62004CJ0309_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑309/04,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Bundesfinanzhof’i (Saksamaa) 20. aprilli 2004. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 21. juulil 2004, menetluses
Fleisch-Winter GmbH & Co. KG
versus
Hauptzollamt Hamburg-Jonas,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja esimees P. Jann ning kohtunikud N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues, E. Juhász (ettekandja) ja E. Levits,
kohtujurist: P. Léger,
kohtusekretär: ametnik K. Sztranc,
arvestades kirjalikus menetluses ja 7. juuli 2005. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
– Fleisch-Winter GmbH & Co. KG, esindajad: Rechtsanwalt
U. Schrömbges ja Rechtsanwalt
J. Vagt,
– Hauptzollamt Hamburg-Jonas, esindaja: G. Seber,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: T. van Rijn ja F. Erlbacher,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus puudutab komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (EÜT L 351, lk 1), muudetud komisjoni 2. detsembri 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 2945/94 (EÜT L 310, lk 57; edaspidi: „määrus nr 3665/87”) artiklite 3, 11 ja 13 tõlgendamist. [Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
2. Taotlus esitati Fleisch-Winter GmbH & Co. KG (edaspidi „Fleisch-Winter”) ja Hauptzollamt Hamburg-Jonase (Saksa tolliasutus; edaspidi „Hauptzollampt”) vahelises vaidluses eksporditoetuse ettemakse tagastamistaotluse, rahalise sanktsiooni määramise ning taotletud toetuse andmisest keeldumise üle.
Ühenduse õigusnormid
3. Määruse nr 3665/87 üheksandas ja kuueteistkümnendas põhjenduses on sätestatud:
„[t]oodete kvaliteet peab olema selline, et neid saaks turustada normaaltingimustes;
[…]
[…] et hõlbustada eksportijatel nende ekspordi rahastamist, tuleb liikmesriikidel lubada anda neile alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmisest ettemaksu kas toetuse kogusummas või osa sellest, tingimusel et ettemaksu tagatiseks vormistatakse garantii, mis võimaldab ettemaksu tagastamist juhul, kui hiljem selgub, et toetuse maksmiseks ei olnud alust.”
4. Määruse artiklis 3 on sätestatud:
„1. Ekspordipäev tähendab päeva, millal tolliasutus võtab vastu ekspordideklaratsiooni, milles teatatakse toetuse taotlemisest.
2. Ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäeva alusel määratakse kindlaks:
a) kohaldatav toetusemäär, kui toetus ei ole eelnevalt kinnitatud;
b) toetusemäära võimalik korrigeerimine, kui toetusemäär on eelnevalt kinnitatud.
3. Muud toimingud, millel on samasugune õiguslik tähendus kui ekspordideklaratsiooni vastuvõtmisel, loetakse sellise vastuvõtmisega samaväärseks.
4. Ekspordipäeva kasutatakse eksporditava toote koguse, laadi ja omaduste kindlakstegemiseks.
5. Toetuse saamise õigust tõendav ekspordidokument sisaldab kogu toetussumma arvutamiseks vajaliku teabe, eelkõige:
a) eksporditoetuse nomenklatuurile vastav toodete kirjeldus;
b) toodete netomass või vajaduse korral kogus toetuse arvutamisel kasutatavates mõõtühikutes;
c) kui toetuse arvutamiseks vajalik, siis ka asjaomaste toodete koostis või viide sellele.
Kui käesolevas lõikes nimetatud dokument on ekspordideklaratsioon, peab see lisaks eespool nimetatud viidetele sisaldama ka viidet toetuskoodile.
6. Vastuvõtmise või muu samaväärse toimingu ajal paigutatakse tooted tollikontrolli alla, kuni nad lahkuvad ühenduse tolliterritooriumilt.”
5. Määruse nr 3665/87 artikli 11 lõige 1 näeb ette sanktsioonid juhuks, kui eksportija on taotlenud kohaldatavast suuremat toetust. Selle lõike teine lõik sätestab, et taotletud toetusena käsitletakse artikli 3 või artikli 25 lõike 2 kohaselt esitatud teabe alusel arvutatud summat.
6. Määruse nr 3665/87 artikli 13 kohaselt:
„Toetust ei anta toodetele, mis pole veatu ja standardse turustuskvaliteediga, ega inimtoiduks mõeldud toodetele, mille omadused ja seisukord välistavad nende kasutamise kõnealusel eesmärgil või piiravad seda oluliselt.”
7. Määruse artikli 47 lõiked 1 ja 2 näevad ette:
„1. Toetust makstakse ainult eksportija eriomase taotluse alusel ja selle maksab liikmesriik, kelle territooriumil ekspordideklaratsioon vastu võetakse.
Toetusetaotlused tehakse:
a) kirjalikult; milleks liikmesriigid võivad ette näha eraldi vormi; või
b) kasutades infosüsteeme vastavalt pädevate asutuste poolt kehtestatud eeskirjadele, mis peavad olema saanud komisjonilt heakskiidu.
[…]
Välja arvatud vääramatu jõu korral, tuleb toetuse maksmise või tagatisest vabastamisega seotud dokumendid esitada 12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäevast.”
8. Määruse nr 2945/94 kolmandas põhjenduses on öeldud:
„[a]rvestades, et kui eksportija esitab valeandmeid, võib see vea avastamata jäämise korral kaasa tuua toetuse alusetu maksmise; ja et vea avastamise korral on põhjendatud eksportijale sanktsiooni määramine proportsionaalselt summaga, mis talle oleks vea avastamata jäämise korral alusetult makstud ning et kui valeandmeid esitati tahtlikult, on põhjendatud suurema sanktsiooni määramine”.
9. Komisjoni 15. aprilli 1999. aasta määruse (EÜ) nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (EÜT L 102, lk 11; ELT eriväljaanne 03/25, lk 129), artikli 21 lõike 1 esimeses ja teises lõigus on sätestatud:
„Toetust ei anta toodetele, mis pole ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise päeval veatu ja standardse turustuskvaliteediga.
Tooted peetakse esimeses lõigus sätestatud nõuetele vastavaks, kui neid saab normaalsetes tingimustes ühenduse territooriumil turustada toetusetaotluses esitatud nimetuse all ja inimeste tarbeks mõelduna ei välista ega piira toodete omadused ja seisukord oluliselt nende kasutamist kõnealusel eesmärgil.”
10. Komisjoni 20. septembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 2221/95 millega kehtestatakse nõukogu määruse (EMÜ) nr 386/90 üksikasjalikud rakenduseeskirjad füüsilise kontrolli kohta, mida tehakse eksporditoetuse saamise tingimustele vastavate põllumajandustoodete eksportimise ajal (EÜT L 224, lk 13), artikli 5 lõike 1 kolmandas lõigus on sätestatud:
„Ekspordiriigi tolliasutus tagab määruse (EMÜ) nr 3665/87 artikli 13 sätete järgimise.”
11. Nõukogu 27. juuni 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 805/68 veiselihaturu ühise korralduse kohta (EÜT L 148, lk 24), mida on muudetud nõukogu 22. detsembri 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 3290/94 põllumajandussektoris mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus sõlmitud lepingute rakendamiseks vajalike kohanduste ja üleminekukorralduste kohta (EÜT L 349, lk 105; ELT eriväljaanne 11/21, lk 432; edaspidi „määrus nr 805/68”), artikli 13 lõigetes 6, 9 ja 10 on sätestatud:
„6. Toetust antakse üksnes taotluse korral ja asjakohase ekspordilitsentsi esitamisel.
[…]
9. Toetuse saamiseks tõendatakse, et:
– kõnealused tooted on pärit ühendusest, välja arvatud juhul, kui kohaldatakse lõiget 10,
– tooted on ühendusest eksporditud
[…]
10. Artiklis 27 sätestatud korras lubatava erandi puudumise korral ei anta eksporditoetust toodetele, mida imporditakse kolmandatest riikidest ja reeksporditakse kolmandatesse riikidesse.”
12. Komisjoni 27. märtsi 1996. aasta otsuse 96/239/EÜ erakorraliste kaitsemeetmete kohta veiste spongioosse entsefalopaatia suhtes (EÜT L 78, lk 47), mida on muudetud komisjoni 11. juuni 1996. aasta otsusega 96/362/EÜ (EÜT L 139, lk 17; edaspidi „otsus 96/239”), artiklis 1 on ette nähtud: [Siin ja edaspidi on osundatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
„[…] Ühendkuningriik ei tohi eksportida oma territooriumilt teistesse liikmesriikidesse või kolmandatesse riikidesse:
[…]
– Ühendkuningriigis tapetud veiseid,
– Ühendkuningriigis tapetud veistest saadud tooteid, mille kohta on teada, et need võivad sattuda inimeste […] toiduahelasse […]”.
13. Otsuse 96/239 artikkel 1a sätestab:
„1. Ühendkuningriik ei tohi eksportida:
– inimtarbimiseks mõeldud liha,
[…]
mis pärineb loomadelt, kes ei ole tapetud Ühendkuningriigis, välja arvatud juhul, kui need pärinevad Ühendkuningriigi ametliku veterinaarkontrolli all olevatest ettevõtetest, kes on kehtestanud tooraine jälgimise süsteemi, mis võimaldab tagada materjali päritolu kogu tootmisahela vältel.
2. Ühendkuningriik saadab komisjonile ja teistele liikmesriikidele nimekirja ettevõtetest, kes vastavad lõikes 1 esitatud tingimustele.
3. Ühendkuningriik tagab, et artiklis 1 nimetatud tooted, mis on mõeldud eksportimiseks teistesse liikmesriikidesse, on varustatud veterinaartõendiga, mille on väljastanud riiklik veterinaararst ning milles on märgitud, et liha vastab lõikes 1 sätestatud tingimustele.”
Põhikohtuasja aluseks olevad asjaolud ja eelotsuse küsimused
14. Fleisch-Winter esitas 1997. aasta mais ja juunis deklaratsiooni viie partii külmutatud veiseliha osas, mis pidi ekspordideklaratsioonide kohaselt eksporditama Venemaale. Ta oli ostnud veiseliha ühelt Prantsuse äriühingult, kes oli selle saanud ühelt Belgia äriühingult. Tolliasutuste poolt läbi viidud uurimise ja Saksamaal toimunud pettuste avastamise käigus ilmnesid asjaolud, millest nähtus, et kõnealune liha võis pärineda Ühendkuningriigist ning selle eksportimisel Belgiasse oli rikutud otsust 96/239.
15. Hauptzollampt nõudis seepeale eksporditoetuse ettemaksu tagastamist ning keeldus taotletud toetuse maksmisest. Pärast seda, kui Fleisch-Winter oli esitanud kaebuse, mida ei rahuldatud, esitas ta kõnealuste otsuste peale hagi, mis jäeti samuti rahuldamata.
16. Hauptzollamt määras Fleisch-Winterile eespool viidatud viie partii osas 24. novembri 1997. aasta otsusega – otsusena, mis tehti 10. septembri 1999. aasta kaebuse alusel – määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 esimese lõigu punkti a alusel sanktsiooni kogusummas 104 312,90 Saksa marka põhjendusega, et vastupidi Fleisch-Winteri poolt edastatud teabele ei ole tal õigust mitte mingisugust eksporditoetust saada.
17. Fleisch-Winter esitas hagi pädevasse Finanzgericht’i, kes leidis, et Hauptzollamti poolt sanktsiooni määramine oli õigustatud. Finanzgericht leiab, et põhikohtuasja hageja ei suutnud ümber lükata kahtlusi, et kõnealune liha, mis oli mõeldud Venemaale eksportimiseks, oli tarnitud ühenduse ekspordikeeldu rikkudes. Seega polnud Fleisch-Winteril õigust osutatud toetust taotleda, kuna liha, mille suhtes kehtis ekspordikeeld, ei olnud „veatu ja standardse turustuskvaliteediga” määruse nr 3665/87 artikli 13 mõttes.
18. Neil asjaoludel esitas Fleisch-Winter rahuldamata jätmise otsuse peale Bundesfinanzhofile kassatsioonkaebuse. Bundesfinanzhof otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas tolliameti juurdluse tulemusena tekkinud kahtlus, et ühenduse õigusega on keelatud toote, mille eest makstakse eksporditoetust, eksport ühest liikmesriigist teise liikmesriiki või kolmandasse riiki, on piisav selleks, et välistada toote veatu ja standardne turustuskvaliteet määruse nr 3665/87 artikli 13 esimese lause tähenduses, arvestamata toote tegelikku seisundit ja turustatavust?
2. Kas siseriiklikus maksetaotluses esitatud kinnitus, et toode on „veatu ja standardse turustuskvaliteediga” määruse nr 3665/87 artikli 13 esimese lause tähenduses, kuulub määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 teise lõigu ja artikli 3 kohaselt väljastatava teabe hulka?”
Eelotsuse küsimused
Esimene küsimus
19. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib selle küsimusega – mille võib jagada kaheks punktiks – teada, kas määruse nr 3665/87 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et esiteks on sellega vastuolus see, kui veiseliha, mille suhtes kehtib ühenduse õigusega ette nähtud ekspordikeeld selle eksportimiseks ühest konkreetsest liikmesriigist teistesse liikmesriikidesse ja kolmandatesse riikidesse, käsitletaks „veatu ja standardse turustuskvaliteediga” lihana, ning teiseks on sellega nõutud, et juhul kui siseriiklikel ametiasutustel on andmeid, et toote suhtes kehtib ekspordikeeld, siis selleks, et talle makstaks toetust, peab eksportija tõendama, et eksporditav toode ei pärine liikmesriigist, kust eksportimine on keelatud.
Esimese küsimuse esimene osa
20. Euroopa Kohus on komisjoni 21. detsembri 1967. aasta määrust nr 1041/67/EMÜ, milles sätestatakse ühtsesse hinnas üsteemi kuuluvatele toodetele eksporditoetuste andmise üksikasjalikud rakendamiseeskirjad (EÜT 1967, 314, lk 9) silmas pidades leidnud, et „veatu ja standardse turustuskvaliteedi” nõue on toetuse andmise objektiivne üldtingimus, ning et toode, mida ei saa ühenduse territooriumil normaaltingimustes ja toetuse taotluses märgitud nimetuse all turustada, ei vasta nendele kvaliteedinõuetele (vt selle kohta 9. oktoobri 1973. aasta otsus kohtuasjas 12/73: Muras, EKL 1973, lk 963, punkt 12, ja 26. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑409/03: SEPA, EKL 2005, lk I‑4321, punkt 22).
21. Asjaolu, et toote turustatavus „normaaltingimustes” on mõiste „veatu ja standardne turustuskvaliteet” olemuslik osa, nähtub selgelt ka põllumajandustoodete eksporditoetusi käsitlevatest õigusaktidest, kuna kõik asjaomased määrused alates määrusest nr 1041/67 on eksporditoetuse saamise eeltingimusena kehtestanud nõude, mille kohaselt toode peab olema nii „veatu ja standardse turustuskvaliteediga” kui ka turustatav „normaaltingimustes”. Määruses nr 3665/87 on sellele nõudele osutatud üheksandas põhjenduses (vt selle kohta eespool viidatud otsus SEPA, punktid 23 ja 26).
22. Tuleb märkida, et põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal keelas veiseliha eksporti Ühendkuningriigist otsus nr 96/239.
23. Liha, mille turustamine ühenduses on märkimisväärselt piiratud, ei saa pidada turustatavaks „normaaltingimustes” (vt selle kohta eespool viidatud otsus SEPA, punkt 30).
24. Sellest järeldub, et veiseliha, mis on eksporditud ühenduse õigusega kehtestatud keelule vaatamata, ei ole „veatu ja standardse turustuskvaliteediga” määruse nr 3665/87 artikli 13 mõttes ning selle eksportimine ei anna õigust eksporditoetusele.
25. Järelikult tuleb esimese küsimuse esimesele osale vastata, et määruse nr 3665/87 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui veiseliha, mille suhtes kehtib ühenduse õiguses ette nähtud ekspordikeeld, mis puudutab eksportimist ühest konkreetsest liikmesriigist teistesse liikmesriikidesse ja kolmandatesse riikidesse, käsitletaks „veatu ja standardse turustuskvaliteediga” lihana.
Esimese küsimuse teine osa
26. Määruse nr 805/68 artikli 13 lõike 9 kohaselt makstakse veiseliha sektoris eksporditoetust juhul, kui on tõendatud, et tooted on pärit ühendusest, välja arvatud juhul, kui kohaldatakse sama artikli lõiget 10. Olemasolevatest toimikumaterjalidest ei nähtu, et kohaldada tulnuks artikli 13 lõikes 10 ette nähtud erandit. Pole kahtlust, et tõendamiskohustus lasub eksportijal.
27. Juhul kui ühe või mitme toote päritolu osas tekib kahtlusi, tuleb ühenduse päritolu tõendamisel ära näidata, et kõnealune toode või tooted on pärit ühest või mitmest konkreetsest liikmesriigist. Sel moel on ühemõtteliselt selge, kas toode, mille osas eksporditoetust taotleti, on või ei ole pärit liikmesriigist, kust on eksportimine keelatud.
28. „Veatu ja standardse turustuskvaliteedi” osas tuleb kõigepealt meenutada, et määruse nr 3665/87 artikkel 13 kuulub määruse II jaotise „Eksport kolmandatesse riikidesse” 1. peatükki pealkirjaga „Õigus toetusele”, millest nähtub, et eksporditud toote „veatu ja standardne turustuskvaliteet” on toetuse saamiseks vajalik sisuline tingimus.
29. Määruse nr 3665/87 artikli 3 lõige 5 ei mõjuta – nagu väidab Fleisch-Winter – asjaolu, et „veatu ja standardne turustuskvaliteet” on toetuse maksmise sisuline tingimus, kuna selles lõikes nimetatud andmete loetelu ei ole ammendav.
30. Vastupidiselt Fleisch-Winteri poolt väidetule ei mõjuta seda asjaolu ka määrus nr 800/1999. Esiteks ei ole nimetatud määrus, millega määrus nr 3665/87 põhikohtuasja asjaolude toimumise järel kehtetuks tunnistati ja asendati, ratione temporis
kohaldatav. Teiseks kuulub määruse nr 800/1999 artikkel 21 määruse II jaotise „Eksport kolmandatesse riikidesse” 1. peatükki, nagu ka määruse nr 3665/87 artikkel 13, nagu käesoleva otsuse punktis 28 märgitud. Seega määratakse toetuse saamise õiguse sisulised tingimused kindlaks sellessamas 1. peatükis.
31. Eksporditoetuste korda iseloomustab esiteks asjaolu, et ühenduse abi antakse vaid tingimusel, kui eksportija seda taotleb, ja teiseks see, et abikava rahastatakse ühenduse eelarvest. Kuna süsteem tugineb vabatahtlikele taotlustele, peab eksportija juhul, kui ta on otsustanud eksporditoetuse saamise võimalust kasutada, esitama asjakohast infot, mis on vajalik toetuse saamise õiguse tõendamiseks ja toetuse summa kindlaksmääramiseks. Selles osas on Euroopa Kohus juba varem seoses määruse nr 3665/87 ja selle sanktsioonimehhanismiga leidnud, et kui tegemist on ühenduse abikavaga, peab abi andmise suhtes ilmtingimata kehtima tingimus, et abisaaja peab tõendama oma sobivust ja usaldusväärsust (vt selle kohta 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑210/00: Käserei Champignon Hofmeister, EKL 2002, lk I‑6453, punkt 41).
32. Eeldatakse, et eksportija, kes deklareerib toote eksporditoetuse taotlemise menetluses, taotleb toetust üksnes toodetele, mis vastavad kõikidele toetuse saamiseks vajalikele tingimustele. Määrusega nr 3665/87 ei ole eksportijale pandud kohustust sõnaselgelt deklareerida, et tooted on „veatu ja standardse turustuskvaliteediga”, kuid kuigi sellise deklaratsiooni esitamist ei nõuta, kinnitab eksportija taotluse esitamisega vaikimisi, et see tingimus on täidetud. Toetada ei saa Fleisch-Winteri kinnitust, mille kohaselt „veatu ja standardse turustuskvaliteedi” olemasolu on seaduslikult eeldatav.
33. Komisjon on vastu võtnud põllumajandustoodete eksporditoetuste kohaldamise ühiseeskirjad; liikmesriikide ametiasutused on kohustatud ühenduse õigusnorme oma territooriumil rakendama ning tagama nendest kinnipidamise. Sellise juhtumi puhul nagu põhikohtuasjas on toetuse maksmise tingimuste kontrollimise kohustus äärmiselt oluline, kuna lihaeksport ühest konkreetsest liikmesriigist on keelatud, et kaitsta rahvatervist raskete haiguste ja epideemiate eest. Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohus on palju kordi rõhutanud veiste spongioosse entsefalopaatiaga seotud ohtude olemasolu ja tõsidust ning seda, et kaitsemeetmed on õigustatud vajadusega kaitsta inimeste tervist selle haiguse eest (vt 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑180/96: Ühendkuningriik v . komisjon, EKL 1998, lk I‑2265; 12. juuli 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑365/99: Portugal vs . komisjon, EKL 2001, lk I‑5645, ja 22. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑393/01: Prantsusmaa vs . komisjon, EKL 2003, lk I‑5405, punkt 42).
34. Mis puudutab „veatu ja standardse turustuskvaliteedi” tingimuse täitmise kontrollimist, siis tuleb tagasi lükata Fleisch-Winteri väide, et määruse nr 2221/95 artikli 5 lõike 1 kolmandas lõigus sätestatud nõue, mille kohaselt ekspordiriigi tolliasutus peab tagama, et määruse nr 3665/87 artiklist 13 peetaks kinni, paneb siseriiklikele ametiasutustele kohustuse täies ulatuses kontrollida, kas tooted on „veatu ja standardse turustuskvaliteediga”. Määruse nr 2221/95 esemeks on toodete füüsiline kontrollimine, samas kui sellise juhtumi korral nagu põhikohtuasjas tähendab kontrollimine juriidilist kontrollimist, mida ei võimalda toodete füüsiline kontroll.
35. Vastupidi, kuna eksportija kinnitab toetusetaotluse esitamisega otseselt või kaudselt „veatu ja standardse turustuskvaliteedi” olemasolu, siis peab ta juhul, kui siseriiklikel ametiasutustel on tekkinud deklaratsiooni suhtes kahtlusi, siseriiklikus õiguses kehtivate tõendamiskohustust reguleerivate sätete kohaselt tõendama, et see tingimus on täidetud.
36. Pealegi nähtub toimikust, et pärast mõningate toimikumaterjalide uurimist, millest nähtus, et eksporditud veiseliha võis olla pärit Ühendkuningriigist, ning et seega kehtis selle suhtes ekspordikeeld, nõuti toetuse ettemaksu tagastamist ning keelduti ühe taotletud toetuse maksmisest, mis omakorda oli aluseks haldus- ja hiljem ka kohtumenetlusele. Fleisch-Winter ei esitanud menetluste käigus liha päritolu kohta mitte mingisugust infot, vaid kinnitas kohtuistungil, et kõnealuste toodete päritolu on talle teadmata. Siseriiklik kohus peab kõigi asjassepuutuvate elementide uurimisel selle kohta lõpliku järelduse tegema.
37. Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades tuleb esimese küsimuse teisele osale vastata, et määruse nr 3665/87 artikliga 13 on ette nähtud, et juhul kui siseriiklikel ametiasutustel on andmeid, mis näitavad, et toote suhtes kehtib ekspordikeeld, siis selleks, et talle makstaks toetust, peab eksportija tõendama, et eksporditud toode ei pärine liikmesriigist, kust eksportimine on keelatud.
38. Seega tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 3665/87 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastolus see, kui veiseliha, mille suhtes kehtib ühenduse õigusega ette nähtud ekspordikeeld selle eksportimiseks ühest konkreetsest liikmesriigist teistesse liikmesriikidesse ja kolmandatesse riikidesse, võib käsitleda „veatu ja standardse turustuskvaliteediga” lihana, ning et selles nõutakse, et juhul kui siseriiklikel ametiasutustel on andmeid, et toote suhtes kehtib ekspordikeeld, siis selelks, et talle makstaks toetust, peab eksportija tõendama, et eksporditav toode ei pärine liikmesriigist, kust eksportimine on keelatud.
Teine küsimus
39. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas siseriiklikus maksetaotluses esitatud kinnitus, et toode on „veatu ja standardse turustuskvaliteediga” määruse (EMÜ) nr 3665/87 artikli 13 esimese lause mõttes, kuulub määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 teise lõigu ja artikli 3 kohaselt väljastatava teabe hulka.
40. Määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 1 osutatud maksetaotluse osas on Euroopa Kohus juba varem märkinud, et tegemist on üksnes tehnilise ja menetlusliku dokumendiga. See taotlus, mille võib esitada 12 kuu jooksul pärast ekspordideklaratsiooni vastuvõtmist, see tähendab pärast ekspordi toimumist, on küll toetuse maksmise eeltingimus, kuid mitte toetuse saamise õiguslik alus. Seega ei tähenda maksetaotluse esitamine artikli 47 mõttes toetusetaotluse esitamist sama määruse artikli 11 lõike 1 mõttes (vt selle kohta 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑385/03: Käserei Champignon Hofmeister, EKL 2005, lk I‑2997, punktid 26 ja 27).
41. Kohtupraktikast tuleneb ka see, et dokumendid, mis on ette nähtud määruse nr 3665/87 artikli 3 lõikes 5, see tähendab ekspordideklaratsioon või mis tahes muu eksportimisel kasutatud dokument, võivad esiteks olla toetuse saamise õiguslikuks aluseks ning teiseks võivad need „käivitada” toetusetaotluse kontrollimise süsteemi, mis võib viia sanktsiooni kohaldamiseni sellesama määruse artikli 11 lõike 1 alusel (vt selle kohta eespool viidatud 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas Käserei Champignon Hofmeister, punktid 23, 29 ja 36).
42. Nagu käesoleva kohtuotsuse punktides 32 ja 35 juba täpsustatud, tähendab toetusetaotluse esitamine seda, et taotluse esitaja kinnitab otseselt või kaudselt, et toetuse maksmise tingimused on täidetud, sealhulgas on täidetud ka „veatu ja standardse turustuskvaliteedi” tingimus. Sellisel juhul ei saa määruse nr 3665/87 artiklis 47 osutatud maksetaotlust käsitleda toetuse saamise materiaalõigusliku aluse määratlemisel otsustavana.
43. Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades tuleb teisele küsimusele vastata, et siseriiklikus maksetaotluses esitatud kinnitus, et toode on „veatu ja standardse turustuskvaliteediga” määruse nr 3665/87 artikli 13 esimese lause mõttes, ei kuulu määruse artikli 11 lõike 1 teise lõigu ning sama määruse artikli 3 sätete kohaselt edastatava teabe hulka. Sellegipoolest võib siseriiklik kohus seda eksportija olukorra hindamisel tõendusmaterjalina arvesse võtta.
Kohtukulud
44. Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1. Komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (muudetud komisjoni 2. detsembri 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 2945/94), artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastolus see, kui veiseliha, mille suhtes kehtib ühenduse õigusega ette nähtud ekspordikeeld selle eksportimiseks ühest konkreetsest liikmesriigist teistesse liikmesriikidesse ja kolmandatesse riikidesse, võib käsitleda „veatu ja standardse turustuskvaliteediga” lihana, ning et selles nõutakse, et juhul kui siseriiklikel ametiasutustel on andmeid, et toote suhtes kehtib ekspordikeeld, siis selleks, et talle makstaks toetust, peab eksportija tõendama, et eksporditav toode ei pärine liikmesriigist, kust eksportimine on keelatud.
2. Siseriiklikus maksetaotluses esitatud kinnitus, et toode on „veatu ja standardse turustuskvaliteediga” määruse nr 3665/87 (muudetud määrusega nr 2945/94) artikli 13 esimese lause mõttes, ei kuulu määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 teise lõigu ning sama määruse artikli 3 sätete kohaselt edastatava teabe hulka. Sellegipoolest võib siseriiklik kohus seda eksportija olukorra hindamisel tõendusmaterjalina arvesse võtta.