62022CJ0603
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. rugsėjo 5 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Direktyva (ES) 2016/800 – Procesinės garantijos vaikams, kurie baudžiamajame procese yra įtariamieji ar kaltinamieji – Taikymo sritis – 2 straipsnio 3 dalis – Asmenys, kurie baudžiamosios bylos iškėlimo jiems metu buvo vaikai, bet kuriems bylos nagrinėjimo metu suėjo 18 metų – 4 straipsnis – Teisė į informaciją – 6 straipsnis – Teisė turėti advokatą – 18 straipsnis – Teisė į teisinę pagalbą – 19 straipsnis – Teisių gynimo priemonės – Įrodymų, gautų pažeidžiant procesines teises, leistinumas“
Byloje C‑603/22
dėl Sąd Rejonowy w Słupsku (Slupsko apylinkės teismas, Lenkija) 2022 m. rugpjūčio 26 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2022 m. rugsėjo 19 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
M.S.,
J.W.,
M.P.,
dalyvaujant
Prokurator Rejonowy w Słupsku,
D.G., veikiančiam kaip M.B. ir B.B. kuratorius,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė K. Jürimäe (pranešėja), trečiosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai N. Piçarra, N. Jääskinen ir M. Gavalec,
generalinė advokatė T. Ćapeta,
posėdžio sekretorė N. Mundhenke, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2023 m. lapkričio 15 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Prokurator Rejonowy w Słupsku, atstovaujamo Prokurator Regionalny w Gdańsku T. Rutkowska-Szmydyńska,
–
Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna, J. Sawicka ir S. Żyrek,
–
Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek, T. Suchá ir J. Vláčil,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos S. Grünheid, K. Herrmann, J. Hottiaux ir M. Wasmeier,
susipažinęs su 2024 m. vasario 22 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnio, ESS 2 straipsnio ir 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, 2016 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/800 dėl procesinių garantijų vaikams, kurie baudžiamajame procese yra įtariamieji ar kaltinamieji (OL L 132, 2016, p. 1), 2013 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/48/ES dėl teisės turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui ir Europos arešto orderio vykdymo procedūroms ir dėl teisės reikalauti, kad po laisvės atėmimo būtų informuota trečioji šalis, ir teisės susisiekti su trečiaisiais asmenimis ir konsulinėmis įstaigomis laisvės atėmimo metu (OL L 294, 2013, p. 1) 12 straipsnio 2 dalies ir 13 straipsnio, 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese (OL L 142, 2012, p. 1) 3 straipsnio, 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo (OL L 65, 2016, p. 1) 7 straipsnio 1 ir 2 dalių, 10 straipsnio 2 dalies, taip pat Sąjungos teisės viršenybės, tiesioginio veikimo ir veiksmingumo principų išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą, iškeltą M.S., J.W. ir M.P., t. y. trims nepilnamečiams, kaltinamiems dėl patekimo į uždaryto buvusio poilsio centro pastatus įsilaužiant; dėl to buvo padaryta žala M.B. ir B.B., kuriems atstovauja paskirtasis kuratorius D.G.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 2012/13
3
Direktyvos 2012/13 19 ir 26 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(19)
kompetentingos valdžios institucijos turėtų nedelsdamos žodžiu arba raštu informuoti, kaip numatyta šioje direktyvoje, įtariamąjį arba kaltinamąjį apie tas pagal nacionalinę teisę taikomas [procesines] teises, kurios yra svarbiausios siekiant užtikrinti teisingą bylos nagrinėjimą. Siekiant užtikrinti veiksmingą praktinį naudojimąsi tomis teisėmis, informacija turėtų būtų nedelsiant suteikiama proceso metu ir ne vėliau kaip prieš pirmąją oficialią įtariamojo arba kaltinamojo apklausą policijoje arba kitoje kompetentingoje valdžios institucijoje;
<…>
(26)
kompetentingos valdžios institucijos, suteikdamos informaciją įtariamajam arba kaltinamajam pagal šią direktyvą, turėtų ypač daug dėmesio skirti tiems asmenims, kurie, pavyzdžiui, dėl jauno amžiaus arba psichinės ar fizinės būklės negali suprasti informacijos turinio arba reikšmės“.
4
Šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Ši direktyva taikoma nuo momento, kai valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos praneša asmenims, kad jie įtariami arba kaltinami padarę nusikalstamą veiką, iki proceso pabaigos, t. y. iki bus galutinai išspręstas klausimas, ar įtariamasis arba kaltinamasis įvykdė nusikalstamą veiką, įskaitant, jei taikoma, nuteisimą ir sprendimo dėl apeliacinio skundo priėmimą.“
5
Minėtos direktyvos 3 straipsnyje nurodyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamiesiems arba kaltinamiesiems nedelsiant būtų pateikta informacija bent apie šias pagal nacionalinę teisę taikomas procesines teises, kad tomis teisėmis būtų galima veiksmingai pasinaudoti:
a)
teisę turėti advokatą;
b)
teisę gauti nemokamas teisines konsultacijas ir tokių konsultacijų gavimo sąlygas;
c)
teisę būti informuotam apie kaltinimus pagal 6 straipsnį;
d)
teisę į vertimą žodžiu ir raštu;
e)
teisę tylėti.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad informacija, nurodyta 1 dalyje, būtų teikiama žodžiu arba raštu paprasta ir lengvai suprantama kalba, atsižvelgiant į specialius pažeidžiamų įtariamųjų arba kaltinamųjų poreikius.“
6
Šios direktyvos 8 straipsnyje „Peržiūra ir teisių gynimo priemonės“ numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad būtų užregistruoti tie atvejai, kai įtariamajam arba kaltinamajam suteikiama informacija pagal 3–6 straipsnius, laikantis atitinkamos valstybės narės teisėje nurodytos registravimo tvarkos.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamasis arba kaltinamasis, arba jo advokatas turėtų teisę nacionalinėje teisėje nustatyta tvarka užginčyti tai, kad kompetentingos valdžios institucijos nepateikė informacijos ar atsisakė ją pateikti pagal šią direktyvą.“
Direktyva 2013/48
7
Direktyvos 2013/48 15 ir 50 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(15)
terminas „advokatas“ šioje direktyvoje nurodo asmenį, kuris pagal nacionalinę teisę yra kvalifikuotas ir įgaliotas, be kita ko, įgaliotosios įstaigos akreditavimo būdu, teikti teisines konsultacijas ir pagalbą įtariamiesiems arba kaltinamiesiems;
<…>
(50)
valstybės narės turėtų užtikrinti, kad vertinant įtariamųjų arba kaltinamųjų padarytus pareiškimus arba įrodymus, gautus pažeidžiant jų teisę turėti advokatą, arba tais atvejais, kai tos teisės atžvilgiu buvo leista taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą pagal šią direktyvą, būtų gerbiamos teisės į gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą. Šiame kontekste reikėtų atsižvelgti į Europos [Ž]mogaus [T]eisių [T]eismo praktiką, kurioje nustatyta, kad teisės į gynybą bus iš esmės nepataisomai pažeistos, kai asmeniui nuteisti būtų naudojamasi kaltę patvirtinančiais paaiškinimais, pateiktais apklausos policijoje metu, tam asmeniui neturint advokato. Tai neturėtų daryti poveikio pareiškimų naudojimui kitiems tikslams, leidžiamiems pagal nacionalinę teisę, pavyzdžiui, dėl poreikio vykdyti neatidėliotinus tyrimų veiksmus, kad būtų išvengta kitų nusikalstamų veikų vykdymo arba rimtų neigiamų pasekmių kitiems asmenims, arba susijusius su neatidėliotinu poreikiu užkirsti kelią baudžiamajam procesui kylančiam rimtam pavojui, kai turint advokatą arba vilkinant tyrimą būtų nepataisomai pakenkta vykdomam tyrimui, susijusiam su sunkiu nusikaltimu. Be to, tai neturėtų daryti poveikio nacionalinėms įrodymų priimtinumo taisyklėms ar sistemoms, ir neturėtų būti užkirsta galimybė valstybėms narėms išlaikyti sistemą, kurioje visi esami įrodymai gali būti pateikti teismui ar teisėjui, netaikant atskiro ar išankstinio tokių įrodymų priimtinumo vertinimo“.
8
Šios direktyvos 3 straipsnis „Teisė turėti advokatą baudžiamajame procese“ suformuluotas taip:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji ir kaltinamieji turėtų teisę turėti advokatą tokiu laiku ir būdu, kad atitinkami asmenys galėtų praktiškai ir veiksmingai pasinaudoti savo teisėmis į gynybą.
2.   Įtariamieji arba kaltinamieji turi teisę nepagrįstai nedelsiant turėti advokatą. Bet kuriuo atveju įtariamieji arba kaltinamieji turi teisę turėti advokatą nuo toliau išvardytų momentų, atsižvelgiant į tą, kuris yra anksčiausias:
a)
prieš juos apklausiant policijoje, kitoje teisėsaugos institucijoje ar teisme;
b)
tyrimo arba kitoms kompetentingoms valdžios institucijoms atliekant tyrimo ar kitus įrodymų rinkimo veiksmus pagal 3 dalies c punktą;
c)
nepagrįstai nedelsiant nuo laisvės atėmimo momento;
d)
kai jie šaukiami atvykti į jurisdikciją baudžiamosiose bylose turintį teismą, deramu laiku prieš jiems atvykstant į tą teismą.
3.   Teisę turėti advokatą sudaro šie elementai:
a)
valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji arba kaltinamieji turėtų teisę be pašalinių susitikti ir bendrauti su jiems atstovaujančiu advokatu, be kita ko, prieš apklausą policijoje, kitoje teisėsaugos institucijoje ar teisme;
b)
valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji arba kaltinamieji turėtų teisę, kad į jų apklausą atvyktų ir joje veiksmingai dalyvautų jų advokatas. Toks dalyvavimas atitinka nacionalinės teisės procedūras, jei tokiomis procedūromis nedaromas poveikis veiksmingam naudojimuisi atitinkama teise ir tos teisės esmei. Kai advokatas dalyvauja apklausoje, tokio dalyvavimo faktas pažymimas laikantis dokumentavimo tvarkos pagal atitinkamos valstybės narės teisę;
c)
valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji arba kaltinamieji turėtų bent teisę reikalauti, kad jų advokatas dalyvautų tokiuose tyrimo arba įrodymų rinkimo veiksmuose, jei tie veiksmai yra numatyti pagal nacionalinę teisę ir jei įtariamasis arba kaltinamasis privalo arba jei jam leidžiama dalyvauti atitinkamame veiksme:
i)
asmens atpažinimuose;
ii)
akistatose;
iii)
nusikaltimo atkūrimuose.
<…>
5.   Išimtinėmis aplinkybėmis ir tik ikiteisminiame etape valstybės narės gali laikinai nukrypti nuo 2 dalies c punkto taikymo, kai dėl nuošalioje geografinėje vietovėje esančio įtariamojo arba kaltinamojo nepagrįstai nedelsiant po jo laisvės atėmimo neįmanoma užtikrinti jo teisės turėti advokatą.
6.   Išimtinėmis aplinkybėmis ir tik ikiteisminiame etape valstybės narės gali laikinai nukrypti nuo 3 dalyje numatytų teisių taikymo, jei, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, tai pateisinama dėl vienos iš šių įtikinamų priežasčių:
a)
dėl neatidėliotino poreikio išvengti rimtų neigiamų pasekmių asmens gyvybei, laisvei arba fizinei neliečiamybei;
b)
kai tyrimo institucijos turi skubiai imtis veiksmų, kad būtų užkirstas kelias baudžiamajam procesui kylančiam rimtam pavojui.“
9
Minėtos direktyvos 12 straipsnyje „Teisių gynimo priemonės“ numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji arba kaltinamieji vykstant baudžiamajam procesui, taip pat asmenys, kuriuos prašoma perduoti pagal Europos arešto orderio vykdymo procedūras, turėtų veiksmingų teisių gynimo priemonių pagal nacionalinę teisę, kuriomis galėtų pasinaudoti tais atvejais, kai pažeidžiamos šioje direktyvoje numatytos teisės.
2.   Nedarant poveikio nacionalinėms įrodymų priimtinumo taisyklėms ir sistemoms, valstybės narės užtikrina, kad vertinant įtariamųjų arba kaltinamųjų baudžiamojo proceso metu padarytus pareiškimus arba įrodymus, gautus pažeidžiant jų teisę turėti advokatą, arba tais atvejais, kai šios teisės atžvilgiu buvo leista taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą pagal 3 straipsnio 6 dalį, būtų gerbiamos teisės į gynybą ir į teisingą bylos nagrinėjimą.“
10
Šios direktyvos 13 straipsnyje nurodyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad taikant šią direktyvą būtų atsižvelgiama į specialiuosius pažeidžiamų įtariamųjų ir kaltinamųjų poreikius.“
Direktyva 2016/343
11
Direktyvos 2016/343 31 ir 44 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(31)
valstybės narės turėtų apsvarstyti galimybę užtikrinti, kad tais atvejais, kai įtariamiesiems ar kaltinamiesiems teikiama informacija apie teises pagal [Direktyvos 2012/13] 3 straipsnį, jiems taip pat būtų suteikta informacija apie teisę neduoti parodymų prieš save, kaip ji taikoma pagal nacionalinę teisę laikantis šios direktyvos;
<…>
(44)
Sąjungos teisės veiksmingumo principas reikalauja, kad valstybės narės numatytų tinkamas ir veiksmingas pažeistų teisių, kurios asmenims suteiktos pagal Sąjungos teisę, gynimo priemones. Veiksminga teisių gynimo priemonė, kuria galima pasinaudoti bet kurios iš šioje direktyvoje nustatytų teisių pažeidimo atveju, turėtų užtikrinti, kad įtariamųjų arba kaltinamųjų padėtis kuo labiau atitiktų tą padėtį, kurioje jie būtų, jeigu pažeidimo būtų nebuvę, taip apsaugant teisę į teisingą bylos nagrinėjimą ir teises į gynybą“.
12
Šios direktyvos 2 straipsnyje nustatyta:
„Ši direktyva taikoma įtariamiems arba kaltinamiems fiziniams asmenims baudžiamajame procese. Ji taikoma visuose baudžiamojo proceso etapuose nuo to momento, kai asmuo įtariamas arba kaltinamas padaręs nusikalstamą veiką ar įtariamą nusikalstamą veiką, iki tol, kol sprendimas, kuriuo galutinai nusprendžiama, ar tas asmuo padarė atitinkamą nusikalstamą veiką, tampa galutiniu.“
13
Minėtos direktyvos 7 straipsnio „Teisė tylėti ir teisė neduoti parodymų prieš save“ 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji ir kaltinamieji turėtų teisę tylėti, kai tai susiję su nusikalstama veika, kurią jie įtariami arba kaltinami padarę.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji ir kaltinamieji turėtų teisę neduoti parodymų prieš save.“
14
Tos pačios direktyvos 10 straipsnyje „Teisių gynimo priemonės“ nurodyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji ir kaltinamieji turėtų teisę pasinaudoti veiksmingomis teisių gynimo priemonėmis, jei pažeidžiamos šioje direktyvoje nustatytos jų teisės.
2.   Nedarant poveikio nacionalinėms įrodymų priimtinumo taisyklėms ir sistemoms, valstybės narės užtikrina, kad vertinant įtariamųjų arba kaltinamųjų padarytus pareiškimus arba įrodymus, gautus pažeidžiant teisę tylėti arba teisę neduoti parodymų prieš save, būtų užtikrinamos teisės į gynybą ir į teisingą procesą.“
Direktyva 2016/800
15
Direktyvos 2016/800 1, 11, 16, 18, 19, 22, 25–27 ir 29–32 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(1)
šios direktyvos tikslas – nustatyti procesines garantijas, kuriomis užtikrinama, kad vaikai, tai yra jaunesni nei 18 metų asmenys, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamajame procese, galėtų suprasti ir sekti tą procesą ir naudotis savo teise į teisingą bylos nagrinėjimą, ir užkirsti kelią naujiems vaikų nusikaltimams bei skatinti jų socialinę integraciją;
<…>
(11)
ši direktyva ar tam tikros jos nuostatos taip pat turėtų būti taikomos įtariamiesiems ar kaltinamiesiems baudžiamajame procese ir perduoti prašomiems asmenims, kai šie asmenys buvo vaikai tuo metu, kai jų atžvilgiu turėjo būti vykdomas procesas, tačiau kuriems vėliau suėjo 18 metų, ir kai tinkama taikyti šią direktyvą atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, įskaitant atitinkamo asmens brandą ir pažeidžiamumą;
<…>
(16)
kai kuriose valstybėse narėse tam tikri nedideli pažeidimai, visų pirma nedideli kelių eismo taisyklių pažeidimai, nedideli savivaldybių nustatytų bendrų taisyklių pažeidimai ir nedideli viešosios tvarkos pažeidimai, laikomi nusikalstamomis veikomis. Tokiais atvejais būtų neprotinga reikalauti, kad kompetentingos valdžios institucijos užtikrintų visas pagal šią direktyvą numatytas teises. Kai valstybės narės teisėje nustatyta, kad už nedidelius pažeidimus negali būti skiriama laisvės atėmimo sankcija, ši direktyva turėtų būti taikoma tik jurisdikciją baudžiamosiose bylose turinčiame teisme vykstančiam procesui;
<…>
(18)
ši direktyva turėtų būti įgyvendinama atsižvelgiant į direktyvų [2012/13] ir [2013/48] nuostatas. Šia direktyva suteikiama papildomų garantijų, susijusių su vaikams ir tėvų pareigų turėtojui teiktina informacija, kad būtų atsižvelgta į specialius vaikų poreikius ir pažeidžiamumą;
(19)
vaikai turėtų gauti informaciją apie bendrus proceso eigos aspektus. Tuo tikslu jiems visų pirma turėtų būti trumpai, tiek, kiek įmanoma vykdant baudžiamąjį procesą, paaiškinama apie kitas procedūrines proceso stadijas ir dalyvaujančių institucijų vaidmenį. Kokią informaciją pateikti turėtų priklausyti nuo bylos aplinkybių;
<…>
(22)
valstybės narės raštu, žodžiu arba abiem būdais turėtų informuoti tėvų pareigų turėtoją apie taikytinas procesines teises. Informacija turėtų būti suteikiama kuo skubiau ir būti pakankamai išsami, kad būtų galima užtikrinti teisingą procesą ir veiksmingą vaiko naudojimąsi teisėmis;
<…>
(25)
vaikai, kurie yra įtariamieji arba kaltinamieji, turi teisę turėti advokatą pagal [Direktyvą 2013/48]. Kadangi vaikai yra pažeidžiami ir ne visada gali visiškai suprasti ir sekti baudžiamąjį procesą, šioje direktyvoje nurodytais atvejais jiems turėtų padėti advokatas. Tais atvejais valstybės narės turėtų pasirūpinti, kad vaikui padėtų advokatas, jeigu vaikas ar tėvų pareigų turėtojas nepasirūpino tokia pagalba. Valstybės narės turėtų suteikti teisinę pagalbą, kai tai reikalinga siekiant užtikrinti, kad vaikas gautų veiksmingą advokato pagalbą;
(26)
teikiant šioje direktyvoje numatytą advokato pagalbą suponuojama, kad vaikas turi teisę turėti advokatą pagal [Direktyvą 2013/48]. Taigi, jei taikant [Direktyvos 2013/48] nuostatą būtų neįmanoma advokato pagalba vaikui pagal šią direktyvą, tokia nuostata neturėtų būti taikoma vaikų teisei turėti advokatą pagal [Direktyvą 2013/48]. Kita vertus, šioje direktyvoje nustatytos nukrypti leidžiančios nuostatos ir išimtys dėl advokato pagalbos neturėtų daryti poveikio teisei turėti advokatą pagal [Direktyvą 2013/48] arba teisei į teisinę pagalbą pagal Chartiją bei [1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytą Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją (toliau – EŽTK)] ir nacionalinę bei kitą Sąjungos teisę;
(27)
šioje direktyvoje numatytos nuostatos dėl advokato pagalbos turėtų būti taikomos nepagrįstai nedelsiant, kai vaikams pranešama, kad jie yra įtariamieji ar kaltinamieji. Šioje direktyvoje advokato pagalba reiškia, kad baudžiamajame procese teisinę pagalbą teikia ir atstovauja advokatas. Kai pagal šią direktyvą numatyta, kad advokato pagalba teikiama apklausos metu, advokatas turėtų privalėti dalyvauti. Nedarant poveikio vaiko teisei turėti advokatą pagal [Direktyvą 2013/48], teikiant advokato pagalbą nereikalaujama, kad advokatas dalyvautų atliekant visus tyrimo ar įrodymų rinkimo veiksmus;
<…>
(29)
kai vaikas, kuris pradžioje nebuvo įtariamuoju arba kaltinamuoju, pvz., buvo liudytoju, tampa įtariamuoju arba kaltinamuoju, tas vaikas turėtų turėti teisę neduoti parodymų prieš save ir teisę tylėti pagal Sąjungos teisę ir EŽTK, kaip išaiškinta [Teisingumo Teismo] ir Europos Žmogaus Teisių Teismo. Todėl šioje direktyvoje pateikiama aiški nuoroda į praktinį atvejį, kai toks vaikas per policijoje ar kitoje teisėsaugos institucijoje atliekamą apklausą baudžiamajame procese tampa įtariamuoju arba kaltinamuoju. Kai, vykstant tokiai apklausai, vaikas, kuris nėra įtariamasis ar kaltinamasis, tampa įtariamuoju ar kaltinamuoju, apklausa turėtų būti sustabdyta tol, kol vaikas informuojamas, kad jis yra įtariamasis ar kaltinamasis[,] ir jam suteikiama advokato pagalba pagal šią direktyvą;
(30)
su sąlyga, kad tai atitinka teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, valstybės narės turėtų galėti nukrypti nuo pareigos suteikti advokato pagalbą, kai tai neproporcinga atsižvelgiant į bylos aplinkybes, tačiau visuomet pirmiausia turi būti vadovaujamasi vaiko interesais. Bet kuriuo atveju vaikai turi gauti advokato pagalbą, kai jų bylą nagrinėja kompetentingas teismas ar teisėjas, kad būtų priimtas sprendimas dėl sulaikymo bet kurioje proceso stadijoje pagal šios direktyvos taikymo sritį, taip pat sulaikymo metu. Be to, laisvės atėmimas neturėtų būti skiriamas kaip bausmė už nusikalstamą veiką, jeigu vaikas negavo tokios advokato pagalbos, kad jam būtų suteikta galimybė veiksmingai naudotis savo teisėmis į gynybą ir, bet kuriuo atveju, per teismo posėdžius. Valstybės narės turėtų galėti šioje srityje nustatyti praktines taisykles;
(31)
valstybės narės turėtų galėti laikinai nukrypti nuo pareigos teikti advokato pagalbą ikiteisminio tyrimo stadijoje dėl įtikinamų priežasčių, būtent kai reikia skubiai išvengti sunkių neigiamų pasekmių asmens gyvybei, laisvei ar fiziniam neliečiamumui arba kai tyrimo institucijos privalo nedelsiant užkirsti kelią esminiam pavojui, kylančiam baudžiamajam procesui dėl sunkios nusikalstamos veikos, be kita ko, siekiant gauti informaciją apie įtariamus sunkios nusikalstamos veikos bendravykdytojus arba siekiant neprarasti svarbių sunkios nusikalstamos veikos įrodymų. Laikinai nukrypdamos dėl vienos iš tų įtikinamų priežasčių, kompetentingos institucijos turėtų galėti apklausti vaikus nedalyvaujant advokatui, su sąlyga, kad jiems pranešta apie jų teisę tylėti ir jie gali naudotis ta teise, ir kad vykdant tokią apklausą nedaromas poveikis teisėms į gynybą, įskaitant teisę neduoti parodymų prieš save. Turėtų būti galima vykdyti apklausą, kiek tai būtina, tik vieninteliu tikslu gauti informaciją, kuri yra svarbi siekiant išvengti sunkių neigiamų pasekmių asmens gyvybei, laisvei ar fiziniam neliečiamumui, arba siekiant užkirsti kelią esminiam pavojui, kylančiam baudžiamajam procesui. Bet koks šios laikinai nukrypti leidžiančios nuostatos pažeidimas iš esmės reikštų nepataisomą teisių į gynybą pažeidimą;
(32)
valstybės narės savo nacionalinės teisės aktuose turėtų aiškiai išdėstyti tokios laikinai nukrypti leidžiančios nuostatos priežastis ir kriterijus ir turėtų apriboti jos taikymą. Visos laikinai nukrypti leidžiančios nuostatos turėtų būti proporcingos, griežtai ribotos trukmės, grindžiamos ne tik įtariamos nusikalstamos veikos rūšimi ar sunkumu ir jomis neturėtų būti daromas poveikis bendram proceso teisingumui. Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad tuo atveju, kai laikinai nukrypti leidžiančią nuostatą pagal šią direktyvą leidžia taikyti kompetentinga institucija, kuri nėra teisėjas arba teismas, teismas galėtų įvertinti sprendimą dėl leidimo taikyti laikinai nukrypti leidžiančią nuostatą bent bylos nagrinėjimo stadijoje“.
16
Šios direktyvos 1 straipsnio a punkte nurodyta:
„Šia direktyva nustatomos bendros būtiniausios taisyklės dėl vaikų:
a)
kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamajame procese“.
17
Minėtos direktyvos 2 straipsnyje, kuriame apibrėžta jos taikymo sritis, nustatyta:
„1.   Ši direktyva taikoma vaikams, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamajame procese. Ji taikoma iki tol, kol bus galutinai išspręstas klausimas, ar įtariamasis arba kaltinamasis padarė nusikalstamą veiką, įskaitant, kai taikoma, bausmės skyrimą ir sprendimą dėl apeliacinio skundo.
2.   Ši direktyva taikoma vaikams, kurie yra perduoti prašomi asmenys, nuo jų sulaikymo vykdančiojoje valstybėje narėje momento pagal 17 straipsnį.
3.   Ši direktyva arba tam tikros jos nuostatos, išskyrus 5 straipsnį, 8 straipsnio 3 dalies b punktą ir 15 straipsnį, kai tose nuostatose kalbama apie tėvų pareigų turėtoją, taikoma asmenims, kaip nurodyta šio straipsnio 1 ir 2 dalyse, kai tokie asmenys buvo vaikai, kai jų atžvilgiu buvo pradėtas vykdyti teismo procesas, bet kuriems vėliau suėjo 18 metų, ir šios direktyvos ar tam tikrų jos nuostatų taikymas yra tinkamas atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, įskaitant atitinkamo asmens brandą ir pažeidžiamumą. Valstybės narės gali nuspręsti netaikyti šios direktyvos, kai atitinkamam asmeniui sueina 21 metai.
<…>“
18
Tos pačios direktyvos 3 straipsnio 1 punkte „vaikas“ apibrėžtas kaip „jaunesnis nei 18 metų asmuo“.
19
Direktyvos 2016/800 4 straipsnyje „Teisė į informaciją“ nustatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad kai vaikams pranešama, kad jie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamajame procese, jie būtų nedelsiant informuoti apie savo teises pagal [Direktyvą 2012/13] ir apie bendrus proceso eigos aspektus.
Valstybės narės užtikrina, kad vaikai taip pat būtų informuojami apie šioje direktyvoje nustatytas teises. Ta informacija suteikiama:
a)
nedelsiant, kai vaikams pranešama, kad jie yra įtariamieji arba kaltinamieji, apie:
i)
teisę į tai, kad tėvų pareigų turėtojas būtų informuotas, kaip numatyta 5 straipsnyje;
ii)
teisę į advokato pagalbą, kaip numatyta 6 straipsnyje;
iii)
teisę į privatumo apsaugą, kaip numatyta 14 straipsnyje;
iv)
teisę būti lydimam tėvų pareigų turėtojo kitose proceso stadijose nei teismo posėdžiai, kaip numatyta 15 straipsnio 4 dalyje;
v)
teisę į teisinę pagalbą, kaip numatyta 18 straipsnyje;
b)
anksčiausioje tinkamoje proceso stadijoje apie:
i)
teisę į individualų vertinimą, kaip numatyta 7 straipsnyje;
ii)
teisę į sveikatos patikrinimą, įskaitant teisę į medicininę pagalbą, kaip numatyta 8 straipsnyje;
iii)
teisę apriboti laisvės atėmimą ir naudoti alternatyvias priemones, įskaitant teisę į reguliarią sulaikymo peržiūrą, kaip numatyta 10 ir 11 straipsniuose;
iv)
teisę būti lydimam tėvų pareigų turėtojo teismo posėdžiuose, kaip numatyta 15 straipsnio 1 dalyje;
v)
teisę asmeniškai dalyvauti teismo posėdyje, kaip numatyta 16 straipsnyje;
vi)
teisę į veiksmingas teisių gynimo priemones, kaip numatyta 19 straipsnyje;
c)
atimant laisvę – apie teisę į specialias sąlygas laisvės atėmimo metu, kaip numatyta 12 straipsnyje.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad 1 dalyje nurodyta informacija būtų suteikiama raštu, žodžiu arba abiem būdais paprasta ir suprantama kalba ir kad būtų pažymima, jog suteikta informacija laikantis dokumentavimo tvarkos pagal nacionalinę teisę.
3.   Kai vaikams pateikiamas pranešimas apie teises pagal [Direktyvą 2012/13], valstybės narės užtikrina, kad į tokį pranešimą būtų įtraukta nuoroda ir į jų teises pagal šią direktyvą.“
20
Direktyvos 2016/800 5 straipsnio „Vaiko teisė į tai, kad būtų informuotas tėvų pareigų turėtojas“ 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad tėvų pareigų turėtojui kuo greičiau būtų suteikta informacija, kurią tas vaikas turi teisę gauti pagal 4 straipsnį.“
21
Šios direktyvos 6 straipsnyje „Advokato pagalba“ nustatyta:
„1.   Vaikai, kurie yra įtariamieji arba kaltinamieji baudžiamajame procese, turi teisę turėti advokatą pagal [Direktyvą 2013/48]. Jokia šios direktyvos, visų pirma šio straipsnio, nuostata nedaro poveikio tai teisei.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad vaikai gautų advokato pagalbą pagal šį straipsnį tam, kad jie galėtų veiksmingai naudotis teisėmis į gynybą.
3.   Valstybės narės užtikrina, kad vaikams būtų teikiama advokato pagalba nedelsiant, kai jiems pranešama, kad jie yra įtariamieji ar kaltinamieji. Bet kokiu atveju vaikai gauna advokato pagalbą nuo to iš šių momentų, kuris įvyksta anksčiausiai:
a)
prieš juos apklausiant policijoje ar kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje;
b)
tyrimo arba kitoms kompetentingoms institucijoms atliekant tyrimo ar kitus įrodymų rinkimo veiksmus pagal 4 dalies c punktą;
c)
nepagrįstai nedelsiant nuo laisvės atėmimo momento;
d)
kai jie šaukiami atvykti į teismą, turintį jurisdikciją baudžiamosiose bylose, deramu laiku prieš jiems atvykstant į tą teismą.
4.   Advokato pagalba apima šiuos elementus:
a)
valstybės narės užtikrina, kad vaikai turėtų teisę be pašalinių susitikti ir bendrauti su jiems atstovaujančiu advokatu, be kita ko, prieš apklausą policijoje ar kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje;
b)
valstybės narės užtikrina, kad vaikai gautų advokato pagalbą per apklausą ir kad advokatas galėtų veiksmingai dalyvauti apklausoje. Toks dalyvavimas vykdomas laikantis nacionalinės teisės procedūrų, jei tokiomis procedūromis nedaromas poveikis veiksmingam naudojimuisi atitinkama teise ar tos teisės esmei. Jei advokatas dalyvauja apklausoje, tokio dalyvavimo faktas pažymimas laikantis dokumentavimo tvarkos pagal nacionalinę teisę;
c)
valstybės narės užtikrina, kad vaikai gautų bent advokato pagalbą atliekant nurodytus tyrimo ar įrodymų rinkimo veiksmus, kai tie veiksmai numatyti pagal nacionalinę teisę ir jei reikalaujama ar leidžiama, kad įtariamasis ar kaltinamasis atitinkamame veiksme dalyvautų; šie veiksmai yra:
i)
asmens atpažinimas;
ii)
akistatos;
iii)
nusikaltimo atkūrimas.
5.   Valstybės narės gerbia vaikų ir jų advokato bendravimo konfidencialumą naudojantis šioje direktyvoje numatyta teise gauti advokato pagalbą. Toks bendravimas apima susitikimus, korespondenciją, pokalbius telefonu ir kitų pagal nacionalinę teisę leidžiamų formų bendravimą.
6.   Su sąlyga, kad tai atitinka teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, valstybės narės gali nukrypti nuo 3 dalies, kai advokato pagalba neproporcinga atsižvelgiant į bylos aplinkybes, įtariamos nusikalstamos veikos sunkumą, bylos sudėtingumą ir priemones, kurių būtų galima imtis dėl tokios nusikalstamos veikos, suprantant, kad pirmiausia visada vadovaujamasi vaiko interesais.
Bet kuriuo atveju valstybės narės užtikrina, kad vaikai gautų advokato pagalbą:
a)
kai jie pristatomi kompetentingam teismui ar teisėjui, kad būtų priimtas sprendimas dėl sulaikymo bet kurioje proceso stadijoje pagal šios direktyvos taikymo sritį, ir
b)
per sulaikymą.
Valstybės narės taip pat užtikrina, kad laisvės atėmimas nebūtų skiriamas kaip bausmė už nusikalstamą veiką, nebent vaikas gavo tokią advokato pagalbą, kad jam buvo suteikta galimybė veiksmingai naudotis savo teisėmis į gynybą ir, bet kuriuo atveju, per teismo posėdžius.
7.   Tais atvejais, kai vaikui turi būti teikiama advokato pagalba pagal šį straipsnį, tačiau advokatas nedalyvauja, kompetentingos institucijos atideda vaiko apklausą arba kitus tyrimo ar įrodymų rinkimo veiksmus, numatytus 4 dalies c punkte, pagrįstam laikotarpiui, kad galėtų atvykti advokatas, arba tais atvejais, kai vaikas nenurodė advokato, surasti vaikui advokatą.
8.   Išskirtinėmis aplinkybėmis ir tik ikiteisminio tyrimo stadijoje valstybės narės gali laikinai nukrypti nuo 3 dalyje numatytų teisių taikymo, jei, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, tai pateisinama dėl vienos iš šių įtikinamų priežasčių:
a)
kai yra neatidėliotina būtinybė išvengti sunkių neigiamų pasekmių asmens gyvybei, laisvei arba fizinei neliečiamybei;
b)
kai tyrimo institucijos turi skubiai imtis veiksmų, kad būtų užkirstas kelias dėl sunkios nusikalstamos veikos pradėtam baudžiamajam procesui kylančiam dideliam pavojui.
Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingos institucijos, taikydamos šią dalį, atsižvelgtų į vaiko interesus.
Sprendimą tęsti apklausą be advokato pagal šią dalį kiekvienu konkrečiu atveju priima arba teisminė institucija, arba kita kompetentinga institucija su sąlyga, kad sprendimui gali būti taikoma teisminė peržiūra.“
22
Minėtos direktyvos 7 straipsnis susijęs su teise į individualų vertinimą.
23
Šios direktyvos 13 straipsnio 2 dalyje nurodyta:
„Valstybės narės imasi reikiamų priemonių užtikrinti, kad su vaikais visuomet būtų elgiamasi taip, kad būtų saugomas jų orumas ir atsižvelgiant į jų amžių, brandą bei supratimo lygį ir atsižvelgiant į visus specialius poreikius, įskaitant visus bendravimo sunkumus, kurių jie gali turėti.“
24
Direktyvos 2016/800 15 straipsnio „Vaiko teisė proceso metu būti lydimam tėvų pareigų turėtojo“ 4 dalyje nustatyta:
„Be 1 dalyje numatytos teisės valstybės narės užtikrina, kad vaikai turėtų teisę būti lydimi tėvų pareigų turėtojo ar kito tinkamo suaugusiojo, kaip nurodyta 2 dalyje, per kitas proceso stadijas nei teismo posėdžiai, kuriuose dalyvauja vaikas, jeigu, kompetentingos institucijos manymu:
a)
tai, kad vaikas būtų lydimas to asmens, atitinka vaiko interesus, ir
b)
to asmens dalyvavimas nedarys poveikio baudžiamajam procesui.“
25
Šios direktyvos 18 straipsnyje numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad nacionalinėmis teisinės pagalbos nuostatomis būtų veiksmingai užtikrinama teisė į advokato pagalbą pagal 6 straipsnį.“
26
Minėtos direktyvos 19 straipsnyje nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad vaikams, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamosiose bylose, ir vaikams, kurie yra prašomi perduoti asmenys, būtų numatytos veiksmingos teisių gynimo priemonės pagal nacionalinę teisę, kuriomis jie galėtų pasinaudoti tais atvejais, kai pažeidžiamos jų teisės pagal šią direktyvą.“
Lenkijos teisė
27
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 1997 m. birželio 6 d.ustawa – Kodeks postępowania karnego (Įstatymas dėl Baudžiamojo proceso kodekso; toliau – BPK) (2022 m. Dz. U., 1375 pozicija) 6 straipsnyje nurodyta:
„Už nusižengimą arba nusikaltimą persekiojamas asmuo turi teisę į gynybą, įskaitant teisę į gynėjo pagalbą, apie kurią jis turi būti informuotas.“
28
BPK 79 straipsnyje numatyta:
„1.   Baudžiamajame procese kaltinamasis turi būti ginamas:
1)
jeigu jam nėra sukakę 18 metų;
<…>
2.   Kaltinamasis taip pat turi būti ginamas, jeigu teismas mano, kad tai būtina dėl kitų aplinkybių, galinčių trukdyti jo gynybai.
3.   1 ir 2 dalyse nurodytais atvejais advokato dalyvavimas teismo posėdyje ir posėdžiuose, kuriuose kaltinamasis turi dalyvauti, yra privalomas.
<…>“
29
BPK 168a straipsnyje nurodyta:
„Įrodymai negali būti pripažinti nepriimtinais vien dėl to, kad buvo gauti pažeidžiant procesines taisykles arba padarius nusikalstamą veiką, kaip tai suprantama pagal Baudžiamojo kodekso 1 straipsnio 1 dalį, išskyrus atvejus, kai juos, eidamas pareigas, gavo valstybės pareigūnas po nužudymo, tyčinio kūno sužalojimo ar laisvės atėmimo.“
30
BPK 301 straipsnyje nustatyta:
„Įtariamasis turi būti apklaustas dalyvaujant paskirtam advokatui, jei pats to prašo. Advokato nedalyvavimas nėra kliūtis apklausai.“
31
Pagal pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2001 m. liepos 27 d.Prawo o ustroju sądów powszechnych (Bendrosios kompetencijos teismų sistemos įstatymas; toliau – Bendrosios kompetencijos teismų sistemos įstatymas) (2001 m. Dz. U., Nr. 98, 1070 pozicija) 9 straipsnį teismų veiklos administracinę kontrolę užtikrina teisingumo ministras.
32
Šio įstatymo 130 straipsnyje nurodyta:
„§ 1. Kai teisėjas sulaikomas tyčia darantis nusikalstamą veiką in flagrante delicto arba kai, atsižvelgiant į teisėjo padarytos veikos rūšį, teismo autoritetas arba esminiai tarnybos interesai reikalauja, kad teisėjas būtų nedelsiant nušalintas nuo pareigų, teismo pirmininkas arba teisingumo ministras gali nurodyti nedelsiant sustabdyti teisėjo įgaliojimus, kol drausmės bylų teismas priims sprendimą, ne ilgesniam nei vieno mėnesio laikotarpiui.
§ 2. Jeigu 1 dalyje nurodytas teisėjas eina teismo pirmininko pareigas, nurodymą laikinai sustabdyti jo įgaliojimus turi duoti teisingumo ministras.
§ 3. Per tris dienas nuo 1 dalyje nurodyto sprendimo priėmimo dienos teismo pirmininkas arba teisingumo ministras apie tai praneša drausmės bylų teismui, kuris nedelsdamas, vėliausiai iki sprendime dėl laikino sustabdymo nustatyto laikotarpio pabaigos, priima sprendimą dėl teisėjo įgaliojimų sustabdymo arba dėl nurodymo dėl laikino sustabdymo panaikinimo. Drausmės bylų teismas informuoja teisėją apie posėdį, jeigu mano tai esant tikslinga.“
33
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą išvardytos kelios pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2016 m. sausio 28 d.ustawa – Prawo o prokuraturze (Prokuratūros įstatymas) (2016 m. Dz. U., 177 pozicija) nuostatos, susijusios su prokuratūros organizavimu ir struktūra, taip pat prokurorų kompetencija. Šiose nuostatose, be kita ko, numatyta, kad Prokurator Generalny (generalinis prokuroras) pareigas eina teisingumo ministras. Be to, prokurorai savo pareigas vykdo iš esmės visiškai nepriklausomai. Tačiau jie privalo vykdyti aukštesniojo prokuroro sprendimus, aplinkraščius ir instrukcijas.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
34
Sąd Rejonowy w Słupsku (Slupsko apylinkės teismas, Lenkija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje pateikęs teismas, nagrinėja baudžiamąją bylą, iškeltą M.S., J.W. ir M.P. (toliau kartu – nepilnamečiai įtariamieji), kurie yra persekiojami už tai, kad įsilauždami įsibrovė į Ustkoje (Lenkija) esantį uždarytą poilsio centrą (toliau – aptariamos veikos) ir taip padarė žalą M.B. ir B.B., kuriems atstovauja paskirtasis kuratorius D.G. Pagal Kodeks karny (Baudžiamasis kodeksas) toks įsilaužimas yra nusikalstama veika, už kurią gali būti skiriama iki vienų metų trukmės laisvės atėmimo bausmė.
35
M.S. persekiojamas už tai, kad laikotarpiu nuo 2021 m. gruodžio mėn. iki 2022 m. sausio mėn. kelis kartus įsibrovė į įsilaužimo vietą, o J.W. ir M.P. persekiojami už tai, kad ten buvo įsibrovę vienintelį kartą. Tuo metu M.S., J.W. ir M.P. buvo po 17 metų.
36
2022 m. sausio 26 d. policija pašaukė M.S. atvykti, siekdama apklausti kaip įtariamąjį. Jį apklausęs policijos pareigūnas žinojo, kad tuo metu M.S. dar nebuvo sulaukęs 18 metų. Jo tėvai iš anksto nebuvo informuoti apie šią apklausą. Šaukime nebuvo nurodyta, kad M.S. gali paskirti advokatą. M.S. atvyko į policijos komisariatą su savo motina, kuri, nors prašė, negalėjo dalyvauti savo sūnaus apklausoje, nes, policijos pareigūnų nuomone, už aptariamas veikas jis atsako kaip suaugęs asmuo. Be to, motinai buvo atsisakyta suteikti bet kokios informacijos apie tyrimo stadijos eigą ir M.S. taip pat nebuvo pranešta apie jo teisę susipažinti su bylos medžiaga prieš teismui pateikiant kaltinamąjį aktą dėl baudžiamosios bylos iškėlimo.
37
Per pirmąją apklausą M.S. prisipažino padaręs aptariamas veikas ir išsamiai apibūdino įvykių eigą, pateikdamas paaiškinimus, kuriais remiantis jam gali būti inkriminuoti kaltinimai. Jam pareikšti kaltinimai po šių paaiškinimų buvo iš dalies pakeisti, nes, užuot traukiamas atsakomybėn už tai, kad į atitinkamą poilsio centrą įsibrovė vieną kartą, jis buvo patrauktas atsakomybėn dėl to, kad į jį įsibrovė kelis kartus.
38
Sprendimas pareikšti kaltinimus buvo perskaitytas M.S. ir jam įteiktas. Jis šį sprendimą pasirašė. Taip pat jam buvo įteiktas dokumentas dėl bendros informacijos apie įtariamojo teises ir pareigas baudžiamajame procese, tačiau šiame dokumente nebuvo konkrečios informacijos apie nepilnamečių teises ir pareigas. Pateikta informacija apėmė, be kita ko, informaciją apie teisę teikti paaiškinimus arba tylėti, taip pat atsisakyti atsakyti į klausimus nereikalaujant pagrįsti tokio atsisakymo, teisę į pasirinkto advokato pagalbą ir teisę prašyti paskirti valstybės skiriamą advokatą, jeigu įtariamasis neturi finansinių galimybių pasirinkti advokato, taip pat teisę reikalauti, kad per apklausą dalyvautų paskirtas advokatas, su sąlyga, kad jo nebuvimas nėra kliūtis apklausai. Kadangi minėtas dokumentas buvo didelės apimties ir sudėtingas, M.S. nesusipažino su jo turiniu. Vis dėlto jis pasirašė šį dokumentą jį priimdamas.
39
M.S. taip pat buvo informuotas apie teisę prašyti žodžiu pateikti jam pareikštų kaltinimų pagrindą, taip pat teisę prašyti raštu išdėstyti sprendimo pareikšti kaltinimus motyvus per keturiolika dienų įteikiant jam arba jo advokatui. Jis nei atsisakė šios teisės, nei pateikė tokių prašymų. Nei M.S., nei jo tėvai nepaskyrė advokato jam ginti. M.S. taip pat nebuvo paskirtas valstybės skiriamas advokatas.
40
M.S. buvo apklaustas du kartus. Nė per vieną iš šių apklausų nebuvo daroma garso ir vaizdo įrašo. Remdamiesi informacija, kurią per apklausas pateikė M.S., policijos pareigūnai nustatė kitus asmenis, įtariamus kartu su juo neteisėtai įsibrovus į atitinkamą poilsio centrą, įskaitant kitus nepilnamečius įtariamuosius J.W. ir M.P.
41
Šie du nepilnamečiai buvo pašaukti atvykti į Ustkos policijos komisariatą, siekiant juos apklausti kaip įtariamuosius. Apie šią apklausą nebuvo pranešta nei J.W., nei M.P. tėvams, nors už apklausą atsakingas policijos pareigūnas žinojo, kad abu įtariamieji yra jaunesni nei 18 metų.
42
J.W. ir M.P. apklausos vyko panašiai kaip M.S. apklausa. J.W. ir M.P. šaukimuose atvykti į apklausas nebuvo jokios informacijos apie jų teisę skirti advokatą arba teisę į valstybės skiriamo advokato pagalbą. J.W. ir M.P., taip pat jų tėvai nežinojo ir nebuvo informuoti apie tai, kad turi teisę gauti informaciją apie proceso eigą arba – kalbant apie tėvus – lydėti savo sūnus per ikiteisminę proceso stadiją. J.W. ir M.P. buvo pateiktas toks pats dokumentas, koks perduotas M.S., kaip nurodyta šios sprendimo 38 punkte, ir jie, kaip ir pastarasis, nesusipažino su šio dokumento turiniu dėl jo apimties ir vartojamos kalbos sudėtingumo.
43
Ikiteisminiame baudžiamojo proceso etape nebuvo atliktas joks nepilnamečių įtariamųjų individualus vertinimas pagal Direktyvos 2016/800 7 straipsnį.
44
2022 m. gegužės 31 d.Prokurator Prokuratury Rejonowej
w Słupsku (Slupsko apylinkės prokuratūros prokuroras, Lenkija) pasirašė kaltinamąjį aktą dėl nepilnamečių įtariamųjų ir perdavė jį Sąd Rejonowy w Słupsku (Slupsko apylinkės teismas). Kadangi nepilnamečiai įtariamieji neturi paskirto advokato, tas teismas ex officio kiekvienam iš jų paskyrė advokatą.
45
Per 2022 m. rugpjūčio 23 d. posėdį, kuriame nepilnamečiai įtariamieji teigė esantys nekalti, M.S. pateikė paaiškinimų, tačiau J.W. ir M.P. atsisakė pateikti savo nuomonę ir atsakė tik į savo advokatų klausimus. Kiekvieno iš nepilnamečių įtariamųjų advokatai prašė neatsižvelgti į per ikiteisminį etapą pateiktus paaiškinimus, nes šie įrodymai buvo gauti pažeidžiant jų procesines teises, t. y. per apklausas, kurias policija atliko nedalyvaujant advokatui, nors jo dalyvavimas procese buvo privalomas. Advokatai teigė, kad taip gauti įrodymai negali būti pagrindas konstatuoti faktines aplinkybes.
46
Sąd Rejonowy w Słupsku (Slupsko apylinkės teismas) atmetė kaip nepriimtiną Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupsku (Slupsko apylinkės prokuratūros prokuroras) prašymą leisti atsižvelgti į įrodymus, susijusius su nepilnamečių įtariamųjų paaiškinimais ikiteisminiame baudžiamosios bylos etape per apklausas, atliktas nedalyvaujant advokatui. Taigi šie paaiškinimai buvo išimti iš bylos kaip įrodymai.
47
Per 2022 m. rugpjūčio 26 d. teismo posėdį šis teismas ex officio konstatavo, kad M.P. sukako 18 metų ir, atsižvelgiant į BPK 79 straipsnio 1 dalies 1 punktą, pareiga turėti advokatą jam nebetaikoma. Vis dėlto M.P. advokatas paprašė palikti jį paskirtu ex officio, motyvuodamas tuo, kad baudžiamosios bylos iškėlimo metu M.P. buvo nepilnametis ir kad iš bylos aplinkybių matyti, jog dėl savo brandos lygio jis turi pasinaudoti valstybės skiriamo advokato pagalba. Teismas šį prašymą patenkino.
48
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą Sąd Rejonowy w Słupsku (Slupsko apylinkės teismas) taip pat pažymi, kad Prokurator Rejonowy w Słupsku (Slupsko apylinkės prokuroras), kuris yra nepilnamečiams įtariamiesiems iškeltos baudžiamosios bylos šalis, vadovas yra Prokurator Generalny (generalinis prokuroras), kuris kartu yra teisingumo ministras. Priimdamas sprendimus, gaires ir instrukcijas jis vadovauja prokuratūros veiklai asmeniškai arba per Prokurator Krajowy (nacionalinis prokuroras) ir kitus Prokurator Generalny (generalinis prokuroras) pavaduotojus.
49
Bylą pagrindinėje byloje viena nagrinėjanti Sąd Rejonowy w Słupsku (Slupsko apylinkės teismas) teisėja buvo nušalinta nuo pareigų laikotarpiu nuo 2022 m. vasario 9 d. iki 2022 m. kovo 8 d.Prokurator Generalny (generalinis prokuroras) sprendimu pagal Bendrosios kompetencijos teismų sistemos įstatymo 130 straipsnio 1 dalį, motyvuojant tuo, kad kitoje nei pagrindinėje byloje atliko tokį veiksmą, jog Sąd Rejonowy w Słupsku (Slupsko apylinkės teismas) autoritetas ir esminiai tarnybos interesai reikalauja, kad ši teisėja būtų nedelsiant nušalinta nuo pareigų.
50
Toje kitoje byloje ši teisėja, tenkindama vienos iš šalių prašymą, priėmė nutartį, kuria nušalino teisėją, paskirtą pasibaigus procedūrai, kurioje dalyvavo po 2018 m. sudaryta Krajowa Rada Sądownictwa (Nacionalinė teismų taryba, Lenkija), motyvuodama tuo, kad šis paskyrimas neatitiko Sąjungos teisės ir EŽTK.
51
Tuomet Prokurator Rejonowy w Słupsku (Slupsko apylinkės prokuroras) apie šią situaciją informavo Prokurator Regionalny
w Gdańsku (Gdansko apygardos prokuroras, Lenkija), o šis perdavė šią informaciją teisingumo ministrui pagal prokuratūros išleistus nurodymus, kuriais prokurorai įpareigojami nedelsiant informuoti teritorinę jurisdikciją turintį apygardos prokurorą apie atvejus, kai teisėjai kvestionuoja kito bendrosios kompetencijos teismo teisėjo statusą arba Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas, Lenkija) dirbančių teisėjų statusą. Iš esmės šiuose nurodymuose įpareigojama pranešti apie kiekvieną atvejį, kai teismas tiesiogiai remiasi Sąjungos teisės nuostatomis ir Teisingumo Teismo jurisprudencija, netaikydamas nacionalinės teisės.
52
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui keliais aspektais kyla klausimų dėl Sąjungos teisės aiškinimo.
53
Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, dėl aplinkybių, kuriomis vyko baudžiamasis procesas, nepilnamečiams įtariamiesiems nebuvo taikomi būtiniausi „vaikams“ (kaip jie suprantami pagal Direktyvos 2016/800 3 straipsnio 1 punktą) taikomi apsaugos standartai (nes jie yra įtariamieji ar kaltinamieji), taip pat teisės, į kurias visi įtariamieji gali pretenduoti pagal direktyvas 2013/48 ir 2012/13, o tai rodo, kad šios direktyvos į Lenkijos teisę perkeltos netinkamai.
54
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl pasekmių, išplaukiančių iš netinkamo Sąjungos teisės įgyvendinimo, atsižvelgiant į nuostatų, susijusių su teise į informaciją ir teise į advokato pagalbą, tiesioginį veikimą. Jis pabrėžia, kad Lenkijoje galiojančiose procesinėse taisyklėse yra nuostatų, kurios ne tik nėra pakankamai tikslios, kad būtų užtikrintos Direktyvoje 2016/800 įtvirtintos vaikų teisės, bet ir dėl jų tampa neįmanoma pateikti Sąjungos teisę atitinkančio šių nuostatų išaiškinimo.
55
Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimų dėl veiksmingų teisių gynimo priemonių, kad įtariamiems ar kaltinamiems vaikams būtų užtikrintas jų teisių, kylančių iš Direktyvos 2016/800, taip pat direktyvų 2012/13 ir 2013/48, siejamų su teisingo bylos nagrinėjimo principu, pažeidimo pasekmių neutralizavimas. Direktyvos 2016/800 19 straipsnyje numatyta, kad įtariami ar kaltinami vaikai turi teisę į veiksmingas teisių gynimo priemones pagal nacionalinę teisę, kai pažeidžiamos jų teisės pagal šią direktyvą. Tačiau šioje direktyvoje nepatikslinta, kokios yra šios teisių gynimo priemonės, o tai leidžia suprasti, kad jų nustatymas paliktas valstybių narių diskrecijai.
56
Be to, iš direktyvų 2012/13 ir 2013/48 matyti, kad Sąjungos teisėje nėra aiškių nuostatų dėl galimybės kaip įrodymus naudoti paaiškinimus, kuriuos įtariamas ar kaltinamas vaikas pateikė nedalyvaujant advokatui. Vis dėlto Direktyvos 2013/48 12 straipsnyje, siejamame su jos 50 konstatuojamąja dalimi, numatyta sąlyga dėl nesivadovavimo įrodymais, gautais pažeidžiant teisę turėti advokatą.
57
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad nei EŽTK, nei Chartijoje nenumatyta naudojimosi teise į gynybą tvarkos ar šios teisės pažeidimo pasekmių. Jos palieka valstybėms narėms galimybę pasirinkti priemones, kad jų teismų sistemose būtų užtikrinama ši teisė, tačiau su sąlyga, kad šios priemonės atitiks su teisingu bylos nagrinėjimu susijusius reikalavimus. Siekiant nustatyti minimalų apsaugos standartą, kurį turi užtikrinti teisių gynimo priemonės, būtina remtis EŽTK. Savo jurisprudencijoje Europos Žmogaus Teisių Teismas yra apibrėžęs teisės į advokato pagalbą svarbą siekiant įvertinti proceso teisingumą ir išsakęs savo poziciją dėl galimybės baudžiamajame procese naudoti įrodymus, surinktus pažeidžiant įtariamojo teisę į advokato pagalbą pradinėje baudžiamojo proceso stadijoje.
58
Ketvirta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo paskutinę grupę argumentų, susijusių su prokuroro statusu baudžiamajame tyrime ir teisėjų nepriklausomumu. Pagal Sąjungos teisę suteiktų teisių veiksmingos apsaugos principas neišvengiamai grindžiamas visų atitinkamos valstybės narės institucijų nepriklausomumu ir nešališkumu. Mechanizmas, leidžiantis vykdomosios valdžios institucijoms kištis į baudžiamojo persekiojimo institucijų ir teismų sprendimų priėmimo procesą, kelia problemų, nes leidžia vykdomajai valdžiai daryti įtaką pasirinktam kvalifikavimui ir kvestionuoti teismo sprendimus, priimtus kišantis į tiesioginio Sąjungos teisės taikymo procesą tiek baudžiamojo tyrimo, tiek teismo proceso stadijoje.
59
Konkrečiai kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas reiškia susirūpinimą dėl teisingumo ministro įgaliojimų pagal Bendrosios kompetencijos teismų sistemos įstatymo 130 straipsnio 1 dalį nedelsiant sustabdyti teisėjo įgaliojimus, kai jis priima sprendimus tiesiogiai pagal Sąjungos teisę arba sprendimus, kuriais siekiama užtikrinti teismo nepriklausomumą ir nešališkumą.
60
Šiomis aplinkybėmis Sąd Rejonowy w Słupsku (Slupsko apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyvos 2016/800] 6 straipsnio 1 ir 2 dalys, 3 dalies a punktas ir 7 dalis, taip pat 18 straipsnis, siejami su 25, 26 ir 27 konstatuojamosiomis dalimis, turi būti aiškinami taip, kad nuo pranešimo apie įtarimą jaunesniam nei 18 metų įtariamajam ikiteisminio tyrimo subjektai privalo užtikrinti, kad jis galėtų pasinaudoti teise turėti valstybės skiriamą gynėją, jei neturi savo pasirinkto gynėjo (dėl to, kad vaikas arba tėvų pareigų turėtojas pats nepasirūpino gynėjo pagalba), ir kad gynėjas dalyvautų ikiteisminio tyrimo veiksmuose, pavyzdžiui, apklausiant nepilnametį kaip įtariamąjį, ir pagal šias teisės normas draudžiama atlikti nepilnamečio apklausą nedalyvaujant gynėjui?
2.
Ar [Direktyvos 2016/800] 6 straipsnio 6 ir 8 dalys, siejamos su 16, 30, 31 ir 32 konstatuojamosiomis dalimis, turi būti aiškinamos taip, kad atsisakyti gynėjo be nepagrįsto delsimo teikiamos pagalbos draudžiama visose bylose dėl nusikaltimų, už kuriuos baudžiama laisvės atėmimu, ir kad laikinai nukrypti nuo teisės į gynėjo pagalbą, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 6 straipsnio 8 dalį, taikymo galima tik atliekant ikiteisminį tyrimą ir tik [minėtos direktyvos] 6 straipsnio 8 dalies a ir b punktuose griežtai išvardytomis aplinkybėmis, kurios turi būti aiškiai nurodytos sprendime atlikti apklausą nedalyvaujant advokatui, kurį iš esmės galima apskųsti?
3.
Jei bent į vieną iš [pirmojo ir antrojo klausimų] būtų atsakyta teigiamai, ar [Direktyvos 2016/800] nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos nacionalinės teisės aktų nuostatos, pavyzdžiui:
a)
[BPK] 301 straipsnio antras sakinys, pagal kurį įtariamasis dalyvaujant paskirtam gynėjui apklausiamas tik jei pats to paprašo, o gynėjo neatvykimas į įtariamojo apklausą nėra kliūtis jį apklausti;
b)
[BPK] 79 straipsnio 3 dalis, pagal kurią jaunesnio nei 18 metų asmens ([BPK] 79 straipsnio 1 dalies 1 punktas) atveju gynėjo dalyvavimas būtinas tik teisiamajame posėdyje ir tuose posėdžiuose, kuriuose kaltinamojo dalyvavimas yra privalomas, t. y. teisminio nagrinėjimo etape?
4.
Ar pirmajame ir antrajame klausimuose nurodytos nuostatos, taip pat direktyvų viršenybės ir tiesioginio veikimo principai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nacionaliniam teismui, nagrinėjančiam baudžiamąją bylą, patenkančią į [Direktyvos 2016/800] taikymo sritį, ir bet kuriai valstybės institucijai suteikiama teisė (arba nustatoma pareiga) netaikyti su šia direktyva nesuderinamų nacionalinės teisės aktų nuostatų, kaip antai nurodytų trečiajame klausime, ir dėl to, atsižvelgiant į tai, kad suėjo direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas, pakeisti nacionalinės teisės normą minėtomis tiesiogiai veikiančiomis direktyvos normomis?
5.
Ar [Direktyvos 2016/800] 6 straipsnio 1, 2, 3 ir 7 dalys, taip pat 18 straipsnis, siejami su 2 straipsnio 1 ir 2 dalimis ir 11, 25 ir 26 konstatuojamosiomis dalimis, taip pat su [Direktyvos 2013/48] 13 straipsniu ir 50 konstatuojamąja dalimi, turi būti aiškinami taip, kad valstybė narė ex officio garantuoja teisinę pagalbą asmenims, kurie baudžiamajame procese yra įtariamieji ar kaltinamieji ir kurie įtraukimo dalyvauti byloje metu buvo vaikai ir tik vėliau sulaukė 18 metų, ir ši pagalba yra privaloma iki galutinio sprendimo byloje priėmimo?
6.
Jeigu į penktąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar minėtos direktyvos nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiami nacionalinės teisės aktai, kaip antai [BPK] 79 straipsnio 1 dalies 1 punktas, pagal kurį baudžiamajame procese kaltinamasis privalo turėti gynėją tik tol, kol jam sukanka 18 metų?
7.
Ar [penktajame klausime nurodytos] nuostatos, taip pat direktyvų viršenybės ir tiesioginio veikimo principai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nacionaliniam teismui, nagrinėjančiam baudžiamąją bylą, patenkančią į [Direktyvos 2016/800] taikymo sritį, ir bet kuriai valstybės institucijai suteikiama teisė (arba nustatoma pareiga) netaikyti su direktyva nesuderinamų nacionalinės teisės nuostatų, kaip antai nurodytų [šeštajame] klausime, ir taikyti nacionalinės teisės nuostatas, kaip antai [BPK] 79 straipsnio 2 dalį, aiškinant jas pagal direktyvą (Sąjungos teisę atitinkantis aiškinimas), t. y. iki galutinio sprendimo byloje priėmimo palikti kaltinamajam, kuris tuo metu, kai jam buvo pareikšti kaltinimai, dar nebuvo sulaukęs 18 metų, tačiau sulaukė vėliau, vykstant procesui, ir kurio atžvilgiu baudžiamasis procesas dar nebaigtas, valstybės skirtą gynėją darant prielaidą, kad tai būtina dėl aplinkybių, apsunkinančių gynybą, arba – atsižvelgiant į tai, kad suėjo direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas, – pakeisti nacionalinės teisės normą minėtomis tiesiogiai veikiančiomis direktyvos normomis?
8.
Ar [Direktyvos 2016/800] 4 straipsnio 1–3 dalys, siejamos su 18, 19 ir 22 konstatuojamosiomis dalimis, ir [Direktyvos 2012/13] 3 straipsnio 2 dalis, siejama su 19 ir 26 konstatuojamosiomis dalimis, turi būti aiškinamos taip, kad kompetentingos institucijos (prokuratūra, policija) ne vėliau kaip prieš pirmąją oficialią įtariamojo apklausą, kurią atlieka policijos įstaiga ar kita kompetentinga institucija, turi nedelsdamos informuoti įtariamąjį ir tuo pat metu tėvų pareigų turėtoją apie teises, kurios yra būtinos proceso teisingumui užtikrinti, ir apie procesinius veiksmus, įskaitant visų pirma pareigą skirti nepilnamečiui įtariamajam gynėją, ir pasekmes, jeigu nepilnametis kaltinamasis nepasirenka gynėjo (tuomet gynėjas skiriamas valstybės), o įtariamajam, kuris yra vaikas, ši informacija turi būti pateikiama paprasta ir lengvai suprantama kalba, atsižvelgiant į nepilnamečio amžių?
9.
Ar [Direktyvos 2016/343] 7 straipsnio 1 ir 2 dalys, siejamos su 31 konstatuojamąja dalimi, taip pat su [Direktyvos 2012/13] 3 straipsnio 1 dalies e punktu ir 2 dalimi, turi būti aiškinamos taip, kad valstybės narės institucijos, vykdančios baudžiamąjį procesą, kuriame dalyvauja įtariamasis (kaltinamasis), kuris yra vaikas, privalo pranešti įtariamajam vaikui apie teisę atsisakyti duoti parodymus ir teisę neliudyti prieš save paprasta ir lengvai suprantama kalba, atsižvelgiant į įtariamojo amžių?
10.
Ar [Direktyvos 2016/800] 4 straipsnio 1–3 dalys, siejamos su jos 18, 19 ir 22 konstatuojamosiomis dalimis, ir [Direktyvos 2012/13] 3 straipsnio 2 dalis, siejama su 19 ir 26 konstatuojamosiomis dalimis, turi būti aiškinamos taip, kad tose nuostatose įtvirtinti reikalavimai nėra įvykdomi, jei įtariamajam, kuris yra nepilnametis, prieš pat jo apklausą pateikiama bendra informacija, neatsižvelgiant į specialiąsias teises, kylančias iš Direktyvos 2016/800, ir tokia informacija pateikiama tik įtariamajam, kuris neturi gynėjo, nedalyvaujant tėvų pareigų turėtojui ir įtariamojo amžiui netinkama kalba?
11.
Ar [Direktyvos 2016/800] 18 ir 19 straipsniai, siejami su 26 konstatuojamąja dalimi, ir [Direktyvos 2013/48] 12 straipsnio 2 dalis, siejama su 50 konstatuojamąja dalimi, taip pat su [Direktyvos 2016/343] 7 straipsnio 1 ir 2 dalimis, 10 straipsnio 2 dalimi ir 44 konstatuojamąja dalimi, ir teisingo bylos nagrinėjimo principas turi būti aiškinami taip, kad – dėl įtariamojo parodymų, duotų policijos pareigūnui per apklausą, vykdytą nesuteikus įtariamajam galimybės turėti advokatą ir tinkamai neinformavus apie jo teises, taip pat neinformavus tėvų pareigų turėtojų apie teises ir bendruosius proceso aspektus, apie kuriuos vaikas turi teisę sužinoti pagal [Direktyvos 2016/800] 4 straipsnį, – pagal juos nacionaliniam teismui, nagrinėjančiam baudžiamąją bylą, patenkančią į minėtų direktyvų taikymo sritį, ir bet kuriai valstybės institucijai suteikiama teisė (arba nustatoma pareiga) užtikrinti, kad įtariamieji (kaltinamieji) atsidurtų tokioje pačioje padėtyje, kokioje būtų atsidūrę, jei nebūtų padaryti minėti pažeidimai, ir todėl neatsižvelgti į tokius įrodymus, ypač jei per tokią apklausą gauta kaltinamoji informacija turėtų būti panaudota atitinkamam asmeniui nuteisti?
12.
Ar tuomet vienuoliktajame klausime nurodytos nuostatos, taip pat viršenybės ir tiesioginio veikimo principai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos reikalaujama, kad nacionalinis teismas, nagrinėjantis baudžiamąją bylą, patenkančią į minėtų direktyvų taikymo sritį, ir bet kuri valstybės institucija netaikytų nacionalinės teisės aktų nuostatų, nesuderinamų su minėtomis direktyvomis, kaip antai [BPK] 168a straipsnio, pagal kurį įrodymai negali būti pripažinti nepriimtinais vien dėl to, kad buvo gauti pažeidžiant procesines taisykles arba padarius Baudžiamojo kodekso 1 straipsnio 1 dalyje nurodytą nusikalstamą veiką (išskyrus atvejus, kai įrodymai buvo gauti, kai valstybės pareigūnas, vykdydamas tarnybines pareigas, tyrė nužudymą, tyčinį kūno sužalojimą ar laisvės atėmimą)?
13.
Ar [Direktyvos 2016/800] 2 straipsnio 1 dalis, siejama su ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa ir Sąjungos teisėje nustatytu veiksmingumo principu, turi būti aiškinama taip, kad prokuroras, kaip institucija, dalyvaujanti vykdant teisingumą, užtikrinanti teisinės valstybės principo laikymąsi ir vadovaujanti ikiteisminiam tyrimui, privalo ikiteisminio tyrimo etape užtikrinti veiksmingą teisinę apsaugą, kaip tai numatyta minėtoje direktyvoje, ir veiksmingai taikydamas Sąjungos teisę turi garantuoti savo nepriklausomumą ir nešališkumą?
14.
Jei į bet kurį iš [pirmojo–dvyliktojo] klausimų būtų atsakyta teigiamai, o ypač jei būtų teigiamai atsakyta į tryliktąjį klausimą – ar ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa (veiksmingos teisminės apsaugos principas), siejama su ESS 2 straipsniu ir ypač su pagarba teisinės valstybės principui, kaip jis aiškinamas Teisingumo Teismo jurisprudencijoje (2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimas euro Box Promotion ir kt., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ir C‑840/19, EU:C:2021:1034), ir ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje ir [Chartijos] 47 straipsnyje įtvirtintas teismų nepriklausomumo principas, kaip jis suprantamas Teisingumo Teismo jurisprudencijoje (2018 m. vasario 27 d. Sprendimas Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117), turi būti aiškinami taip, kad šiais principais dėl galimybės daryti netiesioginį spaudimą teisėjams ir galimybės [Prokurator Generalny (generalinis prokuroras)] duoti privalomus nurodymus žemesnio rango prokurorams draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose nustatoma prokuratūros priklausomybė nuo vykdomosios valdžios institucijos, kaip antai teisingumo ministro, ir nacionalinės teisės aktai, kuriais ribojamas teismų ir prokurorų nepriklausomumas taikant Sąjungos teisę, visų pirma:
a)
[Bendrosios kompetencijos teismų sistemos įstatymo] 130 straipsnio 1 dalis, leidžianti teisingumo ministrui – atsižvelgiant į prokuroro pareigą pranešti apie situaciją, kai teismas priima sprendimą taikydamas Sąjungos teisę, – duoti įsakymą nedelsiant sustabdyti teisėjo įgaliojimus, kol bus priimtas drausmės bylų teismo sprendimas, ne ilgesniam kaip vieno mėnesio laikotarpiui, jei atsižvelgdamas į teisėjo atlikto veiksmo tiesiogiai taikant Sąjungos teisę pobūdį teisingumo ministras mano, kad to reikia dėl teismo autoriteto arba esminių tarnybos interesų;
b)
2016 m. sausio 28 d. Prokuratūros įstatymo 1 straipsnio 2 dalis, 3 straipsnio 1 dalies 1 ir 3 punktai, 7 straipsnio 1–6 ir 8 dalys ir 13 straipsnio 1 ir 2 dalys, iš kurių, vertinamų kartu, turinio, matyti, kad teisingumo ministras, kuris kartu yra generalinis prokuroras ir prokuratūros vadovas, gali duoti žemesnio rango prokurorams privalomus nurodymus, kuriais taip pat ribojamas ar trukdomas tiesioginis Sąjungos teisės taikymas?“
Procesas Teisingumo Teisme
61
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašė, kad šiam jo prašymui būtų taikoma pagreitinta procedūra pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnį. Grįsdamas savo prašymą teismas teigia, pirma, kad pateikti klausimai išeina už pagrindinės bylos nagrinėjimo ribų, nes Lenkijos teismai kiekvieną mėnesį turi nagrinėti daug bylų, susijusių su nepilnamečiais, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji, ir kad neteisėti procesiniai veiksmai daro nepataisomą žalą pagrindiniams baudžiamojo proceso principams. Antra, šie teismai priima sprendimus remdamiesi Lenkijos baudžiamąjį procesą reglamentuojančiomis nuostatomis, kuriomis, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, neužtikrinami iš Sąjungos teisės kylantys būtiniausi apsaugos standartai. Trečia, siekiant išsklaidyti abejones dėl vykdomosios valdžios institucijos, kaip antai teisingumo ministro, galimybės daryti įtaką Sąjungos teisės taikymui baudžiamosiose bylose, kuriose dalyvauja nepilnamečiai, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji, būtinas greitas atsakymas į prejudicinius klausimus.
62
Procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymu arba išimties tvarka savo iniciatyva Teisingumo Teismo pirmininkas, išklausęs teisėją pranešėją ir generalinį advokatą, gali nuspręsti nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal pagreitintą procedūrą, nukrypstant nuo šio reglamento nuostatų, jeigu dėl bylos pobūdžio reikia, kad ji būtų greitai išnagrinėta.
63
Šiuo klausimu reikia priminti, kad tokia pagreitinta procedūra yra procesinė priemonė, skirta reaguoti į ypatingos skubos situaciją (2024 m. sausio 9 d. Sprendimo G. ir kt. (Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų teisėjų skyrimas), C‑181/21 ir C‑269/21, EU:C:2024:1, 54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
64
Nagrinėjamu atveju 2022 m. spalio 21 d. Teisingumo Teismo pirmininkas, išklausęs teisėją pranešėją ir generalinį advokatą, nusprendė netenkinti šio sprendimo 61 punkte nurodyto prašymo.
65
Iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad tai, jog yra daug asmenų ar teisinių situacijų, kuriuos gali paveikti sprendimas, kurį nacionalinis teismas turi priimti po kreipimosi į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, savaime negali būti išimtinė aplinkybė, galinti pateisinti pagreitintos procedūros taikymą (2020 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Staatsanwaltschaft Wien (Suklastoti mokėjimo nurodymai), C‑584/19, EU:C:2020:1002, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Tas pats pasakytina apie aplinkybę, kad Lenkijos teismų sprendimai, priimti remiantis Lenkijos baudžiamąjį procesą reglamentuojančiomis nuostatomis, kurių teisėtumas kvestionuojamas atsižvelgiant į Sąjungos teisę, gali būti susiję su dideliu teisės subjektų skaičiumi (pagal analogiją žr. 2024 m. sausio 9 d. Sprendimo G. ir kt. (Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų teisėjų skyrimas), C‑181/21 ir C‑269/21, EU:C:2024:1, 55 punktą).
66
Be to, nei tai, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą keliami su baudžiamąja teise susiję klausimai, nei vien teisės subjektų interesas (nors ir teisėtas) kuo greičiau nustatyti iš Sąjungos teisės kylančių teisių apimtį negali pagrįsti išimtinės aplinkybės buvimo (šiuo klausimu žr. 2024 m. balandžio 11 d. Sprendimo Sapira ir kt., C‑114/23, C‑115/23, C‑132/23 ir C‑160/23, EU:C:2024:290, 23 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
67
Galiausiai dėl abejonių, susijusių su vykdomosios valdžios institucijos, kaip antai teisingumo ministro, galimybe daryti įtaką Sąjungos teisės taikymui, pažymėtina, kad šio sprendimo 61 punkte nurodytame prašyme nėra jokios konkrečios informacijos, kuri leistų daryti išvadą, kad tokios galimybės būtų galima išvengti pradėjus pagreitintą procedūrą.
68
Vis dėlto Teisingumo Teismo pirmininkas, vadovaudamasis Procedūros reglamento 53 straipsnio 3 dalimi, nusprendė šios bylos nagrinėjimui suteikti pirmenybę.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
69
Lenkijos vyriausybė tvirtina, kad prejudiciniai klausimai yra nepriimtini.
70
Viena vertus, pirmasis–dvyliktasis klausimai nėra būtini ginčui pagrindinėje byloje išspręsti. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, taikydamas nacionalinę teisę, atmetė kaip nepriimtinus Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupsku (Slupsko apylinkės prokuratūros prokuroras) prašymus įtraukti įrodymus iš parodymų, kuriuos nepilnamečiai įtariamieji davė per pagrindinėje byloje aptariamą baudžiamąjį tyrimą. Taigi tas teismas iš bylos medžiagos pašalino nepilnamečių įtariamųjų paaiškinimus, pateiktus per šį baudžiamąjį tyrimą. Be to, kiekvienam iš nepilnamečių įtariamųjų buvo suteikta valstybės paskirto advokato pagalba, o vienam iš jų, kuriam vykstant procesui suėjo 18 metų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patvirtino tokio advokato paskyrimą savo iniciatyva, motyvuodamas tuo, kad toks paskyrimas yra būtinas dėl jam gintis trukdančių aplinkybių.
71
Kita vertus, tryliktasis ir keturioliktasis klausimai yra grynai hipotetiniai, nes neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis ar dalyku.
72
Iš tiesų tryliktasis klausimas ir keturioliktojo klausimo b punktas apskritai susiję su teisingumo ministro, kuris taip pat vykdo Prokurator Generalny (generalinis prokuroras) funkcijas, turimais įgaliojimais duoti privalomus nurodymus žemesnio rango prokurorams, kurie taip pat gali apriboti tiesioginį Sąjungos teisės taikymą arba neleisti jos taikyti. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepaaiškino, kaip pagrindinėje byloje buvo taikomos atitinkamos nacionalinės teisės nuostatos.
73
Keturioliktojo klausimo a punktas susijęs su galimybe laikinai sustabdyti už pagrindinę bylą atsakingos teisėjos įgaliojimus. Nagrinėjamu atveju aptariamas sustabdymas įsigaliojo 2022 m. vasario 9 d. ir baigėsi 2022 m. kovo 8 d., taigi nebegalioja. Be to, šis sustabdymas įvyko byloje, kuri neturi jokio ryšio su pagrindine byla. Aptariamos sustabdymo priemonės pagrindas buvo tai, kad atitinkama teisėja užginčijo kito teisėjo darbo santykių buvimą ir jo paskyrimo dalyvaujant Krajowa Rada Sądownictwa (Nacionalinė teisėjų taryba) teisėtumą. Tačiau pagrindinėje byloje taip negali būti, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas bylas nagrinėja būdamas sudarytas iš vieno teisėjo. Bet kuriuo atveju prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuose nėra jokios informacijos, susijusios su teisėjų skyrimu Lenkijoje.
74
Prokurator Regionalny w Gdańsku (Gdansko apygardos prokuroras) savo ruožtu mano, kad vienuoliktasis–keturioliktasis klausimai yra nepriimtini, nes Teisingumo Teismo atsakymas į juos nėra būtinas siekiant išnagrinėti pagrindinę bylą.
75
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia priminti, kad Teisingumo Teismas ne kartą yra konstatavęs, kad SESV 267 straipsnyje numatyta procedūra yra Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo priemonė, suteikianti Teisingumo Teismui galimybę pateikti nacionaliniams teismams Sąjungos teisės išaiškinimą, būtiną priimti sprendimams jų nagrinėjamose bylose, ir kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateikiamas ne dėl to, kad būtų suformuluotos patariamosios nuomonės bendro pobūdžio arba hipotetiniais klausimais, o dėl to, kad reikia veiksmingai išspręsti ginčą (2024 m. sausio 9 d. Sprendimo G. ir kt. (Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų teisėjų skyrimas), C‑181/21 ir C‑269/21, EU:C:2024:1, 62 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
76
Pagal SESV 267 straipsnį prašomas prejudicinis sprendimas turi būti „būtinas“, kad jį pateikęs nacionalinis teismas galėtų „priimti sprendimą“ savo nagrinėjamoje byloje (2024 m. sausio 9 d. Sprendimo G. ir kt. (Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų teisėjų skyrimas), C‑181/21 ir C‑269/21, EU:C:2024:1, 63 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
77
Iš SESV 267 straipsnio formuluotės ir jo sistemos matyti, jog prejudicinio sprendimo priėmimo procedūra, be kita ko, grindžiama prielaida, kad nacionaliniuose teismuose iš tiesų nagrinėjama byla, kurioje jie turi priimti sprendimą, galimai atsižvelgdami į prejudicinį sprendimą (2024 m. sausio 9 d. Sprendimo G. ir kt. (Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų teisėjų skyrimas), C‑181/21 ir C‑269/21, EU:C:2024:1, 64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
78
Taigi vykstant tokiai procedūrai šios bylos ir Sąjungos teisės nuostatų, kurias prašoma išaiškinti, ryšys turi būti toks, kad šis išaiškinimas atitiktų objektyvų sprendimo, kurį turi priimti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, priėmimo poreikį (2024 m. sausio 9 d. Sprendimo G ir kt. (Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų teisėjų skyrimas), C‑181/21 ir C‑269/21, EU:C:2024:1, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
79
Pirmasis–dvyliktasis klausimai yra iš esmės susiję su kelių Direktyvos 2016/800 nuostatų, siejamų su direktyvomis 2012/13, 2013/48 ir 2016/343, išaiškinimu tiek, kiek šiomis nuostatomis reglamentuojamos vaikų, kurie baudžiamajame procese yra įtariamieji ar kaltinamieji, procesinės teisės.
80
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nacionaliniam teismui kyla klausimas dėl baudžiamąjį procesą reglamentuojančių Lenkijos teisės aktų atitikties minėtoms nuostatoms ir dėl pasekmių, kurių pagrindinėje byloje turi kilti dėl nacionalinės teisės prieštaravimo Sąjungos teisei. Šiuo klausimu jis paaiškina, kad atsakymas į pirmąjį–dvyliktąjį klausimus yra būtinas tam, kad jis galėtų priimti sprendimą dėl įrodymų, gautų iš nepilnamečių įtariamųjų paaiškinimų, pateiktų nedalyvaujant advokatui, priimtinumo ikiteisminiame baudžiamosios bylos etape.
81
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad atmetė Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupsku (Slupsko apylinkės prokuratūros prokuroras) prašymus įtraukti įrodymus iš kaltę patvirtinančių paaiškinimų, kuriuos ikiteisminiame baudžiamosios bylos etape nepilnamečiai įtariamieji pateikė nedalyvaujant advokatui, taip nuspręsdamas atmesti šiuos įrodymus. Be to, dėl vieno iš nepilnamečių įtariamųjų, kuriam nagrinėjant bylą sukako 18 metų, pažymėtina, kad tas teismas paaiškina pratęsęs valstybės skiriamo advokato paskyrimą šiam įtariamajam.
82
Vis dėlto, viena vertus, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad nacionalinis teismas nepriėmė galutinio sprendimo dėl minėtų įrodymų priimtinumo. Taigi atsakymas į pateiktus klausimus turės įtakos tam sprendimui, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų priimti sprendimą dėl pagrindinės bylos esmės. Kita vertus, kalbant apie sprendimą pratęsti valstybės skiriamo advokato paskyrimą vienam iš įtariamųjų pagrindinėje byloje, pažymėtina, kad jis priimtas vėlesnėje proceso stadijoje, todėl juo negalima ištaisyti galimų pažeidimų, padarytų ikiteisminiame baudžiamosios bylos etape.
83
Vadinasi nagrinėjamu atveju Teisingumo Teismo atsakymas į pirmąjį–dvyliktąjį klausimus atrodo būtinas tam, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų išspręsti in limine litis iškeltus klausimus, o paskui tas teismas prireikus galėtų išnagrinėti pagrindinę bylą iš esmės (pagal analogiją žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimą W. Ż. (Aukščiausiojo Teismo Išimtinės kontrolės ir viešųjų reikalų kolegija – Skyrimas), C‑487/19, EU:C:2021:798, 94 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
84
Taigi, kadangi šio sprendimo 76–78 punktuose nurodytos sąlygos įvykdytos, pirmasis–dvyliktasis klausimai yra priimtini.
85
Tačiau tryliktasis ir keturioliktasis klausimai neatitinka šių sąlygų.
86
Pirma, tryliktasis klausimas ir keturioliktojo klausimo b punktas susiję su klausimu, ar ikiteisminiame baudžiamosios bylos etape prokuroras turi netaikyti Sąjungos teisei prieštaraujančių nacionalinės teisės nuostatų, kad būtų užtikrintas įtariamų nepilnamečių teisių veiksmingumas, ir ar šiuo tikslu turi būti išsaugotas jo nepriklausomumas ir nešališkumas, kiek tai susiję su galimu vykdomosios valdžios kišimusi.
87
Nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į šio sprendimo 80–83 punktuose nurodytas aplinkybes, nematyti, kad Teisingumo Teismo atsakymas į šiuos klausimus būtų būtinas tam, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų išnagrinėti klausimus, kurie jame kyla in limine litis. Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad pagrindinėje byloje ikiteisminis baudžiamosios bylos etapas yra baigtas ir kad dabar būtent tas teismas turi teisę atmesti įrodymus, kurie buvo surinkti pažeidžiant procesines teises, arba nuspręsti dėl įtariamų asmenų teisės į advokato pagalbą.
88
Taigi šiomis aplinkybėmis klausimas, ar ikiteisminiame baudžiamosios bylos etape prokuroras pagal Sąjungos teisę turi pareigą netaikyti Sąjungos teisei prieštaraujančių nacionalinės teisės nuostatų, kad būtų užtikrintas įtariamų nepilnamečių teisių veiksmingumas, yra susijęs ne su Sąjungos teisės išaiškinimu siekiant objektyvaus poreikio – priimti sprendimą pagrindinėje byloje, o yra bendro ir hipotetinio pobūdžio.
89
Antra, keturioliktojo klausimo a punktas susijęs su tuo, ar ESS 2 straipsniui, ESS 19 straipsnio 1 daliai ir Chartijos 47 straipsniui prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį teisingumo ministrui leidžiama nurodyti nedelsiant sustabdyti teisėjo įgaliojimus.
90
Nagrinėjamu atveju aišku, kad pagrindinę bylą nagrinėjanti teisėja buvo nušalinta nuo pareigų pagal šį teisinį reglamentavimą.
91
Vis dėlto iš prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos aiškiai matyti, kad dėl šio sustabdymo (kuris, beje, jau pasibaigė) buvo nuspręsta kitoje byloje nei pagrindinė byla. Be to, kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 56 punkte, nuogąstavimas, kad šios teisėjos įgaliojimai pagrindinėje byloje bus sustabdyti dar kartą, yra tik hipotetinis.
92
Taigi šis klausimas neatitinka objektyvaus poreikio, susijusio su sprendimo pagrindinėje byloje priėmimu; juo siekiama, kad Teisingumo Teismas pateiktų nacionalinio teisinio reglamentavimo bendrą įvertinimą, atsietą nuo šios bylos (pagal analogiją žr. 2024 m. sausio 9 d. Sprendimo G. ir kt. (Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų teisėjų skyrimas), C‑181/21 ir C‑269/21, EU:C:2024:1, 78 punktą).
93
Darytina išvada, kad tryliktasis ir keturioliktasis klausimai yra nepriimtini.
Dėl esmės
94
Atsižvelgiant į visų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimų sąsają, pirmiausia reikia kartu išnagrinėti pirmąjį–ketvirtąjį klausimus, paskui – penktąjį–septintąjį klausimus, vėliau – aštuntąjį–dešimtąjį ir galiausiai – vienuoliktąjį ir dvyliktąjį klausimus; pažymėtina, kad šie klausimai turi būti nagrinėjami atsižvelgiant tik į Direktyvos 2016/800, kuri konkrečiai skirta vaikams, nuostatas.
Dėl pirmojo–ketvirtojo klausimų
95
Pirmuoju–ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 1–3 dalys, siejamos su šios direktyvos 18 straipsniu, turi būti aiškinamos taip, kad joms prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame nenumatyta, kad vaikai, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji, turi turėti advokatą (prireikus skiriamą valstybės) prieš tai, kai juos apklausia policija ar kita teisėsaugos ar teisminė institucija, bet ne vėliau kaip prieš pirmąją jų apklausą, ir pagal kurį leidžiama apklausti minėtus vaikus kaip įtariamuosius per apklausą nedalyvaujant advokatui. Be to, tam teismui kyla klausimas, ar tuo atveju, jeigu į šiuos klausimus būtų atsakyta teigiamai, baudžiamąją bylą nagrinėjantis teismas turi netaikyti tokio nacionalinio teisinio reglamentavimo.
96
Pirma, pagal Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 1 dalį vaikai, kurie baudžiamajame procese yra įtariamieji arba kaltinamieji, visų pirma turi teisę turėti advokatą pagal Direktyvą 2013/48; pagal šios direktyvos 15 konstatuojamąją dalį sąvoka „advokatas“ šioje direktyvoje nurodo asmenį, kuris pagal nacionalinę teisę yra kvalifikuotas ir įgaliotas, be kita ko, akreditavus įgaliotajai įstaigai, teikti teisines konsultacijas ir pagalbą įtariamiesiems arba kaltinamiesiems.
97
Siekiant nustatyti vaiko teisės į advokato pagalbą apimtį, reikia atsižvelgti į bet kurio įtariamojo ar kaltinamojo pagal Direktyvos 2013/48 3 straipsnį turimos teisės apimtį.
98
Kaip matyti iš Direktyvos 2016/800 18 ir 26 konstatuojamųjų dalių, aiškinant Direktyvos 2016/800 nuostatas reikia atsižvelgti į Direktyvą 2013/48. Tačiau pastarojoje direktyvoje numatytos papildomos garantijos, kad būtų atsižvelgta į konkrečius vaikų poreikius ir pažeidžiamumą.
99
Antra, pagal Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 2 dalį valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad vaikai gautų advokato pagalbą pagal šio straipsnio nuostatas tam, kad jie galėtų veiksmingai naudotis teisėmis į gynybą.
100
Kaip iš esmės matyti iš Direktyvos 2016/800 1, 25 ir 29 konstatuojamųjų dalių, šia direktyva siekiama atsižvelgti į ypatingą vaikų pažeidžiamumą baudžiamosiose bylose ir taip skatinti juos naudotis, be kita ko, Chartijos 47 straipsnio antroje pastraipoje įtvirtinta teise gauti teisinę pagalbą, būti ginamiems ir atstovaujamiems, taip pat jos 48 straipsnio 2 dalyje garantuojama teise į gynybą (pagal analogiją žr. 2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Kolev ir kt., C‑612/15, EU:C:2018:392, 104 punktą).
101
Trečia, pagrindinis principas, kad vaikai turi teisę į advokato pagalbą, – kiek tai susiję su momentu, nuo kurio ši teisė turi būti suteikta, – yra patikslintas Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 3 dalyje (pagal analogiją žr. 2020 m. kovo 12 d. Sprendimo VW (Teisė turėti advokatą neatvykimo į teismą atveju), C‑659/18, EU:C:2020:201, 31 punktą).
102
Taigi pagal šią 3 dalį vaikai, kurie yra įtariamieji arba kaltinamieji, teisę turėti advokatą turi turėti nedelsiant, bet kuriuo atveju nuo to iš šios dalies a–d punktuose išvardytų keturių konkrečių momentų, kuris įvyksta anksčiausiai.
103
Kalbant visų pirma apie ikiteisminį baudžiamosios bylos etapą, pažymėtina, kad pagal Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 3 dalies a punktą vaikams advokato pagalba teikiama „prieš juos apklausiant policijoje ar kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje“, o pagal jos 6 straipsnio 3 dalies b punktą – „tyrimo arba kitoms kompetentingoms institucijoms atliekant tyrimo ar kitus įrodymų rinkimo veiksmus“.
104
Ketvirta, Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 4 dalyje paaiškinta vaikų teisės į advokato pagalbą apimtis.
105
Kaip matyti iš šios direktyvos 6 straipsnio 4 dalies a punkto, vaikai turi teisę be pašalinių susitikti ir bendrauti su jiems atstovaujančiu advokatu, be kita ko, prieš apklausą policijoje ar kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje. Minėto 6 straipsnio 4 dalies b punkte dar numatyta, kad vaikai gauna advokato pagalbą per apklausą ir kad advokatas turi galėti veiksmingai dalyvauti apklausoje.
106
Kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 70 punkte, priešingai nei Direktyvos 2013/48 9 straipsnyje, susijusiame su įtariamaisiais ar kaltinamaisiais, kurie nėra vaikai, Direktyvoje 2016/800 jiems nenumatyta galimybė atsisakyti teisės į advokato pagalbą.
107
Be to, šios direktyvos 18 straipsnyje nurodyta, kad valstybės narės turi užtikrinti, kad nacionalinėmis teisinės pagalbos nuostatomis būtų veiksmingai užtikrinama teisė į advokato pagalbą pagal minėtos direktyvos 6 straipsnį.
108
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad vaikams, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji, pagal nacionalinę teisę turi būti suteikta konkreti ir veiksminga galimybė gauti advokato pagalbą prieš pirmąją apklausą policijoje ar kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje, bet ne vėliau kaip nuo šios apklausos.
109
Jeigu vaikas arba tėvų pareigų turėtojas nepaskyrė advokato prieš šį vaiką apklausiant policijoje ar kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje, jis turi galėti pasinaudoti valstybės paskirto advokato, kuris jam padėtų per šią apklausą, pagalba.
110
Be to, kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 68 punkte, iš būtinybės užtikrinti, kad prieš pirmąją apklausą policijoje ar bet kurioje kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje, atsakingoje už šią apklausą, vaikams padėtų advokatas, imperatyvaus pobūdžio matyti, kad minėtos institucijos negali atlikti šios apklausos, jeigu atitinkamas vaikas faktiškai negauna tokios pagalbos.
111
Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 7 dalyje paaiškinta, kad tais atvejais, kai vaikui turi būti teikiama advokato pagalba pagal šį 6 straipsnį, tačiau advokatas nedalyvauja, kompetentingos institucijos atideda vaiko apklausą arba kitus tyrimo ar įrodymų rinkimo veiksmus pagrįstam laikotarpiui, kad galėtų dalyvauti advokatas arba – tais atvejais, jei vaikas nenurodė advokato, – kad galėtų surasti vaikui advokatą.
112
Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 6 ir 8 dalyse numatytos tam tikros šioje direktyvoje įtvirtintos teisės į advokato pagalbą išimtys. Kaip matyti iš šių nuostatų, kompetentingos institucijos turi nuspręsti dėl šių išimčių kiekvienu konkrečiu atveju, siekdamos nustatyti, ar, atsižvelgiant į konkrečias kiekvieno atvejo aplinkybes ir vaiko interesus, numatyta išimtis yra pateisinama, laikantis griežtų minėtose nuostatose nustatytų sąlygų.
113
Todėl pagal tas pačias nuostatas nacionaliniame teisiniame reglamentavime negalima bendrai ir abstrakčiai nukrypti nuo vaikų, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji ikiteisminiame baudžiamosios bylos etape, teisės turėti advokatą.
114
Nagrinėjamu atveju iš nacionalinio teismo pateiktos informacijos matyti, kad reikšmingose nacionalinės teisės nuostatose, visų pirma BPK 79 straipsnio 3 dalyje ir 301 straipsnyje, nenumatyta jokio privalomo vaikų, kurie yra įtariamieji, advokato dalyvavimo jų apklausoje ir apskritai ikiteisminiame baudžiamosios bylos etape. Remiantis šiomis nuostatomis, jeigu vaikai nėra sulaikyti, advokato pagalba apklausos metu jiems teikiama tik tuo atveju, jeigu jie aiškiai paprašė tokios pagalbos. Be to, tokio advokato nebuvimas netrukdo apklausti minėtų vaikų.
115
Šiomis aplinkybėmis atrodo (tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), kad toks nacionalinis teisinis reglamentavimas yra nesuderinamas su Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 1–3 dalimis.
116
Atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kylančius klausimus, reikia priminti, kad, siekiant užtikrinti visų Sąjungos teisės nuostatų veiksmingumą, pagal viršenybės principą, be kita ko, reikalaujama, kad nacionaliniai teismai savo vidaus teisę aiškintų kiek įmanoma taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę (2022 m. kovo 8 d. Sprendimo Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Tiesioginis veikimas), C‑205/20, EU:C:2022:168, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
117
Vis dėlto Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo pareigai taikomi tam tikri apribojimai ir ji, be kita ko, negali būti pagrindas nacionalinę teisę aiškinti contra legem (2022 m. kovo 8 d. Sprendimo Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Tiesioginis veikimas), C‑205/20, EU:C:2022:168, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
118
Taip pat reikėtų priminti, kad jei nacionalinis teismas, pagal Sąjungos viršenybės principą įpareigotas taikyti Sąjungos teisės nuostatas pagal jam suteiktą jurisdikciją, negali išaiškinti nacionalinio teisinio reglamentavimo taip, kad jis atitiktų Sąjungos teisės reikalavimus, jam tenka pareiga užtikrinti visišką šios teisės reikalavimų veiksmingumą nagrinėjamam ginčui, prireikus ex officio netaikant jokių, net ir vėliau priimtų, tiesioginio veikimo Sąjungos teisės nuostatai prieštaraujančių nacionalinės teisės nuostatų ar jurisprudencijos, ir jis neprivalo prašyti, kad šis nacionalinis teisinis reglamentavimas ar jurisprudencija būtų panaikinti teisėkūros arba kitokiomis konstitucinėmis priemonėmis, arba laukti, kol tai bus padaryta (2022 m. kovo 8 d. Sprendimo Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Tiesioginis veikimas), C‑205/20, EU:C:2022:168, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
119
Nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į aiškų, tikslų ir besąlygišką Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 1–3 dalių tekstą, manytina, kad šis straipsnis veikia tiesiogiai.
120
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi aiškinti, be kita ko, šio sprendimo 114 punkte nurodytas nacionalinės teisės nuostatas taip, kad jos kuo labiau atitiktų Sąjungos teisę, tam, kad būtų užtikrintas visiškas jos veiksmingumas. Negalėdamas pateikti tokio aiškinimo, jis savo iniciatyva turės netaikyti nacionalinės teisės nuostatų, kurios, kaip paaiškėjo, yra nesuderinamos su Sąjungos teise.
121
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį–ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti: Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 1–3 dalys, siejamos su šios direktyvos 18 straipsniu, turi būti aiškinamos taip, kad joms prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame nenumatyta, kad vaikai, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji, turi turėti advokatą (prireikus skiriamą valstybės) prieš tai, kai juos apklausia policija ar kita teisėsaugos ar teisminė institucija, bet ne vėliau kaip prieš pirmąją jų apklausą, ir pagal kurį leidžiama apklausti minėtus vaikus kaip įtariamuosius per apklausą nedalyvaujant advokatui.
Dėl penktojo–septintojo klausimų
122
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad penktuoju–septintuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo išaiškinti, be kita ko, kelias Direktyvos 2016/800 nuostatas, visų pirma 2 straipsnio 1 ir 2 dalis, taip pat 6 straipsnio 1–3 ir 7 dalis, siejamas su šios direktyvos 18 straipsniu.
123
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nacionaliniam teismui kyla klausimas, ar teisė į valstybės paskirto advokato pagalbą, kuri yra pirmojo–ketvirtojo klausimų dalykas ir pripažįstama asmenims, kurie buvo vaikai tuo metu, kai jiems buvo iškelta baudžiamoji byla, išnyksta, kai šiems asmenims sukanka 18 metų.
124
Taigi reikia suprasti, kad šie klausimai iš esmės susiję su Direktyvos 2016/800 2 straipsniu, kuriame apibrėžiama šios direktyvos taikymo sritis, visų pirma su šio straipsnio 1 ir 3 dalimis.
125
Šiomis aplinkybėmis reikia manyti, kad penktuoju–septintuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2016/800 2 straipsnio 1 ir 3 dalys turi būti aiškinamos taip, kad joms prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta, kad teisė į valstybės paskirto advokato pagalbą automatiškai išnyksta asmenims, kurie tuo metu, kai jiems buvo iškelta baudžiamoji byla, buvo vaikai, tačiau kuriems vėliau sukako 18 metų, jeigu toks nacionalinis teisinis reglamentavimas neleidžia nustatyti, ar minėtos direktyvos ar tam tikrų jos nuostatų (taigi ir joje įtvirtintų teisių) taikymas yra tinkamas atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, įskaitant šių asmenų brandą ir pažeidžiamumą. Be to, tam teismui kyla klausimas, ar tuo atveju, jeigu į šiuos klausimus būtų atsakyta teigiamai, baudžiamąją bylą nagrinėjantis teismas turi netaikyti tokio nacionalinio teisinio reglamentavimo.
126
Pagal Direktyvos 2016/800 2 straipsnio 1 dalį ši direktyva taikoma vaikams, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamajame procese, iki tol, kol bus galutinai išspręstas klausimas, ar įtariamasis arba kaltinamasis padarė nusikalstamą veiką, įskaitant, kai taikoma, bausmės skyrimą ir sprendimą dėl apeliacinio skundo. Minėtos direktyvos 3 straipsnio 1 punkte sąvoka „vaikas“ apibrėžta kaip reiškianti jaunesnį nei 18 metų asmenį.
127
Dėl asmenų, kurie tuo metu, kai jiems buvo iškelta baudžiamoji byla, buvo vaikai, bet kuriems vėliau sukako 18 metų, Direktyvos 2016/800 2 straipsnio 3 dalies pirmame sakinyje paaiškinta, kad – išskyrus šioje nuostatoje nurodytus straipsnius, kuriuose kalbama apie tėvų pareigų turėtoją, – ši direktyva šiems asmenims taikoma, jeigu jos taikymas yra tinkamas atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, įskaitant šių asmenų brandą ir pažeidžiamumą.
128
Darytina išvada, kad asmenys, kurie tuo metu, kai jiems buvo iškelta baudžiamoji byla, buvo vaikai, toliau naudojasi Direktyvoje 2016/800 numatytomis teisėmis, be kita ko, teise į advokato pagalbą pagal šios direktyvos 6 straipsnį, jeigu nagrinėjant bylą šiems asmenims sukako 18 metų ir buvo nuspręsta, kad šios direktyvos taikymas yra tinkamas atsižvelgiant į visas nagrinėjamo atvejo aplinkybes, įskaitant šių asmenų brandą ir pažeidžiamumą.
129
Reikia paaiškinti, kad jeigu vykstant baudžiamajam procesui būtų konstatuota, kad Direktyvos 2016/800 arba tam tikrų jos nuostatų taikymas yra netinkamas, 18 metų sulaukęs asmuo patektų į direktyvų 2012/13, 2013/48 ir 2016/343, taikomų įtariamiesiems ir kaltinamiesiems baudžiamajame procese neatsižvelgiant į jų amžių, taikymo sritį. Tokiu atveju jis turėtų šiose direktyvose numatytas teises jose nustatytomis sąlygomis.
130
Kaip matyti iš pačios Direktyvos 2016/800 2 straipsnio 3 dalies pirmo sakinio formuluotės, klausimas dėl šios direktyvos ar tam tikrų jos nuostatų taikymo asmenims, kurie bylos nagrinėjimo metu sulaukė 18 metų, priklauso nuo visų nagrinėjamo atvejo aplinkybių, todėl turi būti vertinamas kiekvienu konkrečiu atveju.
131
Šiomis aplinkybėmis reikalavimas, kad Direktyvos 2016/800 arba tam tikrų jos nuostatų taikymas būtų tinkamas, jokiu būdu neleidžia valstybei narei bendrai ir abstrakčiai neleisti visiems asmenims, kuriems vykstant jų atžvilgiu pradėtam procesui sukako 18 metų, pasinaudoti Direktyvoje 2016/800 įtvirtintomis teisėmis, be kita ko, teise į advokato pagalbą pagal šios direktyvos 6 straipsnį.
132
Tokį aiškinimą, pagal kurį valstybės narės negali teisės aktuose nustatyti absoliučios 18 metų amžiaus ribos dėl pasinaudojimo šia direktyva suteikiamomis teisėmis, patvirtina Direktyvos 2016/800 2 straipsnio 3 dalies antras sakinys, kuriame numatyta, kad valstybės narės gali nuspręsti netaikyti šios direktyvos asmenims, kuriems sukako 21 metai.
133
Taigi Direktyvos 2016/800 2 straipsnio 3 daliai prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame automatiškai numatyta, kad pagal Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 1–3 dalis, siejamas su šios direktyvos 18 straipsniu, asmenų, kuriems, vykstant jų baudžiamajam procesui, suėjo 18 metų, tačiau kurie tuo metu, kai ši byla jiems buvo iškelta, buvo vaikai, atveju teisė į valstybės paskirto advokato pagalbą automatiškai išnyksta, jeigu toks teisinis reglamentavimas neleidžia nustatyti, ar minėtos direktyvos ar tam tikrų jos nuostatų (taigi ir joje įtvirtintų teisių) taikymas yra tinkamas atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, įskaitant šių asmenų brandą ir pažeidžiamumą.
134
Nagrinėjamu atveju iš nacionalinio teismo pateiktos informacijos matyti, kad nacionalinės teisės nuostatose, visų pirma BPK 79 straipsnio 1 dalies 1 punkte, numatyta, kad baudžiamajame procese kaltinamasis privalo turėti advokatą tik tuo atveju, jeigu jam nėra sukakę 18 metų. Praktikoje Lenkijos teismai, remdamiesi šiuo teisiniu pagrindu, mano, kad advokato dalyvavimas procese nebėra privalomas, kai kaltinamasis arba įtariamasis sulaukė 18 metų, o tai reiškia, kad valstybės paskirtas advokatas automatiškai netenka savo įgaliojimų.
135
Pagal šio sprendimo 116–118 punktuose primintą jurisprudenciją prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nacionalinės teisės nuostatas, kuriomis reglamentuojama teisė turėti advokatą, turi aiškinti taip, kad jos kuo labiau atitiktų Sąjungos teisę, tam, kad būtų užtikrintas visiškas šios teisės veiksmingumas. Negalėdamas pateikti tokio išaiškinimo jis privalės – kadangi Direktyvos 2016/800 2 straipsnio 1 ir 3 dalys atitinka šio sprendimo 119 punkte primintas sąlygas ir šis straipsnis veikia tiesiogiai – ex officio netaikyti nacionalinės teisės nuostatų, kurios, kaip paaiškėjo, yra nesuderinamos su šiuo straipsniu.
136
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į penktąjį–septintąjį klausimus reikia atsakyti: Direktyvos 2016/800 2 straipsnio 1 ir 3 dalys turi būti aiškinamos taip, kad joms prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta, kad teisė į valstybės paskirto advokato pagalbą automatiškai išnyksta asmenims, kurie tuo metu, kai jiems buvo iškelta baudžiamoji byla, buvo vaikai, tačiau kuriems vėliau sukako 18 metų, jeigu toks nacionalinis teisinis reglamentavimas neleidžia nustatyti, ar minėtos direktyvos ar tam tikrų jos nuostatų (taigi ir joje įtvirtintų teisių) taikymas yra tinkamas atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, įskaitant šių asmenų brandą ir pažeidžiamumą.
Dėl aštuntojo–dešimtojo klausimų
137
Aštuntuoju-dešimtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2016/800 4 straipsnio 1 dalis, siejama su jos 5 straipsnio 1 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad jai prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame nenumatyta, kad vaikai, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamajame procese, kartu su tėvų pareigų turėtoju ne vėliau kaip prieš pirmąją šių vaikų apklausą policijoje ar kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje paprasta ir lengvai suprantama kalba, vartojama atsižvelgiant į šių vaikų specifinius poreikius ir pažeidžiamumą, gautų informaciją apie savo teises pagal Direktyvos 2012/13 3 straipsnį ir apie Direktyvoje 2016/800 įtvirtintas teises.
138
Kaip matyti iš Direktyvos 2016/800 1 konstatuojamosios dalies, jos tikslas – nustatyti procesines garantijas, kuriomis užtikrinama, kad vaikai, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamajame procese, galėtų suprasti ir sekti tą procesą. Pagal šios direktyvos 1 straipsnį direktyvoje apibrėžiamos bendros būtiniausios taisyklės, be kita ko, susijusios su teise į informaciją, kurią konkrečiai reglamentuoja minėtos direktyvos 4 straipsnio nuostatos.
139
Pirma, pagal Direktyvos 2016/800 4 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą valstybės narės užtikrina, kad kai vaikams pranešama, kad jie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamajame procese, jie būtų nedelsiant informuoti apie savo teises pagal Direktyvą 2012/13 ir apie bendrus proceso eigos aspektus.
140
Dėl Direktyvos 2012/13 1 straipsnyje numatytos teisės būti informuotam Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, kad iš šios direktyvos 3 straipsnio matyti, jog ši teisė, be kita ko, susijusi su įtariamųjų ar kaltinamųjų teise būti informuotiems bent jau apie įvairias šiame straipsnyje nurodytas procesines teises, įskaitant teisę į advokato pagalbą, teisę gauti nemokamas teisines konsultacijas ir tokių konsultacijų gavimo sąlygas, teisę būti informuotiems apie kaltinimus, teisę į vertimą žodžiu ir raštu, taip pat teisę tylėti (šiuo klausimo žr. 2023 m. lapkričio 9 d. Sprendimo BK (Nusikalstamos veikos perkvalifikavimas), C‑175/22, EU:C:2023:844, 33 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
141
Kaip matyti iš Direktyvos 2016/343 31 konstatuojamosios dalies, informacija, kurią kaltinamieji gauna apie savo procesines teises pagal Direktyvos 2012/13 3 straipsnį, susijusi ne tik su teise tylėti, bet ir su teise neduoti parodymų prieš save; tai yra dvi teisės, kurias valstybės narės turi užtikrinti šiems asmenims pagal Direktyvos 2016/343 7 straipsnį.
142
Be to, Direktyvos 2016/800 4 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatyta, kad vaikai turi būti informuoti apie šioje direktyvoje konkrečiau nustatytas teises, visų pirma apie jos 4 straipsnio 1 dalies antros pastraipos a punkte išvardytas teises.
143
Ši informacija, be kita ko, susijusi su minėtų vaikų teise į advokato pagalbą, kaip numatyta minėtos direktyvos 6 straipsnyje; pagal tos pačios direktyvos 18 straipsnį prireikus advokatas gali būti skiriamas valstybės.
144
Be to, minėta informacija taip pat susijusi su teise į tai, kad būtų informuotas tėvų pareigų turėtojas, kaip numatyta Direktyvos 2016/800 5 straipsnyje, ir su teise būti lydimam šio turėtojo per kitus proceso etapus nei teismo posėdžiai, kaip numatyta šios direktyvos 15 straipsnio 4 dalyje. Kaip matyti iš minėtos direktyvos 5 straipsnio 1 dalies, minėtam turėtojui kuo greičiau suteikiama ta pati informacija, kurią vaikas turi teisę gauti pagal Direktyvos 2016/800 4 straipsnį.
145
Antra, reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2016/800 4 straipsnio 1 dalies pirmą ir antrą pastraipas informacija, kurią pagal šią nuostatą turi gauti vaikai apie savo teises, kai jiems pranešama, kad jie yra įtariamieji ar kaltinamieji, jiems turi būti pateikta „nedelsiant“.
146
Dėl Direktyvos 2012/13, į kurią daroma nuoroda šio 4 straipsnio 1 dalies pirmoje ir antroje pastraipose, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog tam, kad būtų veiksmingas, pranešimas apie teises turi būti įteiktas ankstyvoje proceso stadijoje. Iš šios direktyvos 2 straipsnio matyti, kad ji taikoma „nuo momento, kai valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos praneša asmenims, kad jie įtariami arba kaltinami padarę nusikalstamą veiką“. Tos direktyvos 3 straipsnyje numatyta, kad „[v]alstybės narės užtikrina, kad įtariamiesiems arba kaltinamiesiems nedelsiant būtų pateikta informacija <…> apie <…> procesines teises, kad tomis teisėmis būtų galima veiksmingai pasinaudoti“ (2019 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, 50 punktas).
147
Teise būti informuotam apie savo teises siekiama, kad nuo pirmųjų šio proceso etapų būtų užtikrintas teisingas baudžiamosios bylos nagrinėjimas ir teisės į gynybą veiksmingumas. Direktyvos 2012/13 19 konstatuojamojoje dalyje taip pat pabrėžta, kad teisė būti informuotam apie savo teises turi būti įgyvendinta „ne vėliau kaip prieš pirmąją oficialią įtariamojo arba kaltinamojo apklausą policijoje“. Be to, kaip matyti iš 2010 m. liepos 20 d. Komisijos pasiūlymo (KOM(2010) 392 galutinis), kuriuo remiantis priimta Direktyva 2012/13, 24 punkto, laikotarpiu, kuris eina iš karto po laisvės apribojimo, kyla didžiausias pavojus, kad prisipažinimas bus išgautas piktnaudžiaujant, todėl „nepaprastai svarbu, kad įtariamasis arba kaltinamasis būtų nedelsiant informuojamas apie savo teises, t. y. iš karto po to, kai buvo sulaikytas, ir kuo veiksmingiau“ (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, 51 ir 52 punktus).
148
Atsižvelgiant į nuorodą į Direktyvą 2012/13, pateiktą Direktyvos 2016/800 4 straipsnio 1 dalyje, iš pastarosios nuostatos matyti, kad vaikai turi gauti informaciją apie savo teises kuo greičiau nuo tada, kai jiems pranešta, kad jie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamajame procese. Informacija apie šias teises turi būti pateikta ne vėliau kaip prieš pirmąją šių vaikų apklausą policijoje ar kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje (pagal analogiją žr. 2019 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, 53 punktą).
149
Be to, reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš atsakymo į pirmąjį–ketvirtąjį klausimus, šios informacijos pateikimas ne vėliau kaip prieš pirmąją vaikų apklausą yra bene vienintelis būdas, galintis užtikrinti teisių, apie kurias jie turi būti informuojami (visų pirma teisės į advokato pagalbą pagal Direktyvos 2016/800 6 straipsnį, taigi ir teisės leisti jiems veiksmingai pasinaudoti teise į gynybą), veiksmingumą.
150
Trečia, iš Direktyvos 2016/800 4 straipsnio 2 dalies matyti, kad šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nurodyta informacija jiems turi būti pateikta raštu ir (arba) žodžiu „paprasta ir suprantama kalba“.
151
Kiek tai susiję su Direktyvos 2012/13 3 straipsnio 2 dalimi, pažymėtina, kad Europos Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė valstybėms narėms pareigą užtikrinti, kad informacija, atsižvelgiant į teisę būti informuotam apie savo teises, „būtų teikiama žodžiu arba raštu paprasta ir lengvai suprantama kalba, atsižvelgiant į specialius pažeidžiamų įtariamųjų ar kaltinamųjų poreikius“ (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, 47 punktą).
152
Iš Direktyvos 2016/800 18 konstatuojamosios dalies matyti, kad pagal šios direktyvos 4 straipsnį vaikams teiktina informacija turi būti teikiama atsižvelgiant į specialius vaikų poreikius ir pažeidžiamumą.
153
Iš to matyti, kad vaikai šią informaciją turi gauti pakankamai paprasta ir suprantama kalba, kuri, atsižvelgiant, be kita ko, į specialius vaikų poreikius ir pažeidžiamumą, jiems leistų, prieš būnant apklausiamiems policijoje ar kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje, realiai suprasti, kad jie turi Direktyvos 2016/800 4 straipsnio 1 dalyje nurodytas teises. Tarp šių teisių yra, be kita ko, teisė į advokato pagalbą, kaip numatyta šios direktyvos 6 straipsnyje, teisė į tai, kad tėvų pareigų turėtojas pagal minėtos direktyvos 5 straipsnį taip pat būtų informuotas apie šias teises, ir pastarojo teisė pagal Direktyvos 2016/800 15 straipsnio 4 dalį lydėti minėtus vaikus kituose proceso etapuose nei teismo posėdžiai.
154
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagal Lenkijos teisę nepilnamečiai įtariamieji prieš apklausą gauna suaugusiesiems skirtą informacijos formą, kurioje nėra jokios specialios vaikams skirtos informacijos. Be to, nenumatyta, kad ši forma turi būti pateikta šių vaikų tėvų pareigų turėtojams.
155
Iš šio sprendimo 153 punkte nurodytų reikalavimų matyti, kad tais atvejais, kai nacionalinėje teisėje numatytas standartinis dokumentas, skirtas pagal Direktyvos 2012/13 3 straipsnį raštu informuoti įtariamuosius ar kaltinamuosius apie jų teises, pagal Direktyvos 2016/800 4 straipsnį šis dokumentas negali būti naudojamas siekiant informuoti tokioje pačioje situacijoje esančius vaikus.
156
Toks dokumentas, kiek jis skirtas suaugusiems asmenims, neatitinka reikalavimo, kad informacija apie vaikų turimas teises būtų pateikta raštu ir (arba) žodžiu paprasta ir jiems suprantama kalba, be to, juo nesiekiama informuoti vaikų apie pastarojoje direktyvoje konkrečiai įtvirtintas teises.
157
Pagal šio sprendimo 116–118 punktuose primintą jurisprudenciją prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nacionalinės teisės nuostatas, kuriomis reglamentuojamas asmenų, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji, informavimas, turi aiškinti taip, kad jos kuo labiau atitiktų Sąjungos teisę, tam, kad būtų užtikrintas visiškas šios teisės veiksmingumas. Negalėdamas pateikti tokio išaiškinimo jis privalės – kadangi Direktyvos 2016/800 4 straipsnio 1 dalis atitinka šio sprendimo 119 punkte primintas sąlygas ir veikia tiesiogiai – ex officio netaikyti nacionalinės teisės nuostatų, kurios, kaip paaiškėjo, yra nesuderinamos su šia direktyva.
158
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į aštuntąjį–dešimtąjį klausimus reikia atsakyti: Direktyvos 2016/800 4 straipsnio 1 dalis, siejama su jos 5 straipsnio 1 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad jai prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame nenumatyta, kad vaikai, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamajame procese, kartu su tėvų pareigų turėtoju ne vėliau kaip prieš pirmąją šių vaikų apklausą policijoje ar kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje paprasta ir lengvai suprantama kalba, vartojama atsižvelgiant į šių vaikų specifinius poreikius ir pažeidžiamumą, gautų informaciją apie savo teises pagal Direktyvos 2012/13 3 straipsnį ir apie Direktyvoje 2016/800 įtvirtintas teises.
Dėl vienuoliktojo ir dvyliktojo klausimų
159
Pirmiausia reikia pažymėti, kad vienuoliktasis klausimas pateiktas dėl Direktyvos 2016/800 18 ir 19 straipsnių išaiškinimo, iš esmės siekiant nustatyti, ar šios nuostatos įpareigoja baudžiamąją bylą nagrinėjantį teismą neatsižvelgti į kaltę patvirtinančius paaiškinimus, pateiktus vaikų, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji, per apklausą policijoje pažeidžiant teises, kurias šie vaikai kildina iš šios direktyvos.
160
Kadangi šis 18 straipsnis susijęs su teise į teisinę pagalbą ir, kaip matyti iš šio sprendimo 107 punkto, susijęs su naudojimusi teise turėti advokatą, reikia konstatuoti, kad šis klausimas pateiktas iš esmės dėl šios direktyvos 19 straipsnio, susijusio su teisių gynimo priemonėmis, išaiškinimo.
161
Be to, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atmetė įrodymus, grindžiamus kaltę patvirtinančiais paaiškinimais, kuriuos nagrinėjamu atveju nepilnamečiai įtariamieji pateikė ikiteisminiame baudžiamojo proceso etape nedalyvaujant advokatui, o šiuo klausimu BPK 168a straipsnyje numatytos sąlygos nebuvo įvykdytos.
162
Taigi reikia suprasti, kad vienuoliktuoju ir dvyliktuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2016/800 19 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jam prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį vykstant baudžiamajam procesui teismui neleidžiama pripažinti nepriimtinais kaltę patvirtinančių įrodymų, grindžiamų vaiko per apklausą, kurią policija atliko pažeisdama Direktyvos 2016/800 6 straipsnyje numatytą teisę turėti advokatą, pateiktais paaiškinimais. Be to, tam teismui kyla klausimas, ar tuo atveju, jeigu į šiuos klausimus būtų atsakyta teigiamai, baudžiamąją bylą nagrinėjantis teismas turi netaikyti tokio teisinio reglamentavimo.
163
Pagal Direktyvos 2016/800 19 straipsnį valstybės narės užtikrina, kad vaikams, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamosiose bylose, būtų numatytos veiksmingos teisių gynimo priemonės pagal nacionalinę teisę, kuriomis jie galėtų pasinaudoti tais atvejais, kai pažeidžiamos jų teisės pagal šią direktyvą.
164
Taigi pagal šį straipsnį vaikai, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji, turi turėti galimybę veiksmingai ginčyti šių teisių – įskaitant teises, kurios, kaip matyti iš atsakymų į pirmąjį–dešimtąjį klausimus, yra Direktyvos 2016/800 4–6 straipsniuose garantuojamos teisės, – pažeidimą.
165
Vis dėlto šios direktyvos 19 straipsnis nereglamentuoja galimų pasekmių, kurias bylą iš esmės nagrinėjantis teismas, nesant tokio skundo, dėl šio pažeidimo turi nustatyti įrodymų, gautų pažeidžiant šia direktyva suteiktas teises, priimtinumui.
166
Tas pats pasakytina apie Direktyvą 2012/13, į kurią daroma nuoroda Direktyvos 2016/800 4 straipsnyje, ir apie Direktyvą 2013/48, į kurią daroma nuoroda Direktyvos 2016/800 6 straipsnyje; tose direktyvose yra nuostatų, analogiškų Direktyvos 2016/800 19 straipsnio nuostatoms.
167
Direktyvos 2013/48 12 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad valstybės narės užtikrina, kad vertinant įtariamųjų arba kaltinamųjų baudžiamojo proceso metu padarytus pareiškimus arba įrodymus, gautus pažeidžiant jų teisę turėti advokatą, arba tais atvejais, kai šios teisės atžvilgiu buvo leista taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą, būtų gerbiamos teisės į gynybą ir į teisingą bylos nagrinėjimą. Direktyvos 2016/343 10 straipsnio 2 dalyje yra panaši nuostata dėl pareiškimų ir įrodymų, gautų pažeidžiant teisę tylėti arba teisę neduoti parodymų prieš save.
168
Vis dėlto šiomis nuostatomis nesiekiama reglamentuoti nacionalinių priemonių ir sistemų, susijusių su įrodymų leistinumu, nes, kaip matyti iš jų pačių teksto, jos taikomos „nedarant poveikio“ šioms nacionalinėms priemonėms ir sistemoms.
169
Iš to matyti, kad pagal šiuo metu galiojančią Sąjungos teisę taisyklės dėl įrodymų, gautų pažeidžiant Direktyva 2016/800 suteiktas teises, leistinumo baudžiamajame procese iš principo turi būti nustatytos tik nacionalinėje teisėje (2024 m. balandžio 30 d. Sprendimo M.N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 128 punktas).
170
Jeigu nėra konkrečią sritį reglamentuojančių Sąjungos nuostatų, pagal procesinės autonomijos principą kiekvienos valstybės narės vidaus teisės sistemoje turi būti reglamentuotos ieškinių ir skundų, skirtų teisės subjektų iš Sąjungos teisės kildinamoms teisėms užtikrinti, procesinės taisyklės su sąlyga, kad jos nėra mažiau palankios nei taisyklės, reglamentuojančios panašias situacijas, kurioms taikoma vidaus teisė (lygiavertiškumo principas), ir kad dėl jų netampa praktiškai neįmanoma ar pernelyg sudėtinga pasinaudoti Sąjungos teisės suteiktomis teisėmis (veiksmingumo principas) (2024 m. balandžio 30 d. Sprendimo M.N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 129 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
171
Konkrečiai dėl veiksmingumo principo reikia priminti, kad nacionalinių taisyklių dėl informacijos ir įrodymų leistinumo ir naudojimo tikslas, atsižvelgiant į pasirinkimą nacionalinėje teisėje, yra neleisti, kad neteisėtai gauta informacija ir įrodymai nepagrįstai pakenktų asmeniui, įtariamam padarius nusikalstamas veikas. Pagal nacionalinę teisę šį tikslą galima pasiekti ne tik uždraudžiant naudoti tokią informaciją ir tokius įrodymus, bet ir nacionalinėmis taisyklėmis ir praktika, reglamentuojančiomis informacijos ir įrodymų vertinimą ir santykinį svorį, ar net atsižvelgiant į jų neteisėtumą nustatant bausmę (2021 m. kovo 2 d. Sprendimo Prokuratuur (Prieigos prie elektroninių ryšių duomenų sąlygos), C‑746/18, EU:C:2021:152, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
172
Būtinybė nesinaudoti informacija ir įrodymais, gautais pažeidžiant Sąjungos teisės reikalavimus, turi būti vertinama atsižvelgiant, be kita ko, į riziką, kurią tokios informacijos ir įrodymų leistinumas gali sukelti rungimosi principo laikymuisi, taigi ir teisei į teisingą bylos nagrinėjimą (2021 m. kovo 2 d. Sprendimo Prokuratuur (Prieigos prie elektroninių ryšių duomenų sąlygos), C‑746/18, EU:C:2021:152, 44 punktas).
173
Šiuo klausimu pažymėtina, kad Direktyvos 2016/800 4 straipsnyje numatyta teisė į informaciją ir šios direktyvos 6 straipsnyje numatyta teisė turėti advokatą būtent sukonkretina pagrindines teises į teisingą bylos nagrinėjimą ir į teisės į gynybą gerbimą, kurios įtvirtintos visų pirma Chartijos 47 straipsnyje ir 48 straipsnio 2 dalyje (pagal analogiją žr. 2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo TL (Vertėjo žodžiu ir vertimo raštu nebuvimas), C‑242/22 PPU, EU:C:2022:611, 42 punktą).
174
Darytina išvada, kad Sąjungos teisė neįpareigoja valstybių narių numatyti galimybės teismui pripažinti nepriimtinais kaltę patvirtinančius įrodymus, grindžiamus vaiko per apklausą, kurią policija atliko pažeisdama Direktyvoje 2016/800 numatytas teises, pateiktais paaiškinimais, tačiau su sąlyga, kad vykstant baudžiamajam procesui šis teismas gali patikrinti, ar šios teisės, atsižvelgiant į Chartijos 47 straipsnį ir 48 straipsnio 2 dalį, buvo užtikrintos, ir imtis visų priemonių dėl šio pažeidimo, visų pirma kiek tai susiję su tokiomis sąlygomis gautų įrodymų įrodomąja galia.
175
Remiantis šio sprendimo 116–118 punktuose priminta jurisprudencija, būtent prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar atitinkamos nacionalinės teisės nuostatos atitinka pirmesniame šio sprendimo punkte nurodytus reikalavimus, ir prireikus išaiškinti šias nuostatas taip, kad jos kuo labiau atitiktų Sąjungos teisę, tam, kad būtų užtikrintas visiškas jų veiksmingumas. Negalėdamas pateikti tokio išaiškinimo jis privalės – atsižvelgdamas į tai, kad, kaip pažymėta šio sprendimo 119 punkte, Direktyvos 2016/800 6 straipsnio 1–3 dalys veikia tiesiogiai, – ex officio netaikyti nacionalinės teisės nuostatų, kurios, kaip paaiškėjo, yra nesuderinamos su šiuo straipsniu.
176
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į vienuoliktąjį ir dvyliktąjį klausimus reikia atsakyti: Direktyvos 2016/800 19 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jam neprieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį vykstant baudžiamajam procesui teismui neleidžiama pripažinti nepriimtinais kaltę patvirtinančių įrodymų, grindžiamų vaiko per apklausą, kurią policija atliko pažeisdama Direktyvos 2016/800 6 straipsnyje numatytą teisę turėti advokatą, pateiktais paaiškinimais, tačiau su sąlyga, kad vykstant baudžiamajam procesui šis teismas gali patikrinti, ar ši teisė, atsižvelgiant į Chartijos 47 straipsnį ir 48 straipsnio 2 dalį, buvo užtikrinta, ir imtis visų priemonių dėl šio pažeidimo, visų pirma kiek tai susiję su tokiomis sąlygomis gautų įrodymų įrodomąja galia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
177
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
2016 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/800 dėl procesinių garantijų vaikams, kurie baudžiamajame procese yra įtariamieji ar kaltinamieji, 6 straipsnio 1–3 dalys, siejamos su šios direktyvos 18 straipsniu,
turi būti aiškinamos taip:
joms prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame nenumatyta, kad vaikai, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji, turi turėti advokatą (prireikus skiriamą valstybės) prieš tai, kai juos apklausia policija ar kita teisėsaugos ar teisminė institucija, bet ne vėliau kaip prieš pirmąją jų apklausą, ir pagal kurį leidžiama apklausti minėtus vaikus kaip įtariamuosius per apklausą nedalyvaujant advokatui.
2.
Direktyvos 2016/800 2 straipsnio 1 ir 3 dalys
turi būti aiškinamos taip:
joms prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta, kad teisė į valstybės paskirto advokato pagalbą automatiškai išnyksta asmenims, kurie tuo metu, kai jiems buvo iškelta baudžiamoji byla, buvo vaikai, tačiau kuriems vėliau sukako 18 metų, jeigu toks nacionalinis teisinis reglamentavimas neleidžia nustatyti, ar minėtos direktyvos ar tam tikrų jos nuostatų (taigi ir joje įtvirtintų teisių) taikymas yra tinkamas atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, įskaitant šių asmenų brandą ir pažeidžiamumą.
3.
Direktyvos 2016/800 4 straipsnio 1 dalis, siejama su jos 5 straipsnio 1 dalimi,
turi būti aiškinama taip:
jai prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame nenumatyta, kad vaikai, kurie yra įtariamieji ar kaltinamieji baudžiamajame procese, kartu su tėvų pareigų turėtoju ne vėliau kaip prieš pirmąją šių vaikų apklausą policijoje ar kitoje teisėsaugos ar teisminėje institucijoje paprasta ir lengvai suprantama kalba, vartojama atsižvelgiant į šių vaikų specifinius poreikius ir pažeidžiamumą, gautų informaciją apie savo teises pagal 2012 m. gegužės 22 d. Direktyvos 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese 3 straipsnį ir apie Direktyvoje 2016/800 įtvirtintas teises.
4.
Direktyvos 2016/800 19 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
jam neprieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį vykstant baudžiamajam procesui teismui neleidžiama pripažinti nepriimtinais kaltę patvirtinančių įrodymų, grindžiamų vaiko per apklausą, kurią policija atliko pažeisdama Direktyvos 2016/800 6 straipsnyje numatytą teisę turėti advokatą, pateiktais paaiškinimais, tačiau su sąlyga, kad vykstant baudžiamajam procesui šis teismas gali patikrinti, ar ši teisė, atsižvelgiant į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį ir 48 straipsnio 2 dalį, buvo užtikrinta, ir imtis visų priemonių dėl šio pažeidimo, visų pirma kiek tai susiję su tokiomis sąlygomis gautų įrodymų įrodomąja galia.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.