K O H T U M Ä Ä R U S 
Kohus Tallinna Ringkonnakohus 
Tsiviilasja number  2-17-13029 
Määruse tegemise aeg ja koht 29.01.2018, Tallinn   
Kohtukoosseis Ele Liiv, Liis Arrak, Indrek Soots 
Tsiviilasi Aktsiaseltsi Salonshop Baltic hagi XX vastu võla 
saamiseks 
Vaidlustatud kohtulahend Harju Maakohtu 12.10.2017 määrus  hagi menetlusse 
võtmisest keeldumiseks 
Kaebuse esitaja ja kaebuse liik Aktsiaseltsi Salonshop Baltic määruskaebus 
Menetlusosalised ja nende 
esindajad 
Hageja Aktsiaselts Salonshop Baltic  (registrikood 
10205387), lepinguline esindaja vandeadvokaat Tarmo 
Friedenthal 
Kostja XX (isikukood XXXXX; elukoht XXX) 
Menetluse liik Kirjalik menetlus 
 
RESOLUTSIOON 
1. Tühistada Harju Maakohtu 12.10.2017 määrus  ja saata tsiviilasi menetlusse 
võtmise otsustamiseks Harju Maakohtule. 
2. Rahuldada Aktsiaseltsi Salonshop Baltic määruskaebus. 
3. Määruse peale võib esitada määruskaebuse Riigikohtule 15 päeva jooksul määruse 
ärakirja kättesaamisest alates. 
 
 
Asjaolud ja maakohtu määrus 
1. 01.09.2017 esitas Aktsiaselts Salonshop Baltic (hageja) Harju Maakohtusse hagi XX (kostja) 
vastu võla saamiseks. Hageja tugines pooltevahelises käenduslepingus sätestatud kohtualluvuse 
kokkuleppele, mille kohaselt alluvad vaidlused Eesti kohtule. 
 
2. 12.10.2017 määrusega keeldu s maakohus hagi menetlusse võtmast TsMS § 371 lg 1 p 2 
alusel, sest hagi ei allu rahvusvahelise kohtualluvuse reeglite järgi Harju Maakohtule.  
 
Hageja märkis hagis kostja elukohaks Läti Vabariigi. Kostja selgitas kohtule, et tema hinnangul 
tuleb tsiviilasi lahendada Lätis, kuna kostja püsiv elukoht on Lätis.
2 
 
Eesti ja Läti on Euroopa Liidu liikmesriigid ning neile kohaldub Euroopa Parlamendi ja 
nõukogu määrus (EL) nr 1215/2002 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil - ja 
kaubandusasjades (edaspidi Brüsseli I bis määrus; TsMS § 70 lg 4 p 1). Brüsseli I bis määruse 
art 4 p 1 kohaselt kaevatakse isikud, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi 
kohtutesse nende kodakondsusest hoolimata; art 5 p 1 sätestab, et isikuid, kelle alaline elukoht 
on liikmesriigis, saab teise liikmesriigi kohtusse  kaevata üksnes määruse II ptk 2. -7. jaos 
sätestatud korras. Pooled leppisid lepingus kokku, et lepingule kohaldatakse Eesti õigust ning 
vaidlused, mida ei hõlmata lepinguga, lahendatakse vastavalt Eesti õigusele (seadustele ja 
regulatsioonidele). Samuti leppisid pooled kokku, et vaidlused lahendatakse Harju Maakohtus. 
 
Maakohus leidis, et käenduslepingus sisalduv kohtualluvuse kokkulepe ei ole kooskõlas Eesti 
seadustega ja on TsMS § 106 lg 1 p 1 alusel tühine. Võlaõigusseaduse (VÕS) § 143 lg 1 ( ja 
lepingu sõlmimise ajal kehtinud VÕS regulatsioon)  sätestab, et tarbijakäendusleping on 
käendusleping, kus käendajaks on füüsiline isik. Kostja , kes on käendajana füüsiline isik,  on 
sõlminud käenduslepingu, mis ei seondu tema majandus- või kutsetegevusega. Kuna 
käenduslepingu kohaselt lahendatakse kokkuleppe mittesaavutamisel vaidlus Harju 
Maakohtus, Eesti õiguse kohaselt , ei ole kohtualluvuse kokkulepe sõlmitud ka spetsiaalselt 
TsMS § 104 lg 3 p -s 2 nimetatud juhuks (vt nt  Riigikohtu lahend nr 3 -2-1-123-12, p 10 ). 
Brüsseli I bis määruse art 18 p 2 sätestab, et teine lepingupool võib algatada menetluse tarbija 
vastu üksnes selle liikmeriigi kohtutes, kus on tarbija alaline elukoht ja art 26 sätestab, et lisaks 
määruse muudest sätetest tulenevale pädevusele on pädev ka see liikmesriigi kohus, kuhu kostja 
ilmub. Artikli 28 lg 1 kohaselt kui kostja, kelle alaline elukoht on ühes liikmesriigis, kaevatakse 
teise liikmesriigi kohtusse ning ta ei ilmu kohtusse, deklareerib see kohus omal algatusel, et ta 
ei ole asjas pädev, välja arvatud juhul, kui pädevus tuleneb määruse sätetest. 
 
Eeltoodust tulenevalt jättis maakohus hagi menetlusse võtmata , lähtudes  kohtualluvuse 
hindamisel Brüsseli I bis määruses, TsMS § 70 lg-tes 1 ja 4, § 75 lg-s 1 sätestatust ning asjaolust, 
et kostja kehtiv elukoht on Läti Vabariik. 
 
Määruskaebus 
3. Hageja esitas maakohtu määrusele määruskaebuse, milles palub määruse tühistada ja võtta 
hagi menetlusse. 
 
Asjas ei kohaldu Brüsseli I bis määruse art 4 lg 1 (üldine kohtualluvus), sest pooled on sõlminud 
kohtualluvuse kokkuleppe, ega  art 18 lg 2, ku na kostja ei ole käsitl etavas õigussuhtes 
määratletav tarbijana Brüsseli I  bis määruse tähenduses. Tarbija mõistet ei saa Brüsseli I  bis 
määruse tähenduses sisustada VÕS § 143 lg 1 alusel, vaid juhinduda tuleb tarbija mõiste 
määratlusest lepingu sõlmimise ajal kehtinud VÕS § -s 34 ja asjakohases Euroopa õiguses.  
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/83/EL tarbija õiguste kohta  ning Euroopa 
Parlamendi ja  nõukogu direktiiv 93/13/EMÜ sätestavad, et tarbija on füüsiline isik, kes 
direktiiviga reguleeritud lepingute raames tegutseb eesmärgil, mis ei ole seotud tema 
kaubandus-, majandus-, ametialase või kutsetegevusega. Lepingu sõlmimise ajal 02.04.2013 
reguleeris Eesti õiguses tarbija mõistet VÕS § 34 ja tarbijakaitseseaduse (TKS) § 2 p 1, mis 
mõlemad määratlesid tarbijat kui füüsilist isikut, kes teeb tehingu, mis (mille eesmärk) ei 
seondu tema majandus- ja kutsetegevusega. Asjaolu, et VÕS § 143 lg 1 sätestab tarbijakäenduse 
kui füüsilise isiku antud käenduse, ei oma tähendust Brüsseli I  bis määruses sisalduva 
kohtualluvuse regulatsiooni sisustamisel. Seda kinnitab ka Brüsseli I bis määruse art 17 lg 1, 
mille kohaselt on tarbijaleping leping, mille isik on tarbijana sõlminud oma majandustegevusest 
või kutsealast sõltumatul eesmärgil.
3 
 
Käenduslepingu sõlmimise ajal oli kostja SIA „Art of Hair“ ja SIA „Spring Lady“ juhatuse 
esimees ja ainuosanik, mõlemad ühingud olid registreeritud kostja elukoha aadressil. Kostj a 
majanduslik huvi langes kokku viidatud äriühingute majanduslike huvidega ja kostja sõlmis 
käenduslepingu huvist SIA „Art of Hair“ ja SIA „Spring Lady“ majandustegevuse vastu, olles 
sellest kasusaajaks. Seega ei ole sõlmitud leping kvalifitseeritav tarbijalepinguna Brüsseli I bis 
määruse tähenduses. Lisaks on Riigikoh us selgitanud, et kui käenduse andnud isik on samal 
ajal põhivõlgniku juhatuse liige ja ainuosanik, seondub käenduse andmine füüsilise isiku  
majandus- või kutsetegevusega (vt lahendid nr  3-2-1-89-08, 3 -2-1-8-06). Kuna kostja ei 
tegutsenud lepingu sõlmimisel tarbijana, ei kohaldu asjas TsMS 106 lg 1 p 1. Arvestades , et 
pooled sõlmisid kohtualluvuse kokkuleppe,  ei kohaldu Brüsseli I  bis määruse art  4 lg 1. 
Juhindudes Brüsseli I  bis määruse art 25 lg -st 1 on konkreetsest õigussuhtest tulenevate 
vaidluste lahendamiseks pädev liikmesriigi kohus, mille pädevuses pooled on kokku leppinud. 
 
Edasine menetluse käik 
4. Kostja vaidles määruskaebusele vastu ja leidis, et praegune vaidlus allub Läti kohtule. 
 
5. Maakohus jättis kaebuse rahuldamata ja saatis selle TsMS § 663 lg 5 alusel läbivaatamiseks 
ja lahendamiseks Tallinna Ringkonnakohtule. 
 
Ringkonnakohtu seisukoht 
6. Ringkonnakohus, tutvunud tsiviilasja materjalidega, leiab, et maakohtu määrus tuleb 
tühistada ning tsiviilasi tuleb saata TsMS § 667 lg 2 alusel tagasi maakohtusse asja menetlusse 
võtmisse otsustamiseks. 
 
7. Praeguses asjas on hageja ja kostja 02.04.2013 sõlminud lepingu, mille kohaselt kostja 
käendas SIA Art of Hair , mille juhatuse esimees ja ainuosanik ta oli, kohustusi hageja ees. 
Lepingu p 10.5 kohaselt kohaldatakse le pingule Eesti õigust ning p 8.1 (eesti keelses tõlkes 
märgitud p 10.7) kohaselt, kui vaidlust ei suudeta lahendada kokkuleppel , siis pöördutakse 
vaidluse lahendamiseks Harju Maakohtusse (tl 5-7, tõlge tl 17-18). Vaidlust ei ole selle üle, et 
kostja alaline elukoht oli lepingu sõlmimise hetkel ja on ka praegu Läti Vabariigis. Pooled 
vaidlevad selle üle, kas kostja tegutses käenduslepingut sõlmides tarbijana ja seetõttu tuleb  
lepingust tulenevad erimeelsused lahendada kostja elukohajärgses Läti kohtus või vastasel 
juhul kohtualluvuse kokkuleppele tuginedes Harju Maakohtus. 
 
8. Hageja esitas kostja vastu käenduslepingu alusel Harju Maakohtusse hagi, mille menetlusse 
võtmisest maakohus keeldus TsMS § 371 lg 1 p 2 alusel põhjendusel, et hagi ei allu Eesti 
kohtule, sest pooltevaheline kohtualluvuse kokkulepe ei ole kooskõlas Eesti seadustega, olles  
tühine TsMS § 106 lg 1 alusel. Ringkonnakohtu hinnangul on maakohtu järeldus ennatlik. 
 
9. Maakohus leidis iseenesest õigesti, et asja kohtualluvuse kontrollimisel tuleb praegusel juhul 
kohaldada Brüsseli I bis määrust. Määruse art 4 lg 1 kohaselt võib isikute vastu, kelle alaline 
elukoht on liikmesriigis, esitada hagi selle liikmesriigi kohtusse ning art 5 lg 1 järgi võib isikute 
vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, esitada hagi teise liikmesriigi kohtusse üksnes 
käesoleva määruse II peatüki 2. -7. jaos sätestatud korras. Brüsseli I bis 18 lg 2 kohaselt või b 
teine lepingupool algatada menetluse tarbija vastu üksnes selle liikmesriigi kohtus, kus on 
tarbija alaline elukoht. 
 
10. Samas jättis maakohus tähelepanuta, et asjas võib kohalduda ka Brüsseli I bis määruse art 
25 lg 1 . Nimetatud sätte  kohaselt juhul, kui pooled, olenemata sellest, kus on nende alaline 
elukoht, on kokku leppinud, et konkreetsest õigussuhtest tulenenud või tuleneda võivate 
vaidluste lahendamiseks on pädev liikmesriigi kohus, on see kohus pädev, välja arvatud juhul,
4 
 
kui kõnealune kokkulepe on sisulise kehtivuse poolest asjaomase liikmesriigi õiguse kohaselt 
tühine.  
 
11. Brüsseli I bis määruse tõlgendamisel ja kohaldamisel tuleb lähtuda Euroopa Kohtu 
lahenditest. Seejuures saab, tuginedes mh Brüsseli I bis määruse art -tele 68 ja 80 ning E L 
Nõukogu 22.12.2000 määruse nr 44/2001  (edaspidi Brüsseli I määruse)  art-le 68, arvestada 
nende Euroopa Kohtu lahenditega, mis on tehtud nimetatud määrus tele eelnenud 27. 09.1968 
konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil - ja kauban dusasjades 
(edaspidi Brüsseli konventsioon) kohta. Ka Brüsseli I bis määruse põhjenduste p-st 34 nähtub, 
et Brüsseli konventsiooni, Brüssel I määruse ja Brüsseli I bis määruse tõlgendustes tuleb tagada 
järjepidevus. 
 
12. Brüsseli konventsiooni ja riigisisese õiguse vahekorda seoses tarbija mõiste sisu stamisega 
on Euroopa Kohus 21.06.1978 otsuses kohtuasjas C -150/77: Société Betrand vs Paul Ott 
tõlgendanud selliselt, et tarbija mõistet tuleb käsitleda autonoomselt määruse kontekstis. Seega 
on põhjendatud Brüssel I bis määruses nimetatud tarbija mõiste sisustamisel lähtuda Euroopa 
Kohtu praktikas toodud tarbija mõiste tõlgendusest. Euroopa Kohus on rõhutanud, et Brüsseli 
konventsiooni tarbijalepingute regulatsioon  kohaldub vaid lõplikele isiklikul eesmärgi l 
eratarbijatele, kes ei ole sõlminud vastavat lepingut majandus - või kutsetegevuses , vaid 
eratarbijana oma isiklike vajaduste rahuldamiseks (vt 27.10.1992 otsus kohtuasjas C -89/91 
Shearson Lehmann Hutton Inc. vs TVB Treuhandgesellschaft für Vermögensverwa ltung und 
Beteiligungen mbH; 03.07.1997 otsus kohtuasja, C-269/95: Francesco Benincasa vs Dentalkit 
Srl). Isegi juhul, kui leping on vaid osaliselt seotud isiku majandus - või kutsetegevusega ja 
osaliselt isiklikku laadi, ei kuulu tarbija Brüsseli I bis määruse tarbijasätete kaitsealasse. Sellisel 
juhul on tarbijalepingute kohtualluvuse reeglid Euroopa Kohtu hinnangul kohaldatavad üksnes 
siis, kui side lepingu ja isiku majandus- või kutsetegevuse vahel on nii nõrk ja teisejärguline, et 
omab lepingu kui terviku seisukohalt vaid tühist rolli (vt 20.05.2005 otsus kohtuasjas C-464/01: 
Johann Gruber vs Bay Wa AG). 
 
13. Hagi menetlusse võtmise otsustamisel tuli maakohtul kvalifitseerida õigussuhe, mille alusel 
hageja kostjalt raha nõuab. Maakohus leidis, et ko stja on sõlminud hagejaga käenduslepingu 
tarbijana VÕS § 143 lg 1 mõttes, mistõttu pooltevaheline kohtualluvuse kokkulepe on tühine. 
Ülaltoodust tulenevalt on selline maakohtu järeldus väär, kuivõrd tarbija mõiste tuleb sisustada 
lähtuvalt Brüsseli I bis m äärusest. Asja materjalidest  nähtub, et kostja võis  olla sõlminud 
hagejaga käenduslepingu ajendatuna isiklikust vahetust majanduslikust huvist põhilepingu 
sõlmimise, selle täitmise või põhivõlgniku majandustegevuse vastu. Ainuüksi asjaolu, et kostja 
oli käenduslepingus märgitud füüsilise isikuna, seda ei välista. 
 
14. Eeltoodule tuginedes, leiab r ingkonnakohus, et maakohus jättis  asja menetlusse võtmise 
otsustamisel olulised asjaolud välja selgitamata ning  kohtualluvuse puudumisele tuginedes 
põhjendamatult menetlusse võtmata lepingu rikkumisega seotud haginõude. Maakohtu määrus 
tuleb tühistada ja asi saata hageja nõude osas uuesti menetlusse võtmise otsustamiseks Harju 
Maakohtule. Maakohus peab asja uuel läbivaatamisel välja selgitama, kas kostja sõlmis 
hagejaga käenduslepingu tarbijana Brüssel I bis määruse mõttes. 
 
15. Menetluskulud jaotab ja määrab kindlaks maakohus asja uuel läbivaatamisel. 
 
 
/allkirjastatud digitaalselt/ /allkirjastatud digitaalselt/ /allkirjastatud digitaalselt/ 
         Liis Arrak                                    Ele Liiv                                    Indrek Soots