62015CC0354
MICHAL BOBEK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2016. szeptember 8. (
1
)
C‑354/15. sz. ügy
Andrew Marcus Henderson
kontra
Novo Banco, SA
(a Tribunal da Relação de Évora [évorai fellebbviteli bíróság, Portugália] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés — 1393/2007 rendelet — Bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítése és közlése — Postai szolgáltatás útján történő kézbesítés — Tértivevényes ajánlott levél — Megfelelő mód — Idézések és értesítések harmadik személynek történő kézbesítése — Az 1393/2007 rendelet II. mellékletében szereplő formanyomtatvány”
I – Bevezetés
1.
Egy portugál bank eljárást indított írországi illetőségű adósával szemben. Az idézés kézbesítése három szempontból volt problémás. Először, az idézés tértivevénye nem érkezett vissza a portugál bírósághoz. Másodszor, a kézbesített iratot állítólag az adós lakóhelyén, de harmadik személy vette át. Harmadszor, a kézbesített irathoz nem csatolták az 1393/2007/EK rendelet (
2
) II. mellékletében szereplő formanyomtatványt (a továbbiakban: a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány), amelynek tájékoztatnia kellett volna a címzettet az irat átvételének megtagadásához való jogáról.
2.
Az alapügyben mégis érvényesnek tekintették ezen irat fent bemutatott kézbesítését. Három okkal indokolták ezt. Először, a nemzeti bíróság kérésére a portugál postai szolgáltató a bíróságnak küldött levélben megerősítette az irat írországi kézbesítésének helyét és időpontját. Másodszor, a nemzeti bíróság arra következtetett, hogy az idézés harmadik személy általi átvétele kiváltotta a címzett általi átvétel vélelmét, és nem döntötték meg ezt a vélelmet. Harmadszor, úgy vélte, hogy bár a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány hiánya problémás, azt mégis orvosolta a tény, hogy a címzett nem kifogásolta a nemzeti jogban erre biztosított határidőn belül a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány hiányát.
3.
A szóban forgó ügyben a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy az idézések és értesítések kézbesítésére vonatkozó, hivatkozott nemzeti szabályok összhangban állnak‑e az 1393/2007 rendelet követelményeivel.
II – Az alkalmazandó jog
A – Az uniós jog
4.
Az 1393/2007 rendelet (2) preambulumbekezdése szerint „a belső piac megfelelő működése szükségessé teszi a bírósági és bíróságon kívüli iratok továbbításának javítását és meggyorsítását a polgári vagy kereskedelmi ügyekben a tagállamok közötti kézbesítés során”.
5.
Ugyanezen rendelet (6) preambulumbekezdése szerint „a polgári peres eljárások hatékonysága és gyorsasága megköveteli, hogy a bírósági és bíróságon kívüli iratokat közvetlenül és gyors módon továbbítsák a tagállamok által kijelölt helyi szervek között […]”.
6.
Az 1393/2007 rendelet 8. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett 8. cikkének (1) bekezdése meghatározza azt a kötelezettséget, hogy a bírósági iratok kézbesítése során, beleértve a postai szolgáltatások útján történő kézbesítést is, mellékelni kell a II. mellékletben szereplő formanyomtatványt. A II. mellékletben szereplő formanyomtatvány célja a címzett tájékoztatása arról, hogy megtagadhatja a kézbesítendő irat átvételét a kézbesítés alkalmával, illetve az iratnak a kézbesítéstől számított egy héten belül az átvevő intézmény számára történő visszaküldésével, ha az nem a következő nyelvek egyikén került megszövegezésre, és nem mellékeltek hozzá fordítást ezen nyelvek egyikén: a) olyan nyelv, amelyet a címzett megért; vagy b) az átvevő tagállam hivatalos nyelve vagy, amennyiben annak a tagállamnak több hivatalos nyelve is van, a kézbesítés helyének hivatalos nyelve vagy hivatalos nyelveinek egyike.
7.
Az 1393/2007 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése szerint „[h]a a címzett az (1) bekezdés alapján megtagadta az irat átvételét, az iratkézbesítés orvosolható az (1) bekezdésben meghatározott valamely nyelven készült fordítással ellátott irat kézbesítésével a címzett részére e rendelet rendelkezéseinek megfelelően. Ebben az esetben az irat kézbesítésének időpontja az a nap, amikor a fordítással ellátott iratot az átvevő tagállam jogának megfelelően kézbesítik. Ha azonban valamely tagállam joga szerint az iratot meghatározott időtartamon belül kell kézbesíteni, akkor a kérelmező tekintetében az eredeti irat kézbesítésének a 9. cikk (2) bekezdése szerint meghatározott időpontját kell figyelembe venni.”
8.
Az 1393/2007 rendelet 9. cikke a kézbesítés időpontjával foglalkozik. A 9. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett 9. cikk (1) bekezdése szerint az irat kézbesítésének időpontja főszabály szerint az a nap, amelyen az iratot az átvevő tagállam jogának megfelelően kézbesítik.
9.
A 9. cikk (2) bekezdése szerint „[h]a azonban valamely tagállam joga szerint az iratot meghatározott időtartamon belül kell kézbesíteni, akkor a kérelmező tekintetében az e tagállam joga által meghatározott időpontot kell figyelembe venni”.
10.
Az 1393/2007 rendelet 14. cikke a következőképpen rendelkezik: „Bármely tagállam tértivevényes ajánlott levélben vagy ennek megfelelő módon kézbesíthet bírósági iratokat másik tagállamban lakóhellyel rendelkező személyek részére közvetlenül, postai szolgáltatások útján.”
11.
Az 1393/2007 rendelet 19. cikke a megjelenést elmulasztó alperessel foglalkozik. A 19. cikk (1) bekezdésének vonatkozó része a következőképpen rendelkezik: „Amennyiben e rendelet rendelkezései alapján idézést vagy azzal egyenértékű iratot kézbesítés céljából egy másik tagállamba kellett továbbítani, és az alperes nem jelent meg, határozat addig nem hozható, amíg megállapítást nem nyer, hogy:
[…]
és az iratot […] megfelelő időben kézbesítették vagy adták át ahhoz, hogy az alperes védekezést terjeszthessen elő.”
B – A nemzeti jog
12.
A Código de Processo Civil (portugál polgári perrendtartás; a továbbiakban: CCP) 230. cikkének értelmében a tértivevényes ajánlott levél útján való idézést úgy kell tekinteni, hogy azt a tértivevény aláírásának időpontjában kézbesítették, és maga az idézett személy vette át, még akkor is, ha egy harmadik személy a tértivevény aláírója. Ellenkező bizonyításig vélelmezni kell, hogy a levelet szabályszerűen átadták a címzettnek, amely bizonyítás ez utóbbit terheli.
13.
A CCP 365. cikkének (3) bekezdése és 293. cikkének (2) bekezdése szerint ideiglenes intézkedésekre vonatkozó eljárásban a fellebbezésre nyitva álló határidő 10 nap. Az NCPC 366. cikkének (3) bekezdése pontosítja, hogy a határidő szintén 10 nappal hosszabbítható meg.
14.
Ha az idézéshez nem csatolják a II. mellékletben szereplő formanyomtatványt, akkor a portugál jog és ítélkezési gyakorlat szerint e körülmény lényeges alaki követelmény megsértését jelenti, és az idézés semmisségét eredményezi a CCP 191. cikkének (1) bekezdése alapján.
15.
A CCP 191. cikkének (2) bekezdése alapján azonban a lényeges alaki követelmény megsértése miatti semmisségre való hivatkozásra nyitva álló határidő megegyezik az ellenkérelemre irányadó határidővel, amely a jelen jogvitában az idézést követő 20 napos határidő. A semmisség orvosoltnak tekintendő, ha e határidőn belül nem hivatkoznak rá.
III – A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
16.
A Novo Banco, SA (ellenérdekű fél) 2008‑ban két lízingszerződést kötött A. M. Hendersonnal (fellebbező) a portugáliai Portimão városban található üzlethelyiségek tárgyában. A fellebbező elmulasztotta megfizetni az e helyiségek tekintetében 2012 márciusában, illetőleg augusztusában esedékes díjat, és a további díjakkal is elmaradt. Ezt követően az ellenérdekű fél megszüntette mindkét szerződést.
17.
A fellebbező megtagadta az ingatlanok visszaszolgáltatását. Az ellenérdekű fél Portugáliában eljárást indított a fellebbezővel szemben, többek között ideiglenes intézkedések meghozatalát, különösen az ingatlanok visszaszolgáltatására való kötelezést kérve.
18.
Az eljárás megindításának időpontjában a fellebbező lakóhelye Írországban volt. Úgy tűnik, hogy az idézést a fellebbező írországi lakcímére kézbesítették ajánlott levélben.
19.
A tértivevényt azonban nem küldték vissza a nemzeti bírósághoz. A nemzeti bíróság ezért panaszt tett a portugál postai szolgáltatónál (Correios, Telégrafos e Telefonos; a továbbiakban: CTT). A CTT válaszlevelében megerősítette, hogy „az Írország mint célország postai szolgáltatója által vezetett informatikai nyilvántartás szerint […]”, 2014. július 22‑én a címzett átvette az idézést tartalmazó levelet. A CTT leveléhez mellékelték az ír postai szolgáltató küldeménykövető rendszerében rögzített vonatkozó bejegyzés másolatát, amely tartalmazta a kézbesített irat nyilvántartási számát, vonalkódját és kézbesítési történetét, megadva a kézbesítés idejét és helyét, feltüntetve továbbá a küldeményt átvevő személy nevét és aláírását. Ez a személy a következőképpen írt alá: „A. Henderson” (
3
).
20.
Az idézéshez nem mellékelték a II. mellékletben szereplő formanyomtatványt.
21.
A fellebbező nem nyújtott be ellenkérelmet a portugál nemzeti jogban előírt határidőn belül. Ennek megfelelően elrendelték az ellenérdekű fél által kért ideiglenes intézkedést.
22.
Ezt követően a fellebbező megtámadta az ideiglenes intézkedés elrendeléséről szóló ítéletet a kérdést előterjesztő bíróság előtt, és kérte az idézés ismételt kézbesítésének elrendelését. Úgy vélte, hogy az eredeti idézéskézbesítés nem felelt meg az alkalmazandó eljárási követelményeknek. A fellebbező rámutatott, hogy a tértivevény nem érkezett vissza a bírósághoz. Hangsúlyozta továbbá, hogy nem bizonyították, hogy valójában ki vette át az idézést. Kifogásolta továbbá a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány hiányát is, amely megfosztotta az átvétel megtagadására vonatkozó jogára vonatkozó tájékoztatástól, mivel csupán portugál nyelven kézbesítettek – ezt a nyelvet nem érti. Azzal érvelt, hogy az idézéshez csatolni kellett volna annak angol vagy ír fordítását, mert ezek Írországban a kézbesítendő idézések és értesítések kizárólagosan elfogadott nyelvei.
23.
A kérdést előterjesztő bíróság elutasította a fellebbezést. A fellebbező ezt követően ugyanazon bíróság előtt benyújtotta a másodfokú ítélet megváltoztatása iránti kérelmet, mivel konkrét ítéletek megjelölése nélkül úgy vélte, hogy a másodfokú ítélet nem összeegyeztethető a Bíróság ítélkezési gyakorlatával.
24.
Mindezek alapján a Tribunal da Relação de Évora (évorai fellebbviteli bíróság) felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
1)
Amennyiben a portugál bíróság, amely előtt az Európai Unió másik tagállamában lakóhellyel rendelkező polgár ellen polgári bírósági eljárás van folyamatban, tértivevényes ajánlott levélben idézi a szóban forgó személyt az említett eljárás érdekében, és az adott tértivevényt nem küldték vissza, a[z 1393/2007/EK] rendelet és az annak alapját képező elvek fényében a portugál bíróság megállapíthatja‑e a levél címzettjének lakóhelye szerinti ország postai szolgáltatója által rendelkezésre bocsátott olyan iratok alapján, hogy megtörtént az idézés, amelyek igazolják a tértivevényes ajánlott levélnek a címzett részére történő átadását?
2)
A portugál polgári perrendtartás 230. cikkének az első kérdésben felvetett esetre történő alkalmazása ellentétes‑e a rendelettel és az annak alapját képező elvekkel?
3)
A portugál polgári perrendtartás 191. cikke (2) bekezdésének a jelen jogvitában való alkalmazása ellentétes‑e a rendelettel és az annak alapját képező elvekkel?
25.
Írásbeli észrevételt a holland, a portugál és a spanyol kormány, valamint a Bizottság nyújtott be. A portugál kormány és a Bizottság a 2016. július 7‑én megtartott tárgyaláson szóbeli észrevételeket tettek.
IV – Értékelés
26.
Indítványomban először megvizsgálom az 1393/2007 rendelet vonatkozó bizonyítási követelményeit annak igazolásához, hogy sor került a postai szolgáltatás útján történő kézbesítésre (A. rész). Másodszor arra a kérdésre összpontosítok, hogy összeegyeztethető‑e a rendelettel a címzett lakcímén valamely harmadik személy által igazolt kézbesítés (B. rész). Végül megválaszolom azt a kérdést, hogy a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány kézbesített irat mellé csatolásának elmulasztását orvosolhatja‑e az ellenkérelem adott határidőn belüli benyújtásának hiánya (C. rész).
A – Tértivevény vagy az annak megfelelő mód
27.
Első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy az 1393/2007 rendelet megengedi‑e a nemzeti bíróságnak, hogy a kézbesítés érvényességének értékelése során figyelembe vegyen más bizonyítékot olyan helyzetben, amelyben postai szolgáltató útján került sor a kézbesítésre, de nem érkezett vissza a tértivevény. Pontosabban, a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy a tértivevény helyettesíthető‑e a postai szolgáltató által kiállított olyan irattal, amely bizonyítja az ajánlott levél címzettnek való kézbesítését.
28.
Az 1393/2007 rendelet kimerítő jelleggel felsorolja az idézések kézbesítésének módját. (
4
) Az 1393/2007 rendelet nem állapít meg hierarchiát a kézbesítési módok között. (
5
)
29.
A rendelet 14. cikke szerint a lehetséges kézbesítési módok egyike a postai szolgáltatások útján történő kézbesítés. A 14. cikk azonban csupán arra utal, hogy hogyan kell végrehajtani a postai szolgáltatások útján történő kézbesítést: a kézbesítésnek tértivevényes ajánlott levélben vagy ennek megfelelő módon kell történnie. (
6
) Nem részletezi e kézbesítési módszert. Az 1393/2007 rendelet I. mellékletében szereplő (az átvevő és átadó intézmények általi kézbesítés során a kommunikációjukhoz használt (
7
)) formanyomtatvánnyal ellentétben sem a 14. cikk, sem az 1393/2007 rendelet más rendelkezése nem részletezi a rendelet szerinti tértivevényes kézbesítéssel kapcsolatos kérdéseket.
30.
Mivel sem a 14. cikk, sem a rendelet más rendelkezése nem részletezi a „tértivevény” konkrét formáját, ennek pontos meghatározása a nemzeti jogra hárul. (
8
)
31.
A 14. cikk továbbá kifejezetten hivatkozik a tértivevénynek „megfelelő mód” lehetőségére. Más szavakkal kifejezve, lehet, hogy nem is szükséges a „tértivevény”, ha rendelkezésre áll az irat címzettnek való kézbesítését bizonyító, más megfelelő és hiteles bizonyíték. (
9
)
32.
Összefoglalva, a 14. cikk igen tág rendelkezés marad a tekintetben, hogy milyen különös fajta bizonyíték szükséges a postai szolgáltatások útján történő kézbesítés megtörténtének bizonyításához.
33.
Ezt a tág jelleget és az iratkézbesítés nemzeti bizonyításai körében ennek eredményeképpen megmutatkozó különbségeket azonban álláspontom szerint két módon korlátozza az 1393/2007 rendelet által létrehozott rendszer működése és célkitűzése. Először, a tértivevény vagy megfelelője különös formájának kellő bizonyító erejű információval kell ellátnia a nemzeti bíróságot a kézbesítés érvényességének értékeléséhez. Másodszor, a nemzeti bíróságnak képesnek kell lennie annak értékelésére is, hogy tiszteletben tartották‑e a címzett eljárási jogait.
34.
Az első korlát tekintetében a tértivevény szabványbizonyíték, rendszerint elegendőnek tekintik az iratkézbesítés tényének megállapításához. Általában legalább a kézbesítés helyére és idejére, valamint az átvevő személyre vonatkozó adatokat tartalmazza. A tértivevény ilyen bizonyító jellege, valamint a 14. cikk szövegének a „megfelelő” kifejezés használatából fakadó nyitottsága azonban arra enged következtetnem, hogy a „tértivevény” elnevezésű papírdarab hiánya nem érvényteleníti automatikusan a kézbesítést. Ennek oka, hogy az ilyen papírdarab hiánya nem jelenti azt, hogy a nemzeti bíróság nem tudja megállapítani, hogy az iratokat valóban kézbesítették‑e a címzett részére. A bírók az e kérdésre vonatkozó egyéb bizonyítékok alapján is elvégezhetik ennek megállapítását.
35.
A második korlát a címzett eljárási jogainak védelmére vonatkozik. A Bíróság hangsúlyozta, hogy az idézés megfelelő kézbesítéséhez való jog a tisztességes eljáráshoz való jogból vezethető le. (
10
) Ezt a védelmet nem gyengítheti az 1393/2007 rendelet által követett cél, nevezetesen a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítésének és közlésének meggyorsítása és hatékonyabbá tétele. (
11
)
36.
A címzett eljárási jogainak tiszteletben tartása különösen fontos továbbá, amikor polgári és kereskedelmi ügyekben (
12
) folytatott igazságügyi együttműködés egyéb aktusainak tágabb összefüggéseiben vizsgáljuk azt, például az 1215/2012/EU rendelet (
13
) (a továbbiakban: „Brüsszel I”‑rendelet [átdolgozás]) és a 805/2004/EK rendelet (
14
) kapcsán. Valóban, a bírósági eljárást megindító irat megfelelő kézbesítésének megtörténte vagy elmaradása kulcsfontosságú annak későbbi vizsgálata során, hogy a meghozott ítélet elismerhető és végrehajtható‑e, valamint hogy a 805/2004 rendelet szerinti nem vitatott követelésekre vonatkozó európai végrehajtható okiratnak minősülhet‑e. (
15
)
37.
A nemzeti bíróságnak kell tényszerűen megvizsgálni valamennyi egyedi ügy konkrét körülményeit annak megállapításához, hogy az 1393/2007 rendelet 14. cikke szerinti tértivevény vagy annak megfelelője tekintetében tiszteletben tartották‑e a fent bemutatott két korlátot.
38.
Nem kívánom megelőlegezni a nemzeti bíróság által a szóban forgó ügyben elvégzendő vizsgálatot. Mivel azonban a kérdést előterjesztő bíróság első kérdésében kifejezetten kérte a Bíróságot a nemzeti postai szolgáltató által kiadott, a fenti 19. pontban bemutatott írásos megerősítés releváns voltának vizsgálatára, azt javaslom, hogy a nemzeti bíróság által beszerzendő további bizonyítékok függvényében tekintsük e megerősítést a tértivevénynek „megfelelőnek”.
39.
Mindezek alapján arra következtetek, hogy úgy kell értelmezni az 1393/2007 rendelet 14. cikkét, hogy a nemzeti bíróság figyelembe vehet a tértivevénytől eltérő iratot annak eldöntése során, hogy a hivatkozott rendelkezéssel összhangban kézbesítették‑e az idézést a címzettnek. A tértivevénynek megfelelő minősítéshez a szóban forgó iratnak lehetővé kell tennie a nemzeti bíróság számára annak igazolását, hogy a címzettnek történő kézbesítés tiszteletben tartotta eljárási jogait.
B – A címzett lakóhelyén valamely harmadik személy aláírásával igazolt átvétel
40.
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy az 1393/2007 rendelettel összeegyeztethető‑e az olyan nemzeti szabály, amelynek értelmében kereskedelmi ügyekben azon a napon érvényesnek tekintendő az idézés kézbesítése, amelyen valamely harmadik személy a címzett lakóhelyén aláírja a tértivevényt.
41.
Hangsúlyozandó, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben bemutatott nemzeti szabály a harmadik személy általi puszta átvételtől teszi függővé a kézbesítési vélelmet. A szóban forgó ügy ténybeli összefüggéséből azonban kiderül, hogy az iratot a fellebbező címére kézbesítették, és állítólag azon a lakcímen írta alá valamely harmadik személy. Arra irányulóként értelmezem ezért a nemzeti bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdését, hogy összeegyeztethető‑e az 1393/2007 rendelettel az azt előíró nemzeti szabály, hogy érvényesnek tekintendő a címzett lakóhelyén valamely harmadik személy részére történt kézbesítés.
42.
Ahogyan azt a korábbi szakaszban már kifejtettem, az 1393/2007 rendelet nem harmonizálja a postai szolgáltatások útján történő kézbesítés részleteit azon követelmény előírásán túl, hogy tértivevényes ajánlott levélben vagy ennek megfelelő módon kell megvalósítani azt.
43.
A kézbesítés időpontjának meghatározása tekintetében az 1393/2007 rendelet 9. cikke megállapítja, hogy a tagállamok joga szerint kell megválaszolni ezt a kérdést. Pontosabban a kézbesítés időpontját főszabály szerint az átvevő tagállam jogának megfelelően kell megállapítani, és a szóban forgó ügyben ez Írország.
44.
Az 1393/2007 rendelet azonban nem tartalmaz kifejezett szabályokat a harmadik személynek történő kézbesítés érvényességéről. E tekintetben a következőket jegyzem meg.
45.
A bírósági iratok polgári és kereskedelmi ügyekben való kézbesítésére alkalmazandó szabványok általában kevéssé szigorúak, mint az igazgatási vagy büntetőügyekben alkalmazandók. Különösen a büntetőeljárás területén (
16
) várható el, hogy valóban személyesen kézbesítsenek az egyénnek, a kézbesítés esetleges feltételezése vagy vélelme nélkül. Ellenben a polgári és kereskedelmi ügyekhez kapcsolódó kézbesítés területén számos vélelem vagy akár fikció található a tagállamok jogában. Ezek a polgári vagy kereskedelmi vonzatú vélelmek vagy fikciók általában a jogbiztonságra vonatkozó, a kérelmező és a címzett közötti megfelelő egyensúly kialakítását célozzák. (
17
)
46.
A tény, hogy az 1393/2007 rendelet nem szól a harmadik személy általi átvételről, valamint a 9. cikkben a tagállami jogra való hivatkozás arra enged következtetni, hogy az ilyen kézbesítés nem szükségszerűen ellentétes magával a rendelettel.
47.
A rendelet 19. cikke (1) bekezdésének b) pontja közvetett módon támogatja is a feltételezést, hogy az 1393/2007 rendelettel nem ellentétes a harmadik személynek történő kézbesítés. A 19. cikk (1) bekezdésének b) pontjában a megjelenést elmulasztó alperesre vonatkozó követelmények és védelmek szerepelnek. Pontosítja, hogy az alperessel szemben határozat addig nem hozható, amíg megállapítást nem nyer például, hogy az iratot ténylegesen átadták az alperes számára, vagy azt eljuttatták a lakóhelyére. (
18
)
48.
Anélkül, hogy általános kézbesítési szabályt állapítanánk meg az 1393/2007 rendelet alapján, egyértelmű, hogy a 19. cikk (1) bekezdésének b) pontja (a polgári és kereskedelmi ügyek eljárási szabályait megállapító más uniós jogi rendelkezésekhez (
19
) hasonlóan) vázolja az iratok harmadik személynek való kézbesítésének lehetőségét, feltéve hogy az iratokat az alperes lakóhelyén kézbesítették.
49.
Mindezek alapján úgy vélem, hogy az 1393/2007 rendelet nem zárja ki az idézés kézbesítésének érvényességét mint olyant, ha a címzett címén valamely harmadik személy írja alá a tértivevényt. Ennek azonban két fontos feltétele van.
50.
Először, ahogyan a Bizottság helyesen rámutatott a tárgyaláson, a címzett lakóhelyén való kézbesítés azt jelenti, hogy az iratot a címzett konkrét lakcímére kell kézbesíteni. Így például a valamely személy részére a lakótömbben való kézbesítés nem lesz elég a konkrét lakás bejáratánál való kézbesítéssel szemben.
51.
Másodszor, a címzett címén tartózkodó olyan felnőtt személynek kell igazolnia az átvételt, akitől ésszerűen elvárható annak biztosítása, hogy a címzett valóban meg is kapja a kézbesített iratot. Álláspontom szerint ez megvalósul például egy rokon vagy a címzettel közös lakóhelyen élő személy, vagy más, a címzettel bizalmi viszonyban lévő felnőtt esetében.
52.
Következésképpen azt javaslom, hogy úgy kell értelmezni az 1393/2007 rendeletet, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabály, amely szerint a címzettnek kézbesítettnek minősül az idézés, ha valamely harmadik személy aláírja azt, feltéve, hogy olyan felnőtt személy veszi át a kézbesített iratot, akiről ésszerűen feltételezhető a címzettnek való átadás.
C – A II. mellékletben szereplő formanyomtatvány mellékelésének elmulasztása
53.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt szeretné tudni, hogy az 1393/2007 rendelet lehetővé teszi‑e az azt előíró nemzeti szabályt, hogy a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány elmaradása semmissé teszi az idézés kézbesítését, de ezt a semmisséget orvosolhatja az, ha adott határidőn belül nem nyújtanak be ellenkérelmet a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány hiányára hivatkozással. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből következően a szóban forgó szabály a CCP 191. cikkének (2) bekezdése.
54.
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány a kézbesítés szükséges eleme. A formanyomtatvány célja annak biztosítása, hogy az alperes gyakorolhatja az iratkézbesítés megtagadásának jogát, ha nem teljesülnek az 1393/2007 rendelet 8. cikkének (1) bekezdésében meghatározott nyelvi követelmények. A Bíróság ezenkívül megjegyezte, hogy az 1393/2007 rendelet e formanyomtatványok használata vonatkozásában semmilyen kivételt nem tartalmaz. A Bíróság továbbá meglehetősen egyértelmű volt annak megállapításakor, hogy a formanyomtatvány elmaradása esetén meg kell azt küldeni a címzettnek. (
20
)
55.
A Bíróság az 1393/2007 rendelet 4. cikke szerinti, vagyis az érintett tagállamok áttevő és átvevő intézményei közötti kézbesítéssel összefüggésben fogalmazta meg ezeket a következtetéseit. A rendelet 8. cikkének (4) bekezdése mindazonáltal a postai szolgáltatások útján történő kézbesítésre is egyértelműen alkalmazandónak nyilvánítja a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány használatának szabályait.
56.
Következésképpen, amennyiben a II. mellékletben szereplő formanyomtatványt nem csatolják a postai szolgáltatások útján kézbesített eljárásindító iratokhoz, úgy késedelem nélkül meg kell azt küldeni a címzett részére. Ezért álláspontom szerint a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány hiányát nem orvosolhatja annak az időtartamnak az eltelte, amelyen belül az irat címzettje nem nyújtott be ellenkérelmet a formanyomtatvány hiányára hivatkozással.
57.
A II. mellékletben szereplő formanyomtatvány a címzett védelemhez való joga tiszteletben tartásának biztosítására irányul a kézbesítés olyan esetben való megtagadásának jogáról való tájékoztatással, amikor nem teljesülnek az 1393/2007 rendelet 8. cikkének (1) bekezdésében meghatározott nyelvi követelmények. Ha hiányzik a megfelelő fordítás, lehet, hogy a címzett egyáltalán nem is érti meg a kézbesített iratot.
58.
Ha ilyen helyzetben hiányzik a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány, elképzelhető, hogy a címzett nem szerez tudomást a kézbesítés megtagadásához való jogáról. A tudomásszerzés hiányát csak a hiányzó ismeretanyag átadása orvosolhatja, a puszta időmúlás biztosan nem alkalmas erre. Logikus tehát, hogy semmilyen eljárási következtetést nem vonhatunk le abból a tényből, hogy a címzett az arra nyitva álló határidőn belül nem nyújtott be ellenkérelmet a II. mellékletben szereplő formanyomtatvány hiányára hivatkozással, hiszen az is lehet, hogy a címzettnek nem is volt tudomása az ellenkérelem benyújtásának lehetőségéről.
59.
Hozzátehetjük, hogy a II. mellékéletben szereplő formanyomtatvány biztosításának kötelezettsége minden körülmények között érvényesül, tekintet nélkül arra, hogy a címzett ért‑e a kézbesített irat megszövegezésének nyelvén. Csak a helyes (azaz a II. mellékletben szereplő formanyomtatványt tartalmazó) kézbesítés biztosíthatja az illetékes bíróság által annak vizsgálatát, hogy igazolt‑e a címzett részéről az esetleges megtagadás. (
21
)
60.
Arra következtetek tehát, hogy az 1393/2007 rendelet szerint tilos az azt kimondó nemzeti szabály, hogy az 1393/2007 rendelet II. mellékletében szereplő formanyomtatvány hiányából eredő kézbesítési szabálytalanságot orvosolhatja annak az időtartamnak az eltelte, amelyen belül a címzett nem nyújtott be ellenkérelmet a formanyomtatvány hiányára hivatkozással. Ezt a mulasztást csupán a formanyomtatvány címzettnek való, az 1393/2007 rendelet alkalmazandó rendelkezéseivel összhangban álló kézbesítése orvosolhatja.
V – Végkövetkeztetések
61.
Mindezen megfontolások alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a Tribunal da Relação de Évora (évorai fellebbviteli bíróság) által előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
Az első kérdés:
Úgy kell értelmezni a tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről („iratkézbesítés”), és az 1348/2000/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. november 13‑i 1393/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 14. cikkét, hogy a nemzeti bíróság figyelembe vehet a tértivevénytől eltérő iratot annak eldöntése során, hogy a hivatkozott rendelkezéssel összhangban kézbesítették‑e az idézést a címzettnek. A tértivevénynek megfelelő minősítéshez a szóban forgó iratnak lehetővé kell tennie a nemzeti bíróság számára annak igazolását, hogy a címzettnek történő kézbesítés tiszteletben tartotta eljárási jogait.
A második kérdés:
Úgy kell értelmezni az 1393/2007 rendeletet, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabály, amely szerint a címzettnek kézbesítettnek minősül az idézés, ha valamely harmadik személy aláírja azt, feltéve, hogy olyan felnőtt személy veszi át a kézbesített iratot, akiről ésszerűen feltételezhető a címzettnek való átadás.
A harmadik kérdés:
Az 1393/2007 rendelet szerint tilos az azt biztosító nemzeti szabály, hogy az 1393/2007 rendelet II. mellékletében szereplő formanyomtatvány hiányából eredő kézbesítési szabálytalanságot orvosolhatja annak az időtartamnak az eltelte, amelyen belül a címzett nem nyújtott be ellenkérelmet a formanyomtatvány hiányára hivatkozással. Ezt a mulasztást csupán a formanyomtatvány címzettnek való, az 1393/2007 rendelet alkalmazandó rendelkezéseivel összhangban álló kézbesítése orvosolhatja.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről („iratkézbesítés”), és az 1348/2000/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. november 13‑i 1393/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 324., 79. o.).
(
3
)	A fellebbező keresztneve Andrew.
(
4
)	A 2012. december 19‑iAlder‑ítélet (C-325/11, EU:C:2012:824, 30–32. pont).
(
5
)	Lásd: a 2006. február 9‑iPlumex‑ítélet (C‑473/04, EU:C:2006:96, 22. pont). Az ítélet az 1393/2007 rendelet elődjével, a tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló, 2000. május 29‑i 1348/2000/EK tanácsi rendelettel (HL L 160., 37. o; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 1. kötet, 227. o.) foglalkozott.
(
6
)	Ez változást jelent az 1348/2000 rendelethez képest, az 1348/2000 rendelet 14. cikke (amely ugyancsak a postai szolgáltatások útján történő kézbesítés lehetőségéről szólt) nem jelölte meg az iratkézbesítés konkrét postázási módját.
(
7
)	Lásd az 1393/2007 rendelet 4. cikkének (3) bekezdését, 6. cikkének (1), (3) és (4) bekezdését, a 7. cikke (2) bekezdésének a) pontját és 10. cikkének (1) bekezdését.
(
8
)	Idetartoznak az Egyetemes Postaegyesület által meghatározott alkalmazandó nemzetközi szabványok.
(
9
)	Ahogyan a Bizottság írásbeli észrevételeiben kifejti, a 14. cikk szövege (különösen, amennyiben a szöveg különböző nyelvi változataira gondolunk) nem teljesen egyértelmű a tekintetben, hogy a „megfelelő” kifejezés csak a „tértivevényre” vonatkozik, vagy a kézbesítés „tértivevényes ajánlott levélben” történő módjára mint egészre. A szóban forgó üggyel összefüggésben mindazonáltal ez a kérdés lényegtelen, mivel mindkét esetben a tértivevénynek megfelelő bizonyítékot keressük, amely bizonyítja a címzettnek való kézbesítés megtörténtét.
(
10
)	E jogot az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének második bekezdése, valamint az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény (EJEE) 6. cikkének (1) bekezdése biztosítja. Lásd: a 2016. április 28‑iAlta Realitat végzés (C‑384/14, EU:C:2016:316, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd továbbá: EJEB 2016. május 31‑i Gankin és társai kontra Oroszország ítélet, (CE:ECHR:2016:0531JUD000243006, 28. és 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	Lásd az 1393/2007 rendelet (2) és (6) preambulumbekezdését. Lásd: a 2015. szeptember 16‑iAlpha Bank Cyprus ítélet (C‑519/13, ECLI:EU:C:2015:603, 30–31. pont) és a 2012. december 19‑iAlder‑ítélet (C-325/11, ECLI:EU:C:2012:824, 34–36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Analógia útján lásd a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelettel (HL L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.; helyesbítések: HL L 242., 6. o., HL 2011. L 124., 47. o.) összefüggésben: a 2016. július 7‑iLebek‑ítélet (C‑70/15, EU:C:2016:524, 33–34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
12
)	A 2008. május 8‑iWeiss und Partner ítélet (C‑14/07, EU:C:2008:264, 50. pont).
(
13
)	A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 351., 1. o.).
(
14
)	A nem vitatott követelésekre vonatkozó európai végrehajtható okirat létrehozásáról szóló, 2004. április 21‑i 805/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 143., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 7. kötet, 38. o.).
(
15
)	A 44/2001/EK rendelettel összefüggésben lásd: EJEB 2016. május 23‑i Avotinš kontra Lettország ítélet (CE:ECHR:2016:0523JUD001750207, különösen a 113–125. pont).
(
16
)	E tekintetben lásd: a 2016. május 24‑iDworzecki‑ítélet (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346), amely a 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (HL L 81., 24. o.) módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározattal (HL L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.) foglalkozott.
(
17
)	Az 1393/2007 rendelet is figyelembe veszi a kérelmező helyzetét, ahogy azt a 8. cikk (3) bekezdésének utolsó mondata bizonyítja. Lásd, ilyen értelemben, a 2015. szeptember 16‑iAlpha Bank Cyprus ítélet (C‑519/13, EU:C:2015:603, 33. pont).
(
18
)	Kiemelés tőlem. Másodlagosan határozat hozható, ha az iratot olyan módon kézbesítették, amelyet az átvevő tagállam belső joga a saját területén keletkezett iratoknak az ott tartózkodó személyek részére történő kézbesítésére előír (az 1393/2007 rendelet 19. cikke (1) bekezdésének a) pontja). Ezen túlmenően bizonyítani kell, hogy az iratot mindkét esetben megfelelő időben kézbesítették vagy adták át ahhoz, hogy az alperes védekezést terjeszthessen elő.
(
19
)	A 805/2004 rendelet 14. cikke (1) bekezdésének a) pontja másik példát biztosít e tekintetben. A rendelkezés a kézhezvétel bizonyítéka nélküli kézbesítés különös helyzetével foglalkozik, és lehetőséget biztosít a személyes kézbesítésre az adós személyes címére, az adóssal egy háztartásban élő vagy az ott foglalkoztatott személyek részére. Kiemelés tőlem.
(
20
)	A 2015. szeptember 16‑iAlpha Bank Cyprus ítélet (C‑519/13, EU:C:2015:603, 45., 55., 72. és 76. pont).
(
21
)	E tekintetben lásd: 2016. április 28‑iAlta Realitat végzés (C‑384/14, EU:C:2016:316, 75–76. pont); 2015. szeptember 16‑iAlpha Bank Cyprus ítélet (C‑519/13, EU:C:2015:603, 54. pont).