62021CJ0608
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
2023 m. gegužės 25 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Direktyva 2012/13/ES – Teisė į informaciją baudžiamajame procese – 6 straipsnis – Teisė būti informuotam apie pareikštus kaltinimus – 7 straipsnis – Teisė susipažinti su bylos medžiaga – Veiksmingas naudojimasis teise į gynybą – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 6 straipsnis – Teisė į laisvę ir saugumą – Įtariamojo ar kaltinamojo sulaikymo priežasčių nurodymas atskirame dokumente – Momentas, kada toks dokumentas turi būti pateiktas“
Byloje C‑608/21
dėl Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas, Bulgarija) 2021 m. rugsėjo 17 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2021 m. rugsėjo 29 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą administracinio pobūdžio baudžiamojoje byloje, iškeltoje
XN,
dalyvaujant
Politseyski organ pri 02 RU SDVR,
TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Lycourgos (pranešėjas), teisėjai L. S. Rossi, J.-C. Bonichot, S. Rodin ir O. Spineanu-Matei,
generalinis advokatas P. Pikamäe,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
XN, atstovaujamo advokat R. Rashkov,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos M. Wasmeier ir I. Zaloguin,
susipažinęs su 2023 m. sausio 12 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese (OL L 142, 2012, p. 1) 6 straipsnio 2 dalies ir 8 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant nutarimo dėl XN sulaikymo teisėtumą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2012/13 14, 22, 27 ir 28 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(14)
ši[a] direktyva <…> nustatomi bendri minimalūs standartai, taikytini informacijai apie teises ir kaltinimus, kuri turi būti pateikta asmenims, įtariamiems arba kaltinamiems įvykdžius nusikalstamą veiką, kad būtų galima stiprinti valstybių narių tarpusavio pasitikėjimą. Ši direktyva grindžiama [Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (toliau – Chartija)], ypač jos 6, 47 ir 48 straipsniuose, nustatytomis teisėmis, remiantis [1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK)] 5 ir 6 straipsniais, kaip juos išaiškino Europos Žmogaus Teisių Teismas.
<…>
(22)
kai įtariamasis arba kaltinamasis suimamas arba sulaikomas, informacija apie taikytinas procesines teises turėtų būti pateikiama įteikiant raštišką pranešimą apie teises, suformuluotą taip, kad jis būtų lengvai suprantamas, siekiant padėti tam asmeniui iš tikrųjų suprasti savo teises. Toks pranešimas apie teises turėtų būti nedelsiant įteiktas kiekvienam suimtam asmeniui, kurio laisvę teisėsaugos institucijos apriboja baudžiamojo proceso eigoje. Jame turėtų būti nurodyta pagrindinė informacija apie galimybę užginčyti suėmimo teisėtumą, pasiekti, kad sprendimas dėl sulaikymo būtų peržiūrėtas, arba prašyti sąlyginio paleidimo tais atvejais, kai tokia teisė yra numatyta nacionalinėje teisėje ir joje numatyta apimtimi. <…>
(27)
asmeniui, įtariamam arba kaltinamam įvykdžius nusikalstamą veiką, turėtų būti suteikiama visa informacija apie kaltinimus, kuri jam reikalinga pasiruošti gynybai ir kuri užtikrina teisingą teismo procesą;
(28)
informacija, kuri suteikiama įtariamajam arba kaltinamajam apie nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jis yra įtariamas arba kaltinamas, turėtų būti suteikiama nedelsiant ir ne vėliau kaip prieš pirmąją oficialią įtariamojo arba kaltinamojo apklausą policijoje arba kitoje kompetentingoje valdžios institucijoje ir nedarant įtakos vykstančių tyrimų eigai. Su nusikalstama veika susijusių faktų aprašymas, įskaitant, kai tai yra žinoma, nusikalstamos veikos įvykdymo laiką ir vietą, taip pat galimą inkriminuojamos nusikalstamos veikos teisinį kvalifikavimą, turėtų būti suteiktas kuo išsamiau ir susietas su tuo baudžiamojo proceso etapu, kuriuo šis aprašymas teikiamas, kad būtų užtikrintas teisingas bylos nagrinėjimas ir veiksmingai pasinaudota teise į gynybą.“
4
Direktyvos 2012/13 1 straipsnyje „Dalykas“ nurodyta:
„Šia direktyva nustatomos taisyklės, susijusios su įtariamųjų ar kaltinamųjų teise į informaciją apie jų teises baudžiamajame procese ir apie jiems pareikštus kaltinimus. Ja taip pat nustatomos taisyklės, susijusios su asmenų, dėl kurių išduotas Europos arešto orderis, teise į informaciją apie jų teises.“
5
Šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Ši direktyva taikoma nuo momento, kai valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos praneša asmenims, kad jie įtariami arba kaltinami padarę nusikalstamą veiką, iki proceso pabaigos, t. y. iki bus galutinai išspręstas klausimas, ar įtariamasis arba kaltinamasis įvykdė nusikalstamą veiką, įskaitant, jei taikoma, nuteisimą ir sprendimo dėl apeliacinio skundo priėmimą.“
6
Šios direktyvos 6 straipsnyje „Teisė į informaciją apie kaltinimus“ 1–3 dalyse numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamiesiems arba kaltinamiesiems būtų pateikta informacija apie nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jie yra įtariami arba kaltinami. Ta informacija suteikiama nedelsiant ir yra tiek išsami, kiek tai yra būtina užtikrinti teisingą procesą ir veiksmingą naudojimąsi teise į gynybą.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji arba kaltinamieji, kurie yra suimti arba sulaikyti, būtų informuoti apie jų suėmimo arba sulaikymo priežastis, įskaitant nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jie yra įtariami ar jiems pareikšti kaltinimai dėl jos įvykdymo.
3.   Valstybės narės užtikrina, kad ne vėliau kaip iki kaltinimų esmės perdavimo teismui būtų suteikta išsami informacija apie kaltinimą, įskaitant nusikalstamos veikos pobūdį ir teisinį kvalifikavimą bei kaltinamųjų dalyvavimo vykdant tą nusikalstamą veiką pobūdį.“
7
Tos pačios direktyvos 7 straipsnio „Teisė susipažinti su bylos medžiaga“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Tais atvejais, kai asmuo yra suimamas ir sulaikomas bet kuriuo baudžiamojo proceso etapu, valstybės narės užtikrina, kad suimtiesiems arba sulaikytiesiems, arba jų advokatams būtų pateikti su konkrečia byla susiję kompetentingų valdžios institucijų turimi dokumentai, kurie yra svarbūs siekiant veiksmingai apskųsti pagal nacionalinę teisę suėmimo ar sulaikymo teisėtumą.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamiesiems arba kaltinamiesiems, arba jų advokatui būtų suteikta teisė susipažinti bent su visais kompetentingų valdžios institucijų turimais įtariamuosius arba kaltinamuosius kaltinančiais ar išteisinančiais daiktiniais įrodymais, kad būtų užtikrintas teisingas procesas ir pasirengta gynybai.“
8
Direktyvos 2012/13 8 straipsnio „Peržiūra ir teisių gynimo priemonės“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad būtų užregistruoti tie atvejai, kai įtariamajam arba kaltinamajam suteikiama informacija pagal 3–6 straipsnius, laikantis atitinkamos valstybės narės teisėje nurodytos registravimo tvarkos.“
Bulgarijos teisė
9
Zakon za administrativnite narushenia i nakazania (Administracinių nusižengimų ir nuobaudų įstatymas, DV, Nr. 92, 1969 m. lapkričio 28 d.) 22 straipsnyje nustatyta:
„Siekiant užkirsti kelią administraciniams nusižengimams ir juos nutraukti, taip pat išvengti žalingų pasekmių ir jas pašalinti, gali būti taikomos administracinės prievartos priemonės.“
10
Šio įstatymo 23 straipsnis suformuluotas taip:
„Atvejai, kuriais gali būti patvirtintos administracinės prievartos priemonės, jų pobūdis, jas vykdančios institucijos, jų taikymo būdas ir apskundimo tvarka reglamentuojami įstatyme arba įsakyme.“
11
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Zakon za ministerstvoto na vatreshnite raboti (Vidaus reikalų ministerijos įstatymas, DV, Nr. 53, 2014 m. birželio 27 d., toliau – Vidaus reikalų ministerijos įstatymas) 72 straipsnyje numatyta:
„(1)   Policijos tarnybos gali sulaikyti asmenį:
1) dėl kurio yra įrodymų, kad jis padarė nusikalstamą veiką.
<…>
(4)   Sulaikytas asmuo turi teisę ginčyti sulaikymo teisėtumą policijos įstaigos buveinės vietos rayonen sad [(apylinkės teismas, Bulgarija)]. Teismas priima sprendimą dėl skundo nedelsdamas, o dėl jo sprendimo Administrativnoprotsesualen kodeks [(Administracinio proceso kodeksas)] numatyta tvarka gali būti paduotas kasacinis skundas atitinkamam administrativen sad [(administracinis teismas)].
(5)   Nuo sulaikymo momento asmuo turi teisę į advokatą, į tai, kad jam būtų paaiškinta jo teisė atsisakyti advokato ir tokio atsisakymo pasekmės, taip pat jo teisė atsisakyti duoti parodymus, kai sulaikymas grindžiamas 1 dalies 1 punktu.
<…>“
12
Pagal šio įstatymo 73 straipsnį asmeniui, sulaikytam šio įstatymo 72 straipsnio 1 dalies 1–4 punktuose numatytomis sąlygomis, negali būti apribotos kitos teisės, išskyrus teisę laisvai judėti. Šiuo atveju sulaikymo trukmė negali viršyti 24 valandų.
13
Vidaus reikalų ministerijos įstatymo 74 straipsnyje nustatyta:
„(1)   Dėl 72 straipsnio 1 dalyje nurodytų asmenų išduodamas rašytinis nutarimas dėl sulaikymo.
(2)   1 dalyje minėtame nutarime turi būti nurodyta:
1)
nutarimą priėmusio policijos pareigūno pavardė, pareigos ir darbo vieta;
2)
faktiniai ir teisiniai sulaikymo pagrindai;
3)
sulaikyto asmens tapatybės duomenys;
4)
sulaikymo data ir laikas;
5)
73 straipsnyje nurodyto asmens teisių apribojimas;
6)
šio asmens teisė:
a)
ginčyti sulaikymo teisėtumą teisme;
b)
turėti advokatą nuo sulaikymo momento;
<…>
(3)   Sulaikytas asmuo turi užpildyti pareiškimą, kuriame nurodyta, kad jam buvo pranešta apie jo teises, taip pat išreikštas jo ketinimas pasinaudoti 2 dalies 6 punkto b–f papunkčiuose jam suteiktomis teisėmis arba jomis nesinaudoti. Nutarimą pasirašo policijos pareigūnas ir sulaikytas asmuo.
(4)   Jeigu sulaikytas asmuo atsisako arba negali pasirašyti nutarimo, tai patvirtinama liudytojo parašu.
<…>
(6)   Nutarimo kopija perduodama sulaikytam asmeniui pasirašytinai.“
14
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Administrativnoprotsesualen kodeks (Administracinio proceso kodeksas, DV, Nr. 30, 2006 m. balandžio 11 d.) 21 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Individualus administracinis aktas – tai administracinės valdžios institucijos ar kitos pagal įstatymus įgaliotos įstaigos ar tarnybos, viešosios valdžios funkcijas atliekančių asmenų ir viešąsias paslaugas teikiančių įstaigų valios išraiška, išreikšta aiškiai, veiksmais ar neveikimu, sukurianti teises ar pareigas arba tiesiogiai daranti įtaką tam tikrų piliečių ar organizacijų teisėms, laisvėms ar teisėtiems interesams, taip pat atsisakymas priimti tokį aktą.“
15
Šio kodekso 145 straipsnyje numatyta:
„(1)   Dėl administracinių aktų atitikties įstatymams gali būti pareikštas ieškinys teisme.
(2)   Aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį:
1. pradinis individualus administracinis aktas, įskaitant atsisakymą priimti tokį aktą;
<…>“
16
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 1963 m. gruodžio 28 d.Ukaz no 904 za borba s drebnoto huliganstvo (Dekretas Nr. 904 dėl kovos su smulkiu chuliganizmu, DV, Nr. 102, 1963 m. gruodžio 31 d.) 1 straipsnyje nustatyta:
„(1)   Už smulkaus chuliganizmo veiksmus, kuriuos atliko šešiolikos metų sulaukęs asmuo, baudžiama šiomis administracinėmis nuobaudomis:
1. areštas iki penkiolikos dienų Vidaus reikalų ministerijos įstaigoje;
2. 100–500 BGN (apie 50–255 EUR) bauda.
(2)   Pagal šį dekretą „smulkus chuliganizmas“ suprantamas kaip orumą žeminantis elgesys, pasireiškiantis keiksmažodžių, įžeidimų ar kitų necenzūrinių žodžių vartojimu viešoje vietoje, kelių žmonių akivaizdoje, elgesiu ir veiksmais, įžeidžiančiais piliečius, valdžios institucijas ar bendruomenę, kivirčais, savavališkais ar panašiais veiksmais, dėl kurių sutrikdoma viešoji tvarka ar rimtis, tačiau kurie dėl nedidelio pavojaus visuomenei nesudaro nusikalstamos veikos, numatytos Baudžiamojo kodekso 325 straipsnyje, sudėties.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
17
RK, kuris yra 2-osios apylinkės policijos komisariato prie Sostinės vidaus reikalų direkcijos (Bulgarija) pareigūnas, 2020 m. rugsėjo 2 d. priėmė nutarimą taikyti administracinę prievartos priemonę – remiantis įtarimu dėl nusikalstamos veikos padarymo sulaikyti XN iki 24 valandų laikotarpiui.
18
Šiame nutarime, pasirašytame RK, nurodyti tokie teisiniai ir faktiniai XN sulaikymo pagrindai: „Vidaus reikalų ministerijos įstatymo 72 straipsnio 1 dalies 1 punktas“ ir „viešosios tvarkos trikdymas“. XN atsisakė pasirašyti šį nutarimą. Kitoje nutarimo pusėje nurodyta, kad XN buvo paleistas 2020 m. rugsėjo 3 d. 11 val. 10 min., ir tai patvirtinta jo parašu. Iškart po XN sulaikymo buvo atlikta jo krata, surašant protokolą, ir jam buvo pateiktas pareiškimas, kurį reikėjo užpildyti ir kuriame buvo išdėstytos jo teisės pagal Vidaus reikalų ministerijos įstatymo 72–74 straipsnius.
19
2020 m. rugsėjo 3 d. XN užginčijo nutarimo dėl sulaikymo teisėtumą Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas, Bulgarija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
20
Nagrinėjant su šiuo ieškiniu susijusią bylos medžiagą, buvo pateiktos rašytinės 2020 m. rugsėjo 2, 3 ir 4 d. policijos pareigūnų ataskaitos, jose teigiama, kad 2020 m. rugsėjo 2 d. apie 11 val. 20 min. XN, dalyvaudamas protesto akcijoje Sofijos miesto (Bulgarija) teritorijoje priešais Narodno Sabranie (Nacionalinė asamblėja, Bulgarija) pastatą, bandė prasiveržti pro policijos užkardą, rankomis ir kojomis daužė policijos pareigūnų skydus ir laidė jiems ciniškas replikas, todėl buvo būtina jį sulaikyti.
21
Nėra įrodymų, kad 2020 m. rugsėjo 2 ir 3 d. policijos pareigūnų rašytinės ataskaitos buvo pateiktos XN susipažinti jo sulaikymo momentu.
22
2020 m. rugsėjo 2 d. savo rašytinėse pastabose XN nurodė, kad dalyvavo protesto akcijose ir kad, kilus įtampai, minia jį nustūmė prie policijos užkardos, paskui jis buvo suimtas Vidaus reikalų ministerijos pareigūnų, kurie panaudojo prieš jį neteisėtą fizinį smurtą. Jis neigė pažeidęs viešąją tvarką.
23
2020 m. rugsėjo 8 d. Sofijos apylinkės prokuratūros prokuroro įsakymu šio miesto 2-osios apylinkės policijos komisariato pareigūnas parengė ataskaitą dėl XN, joje buvo konstatuoti „smulkaus chuliganizmo veiksmai“, ir pateikė ją nagrinėti Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas); šioje ataskaitoje buvo teigiama, jog atlikęs šio sprendimo 20 punkte nurodytus veiksmus XN padarė pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 1963 m. gruodžio 28 d. Dekreto Nr. 904 1 straipsnio 2 dalyje nurodytą administracinį nusižengimą.
24
2020 m. rugsėjo 8 d. sprendimu Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas) pripažino XN nekaltu ir išteisino, nes nebuvo įrodytas tariamas nusižengimas. Šis teismo sprendimas yra galutinis.
25
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagrindinėje byloje jis turi išnagrinėti nutarimo dėl XN sulaikymo teisėtumą.
26
Jis patikslina, jog toks sulaikymas, skiriamas asmenims, dėl kurių yra įrodymų, kad jie padarė nusikalstamą veiką, laikomas administracine prievartos priemone, kaip tai suprantama pagal Įstatymo dėl administracinių nusižengimų ir nuobaudų 22 straipsnį, kuri yra individualaus administracinio akto pobūdžio ir kuria siekiama neleisti atitinkamam asmeniui pabėgti arba padaryti nusikalstamą veiką.
27
Pagal nacionalinių teismų jurisprudenciją tam, kad būtų galima taikyti tokią priemonę, nebūtina surinkti neginčijamų įrodymų, aiškiai ir vienareikšmiškai patvirtinančių, kad atitinkamas asmuo yra kaltas dėl nusikalstamos veikos, kaip ji suprantama pagal Baudžiamąjį kodeksą, nes šie įrodymai turi būti pateikti vykstant baudžiamajam, o ne administraciniam procesui. Pakanka, kad būtų rašytinės ar žodinės „informacijos“, rodančios, jog buvo įvykdyta nusikalstama veika, ir pagrindžiančios įtarimą, kad atitinkamas asmuo greičiausiai dalyvavo ją vykdant.
28
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal Vidaus reikalų ministerijos įstatymo 74 straipsnio 2 dalies 2 punktą faktinių ir teisinių sulaikymo pagrindų nurodymas yra pagrindinis policijos pareigūno nutarimui keliamas reikalavimas. Vis dėlto šiuo klausimu Varhoven administrativen sad (Aukščiausiasis administracinis teismas, Bulgarija) šią nuostatą aiškina taip, kad tokia informacija gali būti pateikta ne rašytiniame nutarime, kuriuo nurodoma sulaikyti asmenį, bet kituose lydymuosiuose dokumentuose (ankstesniuose ar vėlesniuose), net jei šie dokumentai nebuvo pateikti atitinkamam asmeniui jo judėjimo laisvės apribojimo momentu.
29
Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad ši Varhoven administrativen sad (Aukščiausiasis administracinis teismas) jurisprudencija neatitinka nei Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalies ir 8 straipsnio 1 dalies, nei EŽTK 5 straipsnio 1 dalies c punkto, kaip jį aiškina Europos Žmogaus Teisių Teismas.
30
Iš tiesų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, reikia atsižvelgti į tai, kad Direktyvos 2012/13 7 straipsnyje įtvirtinta asmenų, turinčių „įtariamųjų“ statusą, teisė susipažinti su bylos medžiaga nebuvo perkelta į Bulgarijos teisę, todėl šiems asmenims ji neužtikrinama. Pagal Nakazatelno protsesualen kodeks (Baudžiamojo proceso kodeksas) tokia galimybė susipažinti su bylos medžiaga garantuojama tik „kaltinamiems“ asmenims.
31
Taigi, nepateikiant konkrečios informacijos apie faktinius ir teisinius sulaikymo pagrindus ir atsižvelgiant į tai, kad neužtikrinama jo teisė susipažinti su bylos medžiaga, kurioje nurodyti šie pagrindai, iš sulaikyto asmens, įtariamo padarius nusikalstamą veiką, atimama galimybė tinkamai ir veiksmingai pasinaudoti teise į gynybą ir užginčyti akto, kuriuo nurodyta jį sulaikyti, teisėtumą teisme.
32
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui taip pat kyla klausimas dėl informacijos apie nusikalstamą veiką, dėl ko asmuo sulaikytas, kuri turi būti pateikta šiam asmeniui pagal Direktyvos 2012/13 6 straipsnį, apimties ir išsamumo.
33
Šiomis aplinkybėmis Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyvos 2012/13] 8 straipsnio 1 dalis, siejama su [šios direktyvos] 6 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės normos, kurios, remiantis suformuota jurisprudencija, atitinkamoje valstybėje narėje yra taikomos patikslintos ir pagal kurias informaciją apie įtariamo asmens suėmimo ar sulaikymo pagrindus, įskaitant informaciją apie nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jis įtariamas, yra leidžiama nurodyti ne rašytiniame nutarime sulaikyti asmenį, o kituose lydimuosiuose (ankstesniuose arba vėlesniuose) dokumentuose, kurie nėra pateikiami nedelsiant ir apie kuriuos asmuo gali sužinoti vėliau teisme, jeigu apskundžia sulaikymo teisėtumą?
2.
Ar [Direktyvos 2012/13] 6 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pateikiant informaciją apie nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu suimtas asmuo yra įtariamas, privaloma nurodyti veikos įvykdymo laiką, vietą, būdą, konkretų asmens dalyvavimą ją vykdant ir iš to išplaukiantį baudžiamąjį vertinimą tam, kad būtų užtikrintas veiksmingas naudojimasis teise į gynybą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl Direktyvos 2012/13 taikymo
34
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagal Bulgarijos teisę sulaikymas vadovaujantis Vidaus reikalų ministerijos įstatymo 72 straipsnio 1 dalies 1 punktu, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, yra individualaus administracinio akto pobūdžio administracinė prievartos priemonė. Be to, anot šio teismo, asmens atsakomybė už nusikalstamą veiką, už kurią jis buvo sulaikytas, nagrinėjama atskirai, vykstant baudžiamajam procesui. Atsižvelgiant į šias aplinkybes, reikia patikrinti, ar Direktyva 2012/13 taikytina pagrindinėje byloje.
35
Direktyvos 2012/13 1 straipsnyje nurodyta, kad ja nustatomos taisyklės, susijusios su įtariamųjų ar kaltinamųjų teise į informaciją apie jų teises baudžiamajame procese ir apie jiems pareikštus kaltinimus.
36
Pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalį ji taikoma nuo momento, kai valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos praneša asmenims, kad jie įtariami arba kaltinami padarę nusikalstamą veiką, iki proceso pabaigos, t. y. kol bus galutinai išspręstas klausimas, ar įtariamasis arba kaltinamasis įvykdė nusikalstamą veiką, įskaitant, jei taikoma, nuteisimą ir sprendimo dėl apeliacinio skundo priėmimą.
37
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamame nutarime dėl sulaikymo kaip faktinis ir teisinis šio sulaikymo pagrindas nurodyta „Vidaus reikalų ministerijos įstatymo 72 straipsnio 1 dalies 1 punktas“ ir „viešosios tvarkos trikdymas“. Šioje nuostatoje numatytas asmenų, dėl kurių yra įrodymų, kad jie padarė nusikalstamą veiką, sulaikymas. Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos taip pat matyti, kad nusikalstama veika, kurią įtariamas padaręs XN, patenka į Baudžiamojo kodekso taikymo sritį.
38
Be to, neatsižvelgiant į informaciją, kurią nacionalinės policijos tarnybos faktiškai perdavė XN, konstatuotina, kad dėl to, jog XN buvo suimtas ir sulaikytas, jam buvo pranešta, kad jis įtariamas padaręs nusikalstamą veiką, taigi ši Direktyvos 2012/13 taikymo sąlyga, įtvirtinta jos 2 straipsnio 1 dalyje, yra įvykdyta.
39
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ši direktyva taikytina pagrindinėje byloje.
Dėl pirmojo klausimo
40
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalis ir 8 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiama taikyti nacionalinės teisės normas, pagal kurias asmenų, įtariamų arba kaltinamų padarius nusikalstamą veiką, sulaikymo priežastys, įskaitant informaciją apie nusikalstamą veiką, kurios padarymu jie įtariami arba kaltinami, gali būti nurodytos kituose dokumentuose nei aktas dėl sulaikymo ir apie jas šiems asmenims gali būti pranešta tik tuomet, jeigu jie užginčija sulaikymo teisėtumą teisme.
41
Pirmiausia pažymėtina, kad nagrinėjant šį klausimą nereikia aiškinti Direktyvos 2012/13 8 straipsnio 1 dalies. Pagal šią nuostatą reikalaujama, kad valstybės narės užtikrintų, kad būtų užregistruoti tie atvejai, kai įtariamajam arba kaltinamajam suteikiama informacija pagal šios direktyvos 3–6 straipsnius, laikantis atitinkamos valstybės narės teisėje nurodytos registravimo tvarkos. Vis dėlto iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą nematyti, kad ši pareiga registruoti informaciją turėtų kokios nors reikšmės atsakymui į minėtą klausimą.
42
Aiškinant Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalį reikia atsižvelgti ne tik į šios nuostatos formuluotę, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslą (2023 m. kovo 2 d. Sprendimo Staatsanwaltschaft Graz (Diuseldorfo mokestinių baudžiamųjų bylų tarnyba) (C‑16/22, EU:C:2023:148, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
43
Pirma, dėl šio 6 straipsnio 2 dalies formuluotės pasakytina, kad joje nustatyta, jog valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji arba kaltinamieji, kurie yra suimti arba sulaikyti, būtų informuoti apie jų suėmimo arba sulaikymo priežastis, įskaitant nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jie yra įtariami ar kaltinami. Taigi šioje nuostatoje nėra jokios nuorodos į momentą, kada turi būti pranešta apie suėmimo priežastis.
44
Antra, dėl Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalies konteksto pažymėtina, kad to paties straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje numatyta valstybių narių pareiga informuoti įtariamuosius arba kaltinamuosius apie nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jie yra įtariami arba kaltinami. Antrame sakinyje patikslinta, kad ši informacija suteikiama „nedelsiant“ ir yra tokia išsami, kiek tai yra būtina užtikrinti teisingą procesą ir veiksmingą naudojimąsi teise į gynybą.
45
Šiuo aspektu iš šios direktyvos 28 konstatuojamosios dalies matyti, kad šiems asmenims informacija apie nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jie yra įtariami arba kaltinami, turėtų būti suteikta „nedelsiant“ ir ne vėliau kaip prieš pirmąją oficialią apklausą policijoje arba kitoje kompetentingoje valdžios institucijoje.
46
Kaip savo išvados 41 punkte pažymėjo generalinis advokatas, Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta bendra pareiga pateikti informaciją apie nusikalstamą veiką, o šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalyje numatyta papildoma pareiga informuoti įtariamojo ar kaltinamojo suėmimo arba sulaikymo atveju, susijusi su suėmimą ar sulaikymą pagrindžiančiomis priežastimis. Šių dviejų nuostatų tarpusavio ryšys leidžia daryti išvadą, kad šio 6 straipsnio 1 dalyje numatytas laiko reikalavimas, pagal kurį įtariamasis arba kaltinamasis turi būti „nedelsiant“ informuotas apie nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jis įtariamas arba kaltinamas, taip pat taikomas suėmimo ar sulaikymo, kaip tai suprantama pagal to paties 6 straipsnio 2 dalį, atveju.
47
Trečia, kiek tai susiję su Direktyva 2012/13 siekiamu tikslu, iš tarpusavyje siejamų šios direktyvos 1 straipsnio ir 14 bei 27 konstatuojamųjų dalių matyti, kad ja siekiama nustatyti minimalius standartus, taikytinus informacijai, kuri turi būti pateikta asmenims, įtariamiems arba kaltinamiems įvykdžius nusikalstamą veiką, kad jie galėtų pasirengti gynybai ir būtų užtikrintas teisingas procesas (šiuo klausimu žr. 2021 m. sausio 28 d. Sprendimo Spetsializirana prokuratura (Pranešimas apie teises), C‑649/19, EU:C:2021:75, 58 punktą).
48
Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 1 dalyje numatyta nedelsiant pranešti įtariamiesiems ar kaltinamiesiems apie nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jie yra įtariami arba kaltinami, padeda užtikrinti šio tikslo įgyvendinimą, nes leidžia šiems asmenims veiksmingai pasirengti gynybai.
49
Be to, kai įtariamieji arba kaltinamieji yra suimami ar sulaikomi, siekiant užtikrinti teisingą bylos nagrinėjimą ir sudaryti sąlygas veiksmingai pasinaudoti teise į gynybą, be kita ko, kaip matyti iš Direktyvos 2012/13 22 konstatuojamosios dalies, reikalaujama, kad šie asmenys galėtų veiksmingai užginčyti jų suėmimo ar sulaikymo teisėtumą, taip pat prašyti, kad būtų persvarstytas sprendimas dėl sulaikymo, arba sąlyginio paleidimo, jei tokia teisė numatyta atitinkamoje valstybėje narėje ir atsižvelgiant į jos apimtį. Šiuo tikslu jiems turi būti žinomos jų suėmimo arba sulaikymo priežastys. Būtent dėl to Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalyje numatyta pranešti apie šias priežastis, o pagal šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalį reikalaujama pateikti suimtam ar sulaikytam asmeniui arba jo advokatui dokumentus, kurie yra svarbūs siekiant veiksmingai užginčyti tokio suėmimo ar sulaikymo teisėtumą.
50
Be to, Direktyvoje 2012/13 nereglamentuojama, kokia tvarka jos 6 straipsnyje nurodyta informacija turi būti pateikta įtariamajam arba kaltinamajam. Vis dėlto šia tvarka negalima pakenkti šiame straipsnyje nurodytam tikslui (šiuo klausimu žr. 2021 m. lapkričio 23 d. Sprendimo IS (Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą neteisėtumas), C‑564/19, EU:C:2021:949, 128 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), ypač šio straipsnio 2 dalimi siekiamam tikslui, primintam šio sprendimo pirmesniame punkte.
51
Darytina išvada, kad, jeigu užtikrinamas Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalimi siekiamas tikslas, informacija apie įtariamųjų arba kaltinamųjų suėmimo ar sulaikymo priežastis, įskaitant nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jie įtariami arba kaltinami, gali būti pateikta kituose dokumentuose nei aktas dėl sulaikymo.
52
Iš tiesų pati aplinkybė, kad šiame akte nėra pakankamai informacijos apie sulaikymo priežastis, savaime nekliudo suimtiems ar sulaikytiems asmenims veiksmingai užginčyti jų suėmimo ar sulaikymo teisėtumo, su sąlyga, kad iš kituose kompetentingų institucijų parengtuose ir šiems asmenims perduotuose dokumentuose esančių duomenų jie gali suprasti šias priežastis.
53
Taip pat jau iš to, kas išdėstyta, be kita ko, šio sprendimo 46 ir 49 punktuose, matyti, kad Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalyje nurodyta informacija suimtiems ar sulaikytiems asmenims turi būti pateikta nedelsiant, kad būtų pasiektas šia nuostata siekiamas tikslas. Kaip savo išvados 44 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, iš to matyti, kad šie asmenys turi būti kuo greičiau informuoti apie jų suėmimo ar sulaikymo priežastis, t. y. laisvės atėmimo momentu arba per trumpą laikotarpį nuo jo pradžios.
54
Taigi svarbu, kad aktas dėl sulaikymo ar kiti dokumentai nei šis aktas, kuriuose pateikiama būtina informacija apie suėmimo ar sulaikymo priežastis, būtų nedelsiant pateikti suimtiems ar sulaikytiems asmenims. Vis dėlto tikslų šio pateikimo momentą galima nustatyti atsižvelgiant į konkrečias su laisvės atėmimu susijusias aplinkybes.
55
Tokį Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalies aiškinimą patvirtina Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencija dėl EŽTK 5 straipsnio, aiškiai minima Direktyvos 2012/13 14 konstatuojamojoje dalyje. Tas teismas jau yra nusprendęs, kad kiekvienas asmuo, turintis teisę pareikšti ieškinį, kad būtų skubiai priimtas sprendimas dėl jo sulaikymo teisėtumo, negali veiksmingai pasinaudoti šia teise, jeigu jis nėra kuo greičiau ir pakankamai išsamiai informuotas apie priežastis, dėl kurių iš jo atimta laisvė (2005 m. balandžio 12 d. EŽTT sprendimo Chamaïev ir kiti prieš Gruziją ir Rusiją, CE:ECHR:2005:0412JUD003637802, 413 punktas).
56
Be to, tas pats teismas nusprendė, kad EŽTK 5 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta elementari garantija, pagal kurią kiekvienas suimtas asmuo turi žinoti suėmimo priežastis. Šio straipsnio 2 dalis taip pat priskiriama prie pagal jį suteikiamos apsaugos sistemos; joje įtvirtinta pareiga tokį asmenį paprasta ir jam suprantama kalba informuoti apie teisines ir faktines jo laisvės atėmimo priežastis, kad jis galėtų ginčyti šios priemonės teisėtumą teisme pagal šio straipsnio 4 dalį. Šis asmuo turi gauti šią informaciją „kuo greičiau“, tačiau jo laisvę atėmę pareigūnai gali tuo momentu jam pateikti ne visą informaciją. Siekiant nustatyti, ar asmuo gavo pakankamai informacijos ir ar ji suteikta pakankamai anksti, reikia atsižvelgti į bylos ypatumus (2016 m. gruodžio 15 d. EŽTT sprendimo Khlaifia ir kiti prieš Italiją, CE:ECHR:2016:1215JUD001648312, 115 punktas).
57
Kalbant apie konkrečias pagrindinės bylos aplinkybes, pažymėtina, kad Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalyje numatytos pareigos informuoti įtariamuosius ir kaltinamuosius apie jų sulaikymo priežastis tikslas – sudaryti atitinkamam asmeniui galimybę veiksmingai užginčyti laisvės atėmimo teisėtumą – negali būti pasiektas, jei informacija apie sulaikymo priežastis pateikiama tik po to, kai šis asmuo pareiškia ieškinį, ginčydamas sulaikymo teisėtumą. Iš tiesų svarbu išvengti situacijos, kai minėtas asmuo privalėtų ginčyti nutarimo dėl sulaikymo teisėtumą, kad galėtų sužinoti sulaikymo priežastis, nes tokiu atveju jis negalėtų veiksmingai parengti ieškinio ir įvertinti jo sėkmės galimybių.
58
Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, jog Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiama taikyti nacionalinės teisės normų, pagal kurias asmenų, įtariamų arba kaltinamų padarius nusikalstamą veiką, sulaikymo priežastys, įskaitant informaciją apie nusikalstamą veiką, kurios padarymu jie įtariami arba kaltinami, gali būti nurodytos kituose dokumentuose nei aktas dėl sulaikymo. Tačiau pagal šią nuostatą draudžiama, kad tokia informacija šiems asmenims būtų pateikta tik nagrinėjant galimą ieškinį teisme, pareikštą siekiant užginčyti sulaikymo teisėtumą, o ne laisvės atėmimo momentu arba per trumpą laiką nuo jo pradžios.
Dėl antrojo klausimo
59
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją reikalaujama, kad, pateikiant nusikalstamos veikos įvykdymu įtariamiems ar kaltinamiems asmenims sulaikymo priežastis, turi būti nurodytas veikos įvykdymo laikas, vieta, būdas, konkretus šių asmenų dalyvavimas ją vykdant ir iš to išplaukiantis teisinis kvalifikavimas.
60
Kaip nurodyta ir šio sprendimo 46 punkte, Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 1 dalyje numatytas kokybinis kriterijus, pagal kurį informacija turi būti „pakankamai išsami“, taip pat turi būti taikomas suėmimo ar sulaikymo, kaip tai suprantama pagal šio 6 straipsnio 2 dalį, atveju.
61
Šios direktyvos 28 konstatuojamojoje dalyje patikslinta, kad su nusikalstama veika susijusių faktų aprašymas, įskaitant, kai tai yra žinoma, nusikalstamos veikos įvykdymo laiką ir vietą, taip pat galimą inkriminuojamos nusikalstamos veikos teisinį kvalifikavimą, turėtų būti kuo išsamesnis ir susietas su tuo baudžiamojo proceso etapu, kuriuo šis aprašymas teikiamas, kad būtų užtikrintas teisingas bylos nagrinėjimas ir veiksmingai pasinaudota teise į gynybą.
62
Taigi siekiant užtikrinti, kad būtų pasiektas Direktyvos 2012/13 pagal 6 straipsnio 2 dalyje numatytas tikslas, sulaikytam asmeniui turi būti pateikta visa informacija, būtina tam, kad jis galėtų veiksmingai ginčyti sulaikymo teisėtumą.
63
Konkrečiai kalbant, viena vertus, jam turi būti pateiktas kompetentingoms valdžios institucijoms žinomų reikšmingų faktinių aplinkybių, susijusių su nusikalstama veika, kurios įvykdymu minėtas asmuo įtariamas arba kaltinamas, aprašymas. Kaip savo išvados 58 punkte pažymėjo generalinis advokatas, šiame aprašyme turi būti nurodytas ne tik žinomas faktinių aplinkybių laikas ir vieta, bet ir atitinkamo asmens dalyvavimo darant šią nusikalstamą veiką pobūdis.
64
Kita vertus, taip pat būtina nurodyti nusikalstamos veikos, kurios įvykdymu atitinkamas asmuo yra įtariamas arba kaltinamas, preliminarų teisinį kvalifikavimą, kurį pateikia kompetentingos valdžios institucijos, nes toks kvalifikavimas leidžia šiam asmeniui ar jo advokatui geriau suprasti sulaikymo priežastis ir prireikus veiksmingai ginčyti jo teisėtumą kompetentingame teisme.
65
Vis dėlto svarbu pažymėti, kad, kaip matyti iš Direktyvos 2012/13 28 konstatuojamosios dalies, pirmesniuose dviejuose punktuose nurodytos informacijos išsamumo lygis turi būti pritaikytas atsižvelgiant į baudžiamojo proceso stadiją, kad nebūtų pakenkta vykstančio tyrimo eigai, kartu užtikrinant, kad suimtas ar sulaikytas asmuo gautų pakankamai informacijos, kad suprastų jo suėmimo ar sulaikymo priežastis ir prireikus galėtų veiksmingai ginčyti jo teisėtumą.
66
Šio sprendimo 55 ir 56 punktuose nurodyta Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencija, susijusi su EŽTK 5 straipsniu, patvirtina tokį Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalies aiškinimą, nes pagal ją reikalaujama, kad apie suėmimo ar sulaikymo motyvus būtų pranešta pakankamai išsamiai (2005 m. balandžio 12 d. EŽTT sprendimo Chamaïev ir kiti prieš Gruziją ir Rusiją, CE:ECHR:2005:0412JUD003637802, 413 punktas) ir būtų nurodytos teisinės ir faktinės laisvės atėmimo priežastys, kad atitinkamas asmuo galėtų ginčyti jo teisėtumą teisme pagal šio 5 straipsnio 4 dalį (2016 m. gruodžio 15 d. EŽTT sprendimo Khlaifia ir kiti prieš Italiją, CE:ECHR:2016:1215JUD001648312, 115 punktas).
67
Be to, Europos Žmogaus Teisių Teismas mano, kad, atsižvelgiant į EŽTK 5 straipsnio 1 dalies c punktą, sprendimo dėl sulaikymo motyvai yra svarbus veiksnys nustatant, ar asmens sulaikymas turi būti laikomas savavališku. Atsižvelgdamas į šios nuostatos pirmą dalį, pagal kurią leidžiama teisėtai sulaikyti asmenį, kai yra pagrįstų įtarimų, kad jis padarė nusikalstamą veiką, šis teismas nusprendė, kad visiškas teismo sprendimų, kuriais leidžiama sulaikyti asmenį ilgesniam laikui, nemotyvavimas yra nesuderinamas su šio 5 straipsnio 1 dalyje įtvirtintu apsaugos nuo savivalės principu. Atvirkščiai, jis nusprendė, kad ieškovui skirtas kardomasis kalinimas negali būti laikomas savavališku, jei kompetentingas teismas nurodė tam tikrus motyvus, pagrindžiančius suinteresuotojo asmens tolesnį laikymą sulaikyto, nebent nurodyti motyvai yra itin lakoniški ir juose nėra jokios nuorodos į teisės nuostatas, kuriomis grindžiamas ginčijamas sulaikymas (2018 m. spalio 22 d. EŽTT sprendimo S., V. ir A. prieš Daniją, CE:ECHR:2018:1022JUD003555312, 92 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
68
Vis dėlto EŽTK 5 straipsnio 2 dalyje nenustatyta kompetentingų institucijų pareigos suėmimo momentu išsamiai išvardyti suinteresuotajam asmeniui visus jam pareikštus kaltinimus (2011 m. balandžio 19 d. EŽTT sprendimo Gasiņš prieš Latviją, CE:ECHR:2011:0419JUD006945801, 53 punktas).
69
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškina, kad pagal Vidaus reikalų ministerijos įstatymo 74 straipsnio 2 dalies 2–4 punktus nutarime sulaikyti, be kita ko, turi būti nurodytos faktinės ir teisinės sulaikymo priežastys, sulaikyto asmens tapatybės duomenys ir sulaikymo data bei laikas.
70
Konstatuotina, kad šie duomenys a priori gali suteikti sulaikytam asmeniui tinkamos informacijos, nes jie leidžia suprasti jo sulaikymo priežastis ir prireikus veiksmingai ginčyti jo teisėtumą.
71
Vis dėlto nacionalinis teismas turi patikrinti, ar kiekvienu konkrečiu atveju pateikta informacija yra pakankamai išsami, kaip nurodyta šio sprendimo 63–65 punktuose.
72
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad nutarime dėl XN sulaikymo nurodyti tokie teisiniai ir faktiniai sulaikymo motyvai: „[Vidaus reikalų ministerijos įstatymo] 72 straipsnio 1 dalies 1 punktas“ ir „viešosios tvarkos trikdymas“. Vien šios informacijos nepakanka, kad būtų įvykdyti iš Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalies kylantys reikalavimai, nes ji nesuteikė XN galimybės veiksmingai ginčyti šio nutarimo teisėtumo.
73
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad pagal Bulgarijos teisę Direktyvos 2012/13 7 straipsnyje numatyta galimybė susipažinti su bylos medžiaga užtikrinama tik asmenims, turintiems „kaltinamųjų“ statusą. Taigi suimtas ar sulaikytas asmuo, kuriam formaliai nesuteiktas šis statusas, negali susipažinti su kompetentingų institucijų turimais su nagrinėjama byla susijusiais dokumentais.
74
Primintina, kad pagal šio 7 straipsnio 1 dalį reikalaujama suimtiesiems ar sulaikytiesiems arba jų advokatams pateikti dokumentus, kurie yra svarbūs siekiant veiksmingai užginčyti suėmimo ar sulaikymo teisėtumą; taip papildoma Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalyje numatyta pareiga informuoti. Šio 7 straipsnio 1 dalis taikoma visiems suimtiems ar sulaikytiems asmenims bet kurioje baudžiamojo proceso stadijoje, taigi neatsižvelgiant į šiam asmeniui pagal nacionalinę teisę suteiktą teisinį statusą.
75
Jeigu nutarime dėl sulaikymo nepateikiama pakankamai informacijos apie sulaikymo priežastis, kurios reikalaujama pagal Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalį, ir nesuteikiama galimybės susipažinti su dokumentais, kurie yra svarbūs siekiant veiksmingai užginčyti suėmimo ar sulaikymo teisėtumą, kaip numatyta šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalyje, asmuo, kuris, kaip XN, yra sulaikytas dėl to, kad įtariamas padaręs nusikalstamą veiką, neturi pakankamai informacijos, kad galėtų veiksmingai užginčyti jo sulaikymo teisėtumą.
76
Remiantis tuo, kas išdėstyta, Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją reikalaujama, kad, pateikiant nusikalstamos veikos įvykdymu įtariamiems ar kaltinamiems asmenims sulaikymo priežastis, turi būti nurodyta visa informacija, būtina tam, kad jie galėtų veiksmingai ginčyti sulaikymo teisėtumą. Atsižvelgiant į baudžiamojo proceso stadiją, kad nebūtų pakenkta vykstančio tyrimo eigai, šioje informacijoje turi būti aprašytos kompetentingoms valdžios institucijoms žinomos reikšmingos faktinės aplinkybės, tarp kurių – žinomas faktinių aplinkybių klostymosi laikas ir vieta, konkretus šių asmenų dalyvavimo darant inkriminuojamą nusikalstamą veiką pobūdis ir preliminarus teisinis kvalifikavimas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
77
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese 6 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip:
pagal ją nedraudžiama taikyti nacionalinės teisės normų, pagal kurias asmenų, įtariamų arba kaltinamų padarius nusikalstamą veiką, sulaikymo priežastys, įskaitant informaciją apie nusikalstamą veiką, kurios padarymu jie įtariami arba kaltinami, gali būti nurodytos kituose dokumentuose nei aktas dėl sulaikymo. Tačiau pagal šią nuostatą draudžiama, kad tokia informacija šiems asmenims būtų pateikta tik nagrinėjant galimą ieškinį teisme, pareikštą siekiant užginčyti sulaikymo teisėtumą, o ne laisvės atėmimo momentu arba per trumpą laiką nuo jo pradžios.
2.
Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip:
pagal ją reikalaujama, kad, pateikiant nusikalstamos veikos įvykdymu įtariamiems ar kaltinamiems asmenims sulaikymo priežastis, turi būti nurodyta visa informacija, būtina tam, kad jie galėtų veiksmingai ginčyti sulaikymo teisėtumą. Atsižvelgiant į baudžiamojo proceso stadiją, kad nebūtų pakenkta vykstančio tyrimo eigai, šioje informacijoje turi būti aprašytos kompetentingoms valdžios institucijoms žinomos reikšmingos faktinės aplinkybės, tarp kurių – žinomas faktinių aplinkybių klostymosi laikas ir vieta, konkretus šių asmenų dalyvavimo darant inkriminuojamą nusikalstamą veiką pobūdis ir preliminarus teisinis kvalifikavimas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: bulgarų.