62024CJ0365
DOMSTOLENS DOM (Ottende Afdeling)
10. juli 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – varemærker – direktiv (EU) 2015/2436 – fri bevægelighed for varer – artikel 34 TEUF og 36 TEUF – handelsnavn – firmanavn – national lovgivning, der giver indehaveren af et firmanavn en eneret«
I sag C-365/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (appeldomstolen for Svealand, appeldomstol i patent- og handelsretlige sager, Sverige) ved afgørelse af 16. maj 2024, indgået til Domstolen den 20. maj 2024, i sagen
Purefun Group AB
mod
Doggy AB,
har
DOMSTOLEN (Ottende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, S. Rodin, og dommerne O. Spineanu-Matei (refererende dommer) og N. Fenger,
generaladvokat: D. Spielmann
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Purefun Group AB ved jur. kand. O. Lagergren og advokaterne D. Tornberg og M. Zeitlin,
–
Doggy AB ved advokaterne P. Hedberg og J. Sånglöf,
–
den svenske regering ved C. Meyer-Seitz, som befuldmægtiget,
–
den polske regering ved B. Majczyna og D. Lutostańska, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved P. Němečková og I. Söderlund, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 1 og artikel 5, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2436 af 16. december 2015 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EUT 2015, L 336, s. 1) samt af artikel 34 TEUF og 36 TEUF.
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Purefun Group AB og Doggy AB vedrørende en varemærkekrænkelse.
Retsforskrifter
EU-retten
EUF-traktaten
3
Artikel 34 TEUF foreskriver:
»Kvantitative indførselsrestriktioner såvel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning er forbudt mellem medlemsstaterne.«
4
Artikel 36 TEUF har følgende ordlyd:
»Bestemmelserne i artikel 34 og 35 er ikke til hinder for sådanne forbud eller restriktioner vedrørende indførsel, udførsel eller transit, som er begrundet i hensynet til den offentlige sædelighed, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi eller beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret. Disse forbud eller restriktioner må dog hverken udgøre et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne.«
Direktiv 2015/2436
5
41. betragtning til direktiv 2015/2436 har følgende ordlyd:
»Medlemsstaterne er bundet af [Pariserkonventionen om beskyttelse af industriel ejendomsret, undertegnet i Paris den 20. marts 1883, senest revideret i Stockholm den 14. juli 1967 og ændret den 28. september 1979 (De Forenede Nationers traktatsamling, bind 828, nr. 11851, s. 305 (herefter »Pariserkonventionen«) og [aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder, der er indeholdt i bilag 1 C til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen (WTO), der blev indgået ved Rådets afgørelse 94/800/EF af 22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994) (EFT 1994, L 336, s. 1, herefter »TRIPs-aftalen«)] Det er nødvendigt, at dette direktiv er i fuldstændig overensstemmelse med denne konvention og denne aftale. De af medlemsstaternes forpligtelser, der er en følge af denne konvention og denne aftale, bør ikke berøres af dette direktiv. I givet fald bør artikel 351, stk. 2, [TEUF] finde anvendelse.«
6
Direktivets artikel 1, der har overskriften »Anvendelsesområde«, bestemmer:
»Dette direktiv finder anvendelse på ethvert varemærke for varer og tjenesteydelser, der er genstand for registrering eller en ansøgning om registrering i en medlemsstat som et individuelt varemærke, et garanti- eller certificeringsmærke eller et kollektivmærke, eller som er genstand for en registrering eller en ansøgning om registrering hos Benelux-kontoret for intellektuel ejendomsret eller for en international registrering med retsvirkning i en medlemsstat.«
7
Det nævnte direktivs artikel 5 med overskriften »Relative hindringer for registrering eller ugyldighedsgrunde« bestemmer i stk. 4:
»En medlemsstat kan fastsætte bestemmelse om, at et varemærke ikke kan registreres eller, hvis registreret, kan erklæres ugyldigt, hvis og i det omfang:
a)
der er erhvervet rettigheder til et ikkeregistreret varemærke eller til et andet i erhvervsmæssigt øjemed anvendt tegn før datoen for ansøgning om registrering af det yngre varemærke eller datoen for den prioritet, der gøres gældende til støtte for ansøgningen om registrering af det yngre varemærke, og der til det ikkeregistrerede varemærke eller til det andet tegn er knyttet en ret for indehaveren til at forbyde anvendelsen af et yngre varemærke
b)
der kan nedlægges forbud mod brug af varemærket på grundlag af en anden ældre rettighed end de i stk. 2 og i nærværende stykkes litra a) omhandlede rettigheder, herunder navnlig:
i)
retten til et navn
ii)
retten til et portræt
iii)
en ophavsret
iv)
en industriel ejendomsret
c)
varemærket kan forveksles med et ældre varemærke, der er beskyttet i udlandet, forudsat at ansøgeren var i ond tro på datoen for indgivelsen af ansøgningen.«
8
Dette direktivs artikel 10, der har overskriften »Rettigheder knyttet til et varemærke«, bestemmer:
»1.   Registreringen af et varemærke giver indehaveren en eneret.
2.   Med forbehold af indehaverrettigheder erhvervet inden det registrerede varemærkes ansøgnings- eller prioritetsdato, kan indehaveren af det pågældende registrerede varemærke forbyde tredjemand, der ikke har den pågældende indehavers samtykke, at gøre erhvervsmæssig brug af ethvert tegn i forbindelse med varer eller tjenesteydelser, når[…]
a)
tegnet er identisk med varemærket og anvendes i forbindelse med varer eller tjenesteydelser, som er identiske med dem, for hvilke varemærket er registreret
b)
tegnet er identisk med eller ligner varemærket og anvendes i forbindelse med varer eller tjenesteydelser, som er identiske med eller ligner de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket er registreret, hvis der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling; risikoen for forveksling indbefatter risikoen for, at der antages at være en forbindelse mellem tegnet og varemærket
c)
tegnet er identisk med eller ligner varemærket, uanset om det anvendes i forbindelse med varer eller tjenesteydelser, der er identiske med, ligner eller ikke ligner dem, for hvilke varemærket er registreret, når varemærket er velkendt i medlemsstaten, og brugen af tegnet uden rimelig grund medfører en utilbørlig udnyttelse af varemærkets særpræg eller renommé eller sådan brug skader dette særpræg eller renommé.
3.   Navnlig følgende kan forbydes i medfør af stk. 2:
a)
at anbringe tegnet på varerne eller på deres emballage
b)
at udbyde varerne til salg, at markedsføre dem eller oplagre dem med disse formål eller at tilbyde eller præstere tjenesteydelser under tegnet
c)
at importere eller eksportere varerne under tegnet
d)
at anvende tegnet som handels- eller firmanavn eller en del af et handels- eller firmanavn
e)
at anvende tegnet på forretningspapirer og i reklameøjemed
f)
at anvende tegnet i sammenlignende reklame på en måde, der er i strid med [Europa-Parlamentets og Rådets] direktiv 2006/114/EF [af 12. december 2006 om vildledende og sammenlignende reklame (EUT 2006, L 376, s. 21)].
[...]«
9
Artikel 16 i direktiv 2015/2436 med overskriften »Brugen af varemærket« bestemmer i stk. 1:
»Såfremt indehaveren ikke inden fem år fra datoen for registreringsprocedurens afslutning har gjort reel brug af varemærket i medlemsstaten for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, eller hvis sådan brug har været suspenderet i en sammenhængende periode på fem år, underkastes varemærket de i artikel 17, artikel 19, stk. 1, artikel 44, stk. 1 og 2, og artikel 46, stk. 3 og 4, omhandlede begrænsninger og sanktioner, medmindre der foreligger rimelig grund til, at brug ikke har fundet sted.«
Svensk ret
Varemærkeloven
10
Varumärkeslagen (2010:1877) (varemærkelov (2010:1877), herefter »varemærkeloven«) blev ændret med henblik på at gennemføre direktiv 2015/2436 i den svenske retsorden. I henhold til § 8 i varemærkelovens kapitel 1 har indehaveren af et firmanavn eller et andet handelsnavn eneret til dette kendetegn, når det anvendes som kendetegn for varer.
11
§ 10 i varemærkelovens kapitel 1 fastsætter, at eneretten til et kendetegn for varer i henhold til § 8 i dette kapitel indebærer, at ingen anden end indehaveren, uden dennes tilladelse, må gøre erhvervsmæssig brug af et tegn for varer eller tjenesteydelser, hvis tegnet er identisk med eller ligner kendetegnet for varer og anvendes for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art, hvis der er risiko for forveksling, herunder risiko for, at brugen af tegnet kan give anledning til at tro, at der er en forbindelse mellem den, som anvender tegnet, og indehaveren af kendetegnet for varer.
12
§ 3 i varemærkelovens kapitel 8 fastsætter, at retten på begæring af indehaveren af et kendetegn for varer under trussel om bøde kan forbyde krænkeren at fortsætte med at krænke varemærket.
Lov om firmanavne
13
§ 1 i kapitel 1 i lag (2018:1653) om företagsnamn (lov om firmanavne (2018: 1653), herefter »lov om firmanavne«) definerer firmanavnet som det navn, under hvilket en erhvervsdrivende udøver sin virksomhed, idet »handelsnavnet« er den fælles betegnelse for firmanavnet og de sekundære handelsnavne.
14
I henhold til § 2 i lov om firmanavnes kapitel 1 erhverver en erhvervsdrivende eneret til et firmanavn ved registrering eller brug deraf. § 3 i dette kapitel 1 fastsætter, at indehaveren af et varemærke eller et andet kendetegn for varer har eneret til dette tegn som handelsnavn.
15
I henhold til § 1 i kapitel 2 i lov om firmanavne kan et firmanavn kun registreres, hvis det er egnet til at adskille indehaverens aktiviteter fra andre virksomheders aktiviteter. Bestemmelsen præciserer, at der ved vurderingen af, om et firmanavn har særpræg, skal tages hensyn til den tid og det omfang, hvori firmanavnet er blevet brugt. Bestemmelsen fastsætter endvidere, at firmanavnet, såfremt det udelukkende består af en generel betegnelse for virksomhedens art eller for et produkt eller en ydelse, som virksomheden tilbyder, eller hvis firmanavnet udelukkende består af et almindeligt anvendt stednavn eller lignende, ikke i sig selv skal anses for at have særpræg. Hvis en betegnelse som f.eks. »aktieselskab«, »interessentskab« eller »andelsselskab« eller en forkortelse af en sådan betegnelse indgår i firmanavnet, skal der ved vurderingen ses bort fra denne betegnelse.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
16
Det svenske selskab Doggy fremstiller bl.a. hundefoder. Selskabets formål er fremstilling af og handel med dyrefoder og andre produkter til dyr samt dertil knyttede aktiviteter. Selskabet er indehaver af firmanavnet »Doggy AB« og af ordmærket DOGGY, der er registreret i Sverige for dyrefoder i klasse 31 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret.
17
Purefun Group AB (herefter »Purefun«) er et svensk selskab, hvis virksomhed omfatter detailhandel med bl.a. hundefoder og hundegodbidder, Selskabet sælger sine varer på sit websted under domænenavnet »doggie.se« og anvender tegnet »DOGGIE« i forbindelse med udøvelsen af sine aktiviteter.
18
I november 2021 anlagde Doggy sag mod Purefun med påstand om dels et forbud mod, at dette sidstnævnte selskab anvender tegnet »DOGGIE«, dels betaling af 150000 svenske kroner (SEK) (ca. 13000 EUR) i erstatning. Doggy har gjort gældende, at Purefun uden selskabets samtykke anvender dette tegn samt det varemærke og firmanavn, som selskabet er indehaver af.
19
Retten i første instans gav Doggy medhold med den begrundelse, at der forelå risiko for forveksling mellem på den ene side Doggys varemærke og firmanavn og på den anden side tegnet »DOGGIE«, som bliver anvendt af Purefun.
20
Purefun har iværksat appel til prøvelse af denne afgørelse ved Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (appeldomstolen for Svealand, appeldomstol i patent- og handelsretlige sager, Sverige), som er den forelæggende ret.
21
Denne ret har anført, at i Sverige bestemmer lov om firmanavne for det første, at en virksomheds firmanavn giver denne sidstnævnte en eneret til dette navn, for så vidt som det tegn, der udgør det nævnte navn, gør det muligt at adskille indehaverens aktiviteter fra andre virksomheders aktiviteter. Omfanget af denne ret kan sammenlignes med omfanget af den eneret, som et varemærke giver indehaveren. For det andet er indehaveren af et varemærke eller et andet kendetegn for varer, der anvendes som firmanavn, i henhold til varemærkeloven ligeledes tillagt en eneret til dette sidstnævnte. Indehaveren af et firmanavn nyder således i henhold til disse nationale bestemmelser en »krydsbeskyttelse«, som giver den pågældende mulighed for at forbyde tredjemand at gøre erhvervsmæssig brug af et tegn for varer eller tjenesteydelser, der er identisk med eller ligner dette firmanavn, og som anvendes for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art, når der er risiko for forveksling, navnlig når brugen af tegnet kan give anledning til at tro, at der er en forbindelse mellem brugeren og indehaveren af det nævnte firmanavn.
22
Den forelæggende ret er i tvivl om, hvorvidt denne beskyttelse, der følger af bestemmelserne i varemærkeloven og lov om firmanavne, er forenelig med direktiv 2015/2436 og mere generelt med princippet om de frie varebevægelser. Den forelæggende ret er i det væsentlige af den opfattelse, at selv om denne »krydsbeskyttelse« giver indehaveren af et firmanavn en beskyttelse, der svarer til beskyttelsen af varemærket, er den derimod ikke underlagt betingelser, der er lige så strenge som dem, der finder anvendelse for varemærker. Den forelæggende ret har henvist til to forskelle i denne henseende.
23
For det første forholder det sig således, at mens manglende reel brug af et varemærke for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, kan medføre fortabelse af indehaverens eneret, indeholder svensk ret ingen tilsvarende bestemmelse for et firmanavn.
24
For det andet skal der ved afgørelsen af, om et tegn anvendes for varer eller tjenesteydelser af samme art som dem, for hvilke et varemærke er registreret, henvises til den klassificeringsordning, der er indført ved Nicearrangementet, hvorimod vurderingen af risikoen for forveksling på området for firmanavne skal foretages på grundlag af de aktiviteter, der er omfattet af virksomhedens formål, som kan defineres bredt.
25
Henset til disse forskelle er den forelæggende ret af den opfattelse, at det er muligt, at den beskyttelse, der gives firmanavne i henhold til svensk ret, er mere omfattende end den beskyttelse, der er fastsat i direktiv 2015/2436 med hensyn til varemærker, hvilket kan påvirke de frie varebevægelser og den frie udveksling af tjenesteydelser. Den forelæggende ret er nemlig af den opfattelse, at denne beskyttelse kan skabe hindringer for grænseoverskridende salg af varer eller tjenesteydelser.
26
På denne baggrund har Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (appeldomstolen for Svealand, appeldomstol i patent- og handelsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er det foreneligt med […] bestemmelser[ne] [i direktiv 2015/2436], navnlig artikel 1 og artikel 5, stk. 4, sammenholdt med traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og EU-rettens grundlæggende princip om fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser, at have en ordning i national lovgivning, hvorefter en ældre ret til et firmanavn kan danne grundlag for at forbyde brugen af et yngre [kendetegn for varer] inden for hele det aktivitetsområde, som firmanavnet er registreret for, og uden at der stilles krav om, at firmanavnet skal have været anvendt til at [kendetegne] varer eller tjenesteydelser?
2)
Såfremt [det første] spørgsmål besvares benægtende, er det da foreneligt med [direktiv 2015/2436] og EU-retten i øvrigt, at et firmanavn, der i sig selv anvendes som tegn til at [kendetegne] bestemte typer af varer eller tjenesteydelser inden for det aktivitetsområde, som firmanavnet er registreret for, kan begrunde et forbud mod brug af et yngre [kendetegn for varer] for andre typer varer eller tjenesteydelser end dem, som firmanavnet anvendes som [kendetegn] for?«
De præjudicielle spørgsmål
27
Det fremgår af fast retspraksis, at det som led i proceduren for samarbejde mellem de nationale retter og Domstolen, som er indført ved artikel 267 TEUF, tilkommer denne at give den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den. Ud fra dette synspunkt påhviler det i givet fald Domstolen at omformulere de spørgsmål, der forelægges den (dom af 17.7.1997, Krüger, C-334/95, EU:C:1997:378, præmis 22 og 23, og af 29.4.2025, Prezydent Miasta Mielca, C-453/23, EU:C:2025:285, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
28
I det foreliggende tilfælde fremgår det af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at den forelæggende ret ønsker oplyst, om de betingelser, der er fastsat i svensk ret for beskyttelsen af et firmanavn, for så vidt som de er mindre strenge end dem, der finder anvendelse på varemærkeområdet, er forenelige med direktiv 2015/2436 og med princippet om de frie varebevægelser og princippet om fri udveksling af tjenesteydelser.
29
I denne henseende fremgår det af oplysningerne fra den forelæggende ret dels, at Purefuns brug af det tegn, som indehaveren af det registrerede firmanavn, virksomheden Doggy, ønsker at forbyde, nærmere bestemt vedrører salg af foder og godbidder til hunde, dels at denne virksomheds formål omfatter salg af dyrefoder og andre produkter til dyr samt dertil knyttede aktiviteter. Det følger af disse oplysninger, at brugen af det tegn, som indehaveren af det registrerede firmanavn har modsat sig, ikke vedrører andre typer varer eller tjenesteydelser end dem, for hvilke dette firmanavn er blevet registreret.
30
Det må følgelig fastslås, at den forelæggende ret med sine to spørgsmål, som skal behandles samlet, nærmere bestemt ønsker oplyst, om direktiv 2015/2436 samt artikel 34 TEUF og 36 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national ordning, hvorefter den eneret, der er knyttet til et firmanavn, gør det muligt for indehaveren at forbyde tredjemand at gøre brug af et identisk eller lignende tegn som handelsnavn eller som domænenavn for varer eller tjenesteydelser, der er af samme eller lignende art som dem, der henhører under aktiviteter, for hvilke indehaverens firmanavn er registreret, selv om denne ordning hverken fastsætter, at manglende brug af dette firmanavn kan medføre fortabelse af denne eneret, eller kræver, at det med henblik på registreringen af det nævnte firmanavn præciseres, hvilke varer eller tjenesteydelser der henhører under indehaverens selskabsformål.
31
Med henblik på besvarelsen af dette spørgsmål bemærkes, at direktiv 2015/2436 har til formål at sikre en tilnærmelse af de nationale lovgivninger om varemærker, men ikke om handelsnavne, hvorunder hører firmanavne. I mangel af harmonisering på EU-plan henhører beskyttelsen af handelsnavne under national lovgivning.
32
Firmanavnet er imidlertid som en intellektuel ejendomsrettighed ikke ukendt i EU-retten. Visse bestemmelser i Pariserkonventionen, som er indgået af samtlige medlemsstater, men ikke af Unionen, er således indarbejdet i TRIPs-aftalen, som Unionen derimod har indgået, således at disse bestemmelser i Unionens retsorden har de samme virkninger som dem, der følger af TRIPS-aftalen (jf. i denne retning dom af 27.2.2024, EUIPO mod The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C-382/21 P, EU:C:2024:172, præmis 59-62).
33
Blandt de bestemmelser, der således er indarbejdet i TRIPs-aftalen, findes denne konventions artikel 8, som bestemmer, at »[f]irmanavne skal beskyttes i alle Unionens lande uden pligt til anmeldelse eller registrering, hvad enten de udgør en del af et varemærke eller ej«.
34
Disse elementer afspejles i direktiv 2015/2436, hvis 41. betragtning understreger, at det er »nødvendigt«, at direktivet er »i fuldstændig overensstemmelse« med den nævnte konvention og TRIPs-aftalen. Blandt de rettigheder, der er knyttet til varemærket, giver dette direktivs artikel 10, stk. 3, litra d), indehaveren af et varemærke mulighed for at bruge sin eneret til at forbyde »at anvende tegnet som handels- eller firmanavn eller en del af et handels- eller firmanavn«. Denne bestemmelse er således et udtryk for princippet om ældre enerettigheders forrang, som udgør en del af grundlaget for varemærkeretten og i videre forstand også for hele området for intellektuelle ejendomsrettigheder (jf. i denne retning dom af 2.6.2022, Classic Coach Company, C-112/21, EU:C:2022:428, præmis 40 og den deri nævnte retspraksis).
35
Dette princip regulerer også visse konflikter mellem et ældre handelsnavn og et yngre varemærke. Det fremgår således af artikel 5, stk. 4, litra a), i direktiv 2015/2436, at »[e]n medlemsstat kan fastsætte bestemmelse om, at et varemærke ikke kan registreres eller, hvis registreret, kan erklæres ugyldigt, hvis og i det omfang […] der er erhvervet rettigheder til et ikkeregistreret varemærke eller til et andet i erhvervsmæssigt øjemed anvendt tegn […], og der til det ikkeregistrerede varemærke eller til det andet tegn er knyttet en ret for indehaveren til at forbyde anvendelsen af et yngre varemærke«.
36
I det foreliggende tilfælde vedrører konflikten i hovedsagen tegnet »Doggy«, der anvendes i et ældre firmanavn, og tegnet »DOGGIE«, der anvendes som handelsnavn eller som domænenavn, og dermed ikke noget varemærke. Når det drejer sig om at løse en konflikt mellem to handelsnavne, er direktiv 2015/2436 imidlertid ikke relevant, for så vidt som det kun har til formål at sikre tilnærmelse mellem de nationale lovgivninger om varemærker. Foreneligheden af nationale foranstaltninger, der regulerer sådanne konflikter, skal således ikke vurderes på grundlag af dette direktiv, men på grundlag af den primære ret.
37
I denne henseende er den forelæggende ret i tvivl om, hvorvidt den svenske beskyttelsesordning for firmanavne i henhold til bestemmelserne i varemærkeloven, sammenholdt med lov om firmanavne, er forenelig med princippet om de frie varebevægelser og princippet om den frie udveksling af tjenesteydelser.
38
Ifølge de oplysninger, som den forelæggende ret har givet, finder denne ordning anvendelse på alle svenske virksomheders firmanavne, uanset hvilke varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af deres aktiviteter.
39
Det fremgår ligeledes af de oplysninger, som den forelæggende ret har givet, at tvisten i hovedsagen rejser tvivl om den ret, som indehaveren af et firmanavn, hvis virksomhed består i at fremstille og sælge visse typer dyrefoder og produkter til dyr, har til at forbyde et andet selskab at sælge sådanne varer under et handelsnavn, der er identisk med eller ligner dette firmanavn. Da denne tvist i overvejende grad vedrører de frie varebevægelser, og da der ikke foreligger oplysninger fra den forelæggende ret om den frie udveksling af tjenesteydelser, er det ufornødent selvstændigt at undersøge, om den nævnte ordning er forenelig med artikel 56 TEUF.
40
De frie varebevægelser mellem medlemsstaterne er et grundlæggende princip i EUF-traktaten, som kommer til udtryk i artikel 34 TEUF, der forbyder medlemsstaterne indbyrdes at vedtage kvantitative indførselsrestriktioner såvel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning. Ifølge fast retspraksis omfatter denne bestemmelse enhver national foranstaltning, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Unionen (jf. i denne retning dom af 11.7.1974, Dassonville_8/74, EU:C:1974:82, præmis 5, og af 29.7. 2024, BP France, C-624/22, EU:C:2024:640, præmis 61). En national lovgivning eller praksis, der udgør en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner, kan imidlertid være begrundet i et af de almene hensyn, der er opregnet i artikel 36 TEUF, herunder beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret.
41
I mangel af harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om handelsnavne kan et forbud mod, at en virksomhed med henblik på markedsføring af visse varer i en medlemsstat anvender de samme handelsnavne, som den pågældende virksomhed anvender i andre medlemsstater, ganske vist udgøre en restriktion for de frie varebevægelser, der er i strid med artikel 34 TEUF. En sådan restriktion er imidlertid begrundet i tvingende almene hensyn til beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret, nemlig beskyttelse af handelsnavne mod risikoen for forveksling (jf. i denne retning dom af 11.5.1999, Pfeiffer, C-255/97, EU:C:1999:240, præmis 26-29).
42
En sådan restriktion må endvidere ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
43
Uden udtrykkeligt at henvise til proportionalitetsprincippet er den forelæggende ret nærmere bestemt af den opfattelse, at den i hovedsagen omhandlede ordning, idet den giver indehaveren af et firmanavn for en virksomhed, der er etableret i henhold til svensk ret, et beskyttelsesniveau, der er sammenligneligt med et varemærkes beskyttelsesniveau, uden at der stilles betingelser svarende til dem, der er fastsat i direktiv 2015/2436 om reel brug af varemærket og med beskrivelsen af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, er til skade for indehavere af handelsnavne i andre medlemsstater.
44
Som anført i denne doms præmis 29 har direktiv 2015/2436 imidlertid ikke til formål at tilnærme lovgivningerne om handelsnavne. I mangel af en sådan harmonisering, og henset til varemærkets og handelsnavnets forskellige funktioner, kan artikel 34 TEUF og 36 TEUF ikke fortolkes således, at de fastsætter, at beskyttelsen af handelsnavnet er underlagt de samme krav som dem, der finder anvendelse på varemærkeområdet.
45
Det fremgår af de sagsakter, som Domstolen råder over, at den manglende reelle brug af et firmanavn i varemærkeloven ikke er underlagt samme begrænsninger eller sanktioner som dem, der er fastsat i artikel 16 i direktiv 2015/2436. Det fremgår desuden af de indlæg, som den svenske regering og Europa-Kommissionen har indgivet til Domstolen, at den manglende brug af et firmanavn i henhold til lov om firmanavne under visse betingelser kan medføre fortabelse af den eneret, som det giver, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
46
Hvad angår den af den forelæggende ret nævnte risiko for, at firmanavne nyder en beskyttelse mod risikoen for forveksling, der er mere omfattende end den, der finder anvendelse på varemærker på grund af et større spillerum ved definitionen af aktiviteter, der henhører under en virksomheds formål, end ved afgrænsningen af de klasser af varer eller tjenesteydelser, for hvilke et varemærke er registreret i henhold til direktiv 2015/2436, skal det for det første fremhæves, at en virksomheds formål ikke er præcist eller udtømmende at beskrive alle de varer eller tjenesteydelser, der kan henhøre under denne virksomheds aktiviteter. For så vidt angår et varemærke er denne præcisering derimod nødvendig for at vurdere eventuelle absolutte eller relative ugyldighedsgrunde og for at gennemføre den eneret, som dette varemærke giver, og som giver indehaveren mulighed for at monopolisere det registrerede tegn som varemærke for bestemte varer eller tjenesteydelser.
47
For det andet fremgår det af den forelæggende rets forklaringer, at selv om eneretten for indehaveren af et registreret firmanavn i henhold til svensk ret gælder på de områder, der er omfattet af selskabets formål, pålægger denne ret denne indehaver at beskrive og afgrænse arten af disse aktiviteter med tilstrækkelig præcision til, at tredjemand effektivt skal kunne få kendskab hertil.
48
Under disse omstændigheder må det med forbehold af den efterprøvelse, som det påhviler den forelæggende ret at foretage, fastslås, at det ikke fremgår, at den i hovedsagen omhandlede ordning, der tildeler indehaveren af et firmanavn en eneret, går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå målet af almen interesse om beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret.
49
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at direktiv 2015/2436 og artikel 34 TEUF og 36 TEUF skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national ordning, der for det første fastsætter, at den eneret, der er knyttet til et firmanavn, gør det muligt for dets indehaver at forbyde tredjemand at gøre brug af et identisk eller lignende tegn som handelsnavn eller som domænenavn, for varer eller tjenesteydelser, der er af samme eller lignende art som dem, der henhører under aktiviteter, for hvilke firmanavnet er registreret, og for det andet, at manglende brug af dette firmanavn under visse betingelser kan medføre fortabelse af denne eneret, og at indehaveren er forpligtet til at beskrive og afgrænse arten af de aktiviteter, der henhører under selskabets formål, med tilstrækkelig præcision til, at tredjemand effektivt skal kunne få kendskab hertil.
Sagsomkostninger
50
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2436/EU af 16. december 2015 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker og artikel 34 TEUF og 36 TEUF
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser ikke er til hinder for en national ordning, der for det første fastsætter, at den eneret, der er knyttet til et firmanavn, gør det muligt for dets indehaver at forbyde tredjemand at gøre brug af et identisk eller lignende tegn som handelsnavn eller som domænenavn, for varer eller tjenesteydelser, der er af samme eller lignende art som dem, der henhører under aktiviteter, for hvilke firmanavnet er registreret, og for det andet, at manglende brug af dette firmanavn under visse betingelser kan medføre fortabelse af denne eneret, og at indehaveren er forpligtet til at beskrive og afgrænse arten af de aktiviteter, der henhører under selskabets formål, med tilstrækkelig præcision til, at tredjemand effektivt skal kunne få kendskab hertil.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: svensk.