TEISINGUMO TEISMOSPRENDIMAS1990 m. gegužės 22 d.(*)„Europos Parlamento kompetencija pareikšti ieškinį dėl panaikinimo“Byloje C‑70/88_Europos Parlamentas,
atstovaujamas juriskonsultų Francesco Pasetti Bombardella ir Jorge
Campinos, padedamų Europos Parlamento Teisės tarnybos darbuotojų
Christian Pennera ir Johann Schoo, nurodęs adresą dokumentams įteikti
Liuksemburge: Europos Parlamento generalinis sekretoriatas, Kirchberg_ieškovas_priešEuropos Bendrijų Tarybą,
atstovaujamą jos Teisės tarnybos generalinio direktoriaus Raffaello
Fornasier ir patarėjo teisės klausimais Bernhard Schloh, nurodžiusią
adresą dokumentams įteikti Liuksemburge: Europos investicijų banko
teisės departamento direktorius Jörg Käser, 100 boulevard
Konrad-Adenauer_atsakovę_palaikomąJungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės, atstovaujamos J. Gensmantel iš Treasury Solicitor's Department, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge: Jungtinės Karalystės ambasada, 14 boulevard Roosevelt_irEuropos Bendrijų Komisijos,
atstovaujamos patarėjo teisės klausimais
Michel Van Ackere‑Pietri ir Komisijos teisės tarnybos
darbuotojo Jürgen Grünwald, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti
Liuksemburge: Teisės tarnybos darbuotojas Georgios Kremlis, Centre
Wagner, Kirchberg_į bylą įstojusių šalių_dabartinėje
proceso stadijoje dėl pagal EEB sutarties 173 straipsnį ir
Euratomo sutarties 146 straipsnį pareikšto ieškinio, kuriuo
siekiama 1987 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (Euratomas)
Nr. 3954/87, nustatančio didžiausius leistinus maisto produktų ir
pašarų radiacinės taršos lygius po branduolinės avarijos ar kito
radiacinės avarijos atvejo (OL L 371, p. 11),
panaikinimo, priimtinumo_TEISINGUMO TEISMAS_kurį
sudaro pirmininkas O. Due, kolegijų pirmininkai seras
Gordon Slynn, C. N. Kakouris,
F. A. Schockweiler ir M. Zuleeg, teisėjai
G. F. Mancini, R. Joliet,
J. C. Moitinho de Almeida ir
G. C. Rodríguez Iglesias_generalinis advokatas M. Van Gerven_posėdžio sekretorė D. Louterman, vyriausioji administratorė_susipažinęs su teismo posėdžio pranešimu_susipažinęs
su 1989 m. spalio 5 d. posėdyje, kuriame dalyvavo Europos
Parlamento atstovai Francesco Pasetti Bombardella, Christian Pennera ir
Johann Schoo, padedami Briuselio advokato Michel Waelbroeck, Tarybos
atstovai Raffaello Fornasier ir Bernhard Schloh, jos Teisės tarnybos
generalinis direktorius Jean-Louis Dewost, padedamas patarėjos teisės
klausimais Denise Sorasio, bei Komisijos atstovai, pareikštomis šalių
žodinėmis pastabomis_susipažinęs su 1989 m. lapkričio 30 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada_priima šįSprendimą1        Pareiškimu,
kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 1988 m. kovo 4 d.,
Europos Parlamentas, remdamasis Euratomo sutarties 146 straipsniu
ir EEB sutarties 173 straipsniu, pareiškė ieškinį dėl 1987 m.
gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (Euratomas) Nr. 3954/87,
nustatančio didžiausius leistinus maisto produktų ir pašarų radiacinės
taršos lygius po branduolinės avarijos ar kito radiacinės avarijos
atvejo (OL L 371, p. 11), panaikinimo.2        Šis
Reglamentas, grindžiamas Euratomo sutarties 31 straipsniu, nustato
maisto produktų ir pašarų, kurie gali būti pateikti į rinką po
branduolinės avarijos ar kito radiacinės avarijos atvejo, sukėlusio arba
galinčio sukelti didelę maisto produktų ir pašarų radiacinę taršą,
didžiausių leistinų radiacinės taršos lygių nustatymo tvarką. Maisto
produktai arba pašarai, kurių radiacinės taršos lygis viršija
didžiausius leistinus lygius, nustatytus teisės akte, priimtame
laikantis ginčijamo reglamento nuostatų, negali būti pateikiami į rinką.3        Rengiant
ginčijamą reglamentą Europos Parlamentas, kurio konsultacijos,
laikydamasi Euratomo sutarties 31 straipsnio, paprašė Taryba,
pareiškė nesutinkąs su Komisijos pasirinktu teisiniu pagrindu ir paprašė
pateikti jam naują pasiūlymą pagal EEB sutarties 100a straipsnį.
Kadangi Komisija neatsižvelgė į šį prašymą, Taryba, remdamasi EAEB
sutarties 31 straipsniu, priėmė Reglamentą Nr. 3954/87. Tada
Europos Parlamentas pareiškė nagrinėjamą ieškinį dėl minėto reglamento
panaikinimo.4        Taryba,
remdamasi Teisingumo Teismo procedūros reglamento 91 straipsnio
1 dalies pirmąja pastraipa, pareiškė prieštaravimą dėl priimtinumo
ir paprašė Teisingumo Teismą priimti sprendimą dėl šio prieštaravimo,
nenagrinėjant bylos iš esmės.5        Pagrįsdama
šį prieštaravimą dėl priimtinumo, Taryba rašytinėje proceso dalyje, iki
priimant 1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimą Europos Parlamentas prieš Tarybą, „Komitologija“
(302/87, Rink. p. 5315), išdėstė argumentus, panašius į tuos,
kuriuos ji pateikė pagrįsdama savo prieštaravimą dėl ieškinio
priimtinumo byloje 302/87. 1989 m. spalio 5 d. posėdyje Taryba
teigė, kad Europos Parlamento kompetencijos pareikšti ieškinį dėl
panaikinimo klausimas buvo aiškiai išspręstas 1988 m. rugsėjo
27 d. Teisingumo Teismo sprendimu byloje 302/87, todėl šis ieškinys
nepriimtinas.6        Europos
Parlamentas paprašė Teisingumo Teismą atmesti tą prieštaravimą. Jis
tvirtino, kad šioje byloje yra naujas veiksnys, palyginti su byla
302/87. Anot Parlamento, Teisingumo Teismas, pateisindamas atsisakymą
minėtoje byloje pripažinti Europos Parlamento teisę pareikšti ieškinį
dėl panaikinimo, nurodė, kad, remiantis EEB sutarties
155 straipsniu, būtent Komisijos kompetencija yra užtikrinti, jog
būtų paisoma Parlamento prerogatyvų ir dėl to pareikšti ieškinius dėl
panaikinimo, jei to reikėtų. Tačiau ši byla įrodo, kad Komisija negali
atlikti minėtos pareigos, nes ji kaip savo pasiūlymo teisinį pagrindą
pasirinko kitą – ir ne tą, kurį Parlamentas laikė tinkamu. Todėl
Parlamentas negali tikėtis, kad Komisija gins jo prerogatyvas
pareikšdama ieškinį dėl panaikinimo.7        Europos
Parlamentas pridūrė, kad ginčijamo akto priėmimas Taryboje negali būti
laikomas numanomu atsisakymu veikti, kuris suteiktų Parlamentui galimybę
pareikšti ieškinį dėl neveikimo. Be to, savo prerogatyvų gynimas
pasinaudojant asmenų pareikštais ieškiniais būtų visiškai priklausomas
nuo atsitiktinumo ir todėl neveiksmingas.8        Todėl,
anot Parlamento, susidaro teisinis vakuumas, kurį Teisingumo Teismas
turi užpildyti, pripažindamas Europos Parlamento teisę pareikšti
ieškinius dėl panaikinimo, bet tik tokiu mastu, kiek tai reikalinga jo
paties prerogatyvoms apsaugoti.9        1988 m.
liepos 13 d. Nutartimi Europos Bendrijų Komisijai buvo leista
įstoti į bylą palaikant atsakovės reikalavimus. Nors Komisija teigė, kad
ieškinys turėtų būti atmestas iš esmės, posėdyje ji paprašė Teisingumo
Teismą atmesti Tarybos iškeltą prieštaravimą dėl priimtinumo. Be to,
1989 m. sausio 18 d. Nutartimi Jungtinei Karalystei buvo
leista įstoti į bylą palaikyti atsakovę. Jungtinė Karalystė nepateikė
jokių reikalavimų dėl ieškinio nepriimtinumo.10      Išsamesnį
pagrindinės bylos faktų, informacijos apie proceso eigą, taip pat šalių
pateiktų pagrindų ir argumentų išdėstymą galima rasti posėdžio
pranešime. Šie bylos medžiagos elementai toliau pateikiami tik tiek,
kiek būtina Teisingumo Teismo sprendimo motyvams pateikti.11      Pirmiausia
reikia pažymėti, kad ginčijamas aktas yra grindžiamas Euratomo
sutarties nuostata, todėl ieškinio dėl tokio akto panaikinimo
priimtinumą reikia nagrinėti šios Sutarties kontekste.12      Kaip
yra akivaizdu iš pirmiau minėto 1988 m. rugsėjo 27 d.
Sprendimo, Parlamentas neturi teisės pareikšti ieškinio dėl panaikinimo
pagal EEB sutarties 173 straipsnį arba pagal Euratomo sutarties
146 straipsnį, kurių turinys yra toks pats.13      Pirmiausia,
Parlamentas nėra paminėtas 173 straipsnio ar 146 straipsnio
pirmojoje pastraipoje tarp institucijų, kurios, kaip ir valstybės narės,
gali pareikšti ieškinį dėl kitos institucijos priimto akto panaikinimo.14      Be
to, nebūdamas juridinis asmuo, Parlamentas negali pareikšti ieškinio
Teisingumo Teisme pagal tų pačių straipsnių, kurių sistema bet kuriuo
atveju netiktų Parlamento pareikštam ieškiniui dėl panaikinimo, antrąją
pastraipą.15      Teisingumo
Teismas, tame pačiame 1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendime nurodęs
priežastis, dėl kurių Parlamentas neturi teisės pareikšti ieškinio
Teisingumo Teisme remdamasis EEB sutarties 173 straipsniu,
pažymėjo, kad Parlamento prerogatyvoms apginti yra įvairių teisinių
būdų. Kaip buvo nurodyta tame sprendime, Parlamentas turi teisę ne tik
pareikšti ieškinį dėl neveikimo, – Sutartyse taip pat nustatyti būdai
perduoti Teisingumo Teismui patikrinti Tarybos arba Komisijos aktus,
priimtus pažeidžiant išimtines Parlamento teises.16      Tačiau
šios bylos aplinkybės ir argumentai įrodo, kad Euratomo ir EEB
sutartyse įtvirtinti įvairūs teisiniai būdai, nepaisant jų veiksmingumo
ar įvairovės, gali tapti neveiksmingi ar nepatikimi.17      Pirmiausia,
ieškiniu dėl neveikimo negalima pasinaudoti norint užginčyti jau
priimto akto teisinį pagrindą.18      Antra,
prašymo priimti prejudicinį sprendimą dėl tokio akto teisėtumo
pateikimas arba valstybės narės ar asmens ieškinio dėl šio akto
panaikinimo pareiškimas yra paprasčiausi atsitiktinumai, ir Parlamentas
negali būti tikras, kad tokių veiksmų iš tikrųjų bus imtasi.19      Galiausiai,
nors Komisija privalo užtikrinti, kad būtų paisoma Parlamento
prerogatyvų, ši prievolė šios institucijos neįpareigoja tiek, kad
priverstų ją atsižvelgti į Parlamento poziciją ir pareikšti ieškinį dėl
panaikinimo, kurį ji pati laiko nepagrįstu.20      Iš
to, kas išdėstyta pirmiau, aiškėja, kad šių skirtingų teisinių būdų
neužtenka tvirtai užtikrinti, kad visomis aplinkybėmis Tarybos arba
Komisijos aktas, priimtas pažeidžiant Parlamento prerogatyvas, bus
patikrintas.21      Taigi
šios prerogatyvos yra vienas Sutartimis sukurtos institucinės
pusiausvyros elementų. Sutartys įtvirtino kompetencijos tarp skirtingų
Bendrijos institucijų pasidalijimo sistemą, kuri kiekvienai institucijai
suteikia tam tikrą vaidmenį Bendrijos institucinėje struktūroje ir
vykdant Bendrijai patikėtas užduotis.22      Institucinės
pusiausvyros paisymas reiškia, kad kiekviena institucija privalo
naudotis savo kompetencija tinkamai atsižvelgdama į kitų institucijų
kompetenciją. Jis taip pat reikalauja, kad už bet kokį nusižengimą šiai
taisyklei, jei taip atsitiktų, galėtų būti baudžiama.23      Teisingumo
Teismas, kuris Sutartimis yra įpareigotas užtikrinti, kad jas aiškinant
ir taikant būtų laikomasi teisės, turi turėti galimybę užtikrinti
institucinės pusiausvyros išsaugojimą ir dėl tos priežasties tikrinti,
ar Parlamento prerogatyvų yra paisoma, kai šis į jį dėl to kreipiasi,
pasinaudodamas teisės gynimo būdu, pritaikytu Parlamento siekiamam
tikslui.24      Vykdydamas
šį uždavinį, Teisingumo Teismas, be abejo, negali įtraukti Parlamento
tarp institucijų, galinčių pareikšti ieškinius pagal EEB sutarties 173
ir Euratomo sutarties 146 straipsnius, be suinteresuotumo pareikšti
tokį ieškinį pateisinimo.25      Tačiau
Teisingumo Teismo pareiga yra užtikrinti, kad Sutarčių nuostatos,
susijusios su institucine pusiausvyra, būtų visiškai taikomos ir
prižiūrėti, kad nebūtų galima pažeisti Parlamento, kaip ir kitų
institucijų, prerogatyvų, šiam neturint galimybės užtikrintai ir
veiksmingai pasinaudoti kuriuo nors iš Sutartyse numatytų teisės gynimo
būdų.26      Nuostatos,
kuria Parlamentui būtų suteikta teisė pareikšti ieškinį dėl
panaikinimo, nebuvimas Sutartyse gali sudaryti procesinio pobūdžio
spragą, bet jis negali būti svarbesnis už pagrindinį interesą išsaugoti
Europos Bendrijų steigiamose sutartyse nustatytą institucinę pusiausvyrą
ir jos paisyti.27      Todėl
Parlamento ieškinys dėl Tarybos arba Komisijos akto panaikinimo yra
priimtinas su sąlyga, kad šio ieškinio vienintelis tikslas – apginti
Parlamento prerogatyvas ir kad toks ieškinys yra grindžiamas tik
pagrindais, kuriais įrodinėjamas šių teisių pažeidimas. Laikantis šios
sąlygos, Parlamento ieškiniui dėl panaikinimo taikomos tos pačios
Sutartyse nustatytos taisyklės, kurios taikomos kitų institucijų
pareiškiamiems ieškiniams dėl panaikinimo.28      Pagal
Sutartis Parlamento prerogatyvos apima ir teisę dalyvauti norminių
teisės aktų rengimo procese, konkrečiai kalbant, – dalyvauti EEB
sutartimi nustatytoje bendradarbiavimo procedūroje.29      Šioje
byloje Parlamentas teigia, kad ginčijamas reglamentas grindžiamas
Euratomo sutarties 31 straipsniu, įtvirtinančiu tik konsultavimąsi
su Parlamentu, o jis turėjo būti grindžiamas EEB sutarties
100a straipsniu, reikalaujančiu taikyti bendradarbiavimo su
Parlamentu procedūrą.30      Parlamentas
iš to daro išvadą, kad Tarybai pasirinkus tokį ginčijamo reglamento
teisinį pagrindą, buvo pažeistos išimtinės Parlamento teisės, atimant iš
jo bendradarbiavimo procedūros suteikiamą galimybę glaudžiau ir
aktyviau nei konsultavimosi procedūroje dalyvauti rengiant teisės aktą.31      Kadangi
Parlamentas teigia, kad jo prerogatyvų pažeidimą lėmė ginčijamo akto
teisinio pagrindo pasirinkimas, iš to, kas pirmiau išdėstyta, aišku, kad
šis ieškinys yra priimtinas. Todėl Tarybos pateiktas prieštaravimas dėl
ieškinio priimtinumo turi būti atmestas, ir procesas toliau turi būti
tęsiamas nagrinėjant bylą iš esmės. Dėl bylinėjimosi išlaidų32      Klausimą dėl bylinėjimosi išlaidų reikia atidėti.Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas nusprendžia:1.      Atmesti Tarybos pateiktą prieštaravimą dėl priimtinumo.2.      Tęsti procesą nagrinėjant bylą iš esmės.3.      Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.DueSlynnKakourisSchockweilerZuleegManciniJolietMoitinho de AlmeidaRodríguez IglesiasPaskelbta 1990 m. gegužės 22 d. viešajame posėdyje Liuksemburge.Kancleris PirmininkasJ.-G. Giraud O. Due* Proceso kalba: prancūzų.