62023CJ0453
EUROOPA KOHTU OTSUS (suurkoda)
29. aprill 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Liikmesriikide antud abi – ELTL artikli 107 lõige 1 – Mõiste „riigiabi“ – Valikuline maksumeede – Hindamiskriteeriumid – Võrdlusraamistiku kindlakstegemine – Kinnisvaramaks – Raudteeinfrastruktuuri koosseisu kuuluvate maatükkide, hoonete ja rajatiste maksuvabastus
Kohtuasjas C‑453/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Naczelny Sąd Administracyjny (Poola kõrgeim halduskohus) 19. aprilli 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 19. juulil 2023, menetluses
E. sp. z o.o.
versus
Prezydent Miasta Mielca,
menetluses osales:
Rzecznik Małych i Średnich Przedsiębiorców,
EUROOPA KOHUS (suurkoda),
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident T. von Danwitz, kodade presidendid F. Biltgen, K. Jürimäe, C. Lycourgos (ettekandja), M. L. Arastey Sahún, S. Rodin, D. Gratsias ja M. Gavalec, kohtunikud E. Regan, I. Ziemele, J. Passer ja Z. Csehi,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: ametnik M. Siekierzyńska,
arvestades kirjalikku menetlust ja 8. juuli 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
E. sp. z o.o., esindajad: radca prawny M. Dziedzic ja doradca podatkowy R. Kran,
–
Prezydent Miasta Mielca, esindajad: adwokat A. Dowgier ja radca prawny J. Grabiec,
–
Rzecznik Małych i Średnich Przedsiębiorców, esindaja: radca prawny P. Chrupek,
–
Poola valitsus, esindajad: B. Majczyna, A. Kramarczyk‑Szaładzińska ja M. Rzotkiewicz,
–
Hispaania valitsus, esindaja: M. Morales Puerta,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: I. Barcew, C.‑M. Carrega ja F. Tomat,
olles 17. oktoobri 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb ELTL artikli 107 lõike 1 ja artikli 108 lõike 3 tõlgendamist koostoimes nõukogu 13. juuli 2015. aasta määruse (EL) 2015/1589, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [ELTL] artikli 108 kohaldamiseks (ELT 2015, L 248, lk 9), artikliga 2.
2
Taotlus on esitatud E. sp. z o.o. (edaspidi „äriühing E“) ja Prezydent Miasta Mielca (Mieleci linnapea, Poola; edaspidi „Mieleci linnapea“) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab linnapea keeldumist anda sellele äriühingule kinnisvaramaksuvabastus.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
EL toimimise leping
3
ELTL artikli 107 lõikes 1 on sätestatud:
„Kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.“
4
ELTL artikli 108 lõige 3 on sõnastatud järgmiselt:
„[Euroopa ]Komisjoni informeeritakse kõikidest plaanidest abi määramise või muutmise kohta piisavalt aegsasti, et ta võiks avaldada oma arvamuse. Kui komisjon arvab, et mingi selline plaan ei sobi siseturuga kokku [ELTL] artikli 107 järgi, algatab ta viivitamata [ELTL artikli 108] lõikes 2 ettenähtud menetluse. Asjassepuutuv liikmesriik ei tohi rakendada kavatsetud meetmeid enne, kui nimetatud menetluse järgi on tehtud lõplik otsus.“
Direktiiv 2012/34/EL
5
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta direktiivi 2012/34/EL, millega luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond (ELT 2012, L 343, lk 32), artiklis 1 „Sisu ja reguleerimisala“ on ette nähtud:
„1.   Käesoleva direktiiviga kehtestatakse:
a)
raudteeinfrastruktuuri majandamise ja liikmesriigis asutatud või asutatavate raudteeveo-ettevõtjate raudteevedude suhtes kohaldatavad eeskirjad (II peatükk);
b)
kriteeriumid, mida liikmesriigid kohaldavad [Euroopa L]iidus registreeritud või registreeritavale raudteeveo-ettevõtjale tegevuslubade väljaandmise, pikendamise või muutmise suhtes (III peatükk);
c)
raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise ja kogumise ning raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõime jaotamise põhimõtted ja menetlused (IV peatükk).
2.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse raudteeinfrastruktuuri kasutamisel riigisisesteks ja rahvusvahelisteks raudteevedudeks.“
6
Direktiivi artikli 3 punktis 3 on mõiste „raudteeinfrastruktuur“ määratletud kui kõik direktiivi I lisas loetletud elemendid. I lisas on osade loetelu, millest koosneb raudteeinfrastruktuur, „tingimusel et need moodustavad osa rööpmestikust, k.a haruteed, kuid v.a raudteed, mis asuvad tehnohoolduspunktides ja veduri‑ või vagunidepoodes, ja eraraudteed“.
Määrus 2015/1589
7
Määruse 2015/1589 artikli 2 lõikes 1 on sätestatud:
„Kui vastavalt ELi toimimise lepingu artiklile 109 või muudele asjakohastele sätetele koostatud määrustes ei ole sätestatud teisiti, teatab kõnealune liikmesriik kõikidest uue abi andmise plaanidest komisjonile piisavalt aegsasti. Komisjon teatab viivitamata kõnealusele liikmesriigile teatise kättesaamisest.“
Poola õigus
8
12. jaanuari 1991. aasta kohalike maksude ja lõivude seaduse (ustawa o podatkach i opłatach lokalnych; Dz. U. 2019, jrk nr 1170) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „kohalike maksude ja lõivude seadus“) on artikli 2 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud:
„1.   Kinnisvaramaksuga maksustatakse järgmised kinnisasjad või ehitised:
1)
maatükid;
2)
hooned või nende osad;
3)
majandustegevuseks mõeldud rajatised või nende osad.
2.   Kinnisvaramaksuga ei maksustata põllumajandusmaad ja metsa, välja arvatud juhul, kui neid kasutatakse majandustegevuseks.“
9
Selle seaduse artikli 2 lõike 3 punkti 4 kohaselt on kinnisvaramaksust vabastatud üldkasutatavate teede alune maa, välja arvatud maatükid, millel toimub muu majandustegevus, mis ei ole seotud üldkasutatavate teede korrashoiuga, ja tasuliste kiirteede käitamine.
10
Seaduse artiklis 4 on sätestatud:
„1.   Maksustamisel võetakse aluseks:
1)
maatüki puhul – pindala;
2)
hoonete või nende osade puhul – kasulik pind;
3)
majandustegevuseks mõeldud rajatiste või nende osade puhul, kui lõigetest 4–6 ei tulene teisiti – tulumaksu käsitlevates õigusnormides nimetatud väärtus, mis on kindlaks määratud maksustamisaasta 1. jaanuari seisuga ja mille alusel arvutatakse sel aastal amortisatsiooni, kusjuures sellest ei arvata maha amortisatsiooni, ning täielikult amortiseeritud rajatiste puhul nende väärtus selle aasta 1. jaanuari seisuga, mil arvestati viimane amortisatsioon.
[…]“.
11
Seaduse artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a oli ette nähtud:
„Kinnisvaramaksust on vabastatud:
1)
raudteevedu reguleerivate õigusnormide tähenduses raudteeinfrastruktuuri koosseisu kuuluvad maatükid, hooned ja rajatised, kui infrastruktuur
a)
on antud raudteeveo-ettevõtjate kasutusse“.
12
30. aprilli 2004. aasta riigiabimenetluse seaduse (ustawa o postępowaniu w sprawach dotyczących pomocy publicznej; Dz. U. 2023, jrk nr 702) artikli 6 lõikes 2 on sätestatud:
„Riigiabi, mis on ette nähtud halduse üldaktis, mis seab abi saamise õiguse sõltuvusse üksnes selles ette nähtud tingimuste täitmisest, nõudmata otsust või lepingu sõlmimist, või mille raames tehtud otsus üksnes kinnitab selle õiguse omandamist, võib anda juhul, kui see halduse üldakt on abikava, mille komisjon on ELTL artikli 108 alusel heaks kiitnud, või kui selles on ette nähtud sellise abi andmine, mille suhtes ei kehti teatamiskohustus.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
13
Äriühingul E on eraraudteeharu, mis asub talle kuuluvatel maatükkidel, ja ta on ka selle haruraudtee infrastruktuuri ühe osa omanik. Äriühing E teatas 2021. aastal oma kavatsusest anda nimetatud haruraudtee ühe raudteeveo-ettevõtja kasutusse, kes teeb vedusid selle äriühingu nimel.
14
Äriühing E leidis, et alates kasutusse andmise kuupäevast võib ta saada kohalike maksude ja lõivude seaduse artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a ette nähtud kinnisvaramaksuvabastuse kõigi maatükkide ja nende maatükkide osas, mida ta kavatseb omandada ja mis samuti jäävad osaliselt eraraudteeharu alla. Neil asjaoludel taotles ta Mieleci linnapealt eelotsust, mis kinnitaks, et alates sellest kuupäevast võib tema suhtes seda maksuvabastust kohaldada.
15
Mieleci linnapea välistas 14. juuni 2021. aasta eelotsusega äriühingu E võimaluse seda maksuvabastust saada. Ta märkis, et kuigi see äriühing vastab formaalselt artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a sätestatud tingimustele, ei saa selles sättes ette nähtud maksuvabastust tema suhtes kohaldada, kuna selle tagajärjel oleks äriühingule antud riigiabi, mille suhtes komisjon ei ole läbi viinud eelkontrolli menetlust.
16
Äriühing E esitas selle eelotsuse peale kaebuse Wojewódzki Sąd Administracyjny w Rzeszowiele (vojevoodkonna halduskohus Rzeszówis, Poola), kes jättis kaebuse 19. oktoobri 2021. aasta otsusega rahuldamata. See kohus kinnitas Mieleci linnapea seisukohta, millega linnapea kvalifitseeris maksuvabastuse „riigiabiks“, ja nentis, et sellest abist ei ole komisjonile teatatud, mis on vastuolus ELTL artikli 108 lõikega 3 ja määruse 2015/1589 artikliga 2.
17
Äriühing E esitas seejärel selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Naczelny Sąd Administracyjnyle (Poola kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
18
Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et kohalike maksude ja lõivude seaduse artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktiga a laiendati kinnisvaramaksuvabastust eraraudteeharudele, eelkõige neile, mis moodustavad nn erainfrastruktuuri ja asuvad eelkõige kaevandustes, tootmiskohtades või elektrijaamades ning kuuluvad raudtee-kaubaveosüsteemi kui tervikusse. Maksuvabastust kohaldatakse sellistele haruteedele ja nende infrastruktuuri hulka kuuluvatele hoonetele tingimusel, et need on antud raudtee-ettevõtja kasutusse. Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Poola seadusandja nägi ette mehhanismi, millega ajendada ettevõtjaid taastama kasutuselt kõrvaldatud haruteid ja kasutama tegelikult raudteevedu, mis ei too kaasa saastavaid heitkoguseid ja tagab suurema ohutuse.
19
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kuigi kõnealune maksuvabastus viitab oma üldise laadi tõttu põhimõtteliselt piiramatule abisaajate ringile, jäävad püsima kahtlused seoses artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a kasutatud kriteeriumiga, mille kohaselt peab asjaomasel majandusüksusel olema teatud liiki infrastruktuur, mis praktikas on soodus ettevõtjatele, kes tegutsevad teatud sektorites, nimelt kaevandusi, soojuselektrijaamu või õlletehaseid käitavatele ettevõtjatele. Kuigi sellise kriteeriumi kohaldamine on esmapilgul objektiivne, võib see tekitada „varjatud“ valikulisuse.
20
Lisaks täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kinnisvaramaks ei ole liidu tasandil ühtlustatud, mistõttu jääb liikmesriikidele vabadus määrata kindlaks oma maksupoliitika ja see, kuidas kehtestada maksumäärad. Poola õigussüsteemis maksustatakse kinnisvaramaksuga maa, mis ei ole põllumajandus‑ ega metsamaa, hooned või nende osad ning rajatised või nende osad, mis on seotud majandustegevusega. Käesoleval juhul ei ole küsimus mitte selles, kas kohalike maksude ja lõivude seaduse artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a ette nähtud kinnisvaramaksuvabastus on liidu õigusega kooskõlas, vaid selles, kas selle kohaldamine on lubatud, kuna sellest ei ole komisjonile teatatud vastavalt ELTL artikli 108 lõikele 3, mille vahetut õigusmõju see kohus meelde tuletab.
21
Lõpuks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas juhul, kui maksuvabastust oleks kohaldatud ELTL artikli 108 lõikes 3 ette nähtud teatamiskohustust rikkudes, oleks vabastuse saanud ettevõtja kohustatud ebaseaduslikult saadud abi koos intressiga tagasi maksma või on selline tagasimaksmine õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega vastuolus. Sellega seoses märgib ta, et alles pärast seda, kui Poola maksuhaldur oli kõnealust maksuvabastust nelja aasta jooksul kohaldanud, hakkas ta maksuvabastuse andmisest keelduma, tuginedes teatamiskohustuse täitmata jätmisele.
22
Neil asjaoludel otsustas Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas ELTL artikli 107 lõike 1 kontekstis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi see, kui liikmesriik annab kõigile ettevõtjatele sellise maksusoodustuse, mida on kirjeldatud [kohalike maksude ja lõivude seaduse] artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a ning mis seisneb raudteetransporti reguleerivate õigusnormide tähenduses raudteeinfrastruktuuri koosseisu kuuluvate maatükkide, hoonete ja rajatiste vabastamises kinnisvaramaksust, kui infrastruktuur on antud raudtee-ettevõtjate kasutusse?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas ettevõtja, kes kasutas maksuvabastust liikmesriigi eeltoodud õigusnormi alusel, mille kehtestamisel eirati menetlust, mis on nõutav ELTL artikli 108 lõike 3 alusel koostoimes määruse [2015/1589] artikliga 2, on kohustatud ära maksma tasumata maksusumma koos intressiga?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Vastuvõetavus
23
Hispaania valitsus leiab, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu. Kohalike maksude ja lõivude seaduse artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a ette nähtud maksuvabastus puudutab nimelt maatükke, hooneid ja rajatisi, mis „kuuluvad raudteeinfrastruktuuri koosseisu“. Direktiivi 2012/34 artikli 3 punktis 3 esitatud mõiste „raudteeinfrastruktuur“ määratluse kohaselt koostoimes selle direktiivi I lisaga on eraraudteed selle mõiste alt välja jäetud. Järelikult ei ole äriühingul E, kelle omandis on üksnes neil maatükkidel asuv eraraudteeharu, õigust sellele maksuvabastusele. Neil asjaoludel ei ole Euroopa Kohtule esitatud küsimused põhikohtuasja lahendamisel asjakohased.
24
Peale selle leiavad Poola valitsus ja komisjon, et teine küsimus on vastuvõetamatu. Nimelt nähtub eelotsusetaotlusest, et äriühing E ei saanud maksuvabastust. Seega ei mõjuta vastus küsimusele, kas ettevõtja, kellele on antud maksuvabastus, on kohustatud ära maksma kinnisvaramaksu summa, millest ta vabastati, ja sellega seotud intressi, kuidagi põhikohtuasja lahendust.
25
Sellega seoses tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artikliga 267 kehtestatud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö raames üksnes asja menetleva ja selles tehtava kohtulahendi eest vastutava liikmesriigi kohtu ülesanne kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Seega, kui küsimused on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud vastama (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Siit järeldub eeldus, et liidu õigust puudutavad küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus saab liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast keelduda siiski vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda talle esitatud küsimustele tarvilik vastus (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
27
Käesoleval juhul käsitleb esimene küsimus ELTL artikli 107 lõike 1 tõlgendamist äriühingu E ja Mieleci linnapea vahelises kohtuvaidluses linnapea keeldumise üle sellele äriühingule kohalike maksude ja lõivude seaduse artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a ette nähtud maksuvabastuse andmisest põhjendusel, et selle vabastuse andmine kujutab endast ebaseaduslikku riigiabi, kuna sellest ei ole komisjonile ELTL artikli 108 lõike 3 alusel teatatud. Seega näib, et tõlgendus on seotud vaidluse esemega ja selle eesmärk on lahendada probleem, mis ei ole hüpoteetiline. Pealegi on Euroopa Kohtul teada vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud, et anda esimesele küsimusele tarvilik vastus.
28
Lisaks tuleb märkida, et vastavalt direktiivi 2012/34 artikli 1 lõikele 1 kehtestatakse selle direktiiviga muu hulgas raudteeinfrastruktuuri majandamise suhtes kohaldatavad eeskirjad, kriteeriumid, mida liikmesriigid kohaldavad raudteeveo-ettevõtjatele tegevuslubade väljaandmise, pikendamise või muutmise suhtes, ning raudteeinfrastruktuuri kasutustasude kehtestamise ja kogumise ning raudteeinfrastruktuuri läbilaskevõime jaotamise põhimõtted ja menetlused. Direktiivi artikli 1 lõike 2 kohaselt kohaldatakse seda direktiivi raudteeinfrastruktuuri kasutamisel riigisisesteks ja rahvusvahelisteks raudteevedudeks.
29
Siit järeldub, et nimetatud direktiiv ei ole ilmselgelt kohaldatav sellises vaidluses nagu põhikohtuasjas, mis puudutab sellise riigisisese maksumeetme võimalikku kvalifitseerimist „riigiabiks“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, mis näeb ette kinnisvaramaksuvabastuse.
30
Seega ei ole oluline, et direktiivi 2012/34 kohaldamisel on direktiivi I lisa jätnud eraraudteed välja mõiste „raudteeinfrastruktuur“ alt selle direktiivi artikli 3 punkti 3 tähenduses.
31
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esimene küsimus on vastuvõetav.
32
Teine küsimus puudutab kohustusi, mis lasuvad ettevõtjal, kes on saanud kohalike maksude ja lõivude seaduse artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a ette nähtud maksuvabastuse, juhul kui maksuvabastusel on riigiabi tunnused ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, sest seda anti ilma, et oleks järgitud teatamiskohustust, mis on ette nähtud ELTL artikli 108 lõikes 3 koostoimes määruse 2015/1589 artikliga 2.
33
Sellega seoses on oluline esile tuua – nagu märgivad Poola valitsus ja komisjon –, et eelotsusetaotlusest nähtub, et äriühing E ei saanud seda maksuvabastust.
34
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb aga, et Euroopa Kohtu ülesanne ei ole anda nõuandvaid arvamusi üldistes või hüpoteetilistes küsimustes (20. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (inimkaubanduse ohvri väljasaatmine), C‑66/21, EU:C:2022:809, punkt 82 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Järelikult ei ole teine küsimus vastuvõetav.
Esimene küsimus
36
Sissejuhatuseks tuleb esimesena osundada Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikat, mille kohaselt saab meetme kvalifitseerida „riigiabiks“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses üksnes siis, kui on täidetud kõik järgmised tingimused. Esiteks peab abi olema antud riigi sekkumisega või riigi ressurssidest. Teiseks peab sekkumine ähvardama kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust. Kolmandaks peab see andma abisaajale valikulise eelise. Neljandaks peab see kahjustama või ähvardama kahjustada konkurentsi (vt eelkõige 7. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Fallimento Esperia ja GSE, C‑558/22, EU:C:2024:209, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
37
Käesoleval juhul tuleb esile tuua, et esimene küsimus niisugusena, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on selle sõnastanud, puudutab mõiste „riigiabi“ tõlgendamist ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses üksnes seoses selles sättes ette nähtud tingimusega, et meede peab kahjustama või ähvardama kahjustada konkurentsi. Samas nähtub eelotsusetaotluse põhjendustest selgelt, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on kahtlusi ka selles sättes ette nähtud tingimuse suhtes, mille kohaselt meede peab andma selle saajatele valikulise eelise, kuna see soodustab teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist.
38
ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses on aga Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades tuleb Euroopa Kohtul esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastada (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
39
Sellega seoses tuleb Euroopa Kohtul tuletada liikmesriigi kohtu esitatud teabest ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse elemendid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
40
Seega tuleb asuda seisukohale, et esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitust, kas ELTL artikli 107 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusnormid, mis vabastavad kinnisvaramaksust raudtee-ettevõtjate kasutusse antud raudteeinfrastruktuuri koosseisu kuuluvad maatükid, hooned ja rajatised, annavad vabastuse saajatele valikulise eelise ja kahjustavad või ähvardavad kahjustada konkurentsi.
41
Teisena tuleb esiteks märkida, et liikmesriikide sekkumist valdkondades, mida ei ole liidu õiguses ühtlustatud, näiteks otsese maksustamise valdkond, ei ole välja jäetud EL toimimise lepingu riigiabi kontrolli reguleerivate sätete kohaldamisalast. Liikmesriikidel tuleb niisiis hoiduda mis tahes maksumeetme võtmisest, mis võib endast kujutada siseturuga kokkusobimatut riigiabi (vt selle kohta 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika).
42
Teiseks nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et kohalike maksude ja lõivude seaduse artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a on üldiselt ja abstraktselt määratletud isikud, kes saavad põhikohtuasjas arutusel oleva maksuvabastuse, mida võib neile anda üksnes selle sätte alusel. Neil asjaoludel tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kindlaks teha, kas põhikohtuasjas arutusel oleva maksuvabastusega ette nähtud tingimuste tõttu tagab see maksuvabastuse saajatele märgatava eelise võrreldes nende konkurentidega ja toob kasu peamiselt ettevõtjatele, kes osalevad liikmesriikidevahelises kaubanduses (vt selle kohta 14. oktoobri 1987. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. komisjon, 248/84, EU:C:1987:437, punkt 18, ning 16. septembri 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia ja Magnetrol International, C‑337/19 P, EU:C:2021:741, punkt 77).
Valikulise eelise tingimus
43
Selleks et teha kindlaks, kas riigisisene meede võib anda valikulise eelise ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, tuleb kontrollida, kas konkreetset õiguslikku raamistikku arvestades on see meede selline, et see soodustab „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist“ võrreldes teiste ettevõtjatega, kes on selle raamistikuga taotletavat eesmärki arvestades sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras ning keda koheldakse erinevalt nii, et seda võib sisuliselt pidada diskrimineerimiseks (10. septembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).
44
Järelikult on sellise maksumeetme, nagu on arutusel põhikohtuasjas, „valikuliseks“ kvalifitseerimisel esiteks oluline kindlaks teha, milline on asjaomases liikmesriigis kohaldatav võrdlusraamistik, s.o „tavapärane“ maksustamissüsteem, ja teiseks tõendada, et vaidlusalune maksumeede kaldub võrdlusraamistikust kõrvale, kuna see eristab ettevõtjaid, kes võrdlusraamistiku eesmärgi seisukohast on sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras. Meetmed, mis eristavad kõnealuse õigusliku regulatsiooni eesmärgi seisukohast sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras olevaid ettevõtjaid ja mis on seega a priori valikulised, ei ole siiski mõistega „riigiabi“ hõlmatud, kui asjaomane liikmesriik suudab kolmandaks tõendada, et vahetegemine on põhjendatud, kuna see tuleneb selle süsteemi olemusest või ülesehitusest, millesse meetmed kuuluvad (vt selle kohta 19. detsembri 2018. aasta kohtuotsus A‑Brauerei, C‑374/17, EU:C:2018:1024, punktid 36 ja 44, ning 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika).
45
Selles kontekstis on võrdlusraamistiku kindlakstegemine maksumeetmete korral erilise tähtsusega, kuna majandusliku eelise olemasolu ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses saab tuvastada üksnes võrdluses nn tavapärase maksustamisega (10. septembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).
46
Sellega seoses tuleb rõhutada, et esiteks peab võrdlusraamistiku kindlakstegemine tulenema selle riigi õiguse alusel kohaldatavate õigusnormide sisu, ülesehituse ja konkreetsete tagajärgede objektiivsest analüüsist. Maksumeetme valikulisust ei saa hinnata võrdlusraamistiku alusel, mis koosneb mõnest asjaomase liikmesriigi õiguse sättest, mis on kunstlikult välja võetud laiemast õiguslikust raamistikust (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Banco Santander jt vs. komisjon, C‑53/19 P ja C‑65/19 P, EU:C:2021:795, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
47
Järelikult, kui kõnealune maksumeede ei ole liikmesriigi üldisest maksusüsteemist eraldatav, tuleb lähtuda sellest süsteemist. Seevastu juhul, kui ilmneb, et selline meede on üldisest süsteemist selgelt eristatav, ei saa välistada, et võrdlusraamistik, mida tuleb arvesse võtta, on kitsam kui üldine süsteem või on isegi samastatav meetme endaga, kui meede kujutab endast normi, millel on iseseisev õiguslik loogika, ja kui väljaspool seda meedet on võimatu kindlaks teha ühtset normatiivset tervikut (6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Banco Santander jt vs. komisjon, C‑53/19 P ja C‑65/19 P, EU:C:2021:795, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Teiseks on vaja märkida, et väljaspool valdkondi, milles liidu maksuõigus on ühtlustatud, määratleb asjaomane liikmesriik, kasutades oma pädevust otsese maksustamise valdkonnas ja järgides oma maksuautonoomiat, maksu olemuslikud tunnused, mis määravad põhimõtteliselt kindlaks võrdlusraamistiku või „tavapärase“ maksustamissüsteemi, millest lähtuvalt tuleb valikulisuse tingimust analüüsida (vt selle kohta 5. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Luksemburg jt vs. komisjon, C‑451/21 P ja C‑454/21 P, EU:C:2023:948, punkt 112, ning 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, punkt 81).
49
Maksu olemuslike tunnuste kindlaksmääramine hõlmab maksubaasi, maksustatavat teokoosseisu, aga ka võimalikke maksuvabastusi, mis maksuga kaasnevad (vt selle kohta 5. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Luksemburg jt vs. komisjon, C‑451/21 P ja C‑454/21 P, EU:C:2023:948, punkt 112, ning 19. septembri 2024. aasta kohtuotsus Ühendkuningriik jt vs. komisjon (välismaiste kontrollitavate äriühingute kasumi maksustamine), C‑555/22 P, C‑556/22 P ja C‑564/22 P, EU:C:2024:763, punkt 96).
50
Kuna maksu olemuslikud tunnused määravad põhimõtteliselt kindlaks võrdlusraamistiku, mille alusel tuleb valikulisuse tingimust analüüsida, ei ole üldine ja abstraktne maksuvabastus, mis kaasneb sellise otsese maksuga nagu põhikohtuasjas arutusel olev maks, tavaliselt „riigiabiks“ kvalifitseeritav. Nimelt, kuna eeldatakse, et see maksuvabastus on „tavapärase“ maksustamissüsteemi lahutamatu osa, ei saa see üldjuhul anda valikulist eelist ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.
51
Selline järeldus tuleneb liikmesriikidele otsese maksustamise valdkonnas antud autonoomiast, nagu on osutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 48, kusjuures see autonoomia tähendab, et neil on õigus kehtestada maksualaseid liigitusi ja eelkõige maksuvabastusi, mida nad peavad taotletavate üldise huvi eesmärkide saavutamiseks kõige sobivamaks, olenemata sellest, kas need eesmärgid on maksualased või mitte. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 33 sisuliselt märkis, võivad liikmesriigid oma maksuautonoomia piires otsese maksustamisega õiguspäraselt taotleda lisaks puhtalt eelarvelisele eesmärgile ühte või mitut muud eesmärki, mis olenevalt olukorrast moodustavad koos asjakohase võrdlusraamistiku eesmärgi.
52
Komisjonil on aga ulatuslik kaalutlusõigus pidada teatud abi ELTL artikli 107 lõike 3 alusel siseturuga kokkusobivaks (31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Braesch jt, C‑284/21 P, EU:C:2023:58, punkt 94 ja seal viidatud kohtupraktika). Kui selle õiguse teostamine hõlmaks kõiki üldisi ja abstraktseid maksuvabastusi, tekiks oht, et komisjoni hinnang asendab süstemaatiliselt liikmesriikide hinnangut selles valdkonnas ja sekkub seega nende maksuautonoomiasse.
53
Käesoleva kohtuotsuse punktis 50 sisalduv järeldus ei mõjuta siiski esiteks võimalust tuvastada – nagu see oli kohtuasjas, mis päädis 15. novembri 2011. aasta kohtuotsusega komisjon ja Hispaania vs. Government of Gibraltar ja Ühendkuningriik (C‑106/09 P ja C‑107/09 P, EU:C:2011:732) –, et võrdlusraamistik ise, nagu see tuleneb liikmesriigi õigusest, on riigiabi käsitleva liidu õigusega vastuolus, kuna kõnealune maksustamissüsteem kujundati ilmselgelt diskrimineerivate parameetrite alusel, mille eesmärk oli liidu õigusest kõrvale hoida (vt selle kohta 5. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Luksemburg jt vs. komisjon, C‑451/21 P ja C‑454/21 P, EU:C:2023:948, punkt 114, ning 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, punkt 83).
54
Teiseks, erandina käesoleva kohtuotsuse punktis 50 märgitust ei saa otsese maksuga kaasnevat üldist ja abstraktset maksuvabastust pidada „tavapärase“ maksustamissüsteemi osaks, kui asjaomaste õigusnormidega kehtestatud maksuvabastuse saamise tingimused on õiguslikult või faktiliselt seotud selle üheainsa ettevõtjate kategooria ühe või mitme eriomadusega, kellele maksuvabastust võidakse kohaldada, kuna need omadused on lahutamatult seotud ettevõtjate või nende tegevuse olemusega. Nii on moodustatud ühtne ettevõtjate kategooria. Ent asjaolu, et maksuvabastuse võib saada ainult selline ühtne ettevõtjate kategooria, võib kinnitada maksuvabastuse võimalikku diskrimineerivat ja konkurentsivastast olemust, kuigi võrdlusraamistikku ennast ei ole kujundatud ilmselgelt diskrimineerivate parameetrite järgi käesoleva kohtuotsuse punktis 53 viidatud kohtupraktika tähenduses.
55
Nii on see eelkõige üldiste ja abstraktsete maksuvabastuste puhul, mis on õiguslikult või faktiliselt ette nähtud üksnes ettevõtjatele, kellel on teatav kapitalistruktuur, kes tegutsevad teatavas geograafilises piirkonnas või majandussektoris, kes on väikeettevõtjad või vastupidi, kellel on märkimisväärsed rahalised vahendid, või kes ei ole riigi territooriumil ühtegi töötajat tööle võtnud (vt selle kohta 10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus Cassa di Risparmio di Firenze jt, C‑222/04, EU:C:2006:8, punktid 136 ja 137; 15. novembri 2011. aasta kohtuotsus komisjon ja Hispaania vs. Government of Gibraltar ja Ühendkuningriik, C‑106/09 P ja C‑107/09 P, EU:C:2011:732, punktid 104–106, ning 19. detsembri 2018. aasta kohtuotsus A‑Brauerei, C‑374/17, EU:C:2018:1024, punktid 31 ja 38).
56
Seevastu juhul, kui maksuvabastust käsitlevates õigusnormides ette nähtud tingimused ei ole õiguslikult ega faktiliselt seotud selle üheainsa ettevõtjate kategooria eriomadustega, kes võivad saada selle maksuvabastuse, mis on lahutamatult seotud ettevõtjate või nende tegevuse olemusega, kuuluvad need õigusnormid „tavapärase“ maksustamissüsteemi hulka. Nimelt näivad sellise maksuvabastuse andmise tingimused konkurentsi seisukohast neutraalsed, kuna asjaolu, et teatud ettevõtjad vastavad nendele tingimustele, samas kui teised neile ei vasta, on selline asjaolu, millel ei ole riigiabi eeskirjade seisukohast tähtsust.
57
Sellega seoses tuleb täpsustada, et asjaolu, et maksuvabastus sõltub teatavate tingimuste täitmisest, eeldab tingimata, et maksuvabastuse saab üksnes rühm ettevõtjaid, kes suudab neid tingimusi täita. Euroopa Kohtul on siiski juba olnud võimalus selgitada, et asjaolu, et meedet võidakse kohaldada üksnes neile ettevõtjatele, kes vastavad meetme tingimustele, ei saa iseenesest muuta meedet valikuliseks (vt selle kohta 29. märtsi 2012. aasta kohtuotsus 3M Italia, C‑417/10, EU:C:2012:184, punktid 41 ja 42, ning 19. detsembri 2018. aasta kohtuotsus A‑Brauerei, C‑374/17, EU:C:2018:1024, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
58
See tähendab eelkõige, et maksuvabastus, mille kohaldamine sõltub ettevõtete tulemustest, ei ole iseenesest valikuline (15. novembri 2011. aasta kohtuotsus komisjon ja Hispaania vs. Government of Gibraltar ja Ühendkuningriik, C‑106/09 P ja C‑107/09 P, EU:C:2011:732, punktid 80, 82 ja 83). Kui käesoleva kohtuotsuse punktis 56 nimetatud tingimused on täidetud, kehtib sama põhimõtteliselt ka maksuvabastuste kohta, mille kohaldamine sõltub näiteks teatavast töölevõtmise poliitikast või teatavate keskkonnameetmete võtmisest.
59
Pealegi viitab asjaolu, et maksuvabastus antakse sõltumata sellest, kas maksukohustuslane, kelle suhtes seda kohaldatakse, tegeleb majandustegevusega või mitte, sellele, et see maksuvabastus kuulub võrdlusraamistikku.
60
Tuleb veel lisada, et isegi kui otsese maksuga seotud üldine ja abstraktne maksuvabastus ei kuulu võrdlusraamistikku, ei muutu see automaatselt valikuliseks. Sellisel juhul tuleb nimelt kontrollida, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 28 sisuliselt märkis ja nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 44, kas maksuvabastust saavad ettevõtjad on võrdlusraamistiku eesmärki arvestades sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras ettevõtjatega, kellele maksuvabastust ei kohaldata. Kui see on nii, siis loetakse maksuvabastus valikuliseks, välja arvatud juhul, kui on võimalik tõendada, et sellest tingitud ettevõtjate erinev kohtlemine tuleneb selle süsteemi olemusest või ülesehitusest, millesse maksuvabastus kuulub.
61
Käesoleval juhul tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul eeltoodud kaalutlusi arvestades kontrollida, kas kohalike maksude ja lõivude seaduse artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunkt a, mis vabastab kinnisvaramaksust raudtee-ettevõtjate kasutusse antud raudteeinfrastruktuuri koosseisu kuuluvad maatükid, hooned ja rajatised, võib anda ettevõtjatele, kelle suhtes maksuvabastust kohaldatakse, valikulise eelise ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.
62
Sellega seoses nähtub esiteks Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et kinnisvaramaksu õiguslik regulatsioon, nagu see tuleneb sellest seadusest, on „tavapärane“ maksustamissüsteem ja järelikult käesoleval juhul kohaldatav võrdlusraamistik.
63
Nagu Poola valitsus märgib, koosneb see regulatsioon õigusnormide süsteemist, mida kohaldatakse kõigi üksuste suhtes, kes on kinnisvara omanikud või valdajad, ning millega on määratletud eelkõige maksu objekt ja maksustatav väärtus, maksumaksjad ja maksumäär. Täpsemalt on selle seaduse artikli 2 lõikes 1 kehtestatud reegel, mille kohaselt maksustatakse kinnisvaramaksuga maatükid, hooned või nende osad ning majandustegevuseks mõeldud rajatised või nende osad.
64
Teiseks tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktist 54, et sama seaduse artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a ette nähtud maksuvabastus kuulub võrdlusraamistikku, välja arvatud juhul, kui maksuvabastuse andmise tingimused on õiguslikult või faktiliselt seotud selle üheainsa ettevõtjate kategooria ühe või mitme eriomadusega, kellele maksuvabastust võidakse kohaldada, kusjuures need omadused on lahutamatult seotud ettevõtjate või nende tegevuse olemusega ning võimaldavad seega asuda seisukohale, et need ettevõtjad kuuluvad ühtsesse kategooriasse.
65
Põhikohtuasjas arutusel olev maksuvabastus on antud kinnisvaramaksukohustuslasest isikutele tingimusel, et nende omandis on raudtee-ettevõtjate kasutusse antud raudteeinfrastruktuuri koosseisu kuuluv maatükk, hoone või rajatis.
66
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, ei näi see tingimus aga olevat õiguslikult ega faktiliselt seotud maksuvabastust saavate ettevõtjate ühe või mitme eriomadusega, mis võimaldaks koondada kõik need ettevõtjad ühtsesse kategooriasse käesoleva kohtuotsuse punktide 54 ja 64 tähenduses.
67
Vastupidi, näib, et maksuvabastuse võivad saada kõik maksumaksjad, kelle omandis on raudtee-ettevõtjate kasutusse antud raudteeinfrastruktuuri koosseisu kuuluv maatükk, hoone või rajatis, sõltumata sellest, kas asjaomane maksukohustuslane tegeleb majandustegevusega või mitte, ning kui tegeleb, siis sõltumata tegevuse laadist. Seega näib, et põhikohtuasjas arutusel oleva maksuvabastuse saajate kategooria on väga eripalgeline tervik, mis koosneb nii mittemajanduslikest üksustest kui ka ettevõtjatest, kusjuures viimastel võib olla väga erinev õiguslik vorm ja suurus ning nad võivad tegutseda väga erinevatel tegevusaladel.
68
Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, näib maksuvabastus põhinevat neutraalsel kriteeriumil, mida muu hulgas kohaldatakse sõltumata abi saavate ettevõtjate tegevusvaldkondadest või majandustegevusest või nende õiguslikust vormist.
69
Siit järeldub – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et maksuvabastust tuleb pidada käesoleval juhul kohaldatava võrdlusraamistiku osaks.
70
Kolmandaks näib, et sellel võrdlusraamistikul on iseseisev õiguslik loogika, millel on omad eesmärgid, ning seda ei saa siduda ühtse normatiivse tervikuga, mis jääb sellest raamistikust väljapoole.
71
Nimelt, lisaks sellele, mida on sedastatud käesoleva kohtuotsuse punktides 62 ja 63, nähtub eelotsusetaotlusest, et kinnisvaramaksu regulatsiooni eesmärk ei ole mitte ainult eelarveline, mis on oluline maksu otstarbe seisukohast, vaid põhikohtuasjas arutusel oleva maksuvabastusega taotletakse ka keskkonnakaitselist eesmärki, milleks on ajendada ettevõtjaid taastama kasutuselt kõrvaldatud raudteed ja kasutama raudteevedu, mis ei põhjusta süsinikdioksiidi (CO2) heidet ja tagab suurema ohutuse kui maanteetransport.
72
Ent nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 51, võib liikmesriik oma maksuautonoomia piires otsese maksustamisega õiguspäraselt taotleda lisaks puhtalt eelarvelisele eesmärgile veel ühte või mitut muud eesmärki, mis olenevalt olukorrast koos moodustavad asjakohase võrdlusraamistiku eesmärgi.
73
Lõpuks ei nähtu ühestki Euroopa Kohtu käsutuses oleva toimiku dokumendist, et võrdlusraamistik oleks välja töötatud ilmselgelt diskrimineerivate parameetrite alusel, mille eesmärk on kõrvale hoida riigiabi käsitlevast liidu õigusest käesoleva kohtuotsuse punktis 53 viidatud kohtupraktika tähenduses.
74
Seega, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, tuleneb kõigist eeltoodud kaalutlustest, et kohalike maksude ja lõivude seaduse artikli 7 lõike 1 punkti 1 alapunktis a ette nähtud kinnisvaramaksuvabastus ei anna vabastuse saanud ettevõtjatele valikulist eelist.
Tingimus, mille kohaselt peab meede kahjustama või ähvardama kahjustada konkurentsi
75
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks jõudma järeldusele, et põhikohtuasjas arutusel olev maksuvabastus annab valikulise eelise, tekib küsimus, kas see maksuvabastus vastab käesoleva kohtuotsuse punktis 36 nimetatud tingimusele, mille kohaselt peab meede kahjustama või ähvardama kahjustada konkurentsi.
76
Sellega seoses on oluline märkida, et tõendada ei tule konkurentsi tegelikku moonutamist, vaid tuleb üksnes kontrollida, kas meede võib kahjustada konkurentsi (vt selle kohta 27. juuni 2017. aasta kohtuotsus Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, punkt 78, ja 27. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus Fondul Proprietatea, C‑179/20, EU:C:2022:58, punkt 100).
77
See tingimus on täidetud siis, kui meetme jõustumise ajal on asjaomasel turul tegelik konkurentsiolukord (vt selle kohta 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus DOBELES HES, C‑702/20 ja C‑17/21, EU:C:2023:1, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika), kuna asjaolu, et teatud majandussektor on liidu tasandil liberaliseeritud, võib anda tunnistust abi tegelikust või võimalikust mõjust konkurentsile (vt selle kohta 18. mai 2017. aasta kohtuotsus Fondul Proprietatea, C‑150/16, EU:C:2017:388, punkt 34).
78
Lisaks on Euroopa Kohus juba järeldanud, et sellised meetmed nagu põhikohtuasjas arutusel olev maksuvabastus, mille eesmärk on vabastada ettevõtja jooksva haldamise või tavakohase tegevuse käigus tavaliselt tekkivatest kuludest, kahjustavad põhimõtteliselt konkurentsitingimusi (vt selle kohta 27. juuni 2017. aasta kohtuotsus Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, punkt 80).
79
Lõpuks tuleb meenutada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas maksuvabastus, arvestades selle üldisi omadusi, kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, ilma et kohus peaks analüüsima iga ettevõtja olukorda eraldi (vt selle kohta 15. novembri 2011. aasta kohtuotsus komisjon ja Hispaania vs. Government of Gibraltar ja Ühendkuningriik, C‑106/09 P ja C‑107/09 P, EU:C:2011:732, punkt 122; 28. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Eco Fox jt, C‑915/19–C‑917/19, EU:C:2021:887, punkt 57, ning 30. mai 2024. aasta kohtuotsus Autoridad Portuaria de Bilbao vs. komisjon, C‑110/23 P, EU:C:2024:441, punkt 69).
80
Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et ELTL artikli 107 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusnormid, mis vabastavad kinnisvaramaksust raudtee-ettevõtjate kasutusse antud raudteeinfrastruktuuri koosseisu kuuluvad maatükid, hooned ja rajatised, ei näi olevat meede, mis annab maksuvabastuse saajatele valikulise eelise.
Kohtukulud
81
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
ELTL artikli 107 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusnormid, mis vabastavad kinnisvaramaksust raudtee-ettevõtjate kasutusse antud raudteeinfrastruktuuri koosseisu kuuluvad maatükid, hooned ja rajatised, ei näi olevat meede, mis annab maksuvabastuse saajatele valikulise eelise.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: poola.