K O H T U M Ä Ä R U S 
Kohus Tallinna Ringkonnakohus  
Kohtukoosseis Ulvi Loonurm, Meeli Kaur, Mati Maksing 
Määruse tegemise aeg ja koht 11.12.2018, Tallinn 
Kohtuasja number 2-17-129677 
Kohtuasi Capital Investeeringud OÜ  maksekäsu 
kiirmenetluse avaldus G K i vastu võla 
väljamõistmiseks 
Vaidlustatud kohtulahend Pärnu Maakohtu 02.05.2018 määrus 
Kaebuse esitaja ja kaebuse liik Capital Investeeringud OÜ määruskaebus 
Menetlusosalised ja nende 
esindajad 
Avaldaja (võlausaldaja) Capital Investeeringud OÜ  
(registrikood 12972085), esindaja vandeadvokaat 
Marko Pilv 
Puudutatud isik (võlgnik) G K  (isikukood 
XXXXXXXXX) 
Menetluse liik Kirjalik menetlus 
 
 
RESOLUTSIOON 
1. Tühistada Pärnu Maakohtu 02.05.2018 määrus ja saata asi tagasi Pärnu Maakohtule 
maksekäsu kiirmenetluse jätkamiseks.  
2. Rahuldada määruskaebus. 
Edasikaebamise kord 
Määruse peale ei saa Riigikohtule määruskaebust esitada. 
Asjaolud ja menetluse käik 
1. Capital Investeeringud OÜ  (võlausaldaja) esitas 11.12.2017 Pärnu Maakohtule maksekäsu 
kiirmenetluse avalduse G K ilt (võlgnik) 6 400 euro saamiseks ja menetluskulu hüvitamiseks.  
2. Maakohus koostas 08.01.2018 makseettepaneku, mille võlgnik sai kätte 16.03.2018 
dokumendi avamisel e-toimikus. Enne makseettepaneku kättesaamist teatas võlgnik 22.02.2018 
telefoni teel (nr XXXXXXXX) kohtule, et elab aadressil XXXXXXXXXXXXX. Võlausaldaja 
arvas, et võlgnik eksitas eelnevaga sihilikult kohut, et teha endalt võla sissenõudmine 
võimalikult keeruliseks. Sellist aadressi ei eksisteerinud ja võlgnik elas tegelikult Eestis.  
3. Maakohus jättis 02.05.2018 avaldaja nõude tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 423 
lg 1 p 13 alusel läbivaatamata, sest Eesti ei olnud võlgniku alalise elukoha riik, mistõttu puudus 
kohtul pädevus asja lahendada.
2 
 
Võlausaldaja nõue vastas Euroopa Parlamendi ja Nõukogu määruse (EL) nr 1215/2012 
(Brüssel I bis) art 17 lg 1 p-s c kirjeldatud nõudele, s.t tegu oli tarbijalepingust tuleneva 
nõudega. Tarbija vastu võis Brüssel I bis määruse art 18 lg 2 järgi algatada menetluse üksnes 
selle liikmesriigi kohtutes, kus oli tarbija alaline elukoht. Võlgnik kinnitas kohtule telefoni teel, 
et elab Lätis ja rahvastikuregistri s kajastuv võlgniku aadress ei vastanud tõele. A lates 2008. 
aasta detsembrist ei saanud võlgnik Maksu - ja Tolliameti andmetel Eestis maksustatavat tulu. 
Lähtudes eelnevast ja tsiviilseadustiku üldosa seaduse (TsÜS) § 14 lg -st 1 ei olnud võlgniku 
alalise elukoha riik Eesti. Samuti puudus võlgniku ja võla usaldaja vahel kohtualluvuse 
kokkulepe. Seega ei olnud Eesti kohus pädev asja lahendama ja avaldus tuli jätta läbi vaatamata.  
4. Võlausaldaja vaidlustas maakohtu määruse , palus määrus tühistada ja teha uus lahend, 
millega võtta hagi menetlusse ja saata as i sisuliseks lahendamiseks tagasi esimese astme 
kohtule. Menetluskulud palus võlausaldaja jätta võlgniku kanda.  
Maakohtu seisukoht, et võlgnik elas Lätis, oli ekslik. Samuti ei nähtunud määrusest, kuidas 
kohus sellise järelduseni jõudis ja miks jättis kohus tähelepanuta võlausaldaja väited, et võlgnik 
ei saanud nimetatud aadressil elada. Sellist aadressi Riias ei eksisteerinud. Pealegi oli 
ebausutav, et võlgnik elas peatänava ääres väidetavalt asuval tervel kinnistul. Võlausaldajal oli 
alust arvata, et v õlgnik elas tegelikult Eestis. Eelnevale lisaks omistas kohus põhjendamatult 
suure tähelepanu asjaolule, et võlgnik ei d eklareerinud alates 2008. aastast Eestis sissetulekut. 
See ei tõendanud isikul elukoha puudumist, vaid viitas legaalsete sissetulekute puudumisele või 
nende deklareerimata jätmisele.  
Kohus jättis tähelepanu ta TsMS § 79 lg 2, mis võimaldas  esitada hagi isiku vii mase elukoha 
järgi, kui isiku elukoht ei ole teada. Pealegi võis TsMS § 89 lg 1 järgi lepingust tuleneva või 
lepingu tühisuse tuvastamise hagi esitada ka vaidlusaluse lepingukohustuse täitmise koha järgi. 
Mõlema sätte järgi oli kohtualluvus Eestil.  
5. Maakohus andis 11.06.2018 võlausaldaja määruskaebuse üle lahendamiseks kohtunikule. 
Võlgniku määruskaebus jäeti rahuldamata ja määruska ebus edastati lahendamiseks Tallinna 
Ringkonnakohtule. Kuivõrd võlgniku elukohta ei õnnestunud vaatamata mõistlikele 
pingutustele teada saada, puudus kohtul võimalus võtta määruskaebuse osas seisukoht ja see 
tuli jätta rahuldamata.  
Määruse põhjendused 
6. Ringkonnakohus, tutvunud määruskaebuse ja tsiviilasja materjalidega, leiab, et TsMS § 659 
ja § 657 lg 1 p 3 alusel tuleb maakohtu määrus, millega kohus jättis maksekäsu kiirmenetluse 
avalduse läbi vaatamata  tühistada ja saata asi maakohtule tagasi maksekäsu kiirmenetluse 
jätkamiseks. Määruskaebus tuleb rahuldada. 
Maakohus märkis õigesti, et s ee, millal võib asja menetleda Eesti kohus , määratakse kindlaks 
rahvusvaheliste kohtualluvuse sätete järgi . Praegusel juhul tuli kohtualluvuse määramisel 
lähtuda Brüssel I bis määruses sätestatust. Brüssel I bis art 17 lg 1 ja art 18 lg  2 kohaselt võib 
tarbijalepinguga seotud küsimustes algatada teine lepinguosaline menetluse tarbija vastu üksnes 
selle liikmesriigi kohtutes, kus on tarbija alaline elukoht. Eelnevast on võimalik kõrvale kalduda 
ainult kokkuleppe alusel, mis on sõlmitud pärast vaidluse teket või mis võimaldab tarbijal 
algatada menetluse käesolevas jaos nimetamata kohtutes või mille on sõlminud tarbija ja teine 
lepingupool, kelle mõlema alaline või peamine elukoht oli kokkuleppe s õlmimise ajal samas 
liikmesriigis, ning mille kohaselt on asja lahendamiseks pädevad kõnealuse liikmesriigi kohtud, 
tingimusel, et selline kokkulepe ei ole vastuolus asjaomase liikmesriigi õigusega (Brüssel I bis 
määruse art 19 p-d 1-3).
3 
 
Võlgniku ja võlausaldaja vahel puudus kohtualluvuse kokkulepe, mistõttu tuli kohtualluvuse 
küsimuse lahendamiseks kindlaks teha tarbija alalise elukoha riik. Siinkohal märkis maakohus 
õigesti, et määramaks, kas isiku alaline elukoht on konkreetses liikmesr iigis, tuleb kohaldada 
vastava riigi riigisisest õigust, s.t juhul, kui kohus soovib kindlaks teha, kas isiku alaline elukoht 
asub Eestis, peab kohus lähtuma Eesti TsÜS -ist ja selle tõlgenduspraktikast. TsÜS § 14 lg 1 
järgi on isiku elukoht koht, kus ta alaliselt või peamiselt elab. Tuginedes asjaoludele, et võlgnik 
kinnitas kohtule telefoni teel, et elab Lätis ja ei saanud alates 2008. aasta detsembrist Maksu - 
ja Tolliameti andmetel tulu, järeldas kohus, et võlgnik ei ela Eestis, mistõttu puudub Eesti 
kohtul pädevus asja arutada.  
Samas jättis kohus tähelepanuta, et Eesti kohus peab alati ka juhul, kui kostja alaline elukoht ei 
ole Eestis, igaks juhuks kontrollima, kas kostjal on alaline elukoht mõnes teises Euroopa Liidu 
liikmesriigis. Kusjuures asjaolu, kas võlgnikul oli Lätis alaline elukoht, tuli kindlaks teha Läti 
materiaalõiguse alusel (vt nt Euroopa Kohtu 17.11.2011 otsust C-327/10 Hypoteční banka a.s. 
versus U M L , p 41). Vaidlustatud määrusest ei nähtu , et kohus tegi Läti materiaalõigusel e 
tuginedes kindlaks , et võlgniku alalise elukoha  riik on  Läti. Samuti jä äb selgusetuks, 
missugustele asjaoludele  tuginedes kohus üleüldse leidis, et võlgnik elas aadressil 
XXXXXXXXXXXXXX. Võlausaldaja põhistas veenvalt, et sellist aa dressi ei eksisteeri, s.t 
võlgnik ei saa sellisel aadressil elada. Maksekäsu kiirmenetluse toimikust nähtub, et kõik katsed 
kirjeldatud aadressile menetlusdokumendid  toimetada luhtusid. Kusjuures dokumentide 
kättetoimetamise ebaõnnestumise põhjusena toodi välja, et adressaad i elu - või asukoht oli 
teadmata.  
Olukorras, kus kohtul ei ole võimalik mõistlikke jõupingutusi tehes tarbijast võlgniku elukoht 
teada saada, on Euroopa Kohus jaatanud võimalust menetleda võlgniku vastu suunatud nõuet 
riigis, mis oli tarbija viimane teadaolev elukohariik (Euroopa Kohtu 17.11.2011 otsus C-327/10 
Hypoteční banka a.s. versus U M L ). See kehtib juhtudel, mil tarbija, kelle vastu tuleks Brüssel 
I bis art 1 8 lg 2 (lahendis Euroopa Parlamendi ja Nõukogu määruse (EL) n r 44/2001 (s.o 
varasem Brüssel I määrus) art 16 lg 2) järgi algatada menetlus muidu üksnes selle liikmesriigi 
kohtus, kus on tema alaline elukoht, loobus seal oma elukohast enne, kui tema vastu hagi esitati. 
Euroopa Liidu määruse kohaldamisel ei tohiks tekkida olukord, mis takistaks võlausaldajal 
kohtusse pöörduda põhjusel, et võimetus teha kindlaks kostja elukoht ei võimalda kindlaks 
määrata kohtualluvust. Kuigi Euroopa Kohus tegi viidatud otsuse asjas, kus võlausaldaja nõudis 
võlgnikult sisse võlga, mis tulenes tarbimislaenust ja oli võetud kinnisvara tagatisel, leidis 
Riigikohus 31.03.2015 määruses asjas nr 3 -2-1-179-14, et viidatud järeldus oli üleüldine ja 
kohaldus ka teistsugustel asjaoludel tekkinud vaidlustele.   
Eeltoodust tulenevalt tuleb maakohtu määrus tühistada ja asi saata tagasi maakohtule 
maksekäsu kiirmenetluse jätkamiseks. Menetluskulude jaotus jääb TsMS § 173 lg 3 teise lause 
järgi maakohtu otsustada sõltuvalt asja lahendamise tulemusest.  
/allkirjastatud digitaalselt/ /allkirjastatud digitaalselt/ /allkirjastatud digitaalselt/ 
Ulvi Loonurm Meeli Kaur Mati Maksing