62004CC0496_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Ebben az EK 234. cikk alapján előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelemben, amit megelőzött az ugyanezen nemzeti eljárás vonatkozásában adott korábbi előzetes döntés(2), a Bíróságtól további iránymutatást kérnek a tejre és a tejtermékekre vonatkozó kiegészítő illeték alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló 536/93 rendelet értelmezéséről. (3)
2. A College van Beroep voor het bedrijfsleven (kereskedelmi és ipari közigazgatási bíróság) (Hollandia) most azt kérdezi, hogy valamely tagállam a nemzeti jog alapján előírhat-e az ilyen termékek termelői számára a meghatározott mennyiséget meghaladó termelés esetén fizetendő kiegészítő illeték megfelelő fizetésének biztosítása érdekében olyan könyvelési kötelezettségeket, amelyek meghaladják a közösségi jogban meghatározott kötelezettségeket.
Közösségi jogi háttér
3. A tej és a tejtermékek kiegészítő illetékét(4) előíró szabályozást 1984-ben vezették be.(5) Annak meghirdetett célja a tejtermelés növekedésének megfékezése, lehetővé téve a szükséges szerkezeti fejlesztéseket és kiigazításokat tekintettel a különböző helyzetek, régiók és begyűjtési területek Közösségben tapasztalható sokféleségére.(6) Az illeték előírásának feltételeit az alaprendeletben határozták meg. Az illetéket az a tejtermelő köteles megfizetni, aki a felvásárlónak szállít, vagy közvetlen fogyasztás céljára értékesít tejet vagy tejterméket a meghatározott referenciamennyiségen felül.(7) A referenciamennyiségek összege nem haladhatja meg a Közösség által minden egyes tagállam vonatkozásában megállapított garantált összmennyiséget.(8)
4. Az alapeljárás tényállásának időpontjában a kiegészítő illetéket a 3950/92 rendelet alapján kellett megfizetni, amely további hét évvel meghosszabbította az illetékkötelezettséget (ami 1993. március 31-én lejárt volna).(9)
5. A 3950/92 rendelet 1. cikke előírta, hogy az 1993. április 1-jével kezdődő, egymást követő tizenkét hónapos időszakokban a tehéntejtermelők kiegészítő illetéket kötelesek fizetni a „tej és tejjel egyenértékű termék azon mennyiségei után, amelyeket felvásárlónak szállítanak, vagy közvetlen fogyasztás céljára értékesítenek” a garantált összmennyiségen felül. A 2. cikk (1) bekezdése előírta, hogy az illetéket meg kell osztani azon termelők között, akik a túltermeléshez hozzájárultak.
6. A 4. cikk a termelők számára egyéni referenciamennyiségek kiosztására vonatkozó szabályokat tartalmazott.
7. Az 5. cikk a nemzeti tartalék(10) feltöltésére vonatkozott annak érdekében, hogy a termelők számára kiegészítő vagy különleges referenciamennyiséget engedélyezzen. Ebből a célból az 5. cikk (2) bekezdése előírta, hogy azon termelők rendelkezésére álló referenciamennyiségeket, akik valamely tizenkét hónapos időszak során nem értékesítettek tejet vagy tejterméket, a nemzeti tartalékba kellett bevonni azok újrafelosztása céljából.
8. A 3950/92 rendelet végrehajtásának részletes szabályait az 536/93 rendelet írta elő.(11)
9. Az 536/93 rendelet annak második preambulumbekezdése szerint többek között a szabályszerű illetékbeszedés ellenőrzését lehetővé tévő ellenőrzési szabályokra vonatkozott.
10. A nyolcadik preambulumbekezdés ekként rendelkezett:
„[…] a tagállamoknak a posteriori
rendelkezniük kell az ellenőrzés megfelelő eszközeivel annak vizsgálata érdekében, hogy az illeték beszedése megfelel-e a hatályos rendelkezéseknek, és ha igen, milyen mértékben; […] ezeknek a vizsgálatoknak legalább egy bizonyos számú műveletre kell vonatkoznia, amelyet pontosan meg kell határozni”.[nem hivatalos fordítás]
11. Az 536/93 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdése előírta:
„Közvetlen értékesítés esetén a termelők a 3950/92/EGK rendelet 1. cikkében említett minden egyes időszak végén bevallást készítenek, amelyben termékenként összesítik a közvetlen fogyasztásra és/vagy nagykereskedőknek, sajtérlelőknek, illetve kiskereskedelmi forgalomban értékesített tej és/vagy egyéb tejtermékek mennyiségét.”
12. A 4. cikk (2) bekezdése előírja:
„Minden év május 15. előtt a termelő elküldi a bevallásokat a tagállam illetékes hatósága számára.
A határidő be nem tartása esetén a termelőnek meg kell fizetnie a referenciamennyisége túllépésével közvetlenül értékesített tej vagy tejjel egyenértékű termék utáni illetéket, vagy ha nem történt túllépés, a referenciamennyisége 0,1%-os túllépése esetén fizetendő illetékkel megegyező összegű szankciót […]
Ha a bevallást nem nyújtják be július 1-je előtt, a 3950/92/EGK rendelet 5. cikkének (2) bekezdését kell alkalmazni a tagállam általi felszólítás utáni harminc napos határidő lejártakor.”
13. Az 536/93 rendelet 7. cikkének a jelen ügy szempontjából lényeges része előírja:
„(1) A tagállamok megtesznek minden olyan ellenőrzési intézkedést, amely a 3950/92/EGK rendelet 3. cikkében szereplő egyik vagy másik mennyiség túllépésével értékesített tej vagy tejjel egyenértékű termék mennyisége esetében az illetékbeszedés biztosításához szükséges. Ebből a célból:
[…]
(f) A közvetlen értékesítési referenciamennyiséggel rendelkező termelők kötelesek legalább három évig a tagállam illetékes hatóságának rendelkezésére bocsátás céljából megőrizni a közvetlen fogyasztásra és/vagy nagykereskedőknek, sajtérlelőknek, illetve kiskereskedelmi forgalomban értékesített tej és/vagy egyéb tejtermékek mennyiségét havonta és termékenként feltüntető, tizenkét hónaponként elkészített készletnyilvántartásokat, a gazdaságban tartott és tejtermelésre használt állatállomány nyilvántartásával együtt, […] valamint a készletnyilvántartás ellenőrzését lehetővé tevő egyéb igazoló iratokat.
[…]
(3) A tagállamoknak ténylegesen meg kell vizsgálniuk az értékesített tej és tejjel egyenértékű termék mennyiségeire vonatkozó könyvelés pontosságát, és e célból a gazdaságokban történő begyűjtés során ellenőrizniük kell a tejszállítmányokat, valamint különösen az alábbiakat:
[…]
b) közvetlen értékesítést végző termelők telephelyén a 4. cikk (1) bekezdésében említett bevallás valamint az (1) bekezdés f) pontjában említett készletnyilvántartás hitelességét.”
14. Az 1392/2001/EK tanácsi rendelet(12) 2002. március 31-i hatállyal (tehát a jelen ügy tényállásának idejét követően) hatályon kívül helyezte az 536/93 rendeletet. A 392/2001 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése megismétli az 536/93 rendelet 4. cikk (1) bekezdésének első albekezdését.
15. Az 1392/2001 rendelet 6. cikkének (2) bekezdése előírja továbbá:
„A tagállamok előírhatják a közvetlen értékesítésre referenciamennyiséggel rendelkező termelőknek, hogy nyilatkozzanak arról, hogy – adott esetben – a szóban forgó időszakban nem értékesítettek tejet.”(13)
16. A közösségi szabályok akkor írták elő először azt a különleges követelményt, hogy a termelők könyvelésének részletesen tartalmaznia kell „a tej vagy tejtermékek, valamint azon termékek eladásait vagy átruházásait, amelyeket megtermeltek, ám nem adtak el, és nem ruháztak át ”, amikor az 595/2004 rendelet hatályon kívül helyezte és felváltotta az 1392/2001 rendeletet. (14)
Az irányadó nemzeti jog
17. A Regeling superheffing 1993 (A kiegészítő illetékről szóló 1993-as rendelet; a továbbiakban: Regeling superheffing)(15), amely a tényállás idején átültette a kiegészítő illeték rendszerét a holland jogba, előírja, hogy a Productschap Zuivel (tejterméktanács; a továbbiakban: Productschap) felelős az illeték meghatározásáért, kivetéséért és beszedéséért.
18. A 29. cikk (1) bekezdése előírja:
„(1) A termelőnek az 536/93/EGK rendelet 4. cikke és a Productschap által ennek érdekében bevezetett szabályok alapján termékenkénti bontásban be kell vallania a Productschapnál azt a tej- és tejtermékmennyiséget, amelyet közvetlenül a fogyasztónak szállított […] az elmúlt illetékbevallási időszak során.”
19. A 31. cikk előírja:
„(1) Az […] [illeték] megfizetésére kötelezett vagy arra kötelezhető termelő köteles könyvelést vezetni az 536/93/EGK rendelet 7. cikke és a Productschap által meghatározott szabályok alapján.
(2) A Productschap hivatalból meghatározhatja a szállított mennyiséget, ha az (1) bekezdésben, valamint a 27. cikk (2) bekezdésében és a 29. cikk (1) bekezdésében előírt kötelezettségeket nem tartják be, vagy a Productschap véleménye szerint nem megfelelően tartják be.”
20. A Zuivelverordening 1994., Uitvoering regeling superheffing(16) (a kiegészítő illetékről szóló rendelet 1994-es végrehajtási rendelete; a továbbiakban: Zuivelverordening) 11. cikkének (1) bekezdése tartalmazza a Productschap által elfogadott szabályokat, amelyekre a Regeling superheffing 31. cikke hivatkozik. A 11. cikk (1) bekezdése a következőképpen szól:
„A termelő köteles a vállalkozását vagy a gazdaságát érintő valamennyi tényt nyilvántartásában olyan módon rögzíteni, hogy abból bármikor megismerhetők legyenek a termelés, a készlet és a termelő által kapott és az általa szállított, kezelt vagy feldolgozott tejmennyiségek, valamint az azokra vonatkozó pénzügyi adatok, és ezt a nyilvántartást, valamint ezeket az adatokat legalább három évig megőrizni.”
A nemzeti eljárás
21. J. Slob tejtermelő Hollandiában. Az 1996/97 illetékbevallási időszakban 647 910 kilogramm egyéni referenciamennyiség állt a rendelkezésére a tej közvetlen értékesítésre.
22. A gazdaságát 1997-ben megvizsgálta az illetékes holland hatóság. A vizsgálat kimutatta, hogy hozzávetőleg 250 000 kilogramm különbség van egyrészt a gazdaság állatállományának mérete alapján az 1996/97-es illetékbevallási időszakra kiszámított megtermelt tej mennyisége, másrészt a J. Slob által a Productschapnak bevallott értékesített tej mennyisége között.(17)
23. J. Slob elismerte a különbséget. Kifejtette, hogy a többlettejet az általa sajtgyártáshoz használt író gyártása során vajjá dolgozta fel. Azt állította, hogy az ekként előállított összesen 10 000 kilogramm(18) vajat közvetlenül az előállítást követően megsemmisítette, emésztőgödörbe dobta.
24. J. Slob hangsúlyozta, hogy a vajat sem nagykereskedelmi felvásárló, sem közvetlenül fogyasztó számára nem értékesítette.
25. Hollandia az írásbeli észrevételeiben megjelöli, hogy J. Slob azt is állította, hogy e vaj termeléséről és megsemmisítéséről nem vezetett készletnyilvántartást, mivel az ilyen nyilvántartás csak az előállított sajt esetén volt kötelező.(19)
26. 1999. október 1-jén a Regeling superheffing 31. cikkének (2) bekezdése alapján a Productschap hivatalból megállapította a J. Slob által az 1996/97 illetékbevallási időszak során a közvetlen fogyasztásra szánt tej és más tejtermékek mennyiségét. A Productschap közölte J. Slobbal, hogy az 536/93 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése alapján kiegészítő illeték címén 180 976,77 NLG (körülbelül 82 124 euró) megfizetésére köteles.
27. J. Slob kifogásolta ezt a döntést. A Productschap 2000. április 4-i határozatával leszállította az érdekelt által megfizetendő kiegészítő illeték összegét, de egyebekben fenntartotta a határozatát. A Productschap megállapította, hogy körülbelül 250 000 kilogramm tejről semmilyen könyvelést nem vezettek.(20) A Productschap ebből arra következtetett, hogy J. Slob az 1996/1997-es illetékbevallási időszak során a termelésről, a készletekről, valamint a tej- és tejtermék szállításokról nem vezetett pontos és teljes könyvelést, amit az 536/93 rendelet 7. cikke a Regeling superheffing 31. cikkének (1) bekezdésével és a Zuivelverordening 11. cikkével együttes olvasatban ír elő.
28. A College van Beroep voor het bedrijfsleven – amely a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet benyújtotta – előtt a 2004. április 4-i határozat elleni (első) fellebbezésben J. Slob azt állította, hogy az 536/93 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének f) pontja nem írta elő, hogy a nem értékesített vagy megsemmisített termékekről könyvelést vezessen.
29. J. Slob a Productschap azon előterjesztését is vitatta, hogy a vaj megsemmisítésére vonatkozó könyvelés hiányában arra lehet következtetni, hogy J. Slob a vajat eladta.
30. A Productschap azt állította, hogy J. Slob a kérdéses tejre vonatkozóan köteles volt könyvelést vezetni.
31. A kérdést előterjesztő bíróság kétségeit fejezte ki az 536/93 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének f) pontjában előírt követelmény vonatkozásában. Ennélfogva a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé a Slob I.
ügyben:
„Az 536/93/EGK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének f) pontjából lehet-e arra következtetni, hogy a termelő köteles könyvelést vezetni egyebek mellett a gazdaságában a tej és/vagy tejtermékek rendelkezésre állásáról, termeléséről, tárolásáról, felhasználásáról, feldolgozásáról és megsemmisítéséről, és az ilyen »készletnyilvántartások«-nak ezenkívül tartalmazniuk kell-e az értékesített tej és/vagy tejtermék mennyiségére vonatkozó bevallást havonkénti és termékenkénti bontásban, vagy ez a rendelkezés csak ezen értékesítési adatok nyilvántartásának kötelezettségére vonatkozik?”
32. 2004. február 12-én a Bíróság ekként válaszolt erre a kérdésre:
„A tejre és tejtermékekre vonatkozó kiegészítő illeték alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1993. március 9-i 536/93/EGK bizottsági rendelet 7. cikke (1) bekezdésének első mondatát és f) pontját úgy kell értelmezni, hogy a készletnyilvántartásnak, amelyet a termelő köteles vezetni, csak az értékesített tej és/vagy tejtermék mennyiségét kell megjelölnie havonkénti és termékenkénti bontásban.”
33. Az ítélet indokolásában a Bíróság megállapította:
„Előzetesen ki kell jelenteni, hogy kizárólag a nemzeti bíróság feladata azon kérdések tárgyának a meghatározása, amelyeket a Bíróság elé kíván utalni. A Bíróság az alapeljárásban a felek egyikének a kérelmére nem vizsgálhat meg olyan kérdéseket, amelyeket a nemzeti bíróság nem terjesztett elé. Amennyiben a nemzeti bíróság az eljárás fejleményeire tekintettel úgy véli, hogy szükséges a közösségi jog további értelmezésének beszerzése, akkor e bíróság feladata, hogy újból a Bírósághoz forduljon […]
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseknek nem képezi tárgyát a tagállamoknak a tárgyalás során vitatott azon hatásköre, hogy olyan jogszabályt fogadjanak el, amely a területén székhellyel rendelkező tejtermelők számára az értelmezendő előírásban szereplő kötelezettségeken túlmenő könyvelési kötelezettségeket ír elő.”(21)
34. Ennélfogva a Bíróság nem foglalkozott ezzel a kérdéssel a Slob I.
ügyben.
35. Ezt követően a kérdést előterjesztő bíróság előtt 2004. október 1-jén tartott tárgyaláson a Productschap előterjesztette, hogy a kérdéses vajmennyiségek megállapítása nemcsak az 536/93 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének f) pontján alapult, hanem – ettől függetlenül – azon is, hogy a felperes nem felelt meg a Zuivelverordening 11. cikke (1) bekezdésének. E rendelkezés legitimitása a tagállamok számára az 536/93 rendelet 7. cikkének (1) és (3) bekezdésében előírt azon kötelezettségből következik, hogy megtegyenek minden olyan ellenőrzési intézkedést, amely a kiegészítő illeték szabályszerű beszedésének biztosításához szükséges, és hogy a helyszínen ellenőrizzék az értékesített tej és a tejjel egyenértékű termék mennyiségeit, és különösen a készletnyilvántartások hitelességét.
36. A Productschap fenntartotta, hogy a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdése kötelezte a termelőt, hogy az igazgatás számára kimutassa a teljes megtermelt vajmennyiséget és annak felhasználását, még akkor is, ha azt megsemmisítették, vagy állati takarmányként hasznosították.
37. A kérdést előterjesztő bíróság számára kétséges az, hogy az 536/93 rendelet 7. cikkének (1) és (3) bekezdése alapján valamely tagállam jogosult-e a termelő számára – a 7. cikk (1) bekezdésének f) pontjában meghatározott készletnyilvántartás vezetési kötelezettségen felül – olyan kötelezettséget előírni, mint a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdése.
38. Erre tekintettel a kérdést előterjesztő bíróság másodszor is felfüggesztette az eljárást, és további két kérdést terjesztett a Bíróság elé:
„1) Az 536/93/EGK bizottsági rendelet 7. cikkének (1) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy ez a rendelkezés hatáskört biztosít valamely tagállam számára olyan jogszabály elfogadására, amely a tagállam területén székhellyel rendelkező tejtermelők számára olyan könyvelési kötelezettségeket ír elő, amelyek meghaladják az e rendelet 7. cikke (1) bekezdésének f) pontjából következő kötelezettségeket?
2) Amennyiben az első kérdésre adott válasz igenlő, valamely olyan szabály esetében, amely szerint valamely termelő köteles igazolni a hatóságok felé az előállított vajmennyiségeket és azok felhasználását, még akkor is, ha a vajat megsemmisítették, vagy állati takarmánnyá dolgozták fel, úgy kell-e tekinteni, hogy az ilyen szabály a tagállamnak meghagyott mérlegelési jogkör keretein belül marad?”
39. J. Slob, a Bizottság és Hollandia írásbeli észrevételeket nyújtottak be, és mindegyikük részt vett a tárgyaláson.
Észrevételek
40. A Bíróság elé terjesztett észrevételeket a következőképpen lehet összefoglalni:
41. J. Slob álláspontja szerint az 536/93 rendeletet nem lehet úgy értelmezni, hogy az a tagállamok számára hatáskört biztosít arra, hogy a nemzeti jog alapján kiegészítő kötelezettségeket írjanak elő a tejtermékek készletnyilvántartásának vezetésére vonatkozóan.
42. A Bíróság korai ítélkezési gyakorlatában kialakított általános elvekre utalva J. Slob hangsúlyozza azt a követelményt, hogy az illetékeket valamennyi tagállamban azonos kötelező erővel kell alkalmazni;(22) és emlékeztet arra, hogy mivel a közösségi rendeletek közvetlenül alkalmazhatók, kizárt, hogy a tagállamok olyan intézkedéseket tegyenek, amelyeknek célja a rendeletek hatályának megváltoztatása vagy azok rendelkezéseinek kiegészítése.(23) A 3950/92 és a 536/93 rendeletek kifejezetten nem biztosítanak hatáskört a tagállamok számára kiegészítő szabályok elfogadására; és azokat a súlyos pénzügyi szankciókat, amelyekkel ezek a rendeletek sújtják a termelőket, egységesen kell alkalmazni az egész Közösségben. A tagállamok azon kötelezettsége, hogy gondosan alkalmazzák a kiegészítő illetékre vonatkozó szabályozást, nem teszi lehetővé a tagállamok számára, hogy kiegészítő követelményeket vezessenek be. A Hollandiától különböző tagállamok nem írtak elő szigorúbb könyvelési követelményeket az 1996/97 illetékbeszedési időszakra. Amennyiben az szükséges, a Közösségnek kell részletesebb szabályokat elfogadni.
43. Hollandia álláspontja szerint a releváns időszakban alkalmazható közösségi szabályok nem voltak megfelelőek a tejtermelés készletnyilvántartásának szabályozására Hollandiában. A kérdés azért merül fel, mert ebben a tagállamban a tejtermelés számos nagyméretű tejgazdaságot foglal magában, amelyek termelését teljes egészében vagy nagy részében közvetlen értékesítés útján hozzák forgalomba. A közösségi rendszer azonban azon az előfeltevésen alapul, hogy csak elhanyagolható mennyiséget értékesítenek közvetlenül a fogyasztók számára.
44. Hollandia két fő érvet terjeszt elő. Először, a tagállamoknak képeseknek kell lenniük arra, hogy a tej és a tejtermékek előállításának megfelelő ellenőrzéseit elvégezzék a csalás elleni küzdelem érdekében. Tekintettel Hollandia sajátos helyzetére a közvetlen értékesítést illetően, a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdésére van szükség a begyűjtésre és a közvetlen értékesítésre vonatkozóan beterjesztett adatok pontosságának biztosítása érdekében. Különben mindez a Közösség számára jelentős hátrányos pénzügyi következményekhez vezethetne, amelyek ellen az EK 280. cikk(24) alapján a tagállamok kötelesek küzdeni. A Slob I.
ügyben a Bíróság nem vetette el annak a lehetőségét, hogy hiányosságok vannak az ellenőrzési eljárásban.(25) Az 595/2004 rendelet 24. cikkének (6) bekezdése közösségi szinten nem szüntette meg a hézagot.
45. Másodszor, az ilyen ellenőrzések elvégzése érdekében a tagállamok hatáskörrel rendelkeznek olyan követelmények rögzítésére, amelyek kiegészítik az 536/93 rendelet 7. cikkének (1) és (3) bekezdésében meghatározott követelményeket, és amelyek lehetővé teszik számukra az ezen előírások szerinti kötelezettségeik teljesítését, amennyiben a kiegészítő illeték felépítésével és céljával és a közösségi jog általános elveivel összhangban járnak el.
46. A Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdése a kiegészítő illeték szabályozása céljának elérését segíti elő, amely cél a túltermelés szankcionálása.(26) A 3950/92 rendeletben előírt mechanizmus meghiúsulása esetén a tagállam köteles intézkedéseket hozni a kiegészítő illeték beszedésének biztosítása érdekében.(27)
47. A jelen esetben a kérdéses nemzeti előírás nem ellentétes a közösségi jog általános elveivel. A Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdése az arányosság elvével összhangban nem lép túl annak jogszerű célja eléréséhez szükséges mértéken; és annak követelményeit ismerték a termelők, tehát a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvét tiszteletben tartották.
48. A Bizottság álláspontja szerint az 536/93 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése a tagállamok számára lehetővé teszi a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdésében találhatóhoz hasonló kiegészítő könyvelési követelmények előírását, ami túllép az e rendelet 7. cikke (1) bekezdésének f) pontjában meghatározottakon. Az ilyen értelmezés megegyezik az 536/93 rendelet céljával, mivel az a kiegészítő illeték szabályozása és a csalás megelőzése hatékonyságát biztosító eszközökről rendelkezik, és az összhangban van a tagállamok számára valamennyi szükséges ellenőrző intézkedés megtételére vonatkozó 7. cikk (1) bekezdésben előírt kötelezettséggel. Az érintett tagállam feladata annak bizonyítása, hogy szigorúbb szabályok szükségesek, és amennyiben így van, a szabályokat megfogalmazása. Ezt a hatáskört az önkényes intézkedések, a hatalommal és a közösségi jog általános elveivel – mint az arányosság és a jogbiztonság – való visszaélés tilalma figyelembevételével lehet gyakorolni.
Értékelés
49. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az 536/93 rendelet 7. cikkének (1) és (3) bekezdése a tej és a tejjel egyenértékű termékek termelői számára a könyvelés tárgyában előírható kötelezettségek kimerítő listáját tartalmazza-e, vagy ezeket a kötelezettségeket ki lehet egészíteni valamely olyan nemzeti szabályban előírt követelménnyel, mint amilyen a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdése.
50. A Penycoed-(28) és a Cooperativa Lattepiù(29) ügyekben a Bíróság már meghatározta, hogy a kiegészítő illeték szabályozása szerinti kötelezettségeik teljesítése során a tagállamok a 3950/92 és az 536/93 rendeletben találhatók intézkedéseket kiegészítő intézkedéseket hozhatnak. A Bíróság mindkét ügyben akként határozott, hogy az EK 10. cikke kötelezte a tagállamokat az ilyen kiegészítő intézkedések meghozatalára a illeték megfelelő befizetése érdekében.(30)
51. Ebből következően a Penycoed-ügyben a Bíróság úgy határozott, hogy az EK 10. cikkéből levezetett kötelezettség magában foglalta annak a lehetőségét, hogy – szükség esetén – közvetlenül a termelő ellen forduljanak a fizetendő összeg behajtása érdekében. (31) A Cooperativa Lattepiù ügyben a Bíróságnak azt kellett eldöntenie, hogy a 3950/92 és az 536/93 rendeletek alapján megengedhető-e, hogy valamely tagállam a tejtermelőknek kiosztott referenciamennyiségeket utólagosan helyesbítse, és ennek következtében a fizetendő kiegészítő illetékek összegét megváltoztassa. A Bíróság igenlően válaszolt erre a kérdésre, és ehhez azt vizsgálta meg, hogy ezek az intézkedések összeegyeztethetők-e e rendelkezések megfogalmazásával és céljával, a kiegészítő illeték céljával és általános felépítésével és a közösségi jog általános elveivel, különösen az arányosság a jogbiztonság és a bizalomvédelem elveivel.(32)
52. A jelen esetben a Bíróságtól ehhez hasonlóan azt kérdezik, hogy az illeték befizetésének ellenőrzése keretében a tagállam hozhat-e olyan intézkedéseket, amelyek kiegészítik a 3950/92 rendeletben és az 536/93 rendelet megfelelő rendelkezéseiben meghatározott intézkedéseket.
53. A Bíróság által a Cooperativa Lattepiù ügyben elfogadott megközelítést célravezetően lehet használni a jelen ügyben.
54. Először is, a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdésében találhatóhoz hasonló kötelezettség összhangban van-e a 3950/92 és 536/93 rendeletek vonatkozó rendelkezéseinek megfogalmazásával?
55. Előzetesen megjegyzem, hogy az 1546/88 rendelet(33) (az 536/93 rendelet elődje) 19. cikkének (1) bekezdése nagyon általánosan azt írta elő, hogy „a tagállamok elfogadják a szükséges kiegészítő intézkedéseket: a) az illeték beszedésének biztosítása érdekében, különösen az ellenőrzési intézkedéseket, és azokat az intézkedéseket, amelyek biztosítják, hogy az érintett felek megismerjék azokat a büntető és közigazgatási szankciókat, amelyek a jelen rendelet előírásainak be nem tartása esetén sújtják őket […]”. [nem hivatalos fordítás]
56. A 3950/9 2 rendelet 1. és 2. cikkében vagy az 536/93 rendelet 7. cikkének (3) bekezdésében kifejezetten semmi sem tiltja meg a nemzeti hatóságok számára a kiegészítő intézkedések előírását. Ezzel ellenkezőleg, az 536/93 rendelet nyolcadik preambulumbekezdése félreérthetetlenül kimondja, hogy a tagállamoknak rendelkezniük kell az utólagos ellenőrzés megfelelő eszközeivel annak megvizsgálása érdekében, hogy az illeték beszedése megfelel-e a hatályos rendelkezéseknek, és ha igen, milyen mértékben; ezeknek a vizsgálatoknak „legalább egy bizonyos számú” intézkedésre kell vonatkoznia, amelyet pontosan meg kell határozni. A 7. cikk (1) bekezdése előírja, hogy a tagállamok tegyenek meg „minden” olyan ellenőrzési intézkedést, ami az illetékbeszedés biztosításához szükséges, és az ilyen ellenőrzések megkönnyítése érdekében meghatározza a követelmények listáját.(34) A 7. cikk (3) bekezdése kötelezi a tagállamokat, hogy ténylegesen megvizsgálják az értékesített tej és tejjel egyenértékű termék mennyiségeire vonatkozó könyvelés pontosságát, és ennek érdekében bizonyos meghatározott ellenőrzéseket végezzenek.
57. Ebből következően a 7. cikk (1) és (3) bekezdése közösségi szinten az ellenőrzési intézkedések minimális számát határozza meg. Ezeket az intézkedéseket ki lehet egészíteni kiegészítő nemzeti intézkedésekkel az illeték beszedésének biztosítása érdekében, feltéve, hogy a nemzeti intézkedések valóban „szükségesek”, és tiszteletben tartják a közösségi jog általános elveit. Ez az értelmezés összhangban áll a nyolcadik preambulumbekezdéssel, amely szerint „ezeknek a vizsgálatoknak legalább egy bizonyos számú műveletre kell vonatkoznia, […] amelyet pontosan meg kell határozni” a közösségi szabályozásban, míg a tagállamok számára mozgásteret hagynak a kiegészítő intézkedések elfogadására azért, hogy azok rendelkezzenek „az utólagos ellenőrzés megfelelő eszközeivel annak megvizsgálása érdekében, hogy az illeték beszedése megfelel-e a hatályos rendelkezéseknek, és ha igen, milyen mértékben”.
58. Másodszor, a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdése megfelel-e a kiegészítő illetékek szabályozása céljának és általános felépítésének? A 3950/92 és a 536/93 rendeletek releváns rendelkezéseinek általam adott értelmezése megfelel a kiegészítő illetékrendszer céljainak, amelyek természetesen magukban foglalják az illeték beszedése hatékony eszközeinek létrehozását. Ahogyan Geelhoed főtanácsnok hangsúlyozta a Penycoed-ügyben, (35) a nemzeti hatóságok számára abból a célból biztosítanak hatáskört az illeték beszedésére, hogy biztosítsák, hogy a tagállamok a kiegészítő illetéket a Közösség számára pénzügyi veszteség nélkül alkalmazzák, valamint hogy garantálják a szabályozás egységes alkalmazását annak elkerülése érdekében, hogy a közösségi piacon a versenykülönbségek befolyásolják a tejtermelést. Amennyiben valamely tagállam tudja azt bizonyítani, hogy kiegészítő ellenőrzésre van szükség ahhoz, hogy képessé váljon a Közösség irányában a kötelezettségeit teljesíteni, és az általa javasolt intézkedések arányosak, akkor a tagállam főszabály szerint hatáskörrel rendelkezik az ilyen ellenőrzés előírására.
59. Harmadszor, a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdése megfelel-e az arányosság, a jogbiztonság és a bizalomvédelem elveinek? Jóllehet ezt a kérdést a nemzeti bíróságnak kell eldöntenie, a Bíróság tud hasznos iránymutatást nyújtani.
60. Nem fogadom el J. Slob azon előterjesztését, hogy a Hollandia által előírt kiegészítő könyvelési intézkedések aránytalanok. Ezt a kérdést három részben kell megvizsgálni.(36)
61. Először, a kiegészítő ellenőrzés célja annak biztosítása, hogy Hollandiában a tej és tejtermékek termelését hatékonyan ellenőrizzék, ami jogszerű célnak tűnik.
62. Másodszor, annak a kérdése, hogy szükséges-e a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdésével bevezetett kiegészítő ellenőrzés, a következőképpen elemezhető. Hollandia kifejtette, hogy a holland tejfeldolgozó ipar – a tej közvetlen értékesítés útján történő forgalomba hozatalának mértéke tekintetében – olyan meghatározott tulajdonságokkal rendelkezik, amelyekkel a Közösségben a tejfeldolgozó ipar egésze nem. Sem J. Slob, sem a Bizottság nem kérdőjelezte meg e kijelentés valóságát. Azt sem vetették fel (az ilyen közvetlen értékesítés összefüggésében), hogy a bevallott tejtermelés felülvizsgálatának az a típusa, amelyet a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdéséhez hasonló intézkedés ír elő, nem szükséges a termelő bevallása hitelességének megállapításához. Valójában a közösségi jogalkotó azóta pontosan ilyen kiegészítő felülvizsgálatot(37) vezetett be közösségi szinten. Kizárólag a Bíróság rendelkezésére álló tényanyag alapján arra következtetek, hogy Hollandia megalapozottan vélte úgy, hogy szükséges az ilyen kiegészítő ellenőrzés.
63. Végül, nem gondolom úgy, hogy a valamennyi termék felhasználását pontosan megjelölő könyvelés előírása, beleértve azokat is, amelyeket tárolnak vagy megsemmisítettek, túllépne azon, ami az illeték beszedésének biztosításához szükséges. E feladat hatékony teljesítéséhez a tagállamoknak képeseknek kell lenniük a tej nyilvántartáson kívüli eladása bármilyen jelentős kockázatának megszüntetésére. A tagállamok számára azt is előírja az EK 280. cikk (1) bekezdése, hogy küzdjenek a csalás és a Közösség pénzügyi érdekeit sértő minden egyéb jogellenes tevékenység ellen az e cikknek megfelelően meghozandó intézkedésekkel. A Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdésében előírt könyvelési kötelezettség megfelelően hárítja el ezeket a kockázatokat, előírva a termelők számára, hogy nyilvántartásában olyan módon rögzítse a vállalkozását vagy a gazdaságát érintő valamennyi tényt, hogy „abból bármikor megismerhetők legyenek a termelés, a készlet és a termelő által kapott és az általa szállított, kezelt vagy feldolgozott tejmennyiségek […]”.
64. Hasonlóképpen nem győz meg J. Slob azon érve, hogy a kiegészítő intézkedések ellentétesek a jogbiztonság elvével, mert azok veszélyeztetik az 536/93 rendelet egységes alkalmazását. Ahogyan azt már megemlítettem, a tagállamok hatáskörrel rendelkeznek a rendeletben előírt könyvelési követelmények kiegészítésére. Pontosan abból következik, hogy bármely kiegészítő szabálynak inkább kiegészíteni, mint módosítani kell a közösségi szinten rögzített szabályokat, hogy a közösségi szabályok egységes alkalmazása nem kerül veszélybe.
65. A bizalomvédelem elvére alapított érvet illetően az előzetes döntéshozatalra utaló határozat kijelenti, hogy a nemzeti jog szerint a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdése kötelezi a termelőt, hogy az igazgatás számára elszámoljanak a megtermelt vaj mennyiségéről és annak felhasználásáról akkor is, ha a vajat megsemmisítették, vagy állati takarmányként hasznosították. Ennélfogva a holland jognak alárendelt valamennyi tejtermelőnek abból kell kiindulnia, hogy ilyen nyilvántartást kell vezetnie. Nem váratlan számukra e követelmény teljesítésének kötelezettsége; ennélfogva nem merül fel a bizalomvédelem elvének megsértése.
66. Ebből következik, hogy a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdésében a termelők számára előírt követelmények jogszerűen egészítik ki az 536/93 rendelet 7. cikkének (1) és (3) bekezdését.
67. Végül meg kell vizsgálnom egy, J. Slob által a tárgyaláson felvetett fontos érvet. J. Slob megkísérelt különbséget tenni a jelen ügy, valamint a Penycoed- és Cooperativa Lattepiù ügyek (38) között, azt állítva, hogy a jelen esetben a kiegészítő nemzeti szabályok nemcsak egy hézagot töltenek ki, hanem módosítják a kiegészítő illeték kivetésének tényleges alapját. Ez azért van így, mert a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdése nem a közvetlen értékesítésre vonatkozó könyvelés, hanem a termelési adatok vizsgálata alapján veti ki az illetéket. A Productschap határozatának eredményeként tehát J. Slob esetében egy kizárólag a nemzeti jogon alapuló kiegészítő illetékfizetési kötelezettséget írtak elő számára. J. Slob fenntartotta, hogy mindez jogellenes, mivel az illetéket csak a közösségi jog (közelebbről a 3950/92 rendelet) alapján lehet előírni.
68. Egyetértek J. Slobbal abban az értelemben, hogy a kiegészítő illetéket a 3950/92 rendeletben meghatározott feltételek szerint kell kivetni. A kiegészítő illetéket jogszerűen nem lehet a nemzeti jog által meghatározott kiegészítő feltételek alapján kivetni. Valamely új jogalapnak a kötelezettség vonatkozásában való megállapítása egyértelműen meghaladja a 3950/92 rendeletben és a 536/93 rendeletben a tagállamokra ruházott hatáskört.
69. A 3950/92 rendelet 1. cikke előírja, hogy a kiegészítő illetéket azon „tej […] mennyiség” után kell megfizetni „amelyet felvásárlónak szállítanak, vagy közvetlen fogyasztás céljára értékesítenek”. A 2. cikk (1) bekezdése ezenkívül előírja, hogy az illetéket meg kell osztani azon termelők között, akik a túltermeléshez hozzájárultak”.
70. Az 536/93 rendelet részletes szabályait azért fogadták el, hogy a tagállamok számára lehetővé tegyék annak ellenőrzését, hogy az illetéket ténylegesen a hatályos szabályoknak megfelelően (azaz a 3950/92 rendeletnek megfelelően) szedték be.(39) E részletes szabályok önmagukban nem alapozzák meg a kiegészítő illeték előírását. Annál inkább, ha valamely tagállam az 536/93 rendeletben meghatározott ellenőrzési intézkedéseket kiegészítő követelményeket ír elő a nemzeti jog alapján, ezek a kiegészítő követelmények önmagukban nem szolgáltatnak jogalapot az illeték kivetésére.
71. Melyek tehát a következmények az olyan termelő esetében, aki nem tartotta be a nemzeti jog szerinti kiegészítő követelményeket? Számomra úgy tűnik, hogy két nagyon eltérő eset képzelhető el.
72. Az első esetben a szóban forgó termelő nem tartotta be a könyvelési követelményt; de az illetékes nemzeti hatóság szerint nincs alap arra a következtetésre, hogy a termelő felelős azokért a „tejmennyiségekért, amelyeket a felvásárlónak szállítanak, vagy közvetlen fogyasztás céljára értékesítenek”, a 3950/92 rendelet 4. cikke alapján számára kiosztott releváns egyéni referenciamennyiségen felül. A nemzeti hatóságok által elvégzett ellenőrzések hiteles képet adnak arról a tejtermelőről akinek a tejtermelési szintje megfelel a termelő által benyújtott termelési bevallásnak(40) „a közvetlen fogyasztásra és/vagy nagykereskedőknek, sajtérlelőknek, illetve kiskereskedelmi forgalomban értékesített tej és/vagy egyéb tejtermékek mennyiségét” illetően.(41) A közvetlen értékesítésre vonatkozó könyvelés szintén hiteles. A termelő (ebben az esetben) nem egyike azon „termelők[nek], akik a túltermeléshez hozzájárultak” (a 3950/92 rendelet 2. cikkének [1] bekezdése). Ennélfogva a 3950/92 rendelet szerint nincs alapja annak, hogy kiegészítő illeték fizetésére kötelezzék; és úgy vélem, hogy az erre való kötelezése jogellenes volna.
73. Ebből következően e körülmények között a Productschap nem volna jogosult a Regeling superheffing 31. cikkének (2) bekezdése által ráruházott azon hatásköre gyakorlására, hogy a szállított mennyiséget meghatározza, és a megfelelő illetéket kivesse, ha a kiegészítő nemzeti szabályokat nem tartották be.(42) A Productschap azonban jogosult volna a helyénvaló és arányos szankció alkalmazására az érintett termelővel szemben a (nemzeti) könyvelési követelmény be nem tartása miatt.
74. A második esetben a nemzeti jogban előírt kiegészítő könyvelési követelménynek való meg nem felelés megerősíti az 536/93 rendelet 7. cikke szerint elvégzett ellenőrzésből származó más bizonyítékot. Összességében a bizonyíték kétségbe vonja az ezen meghatározott tejtermelő által a közvetlen értékesítésre vonatkozóan készített termelői bevallás hitelességét. A termelési adatokat nem a kiegészítő illeték beszedése jogalapjának módosítására használják (ami, ahogyan azt jeleztem valóban jogellenes volna), hanem hogy elvégezzék a közvetlen értékesítésre vonatkozó könyvelés jelentős felülvizsgálatát. Ilyen körülmények között a nemzeti hatóságok jogszerűen következtetnek arra, hogy ez a meghatározott termelő felelős azokért a „tejmennyiségekért, amelyeket a felvásárlónak szállítanak, vagy közvetlen fogyasztás céljára értékesítenek” a 3950/92 rendelet 4. cikke alapján számára kiosztott egyéni referenciamennyiségen felül. A nemzeti hatóságok ennélfogva olyan termelőnek tekinthetik, aki hozzájárult a tejtermelés (állítólagos) túllépéséhez ebben a tagállamban. Ennek megfelelően igényelhetik tőle a kiegészítő illeték megfizetését.
75. Ha a további elemzés alapján megállapítást nyer, hogy ezek a jelen ügy körülményei, akkor semmi sem képezné akadályát annak, hogy a Productschap a Regeling superheffing 31. cikkének (2) bekezdése alapján gyakorolja a hatáskörét annak érdekében, hogy a valószínűleg szállított tejmennyiségeket meghatározza, és hogy J. Slobtól az ennek alapján kiszámított kiegészítő illeték megfizetését igényelje.
76. A nemzeti bíróságnak mint a tényállás megállapítására egyedül jogosult bíróságnak a feladata, hogy felülvizsgálja a nemzeti hatóság határozatát és az azt megalapozó bizonyítékokat, és eldöntse, hogy az illetéket jogellenesen (első eset) vagy jogszerűen (második eset) vetették-e ki.
Végkövetkeztetések
77. Ebből következően javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen válaszoljon a College van Beroep voor het bedrijfsleven által előterjesztett kérdésekre:
(1) Az 536/93/EGK bizottsági rendelet 7. cikkének (1) és (3) bekezdése megengedi a tagállamnak, hogy a területén székhellyel rendelkező tejtermelők számára olyan könyvelési kötelezettséget írjon elő, amely meghaladja a 7. cikk (1) bekezdésének f) pontja szerinti kötelezettséget, feltéve, hogy az ilyen kiegészítő követelmény szükséges, és az tiszteletben tartja a közösségi jog általános elveit, különösen az arányosság, a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvét.
(2) A Bíróság elé terjesztett tényállás alapján a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdéséhez hasonló nemzeti intézkedést úgy kell tekinteni, hogy az ezeknek a követelményeknek megfelel. Az ilyen nemzeti szabály be nem tartása esetére a tagállam megfelelő szankciót írhat elő. Azonban a nemzeti bíróságnak mint a tényállás megállapítására egyedül jogosult bíróságnak a feladata annak biztosítása, hogy bármely kiegészítő illetéket kizárólag a 3950/92/EGK tanácsi rendelet alapján vetnek ki.
(1) .
(2)  –	A C‑236/02. sz., Slob I. ügyben hozott ítélet (EBHT 2004., I‑1861. o.) ( „Slob I.” ).
(3)  –	A tejre és tejtermékekre vonatkozó kiegészítő illeték alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1993. március 9-i 536/93/EGK bizottsági rendelet (HL 1993. L 57., 12. o.).
(4)  –	Ez az elnevezése, mivel amikor azt először bevezették, már volt egy „közös felelősségi illeték”, amit később megszüntettek a tejgazdaságoknak szállított tej és a tejtermékeknek a gazdaságok számára való értékesítése esetében.
(5)
A tej- és tejtermékpiac közös szervezéséről szóló, 1968. június 27-i 804/68/EGK tanácsi rendeletet (HL 1968. L 148., 13. o.) (a továbbiakban: alaprendelet) módosító 1984. március 31-i 856/84/EGK tanácsi rendelettel (HL 1984. L 90., 10. o.).
(6)  –	Az alaprendelet 5c. cikkének (1) bekezdése, amelyet az 856/84 rendeletbe illesztettek.
(7)  –	Lásd az alaprendelet 5c. cikkének (1) és (2) bekezdését, amelyet a 856/84 rendeletbe illesztettek.
(8)  –	Az alaprendeletben a garantált teljes mennyiséget az 5c. cikk (3) bekezdése határozza meg.
(9)  –	A tej- és tejtermékágazatban kiegészítő illeték megállapításáról szóló, 1992. december 28-i 3950/92/EGK tanácsi rendelet (HL 1992. L 405., 1. o.) Ezt a rendeletet hatályon kívül helyezte és 2003. október 24-i hatállyal felváltotta a tej- és tejtermékágazatban illeték megállapításáról szóló, 2003. szeptember 29-i 1788/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003 L 270., 123. o.). Számos tanácsi rendelet tartotta tehát folyamatosan érvényben a kiegészítő illetéket, annak 1984-es első bevezetése óta.
(10)  –	A tizenharmadik preambulumbekezdésben kifejtésre került, hogy a nemzeti tartalék az olyan mennyiségek befogadására szolgál, amelyeket valamilyen okból egyénileg nem osztottak ki.
(11)  –	Hivatkozás a 3. lábjegyzetben.
(12)  –	A tej- és tejtermék ágazatban a kiegészítő illeték megállapításáról szóló 3950/92/EGK tanácsi rendelet alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 2001. július 9-i 1392/2001/EK bizottsági rendelet (HL 2001. L 187., 19. o.). A 1392/2001 rendeletet hatályon kívül helyezte és 2004. április 3-i hatállyal felváltotta a tej- és tejtermékágazatban illeték megállapításáról szóló 1788/2003/EK tanácsi rendelet alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. március 30-i 595/2004/EK bizottsági rendelet (HL 2004 L 94., 22. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 43. kötet, 333. o.) (lásd fent a 9. lábjegyzetet).
(13)  – Ez a módosítás hasonló, de némileg általánosabb megfogalmazásban a 12. lábjegyzetben hivatkozott 595/2004 rendelet 11. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében is átvételre került.
(14)  –	Az 595/2004 rendelet 24. cikke (6) bekezdésének első albekezdése, kiemelés tőlem.
(15)  –	Nederlandse Staatscourant
(A kormány hivatalos lapja) 1993. 60. sz., 18. o.
(16)  –	PBO-blad 1994. 26. o.
(17)  –	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés nem tér ki arra, hogy a J. Slob által bevallott tej vagy tejtermékek mennyisége kevesebb volt-e, mint az egyéni referenciamennyisége, és ha igen, mennyivel. Hollandia észrevételei mindössze azt jelölik meg (a 7. pontban), hogy eredetileg semmilyen kiegészítő illeték megfizetését nem tartották szükségesnek. A kiegészítő kivetés szükségessége csak J. Slob gazdaságának megvizsgálását követően merült fel.
(18)  –	A 250 000 kilogramm tejből nyert vaj mennyiségére vonatkozóan e szám elfogadhatóságát nem kérdőjelezték meg.
(19)  –	A Slob I.
ügyben Jacobs főtanácsnok indítványának 10. pontjában szinté n megjelöli, hogy J. Slobnak az előállított sajtra vonatkozóan készletnyilvántartást kellett vezetnie, azonban sem a vaj termeléséről, sem annak megsemmisítéséről nem tesz említést.
(20)  –	A fenti 21–25. pontokban kifejtett tényállás alapján úgy tűnik, hogy J. Slob előállította a sajtot, és arról könyvelést is vezetett. Ennélfogva a könyveléséből nem 250 000 kilogramm tej, hanem a sajttermelés nem kívánt mellékterméke (10 000 kilogramm vaj) hiányzik. A nemzeti bíróságnak – mint az ügy tényállása vonatkozásában egyedüli bíróságnak – a feladata, hogy ezt a tényt megfelelően figyelembe vegye (lásd továbbá lent a 67. pontban és azt követően, különösen a 71–76. pontokban szereplő vitát).
(21)  – 29. és 30. pontok.
(22)
–	A 17/67. sz. Neumann-ügyben1967. december 13-án hozott ítélet (EBHT 1967., 441. o.) 453. o.
(23)
–	A 40/69. sz. Bollmann - ügyben 1970. február 18-án hozott ítélet (EBHT 1970., 69. o.) 4. pont.
(24)  –	Az EK 280. cikk szerint a Közösség és a tagállamok küzdenek a csalás és a Közösség pénzügyi érdekeit sértő minden egyéb jogellenes tevékenység ellen az e cikknek megfelelően meghozandó olyan intézkedésekkel, amelyeknek elrettentő hatásuk van, és hathatós védelmet nyújtanak a tagállamokban.
(25)  –	Lásd a Slob I.
ügyben hozott ítélet 36. pontjában szereplő következő utalást: „[…] az ellenőrzési módszer bármely hiányossága az alapügyhöz hasonló helyzetben
[…]”
(26)  –	Lásd a C-230/01. sz. Penycoed - ügyben 2004. január 15-én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑937. o.) 40. pontját.
(27)  –	Lásd a Penycoed - ügyben hozott ítélet 38. pontját.
(28)  –	Hivatkozás a 26. lábjegyzetben
(29)
–	A C-231/00., C-303/00. és C-451/00. sz. egyesített ügyekben 2004. március 25-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-2869. o.).
(30)  –	A Penycoed-ügyben hozott ítélet 37. és 41. pontja; A Cooperativa Lattepiù ügyben hozott ítélet 55. és 56. pontja. A C-2/93. sz., Exportslachterijen van Oordegem ügyben 1994. június 2-án hozott ítéletben (EBHT 1994., I‑2283. o.) hasonló megközelítést fogadott el a közös agrárpolitika finanszírozásáról, szóló, 1970. április 21-i 729/70/EGK tanácsi rendelet (HL L 94., 13. o.) 8. cikkének (1) bekezdése értelmezésében, amely kötelezi a tagállamokat a szükséges intézkedések megtételére, egyebek mellett az arról való megbizonyosodás érdekében, hogy az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap által finanszírozott műveleteket ténylegesen és szabályszerűen elvégzik. A Bíróság akként határozott, hogy a 8. cikk (1) bekezdése az EK 5. cikkben (jelenleg EK 10. cikk) a tagállamok számára előírt kötelezettségek kifejeződése ezen a sajátos területen. A Bíróság a folytatásban kifejtette, hogy ez a cikk „a tagállamok számára azt az általános kötelezettséget írja elő, hogy megtegyék az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy megbizonyosodjanak arról, hogy az Alap által finanszírozott műveleteket ténylegesen és szabályszerűen elvégzik, még akkor is, ha a különös közösségi jogszabály kifejezetten nem rendelkezik meghatározott felülvizsgálati intézkedések elfogadásáról […] (17. és 18. pont).
(31)  –	41. pont.
(32)  –	Lásd az 57. és 58. pontot.
(33)  –	A 804/68/EGK rendelet 5c. cikkében említett illetéknek a tej- és tejtermékágazatban történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok meghatározásáról szóló, 1988. június 3-i 1546/88/EGK bizottsági rendelet (HL 1988. L 139., 12. o.).
(34)
–	Ezek magukban foglalják a termelőknek a 7. cikk (1) bekezdése f) pontja szerinti azon kötelezettségét, hogy a közvetlen fogyasztásra és/vagy nagykereskedőknek, sajtérlelőknek, illetve kiskereskedelmi forgalomban értékesített tej és/vagy egyéb tejtermékekre vonatkozóan készletnyilvántartásokat vezessenek.
(35)  –	Lásd az indítványa 32–34. pontját.
(36)  –	Hasonlóképpen Gallia felépítéséhez: lásd Caesar, De Bello Gallico, I, 1.
(37)
–	Az 595/2004 rendelet 24. cikkének (6) bekezdése.
(38)  –	Lásd különösen a Penycoed-ügyben hozott ítélet 34. pontját és a 36–39. pontját, és a Cooperativa Lattepiù-ügyben hozott ítélet 56. és azt követő pontjait.
(39)  –	Lásd az 536/93 rendelet nyolcadik preambulumbekezdését. Valójában, mivel az 536/93 rendelet mindössze egy bizottsági végrehajtási rendelet, az önmagában nem írhat elő az illeték fizetésére vonatkozó kötelezettséget.
(40)
–	Ahogyan azt az 536/93 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése előírja.
(41)
–	A 3950/92 rendelet 1. cikkében szereplő mondatnak „a felvásárlónak szállított vagy közvetlen fogyasztás céljára értékesített tej- vagy tejjel egyenértékű termékmennyiségek” az 536/93 rendelet szerinti némileg bonyolultabb megfogalmazása.
(42)
–	A Regeling superheffing 31. cikkének (2) bekezdése együttes olvasatban annak 29. cikke (1) bekezdésével és 31. cikkének (1) bekezdésével, együttesen a Zuivelverordening 11. cikkének (1) bekezdésével.