikni. Padomei bija jāsniedz pierādījumi, kas attiecas uz atbilstīgo laikposmu un var raksturot individuālu labumu, ko P. Aven un M. Fridman guvuši no Krievijas lēmumu pieņēmējiem.
124. Lietā Aven/Padome Vispārējā tiesā iesniegtā iebildumu raksta 89. punktā (68) Padome izklāsta saturu rakstam, kas veido pierādījumu Nr. 1; izklāsts atrodas iebildumu raksta sadaļā, kura veltīta pierādījumu ticamībai un uzticamībai. No pārsūdzēto spriedumu 21. punkta izriet, ka šis raksts apstiprina Alfa Group kontroli, ko īsteno P. Aven un M. Fridman, un to, ka tie esot apsūdzēti korupcijā un nelikumīgā rīcībā. Apelācijas sūdzībā šis dokumenta Nr. 1 izklāsts netiek apstrīdēts. Pašas par sevi ne Alfa Group kontrole, ne apsūdzības korupcijā vai nelikumīgā rīcībā nav tādas, kas raksturotu labumu, kurš gūts no Krievijas lēmumu pieņēmējiem d) kritērija izpratnē.
125. Saistībā ar lietā Aven/Padome Vispārējā tiesā iesniegtā Padomes iebildumu raksta 91. punktu (69) jānorāda – tas atsaucas uz P. Aven Vispārējā tiesā celtās prasības A.23. pielikumu un minētajā lietā Vispārējā tiesā iesniegtā Padomes iebildumu raksta B.13. pielikumu (70), kurā norādīta P. Aven un M. Fridman ekonomiskā vai pat politiskā ietekme; arī šajā gadījumā tas darīts, izmantojot vispārīgus apgalvojumus, kas neattiecas uz iekļaušanai sarakstā tuvu laikposmu.
126. Attiecībā uz 14. un 16. punktu Padomes atbildes rakstos uz repliku, kas Vispārējā tiesā iesniegti lietās Aven/Padome un Fridman/Padome, – tajos izklāstīti vispārīgi apsvērumi par saiknēm starp Kremli un Krievijas oligarhiem; šie apsvērumi, kaut arī tos izklāstījis P. Aven (71), nekādi
neizskaidro viņa gūtā labuma konkrēto un individuālo raksturu. Tāds pats konstatējums izdarāms, iepazīstoties ar minēto procesuālo rakstu 16. punktu.
127. No iepriekš minētā izriet, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, secinādama, ka daži motīvi varēja liecināt par P. Aven un M. Fridman pietuvinātību atbildīgajiem Krievijas lēmumu pieņēmējiem – kas dažkārt pat netiek apstrīdēta –, tomēr ar tiem nevar pierādīt, ka viņi ir guvuši labumu no šiem Krievijas lēmumu pieņēmējiem d) kritērija izpratnē.
128. Ja tiktu nospriests pretēji, proti, ka labums noteikti izriet no personas stāvokļa Krievijas ekonomikā, bez jebkāda cita pierādījuma, būtu jāuzdod jautājums par atšķirību starp d) kritēriju un g) kritēriju (72).
129. Savukārt minētā nesaraujamā saikne, manuprāt, arī attiecas uz citu kritēriju, kuru pārsūdzētajos spriedumos Vispārējā tiesa noraidīja, bet apelācijas sūdzībās tas nav apstrīdēts (73).
130. Tādējādi iesaku Tiesai trešā pamata otro daļu atzīt par nepamatotu un līdz ar to atzīt trešo pamatu par nepamatotu.
E.      Par lietās C‑440/24 P un C‑441/24 P izvirzīto ceturto pamatu attiecībā uz tiesību kļūdu, ciktāl Vispārējā tiesa apgalvojumu par nenorobežošanos neesot vērtējusi kontekstā
131. Latvijas Republika, ko atbalsta Igaunijas Republika un Lietuvas Republika, būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi judikatūru, kas minēta sprieduma Aven/Padome 82. punktā un sprieduma Fridman/Padome 64. punktā (74), jo tā Padomes apgalvojumu, ka P. Aven un M. Fridman nav norobežojušies no Krievijas režīma, neesot vērtējusi pārējo pierādījumu kontekstā. Personas norobežošanās no Krievijas režīma esot viens no veidiem, kā persona, uz kuru attiecas ierobežojošie pasākumi, varot ierobežot to piemērojamību. Norobežošanās radītā ietekme pamatojot šauru tās koncepcijas izmantošanu, proti, jebkāda atbalsta vai sadarbības pārtraukšanu ar attiecīgo režīmu, kas izriet no personas, uz kuru attiecas ierobežojošie pasākumi, izvēles, tā lai šīs pārtraukšanas sekas tuvākajā nākotnē būtu neatgriezeniskas. Lai gan Latvijas Republika atzīst, ka nenorobežošanās pati par sevi nav pamats ierobežojošu pasākumu noteikšanai, tomēr Vispārējās tiesas judikatūrā esot izšķirti īpaši gadījumi. Padomes iesniegtie pierādījumi liecinot par tik ciešu P. Aven un M. Fridman saikni ar režīmu, ka ierobežojošos pasākumus nevarot atcelt, ja nav notikusi norobežošanās no šī režīma. Vispārējā tiesa tādējādi neesot vērtējusi P. Aven un M. Fridman nenorobežošanos no Krievijas režīma konkrētajā situācijā, kurā šīm personām esot īpašs statuss šajā režīmā, un kontekstā, kurā Krievijas politiskais un ekonomiskais režīms ir nesaraujami saistīts. Šādu personu bezdarbību nevarot uzskatīt ne par ko citu kā par atbalstu režīmam. Latvijas Republika piebilst, ka arī P. Aven dalība pēc iebrukuma Ukrainā notikušajā oligarhu sanāksmē, ko 2022. gada 24. februārī sasauca V. Putins, esot elements, kas jāņem vērā. Latvijas Republika aicina Savienības tiesu iestādes izprast pašreizējās ģeopolitiskās situācijas radītā izaicinājuma apmēru un atzīt, ka tikai formāls un no konteksta atrauts situācijas novērtējums nav atbilstīgs šim izaicinājumam.
132. P. Aven un M. Fridman atgādināja, ka viņi ir vieni no nedaudziem Krievijas uzņēmējiem, kuri publiski pauduši savu nostāju pret karu, un apgalvo, pirmkārt, ka sprieduma Aven/Padome 82. punktā un sprieduma Fridman/Padome 64. punktā minētais spriedums neuzliekot nekādu pienākumu vērtēt Padomes argumentu par to, ka viņi nav norobežojušies no Krievijas režīma. No šiem pašiem punktiem izrietot, ka Vispārējā tiesa tomēr vērtēja Padomes argumentu un no tā secināja, ka iespējamā nostājas neieņemšana attiecībā pret iebrukumu Ukrainā nevar tikt uzskatīta par atbalstu a) kritērija izpratnē. Katrā ziņā P. Aven un M. Fridman uzskata, ka ceturtais pamats ir nelietderīgs, jo Padomes kritika, uz kuru atbildēts pārsūdzēto spriedumu 82. un 64. punktā, neliekot apšaubīt Vispārējās tiesas veikto vērtējumu par pierādījumu, kas saistīts ar viņu dalību uz Vašingtonu nosūtītā delegācijā. Tā kā pārējā pamata daļa esot tikai vēl viens aicinājums Tiesai veikt jaunu faktu pārbaudi, P. Aven un M. Fridman lūdz šo pamatu noraidīt kā daļēji nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu.
133. Jau sākotnēji jānoraida P. Aven un M. Fridman izvirzītais nepieņemamības pamats. Latvijas Republika nelūdz Tiesai veikt jaunu faktu vērtējumu. Ceturtais pamats attiecas uz tiesību jautājumu par to, vai, pārbaudot pamatotību iekļaušanai to personu sarakstā, kurām jāpiemēro ierobežojoši pasākumi, nenorobežošanos var kvalificēt kā “atbalstu” a) kritērija izpratnē (75). Attiecībā uz šādas atturēšanās [norobežoties] juridisko kvalificēšanu atbilstoši a) kritērijam pamats ir jāatzīst par pieņemamu.
134. Būtībā no pārsūdzētajiem spriedumiem izriet, ka Vispārējā tiesa vērtēja Padomes argumentu par to, ka P. Aven un M. Fridman nebija ieņēmuši stingru nostāju pret iebrukumu Ukrainā, analizējot iemeslu, saskaņā ar kuru tie bija piedalījušies Kremļa centienos atcelt Rietumu sankcijas, piedaloties Atlantijas padomes sanāksmē 2018. gada maijā. Atgādināšu – Vispārējā tiesa uzskatīja, ka sākotnējo aktu pieņemšanas dienā šī dalība nebija uzskatāma par P. Aven un M. Fridman atbalstu (76) darbībām un politikai, kas grauj Ukrainas suverenitāti.
135. Vispārējā tiesa atgādināja, ka nenorobežošanās var būt elements, kas jāņem vērā, “lai pamatotu ierobežojošo pasākumu saglabāšanu” (77), ar nosacījumu, ka šī nenorobežošanās ir tikai viena no norādēm norāžu kopumā, kas Padomei ir jāizvirza. Šķiet, nesenais Tiesas spriedums lietā Timchenko/Padome to apstiprina (78). Tomēr šajā Vispārējās tiesas analīzes posmā neviens no vērtētajiem iemesliem netika atzīts par pamatotu. Tādējādi, ja Vispārējā tiesa būtu nospriedusi citādi, nekā tā nosprieda sprieduma Aven/Padome 82. punktā un sprieduma Fridman/Padome 64. punktā, tas neizbēgami nozīmētu, ka nenorobežošanās tiek uzskatīta par individuālu rīcību, kas līdzvērtīga pozitīvam un aktuālam atbalsta aktam. Tomēr a) kritērija tvērums tāds nav un Latvijas Republika to atzīst (79).
136. Padomes arguments attiecībā uz nenorobežošanos nevar būt iemesls tam, ka iespējamā 2018. gadā sniegtā atbalsta ietekmi pagarina līdz iekļaušanas sarakstā dienai.
137. Saprotu prasītājas vēlmi pēc tā, lai tiktu sasniegti ierobežojošo pasākumu mērķi, ko tā atkārto šajā lietā, tomēr šo mērķu sasniegšana nevar pamatot to, ka nenorobežošanās no apkarotajiem režīmiem vai situācijām pati par sevi automātiski ir vainojama vai katrā ziņā liecina par atbalstu a) kritērija izpratnē, it īpaši tādēļ, ka šos režīmus parasti raksturo jebkādas atšķirīga viedokļa izpausmes brutāla apspiešana.
138. Turklāt, manuprāt, faktiskais pamatojums, ko veidotu tikai nenorobežošanās, nebūtu pietiekami pārliecinošs un neatbilstu judikatūrā noteiktajiem standartiem (80).
139. Visbeidzot jānorāda, ka
strīdīgo aktu pamatojumā  nav minēta
P. Aven dalība 2022. gada 24. februāra sanāksmē Kremlī. Kā pierādījums tas būtu varējis pamatot iemeslu par P. Aven oligarha statusu (81), ņemot vērā viņa pietuvinātību Kremlim un to ilustrējošo politisko un ekonomisko aprindu savstarpējo saistību, tomēr jāpierāda bija
tieši atbalsts. Dalība šajā sanāksmē arī ļauj secināt, ka
P. Aven
ir saistīts ar personām, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, tomēr Vispārējā tiesa nosprieda, ka no strīdīgo aktu pamatojuma izriet, ka vienīgie kritēriji, uz kuriem balstoties tika pieņemts lēmums par P. Aven un M. Fridman iekļaušanu sarakstos, ir a) un d) kritērijs (82). It īpaši no Padomes Vispārējā tiesā iesniegtā iebildumu raksta 144. punkta izriet, ka P. Aven dalību 2022. gada 24. februāra sanāksmē Padome minēja galvenokārt tāpēc, lai atspēkotu viņa noliegumus, ar kuriem tas centās aizstāvēties pret apgalvojumiem, ka ir viens no 50 oligarhiem.
140. Līdz ar to ceturto pamatu tā nepamatotības dēļ iesaku noraidīt.
F.      Noslēguma piezīmes
141. No manas analīzes attiecībā uz šīm apelācijas sūdzībām izriet, ka tās būtu noraidāmas. Tādējādi jākonstatē, ka atbilstoši tam, ko atzina Vispārējā tiesa, ar strīdīgajiem aktiem P. Aven un M. Fridman tika nepamatoti iekļauti un pēc tam saglabāti to personu sarakstos, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi.
142. Laikā, kad ap mums pastiprinās karojošs noskaņojums, ir stingri no jauna jāapliecina Savienības tiesību pārākums, uz šīm tiesībām balstītā tiesiskā kopiena un Savienības vērtības, ko tās iemieso.
143. Skaidri jānorāda, ka no Padomes netiek sagaidīts nedz pārmērīgs standarts, nedz neiespējami pierādījumi (83). Vispārējās tiesas analīze pārsūdzētajos spriedumos atbilst virzienam, kuru Tiesa ir apņēmusies ievērot kopš sprieduma Kadi pasludināšanas, proti, veikt ierobežojošo pasākumu pilnīgu pārbaudi un saglabāt taisnīgu līdzsvaru. Tiklīdz kā ir pieņemti individuāli lēmumi, ar ko personām piemēro ierobežojošus pasākumus, šo pasākumu politiskā virskārta saplaisā, ļaujot atklāties visam Savienības tiesību aktos paredzētajam indivīda aizsardzības spēkam. Un šis spēks nedrīkst mainīties atkarībā no tā, cik ekonomiski vai politiski nozīmīga ir attiecīgā persona, un pat ne no esošiem izaicinājumiem (84).
IV.    Par tiesāšanās izdevumiem
144. No Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punkta, kas ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šā reglamenta 184. pantu, izriet, ka lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
145. Tā kā P. Aven un M. Fridman ir lūguši piespriest Latvijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tai tiek piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apvienotajās lietās C‑440/24 P un C‑441/24 P.
146. Saskaņā ar Reglamenta 140. panta 1. punktu, kas arī ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šā reglamenta 184. pantu, Igaunijas Republika un Lietuvas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.
V.      Secinājumi
147. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai nospriest šādi:
1)      Apelācijas sūdzības noraidīt.
2)      Latvijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus šajās apvienotajās lietās.
3)      Igaunijas Republika un Lietuvas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Spriedums, 2024. gada 10. aprīlis (T‑301/22, turpmāk tekstā – “spriedums Aven/Padome”, EU:T:2024:214).
3      Spriedums, 2024. gada 10. aprīlis (T‑304/22, turpmāk tekstā – “spriedums Fridman/Padome”, EU:T:2024:215).
4      Padomes 2022. gada 28. februāra Lēmums, ar ko groza Lēmumu 2014/145/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 59, 1. lpp.).
5      Padomes 2022. gada 28. februāra Īstenošanas regula, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 269/2014 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 58, 1. lpp.).
6      Padomes 2022. gada 14. septembra Lēmums, ar kuru groza Lēmumu 2014/145/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 239, 149. lpp.).
7      Padomes 2022. gada 14. septembra Īstenošanas regula, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 269/2014 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 239, 1. lpp.).
8      Skat. sprieduma Aven/Padome 39. un nākamos punktus.
9      Skat. sprieduma Aven/Padome 87. punktu.
10      Skat. sprieduma Fridman/Padome 69. punktu.
11      Saskaņā ar Tiesas priekšsēdētāja 2025. gada 31. janvāra lēmumu.
12      Spriedums, 2013. gada 18. jūlijs, Komisija u.c./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P, turpmāk tekstā – “spriedums Kadi”, EU:C:2013:518).
13      Skat. ANO Ģenerālās asamblejas 2022. gada 1. marta rezolūciju “Agresija pret Ukrainu” (A/ES‑11/L.1).
14      Skat. spriedumu, 2020. gada 25. jūnijs, VTB Bank/Padome (C‑729/18 P, EU:C:2020:499, 59. un 82. punkts).
15      Tādējādi Tiesa – lai arī, protams, ļoti atšķirīgā jomā – nosprieda, ka “pārbaude tiesā, lai gan tā ir ierobežota, paredz, ka Savienības iestādēm, kas ir pieņēmušas attiecīgo tiesību aktu, ir jāspēj Tiesā pierādīt, ka tiesību akts ir pieņemts, efektīvi īstenojot savu rīcības brīvību, un
tas nozīmē, ka ir ņemti vērā visi būtiskie fakti un apstākļi, kuri attiecas uz situāciju, ko ir paredzēts reglamentēt ar šo tiesību aktu. No tā izriet, ka šīm iestādēm ir jāspēj vismaz skaidri un nepārprotami iesniegt un izklāstīt pamata faktiskos apstākļus, kuri bija jāņem vērā, lai pamatotu šajā tiesību aktā iekļautos pasākumus, kas ir apstrīdēti, un no kuriem bija atkarīga tām piešķirtās rīcības brīvības īstenošana” (spriedums, 2019. gada 3. decembris, Čehijas Republika/Parlaments un Padome (C‑482/17, EU:C:2019:1035, 81. punkts un tajā minētā judikatūra)).
16      Spriedums, 2025. gada 1. augusts, Timchenko/Padome (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, 38. punkts). Šajā pašā nozīmē skat. pārsūdzēto spriedumu 30. punktu.
17      Spriedums, 2025. gada 1. augusts, Timchenko/Padome (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, 39. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā pašā nozīmē skat. pārsūdzēto spriedumu 31.–33. punktu.
18      Par piemēru nesenam atkārtotam apstiprinājumam skat. spriedumu, 2025. gada 3. jūlijs, Grodno Azot un Khimvolokno Plant/Padome (C‑326/24 P, EU:C:2025:522, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
19      Skat. tostarp spriedumus, 2016. gada 1. marts, National Iranian Oil Company/Padome (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, 77. punkts un tajā minētā judikatūra), 2016. gada 7. aprīlis, Akhras/Padome (C‑193/15 P, EU:C:2016:219, 51. punkts un tajā minētā judikatūra) un 2020. gada 17. septembris, Rosneft u.c./Padome (C‑732/18 P, EU:C:2020:727, 91. un 105. punkts).
20      Skat. Lēmuma 2022/329 8.–11. apsvērumu. Attiecībā uz steidzamības kontekstu skat. arī ģenerāladvokātes L. Medinas secinājumus lietā Khudaverdyan/Padome (C‑704/23 P, EU:C:2025:410, 84. punkts).
21      Skat. pārsūdzēto spriedumu 27. punktu.
22      Turpmākajā analīzē ar “līdzekļu iesaldēšanu” apzīmēšu līdzekļu un ekonomisko resursu iesaldēšanu.
23      Šķiet, ka šī ir Padomes ierastā prakse šajā jomā: skat., piemēram, spriedumu, 2015. gada 21. aprīlis, Anbouba/Padome (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, 42. punkts).
24      Latvijas Republika še atsaucas uz spriedumu, 2016. gada 1. marts, National Iranian Oil Company/Padome (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, 78. punkts un tajā minētā judikatūra).
25      Spriedums, 2012. gada 15. novembris (C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 59.–62. punkts).
26      P. Aven un M. Fridman še it īpaši pamatojas uz spriedumiem, 2020. gada 4. jūnijs, Ungārija/Komisija (C‑456/18 P, EU:C:2020:421, 70.–73. punkts), un 2021. gada 6. oktobris, World Duty Free Group un Spānija/Komisija (C‑51/19 P un C‑64/19 P, EU:C:2021:793, 70. punkts).
27      P. Aven un M. Fridman še pamatojas uz spriedumu, 2013. gada 6. septembris, Bateni/Padome (T‑42/12 un T‑181/12, EU:T:2013:409, 47.–56. punkts).
28      Skat. it īpaši spriedumus, 2018. gada 19. decembris, Azarov/Padome (C‑530/17 P, EU:C:2018:1031, 27. punkts), 2019. gada 11. jūlijs, Azarov/Padome (C‑416/18 P, EU:C:2019:602, 28. punkts), kā arī 2019. gada 26. septembris, Klymenko/Padome (C‑11/18 P, EU:C:2019:786, 22. punkts).
29      Skat. spriedumu, 2018. gada 29. novembris, Bank Tejarat/Padome (C‑248/17 P, EU:C:2018:967, 85. punkts).
30      Spriedums, 2025. gada 1. augusts, Timchenko/Padome (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, 39. punkts un tajā minētā judikatūra).
31      Skat. spriedumu, 2015. gada 21. aprīlis (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, 46. punkts).
32      Skat. spriedumu, 2016. gada 1. marts, National Iranian Oil Company/Padome (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, 78. punkts).
33      Skat. spriedumu, 2015. gada 21. aprīlis, Anbouba/Padome (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, 51. punkts).
34      Saistībā ar citu ierobežojošu pasākumu režīmu Padomes aktos tika atspoguļots konteksts, lai paskaidrotu paša kritērija saturu. Šis konteksts tādējādi varēja būt viens no parametriem, kas bija Savienības tiesas rīcībā. Tiesa nosprieda, ka no šā kritērija, ņemot vērā attiecīgajā aktā minēto kontekstu, neizriet, ka Padomei bija pienākums pierādīt saikni starp ietekmīga uzņēmēja statusu un Sīrijas režīmu: skat. spriedumu, 2020. gada 9. jūlijs, Haswani/Padome (C‑241/19 P, EU:C:2020:545, 69. punkts).
35      Skat. pārsūdzēto spriedumu 45. punktu.
36      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 9. jūlijs, Haswani/Padome (C‑241/19 P, EU:C:2020:545, 62. punkts un tajā minētā judikatūra).
37      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 9. jūlijs, Haswani/Padome (C‑241/19 P, EU:C:2020:545, 63. punkts un tajā minētā judikatūra).
38      Skat. spriedumu, 2013. gada 28. novembris, Padome/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft (C‑348/12 P, EU:C:2013:776, 72. punkts).
39      Spriedums, 2016. gada 1. marts, National Iranian Oil Company/Padome (C‑440/14 P, EU:C:2016:128).
40      Ja būtu notikusi atsaukšanās uz šādām grūtībām, ar tām varētu pamatot noteiktus pielāgojumus Padomei saistošajā pierādīšanas pienākumā saistībā ar smalko robežu, kas ir jāievēro ierobežojošajiem pasākumiem, vispārīgi raugoties, un nemitīgajiem centieniem panākt līdzsvaru starp starptautiskā miera un drošības saglabāšanu un sarakstā iekļauto personu vai vienību brīvību un pamattiesību aizsardzību (skat. spriedumu, 2013. gada 18. jūlijs, Komisija u.c./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 131. punkts)). Attiecībā uz to, vai ir pieļaujams pielāgot pierādīšanas pienākumu, skat. ģenerāladvokāta Ī. Bota [Y. Bot] secinājumus lietās Anbouba/Padome (C‑605/13 P un C‑630/13 P, EU:C:2015:2, 204. un nākamie punkti). Šajā saistībā ir interesanti norādīt, ka pats apelācijas sūdzības iesniedzējs atzina, ka situācija Sīrijā “apgrūtina pierādīšanas pienākuma izpildi” (skat. minēto secinājumu 204. punktu). Turklāt Tiesa ņēma vērā šo situāciju, vērtējot, vai Padome bija izpildījusi tai saistošo pierādīšanas pienākumu (spriedums, 2015. gada 21. aprīlis, Anbouba/Padome (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, 52. punkts)).
41      Skat. it īpaši spriedumu, 2012. gada 15. novembris, Padome/Bamba (C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 61. punkts). No šā sprieduma izriet, ka Tiesa izmantoja kontekstu, kas saistīts ar attiecīgajai personai piemērotajiem ierobežojošajiem pasākumiem un ko Padome bija ilustrējusi savas apelācijas sūdzības pielikumā, lai novērtētu minēto pasākumu pamatojuma pietiekamību (skat. spriedumu, 2012. gada 15. novembris, Padome/Bamba (C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 62. punkts)).
42      Pamatojoties uz judikatūru, kas izriet no sprieduma, 2017. gada 20. jūlijs, Badica un Kardiam/Padome (T‑619/15, EU:T:2017:532).
43      Skat. spriedumus, 2022. gada 28. aprīlis, Yieh United Steel/Komisija (C‑79/20 P, EU:C:2022:305, 52. un 53. punkts), un 2025. gada 13. marts, Shuvalov/Padome (C‑271/24 P, EU:C:2025:180, 33. un 34. punkts).
44      Vispārējā tiesa šajā ziņā, šķiet, sekoja norādījumiem, ko bija sniegusi Padome, kura pati, jau sākot ar Vispārējā tiesā iesniegto iebildumu rakstu, bija noteikusi, kuram kritērijam atbilst katrs iemesls.
45      Skat. sprieduma Aven/Padome 21. punktu.
46      Skat. sprieduma Aven/Padome 61. punktu.
47      Skat. sprieduma Aven/Padome 63. punktu.
48      Skat. sprieduma Aven/Padome 58. punktu.
49      Skat. sprieduma Aven/Padome 57. punktu.
50      Skat. sprieduma Aven/Padome 58. un 59. punktu.
51      Skat. sprieduma Aven/Padome 60. punktu.
52      Skat. attiecīgi sprieduma Aven/Padome 77. un 72. punktu.
53      Skat. šo secinājumu 26. punktu. Saistības kritērijs ir minēts Lēmuma Nr. 2014/145, redakcijā ar grozījumiem, 2. panta 1. punktā in fine.
54      Līdzīgā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 18. jūlijs, Komisija u.c./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 156. punkts).
55      Salīdzinājumam skat. Vispārējās tiesas analīzi par pierādījumiem attiecībā uz RT France
spriedumā, 2022. gada 27. jūlijs, RT France/Padome (T‑125/22, EU:T:2022:483, 176.–188. punkts).
56      Skat. sprieduma Fridman/Padome 52. punktu.
57      Skat. sprieduma Fridman/Padome 53. punktu.
58      Spriedums, 2016. gada 30. novembris (T‑720/14, turpmāk tekstā – “spriedums Rotenberg/Padome”, EU:T:2016:689).
59      Apelācijas sūdzības iesniedzēja še atsaucas uz spriedumiem, 2015. gada 21. aprīlis, Anbouba/Padome (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, 50.–52. punkts), un 2015. gada 21. aprīlis, Anbouba/Padome (C‑630/13 P, EU:C:2015:247, 51.–53. punkts).
60      Skat. spriedumu, 2024. gada 11. jūnijs, Komisija/Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
61      Skat. pārsūdzēto spriedumu 49. punktu.
62      Skat. pārsūdzēto spriedumu 42. punktu.
63      Skat. pārsūdzēto spriedumu 48. punktu. Ņemot vērā, ka šajā punktā ir runa par “politiku un darbībām”, tas izmantotās leksikas ziņā ir vairāk saistīts ar a) kritēriju nekā d) kritēriju, lai gan tika analizēts d) kritērijs.
64      Skat. spriedumu, 2025. gada 13. marts, Shuvalov/Padome (C‑271/24 P, EU:C:2025:180, 40. punkts un tajā minētā judikatūra).
65      Skat. sprieduma Aven/Padome 80. punktu un sprieduma Fridman/Padome 62. punktu.
66      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 9. jūlijs, Haswani/Padome (C‑241/19 P, EU:C:2020:545, 62. punkts un tajā minētā judikatūra).
67      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 9. jūlijs, Haswani/Padome (C‑241/19 P, EU:C:2020:545, 63. punkts).
68      Vai Vispārējā tiesā lietā Fridman/Padome iesniegtā Padomes iebildumu raksta 87. punktā.
69      Vai Vispārējā tiesā lietā Fridman/Padome iesniegtā Padomes iebildumu raksta 89. punktu.
70      Vai lietā Fridman/Padome M. Fridman Vispārējā tiesā celtās prasības A.23. pielikumu un Vispārējā tiesā iesniegtā Padomes iebildumu raksta B.6. pielikumu.
71      Saskaņā ar Padomes apgalvojumiem: skat. Vispārējā tiesā iesniegtā Padomes atbildes raksta uz repliku 14. punktu.
72      Atgādinājumam, šis g) kritērijs attiecās uz “ietekmīgi[em] [vadošiem] uzņēmēji[em] vai juridisk[ām] person[ām], vienīb[ām] vai struktūr[ām], kuras darbojas ekonomikas nozarēs, kas nodrošina svarīgu ienākumu avotu Krievijas Federācijas valdībai, kura ir atbildīga par Krimas aneksiju un Ukrainas destabilizāciju”. Padomes konstatētā saikne starp ietekmīgiem uzņēmējiem un Krievijas režīmu ir precizēta Padomes 2025. gada 13. maija Lēmumā 2025/904, ar kuru groza Lēmumu 2014/145/KĀDP (OV 2025, L 904, 1. lpp.) (skat. it īpaši šā lēmuma 1. un 2. apsvērumu).
73      Skat. šo secinājumu 26. punktu.
74      Proti, spriedumu, 2022. gada 27. aprīlis, Ilunga Luyoyo/Padome (T‑108/21, EU:T:2022:253).
75      Šajā pašā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 1. augusts, Timchenko/Padome (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, 27. punkts), un ģenerāladvokātes L. Medinas secinājumus minētajā lietā (C‑702/23 P, EU:C:2025:273, 33. punkts).
76      Sprieduma Aven/Padome 81. punktā minētā atsaukšanās uz atbalsta aktīvo raksturu uztur neskaidrību, par ko var paust nožēlu, jo no a) kritērija vēsturiskās analīzes izriet, ka šāda atsaukšanās bija svītrota brīdī, kad tika pieņemti ierobežojošie pasākumi attiecībā uz P. Aven. Sprieduma Fridman/Padome 63. punktā nav atsauces uz atbalsta aktīvo raksturu.
77      Skat. sprieduma Aven/Padome 82. punktu un sprieduma Fridman/Padome 64. punktu. Nenorobežošanos varētu ņemt vērā arī sākotnējās iekļaušanas sarakstā brīdī.
78      Spriedums, 2025. gada 1. augusts, Timchenko/Padome (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, 36. punkts). Turklāt arī nelikumīgu aizliegtu vienošanos jomā uzņēmuma publiska nenorobežošanās “ir tikai viens no vairākiem pierādījumiem, kas ņemami vērā, lai konstatētu, vai uzņēmums patiešām turpinājis piedalīties pārkāpumā, vai arī gluži pretēji – beidzis to darīt” (skat. spriedumu, 2015. gada 17. septembris, Total Marketing Services/Komisija (C‑634/13 P, EU:C:2015:614, 23. punkts un tajā minētā judikatūra)).
79      Skat. apelācijas sūdzības lietā C‑440/24 P 76. punktu un apelācijas sūdzības lietā C‑441/24 P 66. punktu.
80      Skat. it īpaši spriedumu, 2018. gada 19. decembris, Azarov/Padome (C‑530/17 P, EU:C:2018:1031, 28. punkts).
81      Ar minēto domāju apsvērumus pirms motīvu izklāsta, proti, pirmos četrus teikumus.
82      Skat. šo secinājumu 26. punktu.
83      Konstatēju, ka motīvi, kas tagad attiecas uz P. Aven un M. Fridman, tika nozīmīgi atjaunināti un papildināti ar Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2025/527 (2025. gada 14. marts), ar kuru īsteno Regulu Nr. 269/2014 (OV 2025, L 527, 1. lpp.).
84      Es nevarētu izteikties labāk par lordu Legatu [Lord Leggatt], kurš – lai gan tiesību sistēmā, kas ir atšķirīga no mūsējās, – nesen savā atsevišķajā viedoklī par Apvienotās Karalistes Augstākās tiesas spriedumu lietā Shvidler pret Secretary of State for Foreign, Commonwealth and Development Affairs [2025] (UKSC 30, 2025. gada 29. jūlijs) norādīja: “[t]he courts are failing in their duty if they simply rubber‑stamp assertions made by the executive to justify invading individual liberties without subjecting those assertions to critical scrutiny” (brīvs tulkojums: “Tiesas neizpilda savu pienākumu, ja bez diskusijām pieņem izpildvaras vērtējumus, ar kuriem attaisno indivīda brīvību ierobežojumus, neizvērtējot šos vērtējumus kritiski”).