62005CJ0020
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
8. november 2007 (
*1
)
„Direktiiv 98/34/EÜ — Tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord — Tehniliste eeskirjade eelnõudest teatamise kohustus — Liikmesriigi seadus, mis kohustab kinnitama turustatavatele laserplaatidele autoritasude kogumise eest vastutava siseriikliku autorikaitseorganisatsiooni eritähise — Mõiste „tehnilised eeskirjad””
Kohtuasjas C-20/05,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Tribunale civile e penale di Forlì (Itaalia) 14. detsembri 2004. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse, kriminaalmenetluses
Karl Josef Wilhelm Schwibberti süüdistuses,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja esimees A. Rosas, kohtunikud U. Lõhmus (ettekandja), J. Klučka, A. Ó Caoimh ja P. Lindh,
kohtujurist: V. Trstenjak,
kohtusekretär: ametnik J. Swedenborg,
arvestades kirjalikus menetluses ja 25. aprilli 2007. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades märkusi, mille esitasid:
—
K. J. W. Schwibbert, esindaja: avvocato A. Sirotti Gaudenzi,
—
Società Italiana degli Autori ed Editori, esindajad: avvocati M. Mandel ja M. Siragusa,
—
Itaalia valitsus, esindaja: I. M. Braguglia, keda abistasid avvocati dello Stato S. Fiorentino ja M. Massella Ducci Teri,
—
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: L. Pignataro ja W. Wils,
olles 28. juuni 2007. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab EÜ artiklite 3 ja 23-27, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (EÜT L 204, lk 37, ELT eriväljaanne 13/20, lk 337), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiiviga 98/48/EÜ (EÜT L 217, lk 18, ELT eriväljaanne 13/21, lk 8, edaspidi „direktiiv 98/34”), nõukogu . aasta direktiivi 92/100/EMÜ rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas (EÜT L 346, lk 61, ELT eriväljaanne 17/1, lk 120) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT L 167, lk 10, ELT eriväljaanne 17/1, lk 230) tõlgendamist.
2
Eelotsusetaotlus esitati Itaalias alustatud kriminaalmenetluse raames, milles süüdistatakse K. J. W. Schwibbertit selliste laserplaatide omamises, mis ei kandnud autoritasude kogumise eest vastutava siseriikliku autorikaitse organisatsiooni eritähist.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigus
3
Nõukogu 28. märtsi 1983. aasta direktiiviga 83/189/EMÜ (EÜT L 109, lk 8) kehtestati ühenduse õiguses tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord.
4
Direktiivi 83/189 artikkel 12 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Liikmesriigid võtavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud meetmed kaheteistkümne kuu jooksul alates direktiivi teatavakstegemisest ja teatavad sellest viivitamata komisjonile.
2.   Liikmesriigid tagavad, et komisjon saab käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide tekstid.” [mitteametlik tõlge]
5
Direktiivi 83/189 on mitmeid kordi oluliselt muudetud. Nimetatud direktiiv kodifitseeriti direktiiviga 98/34.
6
Direktiivi 98/34 artikkel 1 sätestab:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1.
toode – iga tööstuslikult valmistatud toode ja põllumajandustoode, ka kalatoode;
[…]
3.
tehniline spetsifikatsioon – dokumendis sisalduv spetsifikatsioon, millega nähakse ette toote nõutavad omadused, nagu kvaliteet, kasutusotstarve, ohutus või mõõtmed, sealhulgas nõuded toote müüginimetuse, terminite, tunnuste, kontrollimise ja kontrollimeetodite, pakendamise, märgistamise või etikettimise ning vastavushindamismenetluse kohta;
[…]
4.
muud nõuded – nõuded, mis ei ole tehniline spetsifikatsioon ja mis esitatakse tootele eelkõige tarbijate või keskkonna kaitsmise eesmärgil ning mis mõjutavad tema elutsüklit pärast turuleviimist, nagu kasutamise, ringlussevõtu, taaskasutamise või kõrvaldamise tingimused, kui need võivad oluliselt mõjutada toote koostist, olemust või turustamist;
[…]
11.
tehnilised eeskirjad – tehnilised spetsifikatsioonid ja muud nõuded või teenuseid puudutavad eeskirjad, sealhulgas vastavad haldusnormid, mille järgimine turustamisel, teenuste pakkumisel, teenusepakkuja asutamisel või teenuste kasutamisel liikmesriigis või selle põhiosas on de jure või de facto kohustuslik, samuti liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis keelavad toote valmistamise, impordi, turustamise, kasutamise või keelavad teenuste pakkumise või kasutamise või teenusepakkuja asutamise, välja arvatud need normid, mis on sätestatud artiklis 10.
[…]”
7
Direktiivi 98/34 artiklid 8 ja 9 kohustavad liikmesriike esiteks edastama viivitamata Euroopa Ühenduste Komisjonile kõik selle direktiivi reguleerimisalasse kuuluvate tehniliste eeskirjade eelnõud – välja arvatud rahvusvahelise või Euroopa standardi tervikteksti ülevõtmisel, mil piisab teatest vastava standardi kohta – ning teiseks lükkama nende eelnõude vastuvõtmise edasi mitme kuu võrra, andmaks komisjonile võimalus kontrollida nende standardite kooskõla ühenduse õigusega – eriti kaupade vaba liikumisega – või teha ettepanek direktiivi, määruse või otsuse vastuvõtmiseks samas valdkonnas.
8
Direktiivi 92/100 eesmärk on ühtlustada autoriõigusega kaitstud teostele ja autoriõigusega kaasnevate õiguste objektidele pakutav õiguslik kaitse. Direktiiviga peetakse silmas kohase tasu tagamist autoritele ja esitajatele. Seetõttu sätestab direktiiv 92/100, et liikmesriigid näevad ette õiguse lubada või keelata autoriõigusega kaitstavate teoste originaalide ja koopiate ning muude selle direktiivi artikli 2 lõikes 1 sätestatud objektide rentimist ja laenutamist. Direktiivi 92/100 autoriõigusega kaasnevaid õigusi puudutava II peatüki artikkel 9 näeb ette, et liikmesriigid sätestavad ainuõiguse muuta selles artiklis loetletud objektid üldsusele kättesaadavaks kas müügi teel või muul moel.
Siseriiklik õigus
9
Vastavalt 22. aprilli 1941. aasta seadusele nr 633 autoriõiguse kohta (GURI nr 166, , edaspidi „1941. aasta seadus”) on eritähise kohustuslik kinnitamine mis tahes kaitstud teoseid sisaldavale andmekandjale autentimise meede ja tagatis, mis võimaldab eristada õiguspärast toodet piraattootest. Società Italiana degli Autori ed Editori (Itaalia autorite ja toimetajate ühing) on avalik-õiguslik ad hoc organisatsioon, mis tegeleb autoriõiguste kaitse, vahendamise ja tõestamisega. Seadusega ettenähtud eritähis „SIAE” koosneb organisatsiooni nime esitähtedest.
10
27. märtsi 1987. aasta seadusega nr 121/87 (GURI nr 73, ) laiendati „SIAE” eritähise kinnitamise kohustust muudele loometeoseid sisaldavatele andmekandjatele.
11
Direktiivi 92/100 ülevõtmisel lisas Itaalia seadusandja 16. novembri 1994. aasta seadusandliku dekreediga nr 685 (GURI nr 293, ), mis tühistas seaduse nr 121/87, 1941. aasta seadusse ühe sätte – artikli 171b lõike 1 punkti c, mis näeb ette konkreetsel juhul kohaldamisele kuuluvad kriminaalkaristused ja on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Kolme kuu kuni kolme aasta pikkuse vangistusega ja 500000 kuni 6000000 Itaalia liiri suuruse rahatrahviga karistatakse kõiki, kes:
[…]
c)
müüvad või laenutavad video-, helikassette või mis tahes muid andmekandjaid, millele on talletatud kinematograafia- või audiovisuaalteoste fono- või videogramme või liikuvat pildimaterjali, käesolevas seaduses ja selle rakenduseeskirjades sätestatud Itaalia autorite ja toimetajate ühingu (SIAE) märgistuseta.
[…]”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
12
Procura della Repubblica presso il Tribunale civile e penale di Forlì (prokuratuur Forlì tsiviil- ja kriminaalkohtu juures) alustas 12. veebruaril 2000 kriminaalmenetlust Itaalias elava K. J. W. Schwibberti vastu, kes on äriühingu K.J.W.S. Srl seaduslik esindaja, ja kinnitas, et see isik omas ja kõnesoleva äriühingu laoruumides müügi eesmärgil teatud kogust laserplaate maalikunstnike Giorgio De Chirico ja Mario Schifano teoste reproduktsioonidega. Saksamaalt teiste äriühingute tellimusel imporditud laserplaadid, mis olid mõeldud kultuuriüritustel müümiseks, ei kandnud „SIAE” eritähist.
13
Guardia di Finanza – Comando Tenenza di Cesena (Finantsalase uurimise üksus – Cesena peakorter) liikmed koostasid 9.- läbiviidud uurimise käigus vastavalt kriminaalmenetluse seadustikule protokolli kõnealuste laserplaatide arestimise kohta, milles märgiti, et esialgsel uurimisel näisid asjad võltsinguna.
14
Procura della Repubblica presso il Tribunale di Forlì civile e penale esitas 23. mail 2001 K. J. W. Schwibbertile 1941. aasta seaduse artikli 171b lõike 1 punkti c alusel süüdistuse ning saatis asja läbivaatamiseks Tribunale di Forlìle.
15
Kohtuistung Tribunale di Forlì’s toimus 14. detsembril 2004. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab kohtuistungi protokollis, et K. J. W. Schwibbertit ei süüdistata teoste ebaseaduslikus reprodutseerimises, kuna tal olid vajalikud load olemas, vaid üksnes „SIAE” eritähise puudumises laserplaatidel.
16
Kõnesoleval kohtuistungil esitas K. J. W. Schwibberti advokaat kohtule taotluse Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse esitamise kohta. Tribunale civile e penale di Forlì rahuldas selle taotluse, ent lisas eelotsusetaotlusele üksnes K. J. W. Schwibberti advokaadi argumendid, sõnastamata ise täpseid küsimusi.
17
Euroopa Kohus palus 17. juulil 2006 vastavalt kodukorra artikli 104 lõikele 5 eelotsusetaotluse esitanud kohtult selgitusi. Vastus saabus Euroopa Kohtusse .
18
Esitatud vastusest tuleneb, et Tribunale civile e penale di Forlì eelotsuse küsimus on järgmine:
„Kas „SIAE” märgistust käsitlevad liikmesriigi õigusnormid on kooskõlas EÜ artiklitega 3 ja 23–27, direktiivi 98/34/EÜ artiklitega 1, 8, 10 ja 11 ning direktiividega 92/100 ja 2001/29?”
Eelotsuse küsimus
Vastuvõetavus
19
Itaalia valitsus väidab nii oma kirjalikes märkustes kui ka kohtuistungil, et eelotsusetaotlus tuleks jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Itaalia valitsus on seisukohal, et eelotsusetaotlus ei sisalda asjaolusid, mis võimaldaks Euroopa Kohtul anda esitatud küsimusele tarviliku vastuse. Selles osas väidab Itaalia valitsus, et vastupidiselt Euroopa Kohtu põhikirja artikli 20 nõuetele ei täpsusta kõnesolev taotlus ühenduse õigusnormide tõlgenduse vajalikkuse põhjusi ega too selgelt välja põhikohtuasjas tegelikult kohaldamisele kuuluvaid siseriiklikke õigusnorme. Igal juhul ei oma see taotlus põhikohtuasja lahendamise seisukohast tähtsust.
20
Komisjon leiab oma kirjalikes märkustes, et eelotsuseküsimus, niivõrd kui see puudutab EÜ artiklite 3, 23–27 ning direktiivi 92/100 tõlgendamist, tuleb tunnistada vastuvõetamatuks piisavate selgituste puudumise tõttu eelotsusetaotluses.
21
Tuleb meenutada, et eelotsusetaotluses sisalduv informatsioon ei pea mitte ainult võimaldama Euroopa Kohtul anda tarvilikke vastuseid, vaid samuti andma liikmesriikide valitsustele ja teistele huvitatud pooltele võimaluse esitada Euroopa Kohtu põhikirja artikli 20 alusel oma seisukohad (vt 2. märtsi 1999. aasta määrus kohtuasjas C-422/98: Colonia Versicherung jt, EKL 1999, lk I-1279, punkt 5). Euroopa Kohus peab tagama selle võimaluse kaitse, arvestades et eespool viidatud sätte alusel teavitatakse huvitatud pooli üksnes eelotsusetaotlustest (. aasta otsus liidetud kohtuasjades 141/81–143/81: Holdijk jt, EKL 1982, lk 1299, punkt 6; . aasta määrus kohtuasjas C-326/95: Banco de Fomento e Exterior, EKL 1996, lk I-1385, punkt 7, ja . aasta otsus kohtuasjas C-176/96: Lehtonen ja Castors Braine, EKL 2000, lk I-2681, punkt 23). Seega on vastavalt Euroopa Kohtu praktikale hädavajalik siseriikliku kohtu minimaalne selgitus ühenduse õigusnormide valiku osas, mille tõlgendust ta taotleb, ning tema poolt leitud seose osas nende õigusnormide ning põhikohtuasjas kohaldatava siseriikliku õiguse vahel (vt eelkõige . aasta määrus kohtuasjas C-116/00: Laguillaumie, EKL 2000, lk I-4979, punkt 16, ja . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-94/04 ja C-202/04: Cipolla jt, EKL 2006, lk I-11421, punkt 38).
22
Nagu selgub käesoleva otsuse punktist 17, esitas eelotsusetaotluse esitanud kohus kõnesolevas asjas Euroopa Kohtu taotlusel selgitused, mis puudutavad põhikohtuasja faktilisi asjaolusid ning siseriikliku ja ühenduse õiguse raamistikku. Ka pidasid Società Italiana degli Autori ed Editori, Itaalia valitsus ja komisjon võimalikuks esitada eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt esitatud teabe alusel Euroopa Kohtule omapoolsed märkused.
23
Direktiivi 98/34 osas lahkneb huvitatud poolte seisukoht küsimuses, kas „SIAE” eritähise kinnitamise kohustus on kohaldatav kõnealustele laserplaatidele põhikohtuasjas, ning juhul kui on, siis millisest hetkest alates muutus see nende andmekandjate suhtes kohaldatavaks – kas enne või pärast tehniliste eeskirjade eelnõudest teatamise kohustuse sätestamist ühenduse õiguses. Kõnesolevas asjas ei ole vaidlustatud asjaolu, et K. J. W. Schwibberti vastu alustati kriminaalmenetlust „SIAE” tähise puudumise tõttu. Itaalia õiguses tähise kinnitamise kohustuse tegeliku kehtestamise hetke kindlakstegemiseks tuleb tõlgendada siseriiklikku õigust, milleks puudub Euroopa Kohtul pädevus. Ebaselgus nimetatud küsimuses ei võta siiski tarvidust vastuse järele, mis paluti Euroopa Kohtul anda eelotsustaotluse esitanud kohtu küsimusele, nii nagu viimane seda täpsustas oma vastuses Euroopa Kohtu taotlusele anda lisaselgitusi.
24
Neil asjaoludel leiab Euroopa Kohus, et tema käsutuses on piisavalt teavet vastamaks direktiivi 98/34 puudutavale küsimusele.
25
Seevastu tuleb EÜ artiklite 3, 23–27 ning direktiivi 92/100 tõlgendamise osas märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei esitanud vajalikku teavet, võimaldamaks Euroopa Kohtul anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus.
26
Siinkohal tuleb meenutada, et EÜ lepingu kõnesolevad artiklid keelavad impordi- ja ekspordimaksud ja kõik samaväärse toimega maksud liikmesriikide vahel. Mis puutub direktiivi 92/100, siis ühtlustab see eeskirjad, mis käsitlevad rentimis- ja laenutamisõigust, samuti mõningaid autoriõigusega kaasnevaid õigusi intellektuaalomandi vallas.
27
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitused, mis puudutavad põhikohtuasja faktilisi asjaolusid, ei võimalda siiski kindlaks määrata kõnesolevate laserplaatide tootmise kohta ega teha kindlaks, et need tõepoolest Itaaliasse imporditi. Siseriiklikke õigusnorme puudutava teabe osas ei võimalda need selgitused Euroopa Kohtul saada piisavalt selgust „SIAE” eritähise omandamise maksumuse kohta, et määrata kindlaks, kas on tegemist tollimaksuga või samaväärse toimega maksuga asutamislepingu eespool viidatud artiklite mõttes. Samuti ei võimalda need selgitused hinnata, kas sellised siseriiklikud õigusnormid on vastuolus direktiiviga 92/100.
28
Eeltoodud kaalutlusi arvestades ei ole võimalik langetada otsust küsimuses, kas EÜ artiklitega 3, 23-27 ning direktiiviga 92/100 on vastuolus selline kohustus, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
29
Lisaks tuleb täpsustada, et eelotsuse küsimus puudutab ka direktiivi 2001/29 tõlgendamist. See direktiiv põhineb eelkõige direktiiviga 92/100 kehtestatud põhimõtetel ja eeskirjadel ning muudab seda direktiivi. Direktiiv 2001/29 võeti vastu 22. mail 2001 ja selle artikkel 13 sätestab, et liikmesriigid peavad selle üle võtma hiljemalt . Põhikohtuasja aluseks olevad sündmused toimusid 2000. aasta veebruaris, mil seda direktiivi polnud veel vastu võetud. Nii on eelotsuseküsimus direktiivi 2001/29 tõlgendamist puudutavas osas vastuvõetamatu.
30
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb eelotsuseküsimus lugeda vastuvõetavaks üksnes direktiivi 98/34 tõlgendamist puudutavas osas.
Põhiküsimus
31
Esitatud küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 98/34 artiklitega 1, 8, 10 ja 11 on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, niivõrd kui need sätestavad kohustuse kinnitada Società Italiana degli Autori ed Editori tähis loometeoste reproduktsioone sisaldavatele andmekandjatele.
32
Selles küsimuses nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et K. J. W. Schwibberti vastu alustati kriminaalmenetlust eritähise kinnitamata jätmise tõttu kujutava kunsti teoseid sisaldavatele laserplaatidele. Järelikult tuleb uurida, kas eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud ühenduse õigusnormidega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis sätestavad vastavasisulise kohustuse.
33
Esiteks tuleb uurida, kas eritähise kinnitamise kohustust saab kvalifitseerida „tehnilise eeskirjana” direktiivi 98/34 artikli 1 mõttes. Jaatava vastuse korral tuleb kontrollida, kas Itaalia ametiasutused teatasid tehnilise eeskirja eelnõust komisjonile – juhul, kui seda ei tehtud, ei saa eeskirjale K. J. W. Schwibberti vastu tugineda (vt eelkõige 30. aprilli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-194/94: CIA Security International, EKL 1996, lk I-2201, punktid 48 ja 54; . aasta otsus kohtuasjas C-226/97: Lemmens, EKL 1998, lk I-3711, punkt 33, ja . aasta otsus kohtuasjas C-159/00: Sapod Audic, EKL I-5031, punkt 49).
34
Direktiivi 98/34 artikli 1 punktist 11 tuleneb, et mõiste „tehnilised eeskirjad” jaguneb kolmeks kategooriaks: esiteks „tehniline spetsifikatsioon” direktiivi artikli 1 punkti 3 mõttes, teiseks „muud nõuded” direktiivi artikli 1 punkti 4 määratluses ja kolmandaks direktiivi artikli 1 punktis 11 sätestatud keeld toodet valmistada, importida, turustada või kasutada (vt eelkõige 21. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-267/03: Lindberg, EKL 2005, lk I-3247, punkt 54).
35
Vastavalt Euroopa Kohtu varasematele otsustele eeldab mõiste „tehniline spetsifikatsioon”, et siseriiklik meede viitab tingimata tootele või selle pakendile kui sellisele ning määratleb seega toote ühe nõutava omaduse (vt selle kohta 8. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-278/99: van der Burg, EKL 2001, lk I-2015, punkt 20; . aasta otsus kohtuasjas C-390/99: Canal Satélite Digital, EKL 2002, lk I-607, punkt 45, ja eespool viidatud kohtuotsused Sapod Audic, punkt 30, ja Lindberg, punkt 57).
36
Käesolevas asjas tuleb märkida – nagu leidis ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 46 ja 48 – et „SIAE” eritähis, mille eesmärk on teavitada tarbijaid ja siseriiklikke ametiasutusi toote õiguspärasusest, tuleb kinnitada loometeost sisaldavale andmekandjale, see tähendab tootele endale. Seega ei ole täpne väita – nagu seda tegid Società Italiana degli Autori ed Editori ja Itaalia valitsus –, et kõnealune eritähis puudutab üksnes loometeost.
37
Selline eritähis kujutab endast „tehnilist spetsifikatsiooni” direktiivi 98/34 artikli 1 punkti 3 mõttes, kuna ta kuulub kõnesolevatele toodetele kohaldatavate nõuete hulka, mis puudutab nende märgistust ja tähistamist. Arvestades seega, et sellest spetsifikatsioonist kinnipidamine on nende toodete turustamiseks de jure kohustuslik, kujutab see spetsifikatsioon endast „tehnilist eeskirja” kõnesoleva direktiivi artikli 1 punkti 11 esimese lõigu tähenduses (vt selle kohta 20. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C-13/96: Bic Benelux, EKL 1997, lk I-1753, punkt 23).
38
Vastavalt direktiivi 98/34 artiklile 8 „edastavad liikmesriigid viivitamata komisjonile kõik tehniliste eeskirjade eelnõud”. Kui sellest kohustusest ei ole kinni peetud, ei saa tehnilistele eeskirjadele üksikisikute vastu tugineda, nagu on juhitud tähelepanu ka käesoleva otsuse punktis 33. Seega tuleb kontrollida, kas liikmesriik täitis antud juhul talle direktiivi 98/34 artikliga 8 pandud kohustusi. Juhul, kui ta seda ei teinud, ei saa tugineda tehnilistele eeskirjadele K. J. W. Schwibberti vastu.
39
Società Italiana degli Autori ed Editori ja Itaalia valitsus väidavad, et „SIAE” eritähise kinnitamise kohustus loometeoseid sisaldavatele andmekandjatele oli paberist andmekandjate osas ette nähtud 1941. aasta seaduses – ammu enne asjakohaste ühenduse direktiivide jõustumist – ning muudatused, mis tehti pärast selle seaduse jõustumist, vastavalt 1987. ja 1994. aastal, olid üksnes kohandused tehnoloogia arenguga vastavusse viimiseks ja nendega lisati selle kohustuse kehtivusalasse uusi andmekandjaid. Seega ei olnud vaja kõnealustest seadusemuudatustest komisjonile teatada.
40
Euroopa Kohtule esitatud toimikust selgub siiski, et „SIAE” eritähise kinnitamise kohustus muutus põhikohtuasjas kõne all olevatele andmekandjatele ehk kujutava kunsti teoseid sisaldavatele laserplaatidele kohaldatavaks 1994. aasta seadusandliku dekreediga nr 685. Neid asjaolusid arvestades oleks Itaalia Vabariik pidanud komisjonile sellest kohustusest teatama, sest see kohustus sätestati pärast tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise korra kehtestamist direktiiviga 83/189. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab siiski kontrollima – nagu on märgitud ka käesoleva otsuse punktis 23 –, kas kõnealune kohustus ikka kehtestati Itaalia õiguses alates mainitud hetkest.
41
Juhul kui „SIAE” eritähise kinnitamise kohustus sellistele toodetele, mis on kõne all põhikohtuasjas, kehtestati pärast direktiivi 83/189 rakendamist, tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on direktiivi 98/34 artikli 8 lõike 1 esimese lõigu teise lause eesmärk võimaldada komisjonil saada enda käsutusse tehniliste eeskirjade eelnõud puudutav võimalikult terviklik informatsioon nii selle sisu, ulatuse kui ka üldise konteksti kohta, et ta saaks tõhusaimal viisil teostada talle selle direktiiviga antud pädevusi (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus CIA Security International, punkt 50; 16. septembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-279/94: komisjon vs. Itaalia, EKL 1997, lk I-4743, punkt 40, ja . aasta otsus kohtuasjas C-145/97: komisjon vs. Belgia, EKL 1998, lk I-2643, punkt 12).
42
Samuti, vastavalt eelmainitud artikli 8 lõike 1 kolmandale lõigule „[l]iikmesriigid edastavad eelnõu […] uuesti, kui nad teevad sellesse muudatusi, mis oluliselt muudavad eelnõu reguleerimisala […]”. Uute andmekandjate, sh laserplaatide lisamist „SIAE” eritähise kinnitamise kohustuse kehtivusalasse tuleb pidada selliseks muudatuseks (vt selle kohta 1. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C-317/92: komisjon vs. Saksamaa, EKL 1994, lk I-2039, punkt 25, ja eespool viidatud kohtuotsus Lindberg, punktid 84 ja 85).
43
Komisjon kinnitas oma kirjalikes märkustes ja kohtuistungil, ilma et liikmesriik oleks neid väiteid ümber lükanud, et Itaalia Vabariik ei teatanud talle kõnealusest muudatusest.
44
Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale on teatamiskohustuse täitmatajätmise näol tegemist menetlusnormi rikkumisega asjassepuutuvate tehniliste eeskirjade kohaldamisel, mis toob kaasa nende tehniliste eeskirjade kohaldamise võimatuse, nii et neile ei saa üksikisikute vastu tugineda (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsused CIA Security International, punkt 54, ja Lemmens, punkt 33). Üksikisikud võivad tugineda niisugusele kohaldamise võimatusele siseriiklikus kohtus, kellel tuleb keelduda sellise siseriikliku tehnilise eeskirja kohaldamisest, millest ei ole direktiivi 98/34 kohaselt teatatud (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsused CIA Security International, punkt 55, ja Sapod Audic, punkt 50).
45
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb sedastada, et direktiivi 98/34 tuleb tõlgendada nii, et sellised siseriiklikud õigusnormid nagu on kõne all põhikohtuasjas – niivõrd kui nendega kehtestati pärast direktiivi 83/189 rakendamist kohustus kinnitada kujutava kunsti teoseid sisaldavatele laserplaatidele „SIAE” eritähis nende turustamise eesmärgil asjassepuutuvas liikmesriigis –, kujutavad endast tehnilisi eeskirju, millele juhul, kui neist ei ole teatatud komisjonile, ei saa tugineda üksikisiku vastu.
Kohtukulud
46
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a põhikohtuasja poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiiviga 98/48/EÜ, tuleb tõlgendada nii, et sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas – niivõrd kui nendega kehtestati pärast nõukogu . aasta direktiivi 83/189/EMÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord, rakendamist kohustus kinnitada kujutava kunsti teoseid sisaldavatele laserplaatidele „SIAE” eritähis nende turustamise eesmärgil asjassepuutuvas liikmesriigis – kujutavad endast tehnilisi eeskirju, millele juhul, kui neist ei ole teatatud komisjonile, ei saa tugineda üksikisiku vastu.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.