62024CJ0563
TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)
2025. gada 13. novembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Stipro alkoholisko dzērienu definīcija, apraksts, noformējums, marķējums un aizsardzība – Regula (ES) 2019/787 – 10. panta 7. punkts – Aizliegums izmantot juridiskos nosaukumus attiecībā uz jebkuru dzērienu, kas neatbilst attiecīgo kategoriju prasībām – Gin – Dzēriena “bezalkoholiskais gin” nosaukums – 12. panta 1. punkts – Pieminējumi – 10. panta 7. punkta spēkā esība – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. pants – Darījumdarbības brīvība – Samērīguma princips
Lietā C‑563/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Landgericht Potsdam (Potsdamas apgabaltiesa, Vācija) iesniegusi ar 2024. gada 6. augusta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 20. augustā, tiesvedībā
Verband Sozialer Wettbewerb eV
pret
PB Vi Goods GmbH,
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Šalīns [F. Schalin] (referents), tiesneši M. Gavalecs [M. Gavalec] un Z. Čehi [Z. Csehi],
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Verband Sozialer Wettbewerb eV vārdā – D. Marquardt, Rechtsanwalt,
–
Vācijas valdības vārdā – J. Möller un P.‑L. Krüger, pārstāvji, kuriem palīdz C. Eggers, Rechtsanwalt,
–
Grieķijas valdības vārdā – Z. Chatzipavlou un M. Tassopoulou, pārstāves,
–
Francijas valdības vārdā – P. Chansou un B. Travard, pārstāves,
–
Itālijas valdības vārdā – S. Fiorentino, M. Maugeri un P. Passolunghi, pārstāvji,
–
Eiropas Parlamenta vārdā – G. C. Bartram un W. D. Kuzmienko, pārstāvji,
–
Eiropas Savienības Padomes vārdā – M. Alver un N. Brzezinski, kā arī L. Hamtcheva, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – B. Rechena un M. Zerwes, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 10. panta 7. punktu un 12. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2019/787 (2019. gada 17. aprīlis) par stipro alkoholisko dzērienu definīciju, aprakstu, noformējumu un marķējumu, stipro alkoholisko dzērienu nosaukumu lietošanu citu pārtikas produktu noformējumā un marķējumā, stipro alkoholisko dzērienu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību, lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirta un destilātu izmantošanu alkoholiskajos dzērienos un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 110/2008 (OV 2019, L 130, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2021/1096 (2021. gada 21. aprīlis) (OV 2021, L 238, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula 2019/787”), kā arī par Regulas 2019/787 10. panta 7. punkta spēkā esību, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 16. pantu.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Verband Sozialer Wettbewerb eV (turpmāk tekstā – “VSW”) un PB Vi Goods GmbH (turpmāk tekstā – “PB”) par PB dzēriena ar nosaukumu Virgin Gin
alkoholfrei tirdzniecību un reklamēšanu.
Atbilstošās tiesību normas
3
Saskaņā ar Regulas 2019/787 2., 3. un 10. apsvērumu:
“(2)
Noteikumiem, ko piemēro stiprajiem alkoholiskajiem dzērieniem, būtu jāpalīdz nodrošināt patērētāju augsta līmeņa aizsardzība, novērst informācijas asimetriju, nepieļaut maldinošu praksi, panākt tirgus pārredzamību un nodrošināt godīgu konkurenci. Tiem būtu jāsargā reputācija, ko Savienībā ražotie stiprie alkoholiskie dzērieni ir iemantojuši gan Savienības, gan pasaules tirgū, turpinot ievērot tradicionālos stipro alkoholisko dzērienu ražošanas paņēmienus, kā arī ņemot vērā to, ka ir augusi prasība pēc patērētāju aizsardzības un informēšanas. [..]
(3)
Stiprie alkoholiskie dzērieni veido nozīmīgu noieta tirgu Savienības lauksaimniecības nozarei, un stipro alkoholisko dzērienu ražošana ir cieši saistīta ar minēto nozari. Šī saikne nosaka Savienībā ražoto stipro alkoholisko dzērienu kvalitāti, drošumu un reputāciju. [..]
(10)
Būtu jāparedz noteikumi par Savienības tirgū laižamo stipro alkoholisko dzērienu juridiskajiem nosaukumiem, lai nodrošinātu šādu juridisko nosaukumu saskaņotu izmantošanu visā Savienībā un lai nodrošinātu informācijas pārredzamību patērētājiem.”
4
Šīs regulas 10. panta 7. punkta pirmajā daļā noteikts:
“Neskarot 11. un 12. pantu un 13. panta 2., 3. un 4. punktu, ir aizliegts izmantot šā panta 2. punktā minētos juridiskos nosaukumus vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes jebkāda tāda dzēriena aprakstā, noformējumā vai marķējumā, kas neatbilst I pielikumā noteiktās attiecīgās kategorijas vai attiecīgās ģeogrāfiskās izcelsmes norādes prasībām. Minēto aizliegumu piemēro arī tad, ja šādus juridiskos nosaukumus vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes izmanto kopā ar vārdiem vai frāzēm “līdzīgi”, “tips”, “stils”, “izgatavots”, “aromāts” vai jebkādiem citiem līdzīgiem apzīmējumiem.”
5
Minētās regulas 12. panta 1. punktā paredzēts:
“Tādu pārtikas produktu noformējumā un marķējumā, kas nav alkoholiskie dzērieni, pieminējums attiecībā uz juridiskajiem nosaukumiem, kas noteikti saskaņā ar vienu vai vairākām I pielikumā minēto stipro alkoholisko dzērienu kategorijām vai vienu vai vairākām stipro alkoholisko dzērienu ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, ir atļauts ar nosacījumu, ka pārtikas produkta ražošanā izmantotais alkohols ir iegūts vienīgi no stiprā alkoholiskā dzēriena vai stiprajiem alkoholiskajiem dzērieniem, kas norādīti attiecīgajā pieminējumā, izņemot attiecībā uz spirtu, kas var būt aromatizētājos, krāsvielās vai citās atļautās sastāvdaļās, ko izmanto minētā pārtikas produkta ražošanai.”
6
Šīs regulas I pielikuma nosaukums ir “Stipro alkoholisko dzērienu kategorijas”. Tā 20. punkts “Gin” ir formulēts šādi:
“a)
Gin ir stiprais alkoholiskais dzēriens ar kadiķogu aromātu, kuru ražo, aromatizējot lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirtu ar kadiķogām (Juniperus communis L).
b)
Spirta tilpumkoncentrācija gin ir ne mazāka kā 37,5 %.
c)
Gin ražošanā izmanto tikai aromatizējošas vielas un/vai aromatizējošus preparātus tā, lai dominētu kadiķogu garša.
d)
Terminu “gin” var papildināt ar apzīmējumu “dry”, ja tam invertcukura ekvivalentā izteiktu pievienoto saldinātāju produktu daudzums vienā litrā galaprodukta nepārsniedz 0,1 gramu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
7
VSW ir Vācijas apvienība, un viens no tās uzdevumiem ir negodīgas konkurences novēršana. PB ir sabiedrība, kas piedāvā pārdošanai un turklāt arī reklamē bezalkoholisku dzērienu ar nosaukumu Virgin Gin alkoholfrei (bezalkoholiskais Virgin Gin).
8
VSW, uzskatot, ka ar PB reklāmu attiecībā uz šo dzērienu tiek pārkāptas Regulas 2019/787 tiesību normas, 2023. gada 31. oktobrīLandgericht
Potsdam (Potsdamas apgabaltiesa, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa, cēla prasību pret šo sabiedrību par minētā dzēriena laišanas tirdzniecībā izbeigšanu. Šajā ziņā tā uzskata, ka saskaņā ar Regulas 2019/787 I pielikuma 20. punktu gin ražo, aromatizējot lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirtu ar kadiķogām un tā spirta tilpumkoncentrācija ir ne zemāka 37,5 %. Ja šīs prasības netiek ievērotas, VSW uzskata, ka PB jāpārtrauc piedāvāt pārdošanai attiecīgo dzērienu ar nosaukumu “gin”.
9
Savukārt PB apgalvo, ka šī dzēriena reklāma nav pretrunā Regulai 2019/787, jo ikvienam patērētājam ir acīmredzams, ka tas nesatur alkoholu.
10
Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka tai ir šaubas par Regulas 2019/787 10. panta 7. punkta spēkā esību, pamatojoties uz iespējamu Hartas 16. pantā nostiprinātās darījumdarbības brīvības pārkāpumu. Aizliegums noformēt un marķēt bezalkoholisko dzērienu kā “bezalkoholisko gin” esot nesamērīgs, jo nešķiet, ka tam ir leģitīms mērķis. Šī tiesa uzskata, ka termins “bezalkoholiskais” izslēdz patērētāju maldināšanas risku. Aizliegums esot nesamērīgs arī tādēļ, ka atbilstoši Regulai 2019/787 dzērienu neesot iespējams apzīmēt, piemēram, ar “gin garšu”, un tas nozīmē, ka produktu nevar aprakstīt patērētājam saprotamā veidā. Šī situācija turklāt radot konkurences priekšrocību ražotājiem, kuri vienlaikus izplata bezalkoholiskos dzērienus un gin, salīdzinājumā ar ražotājiem, kas tirgo tikai bezalkoholiskos dzērienus, kuri šī iemesla dēļ netiks saistīti ar gin.
11
Ja Tiesa neatzītu Regulas 2019/787 10. panta 7. punktu par spēkā neesošu, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai regulas noteikumi var tikt interpretēti tādējādi, ka tie neliedz bezalkoholiskos dzērienus noformēt vai marķēt kā “bezalkoholiskais gin”. Tomēr tā uzskata, ka šīs tiesību normas nešaubīgi pauž Savienības likumdevēja gribu noteikt aizliegumu.
12
Šajos apstākļos Landgericht Potsdam (Potsdamas apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Regulas 2019/787] 10. panta 7. punkts [Hartas] 16. panta pārkāpuma dēļ nav spēkā, ciktāl tas aizliedz bezalkoholisko dzērienu noformējumā vai marķējumā norādīt “bezalkoholiskais gin”?
2)
Pakārtoti: vai [Regulas 2019/787] 10. panta 7. punkts vai 12. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar iepriekš minētajām tiesību normām bezalkoholiska dzēriena noformējumā vai marķējumā nav aizliegts norādīt “bezalkoholiskais gin” jau tāpēc vien, ka dzēriens nesasniedz minimālo spirta tilpumkoncentrāciju, kas vajadzīga, lai tā nosaukumā norādītu “gin”, un tas nav izgatavots, aromatizējot ar kadiķogām lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirtu (bet gan aromatizējot ūdeni)?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
13
Itālijas valdība norāda uz uzdoto jautājumu nepieņemamību. Attiecībā uz pirmo jautājumu iesniedzējtiesa neesot sniegusi pietiekamu informāciju, lai Tiesa varētu izvērtēt Regulas 2019/787 10. panta 7. punkta spēkā esību. Otrajā jautājumā iesniedzējtiesa neesot izklāstījusi iemeslus, kas tai likuši šaubīties par attiecīgo Savienības tiesību normu interpretāciju. Gluži pretēji, tā esot uzskatījusi, ka šajās tiesību normās esot skaidri ietverts aizliegums noformēt un marķēt bezalkoholiskos dzērienus kā “bezalkoholiskais gin”.
14
Šajā ziņā jākonstatē, ka iesniedzējtiesa ir pietiekami skaidri izklāstījusi pamatlietas kontekstu un iemeslus, kuru dēļ tā sprieduma taisīšanai uzskata par nepieciešamu attiecīgo Savienības tiesību normu interpretāciju.
15
Turklāt jāatgādina, ka Tiesa jau ir nospriedusi, ka apgalvotā atbilžu uz uzdotajiem jautājumiem skaidrība nekādā veidā neliedz valsts tiesai uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus, un tās sekas nav tādas, ka izskatīt šādus jautājumus nav Tiesa kompetencē (spriedums, 2011. gada 21. decembris, Evroetil, C‑503/10, EU:C:2011:872, 36. punkts).
16
No minētā izriet, ka abi uzdotie prejudiciālie jautājumi ir pieņemami.
Par lietas būtību
17
Tā kā pirmais jautājums par Regulas 2019/787 10. panta 7. punkta spēkā esību rodas tikai gadījumā, ja šī tiesību norma tiktu interpretēta tādējādi, ka ar to ir aizliegts bezalkoholiskos dzērienus noformēt un marķēt kā “bezalkoholiskais gin”, vispirms jāizskata otrais prejudiciālais jautājums.
Par otro jautājumu
18
Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas 2019/787 10. panta 7. punkts un 12. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir aizliegts bezalkoholiskā dzēriena noformējumā un marķējumā izmantot nosaukumu “bezalkoholiskais gin”, pamatojoties uz to, ka tas neatbilst šīs regulas I pielikuma 20. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētajām prasībām attiecībā uz stipro alkoholisko dzērienu kategoriju, kas atbilst nosaukumam “gin”.
19
No Regulas 2019/787 10. panta 7. punkta izriet, ka ir aizliegts izmantot juridiskos nosaukumus, proti, tostarp, “gin”, jebkura tāda dzēriena noformējumā un marķējumā, kas neatbilst regulas I pielikumā noteiktās attiecīgās dzērienu kategorijas prasībām. Turklāt šo aizliegumu piemēro tad, ja juridiskos nosaukumus izmanto kopā ar vārdiem vai frāzēm “līdzīgi”, “tips”, “stils”, “izgatavots”, “aromāts” vai jebkādiem citiem līdzīgiem apzīmējumiem.
20
Atbilstoši Regulas 2019/787 I pielikuma 20. punkta a) un b) apakšpunktam gin tiek ražots, aromatizējot ar kadiķogām lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirtu un tā spirta tilpumkoncentrācija ir ne mazāka kā 37,5 %.
21
Regulas 2019/787 10. panta 7. punkts atbilstoši tā formulējumam ir piemērojams, neskarot noteiktas Regulas 2019/787 normas, kas reglamentē juridiskā nosaukuma izmantošanu saliktā apzīmējumā, šāda nosaukuma pieminējumus, tā iekļaušanu sastāvdaļu sarakstā, kā arī stipros alkoholiskos dzērienus, kurus uzskata par jauktiem vai kupāžām. Šīm tiesību normām nav nozīmes pamatlietā, jo tās attiecas tikai uz alkoholu saturošiem produktiem.
22
Attiecībā uz Regulas 2019/787 12. panta 1. punktu, ko iesniedzējtiesa minējusi otrajā jautājumā, jākonstatē, ka šai tiesību normai nav nozīmes, atbildot uz šo jautājumu. Minētā tiesību norma ir piemērojama tikai tiem pārtikas produktiem, kas tiek ražoti, izmantojot spirtu. Tātad pamatlietā to nevar piemērot.
23
Jākonstatē, ka no Regulas 2019/787 10. panta 7. punkta formulējuma skaidri izriet, ka tādu dzērienu kā pamatlietā aplūkotais ir aizliegts noformēt un marķēt kā “bezalkoholiskais gin”, jo šis dzēriens nesatur alkoholu. Tātad tas netiek ražots, aromatizējot lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirtu, kas būtu pretrunā kādai no prasībām, kuras ir izvirzītas, lai varētu izmantot juridisko nosaukumu “gin”, uz kurām ir atsauce šajā 10. panta 7. punktā un kuras ir paredzētas šīs regulas I pielikuma 20. punktā.
24
Turklāt no minētā 10. panta 7. punkta izriet, ka tam, ka juridiskais nosaukums “gin” ir papildināts ar norādi “bezalkoholiskais”, nav nozīmes, jo aizliegums attiecas arī uz terminiem, kas izmantoti, lai norādītu, ka konkrēto dzērienu nedrīkst sajaukt ar stipro alkoholisko dzērienu, kam ir šis nosaukums.
25
Šādos apstākļos uz otro jautājumu jāatbild, ka Regulas 2019/787 10. panta 7. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir aizliegts bezalkoholiska dzēriena noformējumā un marķējumā izmantot nosaukumu “bezalkoholiskais gin”, pamatojoties uz to, ka tas neatbilst šīs regulas I pielikuma 20. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētajām prasībām attiecībā uz stipro alkoholisko dzērienu kategoriju, kas atbilst juridiskajam nosaukumam “gin”.
Par pirmo jautājumu
26
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas 2019/787 10. panta 7. punkts ir spēkā, ņemot vērā Hartas 16. pantā nostiprināto darījumdarbības brīvību, ciktāl ar to ir aizliegts bezalkoholisko dzērienu noformēt un marķēt kā “bezalkoholiskais gin”.
27
Tiesības uz darījumdarbības brīvību ietver it īpaši ikviena uzņēmuma tiesības tā atbildības par savām darbībām robežās brīvi rīkoties ar pieejamajiem saimnieciskajiem, tehniska un finanšu rakstura resursiem. Turklāt šīs tiesības ietver brīvību veikt saimniecisku darbību vai komercdarbību, līgumu slēgšanas brīvību un brīvu konkurenci (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 30. jūnijs, Lidl, C‑134/15, EU:C:2016:498, 27. un 28. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
28
Jāatgādina, ka atbilstoši Hartas 52. panta 1. punktam visiem tajā atzīto tiesību un brīvību izmantošanas ierobežojumiem jābūt noteiktiem tiesību aktos un tajos jārespektē šo tiesību un brīvību būtība. Ievērojot samērīguma principu, ierobežojumus drīkst uzlikt tikai tad, ja tie ir nepieciešami un patiešām atbilst vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības.
29
Atbilstoši Tiesas judikatūrai brīvība veikt profesionālo darbību nav absolūta prerogatīva, bet gan jāaplūko saistībā ar tā funkciju sabiedrībā. Līdz ar to ierobežojumi var tikt noteikti attiecībā uz darījumdarbības brīvības īstenošanu, ar nosacījumu, ka šie ierobežojumi faktiski atbilst Savienības vispārējo interešu mērķiem un, ņemot vērā izvirzīto mērķi, nav uzskatāmi par nesamērīgu un nepieņemamu iejaukšanos, kas apdraudētu šo tiesību būtību (spriedums, 2012. gada 6. septembris, Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, 54. punkts un tajā minētā judikatūra).
30
Turklāt, ņemot vērā Savienības likumdevēja plašo rīcības brīvību kopējās lauksaimniecības politikas jomā, kas ietver sarežģītus vērtējumus, šajā jomā veikta pasākuma tiesiskumu var ietekmēt tikai acīmredzama šajā jomā veikta pasākuma neatbilstība kompetentās iestādes izvirzītajam mērķim (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 14. jūnijs, TofuTown.com, C‑422/16, EU:C:2017:458, 46. punkts, un 2021. gada 2. septembris, Irish Ferries, C‑570/19, EU:C:2021:664, 151. punkts).
31
Vispirms jākonstatē, ka aizliegums izmantot juridiskos nosaukumus jebkuram dzērienam, kas neatbilst attiecīgo kategoriju prasībām, ir paredzēts tiesību aktos Hartas 52. panta 1. punkta izpratnē, ciktāl tas ir noteikts Regulas 2019/787 10. panta 7. punktā.
32
Turpinājumā jānorāda, ka šis aizliegums attiecas tikai uz stipro alkoholisko dzērienu juridisko nosaukumu izmantošanu, neradot šķēršļus tādu dzērienu ražošanai vai – vispārīgi – izplatīšanai, kuri neatbilst šajā regulā paredzētajām prasībām. Tādējādi tā neapdraud darījumdarbības brīvības pašu būtību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1994. gada 13. decembris, SMW Winzersekt, C‑306/93, EU:C:1994:407, 24. punkts, un 2012. gada 6. septembris, Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, 56.–58. punkts). Līdz ar to jāsecina, ka attiecīgais aizliegums ievēro darījumdarbības brīvības būtību.
33
Visbeidzot, attiecībā uz samērīguma principa ievērošanu, lai gan iesniedzējtiesa atsaucas uz Hartas 16. pantu, jāņem vērā arī tās 38. pants, kura mērķis ir nodrošināt augstu patērētāju aizsardzības līmeni. Šī aizsardzība turklāt ir minēta Regulas 2019/787 2. apsvērumā kā tajā izvirzītais mērķis. Tāpat tās mērķis atbilstoši šim un regulas 10. apsvērumam ir novērst maldinošu praksi un saglabāt patērētājiem sniegtās informācijas pārredzamību. Vēl no minētās regulas 2. un 3. apsvēruma izriet, ka stiprie alkoholiskie dzērieni ir nozīmīgs noieta tirgus Savienības lauksaimniecības nozarei un ka šīs regulas mērķis ir nodrošināt godīgu konkurenci, kā arī aizsargāt šo dzērienu reputāciju. Šie mērķi ir vispārējo interešu mērķi (pēc analoģijas skat. spriedumus, 1994. gada 13. decembris, SMW Winzersekt, C‑306/93, EU:C:1994:407, 25. punkts; 2014. gada 8. maijs, Assica un Kraft Foods Italia, C‑35/13, EU:C:2014:306, 37. punkts, kā arī 2016. gada 30. jūnijs, Lidl, C‑134/15, EU:C:2016:498, 37. punkts).
34
Saistībā ar attiecīgā aizlieguma spēju nodrošināt šādi izvirzīto mērķu sasniegšanu jākonstatē, ka Savienības tirgū laisto dzērienu, kas apzīmēti ar juridiskajiem nosaukumiem, definīciju ievērošana patērētājiem garantē, ka visi šie produkti atbilst vieniem un tiem pašiem kvalitātes standartiem, un tos aizsargā pret jebkādu sajaukšanas iespēju attiecībā uz to produktu sastāvu, kurus tie vēlas iegādāties. Turklāt šis aizliegums nodrošina, ka tikai tādus dzērienus, kas ražoti noteiktā veidā un kam ir tādas pašas īpašības, var tirgot ar attiecīgo juridisko nosaukumu. Šāds pasākums ļauj izvairīties no tā, ka dzēriena, kurš neatbilst Regulā 2019/787 paredzētajām prasībām, ražotājs attiecībā uz savu produktu varētu gūt labumu no reputācijas, ko ieguvuši stipro alkoholisko dzērienu, kuriem ir juridisks nosaukums, ražotāji. Tādējādi attiecīgais aizliegums ir piemērots Regulā 2019/787 izvirzīto mērķu sasniegšanai.
35
Saistībā ar attiecīgā aizlieguma nepieciešamību, ņemot vērā Regulas 2019/787 mērķus, jānorāda, ka, ja juridiskajiem nosaukumiem varētu būt pievienoti tādi aprakstoši marķējumi kā “bezalkoholiskais”, lai apzīmētu produktus, kas neatbilst šādu nosaukumu iegūšanai izvirzītajām prasībām, patērētāji varētu tikt maldināti attiecībā uz to produktu sastāvu, kurus vēlas iegādāties (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1999. gada 16. decembris, UDL, C‑101/98, EU:C:1999:615, 33. un 34. punkts, kā arī 2017. gada 14. jūnijs, TofuTown.com, C‑422/16, EU:C:2017:458, 47. un 48. punkts). Lai gan patērētājam ir skaidrs, ka produkts ar nosaukumu “bezalkoholiskais gin” nesatur spirtu, tas varētu kļūdīties attiecībā uz citām šī produkta īpašībām, jo prasības attiecībā uz juridisko nosaukumu “gin” ietver citus elementus, nevis tikai alkohola klātbūtni, proti, it īpaši nepieciešamo lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirta ražošanu, to aromatizējot. Turklāt ražotājiem, kas izpilda Regulā 2019/787 paredzētās prasības, attiecībā uz konkrētu dzērienu iegūtā reputācija neesot aizsargāta, un tas radītu negodīgas konkurences risku (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1994. gada 13. decembris, SMW Winzersekt, C‑306/93, EU:C:1994:407, 25. punkts, un 2017. gada 14. jūnijs, TofuTown.com, C‑422/16, EU:C:2017:458, 43.–48. punkts). Tādējādi Regulas 2019/787 10. panta 7. punktā noteiktais aizliegums jāuzskata par nepieciešamu.
36
Tāpat jāņem vērā šī sprieduma 32. punktā atgādinātais fakts, ka citiem ražotājiem, kuriem nav tiesību izmantot stipro alkoholisko dzērienu juridiskos nosaukumus, ir tikai liegts izmantot minētos nosaukumus, bet tiem netiek liegtas tiesības tirgot savus produktus, ja vien tie ievēro atbilstošo tiesisko regulējumu.
37
Šādos apstākļos aizliegums izmantot juridiskos nosaukumus jebkuram dzērienam, kas neatbilst Regulā 2019/787 paredzētajām attiecīgo dzērienu kategoriju prasībām, nav pretrunā samērīguma principam.
38
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka, izskatot pirmo jautājumu, nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Regulas 2019/787 10. panta 7. punkta spēkā esību, ņemot vērā Hartas 16. pantā nostiprināto darījumdarbības brīvību.
Par tiesāšanās izdevumiem
39
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2019/787 (2019. gada 17. aprīlis) par stipro alkoholisko dzērienu definīciju, aprakstu, noformējumu un marķējumu, stipro alkoholisko dzērienu nosaukumu lietošanu citu pārtikas produktu noformējumā un marķējumā, stipro alkoholisko dzērienu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību, lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirta un destilātu izmantošanu alkoholiskajos dzērienos un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 110/2008, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2021. gada 21. aprīļa Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2021/1096, 10. panta 7. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
ar to ir aizliegts bezalkoholiska dzēriena noformējumā un marķējumā izmantot nosaukumu “bezalkoholiskais gin”, pamatojoties uz to, ka tas neatbilst šīs regulas I pielikuma 20. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētajām prasībām attiecībā uz stipro alkoholisko dzērienu kategoriju, kas atbilst juridiskajam nosaukumam “gin”.
2)
Izskatot pirmo jautājumu, nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Regulas 2019/787, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Deleģēto regulu 2021/1096, 10. panta 7. punkta spēkā esību, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas 16. pantā nostiprināto darījumdarbības brīvību.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.