62021TJ0560
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (devītā palāta)
2024. gada 18. decembrī (
*1
)
Civildienests – Pagaidu darbinieki – Pieņemšana darbā – Paziņojums par vakanci – Kandidatūras noraidīšana – Atcelšanas prasība – Iestādes pārstāvība, ko īsteno viens no tās darbiniekiem – Interese celt prasību – Pieņemamība – Pienākums norādīt pamatojumu – Labas pārvaldības princips – Atbildība – Morālais kaitējums
Lietā T‑560/21
TB, ko pārstāv L. Levi un N. Flandin, advokāti,
prasītāja,
pret
Eiropas Savienības Kiberdrošības aģentūru (ENISA), ko pārstāv C. Chalanouli, pārstāve, kurai palīdz B. Wägenbaur, advokāts,
atbildētāja,
VISPĀRĒJĀ TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs L. Trišo [L. Truchot], tiesneši M. Sampols Pukuruļs [M. Sampol Pucurull] un T. Perišina [T. Perišin] (referente)
sekretārs: P. Kullens [P. Cullen], administrators,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
pēc 2023. gada 8. novembra tiesas sēdes
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar prasību, kas pamatota ar LESD 270. pantu, prasītāja TB lūdz, pirmkārt, atcelt, pirmām kārtām, Eiropas Savienības Kiberdrošības aģentūras (ENISA) atlases komisijas 2020. gada 10. novembra lēmumu neiekļaut viņas vārdu to kandidātu sarakstā, kas izraudzīti Izpilddirektora biroja nodaļas vadītāja amatam un, otrām kārtām, būtībā atcelt ENISA atlases komisijas 2021. gada 12. janvāra lēmumu nepieņemt viņas kandidatūru Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amatam un, otrkārt, atlīdzināt viņai nodarīto morālo kaitējumu.
Tiesvedības priekšvēsture
2
2017. gada 1. novembrīENISA pieņēma darbā prasītāju kā pagaidu darbinieku AD 9 pakāpē, piemērojot Savienības pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta f) punktu, lai trīs gadus – līdz 2020. gada 31. oktobrim – viņa ieņemtu Finanšu un publisko līgumu nodaļas vadītāja amatu.
3
No 2019. gada 15. maija līdz 17. novembrim prasītāja bija slimības atvaļinājumā. Pēc atgriešanās darbā viņa tika atjaunota darbā Politikas biroja nodaļas vadītāja amatā.
4
2020. gada sākumā ENISA notika reorganizācija, kurā tās līdzšinējās septiņas nodaļas, tostarp Finanšu un publisko līgumu un Politikas biroja nodaļas, tika pārstrukturētas sešās jaunās nodaļās.
5
2020. gada 26. februārī ENISA valde pieņēma Lēmumu MB/2020/5 par ENISA iekšējās reorganizācijas principiem. No šī lēmuma izrietošais devītais princips “Darbības uzsākšana” paredzēja, ka “jaunie amati un amata vietas ENISA ietvaros tiks aizpildīti, rīkojot atklātus konkursus vai veicot iekšējās mobilitātes pasākumus uz atklātu procedūru un pārredzamā nopelnu un talantu izvērtējuma pamata”.
6
2020. gada 5. augustāENISA tīmekļvietnē publicēja divus paziņojumus par diviem atklātajiem konkursiem: Izpilddirektora biroja nodaļas vadītāja amata (ENISA‑TA70‑AD‑2020‑04) un Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amata (ENISA‑TA71‑AD‑2020‑05) vietu aizpildīšanai (turpmāk tekstā kopā – “2020. gada 5. augusta paziņojumi par vakanci”); minētās nodaļas ir to sešu jauno nodaļu vidū, kas bija izveidotas ENISA reorganizācijas laikā. Bija paredzēts, ka katram no šiem diviem amatiem izraudzītais kandidāts tiks pieņemts darbā kā AD 9 pakāpes pagaidu darbinieks uz pieciem gadiem, ar iespēju šo termiņu pagarināt uz nenoteiktu laiku.
7
ENISA izpilddirektors 2020. gada 1. septembrī pieņēma Administratīvo informāciju Nr. 2020‑11 par secinājumiem, kas izdarīti sarunās par iekšējo mobilitāti. Šajā dokumentā tika atspoguļots to sarunu iznākums, kas tika vestas ar attiecībā uz iekšējo mobilitāti identificētajiem nodaļu vadītājiem, un precizēts, ka salīdzinājums starp tiem pienākumiem un funkcijām, kas pastāv pašreizējās ENISA struktūrās, no vienas puses, un jauno nodaļu uzdevumiem un funkcijām, no otras puses, ļāva noteikt to trīs nodaļu vadītāju amata vietas, kuras varētu aizpildīt, izmantojot iekšējo mobilitāti. Izpilddirektora biroja un Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļu vadītāju amata vietas nebija starp tām, kas tika identificētas kā tādas, kuras var aizpildīt, izmantojot iekšējo mobilitāti.
8
2020. gada 6. septembrī prasītāja iesniedza pieteikumus abiem konkursiem, kas rīkoti, lai aizpildītu, pirmkārt, Izpilddirektora biroja nodaļas vadītāja amatu (turpmāk tekstā – “pirmais strīdīgais konkurss”) un, otrkārt, Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amatu (turpmāk tekstā – “otrais strīdīgais konkurss”).
9
2020. gada 17. septembrī katrs abiem strīdīgajiem konkursiem izveidoto atlases komisiju loceklis aizpildīja un parakstīja interešu konflikta deklarāciju.
10
Prasītāja ar ENISA izpilddirektora vēstuli, kas viņai tika paziņota 2020. gada 10. novembrī, tika informēta par atlases komisijas lēmumu neiekļaut viņas vārdu Izpilddirektora biroja nodaļas vadītāja amatam izraudzīto kandidātu sarakstā (turpmāk tekstā – “pirmais apstrīdētais lēmums”).
11
2020. gada 10. decembrīENISA izpilddirektors jautājumu un atbilžu sesijā par ENISA reorganizāciju visiem darbiniekiem mutvārdos paziņoja tās kandidātes vārdu, kas tika izraudzīta otrajā strīdīgajā konkursā. Izraudzītās kandidātes iecelšana oficiāli tika paziņota ENISA personālam ar 2021. gada 12. janvāra elektroniskā pasta vēstuli.
12
Ar 2021. gada 3. janvāra elektroniskā pasta vēstuli prasītāja iesniedza pieteikumu par piekļuvi saviem personas datiem saistībā ar abiem strīdīgajiem konkursiem.
13
Ar 2021. gada 10. janvāra elektroniskā pasta vēstuli prasītāja iesniedza pieteikumu par piekļuvi informācijai par abiem strīdīgajiem konkursiem, ar kuru viņa vēlējās saņemt informāciju par saviem un pārējo kandidātu rezultātiem.
14
Ar 2021. gada 29. janvāra vēstuli, ko prasītāja saņēma tā paša gada 3. februārī, ENISA atbildēja uz viņas pieprasījumu par piekļuvi personas datiem, piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2018/1725 (2018. gada 23. oktobris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās un par šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 45/2001 un Lēmumu Nr. 1247/2002/EK (OV 2018, L 295, 39. lpp.). Konkrēti – ar šo vēstuli ENISA paziņoja prasītājai, pirmkārt, viņas kandidatūras vērtējumu pirmajā strīdīgajā konkursā, apstiprinot, ka intervijā un rakstveida pārbaudījumā viņa nav sasniegusi nepieciešamo robežvērtību, lai viņas vārdu varētu iekļaut šī konkursa rezerves sarakstā, un, otrkārt, viņas kandidatūras vērtējumu otrajā strīdīgajā konkursā, norādot, ka viņa nav sasniegusi nepieciešamo robežvērtību, lai piedalītos šī konkursa pirmajā kārtā.
15
2021. gada 9. februārī prasītāja saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 90. panta 2. punktu iesniedza sūdzību par pirmo apstrīdēto lēmumu un ENISA atlases komisijas lēmumu nepieņemt viņas kandidatūru Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amata vietai.
16
Ar 2021. gada 9. jūnija lēmumu ENISA noraidīja prasītājas sūdzību (turpmāk tekstā – “lēmums par sūdzības noraidīšanu”).
Lietas dalībnieku prasījumi
17
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt pirmo apstrīdēto lēmumu;
–
atcelt ENISA atlases komisijas lēmumu nepieņemt viņas kandidatūru Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amata vietai;
–
vajadzības gadījumā atcelt lēmumu par sūdzības noraidīšanu;
–
piespriest ENISA atlīdzināt morālo kaitējumu;
–
piespriest ENISA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
18
ENISA prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Par atcelšanas prasījumu priekšmetu
Par tā lēmuma identificēšanu, kas ir otrā prasījuma priekšmets
19
No judikatūras izriet, ka apstrīdētā akta identificēšana var netieši izrietēt no prasības pieteikuma satura, it īpaši no argumentācijas, kas izklāstīta Vispārējā tiesā izvirzīto pamatu atbalstam, ar nosacījumu, ka šis akts tiek nomainīts ar aktu, uz kuru attiecas tā paša strīda prasījumi, un atbildētājs ir varējis veikt šādu identificēšanu, tālab tā tiesības uz aizstāvību nav aizskartas (skat. spriedumu, 2022. gada 22. decembris, Parlaments/Moi, C‑246/21 P, nav publicēts, EU:C:2022:1026, 59. punkts un tajā minētā judikatūra).
20
Šajā lietā jākonstatē, ka prasītāja lūdz atcelt lēmumu, kas prasības pieteikuma pielikumu sarakstā identificēts kā tāds, kas atbilst A.26. pielikumam lietas materiālos. Šajā pielikumā ietverta šī sprieduma 14. punktā minētā 2021. gada 29. janvāra vēstule, ar kuru ENISA ir atbildējusi uz viņas lūgumu piekļūt saviem personas datiem.
21
Jākonstatē, ka ne 2021. gada 29. janvāra vēstules mērķis, ne tās sekas nav informēt prasītāju par to, ka viņas kandidatūra netika izraudzīta Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amatam – tās mērķis ir vienīgi atbildēt uz viņas lūgumu par personas datu paziņošanu atbilstoši piemērojamajam tiesiskajam regulējumam.
22
Tomēr, kā izriet no šī sprieduma 11. punkta, dienā, kad tika iesniegts lūgums par personas datu paziņošanu, prasītāja jau zināja tās kandidātes vārdu, kura tika izraudzīta, lai aizpildītu Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amatu, un kuru ENISA izpilddirektors mutvārdos bija paziņojis 2020. gada 10. decembra jautājumu un atbilžu sesijā un pēc tam ENISA personālam ar 2021. gada 12. janvāra elektroniskā pasta vēstuli.
23
Tādējādi oficiālais paziņojums ar 2021. gada 12. janvāra elektroniskā pasta vēstuli par tās kandidātes vārdu, kas izraudzīta, lai aizpildītu Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amatu, ir ENISA atlases komisijas lēmums nepieņemt prasītājas kandidatūru minētajam amatam. Šīs informācijas oficiāla paziņošana katrā ziņā nozīmē prasītājas kandidatūras noraidīšanu otrajā strīdīgajā konkursā.
24
Tālab, tā kā 2021. gada 12. janvāra elektroniskā pasta vēstule kopā ar 2021. gada 29. janvāra vēstuli attiecas uz vienu un to pašu strīdu, kurā ENISA varēja veikt šādu identificēšanu un līdz ar to tās tiesības uz aizstāvību netika aizskartas, jāuzskata, ka prasījumi atcelt ENISA atlases komisijas lēmumu nepieņemt prasītājas kandidatūru Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amatam attiecas uz 2021. gada 12. janvāra lēmumu, kas ietverts lietas materiālu A.25. pielikumā (turpmāk tekstā – “otrais apstrīdētais lēmums”), nevis uz 2021. gada 29. janvāra vēstuli.
Par prasījumiem atcelt lēmumu par sūdzības noraidīšanu
25
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru administratīva sūdzība, kas paredzēta Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktā, un tās tieša vai netieša noraidīšana ir sarežģītas procedūras neatņemama sastāvdaļa, un tas ir tikai viens no priekšnosacījumiem prasības celšanai tiesā. Šādos apstākļos ar prasību, pat ja tā formāli vērsta pret sūdzības noraidīšanu, tiesā faktiski izskatīšanai tiek iesniegts nelabvēlīgais akts, par kuru ir iesniegta sūdzība, izņemot gadījumu, kad sūdzības noraidīšanas apjoms atšķiras no tā akta apjoma, par kuru šī sūdzība tikusi iesniegta (skat. spriedumu, 2022. gada 19. oktobris, JS/VNV, T‑271/20, nav publicēts, EU:T:2022:652, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
26
Šajā lietā jānorāda, ka lēmums par sūdzības noraidīšanu tikai apstiprina pirmo un otro apstrīdēto lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”), lai gan tam nav atšķirīga apjoma. Tas, ka ENISA valdei, atbildot uz prasītājas sūdzībā izvirzītajiem argumentiem, bija jāsniedz precizējumi par šo lēmumu pamatojumu, nevar pamatot to, ka sūdzības noraidīšana tiek uzskatīta par prasītājai nelabvēlīgu autonomu aktu, jo minētā noraidījuma pamatojums būtībā sakrīt ar to lēmumu pamatojumu, pret kuriem ir vērsta šī sūdzība. Līdz ar to jāuzskata, ka prasītājas atcelšanas prasība ir vērsta pret apstrīdētajiem lēmumiem, kuru tiesiskums vajadzības gadījumā jāizvērtē, ņemot vērā lēmuma par sūdzības noraidīšanu pamatojumu.
27
Tālab atcelšanas prasījumi jāuzskata par vērstiem vienīgi pret apstrīdētajiem lēmumiem.
Par pieņemamību
Par iebildi par nepieņemamību attiecībā uz ENISA pārstāvību
28
Prasītāja, atbildot uz procesa organizatorisko pasākumu, apgalvo –judikatūrā paredzētais nosacījums, ka pārstāvību nodrošina neatkarīgs advokāts, kas ir pietiekami nošķirts no juridiskās personas, kuru viņš pārstāv, šajā lietā nav izpildīts, jo viens no darbiniekiem, kas pārstāv ENISA šajā instancē, ir persona, kas izraudzīta, lai aizpildītu vienu no apstrīdētajiem amatiem.
29
ENISA apstrīd prasītājas apgalvojumus it īpaši tādēļ, ka šī personai ir viens no pārstāvjiem trīs pārstāvju grupā, kuriem palīdz advokāts. Tomēr, lai izvairītos no šķietamas neatkarības neesamības, ENISA atsauca diviem no trim sākotnēji ieceltajiem pārstāvjiem pilnvarojumu pārstāvības nodrošināšanai, vienlaikus saglabājot pilnvarojumu ad litem, ar ko ieceļ trešo pārstāvi, kuram palīdz tas pats advokāts.
30
Pirmām kārtām, kā noteikts Eiropas Savienības Tiesas statūtos, kas saskaņā ar šo pašu statūtu 53. panta pirmo daļu ir piemērojami Vispārējai tiesai, 19. pantu:
“Dalībvalstis un Savienības iestādes Tiesā pārstāv katrai lietai iecelts pārstāvis; pārstāvim var palīdzēt padomdevējs vai advokāts.
[..]
Citas puses jāpārstāv advokātam.
[..]”
31
Turklāt Vispārējās tiesas Reglamenta 51. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Lietas dalībnieki ir jāpārstāv pārstāvjiem vai advokātiem saskaņā ar [Eiropas Savienības Tiesas] statūtu 19. pantā paredzētajiem nosacījumiem.”
32
Atbilstoši Reglamenta 1. panta 2. punkta g) apakšpunktam “iestāde” vai “iestādes” ir Eiropas Savienības iestādes, kas ir minētas LES 13. panta 1. punktā, un struktūras, kas ir izveidotas ar Līgumiem vai ar to īstenošanai pieņemtu aktu un kas var būt lietas dalībnieki Vispārējā tiesā.
33
Tādējādi no šīm tiesību normām izriet, ka tad, ja ENISA – struktūra, kura sākotnēji izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 460/2004 (2004. gada 10. marts), ar ko izveido Eiropas Tīklu un informācijas drošības aģentūru (OV 2004, L 77, 1. lpp.), un kuru tagad reglamentē Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/881 (2019. gada 17. aprīlis) par ENISA un par informācijas un komunikāciju tehnoloģiju kiberdrošības sertifikāciju un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 526/2013 (Kiberdrošības akts) (OV 2019, L 151, 15. lpp.), – ir puse tiesvedībā Vispārējā tiesā, tajā to jāpārstāv katrai lietai ieceltam pārstāvim, kuram vajadzības gadījumā palīdz padomdevējs vai advokāts.
34
Otrām kārtām, jāatgādina, ka atbilstoši judikatūrai mērķis nodrošināt, lai lietas dalībniekus, kas nav minēti Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta pirmajā un otrajā daļā, pārstāvētu advokāts, ir, pirmkārt, novērst, ka privātpersonas pašas ceļ prasību tiesā, neizmantojot starpnieka pakalpojumus, un, otrkārt, garantēt, ka juridiskās personas aizstāv pārstāvis, kurš ir pietiekami atsvešināts no tā pārstāvētās juridiskās personas (skat. spriedumu, 2022. gada 14. jūlijs, Universität Bremen/REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
35
Šajā kontekstā Tiesa ir uzsvērusi, ka Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta trešajā un ceturtajā daļā minētā un pareizas tiesvedības interesēs pildītā advokāta īstenotās pārstāvības uzdevuma mērķis galvenokārt ir cik vien labi iespējams aizsargāt un aizstāvēt klienta intereses, ievērojot pilnīgu neatkarību, kā arī likumu, profesiju reglamentējošos noteikumus un profesionālās ētikas normas (skat. spriedumu, 2022. gada 14. jūlijs, Universität Bremen/REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
36
Nosacījums par advokāta neatkarību ir definējams ne tikai negatīvi, t.i., kā nodarbinātības attiecību neesamība starp advokātu un viņa klientu, bet arī pozitīvi, proti, ar atsauci uz profesionālo ētiku (skat. spriedumu, 2022. gada 14. jūlijs, Universität Bremen/REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
37
Runājot par advokātam saistošās “neatkarības” jēdziena pozitīvo definīciju, Tiesa ir skaidri uzsvērusi, ka šis jēdziens jāsaprot tādējādi, ka tajā ir prasīts nevis, lai starp advokātu un viņa klientu nebūtu nekādas saiknes, bet gan lai nebūtu vienīgi tādas saiknes, kas acīmredzami apdraud advokāta spēju nodrošināt viņam uzticēto aizstāvības uzdevumu cik vien labi iespējams, īstenojot sava klienta intereses, vienlaikus ievērojot pilnīgu neatkarību, kā arī likumu un profesiju reglamentējošos noteikumus un profesionālās ētikas normas (skat. spriedumu, 2022. gada 14. jūlijs, Universität Bremen/REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
38
Neprivileģēto lietas dalībnieku pārstāvjiem piemērojot Savienības tiesībās noteikto nosacījumu par neatkarību, Savienības tiesas veic ierobežotu pārbaudi, par nepieņemamām atzīdamas to izskatīšanā esošās prasības vienīgi gadījumos, kuros ir acīmredzams, ka attiecīgais pārstāvis nespēj nodrošināt viņam uzticēto aizstāvības uzdevumu cik vien labi iespējams, īstenojot sava klienta intereses, un tādējādi šis pārstāvis pēdējā minētā interesēs ir jānoraida (skat. spriedumu, 2022. gada 14. jūlijs, Universität Bremen/REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
39
Trešām kārtām, tomēr jākonstatē, ka šī sprieduma 34.–38. punktā minētā judikatūra ir izstrādāta tikai attiecībā uz neprivileģētu lietas dalībnieku pārstāvību Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta trešās un ceturtās daļas izpratnē.
40
Kā izriet no šī sprieduma 30.–33. punkta, tā kā ENISA Vispārējā tiesā ir jāpārstāv pārstāvim, kuram vajadzības gadījumā palīdz advokāts, tā ir privileģēta lietas dalībniece Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta pirmās daļas izpratnē.
41
Tālab principi, kas izriet no šī sprieduma 34.–38. punktā minētās judikatūras, nav piemērojami ENISA.
42
Ceturtām kārtām, pat pieņemot, ka principi, kas izriet no šī sprieduma 34.–38. punktā minētās judikatūras, ir attiecināmi uz priviliģētiem lietas dalībniekiem Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta pirmās daļas izpratnē, no prasītājas procesuālajiem rakstiem neizriet, ka viņa apšaubītu trešā pārstāvja vai ENISA pārstāvošā advokāta neatkarību šajā lietā.
43
Tādējādi prasītājas izvirzītā iebilde par nepieņemamību jānoraida.
Par iebildi par nepieņemamību saistībā ar prasītājas interesi celt prasību
44
ENISA apgalvo, ka prasītājai vairs nav intereses celt prasību, jo tā ir atkāpusies no amata aptuveni desmit dienas pēc šīs prasības celšanas. Tādējādi tā uzsver, ka prasītāja brīvprātīgi atkāpās no amata, lai ieņemtu citu amatu, un tas pierādot, ka viņa vairs nevēlas strādāt ENISA.
45
ENISA uzskata, ka prasītājas situācija nav salīdzināma ar tāda ierēdņa situāciju, kuram ir invaliditāte un kurš nav izvēlējies atrasties medicīniskā stāvoklī, kas viņam liedz veikt savu darbību, un kurš, ja viņš atrodas pretējā situācijā, var turpināt veikt darbības, ko tas bija pārstājis veikt.
46
Turklāt ENISA apgalvo, ka tad, ja spriedums šajā lietā būtu prasītājai labvēlīgs, viņa automātiski neatgrieztos savā amatā ENISA, ņemot vērā, ka viņas vārds – atkarībā no sprieduma izpildes – būtu iekļauts rezerves sarakstā bez subjektīvām tiesībām tikt izraudzītai un bez tiesībām uz jaunu līgumu.
47
ENISA arī apstrīd prasītājas argumentu, ka viņai joprojām ir interese celt prasību, lai apgalvotais prettiesiskums neatkārtotos līdzīgā procedūrā nākotnē. Šajā ziņā tā norāda, ka prasītāja tagad strādā pie cita darba devēja un ka viņas interese turpināt šo tiesvedību ir tīri juridiska.
48
Prasītāja apstrīd ENISA apgalvojumu pamatotību.
49
Šajā ziņā jāatgādina, ka atcelšanas prasība, ko cēlusi fiziska vai juridiska persona, ir pieņemama tikai tad, ja šādai personai ir interese, lai apstrīdētais akts tiktu atcelts. Šāda interese nozīmē, ka šī akta atcelšanai pašai par sevi var būt tiesiskas sekas un ka prasības dēļ var rasties priekšrocības lietas dalībniekam, kurš to ir cēlis. Pierādījums par šādu interesi, kas jāizvērtē dienā, kad prasība tiek celta, un kas ir jebkuras prasības tiesā galvenais un pirmais nosacījums, jāiesniedz prasītājam (skat. spriedumu, 2019. gada 27. marts, Canadian Solar Emea u.c./Padome, C‑236/17 P, EU:C:2019:258, 91. punkts un tajā minētā judikatūra).
50
Šai interesei jābūt tādai, kas ir jau radusies, un tai ir jāpastāv. Tā nevar attiekties uz hipotētisku situāciju nākotnē. Šai interesei, ņemot vērā prasības priekšmetu, ir jāpastāv prasības celšanas brīdī, jo pretējā gadījumā prasība ir nepieņemama, un tai ir jāsaglabājas līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā tiesvedība jāizbeidz pirms sprieduma pasludināšanas. Tiesa, kura izskata lietu, pēc savas ierosmes jebkurā tiesvedības brīdī var izvirzīt iebildi par lietas dalībnieka intereses uzturēt prasību neesamību tāda fakta dēļ, kas ir iestājies pēc dienas, kad iesniegts dokuments par lietas ierosināšanu (skat. spriedumu, 2019. gada 27. marts, Canadian Solar Emea u.c./Padome, C‑236/17 P, EU:C:2019:258, 92. punkts un tajā minētā judikatūra).
51
Tātad, ja prasītāja interese celt prasību zūd procesa laikā, Vispārējās tiesas nolēmums par lietas būtību nevarētu tam radīt nekādu priekšrocību (spriedums, 2007. gada 7. jūnijs, Wunenburger/Komisija, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 43. punkts).
52
No judikatūras izriet, ka ierēdnis, kurš, atkāpdamies no amata, ir paudis vēlmi pārtraukt darbu iestādē, kurā amati, kas aizpildīti ar apstrīdēto aktu, bija vakanti, principā ir zaudējis personīgo interesi atcelt šo aktu (šajā ziņā skat. spriedumu, 1975. gada 29. oktobris, Marenco u.c./Komisija, no 81/74 līdz 88/74, EU:C:1975:139, 6. un 7. punkts).
53
Ir tiesa, ka prasītāja interese celt prasību ne vienmēr zūd tādēļ, ka apstrīdētais akts ir pārstājis radīt sekas tiesvedības laikā. Persona, kuru skar šis akts, var saglabāt tā atcelšanas interesi, lai panāktu sava iepriekšējā stāvokļa atjaunošanu vai liktu apstrīdētā akta autoram nākotnē izdarīt atbilstošus grozījumus un tādējādi novērstu risku, ka atkārtosies pārkāpums, kas esot pieļauts aktā. Pat gadījumos, kad apstākļu dēļ iestādei, kura izdevusi atcelto aktu, izrādās neiespējami izpildīt pienākumu veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu spriedumu, ar kuru pasludināta šī atcelšana, atcelšanas prasībā var saglabāties interese attiecībā uz iespējamu prasību sakarā ar atbildību (skat. spriedumu, 2022. gada 30. jūnijs, Camerin/Komisija, C‑63/21 P, nav publicēts, EU:C:2022:516, 48. punkts un tajā minētā judikatūra).
54
Tomēr prasītājam ir jāsniedz pierādījumi par savu interesi celt prasību, kas ir jebkuras prasības tiesā galvenais un pirmais nosacījums. Konkrēti – lai fiziskas vai juridiskas personas celta prasība par tiesību akta atcelšanu būtu pieņemama, prasītājam atbilstošā veidā jāpierāda interese šo aktu atcelt (skat. spriedumu, 2022. gada 30. jūnijs, Camerin/Komisija, C‑63/21 P, nav publicēts, EU:C:2022:516, 50. punkts un tajā minētā judikatūra).
55
Šajā lietā jākonstatē, ka prasītāja atkāpās no amata ENISA2021. gada 7. oktobrī, proti, apmēram mēnesi pēc šīs prasības celšanas, jo prasības pieteikums tika iesniegts 2021. gada 2. septembrī. Tādējādi ar atkāpšanos no amata prasītāja pauda vēlmi pārtraukt darbu ENISA.
56
Taču jānorāda, ka prasītāja atcelšanas prasījumiem ir pievienojusi prasījumus par kaitējuma atlīdzību, lai atlīdzinātu morālo kaitējumu, kas tai esot nodarīts ENISA pieļauto pārkāpumu dēļ. Viņa uzsver, ka saglabā interesi celt prasību, lai apstrīdēto lēmumu atcelšanas gadījumā lūgtu atlīdzināt no šiem lēmumiem izrietošo morālo kaitējumu.
57
Tādējādi jāsecina, ka, lai gan prasītāja atkāpās no amata pēc šīs prasības celšanas, viņa pamato interesi panākt apstrīdēto lēmumu atcelšanu saskaņā ar šī sprieduma 53. punktā minēto judikatūru. Tālab iebilde par nepieņemamību, kas attiecas uz prasītājas intereses celt prasību neesamību, jānoraida kā nepamatota.
Par lietas būtību
Par atcelšanas prasījumiem
58
Prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus. Pirmais pamats attiecas uz apstrīdēto lēmumu prettiesiskumu, ciktāl tie izriet no netieša lēmuma neidentificēt Politikas biroja nodaļas vadītāja un Finanšu un publisko līgumu nodaļas vadītāja amatus kā tādus, kurus var aizņemt, izmantojot iekšējo mobilitāti, un no 2020. gada 5. augusta paziņojumiem par vakanci – šis lēmums un šie paziņojumi, pēc prasītājas domām, arī esot prettiesiski. Otrais pamats attiecas uz labas pārvaldības principa pārkāpumu, ciktāl šis princips ietver pienākumu norādīt Savienības tiesību aktu pamatojumu. Trešais pamats ir izvirzīts tikai attiecībā pret pirmo apstrīdēto lēmumu un attiecas uz atlases komisijas objektivitātes principa pārkāpumu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta pārkāpumu un ENISA valdes Lēmuma MB/2013/6 par iekšējiem procesuālajiem noteikumiem ENISA valdei un ENISA izpildpadomei 14. panta pārkāpumu.
59
Vispārējai tiesai vispirms jāizvērtē otrais pamats par labas pārvaldības principa pārkāpumu, ciktāl šis princips ietver pienākumu norādīt apstrīdēto lēmumu pamatojumu.
60
Ar otro pamatu prasītāja apgalvo, ka ENISA nav ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu un labas pārvaldības principu, kas ietver tiesības saņemt pietiekamu informāciju tiesību akta apstrīdēšanai.
61
Attiecībā uz pirmo apstrīdēto lēmumu, pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka tajā esot vienīgi norādīts, ka atlases komisija nevarēja iekļaut viņas vārdu to kandidātu sarakstā, kuri tika izraudzīti pirmajā strīdīgajā konkursā.
62
Prasītāja precizē, ka tikai pēc viņas 2021. gada 3. un 10. janvāra lūgumiem viņa galu galā 2021. gada 3. februārī saņēma savas intervijas un rakstveida pārbaudījuma vērtējumu, kas ietver novērtējuma veidlapu un tabulu ar komentāriem un punktu skaitu.
63
Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka novērtējums, ko viņa saņēmusi, neļauj saprast atbilstību starp tabulas komentāriem un punktu skaitu, jo daži ļoti pozitīvi komentāri atbilst 7_5/10 punktiem, bet citi komentāri, kuri arī ir ļoti pozitīvi un kuros nav nekādas kritikas, atbilst 6_5/10 punktiem.
64
Treškārt, prasītāja it īpaši norāda, ka rakstveida pārbaudījumam, par kuru viņa saņēma 23,5 no 40 punktiem, nav pievienota nekāda papildinformācija.
65
Attiecībā uz otro apstrīdēto lēmumu, pirmkārt, prasītāja uzsver, ka viņa esot uzzinājusi, ka viņas kandidatūra otrajam strīdīgajam konkursam tikusi noraidīta, kad ENISA izpilddirektors ar 2021. gada 12. janvāra elektroniskā pasta vēstuli, kas adresēta ENISA personālam, paziņoja Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amatam izraudzītās kandidātes vārdu.
66
Prasītāja precizē, ka tikai pēc pieprasījuma viņa galu galā 2021. gada 3. februārī saņēma savas kandidatūras vērtējumu otrajā strīdīgajā konkursā.
67
Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka viņas vērtējuma kopsavilkuma pamatojums neatbilst judikatūras prasībām un neļauj viņai saprast iemeslus, kuru dēļ viņa nav pat atlasīta konkursam, lai gan viņai bija iepriekšēja profesionālā pieredze, kas trīs gadu laikā ENISA gūta Finanšu un publisko līgumu un Politikas biroja nodaļu vadītāja amatos.
68
Treškārt, prasītāja norāda, ka ir pretrunas starp novērtējuma veidlapu, kas attiecas uz Izpilddirektora biroja nodaļas vadītāja amatu, un novērtējuma veidlapu, kas attiecas uz Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amatu.
69
Visbeidzot – attiecībā uz apstrīdētajiem lēmumiem prasītāja apgalvo, ka viņai bija jāsaņem informācija par citiem kandidātiem saskaņā ar 2020. gada 5. augusta paziņojuma par vakanci 5. punktu, atbilstoši kurai “visi ar konkursu saistītie informācijas pieprasījumi, tostarp tie, kas attiecas uz kandidātu rezultātiem, jānosūta uz šādu e‑pasta adresi”.
70
ENISA apstrīd prasītājas apgalvojumiem pamatotību.
71
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Civildienesta noteikumu 25. panta otrās daļas otro teikumu visos nelabvēlīgos lēmumos ir jānorāda pamatojums. Šis pienākums atbilst tam, kas vispārīgāk paredzēts LESD 296. panta otrajā daļā, kā arī Hartas 41. pantā par labas pārvaldības principu, it īpaši tā 2. punkta c) apakšpunktā.
72
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai pienākuma norādīt nelabvēlīga Savienības iestāžu lēmuma pamatojumu mērķis ir ļaut Savienības tiesai veikt pārbaudi par šī lēmuma tiesiskumu un sniegt ieinteresētajai personai pietiekamu norādi, lai noteiktu, vai minētais lēmums ir pamatots vai arī tam piemīt trūkums, kas ļauj apstrīdēt tā tiesiskumu (skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
73
No tā izriet, ka pamatojums attiecīgajai personai principā ir jāpaziņo vienlaikus ar tai nelabvēlīgo lēmumu un ka pamatojuma neesamība nevar tikt novērsta ar to, ka ieinteresētā persona lēmuma pamatojumu uzzina tiesvedības laikā Savienības tiesā (skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
74
Administrācijas pienākums pamatot savus lēmumus vispārīgi nav tikai administrācijas rīcības pārskatāmības izpausme, bet tam ir arī jādod iespēja privātpersonai, pilnībā pārzinot lietu, izlemt, vai ir lietderīgi vērsties tiesā. Tātad pastāv cieša saikne starp pienākumu norādīt pamatojumu un pamattiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kā arī Hartas 47. pantā garantētajām tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību (skat. spriedumu, 2021. gada 22. septembris, JR/Komisija, T‑435/20, EU:T:2021:608, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
75
Turklāt LESD 296. pantā prasītajam Eiropas Savienības iestāžu tiesību aktu pamatojumam jābūt pielāgotam attiecīgā tiesību akta būtībai un skaidri un viennozīmīgi jāatspoguļo iestādes – tiesību akta autores – argumentācija, lai ļautu ieinteresētajām personām noskaidrot veiktā pasākuma pamatojumu un kompetentajai tiesai veikt pārbaudi. Prasība norādīt pamatojumu jāizvērtē, ņemot vērā visus lietas apstākļus, it īpaši tiesību akta saturu, norādīto motīvu būtību un tiesību akta adresātu vai citu ar šo tiesību aktu tieši un individuāli skarto personu iespējamo interesi saņemt paskaidrojumus. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu norādīti visi atbilstīgie faktiskie un tiesiskie apstākļi, jo jautājums par to, vai tiesību akta pamatojums atbilst LESD 296. panta prasībām, jāizvērtē ne tikai no tā teksta, bet arī konteksta, kā arī visu to tiesību normu viedokļa, kuras reglamentē attiecīgo jomu (skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
76
Šajā ziņā Tiesa ir atzinusi, ka pamatojuma neesamība var tikt konstatēta pat tad, ja daži pamatojuma elementi aplūkotajā lēmumā ir ietverti. Tādējādi pretrunīgs vai nesaprotams pamatojums ir līdzvērtīgs pamatojuma neesamībai. Tas pats attiecas uz gadījumu, kad attiecīgajā lēmumā ietvertie pamatojuma elementi ir tik nepilnīgi, ka tie nekādi neļauj tā adresātam lēmuma pieņemšanas kontekstā saprast autora argumentāciju. Tieši tāpēc Savienības tiesa – kad tai jālemj, vai ir pieļaujama papildu pamatojuma norādīšana tiesvedības laikā, – detalizēti izvērtē pamatojuma sākuma stadijas esamību (skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 55. punkts un tajā minētā judikatūra).
77
Visbeidzot – saskaņā ar judikatūru pienākums norādīt pamatojumu jāsaskaņo ar atlases komisijas sēžu aizklātības ievērošanu atbilstoši Civildienesta noteikumu III pielikuma 6. pantam. Šī aizklātība tika ieviesta, lai nodrošinātu konkursa atlases komisiju neatkarību un sēžu objektivitāti, aizsargājot tās no jebkādas ārējas iejaukšanās un spiediena neatkarīgi no tā, vai to dara Savienības administrācija, ieinteresētie kandidāti vai trešās personas. Līdz ar to šīs aizklātības ievērošana liedz izpaust atsevišķu atlases komisijas locekļu nostāju vai izpaust jebkādu informāciju, kas saistīta ar personiska rakstura vai salīdzinošu vērtējumu attiecībā uz kandidātiem (skat. spriedumu, 1996. gada 4. jūlijs, Parlaments/Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
78
Tādējādi konkursa atlases komisijas lēmumu pamatojumā šādos apstākļos ir jāņem vērā attiecīgo sēžu raksturs (spriedums, 1996. gada 4. jūlijs, Parlaments/Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, 25. punkts).
79
Konkursa atlases komisijas sēdes parasti ietver vismaz divus atsevišķus posmus, proti, pirmām kārtām, pieteikumu izskatīšanu, lai atlasītu tos kandidātus, kuri tiek aicināti uz konkursu, un, otrām kārtām, kandidātu spēju pārbaudi vakantajam amatam, lai sagatavotu rezerves sarakstu (skat. spriedumu, 1996. gada 4. jūlijs, Parlaments/Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
80
Ņemot vērā šos principus, jāizvērtē, vai ENISA ir ievērojusi labas pārvaldības principu, ciktāl tas ietver pienākumu norādīt apstrīdēto lēmumu pamatojumu.
– Par pirmo apstrīdēto lēmumu
81
Pirmām kārtām, no pirmā strīdīgā konkursa paziņojuma par vakanci, kas ietverts lietas materiālu A.26. pielikumā, 4. punkta izriet, ka, lai aizpildītu Izpilddirektora biroja nodaļas vadītāja amatu, atlases komisijai vispirms bija jāizvērtē, vai kandidātiem ir “pienācīgā kvalifikācija un pieredze”, lai tos varētu atzīt par piemērotiem attiecīgajam konkursam.
82
Turpinot – no minētā paziņojuma 5. punkta izriet, ka pēc tam kandidāti, kas atzīti par piemērotiem, tiek aicināti piedalīties “atlases procedūrā”, kurā ir divi pārbaudījumi: intervija un rakstveida pārbaudījums.
83
Šajā lietā no šī sprieduma 10. punkta izriet, ka 2020. gada 10. novembrīENISA izpilddirektors informēja prasītāju par atlases komisijas lēmumu neiekļaut viņas vārdu šajā konkursā izraudzīto kandidātu sarakstā. Kā izriet no šī sprieduma 12.–14. punkta, pēc prasītājas lūgumiem piekļūt tās personas datiem ENISA2021. gada 29. janvārī viņai paziņoja tās kandidatūras novērtējumu pirmajā strīdīgajā konkursā, apstiprinot, ka intervijā un rakstveida pārbaudījumā viņa nav sasniegusi nepieciešamo robežvērtību, lai viņas vārds varētu tikt iekļauts šī konkursa rezerves sarakstā.
84
Līdz ar to jākonstatē, ka pirmais apstrīdētais lēmums ietilpst konkursa atlases komisijas sēžu otrajā posmā, kas minēts šī sprieduma 79. punktā.
85
Otrām kārtām, no judikatūras izriet, ka konkursa atlases komisijas otrais sēžu posms visupirms ir salīdzinošs un tādēļ uz to attiecas šo sēžu aizklātība (skat. spriedumu, 1996. gada 4. jūlijs, Parlaments/Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
86
Tādējādi, tā kā prasība norādīt pamatojumu konkursa vai – vispārīgāk – atlases procedūras laikā jāsaskaņo ar atlases komisijas apspriežu aizklātības ievērošanu, punktu skaita paziņošana kandidātam, ciktāl tie atspoguļo atlases komisijas veiktos salīdzinošos vērtējumus, principā ir pietiekams pamatojums (skat. spriedumu, 2008. gada 28. februāris, Neirinck/Komisija, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
87
Taču no šā sprieduma 73. punkta izriet, ka pamatojums ieinteresētajai personai principā ir jāpaziņo vienlaicīgi ar nelabvēlīgo lēmumu.
88
It īpaši konkursos, kas ļauj piekļūt Savienības ierēdņu vai pagaidu darbinieku amatiem, atlases komisijas sēžu otrā posma beigās kandidātam, kurš ir nokārtojis šajā otrajā posmā notiekošos pārbaudījumus, principā ir jāpaziņo šajos pārbaudījumos saņemtais punktu skaits vienlaicīgi ar lēmumu neiekļaut viņa vārdu šajā konkursā izraudzīto kandidātu sarakstā (šajā ziņā skat. spriedumu, 2008. gada 28. februāris, Neirinck/Komisija, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, 50.–60. punkts).
89
Šajā īpašajā jomā, ņemot vērā tādus ārkārtas apstākļus kā tie, kas raksturīgi konkursu ar lielu dalībnieku skaitu organizēšanu, judikatūrā nav noteikts, ka pienākuma norādīt pamatojumu ievērošana ir pakļauta nosacījumam par jebkāda lūguma iesniegšanu neatkarīgi no tā, vai tā ir iepriekšēja sūdzība Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta izpratnē vai pārskatīšanas lūgums (šajā ziņā skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 31. un 41. punkts).
90
Jānorāda, ka pirmais apstrīdētais lēmums ir formulēts šādi:
“Atsaucoties uz Jūsu pieteikumu iepriekš minētajai atlases procedūrai un interviju un rakstveida pārbaudījumiem, uz kuriem Jūs tikāt uzaicināts, ar šo vēstuli vēlamies Jūs informēt, ka pēc padziļinātas izvērtēšanas atlases komisija šoreiz nav varējusi iekļaut Jūsu vārdu veiksmīgo kandidātu sarakstā.
Šis lēmums neietekmē Jūsu dalību iespējamajās turpmākajās ENISA atlases procedūrās, kurās Jūs atbildīsiet piemērotības prasībām. Jāatgādina, ka katrai atlases procedūrai, par kuru Jums ir interese, jāiesniedz jauns pieteikums.
Izmantojot šo iespēju, pateicos par Jūsu interesi par ENISA darbību, un novēlu Jums veiksmi Jūsu turpmākajā karjerā.”
91
No tā izriet, ka pirmajā apstrīdētajā lēmumā, ar kuru prasītāja uzzināja par savas kandidatūras noraidīšanu Izpilddirektora biroja nodaļas vadītāja amatam, ir tikai norāde, ka viņa nav izturējusi atlases procedūru. Šādi rīkojoties, prasītāja tiek tikai informēta par viņas kandidatūras noraidīšanu, nepaziņojot punktu skaitu, ko atlases komisija piešķīrusi divos atlases procedūras pārbaudījumos.
92
Ir taisnība, ka – kā izriet no šī sprieduma 14. punkta – 2021. gada 29. janvārīENISA prasītājai paziņoja punktu skaitu un viņas kandidatūras vērtējumu pirmajā strīdīgajā konkursā, apstiprinot, ka intervijā un rakstveida pārbaudījumā viņa nav sasniegusi nepieciešamo robežvērtību, lai viņas vārds varētu iekļaut šī konkursa rezerves sarakstā.
93
Tomēr, kā izriet no šī sprieduma 12.–14. punkta, tikai pēc prasītājas lūgumiem piekļūt saviem personas datiem ENISA beidzot viņai paziņoja par viņas kandidatūras novērtējumu pirmajā strīdīgajā konkursā, minot punktu skaitu, ko viņa bija saņēmusi par abiem atlases procedūras pārbaudījumiem.
94
Trešām kārtām, ir taisnība, ka, lai ņemtu vērā praktiskās grūtības, kas rodas konkursā ar lielu dalībnieku skaitu, atlases komisija vispirms var paziņot kandidātiem tikai atlases kritērijus un rezultātus, vēlāk sniedzot individuālus paskaidrojumus tiem kandidātiem, kuri to tieši lūdz (skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Padome/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
95
Tomēr šajā lietā ārkārtas apstākļi, kas prasīti šī sprieduma 94. punktā minētajā judikatūrā, nav pierādīti. ENISA pat nav apgalvojusi un vēl jo vairāk pierādījusi, ka atlases procedūra, kas attiecas uz pirmo strīdīgo konkursu, atbilda konkursam ar lielu dalībnieku skaitu, līdz ar to no praktiskā viedokļa tā nevarēja sniegt pietiekamu pamatojumu katram kandidātam noteiktajā termiņā, un ka tā būtu varējusi vēlāk sniegt tikai individuālus paskaidrojumus kandidātiem, kuri to bija skaidri lūguši.
96
Kā tiesas sēdē precizēja ENISA, no 111 pieteikumiem, kas iesniegti pirmajā strīdīgajā konkursā, tikai 14 kandidāti, tostarp prasītāja, tika uzaicināti uz minētā konkursa otro kārtu, kurā bija intervija un rakstveida pārbaudījums. Šādos apstākļos detalizētas atbildes sniegšana prasītājai tādējādi nebūtu radījusi pārslodzi ENISA, it īpaši tāpēc, ka tas bija lēmums, kura netiešās sekas bija tādas, ka darbiniecei netika ļauts turpināt profesionālo darbību aģentūrā, kurā viņa bija nostrādājusi vairāk nekā trīs gadus (šajā ziņā skat. skat. spriedumu, 2008. gada 28. februāris, Neirinck/Komisija, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, 58. punkts).
97
Tādējādi jāsecina, ka pirmajā apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pamatojums.
– Par otro apstrīdēto lēmumu
98
Pirmām kārtām, no otrā strīdīgā konkursa paziņojuma par vakanci, kas ietverts lietas materiālu A.26. pielikumā, 4. punkta izriet, ka, lai aizpildītu Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amatu, atlases komisijai vispirms bija jāizvērtē, vai kandidātiem ir “nepieciešamā kvalifikācija un pieredze”, lai tos varētu atzīt par piemērotiem attiecīgajam konkursam.
99
Turpinot – no minētā paziņojuma 5. punkta izriet, ka kandidāti, kas atzīti par piemērotiem, pēc tam tika aicināti piedalīties “atlases procedūrā”, kurā ir divi pārbaudījumi: intervija un rakstveida pārbaudījums.
100
Šajā lietā, kā izriet no šī sprieduma 12. un 14. punkta, otrajā strīdīgajā konkursā prasītāja nesasniedza nepieciešamo robežvērtību, lai novērtētu “nepieciešamo kvalifikāciju un pieredzi” un tādējādi viņa tiktu uzaicināta piedalīties intervijā un pēc tam rakstveida pārbaudījumā.
101
Ir taisnība, ka no minētā paziņojuma par vakanci 4. punkta izriet, ka pieteikumu atlase tika īstenota divos posmos. It īpaši, novērtējot “nepieciešamo kvalifikāciju un pieredzi”, pirmkārt, atlases komisijai bija jāpārbauda, vai kandidāti izpilda “piemērotības kritērijus”. Otrkārt, ja kandidāti izpildīja “piemērotības kritērijus”, atlases komisijai bija jāpārbauda, vai viņi atbilst “atlases kritērijiem”: pieciem “augsta svēruma kritērijiem” un trijiem “zema svēruma kritērijiem”.
102
Šajā ziņā jākonstatē, ka, lai gan šo kritēriju novērtēšanas veids bija atšķirīgs, jo “atlases kritēriji” – pretēji “piemērotības kritērijiem” – bija papildināti ar skaitlisku vērtējumu, tomēr “atlases kritēriji”, kuru mērķis bija novērtēt noteiktu diplomu esamību, profesionālās pieredzes ilgumu atsevišķās nozarēs un noteiktu kompetenču esamību, atbilda objektīviem datiem un nebija pakļauti atlases komisijas vērtējumam. Turklāt paziņojumā par vakanci ir skaidri nošķirts tā 4. punktā minētais “nepieciešamās kvalifikācijas un pieredzes” novērtējums, kas ietver “piemērotības kritērijus” un “atlases kritērijus”, no tā 5. punktā minētās faktiskās “atlases procedūras”, kura ietver interviju un rakstveida pārbaudījumu.
103
Tādējādi jākonstatē, ka otrais apstrīdētais lēmums ietilpst šī sprieduma 79. punktā minētajā konkursa atlases komisijas sēžu pirmajā posmā.
104
Šajā ziņā pirmajā posmā, it īpaši konkursā, kas balstīts uz kvalifikāciju, tiek salīdzināti kandidātu iesniegtie kvalifikāciju apliecinošie dokumenti ar paziņojumā par konkursu prasītajām kvalifikācijām. Tā kā šī salīdzināšana ir balstīta uz objektīviem datiem, kas turklāt katram kandidātam par sevi ir zināmi, atlases komisijas sēžu aizklātības ievērošana neliedz paziņot šos objektīvos datus un it īpaši vērtēšanas kritērijus, kas ir konkursa sākotnējo darbību posmā veiktās atlases pamatā, lai personas, kuru kandidatūras tiek noraidītas pirms individuāliem pārbaudījumiem, varētu uzzināt iespējamos iemeslus viņu izslēgšanai (šajā ziņā skat. spriedumu, 1996. gada 4. jūlijs, Parlaments/Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
105
Turklāt, pat ja atlases komisijai vispirms jāsniedz tikai īss pamatojums, kā tas ir konkursa ar lielu dalībnieku skaitu gadījumā, pamatojumā jāiekļauj attiecīgā konkursa rezultāti, negaidot, ka kandidāti tos lūdz paziņot (šajā ziņā skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 35. un 36. punkts).
106
Otrām kārtām, attiecībā uz otrā apstrīdētā lēmuma pamatojumu jāatgādina, ka – kā izriet no šī sprieduma 11. punkta – prasītāja par sava pieteikuma rezultātu tika informēta tikai netieši, kad 2020. gada 10. decembrīENISA izpilddirektors visiem darbiniekiem jautājumu un atbilžu sesijā mutvārdos paziņoja otrajā strīdīgajā konkursā izraudzītās kandidātes vārdu un pēc tam oficiāli to paziņoja ENISA personālam ar 2021. gada 12. janvāra elektroniskā pasta vēstuli.
107
No šī sprieduma 12. un 14. punkta arī izriet, ka tikai pēc abu 2021. gada 3. un 10. janvāra lūgumu nosūtīšanas prasītāja 2021. gada 3. februārī saņēma savas kandidatūras novērtējumu otrajam strīdīgajam konkursam, kurā norādīts, ka viņa nav sasniegusi nepieciešamo robežvērtību, lai viņai tiktu atļauts piedalīties nākamajā minētā konkursa kārtā.
108
Kā norādīts šī sprieduma 23. punktā, tieši 2021. gada 12. janvāra elektroniskā pasta vēstule ar informāciju par tās kandidātes vārdu, kas izraudzīta, lai aizpildītu Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amatu, ir oficiālais paziņojums par ENISA atlases komisijas lēmumu nepieņemt prasītājas kandidatūru minētajam amatam. Šīs informācijas oficiāla paziņošana katrā ziņā nozīmē prasītājas kandidatūras noraidīšanu otrajā strīdīgajā konkursā.
109
Šajā lietā jākonstatē, ka prasītāja pavisam nejauši uzzināja, ka viņai nav atļauts piedalīties intervijā un rakstveida pārbaudījumā, lai gan no šī sprieduma 105. punkta izriet, ka kandidāts konkursā, kurā pēc šī sprieduma 104. punktā definētā pirmā posma ir pieņemts lēmums par nepielaišanu, ir vismaz jāinformē par šīs darbā pieņemšanas procedūras rezultātiem, pat ja konkursā ir liels dalībnieku skaits. Darbā pieņemšanas procedūras, kurā ir piedalījies ierēdnis vai darbinieks, rezultāts ir minimālā informācija, kas kandidātiem katrā ziņā jāsniedz, jo no viņiem nevar saprātīgi sagaidīt, ka viņi lūgs paziņot rezultātu, ja tā esamība viņiem nav zināma.
110
Tādējādi jāatzīmē, ka otrajā apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pamatojums.
111
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus un šī sprieduma 73., 88. un 89. punktā minēto judikatūru, jāsecina, ka ENISA nav izpildījusi pienākumu pamatot apstrīdētos lēmumus un līdz ar to ir pārkāpusi Hartas 41. pantā paredzētās prasītājas tiesības uz labu pārvaldību.
112
Jāatgādina, ka tad, ja Savienības tiesa lemj par tāda pasākuma atcelšanas sekām, kas attiecas uz Savienības personāla atlases procedūru, tai ir jāmēģina līdzsvarot to kandidātu intereses, kuriem tikusi radīta nelabvēlīga situācija šajā procedūrā pieļautā pārkāpuma dēļ, ar citu kandidātu interesēm, tāpēc tai ir jāņem vērā ne tikai vajadzība aizsargāt kandidātus, kuru tiesībām ir nodarīts kaitējums, bet arī jau izraudzīto kandidātu tiesiskā paļāvība. To darot, šai tiesai jāņem vērā attiecīgā pārkāpuma raksturs un tā sekas, kā arī vairāki iespējamie pasākumi, lai līdzsvarotu nepieciešamību atjaunot prasītāja pārkāptās tiesības, trešo personu situācija un dienesta intereses. Šajā vērtējumā izšķiroša nozīme var būt gan tam, cik daudz personu ir skāris atlases procedūrā pieļautais pārkāpums, gan veiksmīgo kandidātu skaitam (skat. spriedumu, 2019. gada 8. maijs, Entreprise commune Fusion for Energy/Galocha, C‑243/18 P, EU:C:2019:378, 46. un 47. punkts un tajos minētā judikatūra).
113
Šajā lietā, pirmkārt, jākonstatē, ka apstrīdētajos lēmumos pieļautos pārkāpumus raksturo pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, kas ir būtiska formāla prasība un uz kā neievērošanu tiesa var atsaukties pēc savas ierosmes. Otrkārt, no lietas materiāliem neizriet, ka šie trūkumi būtu skāruši tikai apstrīdētos lēmumus, līdz ar to nevar izslēgt, ka citi kandidāti, kuri nav tikuši tālāk par pirmā strīdīgā konkursa otro kārtu, kā arī tie, kuri nav izslēgti pēc otrā strīdīgā konkursa pirmās kārtas, nebūtu saskārušies ar to pašu prettiesiskumu. Treškārt, apstrīdēto lēmumu iespējamā atcelšana nebūt nenozīmētu prasītājas iecelšanu vienā vai otrā no nodaļu vadītāju amatiem, uz kuriem viņa bija iesniegusi pieteikumu. Visbeidzot, ceturtkārt, pat pieņemot, ka ENISA ar pasākumu, kuru mērķis ir atjaunot prasītājas tiesības, plānotu viņu iecelt vienā vai otrā no šajā lietā aplūkotajiem nodaļu vadītāju amatiem, ar šādu iecelšanu amatā attiecīgā gadījumā varētu tikt apšaubīta tikai vienas personas iecelšana amatā. Tādējādi, ņemot vērā šos apstākļus, Vispārējā tiesa nav izņēmuma situācijā, kurā atcelšanas risinājums būtu jāuzskata par pārmērīgu attiecībā pret trešo personu tiesībām.
114
Tālab prasītājas izvirzītais otrais pamats ir jāapmierina, neizvērtējot pārējos tā pamatojumam izvirzītos argumentus, un jāatceļ apstrīdētie lēmumi, neizvērtējot pārējos prasītājas izvirzītos pamatus.
Par prasījumiem par zaudējumu atlīdzību
115
Pamatojot prasījumus par kaitējuma atlīdzību, prasītāja uzskata, ka tai ir nodarīts morālais kaitējums, kas izriet no ENISA pieļautajām nelikumībām, kuras viņai izraisījušas lielu spriedzi un spēcīgu netaisnības un necieņas izjūtu, kas ietekmējusi viņas veselību, kā arī pašcieņu. Viņa uzskata, ka tai nodarītais morālais kaitējums nevar tikt atlīdzināts tikai ar apstrīdēto lēmumu atcelšanu. Līdz ar to tā lūdz piespriest ENISA izmaksāt viņai atlīdzību, kas ex æquo et bono novērtēta EUR 5000 apmērā.
116
ENISA neizvirza argumentus saistībā ar prasītājas prasījumiem par kaitējuma atlīdzību.
117
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Savienības atbildība iestājas, ja tiek izpildīts triju nosacījumu kopums, proti, iestādēm, struktūrām vai organizācijām pārmestās rīcības prettiesiskums, kaitējuma faktiska pastāvēšana un cēloņsakarības esamība starp pārmesto prettiesiskumu un minēto kaitējumu (skat. spriedumu, 2021. gada 13. janvāris, Helbert/EUIPO, T‑548/18, EU:T:2021:4, 116. punkts un tajā minētā judikatūra).
118
Turklāt saskaņā ar Tiesas iedibināto judikatūru mantiska vai morāla rakstura kaitējumu noteiktās situācijās var uzskatīt par pienācīgi un pietiekami atlīdzinātu, atceļot prettiesisko aktu, kas to radījis (skat. spriedumu, 2022. gada 22. septembris, IMG/Komisija, C‑619/20 P un C‑620/20 P, EU:C:2022:722, 197. punkts un tajā minētā judikatūra).
119
Šajā lietā jākonstatē, ka, ņemot vērā ENISA pieļauto nelikumību un norādītā kaitējuma raksturu, apstrīdēto aktu atcelšana šīs lietas apstākļos var nodrošināt pienācīgu un pietiekamu minētā morālā kaitējuma atlīdzību.
120
Tādējādi prasītājas prasījumi par kaitējuma atlīdzību, ciktāl tie attiecas uz morālo kaitējumu, kas izriet no apstrīdēto lēmuma prettiesiskuma, jānoraida kā nepamatoti.
Par tiesāšanās izdevumiem
121
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Tā kā ENISA spriedums ir nelabvēlīgs, tam jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar prasītājas prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (devītā palāta)
nospriež:
1)
Atcelt Eiropas Savienības Kiberdrošības aģentūras (ENISA) atlases komisijas lēmumu neiekļaut TB vārdu Izpilddirektora biroja nodaļas vadītāja amatam atlasīto kandidātu sarakstā (ENISA‑TA70‑AD‑2020‑04).
2)
Atcelt ENISA atlases komisijas lēmumu noraidīt TB kandidatūru Administratīvā atbalsta pakalpojumu nodaļas vadītāja amatam (ENISA‑TA71‑AD‑2020‑05).
3)
Pārējos prasības pieteikumā norādītos prasījumus noraidīt.
4)
ENISA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Truchot
Sampol Pucurull
Perišin
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2024. gada 18. decembrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.