62024CJ0481_RES
C‑481/24. sz. ügy
E. sp.j.
kontra
C. sp. z o.o.
(a Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie [Lengyelország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2025. december 18.
„Előzetes döntéshozatal – 2011/7/EU irányelv – A kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetések elleni fellépés – A 3. cikk (1) bekezdése és (3) bekezdésének a) pontja – Késedelmi kamatok – A 6. cikk (1) és (2) bekezdése – A behajtási költségek megtérítése – Feltételek – A kölcsönös követelések visszaható hatályú nyilatkozat útján történő beszámítását előíró nemzeti szabályozás – A követeléseknek az alacsonyabb összegű követelés erejéig való egyidejű megszűnése – A kamatra és a kártérítésre gyakorolt hatások”
Jogszabályok közelítése – A kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetések elleni fellépés – 2011/7 irányelv – Késedelmi kamatok – A behajtási költségek megtérítése – A kölcsönös követelések visszaható hatályú nyilatkozat útján történő beszámítását előíró nemzeti szabályozás – Az ilyen nyilatkozatnak a követelés szerződéses fizetési határidejének lejártát követő benyújtása – Joghatások – A hitelező említett kamatokra és kártérítésre vonatkozó jogának visszaható hatályú megszűnése – Megengedhetőség
(2011/7 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 3. cikk, (1) bekezdés, 3. cikk, (1) bekezdés, a) pont, és 6. cikk, (1) és (2) bekezdés)
(lásd: 30–38., 41–44., 46–50, 54. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A Bíróság a Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (varsói kerületi bíróság, Lengyelország) által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapján eljárva pontosítja a kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetésekre vonatkozó szabályok 2011/7 irányelv (
1
) általi harmonizációjának terjedelmét, valamint azt az autonómiát, amellyel a tagállamok rendelkeznek az ezen irányelv által biztosított jogoknak megfelelő követelések megszűnésére vonatkozó olyan mechanizmusok szabályozása terén, mint a követelések visszamenőleges hatályú nyilatkozat útján történő beszámításának mechanizmusa.
Az E. társaságnak több követelése áll fenn a C. társasággal szemben szállítási szolgáltatások teljesítéséhez kapcsolódóan kiállított olyan számlák alapján, amelyeket az előírt határidőben nem egyenlítettek ki. E követelések késedelmes megfizetése miatt az E. társaság keresetet indított a kérdést előterjesztő bíróság előtt az említett követelések törvényes kamatokkal növelt összegének megfizetése, valamint a túlzott késedelemről szóló lengyel törvény rendelkezéseinek megfelelően a behajtási költségek megtérítése iránt.
A C. társaság azt állítja, hogy tartozása megszűnt, többek között azért, mert 2022. szeptember 2‑án az E. társasággal szemben fennálló kártérítési követelésén alapuló beszámítási nyilatkozatot nyújtott be. A C. társaság arra hivatkozik, hogy 2022. március 7‑től, amikor lejárt e kártérítési követelés megfizetésére nyitva álló határidő, az E. társaság a lengyel polgári törvénykönyv 499. cikke által az ilyen nyilatkozatnak biztosított visszaható hatály miatt elveszítette a túlzott késedelemről szóló lengyel törvényben előírt kamatok és kártérítés követeléséhez való jogát.
A kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy a polgári törvénykönyv e rendelkezése olyan jogi fikciót vezet be, amely szerint a beszámítási nyilatkozat visszaható hatállyal bír attól az időponttól kezdve, amikor a beszámítás lehetővé vált, vagyis amikor az e nyilatkozatot tévő jogalany követelése a fizetési határidő lejárta miatt esedékessé vált. Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy e visszaható hatály, amely a másik hitelező azon jogának elvesztését vonja maga után, hogy mind a kamatok, mind a behajtási költségek megtérítését követelje, sértheti‑e a 2011/7 irányelv 3. cikke (1) bekezdését és (3) bekezdésének a) pontját, valamint 6. cikkének (1) és (2) bekezdését (a továbbiakban: értelmezni kért rendelkezések).
A Bíróság álláspontja
A Bíróság elöljáróban emlékeztet arra, hogy valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez annak nemcsak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, valamint annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az említett rendelkezés részét képezi.
Először is, az értelmezni kért rendelkezések szövegét illetően a Bíróság hangsúlyozza, hogy a 2011/7 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a vállalkozások között lebonyolított ügyletekben a hitelező külön fizetési felszólítás nélkül legyen jogosult késedelmi kamatra, amennyiben teljesül azon kettős feltétel, hogy e hitelező eleget tesz kötelezettségeinek, és nem kapta kézhez időben az esedékes összeget, kivéve, ha az adós nem felel a késedelemért. Ezen túlmentően ezen irányelv 3. cikke (3) bekezdésének a) pontja szerint e feltételek teljesülése esetén a hitelező a szerződésben meghatározott fizetési határnap vagy határidő lejáratát követő naptól jogosult a késedelmi kamatra. Ezenkívül az említett irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok biztosítják, hogy amennyiben vállalkozások közötti kereskedelmi ügyletekben késedelmi kamat válik esedékessé, a hitelező jogosult az adóstól legalább 40 euró összegű átalány megfizetését követelni. Ugyanezen cikk (2) bekezdése értelmében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ez az átalányösszeg automatikusan, az adósnak küldött fizetési felszólítás hiányában is esedékessé váljon, és hogy az említett összeg a hitelező számára a felmerült behajtási költségek megtérítésére irányuljon. Így a 2011/7 irányelvben előírt késedelmi kamatok és a minimális átalányösszeghez való jog az ezen irányelv 3. cikkének (3)–(5) bekezdésében előírt fizetési határidő lejártakor automatikusan esedékessé válnak, feltéve hogy az ugyanezen cikk (1) bekezdésében előírt feltételek teljesülnek.
A Bíróság ugyanakkor megállapítja, hogy azon rendelkezések szövegéből, amelyek értelmezését kérik, nem következik, hogy e rendelkezések szabályoznák azokat a feltételeket, amelyek között az e kamatoknak és ezen átalányösszegnek megfelelő követelések adott esetben, többek között az azokat megalapozó főkövetelés megszűnése miatt megszűnhetnek.
Ezen szó szerinti értelmezést alátámasztja továbbá azon szövegkörnyezet, amelybe e rendelkezések illeszkednek. Kétségtelen ugyanis, hogy a 2011/7 irányelv előírja, hogy a hitelezőnek az e kamatokhoz és átalányösszeghez való joga „késedelmes fizetés” miatt keletkezik. E fogalom alá tartozik valamennyi, a szerződéses vagy törvényes fizetési határidőn belül nem teljesített fizetés, amennyiben a hitelező teljesítette szerződéses és jogszabályi kötelezettségeit, és nem kapta kézhez időben az esedékes összeget, kivéve, ha az adós a késedelemért nem felelős. (
2
) Ezenkívül az „esedékes összeg” (
3
)fogalma a szerződéses vagy törvényes fizetési határidőn belül kifizetendő tőkeösszeget jelöli, és annak magában kell foglalnia az alkalmazandó adókat, vámokat, illetékeket és díjakat. Mindazonáltal sem e fogalmak, sem a „késedelmi kamat” fogalmának meghatározása, sem pedig a 2011/7 irányelv egyetlen más rendelkezése nem írja elő azokat a feltételeket, amelyek között az e kamatoknak és ezen átalányösszegnek megfelelő követelések adott esetben megszűnhetnek.
Végül az értelmezni kért rendelkezések szó szerinti értelmezését megerősíti a 2011/7 irányelv célja is, amely a kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetések elleni fellépésre irányul a belső piac megfelelő működésének biztosítása érdekében, ily módon ösztönözve a vállalkozások versenyképességét. Mindazonáltal e cél elérése érdekében ezen irányelv nem hangolja össze a kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetésekre vonatkozó összes szabályt. Az említett irányelv ugyanis e tárgykörben csupán egyes, köztük a késedelmi kamatokra és a behajtási költségek megtérítésére vonatkozó szabályokat rögzít. Ennélfogva a 2011/7 irányelv nem a szerződéses kötelezettségekre vonatkozó általános jogi keret létrehozására irányul, hanem bizonyos olyan különös szabályok előírására szorítkozik, amelyeket be kell építeni a nemzeti polgári és kereskedelmi jogokba.
Következésképpen a Bíróság megállapítja, hogy a tagállamok továbbra is szabadon szabályozhatják a 2011/7 irányelvben előírt késedelmi kamatoknak és átalányösszegnek megfelelő követelések megszűnésére vonatkozó mechanizmusokat, így például a kompenzációs mechanizmust, azzal a feltétellel, hogy azok ugyanakkor nem sértik az ezen irányelv által elérni kívánt célokat, és nem fosztják meg azt hatékony érvényesülésétől.
A jelen ügyben, mivel a kölcsönös követelések megszűnésére nem a beszámítási nyilatkozat időpontjában, hanem egy korábbi időpontban kerül sor, nevezetesen amikor a beszámítás lehetővé vált, e követelések a megszűnésük időpontjától kezdve nem keletkeztethetnek késedelmi kamathoz való jogot. Egyébiránt, mivel a visszaható hatályú beszámítási nyilatkozat nem vonja maga után az e kamatokhoz való jog elvesztését, hanem azzal a következménnyel jár, hogy e jogot úgy kell tekinteni, mintha soha nem létezett volna, nincs jelentősége annak, hogy késedelmes fizetés esetén a beszámítás tárgyát képező követelések az érintett követelések jogi, szerződéses vagy kártérítési jellegétől függően eltérő mértékű kamatot eredményezhettek volna.
Ami azt a körülményt illeti, hogy a visszaható hatályú beszámítási nyilatkozat folytán azon hitelező, aki ilyen nyilatkozat címzettje, nem jogosult a behajtási költségek megtérítésére, a Bíróság megjegyzi, hogy a 2011/7 irányelv 6. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy az e rendelkezés által előírt minimális átalányösszegre való jogosultság a késedelmi kamat felszámítására vonatkozóan előírtakkal azonos feltételek mellett keletkezik. Ennélfogva az ilyen kamathoz való jog hiányában semmiféle átalányösszeghez való jog nem keletkezhet. Kétségtelen, hogy a hitelező, amennyiben nem kerül sor határidőben a részére történő kifizetésre, intézkedéseket tehet a követelésének behajtására, és így bizonyos olyan költségek hárulhatnak rá, amelyeket a beszámítási nyilatkozat visszaható hatálya folytán nem tud behajtani. Mindazonáltal minden szokásosan körültekintő hitelező vállalkozásnak számolnia kell az ilyen beszámítás lehetőségével, amint egyidejűleg egy másik vállalkozás adósává és hitelezőjévé válik.
Ebből következően a Bíróság megállapítja, hogy a 2011/7 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését és (3) bekezdése a) pontját, valamint 6. cikkének (1) és (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében, ha az adós a szerződésben meghatározott fizetési határidő lejártát követően benyújtott beszámítási nyilatkozat útján mégis megfizette az esedékes összeget, nem jár a hitelezőnek a késedelmes fizetés esetén alkalmazott törvényes kamat és a behajtási költségekért kártérítés, tekintettel az e nyilatkozathoz azon időponttól kezdődően kapcsolódó visszaható hatályra, amikor a beszámítás lehetővé vált.
(
1
)	A kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetések elleni fellépésről szóló, 2011. február 16‑i 2011/7/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 48., 1. o.; helyesbítések: HL 2012. L 233., 3. o.; HL 2015. L 218., 82. o.).
(
2
)	E fogalom meghatározása a 2011/7 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikke 4. pontjából következik.
(
3
)	E fogalom meghatározása a 2011/7 irányelv 2. cikkének 8. pontjában szerepel.