61984C0144
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
MARCO DARMON
fremsat den 14. februar 1985 (
*1
)
Høje Domstol.
1.
Claudia Bautz, gift De Angelis, har anlagt sag til prøvelse af afgørelsen af 9. august 1983, hvorved Kommissionen for De europæiske Fællesskaber afviste at fastlægge Ischia (Italien) som hendes hjemsted i henhold til artikel 7, stk. 3, i vedtægtens bilag VII og til artikel 2, stk. 2, i afgørelsen af 15. juli 1980 til gennemførelse af den nævnte bestemmelse.
Artikel 7, stk. 3, i vedtægtens bilag VII bestemmer, at
»Tjenestemandens hjemsted fastlægges ved hans tiltræden, idet der tages hensyn til det sted, hvorfra han er blevet indkaldt, eller til hvilket han har et naturligt tilhørsforhold ... «.
Artikel 2, stk. 2, i afgørelsen af 15. juli 1980 til gennemførelse af ovennævnte bestemmelse har følgende ordlyd:
».. forstås ved:
—
indkaldelsessted: det sted, hvor tjenestemanden havde sit faste opholdssted ved indkaldelsen ...
—
det sted, til hvilket tjenestemanden har et naturligt tilhørsforhold; det sted, til hvilket han :
a)
har den nærmeste familiemæssige tilknytning ...
b)
har formuemæssig tilknytning som ejer af fast ejendom i form af bygninger eller dele heraf;
c)
knytter sine væsentligste såvel aktive som passive interesser i forbindelse med sit borgerlige tilhørsforhold.
Såfremt de tre i litra a), b) og c) anførte kriterier ikke er opfyldt på samme sted, anses det sted, til hvilket tjenestemanden har et naturligt tilhørsforhold, for at være... det sted, hvor mindst to af disse kriterier er opfyldt...«.
2.
Claudia Bautz giftede sig i 1969 med Francesco De Angelis, og de boede på det tidspunkt på Ischia Den 1. april 1970 blev Francesco De Angelis ansat som tjenestemand ved Rådet for De europæiske Fællesskaber; han skulle gøre tjeneste i Bruxelles, hvor ægteparret derefter bosatte sig. Den 1. december 1982 blev Claudia De Angelis ansat som tjenestemand ved Kommissionen for De europæiske Fællesskaber og placeret i Bruxelles.
Ved skrivelse af 11. april 1983 forelagde Claudia De Angelis en ansøgning for Kommissionen om at fastlægge Ischia som sit hjemsted, idet hun anførte, at hun havde formuemæssig tilknytning hertil og knyttede sine væsentligste interesser hertil i forbindelse med sit borgerlige tilhørsforhold.
Kommissionen, som ikke bestred hendes »borgerlige tilhørsforhold«, afslog ansøgningen med henvisning til, at hun ikke havde »formuemæssig tilknytning som ejer af fast ejendom i form af bygninger eller dele heraf«.
For at træffe afgørelse i den foreliggende sag skal Domstolen derfor fortolke artikel 2, stk. 2, andet led, litra b), i ovennævnte afgørelse af 15. juli 1980.
3.
Til støtte for søgsmålet har Claudia De Angelis gjort gældende :
—
at hendes mand før deres ægteskab havde købt en grund på Ischia, hvor han havde ladet opføre en ejendom,
—
at ægtefællerne for at tilbringe deres ferier dér med deres tre børn har udvidet og indrettet ejendommen, dels ved midler opsparet under ægteskabet, dels ved et i fællesskab optaget lån,
—
at hun derfor over den pågældende ejendom har rettigheder, der kan opgøres i penge, og
—
at hun således har fremlagt bevis for, at hun faktisk har formuemæssig tilknytning til Ischia som ejer af fast ejendom i form af bygninger eller dele heraf.
Til støtte for sin frifindelsespåstand har Kommissionen gjort gældende:
—
at for at opfylde den i litra b) angivne betingelse skal tjenestemanden have en tingsret, en ejendoms- eller brugsret, over den pågældende faste ejendom, og ikke kun en almindelig fordringsret,
—
at formålet med bestemmelsen forudsætter, at tjenestemanden har en »vedvarende« formuemæssig tilknytning til den faste ejendom, og at formålet ikke er opfyldt i kraft af en fordringsret, som tjenestemanden efter forgodtbefindende kan skaffe sig ved at indgå et lejemål i et land, han selv har valgt, og derved tvinge Kommissionen til at fastlægge det sted som hans hjemsted, og
—
at det kriterium, der skal lægges til grund ved fastlæggelsen af hjemstedet, af retssikkerhedshensyn må være objektivt og ikke subjektivt.
Heroverfor har sagsøgeren anført:
—
at en sådan fortolkning er for snæver og går ud over bestemmelsen, hvis formål fremgår af den generelle formulering, nemlig at tjenestemanden til støtte for sin ansøgning kan påberåbe sig en hvilken som helst tilknytning til en ejendom og derved bevise, at han faktisk har tilknytning til »hjemstedet«, og
—
at bestemmelsen derfor skal fortolkes på den måde, at det i hvert enkelt tilfælde undersøges, om den pågældende tjenestemand har villet skabe sig en vedvarende tilknytning til det valgte »sted«.
4.
Såfremt det anerkendes, at hjemstedet er et andet end indkaldelsesstedet, betyder det, at den pågældende tjenestemand får udbetalt et fast beløb til dækning af rejseudgifter fra tjenestested til hjemsted, i det foreliggende tilfælde to gange pr. kalenderår som følge af afstanden (
1
), og ligeledes, at den årlige ferie på hjemstedet forlænges med rejsedage, som i dette tilfælde er fem dage (
2
). Det er derfor forståeligt, at det skal kontrolleres, at hjemstedet faktisk er et hjemsted, altså at det er så præcise kriterier som muligt, der lægges til grund ved dets fastlæggelse.
Det må stå fast, at når kriteriet i henhold til bestemmelsen er »formuemæssig tilknytning som ejer af fast ejendom i form af bygninger eller dele heraf«, er det ikke klart, om der i den pågældende tilknytning ligger et krav om, at den pågældende tjenestemand har en tingsret over den nævnte ejendom.
Det kan herefter ikke på forhånd udelukkes, at den, som kan godtgøre at have en formuemæssig tilknytning i form af en fordringsret, er omfattet af de omtvistede bestemmelser. Selv i så fald kan en sådan tilknytning være udtryk for, at der foreligger en vedvarende tilknytning, som må bedømmes i hvert enkelt tilfælde. Man kan derfor ikke være enig med Kommissionen i, at man derved risikerer at komme i den »ukontrollable og uacceptable« situation, at en tjenestemand ved blot at indgå et lejemål kan tvinge Kommissionen til at fastlægge et af ham selv valgt sted som hjemsted. Bortset fra, at en sådan fremgangsmåde kan forhindres i kraft af reglen om »fraus omnia corrumpit«, skal det nævnes, at tilknytningen til en fast ejendom ikke i sig selv kan være grundlag for fastlæggelsen af hjemstedet, og at der i den forbindelse skal være opfyldt mindst én yderligere betingelse, enten af familiemæssig eller borgerlig karakter.
Efter min opfattelse var det således ikke berettiget, at Kommissionen afslog sagsøgerens ansøgning.
5.
Sammenfattende skal jeg følgelig foreslå, at
—
Kommissionens udtrykkelige afslag af 9. august 1983 på den ansøgning, sagsøgeren forelagde den 11. april 1983, annulleres, og at
—
Kommissionen dømmes til at betale samtlige sagens omkostninger.
(
*1
) – Oversat fra fransk
(
1
) – Artiklerne 7 og 8 i vedtægtens bilag VII.
(
2
) – Artikel 7, stk. 1 og 3, i vedtægtens bilag V.