Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. balandžio 23 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūra – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Direktyva 2012/29/ES – Būtiniausi nusikaltimų aukų teisių, paramos joms ir jų apsaugos standartai – 6, 10 ir 18 straipsniai – Teisė gauti informaciją apie savo bylą ir teisė būti išklausytam – Nacionalinės teisės normos, kuriose numatyta išimtinė teisių gynimo priemonė, taikoma asmeniui, kuris nuteistas jam nedalyvaujant, skirta panaikinti galutiniu tapusį apkaltinamąjį nuosprendį – Nukentėjusiojo teisės būti informuotam apie pasinaudojimą šia išimtine teisių gynimo priemone ir dalyvauti su tuo susijusiame procese nepripažinimas – Direktyva (ES) 2016/343 – Nekaltumo prezumpcija ir teisė dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme – 8 ir 9 straipsniai – Teisė į bylos nagrinėjimą iš naujo arba į kitą teisių gynimo priemonę, leidžiančią iš naujo nagrinėti bylą iš esmės – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis – Teisė į teisingą bylos nagrinėjimą – Pagrindinių teisių chartijos 54 straipsnis – Draudimas piktnaudžiauti teisėmis “
Byloje C‑24/26 PPU (Casotta)(i)
dėl Corte d’appello di Roma (Romos apeliacinis teismas, Italija) 2026 m. sausio 7 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2026 m. sausio 22 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje, iškeltoje
CV,
dalyvaujant
Procuratore generale presso la Corte d’appello di Bologna,
TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas I. Jarukaitis, teisėjai M. Condinanzi, N. Jääskinen (pranešėjas), R. Frendo ir A. Kornezov,
generalinė advokatė J. Kokott,
posėdžio sekretorė E. Sartori, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2026 m. kovo 18 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino, padedamo vice avvocato generale M. Greco ir avvocati dello Stato E. Feola ir A. Trimboli,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos J. Vondung ir I. Zaloguin,
susipažinęs su 2026 m. balandžio 16 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/29/ES, kuria nustatomi būtiniausi nusikaltimų aukų teisių, paramos joms ir jų apsaugos standartai ir kuria pakeičiamas Tarybos pamatinis sprendimas 2001/220/TVR (OL L 315, 2012, p. 57), 6, 10 ir 18 straipsnių, 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo (OL L 65, 2016, p. 1) 8 ir 9 straipsnių ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 ir 54 straipsnių, siejamų su 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 ir 17 straipsniais, išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant išimtinę teisių gynimo priemonę, kuria CV pasinaudojo po to, kai jam nedalyvaujant buvo nuteistas penkerių metų ir trijų mėnesių laisvės atėmimo bausme ir 1 500 EUR bauda už sunkų kūno sužalojimą ir smurtinį plėšimą sunkinančiomis aplinkybėmis; jis prašo panaikinti galutiniu tapusį apkaltinamąjį nuosprendį ir iš naujo nagrinėti bylą iš esmės.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
3        EŽTK 6 straipsnyje „Teisė į teisingą bylos nagrinėjimą“ numatyta:
„1.      Kai yra sprendžiamas tam tikro asmens civilinio pobūdžio teisių ir pareigų ar jam pareikšto kokio nors baudžiamojo kaltinimo klausimas, toks asmuo turi teisę, kad bylą per įmanomai trumpiausią laiką viešumo sąlygomis teisingai išnagrinėtų pagal įstatymą įsteigtas nepriklausomas ir bešališkas teismas. <...>
2.      Kiekvienas nusikaltimo padarymu kaltinamas asmuo laikomas nekaltu tol, kol jo kaltė neįrodyta pagal įstatymą.
3.      Kiekvienas nusikaltimo padarymu kaltinamas asmuo turi bent jau šias teises:
a)      būti skubiai ir išsamiai jam suprantama kalba informuotas apie pateikiamo jam kaltinimo pobūdį ir pagrindą;
b)      turėti pakankamai laiko ir galimybių pasirengti gynybai;
c)      gintis pats ar padedamas savo paties pasirinkto gynėjo arba, jei neturi pakankamai lėšų gynėjui atsilyginti ir kai tai būtina teisingumo interesams apsaugoti, nemokamai gauti advokato pagalbą;
d)      pats apklausti kaltinimo liudytojus ar turėti galimybę, kad tie liudytojai būtų apklausti ir kad gynybos liudytojai būtų iškviesti ir apklausti tokiomis pat sąlygomis, kokios taikomos kaltinimo liudytojams.
e)      nemokamai naudotis vertėjo pagalba, jeigu nesupranta ar nekalba teismo procese vartojama kalba.“
4        EŽTK 17 straipsnyje „Piktnaudžiavimo teisėmis uždraudimas“ nustatyta:
„Jokia šios Konvencijos nuostata negali būti aiškinama kaip suteikianti kuriai nors valstybei, grupei ar asmeniui teisę vykdyti kokią nors veiklą ar atlikti kokį nors veiksmą, kuriais siekiama panaikinti kokias nors šioje Konvencijoje numatytas teises ir laisves ar jas apriboti daugiau nei numatyta šioje Konvencijoje.“
Sąjungos teisė
Chartija
5        Chartijos 47 straipsnyje „Teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą“ numatyta:
„Kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą jų gynybą teisme šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis.
Kiekvienas asmuo turi teisę, kad jo bylą per kiek įmanoma trumpesnį laiką viešai ir teisingai išnagrinėtų pagal įstatymą įsteigtas nepriklausomas ir nešališkas teismas. Kiekvienas asmuo turi turėti galimybę gauti teisinę pagalbą, būti ginamas ir atstovaujamas.
Asmenys, neturintys pakankamai lėšų, turi gauti nemokamą teisinę pagalbą, jei tai reikalinga užtikrinti teisę į veiksmingą teisingumą.“
6        Chartijos 54 straipsnyje „Draudimas piktnaudžiauti teisėmis“ nustatyta:
„Jokia šios Chartijos nuostata negali būti aiškinama kaip suteikianti teisę pradėti veiklą ar atlikti veiksmą siekiant panaikinti bet kurią šioje Chartijoje pripažįstamą teisę ar laisvę arba apriboti ją labiau, negu numatyta šioje Chartijoje.“
Direktyva 2012/29
7        Direktyvos 2012/29 11, 20, 26 ir 58 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(11)      šia direktyva nustatomos minimalios taisyklės. Valstybės narės gali išplėsti šioje direktyvoje nustatytas teises, kad užtikrintų aukštesnio lygio apsaugą;
<...>
(20)      aukų vaidmuo baudžiamojo teisingumo sistemoje ir tai, ar jos gali aktyviai dalyvauti baudžiamajame procese, skiriasi valstybėse narėse priklausomai nuo nacionalinės sistemos, ir jis nustatomas pagal vieną ar daugiau iš šių kriterijų: tai, ar pagal nacionalinę sistemą aukai numatytas šalies baudžiamajame procese teisinis statusas; tai, ar aukai yra nustatytas teisinis reikalavimas arba jos prašoma aktyviai dalyvauti baudžiamajame procese, pavyzdžiui, kaip liudytojui; ir (arba) tai, ar pagal nacionalinę teisę auka turi juridinę teisę aktyviai dalyvauti baudžiamajame procese ir ji siekia tai daryti, kai pagal nacionalinę sistemą jai nenumatytas šalies baudžiamajame procese teisinis statusas. Valstybės narės turėtų nustatyti, kurie iš šių kriterijų taikomi siekiant nustatyti šioje direktyvoje nustatytų teisių apimtį, kai atitinkamoje baudžiamojo teisingumo sistemoje yra nuorodų į aukos vaidmenį;
<...>
(26)      teikiant informaciją pakankamai dėmesio turėtų būti skiriama siekiant užtikrinti, kad su aukomis būtų elgiamasi pagarbiai ir kad aukos galėtų priimti informacija pagrįstus sprendimus dėl dalyvavimo procese. Šiuo atžvilgiu itin svarbu aukai suteikti informaciją apie esamą proceso eigą. Taip pat svarbu suteikti informaciją, kad auka galėtų nuspręsti, ar prašyti peržiūrėti sprendimą nevykdyti baudžiamojo persekiojimo.
<...>
(58)       aukoms, kurios buvo nustatytos kaip pažeidžiamos dėl antrinės ir pakartotinės viktimizacijos, bauginimo ir keršto, turėtų būti paskiriamos tinkamos priemonės, siekiant tokias aukas apsaugoti baudžiamojo proceso metu. Tokių priemonių konkretus pobūdis turėtų būti nustatomas atliekant asmeninį įvertinimą ir atsižvelgiant į aukos pageidavimą. Visų tokių priemonių mastas turėtų būti nustatomas nedarant poveikio teisėms į gynybą ir laikantis teismo teisės veikti savo nuožiūra taisyklių. Aukų dvejonės ir baimė, susijusi su teismo procesu, turėtų būti svarbus veiksnys sprendžiant, ar joms reikia paskirti konkrečią priemonę.“
8        Šios direktyvos 1 straipsnio „Tikslai“ 1 dalyje nustatyta:
„Šios direktyvos tikslas – užtikrinti, kad nusikaltimų aukos gautų tinkamą informaciją, paramą ir apsaugą bei galėtų dalyvauti baudžiamajame procese.
<...>“
9        Šios direktyvos 6 straipsnyje „Teisė gauti informaciją apie savo bylą“ nustatyta:
„1.      Valstybės narės užtikrina, kad nepagrįstai nedelsiant aukoms būtų pranešta apie jų teisę gauti toliau nurodytą informaciją apie baudžiamąjį procesą, pradėtą gavus skundą dėl nusikalstamos veikos, nuo kurios auka nukentėjo, ir kad aukos, jų pageidavimu, gautų šią informaciją:
a)      sprendimą nebetęsti tyrimo ar jį nutraukti arba nevykdyti pažeidėjo baudžiamojo persekiojimo;
b)      informaciją apie teismo posėdžio laiką bei vietą ir kaltinimų pažeidėjui pobūdį.
2.      Valstybės narės užtikrina, kad aukoms, atsižvelgiant į jų vaidmenį atitinkamoje baudžiamojo teisingumo sistemoje, nepagrįstai nedelsiant būtų pranešta apie jų teisę gauti toliau nurodytą informaciją apie baudžiamąjį procesą, pradėtą gavus skundą dėl patirtos nusikalstamos veikos, nuo kurios auka nukentėjo, ir kad aukos, jų pageidavimu, gautų šią informaciją:
a)      galutinį teismo nuosprendį;
b)      informaciją, iš kurios auka galėtų sužinoti apie baudžiamojo proceso padėtį, nebent išskirtiniais atvejais toks pranešimas trukdytų tinkamam bylos nagrinėjimui.
3.      Pagal 1 dalies a punktą ir 2 dalies a punktą pateiktoje informacijoje nurodomi atitinkamo sprendimo motyvai arba trumpa jų santrauka, išskyrus prisiekusiųjų sprendimo arba sprendimo, kurio motyvai yra konfidencialūs, atveju, kai motyvų pateikimas nenumatytas pagal nacionalinę teisę.
4.      Kompetentingai valdžios institucijai privaloma atsižvelgti į aukų pageidavimą gauti tą informaciją arba jos negauti, išskyrus atvejus, kai šią informaciją būtina suteikti atsižvelgiant į aukos teisę aktyviai dalyvauti baudžiamajame procese. Valstybės narės leidžia aukoms bet kuriuo metu pakeisti savo pageidavimą, ir į tokį pakeitimą atsižvelgiama.
5.      Valstybės narės užtikrina, kad aukoms būtų pasiūlyta galimybė gauti pranešimą nepagrįstai nedelsiant, kai asmuo, kuriam už joms padarytas nusikalstamas veikas skirtas kardomasis kalinimas, kuris už tai patrauktas baudžiamojon atsakomybėn arba nuteistas, paleidžiamas į laisvę arba pabėgo iš įkalinimo įstaigos. Be to, valstybės narės užtikrina, kad aukoms būtų pranešama apie visas susijusias priemones, kurios patvirtintos joms apsaugoti nusikaltėlio paleidimo į laisvę arba pabėgimo iš įkalinimo įstaigos atveju.
6.      Aukos, jų pageidavimu, gauna 5 dalyje nurodytą informaciją bent jau tais atvejais, kai joms gali kilti pavojus arba yra nustatyta žalos joms rizika, nebent būtų nustatyta, kad toks pranešimas sukeltų žalos nusikaltėliui riziką.“
10      Tos pačios direktyvos 10 straipsnyje „Teisė būti išklausytam“ numatyta:
„1.      Valstybės narės užtikrina, kad aukos baudžiamojo proceso metu galėtų būti išklausytos ir galėtų duoti parodymus. Kai auka yra vaikas, prieš jį išklausant turi būti atitinkamai atsižvelgiama į to vaiko amžių ir brandą.
2.      Procesinės normos, pagal kurias aukos gali būti išklausytos baudžiamojo proceso metu ir gali duoti parodymus, nustatomos nacionalinėje teisėje.“
11      Direktyvos 2012/29 18 straipsnis „Teisė į apsaugą“ suformuluotas taip:
„Nedarydamos poveikio teisėms į gynybą, valstybės narės užtikrina, kad būtų galima naudotis aukų ir jų šeimos narių apsaugos nuo antrinės ir pakartotinės viktimizacijos, bauginimo ir keršto priemonėmis, įskaitant priemones, kuriomis būtų užtikrinta, kad per apklausas ir liudijant aukoms nekiltų emocinės ar psichologinės žalos pavojus ir būtų apsaugotas jų asmens orumas. Prireikus tokios priemonės taip pat apima aukų ir jų šeimos narių fizinės apsaugos procedūras, nustatytas pagal nacionalinę teisę.“
Direktyva 2016/343
12      Direktyvos 2016/343 9, 33, 38 ir 48 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(9)      šia direktyva siekiama sustiprinti teisę į teisingą bylos nagrinėjimą baudžiamajame procese, nustatant bendras būtiniausias taisykles dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant bylą teisme aspektų;
<...>
(33)      teisė į teisingą bylos nagrinėjimą yra vienas iš pagrindinių principų demokratinėje visuomenėje. Įtariamųjų ir kaltinamųjų teisė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme yra pagrįsta ta teise ir turėtų būti užtikrinta visoje [Europos] Sąjungoje;
<...>
(38)      sprendžiant, ar būdas, kuriuo teikiama informacija, yra pakankamas siekiant užtikrinti, kad asmuo žinotų apie bylos nagrinėjimą teisme, tam tikrais atvejais taip pat reikėtų atkreipti dėmesį visų pirma į valdžios institucijų pastangas siekiant informuoti atitinkamą asmenį ir į atitinkamo asmens pastangas siekiant gauti jam skirtą informaciją;
<...>
(48)      šia direktyva nustatomos būtiniausios taisyklės, todėl valstybės narės turėtų galėti išplėsti šioje direktyvoje nustatytas teises, kad užtikrintų aukštesnio lygio apsaugą. Valstybių narių numatytas apsaugos lygis jokiais atvejais neturėtų būti žemesnis už Chartijoje arba EŽTK numatytus standartus, kaip išaiškinta Teisingumo Teismo ir Europos Žmogaus Teisių Teismo.“
13      Šios direktyvos 1 straipsnyje „Dalykas“ numatyta:
„Šioje direktyvoje nustatomos bendros būtiniausios taisyklės dėl:
a)      tam tikrų nekaltumo prezumpcijos baudžiamajame procese aspektų;
b)      teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme.“
14      Šios direktyvos 8 straipsnyje „Teisė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme“ nustatyta:
„1.      Valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji ir kaltinamieji turėtų teisę dalyvauti nagrinėjant jų bylą teisme.
2.      Valstybės narės gali numatyti, kad bylos nagrinėjimas teisme, kurio metu gali būti priimtas sprendimas, kuriuo įtariamasis ar kaltinamasis pripažįstamas kaltu ar nekaltu, gali būti surengtas jam nedalyvaujant, jei:
a)      įtariamasis arba kaltinamasis buvo laiku informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme ir neatvykimo pasekmes arba
b)      įtariamajam arba kaltinamajam, kuris buvo informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme, atstovauja įgaliotas advokatas, kurį pasirinko įtariamasis ar kaltinamasis arba kurį paskyrė valstybė.
3.      Pagal 2 dalį priimtas sprendimas gali būti vykdomas prieš atitinkamą įtariamąjį ar kaltinamąjį.
4.      Tais atvejais, kai valstybės narės numato galimybę nagrinėti bylą teisme įtariamiesiems ar kaltinamiesiems nedalyvaujant, tačiau negalima patenkinti šio straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų, nes negalima nustatyti įtariamojo ar kaltinamojo buvimo vietos nepaisant deramų pastangų, valstybės narės gali numatyti, kad sprendimas vis tiek gali būti priimtas ir vykdomas. Tokiu atveju valstybės narės užtikrina, kad kai įtariamieji ar kaltinamieji informuojami apie sprendimą, visų pirma tada, kai jie yra sulaikomi, jie taip pat būtų informuojami apie galimybę apskųsti sprendimą ir apie teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo ar kitą teisių gynimo priemonę pagal 9 straipsnį.
5.      Šis straipsnis nedaro poveikio nacionalinėms taisyklėms, pagal kurias numatyta, kad teisėjas ar kompetentingas teismas gali įtariamąjį ar kaltinamąjį laikinai pašalinti iš bylos nagrinėjimo teisme, kai tai būtina siekiant užtikrinti tinkamą baudžiamojo proceso eigą, su sąlyga, kad užtikrinamos teisės į gynybą.
6.      Šis straipsnis nedaro poveikio nacionalinėms taisyklėms, pagal kurias numatyta, kad procesas ar tam tikri jo etapai turi vykti rašytinio proceso tvarka, su sąlyga, kad tai atitinka teisę į teisingą bylos nagrinėjimą.“
15      Šios direktyvos 9 straipsnyje „Teisė į bylos nagrinėjimą iš naujo“ nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad tuo atveju, kai įtariamieji arba kaltinamieji nedalyvavo nagrinėjant jų bylą teisme ir nebuvo patenkintos 8 straipsnio 2 dalyje nustatytos sąlygos, jie turėtų teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo arba į kitą teisių gynimo priemonę, kuri leistų iš naujo nagrinėti bylą iš esmės, įskaitant naujų įrodymų vertinimą, ir kurią taikant būtų galima panaikinti pirminį sprendimą. Tuo atveju valstybės narės užtikrina, kad tie įtariamieji ir kaltinamieji turėtų teisę dalyvauti, veiksmingai dalyvauti, laikantis pagal nacionalinę teisę nustatytų procedūrų, ir pasinaudoti teisėmis į gynybą.“
Italijos teisė
16      1988 m. rugsėjo 22 d.
Decreto del Presidente della Repubblica n. 447 – Approvazione del codice di procedura penale (Respublikos Prezidento dekretas Nr. 447 dėl Baudžiamojo proceso kodekso patvirtinimo; GURI, Nr. 250, 1988 m. spalio 24 d., paprastasis priedas Nr. 92; toliau – Baudžiamojo proceso kodeksas), iš dalies pakeisto 2022 m. spalio 10 d.
Decreto legislativo n. 150, Attuazione della legge 27 settembre 2021, n. 134, recante delega al Governo per l’efficienza del processo penale, nonchè in materia di giustizia riparativa e disposizioni per la celere definizione dei procedimenti giudiziari (Įstatyminis dekretas Nr. 150, kuriuo įgyvendinamas 2021 m. rugsėjo 27 d. Įstatymas Nr. 134, kuriuo vyriausybei suteikiami įgaliojimai užtikrinti baudžiamojo proceso veiksmingumą ir atkuriamąjį teisingumą, ir nuostatos, leidžiančios greitai vykdyti teismo procesą; GURI, Nr. 243, 2022 m. spalio 17 d., paprastasis priedas Nr. 38), 420-bis straipsnyje „Kaltinamojo neatvykimas į teismą“ numatyta:
„1.      Jeigu kaltinamasis, kuris yra laisvėje ar suimtas, neatvyksta į teismo posėdį, teismas bylą nagrinėja jam nedalyvaujant:
a)      jeigu kaltinamajam asmeniškai arba jo aiškiai įgaliotam asmeniui buvo įteiktas šaukimas atvykti į teismo posėdį;
b)      jeigu kaltinamasis aiškiai atsisakė atvykti į teismo posėdį arba, esant kliūčiai pagal 420-ter straipsnį, aiškiai atsisakė ja remtis.
2.      Teismas taip pat nagrinėja bylą kaltinamajam nedalyvaujant, kai įrodyta, kad jis iš tikrųjų žinojo apie bylos nagrinėjimą teisme ir kad jo nedalyvavimas teismo posėdyje grindžiamas savanorišku ir sąmoningu pasirinkimu. Šiuo tikslu teismas atsižvelgia į pranešimo tvarką, kaltinamojo iki teismo posėdžio atliktus veiksmus, kaltinamojo pasirinkto advokato paskyrimą ir visas kitas svarbias aplinkybes.
3.      Teismas nagrinėja bylą kaltinamajam nedalyvaujant ir kitais nei 1 ir 2 dalyse nurodytais atvejais, kai kaltinamasis paskelbtas besislapstančiu arba kitaip savanoriškai vengia sužinoti apie vykstantį teismo procesą.
4.      1, 2 ir 3 dalyse nurodytais atvejais teismas pripažįsta kaltinamąjį nedalyvaujančiu teismo posėdyje. Jeigu įstatyme nenumatyta kitaip, kaltinamajam, kuris pripažintas nedalyvaujančiu teismo posėdyje, atstovauja advokatas.
5.      Išskyrus 1, 2 ir 3 dalyse nurodytus atvejus, prieš pradėdamas nagrinėti bylą pagal 420-quater straipsnį teismas atideda teismo posėdį ir nurodo, kad kriminalinė policija kaltinamajam asmeniškai įteiktų 419 straipsnyje nurodytą pranešimą apie jo bylos perdavimą nagrinėti teismui ir teismo posėdžio protokolą.
6.      Nutartis, kuria konstatuojamas kaltinamojo neatvykimas į teismą, panaikinama kad ir ex officio, jei prieš priimant sprendimą kaltinamasis atvyksta į teismą. Kaltinamajam atnaujinamas nustatytas terminas, kad jis galėtų pasinaudoti teisėmis, kurių neteko, jeigu:
a)      jis pateikia įrodymų, kad dėl nenumatytų aplinkybių, force majeure ar kitų teisėtų kliūčių jis negalėjo laiku atvykti į teismą, kad galėtų pasinaudoti teisėmis, kurių neteko, ir kad negalėjo laiku pateikti įrodymų, jog negalėjo dalyvauti teismo posėdyje ne dėl savo kaltės;
b)      2 ir 3 dalyse nurodytais atvejais jis pateikia įrodymų, kad faktiškai nežinojo apie bylos nagrinėjimą teisme ir kad ne dėl savo kaltės negalėjo laiku imtis veiksmų, kad pasinaudotų teisėmis, kurių neteko;
c)      bet kuriuo atveju paaiškėja, kad nebuvo įvykdytos sąlygos, dėl kurių byla gali būti toliau nagrinėjama jam nedalyvaujant.
7.      Išskyrus 6 dalyje numatytą atvejį, jei paaiškėja, kad nebuvo įvykdytos bylos nagrinėjimo in absentia sąlygos, teismas kad ir ex officio panaikina nutartį, kuria konstatuojamas kaltinamojo neatvykimas į teismą, ir imasi veiksmų pagal 5 dalį.“
17      Šio kodekso 629-bis straipsnyje nustatyta:
„1.      Išskyrus 628-bis straipsnyje nurodytus atvejus, nuteistojo arba asmens, kuriam taikoma res judicata galią turinti kardomoji priemonė ir kurio byla buvo išnagrinėta in absentia, baudžiamoji byla gali būti atnaujinta, jeigu jis įrodo, kad buvo pripažintas nedalyvaujančiu procese nesant 420-bis straipsnyje nustatytų sąlygų ir kad negalėjo laiku apskųsti nuosprendžio ne dėl savo kaltės, išskyrus atvejus, kai paaiškėja, kad jis iš tikrųjų žinojo apie bylos nagrinėjimą teisme prieš priimant nuosprendį.
2.      Suinteresuotasis asmuo arba specialų įgaliojimą turintis gynėjas per 30 dienų nuo sužinojimo apie teismo nuosprendį arba sprendimą dienos asmeniškai pateikia prašymą apeliaciniam teismui, kurio veiklos teritorijoje yra sprendimą priėmęs teismas, priešingu atveju prašymas yra nepriimtinas.
3.      Apeliacinis teismas priima sprendimą pagal 127 straipsnį ir, jei patenkina prašymą, panaikina sprendimą ir nurodo perduoti bylos dokumentus teismui, kuriam nagrinėjant bylą konkrečioje stadijoje ar instancijoje buvo nustatytas negaliojimas.
<...>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
18      2022 m. balandžio 2 d. kriminalinės policijos pareigūnai sulaikė CV Romoje (Italija) dėl sunkaus kūno sužalojimo ir plėšimo sunkinančiomis aplinkybėmis. Sulaikymo metu CV paskyrė ir įgaliojo advokatą savo gynybai užtikrinti.
19      2022 m. balandžio 4 d. per Tribunale ordinario di Roma (Romos pirmosios instancijos teismas, Italija) posėdį, kuriame buvo prašoma patvirtinti jo sulaikymą, CV pareiškė, kad fizinių asmenų registre jo gyvenamoji vieta nurodyta motinos namuose Sicilijoje, tačiau jis penkerius metus nuolat gyveno Romoje. Jis nurodė, kad jo gyvenamoji vieta yra labdaros asociacijos valdomos socialinės valgyklos patalpose ir kad procesiniai dokumentai jam turi būti siunčiami šiuo adresu.
20      Kadangi po šio teismo posėdžio CV sulaikymas nebuvo patvirtintas, Pubblico ministero (prokuratūra, Italija) prašymu Giudice per le indagini preliminari presso il Tribunale ordinario di Roma (Romos pirmosios instancijos teismo ikiteisminio tyrimo teisėjas, Italija) perdavė CV bylą nagrinėti Tribunale ordinario di Roma (Romos pirmosios instancijos teismas) teisėjų kolegijai, kad 2022 m. spalio 4 d. teismo posėdyje skubos tvarka būtų priimtas sprendimas.
21      2022 m. gegužės 9 d. Romos savivaldybės policijos pareigūnai atvyko adresu, kurį CV nurodė kaip savo gyvenamąją vietą Romoje, siekdami įteikti nutartį dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka. Neradę suinteresuotojo asmens šiuo adresu, jie perdavė šį pranešimą vienam iš asmenų, atsakingų už atitinkamos labdaros asociacijos veiklą. Šis asmuo pareiškė, kad CV buvo atvykęs minėtu adresu prieš dvi dienas, ir užtikrino, kad nedelsdamas paliks nutartį dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka jo asmeninėje pašto dėžutėje.
22      2022 m. spalio 4 d. nutartis dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka buvo įteikta patvirtintu elektroniniu laišku CV pasirinktam advokatui, motyvuojant tuo, kad CV nurodytoje gyvenamojoje vietoje to padaryti neįmanoma.
23      Per 2022 m. spalio 4 d. posėdį, atsižvelgdamas į tai, kad CV advokatas atsisakė savo įgaliojimų, nes negalėjo nustatyti savo kliento buvimo vietos, Tribunale ordinario di Roma (Romos pirmosios instancijos teismas) paskyrė kitą advokatą kaip ex officio paskirtą gynėją.
24      Pasibaigus šiam posėdžiui Tribunale ordinario di Roma (Romos pirmosios instancijos teismas) konstatavo, kad nutartis dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka CV nebuvo įteikta, todėl grąžino bylą teismo kanceliarijai, kad nutartis būtų įteikta iš naujo.
25      Iš Teisingumo Teismo turimos informacijos matyti, kad 2022 m. gruodžio 30 d. įsigaliojo 2022 m. spalio 10 d. Įstatyminis dekretas Nr. 150, kuriuo visas ankstesnis Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis straipsnis buvo pakeistas nauja nuostata, kurioje numatyta, kad nuo šiol procesas negali būti tęsiamas suinteresuotajam asmeniui nedalyvaujant, išskyrus atvejus, kai tenkinamos šioje nuostatoje nustatytos sąlygos, be kita ko, kai jam asmeniškai arba asmeniui, kuriam jis aiškiai patikėjo atsiimti dokumentą, buvo įteiktas šaukimas atvykti į teismo posėdį, arba kai jis aiškiai atsisakė atvykti į teismo posėdį. Be to, pagal šio straipsnio 3 dalį baudžiamasis procesas taip pat gali būti tęsiamas suinteresuotajam asmeniui nedalyvaujant, jeigu šis paskelbtas besislapstančiu arba kitaip savanoriškai vengia sužinoti apie vykstantį teismo procesą.
26      2023 m. sausio 17 d. posėdyje Tribunale ordinario di Roma (Romos pirmosios instancijos teismas) konstatavo, kad suinteresuotojo asmens reikia ieškoti, nes nebuvo įrodyta, kad CV iš tikrųjų žinojo apie jam iškeltą baudžiamąją bylą.
27      Po šio posėdžio Romos savivaldybės policijos pareigūnai nesėkmingai bandė susisiekti su CV tiek jo nurodytu adresu Romoje, tiek telefonu.
28      2023 m. birželio 13 d. posėdyje Tribunale ordinario di Roma (Romos pirmosios instancijos teismas) konstatavo, kad iš Romos savivaldybės policijos tarnybinio pranešimo matyti, jog CV buvimo vietos nustatyti nepavyko. Taigi tas teismas nurodė atlikti asmens paiešką jo gyvenamosios vietos adresu, t. y. jo motinos adresu Sicilijoje, siekiant jam įteikti nutarties dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka kopiją ir 2023 m. birželio 13 d. teismo posėdžio, kuriame nutarta kitą teismo posėdį surengti 2023 m. spalio 23 d., protokolo kopiją.
29      2023 m. birželio 19 d. šie du dokumentai įteikti CV motinai kaip „kartu gyvenančiai motinai“, nors ji dar 2023 m. vasario 3 d. buvo pateikusi pareiškimą dėl sūnaus išvykimo iš tėvų gyvenamosios vietos ir paprašiusi išbraukti jį iš civilinės būklės aktų registre įregistruotos namų ūkio narių sudėties.
30      2023 m. spalio 23 d. posėdyje Tribunale ordinario di Roma (Romos pirmosios instancijos teismas) konstatavo, kad nutartis dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka buvo įteikta kartu gyvenančiai CV motinai, ir nurodė tęsti bylos nagrinėjimą CV nedalyvaujant, laikydamasis nuomonės, kad buvo įrodyta, jog jis iš tikrųjų žinojo apie bylos nagrinėjimą, o jo nedalyvavimas teismo posėdyje turi būti laikomas savanorišku ir sąmoningu pasirinkimu pagal Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis straipsnio 3 dalį.
31      2023 m. spalio 23 d. nuosprendžiu CV, kaip sunkaus kūno sužalojimo ir smurtinio plėšimo sunkinančiomis aplinkybėmis nusikaltimų bendrininkas, buvo nuteistas penkerių metų ir trijų mėnesių laisvės atėmimo bausme ir 1 500 EUR bauda.
32      Kadangi CV šio nuosprendžio neapskundė, jis įsiteisėjo 2024 m. balandžio 14 d.
33      2024 m. spalio 11 d.
Pubblico ministero (prokuratūra) priėmus nutarimą vykdyti aptariamą bausmę, 2024 m. lapkričio 19 d. kriminalinės policijos pareigūnai sulaikė CV.
34      2024 m. gruodžio 19 d. CV, remdamasis Baudžiamojo proceso kodekso 629-bis straipsniu, pateikė specialųjį skundą Corte d’appello di Roma (Romos apeliacinis teismas, Italija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, prašydamas panaikinti 2023 m. spalio 23 d. apkaltinamąjį nuosprendį, kuris tapo galutiniu, kaip nurodyta šio sprendimo 32 punkte, ir iš naujo nagrinėti bylą iš esmės. Grįsdamas savo skundą jis teigė, kad buvo paskelbtas nedalyvaujančiu procese, ir taip buvo pažeistos Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis straipsnyje numatytos sąlygos, ir kad jis negalėjo pateikti apeliacinio skundo ne dėl savo kaltės, nes niekada faktiškai nežinojo apie jam iškeltą bylą.
35      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis ir 629-bis straipsnių suderinamumo su Sąjungos teise – juose atitinkamai reglamentuojamos sąlygos, kurios turi būti įvykdytos, kad kaltinamasis galėtų būti teisiamas jam nedalyvaujant, ir išimtinė teisių gynimo priemonė, kuria gali pasinaudoti nuteistasis, dėl kurio sprendimas buvo priimtas in absentia.
36      Konkrečiai kalbant, šis teismas pažymi, kad, pirma, šios nacionalinės teisės nuostatos gali prieštarauti Direktyvoje 2012/29 garantuojamoms nusikaltimų aukų teisėms.
37      Šiuo klausimu jis pabrėžia, kad Baudžiamojo proceso kodekso 629-bis straipsnyje pripažįstama asmens, kuris buvo nuteistas in absentia, galimybė pasinaudoti išimtine teisių gynimo priemone, nurodyta šio sprendimo 34 punkte, tačiau nuo atitinkamos nusikalstamos veikos nukentėjusiam asmeniui, kuris nebuvo civilinis ieškovas baudžiamajame procese, per kurį buvo priimtas apkaltinamasis nuosprendis, nepripažįstama teisė būti informuotam apie tokio asmens, nuteisto in absentia, pateiktą skundą ir teisė dalyvauti šiame procese ar pateikti pastabas, nors tai yra procesas, dėl kurio gali būti panaikintas šis in absentia priimtas apkaltinamasis nuosprendis.
38      Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, tokia išimtinė teisių gynimo priemonė turėtų tiesioginį ir reikšmingą poveikį nukentėjusiojo teisėms ir interesams, nes galėtų būti pradėtas naujas procesas dėl bylos esmės, todėl jam galėtų kilti antrinės ir pakartotinės viktimizacijos pavojus, nes jis vėl iš naujo dalyvautų visame procese, tačiau neturėtų galimybės ginčyti nuteistojo skundo.
39      Be to, šis teismas pabrėžia, kad Direktyvos 2012/29 6, 10 ir 18 straipsniuose, kuriuose įtvirtinta nukentėjusiojo teisė būti informuotam ir išklausytam, kalbama apie visą baudžiamąjį procesą, todėl pagal šią direktyvą valstybėms narėms neleidžiama pašalinti nukentėjusiojo iš proceso, kuris, kaip ir Baudžiamojo proceso kodekso 629-bis straipsnyje numatytas procesas, gali lemti viso in absentia priimto apkaltinamojo nuosprendžio panaikinimą ir įpareigoti pradėti naują procesą dėl esmės. Taigi šis teismas mano, kad nukentėjusiojo nuo nusikalstamos veikos neinformavimas ir nepranešimas jam apie naują procesą, taigi ir galimybės jį išklausyti nagrinėjant tokį išimtinį skundą nebuvimas, išplaukiantis iš minėtos nacionalinės teisės nuostatos, reikštų minėtos direktyvos 6, 10 ir 18 straipsniuose įtvirtintų teisių pažeidimą.
40      Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui taip pat kyla abejonių dėl Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis ir 629-bis straipsnių, kaip juos aiškina Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas, Italija), suderinamumo su Direktyva 2016/343.
41      Šiuo klausimu šis teismas pažymi, kad, be kita ko, iš tarpusavyje siejamų Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis straipsnio 3 dalies ir šio kodekso 629-bis straipsnio matyti, kad in absentia priimtas ir galutiniu tapęs apkaltinamasis nuosprendis negali būti panaikintas minėto straipsnio 3 dalyje nurodytu ir šio sprendimo 25 punkte primintu atveju, kai nustatyta, kad kaltinamasis „kitaip savanoriškai vengia sužinoti“ apie jam iškeltą baudžiamąją bylą.
42      Jis patikslina, kad šios nuostatos nacionalinėje jurisprudencijoje aiškinamos taip, kad kaltinamojo veiksmų išvengti žinojimo apie jam iškeltą baudžiamąją bylą savanoriškumas negali būti preziumuojamas remiantis netiesioginiais įrodymais ar objektyviu šio asmens elgesiu, įrodančiu, kad jis sąmoningai prisiėmė riziką nežinoti apie šį procesą. Iš tiesų toks elgesys gali būti įrodytas tik pateikiant tiesioginius įrodymus, o tai de facto reikštų reikalavimą, kad kaltinamasis pateiktų aiškų pareiškimą, kuriame būtų nurodyta, kad jis savanoriškai siekė išvengti žinojimo apie minėtą procesą.
43      Kadangi tokius tiesioginius įrodymus ypač sunku gauti, teismas, nagrinėjantis specialųjį skundą pagal Baudžiamojo proceso kodekso 629-bis straipsnį, praktiškai turėtų beveik sistemingai panaikinti in absentia priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, net jei nustatyta, kad kaltinamasis elgėsi taip, kad netiesiogiai, bet užtikrintai įrodytų savo norą išvengti žinojimo apie jam iškeltą baudžiamąją bylą, arba kai buvo dideli informavimo trūkumai arba rizikos nežinoti apie šį procesą prisiėmimas.
44      Būtent taip yra pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju, nes kriminalinės policijos pareigūnai sulaikė CV tuo metu, kai jis padarė kelias nusikalstamas veikas, ir buvo pristatytas teismui, tačiau vėliau jis ėmėsi įvairių veiksmų, dėl kurių tapo labai tikėtina, kad negalės susipažinti su vėlesniais dokumentais, susijusiais su jam iškelta baudžiamąja byla, taigi taip jis parodė savo norą išvengti žinojimo apie šį procesą.
45      Vis dėlto, nesant jokių tiesioginių tokio CV ketinimo įrodymų, Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis ir 629-bis straipsniuose, kaip jie aiškinami nacionalinėje jurisprudencijoje, reikalaujama panaikinti in absentia priimtą apkaltinamąjį nuosprendį.
46      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad toks nacionalinės teisės nuostatų aiškinimas, be kita ko, gali pažeisti principus, įtvirtintus 2020 m. vasario 13 d. Sprendime Spetsializirana prokuratura (Teismo posėdis kaltinamajam nedalyvaujant) (C‑688/18, EU:C:2020:94), kuriame Teisingumo Teismas konstatavo, kad pagal Direktyvos 2016/343 8 ir 9 straipsnius teisė į naują teismo procesą netaikoma automatiškai, kai kaltinamojo nedalyvavimas yra jo sąmoningo sprendimo rezultatas, kurį galima nustatyti remiantis objektyviomis nagrinėjamos bylos aplinkybėmis.
47      Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad iš 2006 m. kovo 1 d. EŽTT sprendimo Sejdovic prieš Italiją (CE:ECHR:2006:0301JUD005658100), susijusio su EŽTK 6 straipsniu, matyti, kad reikia užtikrinti suinteresuotojo asmens, kuris dėl nuo jo nepriklausančių priežasčių nežinojo, kad jam iškelta baudžiamoji byla, ir dėl šios priežasties neturėjo galimybės dalyvauti procese ir pasinaudoti teise į gynybą, apsaugą.
48      Vis dėlto, jo nuomone, šis sprendimas negali būti aiškinamas ar naudojamas kaip pagrindžiantis bendrą ir besąlyginę teisę į naują bylos nagrinėjimą iš esmės visais atvejais, kai apkaltinamasis nuosprendis buvo priimtas kaltinamajam nedalyvaujant. Iš tiesų tokiomis aplinkybėmis teisė į bylos nagrinėjimą iš naujo būtų suvokiama ne kaip absoliuti teisė, o kaip priemonė, skirta užtikrinti teisingą bylos nagrinėjimą. Todėl minėtu sprendimu juo labiau negalima pateisinti elgesio, leidžiančio kaltinamajam išvengti žinojimo apie jam iškeltą baudžiamąją bylą, ir paversti teisės į bylos nagrinėjimą iš naujo mechanizmu, pagal kurį būtų skatinama šio asmens taktika vengti proceso, jo tyčinis veiksmų nesiėmimas ar sąmoningas rizikos negauti su juo susijusių dokumentų prisiėmimas, nes priešingu atveju būtų sudarytos palankesnės sąlygos struktūrinei piktnaudžiavimo teise į gynybą rizikai, o toks piktnaudžiavimas draudžiamas pagal EŽTK 17 straipsnį. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas primena, kad šioje konvencijoje pripažintomis teisėmis, nagrinėjamu atveju – jos 6 straipsnyje įtvirtinta teise į teisingą bylos nagrinėjimą, negali būti naudojamasi taip, kad būtų iškreipta jų funkcija ir pažeistos kitų asmenų teisės ir bendrasis interesas užtikrinti gerą teisingumo vykdymą.
49      Nagrinėjamu atveju aptariamos nacionalinės teisės nuostatos, kaip jos aiškinamos nacionalinėje jurisprudencijoje, skatina kaltinamąjį imtis oportunistinių veiksmų, kurie gali būti susiję su dideliu nerūpestingumu arba apėjimo strategija, ir taip piktnaudžiauti išimtine teisių gynimo priemone, kuria siekiama panaikinti in absentia priimtą ir galutiniu tapusį apkaltinamąjį nuosprendį.
50      Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad tokia sistema gali turėti sisteminį poveikį, nes pakenktų viešajam interesui konstatuoti nusikalstamas veikas, juo labiau kad šia išimtine teisių gynimo priemone nenutraukiamas maksimalus senaties terminas, todėl nuteistasis turi galimybę naudotis mechanizmu, kuris galiausiai gali lemti nagrinėjamos nusikalstamos veikos išnykimą. Nukentėjusiojo teisėms taip pat būtų daromas tiesioginis poveikis ir jis be reikalo patirtų antrinę ir pakartotinę viktimizaciją.
51      Tokiomis aplinkybėmis Corte d’appello di Roma (Romos apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Direktyvos 2012/29 6, 10 ir 18 straipsniai, siejami su [Chartijos] 47 ir 54 straipsniais ir [EŽTK] 6 ir 17 straipsniais, kaip visuma turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės normos, kaip antai Italijos baudžiamojo proceso kodekso 629-bis straipsnis, pagal kurį [nagrinėjant specialųjį skundą, kuriuo ginčijama in absentia priimto apkaltinamojo nuosprendžio res judicata galia ir] dėl kurio gali būti panaikinamas [tas] nuosprendis, ir gali prireikti iš naujo nagrinėti bylą iš esmės, nenumatyta jokia nukentėjusiojo, kuris nėra civilinė šalis, informavimo, komunikacijos ar dalyvavimo forma?
2.      Ar Direktyvos 2016/343 8 ir 9 straipsniai, siejami su [Chartijos] 47 ir 54 straipsniais ir [EŽTK] 6 ir 17 straipsniais, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai Italijos baudžiamojo proceso kodekso 420-bis ir 629-bis straipsniai, pagal kurias leidžiama panaikinti apkaltinamąjį nuosprendį, jeigu kaltinamasis teigia, kad iš tikrųjų nežinojo apie procesą, nes iš šių teisės normų negalima daryti išvados, kad savanoriškas nežinojimas apie procesą gali būti grindžiamas akivaizdžiu kaltinamojo kaltės faktu arba sąmoningu rizikos, kad jis negaus dokumentų, prisiėmimu, kuris nustatomas remiantis objektyviais veiksmais ir netiesioginiais įrodymais?“
Dėl prašymo taikyti prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą
52      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė šį prašymą nagrinėti pagal prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, numatytą Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23a straipsnyje ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 107 straipsnyje.
53      Iš šių nuostatų matyti, kad šios procedūros taikymas siejamas su dviem kumuliacinėmis sąlygomis. Pirma, prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti keliami aiškinimo klausimai, susiję su laisvės, saugumo ir teisingumo erdve, kuri reglamentuojama SESV trečiosios dalies V antraštinėje dalyje. Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytos pagrindinės bylos aplinkybės turi patvirtinti skubos situaciją.
54      Dėl pirmosios sąlygos pažymėtina, kad šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas, be kita ko, dėl direktyvų 2012/29 ir 2016/343, patenkančių į SESV trečiosios dalies V antraštinės dalies, susijusios su laisvės, saugumo ir teisingumo erdve, nuostatų taikymo sritį, išaiškinimo. Taigi pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23a straipsnio pirmą pastraipą ir Procedūros reglamento 107 straipsnio 1 dalį šiam prašymui gali būti taikoma prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūra.
55      Dėl antrosios sąlygos pažymėtina, kad ji tenkinama, kai asmens, kurio situacija nagrinėjama pagrindinėje byloje, laisvė tuo metu atimta ir tolesnis jo laikymas suimto priklauso nuo pagrindinės bylos baigties; atitinkamo asmens padėtį reikia vertinti tuo momentu, kai nagrinėjamas prašymas taikyti prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą (šiuo klausimu žr. 2016 m. liepos 28 d. Sprendimo JZ, C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, 29 punktą, 2018 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Milev, C‑310/18 PPU, EU:C:2018:732, 35 ir 36 punktus ir 2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Adrar, C‑313/25 PPU, EU:C:2025:647, 34 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
56      Nagrinėjamu atveju, pirma, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad CV yra suimtas ir šiuo metu atlieka 2023 m. spalio 23 d.
in absentia priimtu nuosprendžiu, kuris įsiteisėjo 2024 m. balandžio 14 d., jam skirtą laisvės atėmimo bausmę.
57      Antra, atsakydamas į Teisingumo Teismo prašymą pateikti paaiškinimų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateiktą pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 101 straipsnį, šis teismas iš esmės nurodė, kad jeigu, atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo atsakymą į jo klausimus, jis turėtų taikyti Baudžiamojo proceso kodekso 629-bis straipsnyje numatytą procedūrą dėl įsiteisėjusių apkaltinamųjų nuosprendžių panaikinimo ir tenkinti CV pateiktą specialųjį skundą, CV būtų paleistas į laisvę, kol byla galimai bus pradėta nagrinėti iš naujo.
58      Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismo ketvirtoji kolegija, išklausiusi generalinio advokato nuomonę, 2026 m. vasario 9 d. nusprendė patenkinti šio teismo prašymą šiam prašymui priimti prejudicinį sprendimą taikyti prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
59      Pirmiausia primintina, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, vykstant SESV 267 straipsnyje įtvirtintai nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrai, pastarasis nacionaliniam teismui turi pateikti naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Tokiu atveju Teisingumo Teismas prireikus turi performuluoti jam pateiktus klausimus. Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas turi iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos ir, be kita ko, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies atrinkti Sąjungos teisės klausimus, aiškintinus atsižvelgiant į bylos dalyką (žr. 1978 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, 26 punktą, 2000 m. lapkričio 28 d. Sprendimo Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, 18 punktą ir 2026 m. sausio 29 d. Sprendimo Keladis I ir Keladis II, C‑72/24 ir C‑73/24, EU:C:2026:51, 154 punktą).
60      Be to, primintina, kad Chartijos 47 straipsniu Sąjungos teisėje užtikrinama EŽTK 6 straipsnio 1 dalyje ir 13 straipsnyje įtvirtinta apsauga, todėl reikia remtis tik šia pirmąja nuostata (šiuo klausimu žr. 2017 m. gegužės 16 d. Sprendimo Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, 54 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Be to, kadangi Chartijos 54 straipsnyje, kaip ir EŽTK 17 straipsnyje, numatytas draudimas piktnaudžiauti teisėmis, reikia remtis tik šia pirmąja nuostata.
61      Nagrinėjamu atveju dėl klausimo, kokiomis sąlygomis kaltinamojo ir vėliau in absentia nuteisto asmens elgesys gali būti laikomas piktnaudžiavimu, kaip tai suprantama pagal Chartijos 54 straipsnį, siejamą su šios Chartijos 47 straipsniu, reikia konstatuoti, kad šis klausimas nesusijęs su nukentėjusiojo teisėmis baudžiamajame procese, todėl turi būti aptariamas nagrinėjant antrąjį prejudicinį klausimą.
62      Šiomis aplinkybėmis reikia suprasti, kad pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2012/29 6, 10 ir 18 straipsniai, siejami su Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias tuo atveju, kai nuo nusikalstamos veikos nukentėjęs asmuo pagal nacionalinę teisę nebuvo civilinė šalis baudžiamajame procese, kuriam pasibaigus in absentia priimtas apkaltinamasis nuosprendis, tapęs galutiniu, nagrinėjant nuteistojo pateiktą specialųjį skundą, kuriuo prašoma panaikinti tą nuosprendį, motyvuojant tuo, kad jis negalėjo būti priimtas kaltinamajam nedalyvaujant, ir prireikus pradėti naują procesą dėl esmės, nenumatyta nei pareigos informuoti šį nukentėjusįjį apie pateiktą tokį specialųjį skundą, nei jo galimybė dalyvauti nagrinėjant tą skundą.
63      Remiantis suformuota jurisprudencija, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į pačios nuostatos formuluotę ir tikslą, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (šiuo klausimu žr. 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo Galerie Karsten Greve, C‑433/24, EU:C:2025:600, 31 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją, taip pat 2025 m. gruodžio 18 d. Sprendimo E. (Reikalavimų įskaitymas), C‑481/24, EU:C:2025:996, 29 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
64      Pirmiausia pažymėtina, kad Direktyvos 2012/29 1 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatytas šios direktyvos tikslas – užtikrinti, kad nusikaltimų aukos gautų tinkamą informaciją, paramą ir apsaugą bei galėtų dalyvauti baudžiamajame procese.
65      Pirma, dėl nukentėjusiojo teisės gauti informaciją pažymėtina, kad šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje išvardyta informacija, kurią nukentėjusysis turi teisę gauti, su sąlyga, kad to prašo, apie baudžiamąjį procesą, pradėtą gavus skundą dėl nusikalstamos veikos, nuo kurios asmuo nukentėjo. Šioje nuostatoje numatyta, kad valstybės narės turi užtikrinti, jog nepagrįstai nedelsiant nukentėjusiesiems būtų pranešta apie jų teisę gauti informaciją apie sprendimą nebetęsti tyrimo ar jį nutraukti arba nevykdyti nusikalstamą veiką padariusio asmens baudžiamojo persekiojimo, taip pat apie teismo posėdžio laiką bei vietą ir kaltinimų nusikalstamą veiką padariusiam asmeniui pobūdį.
66      Nagrinėjamu atveju konstatuotina, kad Direktyvos 2012/29 6 straipsnio 1 dalyje nurodyta informacija neturi jokio ryšio su specialiojo skundo, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, dalyku. Vadinasi, šio straipsnio 1 dalimi nesiekiama suteikti nukentėjusiajam teisės būti informuotam apie pateiktą tokį specialųjį skundą.
67      Šio 6 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad valstybės narės turi užtikrinti, jog nukentėjusiesiems, „atsižvelgiant į jų vaidmenį atitinkamoje baudžiamojo teisingumo sistemoje“, nepagrįstai nedelsiant būtų pranešta apie jų teisę gauti šioje 2 dalyje nurodytą informaciją apie baudžiamąjį procesą, pradėtą gavus skundą dėl patirtos nusikalstamos veikos, nuo kurios auka nukentėjo, ir kad nukentėjusieji, jų pageidavimu, gautų šią informaciją. Šio 6 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytas bet koks galutinis teismo nuosprendis, o b punkte – bet kokia informacija, iš kurios nukentėjusysis galėtų sužinoti apie „baudžiamojo proceso padėtį“, nebent išskirtiniais atvejais toks pranešimas trukdytų tinkamam bylos nagrinėjimui.
68      Taigi iš šio 6 straipsnio formuluotės matyti, kad nukentėjusiojo teisė gauti šio straipsnio 2 dalyje nurodytą informaciją priklauso nuo teisinio statuso, kuris jam suteikiamas pagal nacionalinę teisę vykstant šiam procesui, todėl valstybės narės neprivalo pranešti jam apie teisę gauti šią informaciją ar pateikti jam šios informacijos, jei tai neatitinka šio statuso.
69      Tokį aiškinimą patvirtina šio 6 straipsnio kontekstas.
70      Konkrečiai kalbant, šios direktyvos 20 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad nukentėjusiųjų vaidmuo baudžiamojo teisingumo sistemoje ir tai, ar jie gali aktyviai dalyvauti baudžiamajame procese, skiriasi valstybėse narėse priklausomai nuo nacionalinės sistemos ir nustatoma pagal įvairius šioje konstatuojamojoje dalyje nurodytus kriterijus, taip pat kad tais atvejais, kai atitinkamoje baudžiamojo teisingumo sistemoje yra nuorodų į nukentėjusiojo vaidmenį, valstybės narės turi nustatyti, kurie iš šių kriterijų taikomi siekiant nustatyti šioje direktyvoje įtvirtintų teisių apimtį. Tarp šių kriterijų, be kita ko, yra klausimas, ar pagal nacionalinę sistemą nukentėjusysis turi baudžiamojo proceso šalies teisinį statusą.
71      Be to, toks aiškinimas taip pat atitinka šios direktyvos 6 straipsniu siekiamą tikslą, nes jos 26 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad teise gauti informaciją apie proceso eigą siekiama leisti nukentėjusiesiems, žinant visas aplinkybes, nuspręsti dėl „dalyvavimo“ šiame procese.
72      Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad Europos Komisijos pasiūlyme dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria nustatomi būtiniausi nusikaltimų aukų teisių, paramos joms ir jų apsaugos standartai (COM(2011) 275 final), nurodyta, kad Direktyvos 2012/29 II skyriuje, kuriame yra šios direktyvos 6 straipsnis, esančiais straipsniais „siekiama užtikrinti, kad visos aukos gautų pakankamą informaciją tokia forma, kad galėtų ją suprasti ir visapusiškai naudotis savo teisėmis, taip pat kad jaustų, kad su jomis elgiamasi pagarbiai“, ir kad „[t]urėtų būti suteikiama pakankamai išsami informacija, kad aukos, atsižvelgdamos į turimą informaciją, galėtų priimti sprendimus dėl savo dalyvavimo bylos nagrinėjime ir naudojimosi savo teisėmis būdų, visų pirma spręsdamos, ar prašyti peržiūrėti sprendimą nevykdyti baudžiamojo persekiojimo“.
73      Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl nukentėjusiojo, kuris nėra civilinė šalis baudžiamojoje byloje, kurioje asmuo buvo nuteistas in absentia, neinformavimo apie tai, kad nuteistasis pateikė specialųjį skundą, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje. Kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, tokiu skundu siekiama, kad būtų panaikintas galutiniu tapęs apkaltinamasis nuosprendis, motyvuojant tuo, kad jis negalėjo būti priimtas in absentia, ir prašoma prireikus iš naujo nagrinėti bylą iš esmės.
74      Šiuo klausimu konstatuotina, kad informacija, susijusi su specialiojo skundo, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, padavimu, gali patekti į Direktyvos 2012/29 6 straipsnio 2 dalies b punkto, kuriame daroma nuoroda į „baudžiamojo proceso padėtį“, taikymo sritį, jeigu, pirma, aptariamas baudžiamasis procesas buvo pradėtas gavus skundą dėl nukentėjusiojo patirtos nusikalstamos veikos, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir, antra, nukentėjusiojo teisė gauti tokią informaciją, jei jis to prašo, atitinka nacionalinėje baudžiamojo teisingumo sistemoje jam suteiktą vaidmenį.
75      Vadinasi, pagal šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalies b punktą nereikalaujama, kad pagal nacionalinę sistemą, kurioje numatyta nukentėjusiojo galimybė pareikšti civilinį ieškinį, šis nukentėjusysis būtų informuotas apie tokį skundą, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, jeigu jis nėra proceso šalis pagal nacionalinę teisę, nes nepareiškė civilinio ieškinio.
76      Vis dėlto dar reikia pažymėti, kad ši analizė nedaro poveikio nukentėjusiojo teisėms pagal Direktyvos 2012/29 6 straipsnio 5 ir 6 dalis gauti informaciją apie galimą asmens, kuris iš pradžių buvo nuteistas in absentia, paleidimą į laisvę.
77      Be to, taip pat reikia priminti, kad, kaip nurodyta Direktyvos 2012/29 11 konstatuojamojoje dalyje, joje nustatytos minimalios taisyklės, o valstybės narės gali išplėsti šioje direktyvoje nustatytas teises, kad užtikrintų aukštesnio lygio apsaugą.
78      Antra, kiek tai susiję su nukentėjusiojo teise būti išklausytam nagrinėjant specialųjį skundą, kaip nagrinėjamą pagrindinėje byloje, Direktyvos 2012/29 10 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad valstybės narės turi užtikrinti, kad nukentėjusieji galėtų būti išklausyti per baudžiamąjį procesą ir duoti parodymus. Taigi šioje nuostatoje bendrai įtvirtinta nukentėjusiojo teisė būti išklausytam „baudžiamojo proceso metu“, tačiau nereikalaujama, kad jis būtų išklausytas kiekviename šio proceso etape.
79      Šio 10 straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad procesinės normos, pagal kurias nukentėjusieji gali būti išklausyti baudžiamojo proceso metu ir gali duoti parodymus, nustatomos nacionalinėje teisėje.
80      Taigi iš tarpusavyje siejamų Direktyvos 2012/29 10 straipsnio 1 ir 2 dalių matyti, kad valstybės narės savo nacionalinėje teisėje turi nurodyti, kuriame proceso etape nukentėjusysis yra išklausomas.
81      Kalbant apie šiuo 10 straipsniu siekiamą tikslą pažymėtina, kad iš šio sprendimo 72 punkte minėto Komisijos pasiūlymo dėl direktyvos matyti, kad teise būti išklausytam siekiama užtikrinti, kad vykstant baudžiamajam procesui nukentėjusysis turėtų galimybę pateikti pirminę ir tolesnę informaciją, nuomonę ir parodymus. Šiame pasiūlyme nurodyta, kad „[t]iksli šios teisės apimtis nustatoma pagal nacionalinę teisę, ji gali būti įvairi – pradedant pagrindinėmis teisėmis bendrauti su kompetentinga institucija ir pateikti jai įrodymus ir baigiant platesnėmis teisėmis, kaip antai teisė, kad būtų atsižvelgta į įrodymus, teisė reikalauti surinkti tam tikrus įrodymus ar teisė aktyviai dalyvauti bylos nagrinėjime“.
82      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Direktyvos 2012/29 10 straipsnyje įtvirtinta teise būti išklausytam siekiama leisti nukentėjusiajam dalyvauti procese dėl padarytos nusikalstamos veikos, nuo kurios jis nukentėjo, ir būtent leisti jam prisidėti nustatant reikšmingas faktines aplinkybes ir renkant įrodymus, susijusius su nurodyta nusikalstama veika ir jo patirta žala.
83      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nagrinėjant specialųjį skundą, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje, gali būti keliami tik faktinio pobūdžio procedūriniai klausimai, susiję su aplinkybėmis, kuriomis kaltinamasis buvo pripažintas nedalyvaujančiu posėdyje. Taigi šie klausimai nesusiję su ginčo dėl nusikalstamos veikos ir galimos nukentėjusiojo patirtos žalos esme. Vadinasi, konstatuotina, kad nagrinėjant tokį skundą atsižvelgiama tik į nuteistojo procesines teises, ypač į jo teisę į teisingą bylos nagrinėjimą ir teisę į gynybą, todėl su tokiu skundu susijęs procesas nėra tiesiogiai siejamas su nukentėjusiojo, kuris nėra civilinė šalis, teisėmis.
84      Darytina išvada, kad pagal Direktyvos 2012/29 10 straipsnį nereikalaujama, kad nukentėjusysis būtų išklausytas nagrinėjant specialųjį skundą, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje.
85      Vis dėlto, kaip nurodyta šio sprendimo 77 punkte, toks aiškinimas nepažeidžia valstybių narių teisės išplėsti šioje direktyvoje nustatytas teises, kad būtų užtikrinta aukštesnio lygio apsauga.
86      Trečia, dėl klausimo, ar pagal Direktyvos 2012/29 18 straipsnį nukentėjusysis galėtų pasinaudoti teise būti informuotam apie pateiktą specialųjį skundą, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje, ir būti išklausytas jį nagrinėjant, konstatuotina, kad, remiantis šio straipsnio formuluote, jame numatytomis priemonėmis siekiama nukentėjusiųjų ir jų šeimos narių „apsaugos nuo antrinės ir pakartotinės viktimizacijos, bauginimo ir keršto priemonėmis, įskaitant priemones, kuriomis būtų užtikrinta, kad per apklausas ir liudijant aukoms nekiltų emocinės ar psichologinės žalos pavojus ir būtų apsaugotas jų asmens orumas“.
87      Priemonės, kuriomis siekiama užkirsti kelią antrinei viktimizacijai, savaime negali būti suprantamos kaip suteikiančios nukentėjusiajam teisę dalyvauti tokiame procese, kaip aptariamas pagrindinėje byloje, vien siekiant išvengti bylos nagrinėjimo iš naujo arba būti išklausytam per tokį procesą.
88      Be to, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad iš Direktyvos 2012/29 18 straipsnio formuluotės neaišku, ar Sąjungos teisės aktų leidėjas, siekdamas apsaugoti asmenį, nukentėjusį nuo nusikalstamos veikos, nustatė, kad šis vykstant teismo procesui gali būti apklaustas tik vieną kartą (2019 m. liepos 29 d. Sprendimo Gambino ir Hyka, C‑38/18, EU:C:2019:628, 51 punktas).
89      Be to, pagal Direktyvos 2012/29 18 straipsnį nukentėjusiajam suteikiama teisė į apsaugą „nedarant poveikio teisėms į gynybą“. Taip pat šios direktyvos 58 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad nusikaltimų aukoms, kurios buvo nustatytos kaip pažeidžiamos dėl antrinės ir pakartotinės viktimizacijos, bauginimo ir keršto, baudžiamajame procese taikomų tinkamų apsaugos priemonių mastas turėtų būti nustatomas „nedarant poveikio teisėms į gynybą ir laikantis teismo teisės veikti savo nuožiūra taisyklių“ (2019 m. liepos 29 d. Sprendimo Gambino ir Hyka, C‑38/18, EU:C:2019:628, 52 punktas).
90      Vadinasi, pagal Direktyvos 2012/29 18 straipsnį iš esmės nedraudžiama iš naujo apklausti nukentėjusįjį nuo nusikalstamos veikos, vykstant naujam procesui, pavyzdžiui, tuo atveju, jei apkaltinamasis nuosprendis būtų panaikintas pasibaigus Baudžiamojo proceso kodekso 629-bis straipsnyje numatytai procedūrai.
91      Taigi šiuo 18 straipsniu negalima pagrįsti kitokio Direktyvos 2012/29 6 ir 10 straipsnių aiškinimo, palyginti su pateiktu šio sprendimo 75 ir 84 punktuose.
92      Be to, Chartijos 47 straipsnio pirmoje pastraipoje garantuojama kiekvieno asmens, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos, yra pažeistos, teisė į veiksmingą jų gynybą teisme šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis. Vis dėlto iš bylos medžiagos nematyti, kad, neinformavus nukentėjusiojo ar nesuteikus jam galimybės būti išklausytam per pagrindinėje byloje nagrinėjamo specialiojo skundo nagrinėjimo procesą Direktyvoje 2012/29 numatytomis sąlygomis, jis būtų netekęs veiksmingos teisminės gynybos. Iš bylos medžiagos taip pat nematyti, kad jis būtų netekęs galimybės veiksmingai teisme ginti šioje direktyvoje užtikrinamas teises. Taip pat svarbu pažymėti, kad iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad tuo atveju, jeigu išnagrinėjus tokį skundą, kaip pagrindinėje byloje, būtų panaikintas ginčijamas apkaltinamasis nuosprendis, būtų pradėtas naujas procesas dėl bylos esmės.
93      Remiantis tuo, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2012/29 6, 10 ir 18 straipsniai, siejami su Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias tuo atveju, kai nuo nusikalstamos veikos nukentėjęs asmuo pagal nacionalinę teisę nebuvo civilinė šalis baudžiamajame procese, kuriam pasibaigus in absentia priimtas apkaltinamasis nuosprendis, tapęs galutiniu, nagrinėjant nuteistojo pateiktą specialųjį skundą, kuriuo prašoma panaikinti tą nuosprendį, motyvuojant tuo, kad jis negalėjo būti priimtas kaltinamajam nedalyvaujant, ir prireikus pradėti naują procesą dėl esmės, nenumatyta nei pareigos informuoti nukentėjusįjį apie pateiktą tokį specialųjį skundą, nei jo galimybės dalyvauti nagrinėjant tą skundą.
Dėl antrojo klausimo
94      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2016/343 8 ir 9 straipsniai, siejami su Chartijos 47 ir 54 straipsniais, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias, kaip jos išaiškintos nacionalinėje jurisprudencijoje, nacionalinis teismas, nesant tiesioginių įrodymų, kad in absentia nuteistas asmuo savanoriškai vengė sužinoti apie baudžiamąjį procesą, per kurį priimtas apkaltinamasis nuosprendis, privalo tenkinti šio asmens pateiktą skundą, kuriuo prašoma panaikinti šį galutiniu tapusį nuosprendį motyvuojant tuo, kad jis negalėjo būti priimtas asmeniui nedalyvaujant, ir prireikus nurodyti pradėti naują procesą dėl esmės.
95      Pirmiausia primintina, kad, kaip nurodyta Direktyvos 2016/343 1 straipsnyje, ja siekiama nustatyti bendras būtiniausias taisykles dėl tam tikrų baudžiamojo proceso aspektų, įskaitant „[asmens] teisę dalyvauti nagrinėjant [jam iškeltą] bylą teisme“. Kaip aiškiai patvirtinta šios direktyvos 33 konstatuojamojoje dalyje, ši teisė yra pagrindinės teisės į teisingą bylos nagrinėjimą sudedamoji dalis (2025 m. gegužės 20 d. Sprendimo Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
96      Šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad įtariamieji ir kaltinamieji turėtų teisę dalyvauti nagrinėjant jiems iškeltą bylą teisme.
97      Vis dėlto pagal šio 8 straipsnio 2 dalį valstybės narės gali numatyti, kad bylos nagrinėjimas teisme, kai gali būti priimtas sprendimas, kuriuo įtariamasis ar kaltinamasis pripažįstamas kaltu ar nekaltu, gali būti surengtas jam nedalyvaujant, jeigu įvykdytos tam tikros sąlygos. Iš tiesų pagal 2 dalį ši galimybė suteikiama su sąlyga, kad, kaip nurodyta šios dalies a punkte, įtariamasis arba kaltinamasis buvo laiku informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme ir neatvykimo pasekmes arba, kaip nurodyta šios dalies b punkte, įtariamajam arba kaltinamajam, kuris buvo informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme, atstovauja įgaliotas advokatas, kurį pasirinko įtariamasis ar kaltinamasis arba kurį paskyrė valstybė.
98      Šio 8 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad pagal jo 2 dalį priimtas sprendimas gali būti vykdomas prieš atitinkamą įtariamąjį arba kaltinamąjį.
99      Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 4 dalyje nustatyta, kad tais atvejais, kai valstybės narės numato galimybę nagrinėti bylą teisme nedalyvaujant įtariamiesiems ar kaltinamiesiems, tačiau neįmanoma įvykdyti šio straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų, nes negalima nustatyti įtariamojo ar kaltinamojo buvimo vietos nepaisant deramų pastangų, valstybės narės gali numatyti, kad sprendimas vis tiek gali būti priimtas ir vykdomas. Tokiu atveju valstybės narės užtikrina, kad kai įtariamieji ar kaltinamieji informuojami apie sprendimą, visų pirma tada, kai jie yra sulaikomi, jie taip pat būtų informuojami apie galimybę apskųsti sprendimą ir apie teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo ar kitą teisių gynimo priemonę pagal 9 straipsnį.
100    Be to, pagal minėtą 9 straipsnį tuo atveju, kai byla nagrinėjama nesilaikant šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje numatytų sąlygų, suinteresuotasis asmuo turi teisę „į bylos nagrinėjimą iš naujo arba į kitą teisių gynimo priemonę, kuri leistų iš naujo nagrinėti bylą iš esmės <...> ir kurią taikant būtų galima panaikinti pirminį sprendimą“.
101    Kaip nurodyta šio sprendimo 95 punkte, kadangi Direktyvoje 2016/343 įtvirtinta „teisė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme“ yra pagrindinės teisės į teisingą bylos nagrinėjimą sudedamoji dalis, teisė į bylos nagrinėjimą iš naujo, numatyta šios direktyvos 9 straipsnyje, taip pat turi būti laikoma šios pirmosios teisės sudedamąja dalimi, nes, kaip pabrėžta minėtos direktyvos 9 konstatuojamojoje dalyje, ji padeda sustiprinti jos apsaugą.
102    Tuo remiantis darytina išvada, kad asmuo, nuteistas in absentia, gali netekti teisės į bylos nagrinėjimą iš naujo tik tuo atveju, jei įvykdomos Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalyje numatytos sąlygos (šiuo klausimu žr. 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimo Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 33 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
103    Šiuo klausimu primintina, kad Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalies a ir b punktai taikomi alternatyviai ir kad kiekviename iš jų nustatytos dvi kumuliacinės sąlygos, iš kurių pagal pirmąją (ji bendra abiejuose punktuose) reikalaujama, kad įtariamasis arba kaltinamasis būtų laiku informuotas apie jo bylos nagrinėjimą teisme (šiuo klausimu žr. 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimo Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 34 punktą).
104    Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, siekiant nustatyti, ar ši pirmoji sąlyga įvykdyta, iš šios direktyvos 38 konstatuojamosios dalies matyti, kad ypatingą dėmesį reikia skirti, pirma, valdžios institucijų pastangoms siekiant informuoti in absentia nuteistą asmenį apie jam iškeltos bylos nagrinėjimą teisme ir, antra, atitinkamo asmens įdėtoms pastangoms siekiant gauti su tuo susijusią informaciją. Taigi atliekant šį vertinimą svarbūs tikslūs ir objektyvūs įrodymai, kad šis asmuo, nors ir buvo oficialiai informuotas, kad yra kaltinamas padaręs nusikalstamą veiką, ir taip žinodamas, kad dėl jo bus surengtas teisminis nagrinėjimas, sąmoningai vengia gauti oficialią informaciją apie šio teisminio nagrinėjimo laiką ir vietą, pavyzdžiui, kai minėtas asmuo sąmoningai nurodė klaidingą adresą arba kai jo nurodytu adresu nebėra (šiuo klausimu žr. 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimo Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 35 punktą).
105    Šiuo aspektu Teisingumo Teismas yra nurodęs, kad asmuo, nuteistas in absentia, be kita ko, gali būti laikomas turėjęs pakankamai informacijos apie tai, jog bus surengtas jo bylos nagrinėjimas teisme, jeigu jis gavo preliminarų kaltinamąjį aktą, kurio turinys, kiek tai susiję su inkriminuojamomis veikomis ir jų teisiniu kvalifikavimu, atitinka dėl jo surašyto galutinio kaltinamojo akto turinį. Taigi, kai atitinkamas asmuo slapstosi gavęs tokį preliminarų kaltinamąjį aktą, valstybėms narėms leidžiama manyti, kad tai, jog kompetentingos institucijos laiku išsiuntė oficialų dokumentą su nurodyta bylos nagrinėjimo data ir vieta, adresu, kurį tas asmuo pranešė šioms institucijoms ikiteisminio tyrimo metu, ir pateiktas įrodymas, kad dokumentas iš tikrųjų buvo gautas šiuo adresu, prilygsta to asmens informavimui apie šią datą ir vietą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalį, su sąlyga, kad minėtos valdžios institucijos dėjo pagrįstas pastangas asmeniui surasti (šiuo klausimu žr. 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimo Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 36 ir 37 punktus).
106    Antroji sąlyga, kurios reikalaujama tam, kad iš asmens, nuteisto in absentia, galėtų būti atimta teisė į bylos nagrinėjimą iš naujo, gali būti įvykdyta arba pagal Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalies a punktą ir 4 dalį, jeigu šiam asmeniui buvo laiku pranešta apie nedalyvavimo nagrinėjant jo bylą teisme pasekmes, arba pagal šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalies b punktą ir 4 dalį, jeigu šiam asmeniui nagrinėjant bylą teisme atstovavo jo arba valstybės paskirtas įgaliotas advokatas (2025 m. gegužės 20 d. Sprendimo Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 38 punktas). Šiuo klausimu primintina, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją vien to, kad in absentia nuteistą asmenį per visą teismo procesą, vykusį jam nedalyvaujant, gynė ex officio paskirtas advokatas, nepakanka, kad būtų įvykdyta ši sąlyga, nes būtina, kad šis asmuo būtų konkrečiai nurodęs advokatui atstovauti jam procese, vykstančiame jam nedalyvaujant (šiuo klausimu žr. 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimo Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 41, 59, 61 ir 62 punktus).
107    Jei šios sąlygos tenkinamos esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal Direktyvą 2016/343 atitinkamai valstybei narei nedraudžiama nesuteikti nuteistajam teisės į bylos nagrinėjimą iš naujo.
108    Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, atsižvelgiant į 2006 m. kovo 1 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimą Sejdovic prieš Italiją (ECLI:CE:ECHR:2006:0301JUD005658100), pagal nacionalinės teisės nuostatas, reglamentuojančias procesą in absentia ir pagrindinėje byloje nagrinėjamą specialųjį skundą, konkrečiai Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis ir 629-bis straipsnius, kaip juos aiškina Corte suprema di Cassazione (Kasacinis Teismas), iš esmės reikalaujama, kad Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis straipsnio 3 dalyje numatytu atveju nuteistajam, kuris buvo nuteistas in absentia, visada būtų suteikta teisė į bylos nagrinėjimą iš naujo, išskyrus atvejus, kai pateikiami „tiesioginiai“ įrodymai, kad jis „savanoriškai vengė“ sužinoti apie jam iškeltą bylą.
109    Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, dėl tokių reikalavimų asmuo, kuris buvo nuteistas in absentia ir savanoriškai vengia dalyvauti nagrinėjant jam iškeltą baudžiamąją bylą, vėliau galėtų pasiekti, kad būtų panaikintas apkaltinamasis nuosprendis ir beveik automatiškai pradėtas naujas procesas dėl bylos esmės, nes būtų praktiškai neįmanoma pateikti tiesioginių šio „savanoriško vengimo“ įrodymų.
110    Kaip matyti iš šio sprendimo 104 punkte primintos jurisprudencijos, Direktyvoje 2016/343 nereikalaujama pateikti tokių tiesioginių įrodymų, kad būtų galima įvertinti šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje įtvirtintą pirmąją sąlygą, susijusią su kaltinamojo žinojimu apie bylos nagrinėjimą teisme, nes taip pat galima atsižvelgti į galimus tikslius ir objektyvius įrodymus, kad šis asmuo, nors ir buvo oficialiai informuotas, kad yra kaltinamas padaręs nusikalstamą veiką, ir žinodamas, kad dėl jo bus surengtas teisminis nagrinėjimas, sąmoningai vengia gauti oficialią informaciją apie šio teisminio nagrinėjimo laiką ir vietą.
111    Be to, 2006 m. kovo 1 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo Sejdovic prieš Italiją (ECLI:CE:ECHR:2006:0301JUD005658100) 99 punkte nurodyta, kad negalima atmesti galimybės, jog tam tikros patvirtintos faktinės aplinkybės gali aiškiai įrodyti, kad kaltinamasis žino, jog jam iškelta baudžiamoji byla, ir žino kaltinimo pobūdį bei pagrindą, ir kad jis neketina dalyvauti nagrinėjant bylą teisme arba ketina išvengti baudžiamojo persekiojimo.
112    Šiomis aplinkybėmis primintina, kad iš Direktyvos 2016/343 1 straipsnio matyti, kad ja siekiama nustatyti būtiniausias bendras taisykles dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų ir teisės dalyvauti nagrinėjant tokias bylas teisme, o ne išsamiai suderinti baudžiamąjį procesą (pagal analogiją žr. 2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo HN (Iš šalies išsiųstam kaltinamajam iškelta byla), C‑420/20, EU:C:2022:679, 41 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
113    Šiuo klausimu, kaip nurodyta šios direktyvos 48 konstatuojamojoje dalyje, šia direktyva valstybėms narėms paliekama galimybė išplėsti joje nustatytas teises, kad būtų užtikrinta aukštesnio lygio apsauga.
114    Taigi pagal Direktyvą 2016/343 valstybėms narėms nedraudžiama išplėsti teisės į bylos nagrinėjimą iš naujo ir taikyti jos ir tais atvejais, kai tenkinamos šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje numatytos sąlygos; taip pat nedraudžiama suinteresuotojo asmens rūpestingumo siekiant gauti informaciją apie jam iškeltą baudžiamąją bylą vertinimą grįsti įrodinėjimo standartais, pagal kuriuos tik tiesioginiai įrodymai leidžia patvirtinti, kad šis asmuo savanoriškai vengė šio proceso.
115    Dėl Chartijos 47 ir 54 straipsnių, kuriuose atitinkamai reglamentuojama teisė į veiksmingą teisinę gynybą bei teisingą bylos nagrinėjimą ir draudimas piktnaudžiauti teisėmis, kurie atitinka EŽTK 6 ir 17 straipsnius, kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antrajame klausime, pažymėtina, kad iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos, kaip jos išaiškintos nacionalinėje jurisprudencijoje, suteikia galimybę asmeniui, nuteistam in absentia, nuo nusikalstamos veikos nukentėjusio asmens nenaudai piktnaudžiauti Chartijos 47 straipsnyje garantuojama teise į teisingą bylos nagrinėjimą ir taip pažeisti Chartijos 54 straipsnį. Taigi šiam teismui kyla klausimas, ar Direktyvos 2016/343 8 ir 9 straipsniai, siejami su Chartijos 47 ir 54 straipsniais, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos.
116    Šiuo klausimu pirmiausia primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, kai, kaip nagrinėjamu atveju, valstybės narės teismo prašoma patikrinti, ar su pagrindinėmis teisėmis suderinama nacionalinės teisės nuostata ar priemonė, kuria, susiklosčius situacijai, kai valstybių narių veiksmai nėra visiškai reglamentuojami Sąjungos teisės, įgyvendinama ši teisė, kaip tai suprantama pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį, nacionalinės valdžios institucijos ir teismai gali taikyti nacionalinius pagrindinių teisių apsaugos standartus, jeigu toks taikymas nepažeidžia nei Chartijoje, kaip ją aiškina Teisingumo Teismas, numatyto apsaugos lygio, nei Sąjungos teisės viršenybės, vienovės ir veiksmingumo (2013 m. vasario 26 d. Sprendimo Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, 29 punktas ir 2023 m. liepos 24 d. Sprendimo Lin, C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 110 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
117    Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš šio sprendimo 112–116 punktų, valstybės narės gali taikyti kaltinamojo teisės dalyvauti nagrinėjant jam iškeltą bylą teisme aukštesnio lygio apsaugą, nei reikalaujama pagal Sąjungos teisę, o tai negali pažeisti Chartijoje, kaip ją yra išaiškinęs Teisingumo Teismas, numatyto lygio apsaugos. Be to, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos nematyti, kad šis nacionalinėje teisėje numatytas aukštesnis apsaugos lygis gali pakenkti Sąjungos teisės viršenybei, vienovei ar veiksmingumui.
118    Antra, pagal Chartijos 54 straipsnį nė viena jos nuostata negali būti aiškinama kaip suteikianti teisę pradėti veiklą ar atlikti veiksmą siekiant panaikinti joje pripažintas teises ar laisves arba apriboti jas labiau, negu numatyta šioje Chartijoje.
119    Primintina, kad EŽTK 17 straipsniu, kiek jis susijęs su asmenimis, siekiama neleisti jiems remtis Konvencijos nuostatomis atliekant veiksmus, kuriais siekiama panaikinti šioje Konvencijoje pripažintas teises ir laisves. Europos Žmogaus Teisių Teismas yra nurodęs, kad ši nuostata, turinti negatyvią taikymo sritį, negali būti aiškinama a contrario kaip atimanti iš fizinio asmens pagrindines asmens teises, garantuojamas, be kita ko, EŽTK 5 ir 6 straipsniuose, kurie atitinka Chartijos 47 ir 48 straipsnius (2009 m. kovo 17 d. EŽTT sprendimas Ould Dah prieš Prancūziją, ECLI:CE:ECHR:2009:0317DEC001311303).
120    Jeigu in absentia nuteistas asmuo, remdamasis Baudžiamojo proceso kodekso 629-bis straipsnyje numatyta procedūra, pateikia specialųjį skundą, kuriuo siekia, kad būtų panaikintas in absentia priimtas ir galutiniu tapęs apkaltinamasis nuosprendis, o nacionalinis teismas, konstatavęs, kad nagrinėjant bylą nebuvo įvykdytos Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis straipsnyje nustatytos sąlygos, tenkina šį skundą, šis asmuo remiasi teise į teisingą bylos nagrinėjimą, kuri apima teisę dalyvauti nagrinėjant jam iškeltą bylą teisme, todėl neatrodo, kad suteikiant nuteistajam galimybę pasinaudoti šia išimtine teisių gynimo priemone siekiama panaikinti Chartijoje pripažintas teises ar laisves arba norima, kad būtų nustatyti didesni teisių ir laisvių apribojimai, nei numatytieji Chartijoje, kaip tai suprantama pagal jos 54 straipsnį.
121    Be to, kadangi nacionalinėje teisėje, kaip ji išaiškinta nacionalinėje jurisprudencijoje, numatytomis tokio specialiojo skundo, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pateikimo sąlygomis siekiama užtikrinti aukštesnį kaltinamojo teisės dalyvauti nagrinėjant jam iškeltą bylą teisme apsaugos lygį, nei reikalaujama pagal Sąjungos teisę, šis asmuo, kuriam taikoma tokia aukštesnio lygio nacionalinė apsauga, nesinaudoja iš Sąjungos teisės kylančia teise.
122    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2016/343 8 ir 9 straipsniai, siejami su Chartijos 47 ir 54 straipsniais, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias, kaip jos išaiškintos nacionalinėje jurisprudencijoje, nacionalinis teismas, nesant tiesioginių įrodymų, kad in absentia nuteistas asmuo savanoriškai vengė sužinoti apie baudžiamąjį procesą, per kurį priimtas apkaltinamasis nuosprendis, privalo tenkinti šio asmens pateiktą skundą, kuriuo prašoma panaikinti šį galutiniu tapusį nuosprendį motyvuojant tuo, kad jis negalėjo būti priimtas asmeniui nedalyvaujant, ir prireikus nurodyti pradėti naują procesą dėl esmės.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
123    Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.      2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/29/ES, kuria nustatomi būtiniausi nusikaltimų aukų teisių, paramos joms ir jų apsaugos standartai ir kuria pakeičiamas Tarybos pamatinis sprendimas 2001/220/TVR, 6, 10 ir 18 straipsniai, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu,
turi būti aiškinami taip:
pagal juos nedraudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias tuo atveju, kai nuo nusikalstamos veikos nukentėjęs asmuo pagal nacionalinę teisę nebuvo civilinė šalis baudžiamajame procese, kuriam pasibaigus in absentia priimtas apkaltinamasis nuosprendis, tapęs galutiniu, nagrinėjant nuteistojo pateiktą specialųjį skundą, kuriuo prašoma panaikinti tą nuosprendį, motyvuojant tuo, kad jis negalėjo būti priimtas kaltinamajam nedalyvaujant, ir prireikus pradėti naują procesą dėl esmės, nenumatyta nei pareigos informuoti šį nukentėjusįjį apie pateiktą tokį specialųjį skundą, nei jo galimybės dalyvauti nagrinėjant tą skundą.
2.      2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo 8 ir 9 straipsniai, siejami su Pagrindinių teisių chartijos 47 ir 54 straipsniais,
turi būti aiškinami taip:
pagal juos nedraudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias, kaip jos išaiškintos nacionalinėje jurisprudencijoje, nacionalinis teismas, nesant tiesioginių įrodymų, kad in absentia nuteistas asmuo savanoriškai vengė sužinoti apie baudžiamąjį procesą, per kurį priimtas apkaltinamasis nuosprendis, privalo tenkinti šio asmens pateiktą skundą, kuriuo prašoma panaikinti šį galutiniu tapusį nuosprendį motyvuojant tuo, kad jis negalėjo būti priimtas asmeniui nedalyvaujant, ir prireikus nurodyti pradėti naują procesą dėl esmės.
Parašai.
*      Proceso kalba: italų.
i      Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.