62010CJ0184_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑184/10
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bayerischer Verwaltungsgerichtshof’i (Saksamaa) 16. märtsi 2010. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlusmis saabus Euroopa Kohtusse 14. aprillil 2010menetluses
Mathilde Grasser
versus
Freistaat Bayern
EUROOPA KOHUS (teine koda)
koosseisus: koja esimees J. N. Cunha Rodrigueskohtunikud A. Rosas (ettekandja)U. LõhmusA. Ó Caoimh ja P. Lindh
kohtujurist: Y. Bot
kohtusekretär: ametnik K. Malacek
arvestades kirjalikus menetluses ja 9. veebruari 2011. aasta kohtuistungil esitatut
arvestades kirjalikke märkusimille esitasid:
– M. Grasseresindaja: Rechtsanwalt
M. Wandt
– Freistaat Bayernesindaja: M. Niese
– Saksamaa valitsusesindajad: N. Graf Vitzthum ja T. Henze
– Euroopa Komisjonesindajad: G. Braun ja N. Yerrell
olles 31. märtsi 2011. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/439/EMÜ juhilubade kohta (EÜT L 237lk 1; ELT eriväljaanne 07/01lk 317)muudetud komisjoni 27. juuni 2008. aasta direktiiviga 2008/65/EÜ (ELT L 168lk 36) (edaspidi „direktiiv 91/439”) artikli 1 lõike 2artikli 7 lõike 1 punkti b ning artikli 8 lõigete 2 ja 4 tõlgendamist.
2. Taotlus esitati Viereth-Trunstadt’is (Saksamaa) elava Saksamaa kodaniku ja Tšehhi Vabariigis väljastatud juhiloa omaniku M. Grasseri vaidluses Freistaat Bayerniga otsuse ülemillega võeti talt õigus kasutada oma juhiluba Saksamaa territooriumil.
Õiguslik raamistik
Liidu õigusnormid
3. Tulenevalt direktiivi 91/439 põhjendusest 4 tuleb liiklusohutust arvesse võttes ette näha juhilubade väljastamise miinimumnõuded.
4. Nimetatud direktiivi artikli 1 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Liikmesriigid võtavad kasutusele I lisas või Ia lisas kirjeldatud ühenduse mudelil põhineva siseriikliku juhiloa vastavalt käesoleva direktiivi sätetele. […]
2. Liikmesriikide väljastatud juhilubasid tunnustatakse vastastikku.”
5. Sama direktiivi artikli 7 lõige 1 sätestab:
„Lisaks väljastatakse juhiluba ainult neile juhiloa taotlejatele:
[…]
b) kelle peamine elukoht on juhiloa väljastava liikmesriigi territooriumil või kes suudab tõendadaet ta on seal õppinud vähemalt kuus kuud.”
6. Vastavalt direktiivi 91/439 artikli 7 lõikele 5 võib igal isikul olla ainult üks juhiluba.
7. Direktiivi 91/439 artikli 8 lõiked 2 ja 4 näevad ette:
„2. Kui kriminaalõiguse ja politsei tegevust käsitlevate õigusaktide territoriaalsuse põhimõttest ei tulene teisitivõib teises liikmesriigis väljastatud juhiloa omaniku alalise elukoha liikmesriik tema suhtes kohaldada sõidukijuhtimise õiguse piiramistpeatamistäravõtmist või tühistamist käsitlevaid siseriiklikke sätteid ja vajaduse korral selleks juhiloa vahetada.
[…]
4. Liikmesriik võib keelduda ükskõik millise teises liikmesriigis väljastatud juhiloa kehtivuse tunnustamisest sellise isiku puhulkelle suhtes tema territooriumil kohaldatakse mõnda lõikes 2 nimetatud meedet.”
8. Nimetatud direktiivi artikli 9 esimene lõik sätestab:
„Käesoleva direktiivi tähenduses on „alaline elukoht” kohtkus isik tavaliselt elab iga kalendriaasta jooksul vähemalt 185 päeva seoses isiklike ja tööalaste sidemetega võikui tööalased sidemed puuduvadseoses isiklike sidemetegamillest ilmneb nimetatud isiku märkimisväärne seos tema elukohaga.”
9. Sama direktiivi artikli 12 lõige 3 sätestab:
„Liikmesriigid abistavad üksteist käesoleva direktiivi rakendamisel ja vahetavad vajaduse korral teavet nende juhilubade kohtamis nad on registreerinud.”
Siseriiklik õigus
10. 18. augusti 1998. aasta Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straßenverkehr (Fahrerlaubnis-Verordnung) (määrus isikute liiklusesse lubamise kohta; BGBl.
1998 Ilk 2214) sätestab 7. jaanuaril 2009. aastal kehtinud redaktsiooni ( BGBl.
2009 Ilk 29) § 28 lõigetes 1 ja 4 järgmist:
„1. Kehtiva [Euroopa Liidu] või [Euroopa Majanduspiirkonna (EMP)] liikmesriigis väljastatud juhiloa omanikudkelle peamine elukoht § 7 lõike 1 või 2 tähenduses on Saksamaalvõivadvälja arvatud lõigetes 2–4 sätestatud juhtudeloma õiguste piires juhtida sõidukit selles riigis. […]
[…]
4. Lõikes 1 viidatud õigus ei kehti [liidu] ega EMP juhilubade omaniku suhtes
[…]
2. kelle alaline elukoht oli juhiloale kantud märgete või väljastanud liikmesriigilt pärinevate vaieldamatute andmete kohaselt juhiloa väljastamise hetkel [Saksamaal]välja arvatud juhulkui ta sai juhiloaüliõpilasena või õpilasena artikli 7 lõike 2 tähenduses vähemalt kuue kuu pikkuse riigis viibimise ajal
3. kelle suhtes on kohus Saksamaa territooriumil kohaldanud juhiloa ajutise või lõpliku äravõtmise meedet või kelle suhtes ametiasutus on teinud otsuse kohaldada viivitamatult täitmisele kuuluvat või lõplikku juhiloa äravõtmise meedetvõi kellele on lõpliku otsusega keeldutud juhiluba väljastamastvõi kelle juhiluba on ära võetud mitte ainult selle tõttuet ta vahepeal sellest loobus
[…]
Esimese lause punktides 2 ja 3 nimetatud juhtudel võib ametiasutus väljastada juhtimisõiguse puudumist kinnitava haldusakti”.
Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus
11. M. Grasser on sündinud 1955. aastalta on Saksamaa kodanik ja elab Viereth-Trunstadtis (Saksamaa) ning tal ei ole kunagi olnud Saksa juhiluba.
12. M. Grasserile väljastas 31. mail 2006 juhiloa Plzeň’i (Tšehhi Vabariik) linnavalitsus ja sellel juhiloal on elukohaks märgitud „Viereth-TrunstadtSpolková Republika Nemecko” („Viereth-TrunstadtSaksamaa Liitvabariik”).
13. Saksa juhilube väljastav asutus (edaspidi „asutus”) palus 3. aprilli 2009. aasta kirjaga M. Grasseril esitada oma juhilubaet märkida sellele Saksamaal juhtimisõiguse puuduminekuna juhiloa väljastamisel ei järgitud elukohatingimust. Samuti kuulas nimetatud asutus kaebuse esitaja juhtimisõigusest ilmajätmise otsuse osas ära.
14. M. Grasser palus kõnealust asutust anda talle õigus kasutada oma Tšehhi juhiluba ka Saksamaa territooriumilkuna ta ei ole kunagi toime pannud liiklusalast õigusrikkumist. Teise võimalusena palus kaebuse esitaja väljastada talle Saksa juhiluba. Asutus jättis mõlemad taotlused rahuldamata.
15. Asutus keelas 3. juuni 2009. aasta otsusega M. Grasseril kasutada Saksamaa territooriumil oma Tšehhi juhiluba ning kohustas teda esitama Tšehhi juhiluba juhtimisõiguse puudumise registreerimiseks. Vastasel juhul ähvardati juhiluba ära võtta.
16. M. Grasser esitas 1. juulil 2009 Verwaltungsgericht Bayreuth’ile (Bayreuthi halduskohus) kaebuse taotlusega tühistada 3. juuni 2009. aasta otsus. Nimetatud kohus tühistas 22. septembri 2009. aasta otsusega kõnealuse otsuse. Verwaltungsgericht Bayreuth leidiset Saksamaa territooriumil juhtimisõiguse tunnustamisest keeldumine ei saa tugineda üksnes elukohatingimuse rikkumisele. Nimetatud kohtu arvates peaks tunnustamisest keeldumise õigustamiseks olema lisaks elukohatingimuse rikkumisele vajaet M. Grasseri varasem juhiluba oleks ära võetud või tema juhtimisõigus peatatudtühistatud või piiratud.
17. Freistaat Bayern esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Bayerischer Verwaltungsgerichtshofilekes otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi 91/439/EMÜ artikli 1 lõiget 2 ning artikli 8 lõikeid 2 ja 4 tuleb tõlgendada niiet vastuvõtval liikmesriigil on õigus teises liikmesriigis väljastatud juhiloa tunnustamisest keeldudakui selles juhiloas sisalduvate andmete alusel on tuvastatud selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumineilma et vastuvõttev liikmesriik oleks juhiloa omaniku suhtes enne kohaldanud meedet direktiivi 91/439/EMÜ artikli 8 lõike 2 tähenduses?”
Eelotsuse küsimus
18. Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teadakas direktiivi 91/439 artikli 1 lõiget 2artikli 7 lõike 1 punkti b ning artikli 8 lõikeid 2 ja 4 tuleb tõlgendada niiet nendega on vastuolus seekui vastuvõttev liikmesriik keeldub tunnustamast teises liikmesriigis väljastatud juhilubakui sellele juhiloale kantud märgete alusel on tõendatudet selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punktis b ette nähtud alalise elukoha tingimus ei ole täidetudsamas kui vastuvõttev liikmesriik ei ole selle juhiloa omaniku suhtes kohaldanud ühtegi meedet nimetatud direktiivi artikli 8 lõike 2 tähenduses.
19. Selgelt väljakujunenud kohtupraktika kohaselt näeb nimetatud artikli 1 lõige 2 ette liikmesriikide väljastatud juhilubade vastastikuse tunnustamise ilma ühegi formaalsuseta. See säte paneb liikmesriikidele selge ja täpse kohustusemis ei jäta selle kohustuse täitmiseks võetavate meetmete osas mingisugust kaalutlusruumi (vt 19. veebruari 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑321/07: SchwartzEKL 2009lk I‑1113punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).
20. Väljastanud liikmesriik peab kontrollimakas liidu õigusega kehtestatud miinimumtingimusedeelkõige nimetatud direktiivi artikli 7 lõikega 1 kehtestatud nõuded seoses elukoha ja juhtimissobivusega on täidetudja sellest lähtudeskas juhiloa väljastamine on õigustatud (vt eespool viidatud kohtuotsus Schwarzpunkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika).
21. Seegakui ühe liikmesriigi ametiasutus on vastavalt direktiivi 91/439 artikli 1 lõikele 1 juhiloa väljastanudei ole teistel liikmesriikidel õigust kontrollidakas nimetatud direktiivis ette nähtud juhiloa väljastamise tingimused on täidetud. Teise liikmesriigi väljastatud juhiloa omamist tuleb käsitada tõendina selle kohtaet nimetatud juhiloa omanik vastas nendele tingimustele juhiloa väljastamise päeval (vt eespool viidatud kohtuotsus Schwarzpunkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).
22. Siiskiantud juhul tuleneb 26. juuni 2008. aasta otsustest liidetud kohtuasjades C‑329/06 ja C‑343/06: Wiedemann ja Funk (EKL 2008lk I‑4635) ning C‑334/06–C‑336/06: Zerche jt (EKL 2008lk I‑4691)et direktiivi 91/439 artikli 1 lõiget 2artikli 7 lõiget 1 ning artikli 8 lõikeid 2 ja 4 tuleb tõlgendada niiet nende sätetega ei ole vastuolus seekui liikmesriik keeldub oma territooriumil tunnustamast isiku juhtimisõigustmille aluseks olev juhiluba on pärast juhtimisõiguse äravõtmist väljastatud teises liikmesriigis (vt selle kohta 9. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑445/08: Wiererpunkt 50).
23. Seega võib liikmesriik keelduda oma territooriumil tunnustamast juhtimisõigustkui see tuleneb juhiloastmis on pärast juhtimisõiguse äravõtmist väljastatud teises liikmesriigisjuhul kui juhiloale kantud märgete või muu väljastanud liikmesriigilt saadud vaieldamatu teabe alusel on võimalik kindlaks tehaet juhiloa väljastamise ajal ei olnud sellise juhiloa omaniku alaline elukohtkellelt on esimeses liikmesriigis varasem juhiluba ära võetudväljastava liikmesriigi territooriumil (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Wiedemann ja Funkpunkt 73ja Zerche jtpunkt 70.)
24. Niisiiskuivõrd väljastav liikmesriik ei ole ilmselgelt elukohatingimust täitnudei ole juhilubade vastastikuse tunnustamise põhimõte küsimuse all.
25. Kirjalikes märkustes nentis M. Grasseret vastupidi eespool viidatud kohtuotsusteni Wiedemann ja Funk ning Zerche jt viinud asjades kõne all olnud juhiloaomanikelekelle varasemad juhiload olid ära võetudei ole temal endal varem kunagi juhiluba olnud ning järelikult ei ole tema suhtes ka niisugust meedet rakendatud. Sel põhjusel ei ole nimetatud kohtuotsustes esitatud analüüs tema juhtumile üle kantavning elukohatingimuse eiramine ei põhjenda tema Tšehhi juhiloa tunnustamata jätmist.
26. Selles osas tuleb meenutadaet vastavalt direktiivi 91/439 põhjendusele 4 leiab liidu seadusandjaet liiklusohutust arvesse võttes tuleb ette näha juhilubade väljastamise miinimumnõuded. Nende miinimumnõuete hulgas sisaldub selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punktis b ka elukohatingimusmille kohaselt juhiloa väljastamisel kehtib nõueet isiku peamine elukoht oleks juhiloa väljastava liikmesriigi territooriumil või suudetaks tõendadaet isik on seal õppinud vähemalt kuus kuud.
27. Euroopa Kohus on juba sedastanudet elukohatingimus aitab liikmesriikide õigusnormide täieliku ühtlustamise puudumisel juhilubade väljastamise valdkonnas eelkõige võidelda „juhiloaturismiga”. Peale selle on see tingimus hädavajalik juhtimissobivuse tingimuse täitmise kontrollimisel(vt eespool viidatud kohtuotsused Wiedemann ja Funkpunkt 69ja Zerche jtpunkt 66).
28. Lisaks on väljastavat liikmesriiki kindlaksmääraval elukohatingimusel eeltingimusena – mis võimaldab kontrollidakas taotleja on teised direktiivis 91/439 sätestatud tingimused täitnud –teiste direktiiviga kehtestatud tingimustega võrreldes eriline tähendus (eespool viidatud kohtuotsused Wiedemann jaFunkpunkt 70ja Zerche jtpunkt 67).
29. Nagu ka kohtujurist on oma ettepaneku punktis 33 märkinudei tee kõnealune direktiiv elukohatingimuse osas mingit vahettaotlejatelkes sooritavad sõidueksamit esimest korda ja neilkes taotlevad uut juhilubakuna varasem juhiluba on neilt ära võetud. Neil kahel juhul kehtib juhiloa väljastamise suhtes nõueet isiku peamine elukoht on juhiloa väljastava liikmesriigi territooriumil või ta suudab tõendadaet ta on seal õppinud vähemalt kuus kuud.
30. Oluline on märkidaet elukohatingimusel on eriline tähtsus ka juhiloa esmakordsel väljastamisel.
31. Kui niisugusel juhul seda tingimust ei täidetaon väljastava liikmesriigi pädeval ametiasutusel keerulinekui mitte võimatu kontrollidakas teised direktiiviga 91/439 kehtestatud tingimused on täidetud. Niisuguse kontrolli puudumisel võib juhtudaet selliselt väljastatud juhiloa omanikul ei ole muu hulgas juhtimiseks nõutavaid teadmisi ja sobivustning järelikult kujutab ta ohtu liiklusohutusele. Sama direktiivi artikli 7 lõikes 5 sätestatud põhimõtemille kohaselt igal isikul võib olla ainult üks juhilubavõib sattuda seega kahtluse alla.
32. Asjaoluet vastuvõttev liikmesriik ei ole nimetatud juhiloa omaniku suhtes kohaldanud ühtki meedet nimetatud direktiivi artikli 8 lõike 2 tähenduses ei oma selles osas tähtsust.
33. Eeltoodut arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastataet direktiivi 91/439 artikli 1 lõiget 2artikli 7 lõike 1 punkti b ning artikli 8 lõikeid 2 ja 4 tuleb tõlgendada niiet nendega ei ole vastuolus seekui vastuvõttev liikmesriik keeldub oma territooriumil tunnustamast teises liikmesriigis väljastatud juhilubakui sellele juhiloale kantud märgete alusel on tõendatudet selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punktis b ette nähtud alalise elukoha tingimus ei ole täidetud. Asjaoluet vastuvõttev liikmesriik ei ole nimetatud juhiloa omaniku suhtes kohaldanud ühtki meedet nimetatud direktiivi artikli 8 lõike 2 tähendusesei oma selles osas tähtsust.
Kohtukulud
34. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadiumotsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusidvälja arvatud poolte kohtukuludei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiivi 91/439/EMÜ juhilubade kohtamuudetud komisjoni 27. juuni 2008. aasta direktiiviga 2008/65/EÜartikli 1 lõiget 2artikli 7 lõike 1 punkti b ning artikli 8 lõikeid 2 ja 4 tuleb tõlgendada niiet nendega ei ole vastuolus seekui vastuvõttev liikmesriik keeldub oma territooriumil tunnustamast teises liikmesriigis väljastatud juhilubakui sellele juhiloale kantud märgete alusel on tõendatudet selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punktis b ette nähtud alalise elukoha tingimus ei ole täidetud. Asjaoluet vastuvõttev liikmesriik ei ole nimetatud juhiloa omaniku suhtes kohaldanud ühtki meedet nimetatud direktiivi artikli 8 lõike 2 tähendusesei oma selles osas tähtsust.