62017TJ0337_RES
Sag T-337/17
Air France-KLM
mod
Europa-Kommissionen
Rettens dom (Fjerde Udvidede Afdeling) af 30. marts 2022
»Konkurrence – karteller – markedet for luftfragt – afgørelse, som fastslår en overtrædelse af artikel 101 TEUF, af EØS-aftalens artikel 53 og af artikel 8 i aftalen mellem Fællesskabet og Schweiz om luftfart – samordning af forskellige elementer af prissætningen af luftfragttjenester (brændstoftillæg, sikkerhedstillæg, betaling af en kommission af tillæggene) – udveksling af oplysninger – Kommissionens territoriale kompetence – samlet og vedvarende overtrædelse – tilregnelse af ulovlig adfærd – betingelser for indrømmelse af bødefritagelse – ligebehandling – begrundelsespligt – bødens størrelse – afsætningens værdi – overtrædelsens grovhed – varighed af deltagelsen i overtrædelsen – formildende omstændigheder – offentlige myndigheders tilskyndelse til konkurrencebegrænsende adfærd – proportionalitet – fuld prøvelsesret«
Konkurrence – transport – konkurrenceregler – lufttransport – forordning nr. 411/2004 – anvendelsesområde – ruter mellem EU og tredjelande og EØS-ruter, med undtagelse af ruterne mellem EU og tredjelande – indgående fragtydelser – omfattet
[Art. 101 TEUF og 102 TEUF; EØS-aftalen, art. 53 og 54, bilag XIII og protokol nr. 21, som ændret ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 40/2005; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 32, litra c), og nr. 411/2004, art. 1 og 3]
(jf. præmis 90-97)
Konkurrence – EU-regler – territorialt anvendelsesområde – Kommissionens kompetence – lovlighed under hensyn til folkeretten – gennemførelse eller kvalificerede virkninger af den ulovlige adfærd i EØS – alternative fremgangsmåder – kriteriet om umiddelbar, væsentlig og forudsigelig virkning – rækkevidde, når der foreligger adfærd, der har til formål at begrænse konkurrencen
(Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53)
(jf. præmis 99-101, 116, 118-127, 138-140, 146-154, 156-158 og 167-173)
Annullationssøgsmål – anbringender – inkompetence hos den institution, der har vedtaget den anfægtede akt – Unionens retsinstansers prøvelse af egen drift – betingelse – overholdelse af kontradiktionsprincippet
(Art. 263 TEUF)
(jf. præmis 188 og 189)
Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsafgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse – identificering af de sanktionspålagte overtrædelser – krav, som følger af princippet om effektiv domstolsbeskyttelse – afgørelsens dispositive del skal være klar og præcis – vurdering – ordlyden af den dispositive del vejer tungere end grundene
(Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8 og art. 11, stk. 2; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47)
(jf. præmis 195, 196 og 200-205)
Konkurrence – EU-regler – overtrædelser – ansvar – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – faktisk udøvelse af en afgørende indflydelse på et datterselskabs adfærd, som kan udledes af en række indicier vedrørende økonomiske, organisatoriske og retlige forbindelser med moderselskabet – omstændigheder, der godtgør eksistensen af en afgørende indflydelse – besiddelse af næsten hele kapitalen og næsten alle stemmerettigheder i datterselskabet – indflydelse på strategiske valg – sammenfald af bemyndigelser i moderselskabets og datterselskabets selskabsorganer
(Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 2)
(jf. præmis 220, 221, 255 og 270-278)
Konkurrence – EU-regler – overtrædelser – ansvar – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – formodning for, at moderselskabet har udøvet en afgørende indflydelse på sine helejede datterselskaber – afkræftelig karakter – moderselskabet skal bevise, at det modsatte er tilfældet – faktorer, der ikke er tilstrækkelige til at afkræfte formodningen
(Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 2)
(jf. præmis 223, 224, 254, 256 og 258-268)
Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – afgørelse om pålæggelse af bøder for en overtrædelse af konkurrencereglerne, der vedrører en flerhed af adressater – datterselskabets praksis kan tilregnes moderselskabet – en tilstrækkelig begrundelse nødvendig – kombinationen af formodningen for et moderselskabs udøvelse af en afgørende indflydelse på sit helejede datterselskab med andre beviser
[Art. 101, stk. 1, TEUF og art. 296 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra c); Rådets forordning nr. 1/2003, art. 2]
(jf. præmis 224-228)
Konkurrence – EU-regler – overtrædelser – ansvar – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – overtrædelse begået af et datterselskab – moderselskabets ansvar støttes på udøvelsen af en afgørende indflydelse på dette datterselskab fra erhvervelsen heraf – omdannelse af moderselskabet til et holdingselskab og ændring af selskabsnavn – ingen betydning
(Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 2)
(jf. præmis 243-248)
Konkurrence – EU-regler – overtrædelser – ansvar – juridisk person ansvarlig for virksomhedens drift under overtrædelsen – omdannelse af denne juridiske person til et holdingselskab samt overdragelse af dets operationelle aktiviteter til et andet selskab, som sidstnævnte ejer – holdingselskabets ansvar som juridisk efterfølger – overensstemmelse med princippet om personligt ansvar og princippet om individuelle straffe og sanktioner
(Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 2)
(jf. præmis 245, 303, 309-313 og 318)
Annullationssøgsmål – søgsmål anlagt særskilt af moderselskabet og dets datterselskab til prøvelse af en kommissionsafgørelse, hvorved de blev tilregnet ansvaret for en ulovlig adfærd udvist af et tidligere selskab – moderselskabets ansvar som juridisk efterfølger – moderselskabets anfægtelse af, at datterselskabet tilregnes den ulovlige adfærd som økonomisk efterfølger – afvisning af klagepunkt
(Art. 101 TEUF og 263 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8)
(jf. præmis 313 og 314)
Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsafgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse – anvendelse af de oplysninger og bevismateriale, som en virksomhed har fremlagt i sin ansøgning om bødefritagelse – tilladt uanset afgørelsen om ansøgningen om bødefritagelse
[Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; Kommissionens meddelelse 2002/C 45/03, punkt 11, litra b), og punkt 33, og 2006/C 210/02, punkt 31 og 37]
(jf. præmis 326-338)
Konkurrence – bøder – vurdering ud fra virksomhedens individuelle adfærd –betydningen af, at en anden erhvervsdrivende ikke er pålagt nogen sanktion – foreligger ikke – overholdelse af ligebehandlingsprincippet må ses i sammenhæng med overholdelsen af legalitetsprincippet – rækkevidden af begrundelsespligten
(Art. 101 TEUF og 296 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 20)
(jf. præmis 347, 351, 352 og 357-361)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – fastsættelse af grundbeløbet – fastsættelse af værdien af afsætningen – afsætning gennemført i direkte eller indirekte forbindelse med overtrædelsen – kartel i sektoren for luftfragttjenester – kartel med hensyn til flere elementer af prissætningen af fragtydelser – hensyntagen til hele afsætningen forbundet med fragtydelserne – lovlighed – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og princippet om, at strafbare forhold og straffe skal have lovhjemmel – foreligger ikke
(Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2 og 3; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02, punkt 6 og 13)
(jf. præmis 401-408, 410-421 og 423-430)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – fastsættelse af grundbeløbet – fastsættelse af værdien af afsætningen – alene hensyntagen til værdien af den afsætning, der direkte eller indirekte er forbundet med overtrædelsen i det relevante geografiske område – salg foretaget inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområdet – kartel i sektoren for luftfragttjenester – hensyntagen til værdien af afsætningen af indgående fragtydelser – lovlighed
(Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02, punkt 13)
(jf. præmis 439-451)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – fastsættelse af grundbeløbet – overtrædelsens grovhed – bedømmelseskriterier – overtrædelsens art – horisontal prisaftale – en sådan overtrædelses iboende grovhed, som kan begrunde valget af en høj koefficient for grovhed
(Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2 og 3; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02, punkt 19-23)
(jf. præmis 470-475)
Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsafgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse – bevisbyrden for en overtrædelse og dennes varighed påhviler Kommissionen – omfanget af bevisbyrden – bevis for afbrydelse af overtrædelsen
(Art. 101 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 2 og art. 23, stk. 2 og 3)
(jf. præmis 534-547)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – tilpasning af grundbeløbet – formildende omstændigheder – deltagelse angiveligt sket under pres – omfanget af Kommissionens begrundelsespligt
(Art. 101, stk. 1, TEUF og art. 296 TEUF; EØS-aftalen, art. 53; aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, art. 8; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2 og 3; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02, punkt 29)
(jf. præmis 553, 554 og 564-576)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – domstolsprøvelse – Unionens retsinstansers fulde prøvelsesret – omfang – grænse – overholdelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling – hensyntagen til retningslinjerne for beregning af bøder
(Art. 261 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 31; Kommissionens meddelelse 2006/C 210/02)
(jf. præmis 586-592)
Resumé
Sagsøgeren, Air France-KLM, er et selskab, som opstod ved omdannelsen af det tidligere selskab Air France til holdingselskab og ændringen af dettes selskabsformål og ‑navn. Sagsøgeren har alle stemmerettigheder og økonomiske rettigheder i selskabet Air France (herefter »Air France«) samt 49% af stemmerettighederne og 93,63% af de økonomiske rettigheder i Koninklijke Luchtvaartmaatschappij N.V. (herefter »KLM«), som er to luftfartsselskaber, der driver virksomhed på markedet for luftfragt.
Sagsøgeren, Air France og KLM var blandt de 19 adressater for Kommissionens afgørelse C(2017) 1742 final af 17. marts 2017 vedrørende om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, artikel 53 i EØS-aftalen og artikel 8 i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart (sag AT. 39258 – Luftfragt) (herefter »den anfægtede afgørelse«). Ved denne afgørelse konstaterede Kommissionen en samlet og vedvarende overtrædelse af disse bestemmelser, hvorved de pågældende virksomheder fra 1999 til 2006 havde samordnet deres prisadfærd med hensyn til levering af fragtydelser i hele verden. Eftersom Kommissionen fandt sagsøgeren ansvarlig for denne overtrædelse, for Air France’ handlinger fra den 7. december 1999 til den 14. februar 2006 og for KLM’s handlinger fra den 5. maj 2004 til den 14. februar 2006, pålagde den følgelig sagsøgeren to bøder, hvoraf den ene blev fastsat til 182920000 EUR til solidarisk hæftelse med Air France, og den anden blev fastsat til 124440000 EUR til solidarisk hæftelse med KLM.
Den 7. december 2005 modtog Kommissionen en anmodning om bødefritagelse i henhold til sin samarbejdsmeddelelse af 2002 (
1
), indgivet af Lufthansa og to af dette selskabs datterselskaber. I denne anmodning blev der henvist til konkurrencebegrænsende kontakter mellem flere virksomheder (herefter »transportvirksomhederne«) vedrørende flere elementer i prisen på de tjenester, der blev leveret i forbindelse med dette marked, dvs. indførelse af »brændstoftillæg« og »sikkerhedstillæg«, samt i det væsentlige afslaget på at betale speditørerne kommissioner af tillæggene. De oplysninger, som Kommissionen havde indhentet, og dens undersøgelser foranledigede den til den 19. december 2007 at sende en klagepunktsmeddelelse til 27 transportvirksomheder og derefter, den 9. november 2010, til at vedtage en første afgørelse (
2
) i forhold til 21 transportvirksomheder, herunder sagsøgeren, Air France og KLM. Retten annullerede imidlertid denne afgørelse ved domme af 16. december 2015 (
3
) inden for rammerne af de respektive påstande, der var nedlagt i denne henseende, eftersom begrundelsen for nævnte afgørelse var behæftet med selvmodsigelser.
Retten frifandt i dommen Kommissionen for påstanden om annullation af den anfægtede afgørelse samt for påstanden om nedsættelse af den bøde, som sagsøgeren var blevet pålagt. Den tiltrådte således bl.a. begrundelsen for at tilregne sagsøgeren datterselskabernes og det tidligere selskab Air France’ omhandlede handlinger. Domstolen præciserede imidlertid anvendelsen af beviser, som en virksomhed fremlægger i forbindelse med en ansøgning om bødefritagelse, rækkevidden af Kommissionens territoriale kompetence, når der foreligger adfærd, som delvist er gennemført uden for EU, og anvendelsen af kriterierne for fastlæggelsen af bødernes størrelse under sådanne omstændigheder.
Rettens bemærkninger
I første række fastslog Retten, at Kommissionen ikke havde overskredet grænserne for sin territoriale kompetence, da den konstaterede, at der forelå en samlet og vedvarende overtrædelse af artikel 101 TEUF, EØS-aftalens artikel 53 og artikel 8 i aftalen mellem EF og Schweiz om luftfart, alt efter de berørte ruter og inden for de territoriale og tidsmæssige grænser, der var beskrevet i den anfægtede afgørelse (
4
).
I anden række fastslog Retten, at Kommissionen ikke kunne kritiseres af Retten for at have tilregnet sagsøgeren Air France’ og KLM’s ulovlige praksis. For det første bemærkede Retten, at sagsøgeren kunne holdes ansvarlig for det tidligere selskab Air France’ ulovlige praksis, og fra den 5. maj 2004 for KLM’s ulovlige praksis, på hvilken dato dette selskab blev overtaget af det tidligere selskab Air France. Ifølge Retten udgjorde sagsøgeren og det tidligere selskab Air France nemlig én og samme juridiske person, idet sidstnævnte var »blevet« til den første den 15. september 2004, da dette selskab blev omdannet til holdingselskab, samtidig med at selskabsnavn og ‑formål blev ændret.
Med hensyn til Air France’ praksis efter denne dato bemærkede Retten for det første, at sagsøgerens besiddelse af hele kapitalen og alle stemmerettigheder knyttet til aktierne i datterselskabet gjorde det muligt at formode, at det udøvede en afgørende indflydelse på sidstnævnte. Kommissionen anførte i tilstrækkelig grad og uden at begå fejl grundene til, at ingen af de oplysninger, som sagsøgeren havde fremført, var tilstrækkelige til at afkræfte denne formodning. For det andet kunne Kommissionen med føje støtte sig på en række indicier for at godtgøre, at sagsøgeren udøvede en afgørende indflydelse på Air France, dvs. beføjelser til ledelse, vejledning og kontrol over dets virksomhed, den fælles struktur for Air France og KLM hvad netop angår fragt og sammenfaldet af funktioner for flere ledere hos sagsøgeren og Air France.
Med hensyn til KLM vurderede Kommissionen ikke, at der var en formodning for udøvelse af en afgørende indflydelse, men støttede sig på indicier, som lignede dem, der var gjort gældende over for Air France, med henblik på at konkludere, at KLM ikke handlede selvstændigt på markedet.
I tredje række bemærkede Retten som svar på sagsøgerens anbringende om, at de beviser, som Lufthansa havde fremlagt i forbindelse med sin ansøgning om bødefritagelse, skulle fjernes fra sagsakterne, idet dette selskab ikke var berettiget til en bødefritagelse, da det angiveligt fortsatte sine ulovlige handlinger, at betingelserne for indrømmelse af bødefritagelse ikke angår spørgsmålet om, hvorvidt beviserne er indsamlet lovligt, og om Kommissionen i givet fald kan anvende dem. Under alle omstændigheder bemærkede Retten, at såfremt anvendelsen af beviser, som er blevet fremlagt i forbindelse med en ansøgning om bødefritagelse, gjordes betinget af, at disse betingelser overholdes, ville det skade samarbejdsprocedurens effektive virkning.
I fjerde række undersøgte Retten sagsøgerens klagepunkter rettet mod fastsættelsen af de bøder, som Kommissionen havde pålagt selskabet, navnlig klagepunkterne vedrørende Kommissionens hensyntagen til den samlede og vedvarende overtrædelses grovhed og varighed, under de betingelser, der fremgår af 2006-retningslinjerne (
5
). I denne henseende blev det for det første fastslået, at valget af en koefficient for grovhed på 16%, på en skala fra 0 til 30%, ikke var behæftet med fejl. Dels var en sådan koefficient for grovhed meget gunstig for sagsøgeren, henset til den iboende grovhed i den omtvistede praksis, som må kvalificeres som en aftale eller horisontal praksis på prisområdet. Dels havde sagsøgerne ikke anfægtet eller rejst tvivl om nogen af de tre yderligere faktorer, som Kommissionen støttede sig på for at fastlægge koefficienten for grovhed, dvs. de anklagede transportvirksomheders kumulerede markedsandele, det omtvistede kartels geografiske udstrækning og gennemførelsen af den omhandlede praksis. For det andet fastslog Retten, at for så vidt som sagsøgeren havde gjort gældende, at der ikke var tilstrækkelige beviser for Air France’ uafbrudte deltagelse i overtrædelsen i hele den betragtede periode, var der ikke direkte beviser for, at de hemmelige kontakter fortsatte i 11 måneder og 13 dage under overtrædelsesperioden. Eftersom Air France ikke offentligt havde taget afstand, og da der ikke var beviser for, at selskabet havde genoptaget en loyal og uafhængig konkurrenceadfærd på markedet i denne periode, fremhævede Retten imidlertid, at sådanne omstændigheder ikke kunne analyseres som en afbrydelse af selskabets deltagelse i den samlede og vedvarende overtrædelse, men kunne forklares ved overtrædelsens art og ved funktionsmåden for markedet for luftfragt og det omtvistede kartel.
I sidste række frifandt Retten Kommissionen for påstanden om nedsættelse af de pålagte bøder, uden at den fraveg den beregningsmetode, som Kommissionen havde fulgt i den anfægtede afgørelse.
(
1
) – Meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (EFT 2002, C 45, s. 3).
(
2
) – Kommissionens afgørelse K(2010) 7694 endelig af 9.11.2010 vedrørende en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, artikel 53 i EØS-aftalen og artikel 8 i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart (sag COMP/39258 – Luftfragt).
(
3
) – Domme af 16.12.2015, Air Canada mod Kommissionen (T-9/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:994), Koninklijke Luchtvaart Maatschappij mod Kommissionen (T-28/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:995), Japan Airlines mod Kommissionen (T-36/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:992), Cathay Pacific Airways mod Kommissionen (T-38/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:985), Cargolux Airlines mod Kommissionen (T-39/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:991), Latam Airlines Group og Lan Cargo mod Kommissionen (T-40/11, ikke trykt Sml., EU:T:2015:986), Singapore Airlines og Singapore Airlines Cargo Pte mod Kommissionen (T-43/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:989), Deutsche Lufthansa m.fl. mod Kommissionen (T-46/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:987), British Airways mod Kommissionen (T-48/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:988), SAS Cargo Group m.fl. mod Kommissionen (T-56/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:990), Air France KLM mod Kommissionen (T-62/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:996), Air France mod Kommissionen (T-63/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:993) og Martinair Holland mod Kommissionen (T-67/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:984).
(
4
) – Jf. i denne henseende dom af 30.3.2022, Japan Airlines mod Kommissionen (sag T-340/17).
(
5
) – Retningslinjerne for beregningen af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 (EUT 2006, C 210, s. 2).