62021CJ0647
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
6. märts 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Õigusriik – ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik – Kohtunike ametist tagandamise keelu ja kohtunike sõltumatuse põhimõte – Kohtu nõukogu resolutsioon, millega jaotatakse ümber kõik kohtunikule lahendamiseks määratud kohtuasjad – Selliste objektiivsete kriteeriumide puudumine, millest juhindudes tuleb teha kohtuasjade ümberjaotamise otsus – Selle otsuse põhjendamise kohustuse puudumine – Liidu õiguse esimus – Kohustus jätta selline kohtuasjade ümberjaotamise otsus kohaldamata
Liidetud kohtuasjades C‑647/21 ja C‑648/21,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sąd Okręgowy w Słupsku (Słupski regionaalne kohus, Poola) 20. oktoobri 2021. aasta otsustega esitatud eelotsusetaotlused, mis saabusid Euroopa Kohtusse 25. oktoobril 2021, kriminaalmenetlustes järgmiste isikute suhtes:
D. K. (C‑647/21),
M. C.,
M. F. (C‑648/21),
menetluses osalesid:
Prokuratura Rejonowa w Bytowie,
Prokuratura Okręgowa w Łomży,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: neljanda koja president I. Jarukaitis (ettekandja) viienda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud D. Gratsias ja E. Regan,
kohtujurist: A. Collins,
kohtusekretär: ametnik M. Siekierzyńska,
arvestades kirjalikku menetlust ja 24. jaanuari 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Prokuratura Rejonowa w Bytowie, esindaja: Prokurator Regionalny w Gdańsku T. Rutkowska-Szmydyńska,
–
Prokuratura Okręgowa w Łomży, esindaja: Zastępca Prokuratora Okręgowego w Łomży A. Bałazy,
–
Poola valitsus, esindajad: B. Majczyna ja S. Żyrek,
–
Taani valitsus, esindajad: D. Elkan, V. Pasternak Jørgensen ja M. Søndahl Wolff,
–
Madalmaade valitsus, esindajad: M. K. Bulterman ja J. Langer,
–
Rootsi valitsus, esindajad: A. M. Runeskjöld ja H. Shev,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: K. Herrmann, P. Stancanelli ja P. J. O. Van Nuffel,
olles 11. aprilli 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlused puudutavad ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 47 tõlgendamist.
2
Taotlused on esitatud D. K. (kohtuasi C‑647/21) ning M. C. ja M. F-i (kohtuasi C‑648/21) suhtes algatatud kriminaalmenetlustes.
Õiguslik raamistik
Poola Vabariigi põhiseadus
3
Poola Vabariigi põhiseaduse (Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej) artikli 178 lõikes 1 on sätestatud:
„Kohtunikud on oma tegevuses sõltumatud ja mõistavad õigust kooskõlas põhiseaduse ja seadustega.“
4
Põhiseaduse artiklis 179 on sätestatud:
„Kohtunikud nimetab ametisse vabariigi president riikliku kohtute nõukoja [(Krajowa Rada Sądownictwa, Poola; edaspidi „KRS“)] ettepanekul määramata ajaks.“
5
Põhiseaduse artiklis 180 on sätestatud:
„1.   Kohtunikud on tagandamatud.
2.   Kohtuniku võib ametist tagandada, ajutiselt teenistusest kõrvaldada või viia ilma tema nõusolekuta üle teise tööpiirkonda või teisele ametikohale ainult kohtu otsuse alusel ja üksnes seaduses ette nähtud juhtudel.“
Üldkohtute seadus
6
27. juuli 2001. aasta üldkohtute korralduse seaduse (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych; Dz. U. nr 98, jrk nr 1070) põhikohtuasjades kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „üldkohtute seadus“) artikli 11 lõikes 3 on sätestatud:
„Kolleegiumi esimehe nimetab kohtu president. […] Enne regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] või rajoonikohtu [(sąd rejonowy)] kolleegiumi esimehe nimetamist konsulteerib kohtu president regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] nõukoguga.“
7
Nimetatud seaduse artikli 21 lõike 1 punktis 2 on sätestatud, et regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] organid on kohtu president, kohtu nõukogu ja kohtudirektor.
8
Seaduse artiklis 22a on sätestatud:
„1.   […] regionaalses kohtus [(sąd okręgowy)] regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] president pärast konsulteerimist regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] nõukoguga […] kehtestab tööjaotusplaani, milles on reguleeritud:
1)
kohtunike […] määramine kohtu kolleegiumidesse;
2)
kohtunike […] ametiülesannete ulatus ning kohtuasjade jaotamises osalemise kord;
3)
kohtunike […] töögraafik ning asendamise graafik,
–
võttes arvesse kohtunike […] spetsialiseerumist eri liiki kohtuasjade lahendamisele, vajadust tagada kohtunike […] asjakohane määramine kohtu kolleegiumidesse ning nende töökoormuse ühtlane jaotus, samuti vajadust tagada kohtumenetluse nõuetekohane kulgemine.
[…]
4.   Kohtu president võib igal ajal töökoormuse täielikult või osaliselt ümber jaotada, kui see on lõikes 1 nimetatud põhjustel põhjendatud. […]
4a.   Kohtuniku võib tema nõusolekul üle viia ühest kolleegiumist teise.
4b.   Kohtuniku üleviimiseks ühest kolleegiumist teise ei ole vajalik tema nõusolek, kui:
1)
ta viiakse üle teise kolleegiumi, mis lahendab sama valdkonna kohtuasju;
2)
kui ükski teine selle kolleegiumi kohtunik, millest kohtunik üle viiakse, ei ole selleks nõusolekut andnud;
3)
kui üleviidav kohtunik määratakse [kinnistusosakonda või kaubandusasjade pandiregistrite osakonda].
4c.   Lõike 4b punktid 1 ja 2 ei ole kohaldatavad kohtuniku suhtes, kes on [eelneva] kolme aasta jooksul üle viidud teise kolleegiumi ilma tema nõusolekuta. Kui kohtunik viiakse lõike 4b punktis 2 nimetatud juhul üle teise kolleegiumi ilma tema nõusolekuta, võetakse muu hulgas arvesse kohtunike staaži kolleegiumis, millest ta üle viiakse.
5.   Kohtunik või kohtunikukandidaat, kelle puhul tööjaotust muudeti, mistõttu muutus tema ametiülesannete sisu eeskätt asjaomase kohtu teise kolleegiumi üleviimise tagajärjel, võib seitsme päeva jooksul sellest, kui teda teavitati uutest ametiülesannetest, esitada kaebuse [KRSile]. Kaebust ei saa esitada järgmistel juhtudel:
1)
üleviimine kolleegiumi, mis lahendab sama valdkonna kohtuasju;
2)
ametikohustuste määramine samas kolleegiumis põhimõtete alusel, mis on kohaldatavad ülejäänud kohtunike suhtes, eelkõige siis, kui tühistatakse määramine erikolleegiumi või muid eriülesandeid täitma.
6.   Lõikes 5 osutatud kaebus esitatakse kõnealuse kohtu presidendi vahendusel, kes kehtestas tööjaotuse, mille peale see kaebus on esitatud. Nimetatud kohtu president edastab kaebuse koos oma arvamusega juhtumi kohta [KRSile] 14 päeva jooksul alates kaebuse kättesaamisest. [KRS] võtab vastu otsuse, millega tunnistatakse kohtuniku kaebus põhjendatuks või põhjendamatuks, võttes arvesse lõikes 1 nimetatud asjaolusid. [KRSi] otsus lõikes 5 nimetatud kaebuse kohta ei pea olema põhjendatud. [KRSi] otsuse peale ei saa edasi kaevata. Kuni otsuse vastuvõtmiseni täidab kohtunik või kohtunikukandidaat oma kehtivaid ametikohustusi.“
9
Üldkohtute seaduse artikli 24 lõikes 1 on sätestatud:
„Regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] presidendi nimetab justiitsminister apellatsioonikohtu [(sąd apelacyjny)], regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] või rajoonikohtu [(sąd rejonowy)] kohtunike hulgast. Pärast regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] presidendi ametisse nimetamist esitleb justiitsminister teda asjaomase regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] kohtunike üldkogule.“
10
Vastavalt nimetatud seaduse artikli 30 lõikele 1 koosneb regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] nõukogu regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] presidendist ja selle regionaalse kohtu [(sąd okręgowy)] tööpiirkonna rajoonikohtute [(sądy rejonowe)] presidentidest.
11
Seaduse artiklis 42a on sätestatud:
„1.   Kohtute või kohtute organite tegevuse raames ei ole lubatud seada kahtluse alla kohtute, riigi põhiseaduslike organite ega kontrolli- ja õiguskaitseorganite legitiimsust.
2.   Üldkohtul või muul võimuorganil ei ole lubatud tuvastada ega hinnata seda, kas kohtuniku ametisse nimetamine või sellest ametisse nimetamisest tulenev õigusemõistmise pädevus on õiguspärane.“
12
Üldkohtute seaduse artiklis 47a on sätestatud:
„1.   Kohtuasjad määratakse kohtunikele ja kohtunikukandidaatidele juhuslikult vastavalt kohtuasja konkreetsele valdkonnale, välja arvatud juhul, kui kohtuasi määratakse valvekohtunikule.
2.   Kohtuasjad jaotatakse eri valdkondade raames ühtlaselt, välja arvatud siis, kui kohtunikule määratavate kohtuasjade hulka vähendatakse seoses tema ametikohaga, osalemise tõttu mõne muu valdkonna kohtuasjade jaotamises või muudel seaduses ette nähtud põhjustel.“
13
Seaduse artiklis 47b on ette nähtud:
„1.   Kohtukoosseisu võib muuta üksnes juhul, kui senises koosseisus ei saa asja läbi vaadata või kui selle koosseisu puhul esineb asja läbivaatamise püsiv takistus. Artikli 47a sätteid kohaldatakse mutatis mutandis.
[…]
3.   Otsused, mida on mainitud [lõikes 1], teeb kohtu president või tema poolt volitatud kohtunik.
4.   Kohtuniku üleviimine teisele teenistuskohale või lähetamine teise kohtusse ning lähetuse lõppemine ei takista tal lahendada lähetuskohas või teenistuskohas talle määratud kohtuasju kuni nende kohtuasjade lõpetamiseni.
5.   Kohtuniku uue teenistuskoha või lähetuskoha kohtu nõukogu võib selle kohtuniku taotlusel või omal algatusel ümber jaotada kõik või mõned talle määratud kohtuasjad, eelkõige kui vahemaa selle kohtu ja kohtuniku uue teenistuskoha või lähetuskoha vahel on suur ning võttes arvesse menetluses olevate kohtuasjade menetlusstaadiumi. Enne otsuse vastuvõtmist konsulteerib kohtu nõukogu pädevate kohtute presidentidega.
6.   Üleviimisel sama kohtu ühest kolleegiumist teise kohaldatakse lõigete 4 ja 5 sätteid mutatis mutandis.“
14
12. juuli 2017. aasta seaduse, millega muudetakse üldkohtute korralduse seadust ja teatavaid teisi seadusi (ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych oraz niektórych innych ustaw; Dz. U. 2017, jrk nr 1452), artikli 17 lõikes 1 on sätestatud:
„Kohtute presidendid ja asepresidendid, kes on nimetatud muudetud seaduse seni kehtinud redaktsiooni artikli 1 alusel, võib justiitsminister tagasi kutsuda hiljemalt käesoleva seaduse jõustumisest arvestades kuue kuu pikkuse tähtaja jooksul, arvestamata tingimusi, mis tulenevad muudetud seaduse artikli 27 lõikest 1 käesoleva seadusega muudetud redaktsioonis.“
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
15
Eelotsusetaotlused on esitanud sama kohtunik kahe eri kriminaalasja lahendamise raames.
16
Kohtuasjas C‑647/21 on põhikohtuasja puhul tegemist kriminaalmenetlusega D. K. suhtes. Esimese astme kohtu otsusega mõisteti D. K-le karistuseks vangistus. Ta esitas selle kohtuotsuse peale kaebuse Sąd Okręgowy w Słupskule (Słupski regionaalne kohus, Poola), kes on eelotsusetaotlused esitanud kohus. Kuna seda kohtuasja lahendab ühest kohtunikust koosnev kohtukoosseis, on mõlemad käesolevad eelotsusetaotlused esitanud kohtunik ühtaegu nii ettekandja-kohtunik kui ka kohtukoosseisu eesistuja.
17
Kohtuasjas C‑648/21 on põhikohtuasja puhul tegemist kriminaalmenetlusega M. C. ja M. F-i suhtes. Esimese astme kohus tegi M. C. ja M. F-i suhtes süüdimõistva kohtuotsuse. Teise astme kohus, kellele süüdimõistetud esitasid apellatsioonkaebuse, mõistis M. C. õigeks ja jättis M. F-i suhtes tehtud süüdimõistva kohtuotsuse muutmata. Prokurator Generalny (riigi peaprokurör, Poola) esitas M. C. suhtes tehtud teise astme kohtu otsuse peale kassatsioonkaebuse Sąd Najwyższyle (Poola kõrgeim kohus). Nimetatud kohus tühistas edasikaevatud kohtuotsuse ja saatis asja tagasi Sąd Okręgowy w Słupskule (Słupski regionaalne kohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Seda kohtuasja lahendab kolmest kohtunikust koosnev kohtukoosseis, millesse kuuluvad koosseisu eesistuja, eelotsusetaotluse esitanud kohtu president ja kolmas kohtunik. Eelotsusetaotluse esitas ainuisikuliselt kohtukoosseisu eesistuja, kes on sama kohtunik kui kohtuasjas C‑647/21.
18
Menetluses, millel puudus seos põhikohtuasjadega, tegi mõlemad käesolevad eelotsusetaotlused esitanud kohtunik 2021. aasta septembris otsuse, milles ta esitas Sąd Okręgowy w Słupsku (Słupski regionaalne kohus) apellatsiooniastme kolleegiumi esimehele taotluse määrata teatav kohtuasi teisele kohtunikule, st asendada selle menetluse kohtukoosseisus Sąd Okręgowy w Słupsku (Słupski regionaalne kohus) president teise kohtunikuga. Seda taotlust põhjendas ta asjaoluga, et eelotsusetaotlused esitanud kohtu president oli ametisse nimetatud uues koosseisus KRSi resolutsiooni alusel. Tema hinnangul kujutas sellise kohtuniku osalemine kohtukoosseisus endast ELL artikli 19 lõike 1, harta artikli 47 ning Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikli 6 tähenduses õiguse seaduse alusel moodustatud kohtule rikkumist. Eelotsusetaotlused esitanud kohtu asepresident, kes samuti oli ametisse nimetatud uues koosseisus KRSi ettepanekul, tühistas selle kohtuniku taotlust sisaldava otsuse.
19
Ühes teises kohtuasjas tühistas kõnealune kohtunik 2021. aasta oktoobris esimese astme kohtu otsuse, mille oli teinud isik, kes oli kohtuniku ametikohale nimetatud uues koosseisus KRSi resolutsiooni alusel. Enda tehtud tühistamisotsust põhjendas ta eeskätt ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu ja harta artikliga 47.
20
Sąd Okręgowy w Słupsku (Słupski regionaalne kohus) nõukogu, kuhu kuulusid selle kohtu president ja Sąd Okręgowy w Słupsku (Słupski regionaalne kohus) tööpiirkonna viie rajoonikohtu (sądy rejonowe) presidendid, võttis 11. oktoobril 2021 vastu resolutsiooni jaotada ümber ligikaudu 70 kohtuasja – sealhulgas põhikohtuasjad –, mis kriminaalasjade apellatsiooniastme 6. kolleegiumis olid määratud kohtunikule, kes esitas mõlemad käesolevad eelotsusetaotlused (edaspidi „kohtu nõukogu resolutsioon“). Kõnealune kohtunik märgib, et seda resolutsiooni talle kätte ei toimetatud ja selle põhjendusi talle teatavaks ei tehtud. Ta tõdeb, et eelotsusetaotlused esitanud kohtu president lihtsalt teatas talle, et varem talle määratud kohtuasjad on ümber jaotatud. Ta lisas, et eelotsusetaotlused esitanud kohtu president keeldus kahel korral andmast talle võimalust tutvuda selle resolutsiooni sisuga.
21
Sąd Okręgowy w Słupsku (Słupski regionaalne kohus) president võttis 13. oktoobril 2021 vastu määruse selle kohtuniku üleviimiseks nimetatud kohtu apellatsiooniastme kolleegiumist, milles on pooleli põhikohtuasjade menetlus, selle kohtu esimese astme kolleegiumi koosseisu (edaspidi „üleviimismäärus“). Tema ametikohale apellatsiooniastme kolleegiumis viidi üle teine kohtunik.
22
Eelotsusetaotlused esitanud kohus märgib, et üleviimismääruse põhjenduses on lakooniliselt osutatud vajadusele tagada asjaomase kahe kolleegiumi nõuetekohane toimimine. Selles määruses on samuti viidatud täpsustamata kirjavahetusele Sąd Okręgowy w Słupsku (Słupski regionaalne kohus) presidendi ja selle kohtu ühe kolleegiumi esimehe vahel.
23
Üleviimismäärus jõustus 18. oktoobril 2021. Selles määruses ei olnud osutatud võimalikele õiguskaitsevahenditele.
24
Neil asjaoludel soovib eelotsusetaotlused esitanud kohus sisuliselt teada, kas kohtunik, kes on esitanud mõlemad käesolevad eelotsusetaotlused, võib jätkata kohtuasja C‑647/21 aluseks oleva põhikohtuasja lahendamist ainukohtunikuna ja kohtuasja C‑648/21 aluseks oleva põhikohtuasja lahendamist kohtukoosseisu eesistujana.
25
Eelotsusetaotlused esitanud kohus märgib, et arvestades käesoleva kohtuotsuse punktides 18–23 kirjeldatud asjaolusid, mis päädisid kohtuasjade – sealhulgas põhikohtuasjad, mille ettekandja-kohtunik see kohtunik oli – ümberjaotamisega, tuleb tal lahendada küsimus, kas selliste toimingutega on rikutud ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes harta artikliga 47. Kui see on nii, siis soovib eelotsusetaotlused esitanud kohus teada, kas ta on kohustatud jätma kohaldamata kohtu nõukogu resolutsiooni ja muud sellele järgnevad aktid, nagu otsus jaotada ümber kohtuasjad – sealhulgas põhikohtuasjad –, mida see kohtunik lahendas, määrates need teisele kohtunikule.
26
Eelotsusetaotlused esitanud kohtu hinnangul kujutavad mõlemad käesolevad eelotsusetaotlused esitanud kohtunikule määratud kohtuasjade ümberjaotamine ja tema üleviimine endast sõltumatuse ja ametist tagandamise keelu nõuete rikkumist. Lisaks on selle kohtuniku suhtes võetud meetmed reaktsioon tema katsetele kontrollida, kas esimese astme kohus vastab nõudele, et tegemist peab olema seaduse alusel moodustatud kohtuga, ja nende meetmete eesmärk on välistada edaspidi sellesisulised katsed.
27
Neil asjaoludel otsustas Sąd Okręgowy w Słupsku (Słupski regionaalne kohus) peatada kohtu nõukogu resolutsiooni täitmise, peatada menetluse ja esitada Euroopa Kohtule mõlemas põhikohtuasjas järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes [harta] artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu [üldkohtute seaduse] artikli 47b lõiked 5 ja 6 koostoimes artikli 30 lõikega 1 ja artikli 24 lõikega 1, mille kohaselt on sellisel liikmesriigi kohtu organil nagu kohtu nõukogu pädevus jaotada ümber mõned või kõik selle kohtu kohtunikule määratud kohtuasjad, juhul kui:
a)
kohtu nõukogusse kuulub seadusest tulenevalt kohtu president, kelle on ametisse nimetanud selline täidesaatev organ nagu justiitsminister, kes samal ajal on riigi peaprokurör;
b)
kohtunikule määratud kohtuasjad jaotatakse ümber ilma tema nõusolekuta;
c)
liikmesriigi õiguses ei ole ette nähtud kriteeriume, millest kohtu nõukogu peab juhinduma, kui ta jaotab ümber teatavale kohtunikule määratud kohtuasjad, kohustust põhjendada sellist ümberjaotamist ega selle kohtulikku kontrolli;
d)
osa kohtu nõukogu liikmetest on kohtuniku ametisse nimetatud asjaoludel, mida on käsitletud Euroopa Kohtu 15. juuli 2021. aasta otsuses komisjon vs. Poola (kohtunike distsiplinaarkord) (C‑791/19, EU:C:2021:596)?
2.
Kas esimeses küsimuses viidatud sätteid ja [liidu õiguse] esimuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et neist tuleneb [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta] direktiivi [(EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT 2016, L 65, lk 1),] kohaldamisalasse kuuluvat kriminaalasja lahendava liikmesriigi kohtu, mille kohtunikule lahendamiseks määratud kohtuasjad on ümber jaotatud, võimalus (või kohustus) jätta kohaldamata selline kohtu nõukogu akt ja muud sellest tulenevad aktid nagu kohtuasjade – sealhulgas põhikohtuas[jad] – ümberjaotamise määrus, millega kohtuasjade jaotamisest jäetakse kõrvale kohtunik, kes neid varem lahendas, mistõttu see kohtunik saab jätkata õigusemõistmist seda kohtuasja lahendavas kohtukoosseisus?
3.
Kas esimeses küsimuses viidatud sätteid ja [liidu õiguse] esimuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nende kohaselt peab liikmesriigi õiguskorras sätestama direktiivi 2016/343 kohaldamisalasse kuuluva kriminaalmenetluse raames sellised meetmed, millega on tagatud, et menetlusosalistel, nagu põhikohtuasjades süüdistatavad, on õigus taotleda [esimeses küsimuses] nimetatud otsuste, millega muudetakse kohtuasja lahendavat kohtukoosseisu ja sellest tulenevalt jaotatakse esimeses küsimuses kirjeldatud viisil ümber kohtuasja seni lahendanud kohtunikule määratud kohtuasjad, kohtulikku kontrollimist ja õigus need otsuseid vaidlustada?“
Menetlus Euroopa Kohtus
Kohtuasjade liitmine
28
Euroopa Kohtu presidendi 29. novembri 2021. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑647/21 ja C‑648/21 kirjaliku ja suulise menetluse ning kohtuotsuse huvides.
Kiirendatud menetluse kohaldamise taotlus
29
Eelotsusetaotlused esitanud kohus taotles käesolevate eelotsusetaotluste läbivaatamist kiirendatud menetluses vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 105. Asjaomaste taotluste põhjendamiseks väitis ta sisuliselt, et selle menetluse kohaldamine on põhjendatud, kuna eelotsuse küsimused puudutavad Poola õiguse, eelkõige konstitutsiooniõiguse põhiküsimusi, nimelt kohtunike ametist tagandamise keelu põhimõtet ning menetlusosaliste õigust seaduse alusel moodustatud erapooletule ja sõltumatule kohtule. Ta lisas, et on põhjendatud alus arvata, et põhikohtuasjades muude toimingute tegemise tagajärjel võivad ära langeda Euroopa Kohtule küsimuste esitamise vajaduse tinginud põhjused ning Euroopa Kohtu antud vastuste rakendamine võib olla takistatud, mistõttu ei saa tagada liidu õiguse tõhusust ja tõhusat kohtulikku kaitset.
30
Kodukorra artikli 105 lõikes 1 on ette nähtud, et Euroopa Kohtu president võib eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlusel või erandkorras omal algatusel otsustada, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, lahendada eelotsusetaotluse kiirendatud menetluses, kui kohtuasja laad nõuab asja lahendamist lühikese aja jooksul.
31
Olgu meenutatud, et selline kiirendatud menetlus on menetluslik vahend, mille eesmärk on reageerida erakordselt kiireloomulisele olukorrale (21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
32
Käesoleval juhul otsustas Euroopa Kohtu president 29. novembril 2021, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, et ei ole alust rahuldada taotlust lahendada käesolevad eelotsusetaotlused kiirendatud menetluses. Nimelt on eelotsusetaotlused esitanud kohtu poolt nende taotluste põhjendamiseks esitatud argumendid üldist laadi ning neis ei ole täpsustatud konkreetseid põhjusi, mille tõttu tuleks eelotsusetaotlused lahendada lühikese aja jooksul. Konkreetselt asjaolu, et esitatud küsimused puudutavad Poola õiguse, eelkõige konstitutsiooniõiguse põhiküsimusi, ei tähenda, et tegemist on erakordselt kiireloomulise olukorraga, mis on kiirendatud menetluses lahendamise põhjendatuse vältimatu tingimus. Lõpuks ei ole asjaolu, et põhikohtuasjad kuuluvad karistusõiguse valdkonda, iseenesest aluseks nende kiirendatud lahendamisele.
Kohtuasjade menetluse peatamine ja selgituste taotlemine
33
Euroopa Kohus peatas 18. oktoobril 2022 liidetud kohtuasjade C‑647/21 ja C‑648/21 menetluse kuni otsuse tegemiseni liidetud kohtuasjades C‑615/20 ja C‑671/20. Euroopa Kohus tegi 20. juulil 2023 eelotsusetaotlused esitanud kohtule teatavaks 13. juuli 2023. aasta kohtuotsuse YP jt (kohtuniku puutumatuse äravõtmine ja kohtuniku teenistusest kõrvaldamine) (C‑615/20 ja C‑671/20, EU:C:2023:562) ning palus tal teatada, kas ta soovib jääda oma eelotsusetaotluste juurde liidetud kohtuasjades C‑647/21 ja C‑648/21.
34
Sąd Okręgowy w Słupsku (Słupski regionaalne kohus) presidendi juhiste kohaselt vastas mõlemad käesolevad eelotsusetaotlused esitanud kohtunik 25. septembril 2023, et eelotsusetaotlused esitanud kohus soovib jääda oma eelotsusetaotluste juurde.
35
Kuna see vastus oli mitmeti mõistetav, saatis Euroopa Kohus nimetatud kohtule oma kodukorra artikli 101 lõike 1 alusel teise selgituste taotluse. Eeskätt küsis Euroopa Kohus, kas mõlemad asjaomased eelotsusetaotlused esitanud kohtunik kuulub endiselt kohtukoosseisudesse, mis lahendavad kohtuasju, milles on esitatud eelotsusetaotlused liidetud kohtuasjades C‑647/21 ja C‑648/21, ning kui jah, siis kellena ta neisse koosseisudesse kuulub. Eelotsusetaotlused esitanud kohtu nimel vastas sellele taotlusele 17. oktoobril 2023 kohtunik, kes esitas käesolevad eelotsusetaotlused.
Euroopa Kohtu pädevus
36
Taani valitsus ja Euroopa Komisjon väidavad ühelt poolt sisuliselt, et harta artikkel 47 ei ole põhikohtuasjades kohaldatav. Komisjon märgib täpsemalt, et kuigi eelotsusetaotlustes – nimelt eelotsusetaotlused esitanud kohtu küsimustes – on viidatud direktiivile 2016/343, ei ole taotletud selle direktiivi tõlgendamist.
37
Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohus võib talle ELTL artikli 267 alusel esitatud eelotsusetaotluse raames liidu õigust tõlgendada üksnes talle antud pädevuse piires (11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
38
Harta kohaldamisala seoses liikmesriikide tegevusega on määratletud harta artikli 51 lõikes 1, mille kohaselt on harta sätted liikmesriikidele ette nähtud üksnes liidu õiguse kohaldamise korral, ning nimetatud säte on kinnituseks väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt on liidu õiguskorras tagatud põhiõigused kohaldatavad kõigis liidu õigusega reguleeritud olukordades, kuid mitte muudes olukordades (11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
39
Käesoleval juhul ei ole eelotsusetaotlused esitanud kohus konkreetselt seoses harta artikliga 47 esitanud teavet, millest nähtuks, et põhikohtuasjad puudutavad sellise liidu õiguse normi tõlgendamist või kohaldamist, mis on rakendatud riigisisesel tasandil. Nimelt ei ole vaatamata sellele, et eelotsusetaotluste teises küsimuses on viidatud direktiivile 2016/343, see küsimus esitatud seoses selle direktiivi sätetega ja eelotsusetaotlused esitanud kohus ei ole mingil moel selgitanud, mis seos on selle direktiivi ja asjaomaste kohtuasjade vahel.
40
Järelikult puudub Euroopa Kohtul pädevus tõlgendada käesolevates kohtuasjades harta artiklit 47 kui sellist.
41
Prokuratura Rejonowa w Bytowie (Bytówi rajooniprokuratuur, Poola) ja Prokuratura Okręgowa w Łomży (Łomża ringkonnaprokuratuur, Poola) märgivad teiselt poolt sisuliselt, et sellised liikmesriikide kohtukorralduse probleemid, mis esitatud küsimustes on tõstatatud eeskätt seoses kohtunikule määratud kohtuasjade ümberjaotamisega, on liikmesriikide ainupädevuses ega kuulu liidu õiguse esemelisse kohaldamisalasse. Seevastu Poola valitsus esitas kohtuistungil seisukoha, et Euroopa Kohus on pädev eelotsuse küsimustele vastama.
42
Sellega seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kuigi liikmesriigi kohtukorraldus kuulub tõepoolest liikmesriigi pädevusse, on ta selle pädevuse teostamisel siiski kohustatud täitma oma kohustusi, mis tulenevad liidu õigusest, ning see võib nii olla muu hulgas seoses riigisiseste õigusnormidega, millega on reguleeritud kohtuniku ametisse nimetamise otsuse vastuvõtmine, ja – olenevalt olukorrast – seoses normidega, millega on reguleeritud sellise ametisse nimetamise menetluse kontekstis kohaldatav kohtulik kontroll (9. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus G jt (üldkohtu kohtunike ametisse nimetamine Poolas), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
43
Lisaks nähtub esitatud küsimuste sõnastusest selgelt, et need ei puuduta mitte Poola õiguse, vaid just nimelt ELL artikli 19 lõike 1 tõlgendamist.
44
Järelikult on Euroopa Kohus pädev eelotsusetaotlusi lahendama, ent tal puudub pädevus tõlgendada harta artiklit 47 kui sellist.
Eelotsusetaotluste vastuvõetavus
45
Bytówi rajooniprokuratuur ja Łomża ringkonnaprokuratuur leiavad, et eelotsusetaotlused ei ole vastuvõetavad. Nad väidavad esiteks, et eelotsusetaotlused esitanud kohus esitas need taotlused pärast kohtu nõukogu resolutsiooni vastuvõtmist, st kuupäeval, mil sellel kohtunikul ei olnud enam õigust neid otsuseid teha, kuna põhikohtuasjad olid ümber jaotatud. Teiseks märgivad nad, et eelotsuse küsimustes on käsitletud eelotsusetaotlused esitanud kohtu kohtuniku isiklikku olukorda, mistõttu on tegemist personaalküsimusega. Kolmandaks rõhutavad nad, et eelotsusetaotlused ei vasta Euroopa Kohtu kodukorra artikli 94 punktide a ja b nõuetele. Poola valitsus omakorda esitas kohtuistungil seisukoha, et need eelotsusetaotlused on vastuvõetavad.
46
Lisaks väidab komisjon, et eelotsusetaotluste kolmas küsimus on vastuvõetamatu, kuna see, kas põhikohtuasjas süüdistatava käsutuses on mõni tõhus õiguskaitsevahend, ei ole küsimus, mis tuleb lahendada in limine litis, ega samuti küsimus, mis on vajalik nende kohtuasjade lahendamiseks.
47
Seoses sellega tuleb meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale on ELTL artiklis 267 ette nähtud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö raames üksnes asja menetleval ja selles tehtava lahendi eest vastutaval liikmesriigi kohtul õigus kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Seega on Euroopa Kohus siis, kui küsimused on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, üldjuhul kohustatud neile vastama (24. novembri 2020. aasta kohtuotsus Openbaar Ministerie (dokumentide võltsimine), C‑510/19, EU:C:2020:953, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Nagu ELTL artikli 267 sõnastusestki nähtub, peab taotletavat eelotsust olema eelotsusetaotluse esitanud kohtul „vaja“ tema menetluses olevas kohtuasjas „otsuse tegemiseks“ (11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
49
Sellega seoses on Euroopa Kohus rõhutanud, et vastus eelotsuse küsimusele võib olla vajalik selleks, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule liidu õiguse tõlgendus, mis võimaldab tal lahendada riigisisese õiguse menetluslikud küsimused, enne kui ta saab teha enda menetluses olevas kohtuasjas sisulise lahendi (16. novembri 2021. aasta kohtuotsus Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim jt, C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:931, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
50
Seoses vastuvõetamatuse vastuväite esimese punktiga, mille kohaselt esitas asjaomane kohtunik need eelotsusetaotlused pärast seda, kui tema lahendatavad põhikohtuasjad olid ümber jaotatud, tuleb tõdeda, et esiteks nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et nende eelotsusetaotluste esitamise kuupäeval, 20. oktoobril 2021 olid põhikohtuasjad eelotsusetaotlused esitanud kohtuniku menetluses, ning teiseks ei võtnud eelotsusetaotluse esitanud kohus neid eelotsusetaotlusi tagasi pärast kohtuasjade ümber jaotamist.
51
Nimelt kinnitas eelotsusetaotlused esitanud kohus vastuses Euroopa Kohtu teisele selgituste taotlusele, et kuupäeval, mil tehti otsused esitada eelotsusetaotlused, st 20. oktoobril 2021, oli asjaomane kohtunik vastavalt ühes põhikohtuasjas ettekandja-kohtunik ja teises põhikohtuasjas kohtukoosseisu eesistuja. Eelotsusetaotlused esitanud kohus märkis ka, et kohtuasjas C‑648/21 eelotsusetaotluse aluseks olev kohtuasi määrati teisele ettekandja-kohtunikule, kes varem kuulus asjaomast kohtuasja arutanud kolmeliikmelisse kohtukoosseisu, 21. oktoobri 2021. aasta kohtumäärusega, mis tehti pärast nende eelotsusetaotluste esitamise otsust, ning et kohtuasjas C‑647/21 eelotsusetaotluse aluseks olnud kohtuasjas muudeti ainukohtunikust koosnevat kohtukoosseisu samuti 21. oktoobril 2021. Lisaks kinnitas see kohus, et kõne all olevate eelotsusetaotlustega peatati mõlema asjaomase kohtuasja menetlus ja menetlus on endiselt peatatud.
52
Seoses vastuvõetamatuse vastuväite teise punktiga, mille kohaselt sisuliselt puudutavad eelotsuse küsimused mõlemad eelotsusetaotlused esitanud kohtuniku isiklikku olukorda ning neil puudub seega seos põhikohtuasjadega, tuleb märkida, et põhikohtuasjade raames on eelotsusetaotlused esitanud kohtul vaja in limine litis lahendada menetlusküsimused, mille lahendus sõltub nende liidu õiguse sätete ja põhimõtete tõlgendamisest, mille kohta on esitatud eelotsuse küsimused. Eelotsuse küsimuste eesmärk on nimelt sisuliselt kindlaks teha, kas neid liidu õiguse sätteid ja põhimõtteid arvestades on sellel kohtunikul jätkuvalt õigus jätkata põhikohtuasjade lahendamist vaatamata kohtu nõukogu resolutsioonile, millega need talle määratud kohtuasjad otsustati ümber jaotada.
53
Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et eelotsuse küsimused, mille eesmärk on võimaldada eelotsusetaotluse esitanud kohtul in limine litis lahendada sellised menetlusküsimused, mis on seotud selle kohtu pädevusega lahendada tema menetluses olev kohtuasi või ka sellise kohtulahendi, mis võib takistada asja läbivaatamist nimetatud kohtu poolt, õiguslike tagajärgede tunnustamise või tunnustamata jätmisega, on ELTL artiklist 267 tulenevalt vastuvõetavad (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus YP jt (kohtuniku puutumatuse äravõtmine ja kohtuniku teenistusest kõrvaldamine), C‑615/20 ja C‑671/20, EU:C:2023:562, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
54
Seoses vastuvõetamatuse vastuväite kolmanda punktiga, mille kohaselt ei vasta eelotsusetaotlused kodukorra artikli 94 punktide a ja b nõuetele, piisab, kui märkida, et vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktides 6–14 ja 15–26 märgitule sisaldavad need eelotsusetaotlused – koos Euroopa Kohtu kahele selgituste taotlusele vastusena esitatud eelotsusetaotlused esitanud kohtu täpsustustega – esimese küsimuse teatava osa ja teise küsimuse kohta kogu teavet, mis on nõutav nimetatud artikli 94 punktide a ja b kohaselt, käesoleval juhul eeskätt kohaldamisele kuuluda võivate riigisiseste õigusnormide sisu, ülevaadet põhjustest, miks eelotsusetaotlused esitanud kohtul tekkis küsimus ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tõlgendamise kohta, ning seost, mille see kohus on tuvastanud nimetatud sätte ja osutatud riigisiseste õigusnormide vahel, mistõttu Euroopa Kohus saab eelotsuse küsimustele vastata.
55
Eelotsusetaotluste esimese küsimuse selle osa, milles on käsitletud kohtu nõukogu koosseisu, nimelt esiteks asjaolu, et justiitsministril, kes on ühtlasi riigi peaprokurör, on pädevus nimetada rajoonikohtute (sądy rejonowe) presidendid, kes kuuluvad regionaalse kohtu (sąd okręgowy) nõukogusse, ja teiseks asjaolu, et osa nõukogu liikmeid nimetati uues koosseisus KRSi – kelle sõltumatus ei ole piisavalt tagatud – ettepanekul kohtuniku ametikohtadele, kohta tuleb meenutada, et kuna eelotsusetaotlus on ELTL artiklis 267 ette nähtud menetluse aluseks, peab liikmesriigi kohus eelotsusetaotluses endas selgitama põhikohtuasja vaidluse faktilist ja õiguslikku raamistikku ning andma vajalikud selgitused põhjuste kohta, mille alusel ta on valinud välja liidu õiguse sätted, mida ta palub tõlgendada, ning seose kohta, mille ta on tuvastanud nende sätete ja tema menetluses olevas kohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel (vt selle kohta 4. juuni 2020. aasta kohtuotsus C.F. (maksujärelevalve), C‑430/19, EU:C:2020:429, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
56
Kuid käesoleval juhul ei ole eelotsusetaotlustes piisavalt täpsustatud kõnealuse kohtu nõukogu liikmete ametisse nimetamist käsitlevat riigisisest õiguslikku raamistikku, välja arvatud mõni piiratud selgitus kohtu nõukogu koosseisu kohta. Samuti ei ole neis selgitatud, miks on vaja, et Euroopa Kohus annaks vastuse esimese küsimuse selle osa kohta, mis puudutab kohtu nõukogu koosseisu. Sellises olukorras ei ole Euroopa Kohtul piisavalt teavet selleks, et anda tarvilik vastus esimese küsimuse sellele osale, mistõttu eelotsusetaotlused ei vasta selles osas kodukorra artikli 94 punktides a ja b sätestatud tingimustele.
57
Tuleb tõdeda, et eelotsusetaotluste kolmas küsimus, milles eelotsusetaotlused esitanud kohus esitab küsimuse seoses põhikohtuasjade süüdistatavatel tõhusa õiguskaitsevahendi olemasoluga, ei ole in limine litis enne sisulisi küsimusi lahendamist vajav küsimus, ning pealegi ei ole see vajalik põhikohtuasjade lahendamiseks. Eelkõige ei nähtu Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et põhikohtuasjades tekiks küsimus, kas süüdistatavatel on võimalik vaidlustada nende kohtuasju lahendava kohtukoosseisu õiguspärasust.
58
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb asuda seisukohale, et eelotsusetaotlused on vastuvõetavad, välja arvatud eelotsusetaotluste esimese küsimuse osa, mis puudutab kohtu nõukogu koosseisu, ning eelotsusetaotluste kolmas küsimus.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Eelotsusetaotluste esimene küsimus
59
Sissejuhatuseks tuleb kõigepealt märkida, et kuigi eelotsusetaotluste esimese eelotsuse küsimusega küsib eelotsusetaotlused esitanud kohus formaalselt, kas ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga on kooskõlas see, kui liikmesriigi kohtu organil, nagu seda on selle kohtu nõukogu, on pädevus ümber jaotada mõned või kõik selle kohtu kohtunikule määratud kohtuasjad, nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et sisuliselt puudutab kõnealune esimene küsimus riigisiseseid õigusnorme, millega on reguleeritud kohtunikule määratud kohtuasjade ümberjaotamise protseduur.
60
Ehkki mõlemad käesolevad eelotsusetaotlused esitanud kohtuniku üleviimine eelotsusetaotlused esitanud kohtu apellatsiooniastme kolleegiumist, kus põhikohtuasjade lahendamine on pooleli, on oluline asjaolu, mida tuleb arvesse võtta eelotsusetaotlused esitanud kohtu küsimustes kirjeldatud olukorra mõistmisel, ei saa sellesama toimiku põhjal seevastu asuda seisukohale, et esimest küsimust tuleks mõista nii, et sellega soovitakse teada, kas üleviimisotsus või üldisemalt üleviimise korda reguleerivad õigusnormid, nagu need, mis on kõne all põhikohtuasjades, on kooskõlas ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga.
61
Neid kaalutlusi arvestades tuleb asuda seisukohale, et eelotsusetaotluste esimese küsimusega palub eelotsusetaotlused esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt selline liikmesriigi kohtu organ nagu asjaomase kohtu nõukogu võib ümber jaotada selle kohtu kohtunikule määratud mõned või kõik kohtuasjad, ilma et neis õigusnormides oleks kindlaks määratud kriteeriumid, millest see organ peab juhinduma kohtuasjade ümberjaotamise otsuse tegemisel, ning oleks ette nähtud sellise otsuse põhjendamise kohustus ja võimalus seda otsust kohtulikult kontrollida.
62
Selles küsimuses tuleb meenutada, et kuigi liikmesriikide kohtukorraldus – eeskätt liikmesriigi kohtute asutamine, koosseis ja toimimine – on liikmesriikide pädevuses, peavad liikmesriigid selle pädevuse teostamisel siiski järgima kohustusi, mis tulenevad liidu õigusest, täpsemalt ELL artiklist 19 (11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
63
ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus osutatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte on liidu õiguse üldpõhimõte, mis on sätestatud eeskätt EIÕK artikli 6 lõikes 1, millele vastab harta artikli 47 teine lõik. Seega tuleb viimati nimetatud sätet kõnealuse artikli 19 lõike 1 teise lõigu tõlgendamisel nõuetekohaselt arvesse võtta (11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
64
Lisaks olgu öeldud, et kuna hartas on sätestatud EIÕKga tagatud õigustele vastavad õigused, on harta artikli 52 lõike 3 eesmärk tagada vajalik kooskõla hartas sätestatud õiguste ja nende vastavate õiguste vahel, mis on tagatud EIÕKga, kahjustamata seejuures liidu õiguse autonoomiat. Selgitustes põhiõiguste harta kohta (ELT 2007, C 303, lk 17) on märgitud, et harta artikli 47 teine lõik vastab EIÕK artikli 6 lõikele 1. Euroopa Kohus peab seega kandma hoolt, et tõlgendusega, mille ta käesolevas kohtuasjas esitab, oleks tagatud kaitse sellisel tasemel, et ei eirataks EIÕK artikli 6 lõikes 1 – nii nagu Euroopa Inimõiguste Kohus on seda sätet tõlgendanud – tagatud kaitse taset (11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
65
Seda arvestades tuleb esimesena meenutada, et ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu kohaselt peab iga liikmesriik tagama, et organid, kelle ülesanne „kohtuna“ – liidu õiguses määratletud tähenduses – on liidu õiguse kohaldamise või tõlgendamise küsimuste lahendamine ja kes seega liidu õigusega hõlmatud valdkondades kuuluvad liikmesriigi õiguskaitsevahendite süsteemi, vastavad tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele, mille hulka kuulub ka sõltumatuse nõue (11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
66
Õigusemõistmise ülesandest lahutamatu nõue, et kohus peab olema sõltumatu, on oluline osa hartaga tagatud õigusest tõhusale kohtulikule kaitsele ja põhiõigusest õiglasele kohtulikule arutamisele, mis on liidu õigusest õigussubjektidele tulenevate õiguste kogumi ja ELL artiklis 2 osutatud liikmesriikide ühiste väärtuste, eeskätt õigusriigi väärtuse kaitse tagamisel esmase tähtsusega (11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
67
Sõltumatuse nõudel on kaks aspekti. Esimese, välise aspekti kohaselt peab asjasse puutuv organ täitma oma ülesandeid täiesti iseseisvalt, olemata kellegagi hierarhilises või alluvussuhtes ja saamata kelleltki korraldusi või juhiseid, olles seega kaitstud väljastpoolt lähtuva sekkumise või surve eest, mis võib vähendada selle organi liikmete otsustusvabadust ja mõjutada nende otsuseid. Teine, seesmine aspekt on seotud erapooletuse mõistega ja selle kohaselt peab organ hoidma võrdset distantsi menetlusosaliste ning huvide suhtes, mis viimastel on menetluse eseme vastu. Selle aspekti puhul on nõutav, et peetakse kinni objektiivsusest ja vaidluse lahendamisel ei võeta arvesse ühtki huvi, mis ei ole rangelt seotud õigusnormi kohaldamisega (11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punktid 50 ja 51 ning seal viidatud kohtupraktika).
68
Kuigi sõltumatuse väline aspekt tähendab eeskätt kohtu sõltumatuse säilitamist suhetes seadusandliku ja täidesaatva võimuga vastavalt õigusriigi toimimisele iseloomulikule võimude lahususe põhimõttele, tuleb seda aspekti mõista ühtlasi nii, et sellega on hõlmatud ka kohtunike kaitse asjaomase kohtu seest lähtuva õigusvastase mõju eest (vt selle kohta 11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
69
Samuti tuleb rõhutada, et õigusemõistmise ülesande täitmine peab olema kaitstud nii kõikvõimaliku otsese, juhistes seisneva mõju eest kui ka kaudsema, kohtu lahendeid suunata võiva mõju eest (vt selle kohta 11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 14. novembri 2024. aasta kohtuotsus S. (kohtukoosseisus muudatuste tegemine), C‑197/23, EU:C:2024:956, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
70
Nende sõltumatuse ja erapooletuse tagatiste eelduseks on eeskätt asjaomase organi koosseisu reguleerivate normide olemasolu, mis võimaldavad kummutada õigussubjekti mis tahes õiguspärase kahtluse selle kohta, kas kohtusüsteemi väliste tegurite mõju sellele organile on välistatud ja kas see organ on vastanduvaid huvisid arvestades neutraalne (11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 52).
71
Samuti on Euroopa Inimõiguste Kohus rõhutanud, et eelkõige kohtusüsteemi sõltumatuse ja õiguskindluse ülimast tähtsusest õigusriigi jaoks tuleneb nõue, et objektiivsuse ja läbipaistvuse tagamiseks ning eelkõige selleks, et vältida meelevaldsust konkreetsete kohtuasjade määramisel kohtunikele, peavad igal üksikjuhul kohaldatavad normid olema erakordselt selged ning tagatised peavad olema konkreetsed (EIK 5. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus DMD GROUP, a.s. vs. Slovakkia, CE:ECHR:2010:1005JUD001933403, punkt 66).
72
Teisena tuleneb ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust – võttes arvesse lahutamatut seost seaduse alusel moodustatud kohtusse pöördumise tagatise ja kohtunike sõltumatuse ja erapooletuse tagatise vahel – samuti nõue, et tegemist peab olema kohtuga, mis on „moodustatud seaduse alusel“ (vt selle kohta 11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 14. novembri 2024. aasta kohtuotsus S. (kohtukoosseisus muudatuste tegemine), C‑197/23, EU:C:2024:956, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
73
Lisaks peegeldab viide „seaduse alusel moodustatud kohtule“, mis sisaldub ka harta artikli 47 teises lõigus, eelkõige õigusriigi põhimõtet ega puuduta mitte üksnes kohtu olemasolu õiguslikku alust, vaid ka kohtu koosseisu igas kohtuasjas ning mis tahes muid riigisiseseid sätteid, mille järgimata jätmise tagajärjel on ühe või mitme kohtuniku osalemine asja lahendamisel õigusvastane (vt analoogia alusel 29. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, punkt 121 ja seal viidatud kohtupraktika).
74
Seega on kohtuasjade kohtunike vahel jaotamist ja ümberjaotamist reguleerivad õigusnormid hõlmatud mõistega „seaduse alusel moodustatud kohus“, millest tuleneb mitte üksnes nõue, et kohtu olemasolul peab olema õiguslik alus, vaid ka nõue, et kohtuasja lahendav kohtukoosseis jääks samaks, ning nõue kehtestada riigisiseses õiguses sätted, mille järgimata jätmise korral on ühe või mitme kohtuniku osalemine asja lahendamises õigusvastane.
75
Järelikult tuleneb ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust samuti nõue, et kohtukoosseisu moodustamist reguleerivad eeskirjad oleksid sellised, et nendega on välistatud võimalus, et asja lahendava kohtukoosseisu välised isikud, kellele pooled ei ole saanud esitada oma argumente, sekkuvad konkreetses kohtuasjas õigusvastaselt otsustusprotsessi (vt selle kohta 11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punkt 59).
76
Käesoleval juhul on ilmne, et üldkohtute seaduse artikli 47b lõikes 1 on ilma täiendavate täpsustusteta ette nähtud, et kohtukoosseisu on lubatud muuta, kui „selle koosseisu puhul esineb asja läbivaatamise püsiv takistus“, mida peab siiski kontrollima eelotsusetaotlused esitanud kohus. Ehkki mainitud artikli 47b lõikes 4 on sisuliselt ette nähtud, et kohtunik menetleb talle määratud kohtuasju kuni nende lõpetamiseni hoolimata tema üleviimisest teisele teenistuskohale või lähetamisele teise kohtusse, on artikli 47b lõikes 5 sätestatud, et kohtunikule määratud kohtuasjad võib asjaomase kohtu nõukogu otsusega ümber jaotada, ilma et oleks sätestatud kriteeriume, millest juhindudes seda tehakse. Lõpuks on kõnealuse artikli 47b lõikes 6 sätestatud, et kohtu nõukogu võib kohtuniku teise kolleegiumi üleviimise korral talle määratud kohtuasjad ümber jaotada, kuid sellegi võimaluse kasutamise täpseid kriteeriume ette nähtud ei ole.
77
Seega tuleb tõdeda, et neis riigisisestes õigusnormides, mida on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis, pole mitte üksnes sätestamata objektiivsed kriteeriumid, millest juhindudes tuleb ümber jaotada kohtunikule määratud üks või mitu kohtuasja, vaid nende õigusnormide alusel saab asjaomase kohtu nõukogu jaotada kohtunikule määratud kohtuasjad ümber asjaomast otsust põhjendamata. Nimelt on viide „asja läbivaatamise püsiva takistuse“ esinemisele liiga ebamäärane, et sellega oleks täielikult välistatud kohtu koosseisu muutmise otsuse meelevaldsus. Lisaks kinnitas Poola valitsus Euroopa Kohtu istungil, et Poola õiguses ei ole ette nähtud mingit kohustust põhjendada kohtunikule määratud kohtuasjade ümberjaotamist üldkohtute seaduse artikli 47b lõigete 5 ja 6 alusel.
78
Mis puudutab põhikohtuasjades kõne all olevat kohtuasjade ümberjaotamist, siis Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust nähtub, et kohtu nõukogu resolutsioon, millega asjaomasele kohtunikule määratud põhikohtuasjad ümber jaotati, on täiesti põhjendamata.
79
Lisaks on selge, et seda kohtu nõukogu resolutsiooni ei saa põhjendada Sąd Okręgowy w Słupsku (Słupski regionaalne kohus) presidendi tehtud 13. oktoobri 2021. aasta üleviimismäärusega, millega üldkohtute seaduse artikli 22a lõike 4 alusel otsustati määrata käesolevate eelotsusetaotluste lahendamine sama kohtu teisele kolleegiumile.
80
Nimelt on ühelt poolt see kohtumäärus põhjendatud lakooniliselt vajadusega „tagada [Sąd Okręgowy w Słupsku (Słupski regionaalne kohus)] kriminaalasjade apellatsiooniastme 6. kolleegiumi ja 2. kriminaalkolleegiumi nõuetekohane toimimine“.
81
Teiselt poolt võeti kohtu nõukogu resolutsioon vastu kaks päeva enne üleviimismääruse tegemist.
82
Seoses kohtuniku ilma tema nõusolekuta üleviimisega teise kohtusse või ilma nõusolekuta üleviimisega sama kohtu ühest kolleegiumist teise on Euroopa Kohus pealegi juba leidnud, et niisugune üleviimine võib endast kujutada kohtuotsuste sisu kontrollile allutamise vahendit, kuna lisaks asjaomaste kohtunike ametiülesannete ulatuse ja neile määratud kohtuasjade läbivaatamise võimalikule mõjutamisele võivad sellel olla ka märkimisväärsed tagajärjed nende kohtunike elule ja ametikäigule ning seega võivad sellega kaasneda distsiplinaarkaristusega analoogsed tagajärjed (6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus W. Ż. (kõrgeima kohtu erakorralise kontrolli ja avalike asjade kolleegium – ametisse nimetamine), C‑487/19, EU:C:2021:798, punkt 115).
83
Samamoodi ei ole kohtunikule määratud kohtuasjade ümberjaotamise korral – juhul, kui asjaomastes riigisisestes õigusnormides ei ole kehtestatud sellise ümberjaotamise võimaluse piiritlemise objektiivsed kriteeriumeid ega ole ette nähtud ümber jaotamise otsuse põhjendamise nõuet – välistatud võimalus, et see ümberjaotamine on meelevaldne või kujutab endast lausa varjatud distsiplinaarkaristust. See peab veelgi enam paika siis, kui kohtuasjade ümberjaotamisele järgneb asjaomase kohtuniku üleviimine sama kohtu teise kolleegiumi.
84
Seega võib selliste kohtuasjade ümberjaotamises seisnevate organisatsiooniliste meetmete nagu põhikohtuasjades, mille rakendamine ei ole piiritletud piisavalt täpsete kriteeriumidega ja mida ei ole vaja põhjendada, tagajärjel tekkida kahtlus, et kohtunikule määratud kohtuasjade ümberjaotamine ja seejärel selle kohtuniku üleviimine võis toimuda kõnealuse kohtuniku varasemate toimingute tõttu.
85
Seega on oluline, et läbipaistmatust menetlusest tingitud meelevaldsuse välistamise kaalutlusel oleks kohtuasjade ümberjaotamist reguleerivates riigisisestes õigusnormides selgelt sõnastatud objektiivsed kriteeriumid, millest juhindudes kohtunikule määratud kohtuasjad ümber jaotatakse, ning sätestatud oleks ümberjaotamise otsuse põhjendamise kohustus eelkõige juhul, kui asjaomane kohtunik ei ole andnud oma nõusolekut kohtuasjade ümberjaotamiseks, mistõttu oleks tagatud, et põhjendamatu väline mõju ei ohusta kohtunike sõltumatust.
86
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsusetaotluste esimesele küsimusele vastata, et ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt selline liikmesriigi kohtu organ nagu asjaomase kohtu nõukogu võib ümber jaotada selle kohtu kohtunikule määratud mõned või kõik kohtuasjad, ilma et neis õigusnormides oleks sätestatud kriteeriumid, millest juhindudes see organ peab asjaomase otsuse tegema, ning oleks ette nähtud sellise otsuse põhjendamise kohustus.
Eelotsusetaotluste teine küsimus
87
Eelotsusetaotluste teise küsimusega palub eelotsusetaotlused esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku ja liidu õiguse esimuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et neist tuleneb liikmesriigi kohtu ja asjaomase liikmesriigi mis tahes muu asutuse kohustus jätta kohaldamata esiteks selle kohtu nõukogu resolutsioon, millega jaotatakse ümber selle kohtu kohtunikule varem määratud kohtuasjad, ning teiseks muud hilisemad aktid, nagu nende kohtuasjade teistele kohtunikele määramise otsused, kui mainitud resolutsioon on vastu võetud ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku rikkudes.
88
Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb liidu õiguse esimuse põhimõttest, et liidu õigust tuleb võrreldes liikmesriikide õigusega kohaldada esmajärjekorras. Seega tuleneb sellest põhimõttest liikmesriikide kõigi asutuste kohustus tagada liidu eri õigusnormide täielik toime, kuivõrd liikmesriikide õigus ei või mõjutada liidu eri õigusnormide toimet nimetatud riikide territooriumil (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus YP jt (kohtuniku puutumatuse äravõtmine ja kohtuniku teenistusest kõrvaldamine), C‑615/20 ja C‑671/20, EU:C:2023:562, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
89
Nõnda tuleneb sellest põhimõttest muu hulgas liikmesriigi iga sellise kohtu, kes oma pädevuse piires peab kohaldama liidu õigusnorme, kohustus tagada tema menetluses olevas kohtuasjas liidu õigusest tulenevate nõuete täielik toime, jättes vajaduse korral omal algatusel kohaldamata mis tahes riigisisese õigusnormi või otsustuspraktika, mis on vastuolus vahetut õigusmõju omava liidu õigusnormiga, ilma et ta peaks taotlema või ootama, et see õigusnorm või kohtupraktika kõigepealt seadusandliku või muu põhiseadusliku menetluse teel kõrvaldatakse (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus YP jt (kohtuniku puutumatuse äravõtmine ja kohtuniku teenistusest kõrvaldamine), C‑615/20 ja C‑671/20, EU:C:2023:562, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
90
Euroopa Kohus on sedastanud, et ELL artikli 19 lõike 1 teisel lõigul, tõlgendatuna harta artiklist 47 lähtudes – millega on liikmesriikidele pandud selge ja täpne ühegi tingimuseta kohustus saavutada tulemus, et kohtud, kes liidu õigust tõlgendavad ja kohaldavad, on sõltumatud ja erapooletud ning moodustatud seaduse alusel –, on vahetu õigusmõju, mistõttu tuleb jätta kohaldamata kõik need riigisisesed õigusnormid ning riigisisene kohtu- ja halduspraktika, mis on vastuolus kõnealuste liidu õiguse sätetega, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Kohus (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus YP jt (kohtuniku puutumatuse äravõtmine ja kohtuniku teenistusest kõrvaldamine), C‑615/20 ja C‑671/20, EU:C:2023:562, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
91
Samuti tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et isegi kui puuduvad riigisisesed seadusandlikud meetmed, millega lõpetatakse Euroopa Kohtu tuvastatud rikkumine, peavad liikmesriigi kohtud võtma kõik liidu õiguse täieliku toime saavutamiseks vajalikud meetmed vastavalt liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastanud kohtuotsuses esitatud juhistele. Lisaks peavad need kohtud ELL artikli 4 lõikes 3 ette nähtud lojaalse koostöö põhimõtte kohaselt kõrvaldama liidu õiguse rikkumise õigusvastased tagajärjed (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus YP jt (kohtuniku puutumatuse äravõtmine ja kohtuniku teenistusest kõrvaldamine), C‑615/20 ja C‑671/20, EU:C:2023:562, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
92
Käesoleva kohtuotsuse punktides 88–91 meenutatud kohustuste täitmiseks peab liikmesriigi kohus seega siis, kui see on kõnealust menetluslikku olukorda arvestades liidu õiguse esimuse tagamiseks hädavajalik, jätma kohaldamata niisuguse akti nagu asjaomase kohtu nõukogu resolutsioon, millega ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku rikkudes otsustati selle kohtu kohtunikule määratud kohtuasjad ümber jaotada (vt analoogia alusel 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus YP jt (kohtuniku puutumatuse äravõtmine ja kohtuniku teenistusest kõrvaldamine), C‑615/20 ja C‑671/20, EU:C:2023:562, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
93
Kuna ELTL artiklis 267 ette nähtud menetluses on faktiliste asjaolude lõplik hindamine ning riigisisese õiguse kohaldamine ja tõlgendamine eelotsusetaotluse esitanud kohtu ainupädevuses, siis peab see kohus lõplikult kindlaks määrama konkreetsed tagajärjed, mis põhikohtuasjade puhul tulenevad eelmises punktis meenutatud põhimõttest. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib Euroopa Kohus siiski toimiku materjalide põhjal esitada sellele kohtule liidu õiguse tõlgendamise juhiseid, mis võivad olla talle sel eesmärgil tarvilikud (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus YP jt (kohtuniku puutumatuse äravõtmine ja kohtuniku teenistusest kõrvaldamine), C‑615/20 ja C‑671/20, EU:C:2023:562, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
94
Eelotsusetaotluste esimesele küsimusele antud vastusest nähtub, et eelotsusetaotlused esitanud kohtu kirjeldatud riigisisesed õigusnormid, millega on reguleeritud kohtuasjade ümberjaotamine, on vastuolus ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga.
95
Sellises olukorras võib kohtukoosseis põhjendatult jätta mainitud õigusnormide alusel vastu võetud resolutsiooni kohaldamata ja seega jätkata põhikohtuasja lahendamist endises koosseisus, ilma et seda saaksid takistada organid, kellel on liikmesriigi kohtu koosseisu kindlaksmääramise ja muutmise pädevus (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus YP jt (kohtuniku puutumatuse äravõtmine ja kohtuniku teenistusest kõrvaldamine), C‑615/20 ja C‑671/20, EU:C:2023:562, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika).
96
Samas olukorras peavad organid, kellel on liikmesriigi kohtu koosseisu kindlaksmääramise ja muutmise pädevus, selle resolutsiooni kohaldamata jätma (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus YP jt (kohtuniku puutumatuse äravõtmine ja kohtuniku teenistusest kõrvaldamine), C‑615/20 ja C‑671/20, EU:C:2023:562, punkt 80).
97
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsusetaotluste teisele küsimusele vastata, et ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku ja liidu õiguse esimuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendest tuleneb liikmesriigi kohtu kohustus jätta kohaldamata selle kohtu nõukogu resolutsioon, millega jaotatakse ümber selle kohtu kohtunikule varem määratud kohtuasjad, ning muud hilisemad aktid, nagu nende kohtuasjade teistele kohtunikele määramise otsused, kui mainitud resolutsioon on vastu võetud ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku rikkudes. Organid, kellel on liikmesriigi kohtu koosseisu kindlaksmääramise ja muutmise pädevus, peavad selle resolutsiooni kohaldamata jätma.
Kohtukulud
98
Kuna põhikohtuasjade poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotlused esitanud kohtus pooleli olevate asjade üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.
ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt selline liikmesriigi kohtu organ nagu asjaomase kohtu nõukogu võib ümber jaotada selle kohtu kohtunikule määratud mõned või kõik kohtuasjad, ilma et neis õigusnormides oleks sätestatud kriteeriumid, millest juhindudes see organ peab asjaomase otsuse tegema, ning oleks ette nähtud sellise otsuse põhjendamise kohustus.
2.
ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku ja liidu õiguse esimuse põhimõtet
tuleb tõlgendada nii, et
nendest tuleneb liikmesriigi kohtu kohustus jätta kohaldamata selle kohtu nõukogu resolutsioon, millega jaotatakse ümber selle kohtu kohtunikule varem määratud kohtuasjad, ning muud hilisemad aktid, nagu nende kohtuasjade teistele kohtunikele määramise otsused, kui mainitud resolutsioon on vastu võetud ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku rikkudes. Organid, kellel on liikmesriigi kohtu koosseisu kindlaksmääramise ja muutmise pädevus, peavad selle resolutsiooni kohaldamata jätma.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: poola.