61992CO0244_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 26. maj 1992 har Kupka-Floridi i medfoer af artikel 49 i statutten for EOEF-Domstolen ivaerksat appel af den af Retten i Foerste Instans (herefter benaevnt "Retten") den 1. april 1992 afsagte dom, hvorved Retten forkastede hendes paastand om dels annullation af Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs afgoerelse om at afskedige hende efter proevetidens udloeb, dels om skadeserstatning, samt om tilkendelse af ret til at gennemfoere endnu en proevetid, hvorefter der skulle foretages en ny vurdering af hendes faglige kvalifikationer.
2 Det fremgaar af den appellerede dom, at Kupka-Floridi blev ansat den 1. oktober 1989 som tjenestemand paa proeve i loenklasse LA7 ved Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs italienske oversaettelsesafdeling. Proevetiden blev afviklet under tilsyn af chefen for denne afdeling, Pertoldi. Ved proevetidens udloeb blev der udfaerdiget en udtalelse til vejledning for ansaettelsesmyndigheden, i det foreliggende tilfaelde generalsekretaeren for Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, vedroerende spoergsmaalet, om appellanten havde de noedvendige faglige kvalifikationer for fastansaettelse. Efter denne udtalelse, der gav udtryk for en negativ opfattelse vedroerende appellantens kvalifikationer, besluttede generalsekretaeren den 27. juni 1990 at afskedige hende. Den 24. september 1990 indbragte hun en klage over denne afgoerelse og anlagde senere, efter at klagen var blevet afvist, sag ved Retten med paastand om annullation af afgoerelsen samt skadeserstatning og tilkendelse af ret til at gennemfoere endnu en proevetid.
3 For Retten anfoerte appellanten forskellige anbringender om tilsidesaettelse af en intern skrivelse i Det OEkonomiske og Sociale Udvalg vedroerende bedoemmelsen af tjenestemaend paa proeve, tilsidesaettelse af omsorgspligten fra hendes overordnedes side, idet disse ikke havde givet hende noget raad vedroerende forbedring af hendes arbejde, fejlbedoemmelse fra hendes overordnedes side af hendes adfaerd og tilsidesaettelse af hendes ret til kontradiktion som foelge af forsinket meddelelse vedroerende bedoemmelsen af proevetiden samt den ligeledes for sene indkaldelse af Bedoemmelsesudvalget.
4 Disse anbringender blev fundet ugrundede af Retten, der frifandt sagsoegte ved dom af 1. april 1992. Denne dom stoettes i visse henseender paa forhold, der afviger fra dem, som appellanten forsoegte at godtgoere.
5 Appellanten har nu for Domstolen nedlagt paastand om ophaevelse af Rettens dom med den almindelige begrundelse, at sidstnaevnte har tilsidesat faellesskabsretten ved at frifinde sagsoegte. Til stoette for appellen har hun gentaget sine anbringender i Foerste Instans, herunder dem, Retten forkastede, fordi de byggede paa ikke beviste forhold, og hertil foejet to nye argumenter vedroerende afhoeringen af hendes kontorchef, Pertoldi.
6 Det bemaerkes, at der med henblik paa paadoemmelsen af appelsagen blandt de anbringender, som er gjort gaeldende af appellanten, maa sondres mellem dem, der allerede var gjort gaeldende for Retten, og dem, som hun for foerste gang har gjort gaeldende for Domstolen.
De ved Retten paaberaabte anbringender
7 For saa vidt angaar de anbringender, der allerede var gjort gaeldende for Retten, maa det paapeges, at appel til Domstolen i medfoer af artikel 49, stk. 1, i statutten for EOEF-Domstolen skal ivaerksaettes af afgoerelser, hvorved den paagaeldende sags behandling ved Retten er blevet afsluttet, samt af afgoerelser, der afgoer en del af en sags realitet, eller hvorved der tages stilling til en formalitetsindsigelse vedroerende Rettens kompetence eller en paastand om afvisning af sagen.
8 I oevrigt maa det fremhaeves, at appel i medfoer af artikel 51 i statutten for EOEF-Domstolen er begraenset til retsspoergsmaal og kun kan stoettes paa, at Retten savner kompetence, at der er begaaet rettergangsfejl, som kraenker appellantens interesser, eller at Retten har overtraadt faellesskabsretten, og samstemmende hermed hedder det i artikel 112, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement, at appelskriftet skal indeholde de retlige anbringender og argumenter, der paaberaabes til stoette for den afgoerelse, som appellanten paastaar truffet af denne.
9 Det foelger af disse bestemmelser, at appellanten i appelskriftet noeje skal angive, hvilke forhold der anfaegtes i den dom, som paastaas ophaevet, samt de retlige argumenter, der saerlig stoetter denne paastand.
10 Et appelskrift, der begraenser sig til en gentagelse eller, som i det foreliggende tilfaelde, en helt ordret gengivelse af de anbringender og argumenter, der allerede har vaeret forelagt Retten, herunder dem, som byggede paa forhold, Retten udtrykkeligt forkastede, opfylder ikke dette krav, idet en saadan appel i realiteten kun angaar et krav om en ren og skaer ombedoemmelse af sagen for Retten, hvilket Domstolen i medfoer af ovennaevnte artikel 49 i statutten ikke har kompetence til.
11 Af disse grunde er det aabenbart, at de anbringender, som appellanten gjorde gaeldende i staevningen og herefter har gentaget i appelskriftet, maa afvises fra paakendelse i medfoer af procesreglementets artikel 119.
De anbringender, der for foerste gang er gjort gaeldende for Domstolen
12 Herefter skal Domstolen tage stilling til de anbringender, som appellanten for foerste gang har gjort gaeldende for denne.
13 Appellanten har for det foerste gjort gaeldende, at hendes kontorchef efter at have deltaget i udarbejdelsen af den bedoemmelse af proeveperioden, der dannede grundlag for beslutningen om at afskedige hende, burde have vaeret betragtet som part i sagen og foelgelig ikke havde kunnet afhoeres af Retten som vidne.
14 Paa dette punkt maa det, uden herved at komme ind paa realiteten i dette anbringende, bemaerkes, at artikel 73, stk. 1 og 2, i Rettens procesreglement indeholder regler, som skal iagttages af en part, der oensker at goere indsigelse mod et vidne paa grund af uegnethed, uvaerdighed eller af andre grunde. I denne bestemmelse hedder det udtrykkeligt, at indsigelsen skal fremsaettes inden for en frist af to uger efter forkyndelsen af den kendelse, hvorved vidnet indkaldes (stk. 2), og at det tilkommer Retten at traeffe afgoerelse vedroerende denne indsigelse (stk. 1).
15 Appellanten har imidlertid ikke paa noget tidspunkt under sagens behandling for Retten gjort nogen som helst indsigelse imod, at Pertoldi blev afhoert som vidne.
16 Tvaertimod havde appellanten ved faxmeddelelse af 16. januar 1992 erklaeret sig fuldstaendig enig i foretagelsen af denne afhoering, efter at Rettens Justitskontor ved rekommanderet brev af 13. januar 1992 havde meddelt hende, at Retten havde til hensigt at afhoere Pertoldi, og opfordret hende til at fremsaette sine eventuelle bemaerkninger senest den 17. januar 1992.
17 Yderligere afsagde Retten den 17. januar 1992 kendelse om indkaldelse af Pertoldi som vidne, og en genpart af denne kendelse blev samme dag forkyndt af justitssekretaeren for appellanten, uden at hun inden for fristen i ovennaevnte bestemmelse tilkendegav, at hun gjorde indsigelse mod vidnet.
18 I oevrigt var appellanten repraesenteret under afhoeringen uden ved denne lejlighed at fremkomme med nogen indsigelse mod den omtvistede vidneafhoering.
19 Det foelger heraf, at appellanten ved ikke at fremsaette nogen indsigelse mod afhoeringen af Pertoldi under behandlingen af sagen for Retten har indvilget i den afhoering, der var besluttet af denne. Foelgelig er det aabenbart, at appellantens anbringende paa dette punkt maa afvises fra paakendelse.
20 Det andet anbringende, der for foerste gang fremsaettes for Domstolen, vedroerer protokollatet af vidneafhoeringen, som efter appellantens opfattelse ikke indeholder nogen bemaerkning om den ed, som ethvert vidne i medfoer af artikel 68, stk. 5, i Rettens procesreglement skal aflaegge efter at have afgivet forklaring.
21 Hvad angaar dette forhold maa det fastslaas, at protokollatet, i modsaetning til, hvad appellanten haevder, indeholder en passus, hvorefter vidnet aflagde ed i overensstemmelse med ovennaevnte bestemmelse. Ifoelge dette dokument, der er underskrevet af afdelingsformanden og Rettens justitssekretaer, og som blev forkyndt for appellanten ved rekommanderet brev af 16. marts 1992, fandt vidneafhoeringen sted den 12. februar 1992, og eden blev aflagt af vidnet kl. 10.51.
22 Som foelge heraf maa anbringendet forkastes som aabenbart ugrundet.
23 Af de ovenfor anfoerte betragtninger fremgaar det, at de anbringender, som appellanten har gjort gaeldende til stoette for appellen, maa forkastes i medfoer af ovennaevnte artikel 119 i procesreglementet, da de dels aabenbart maa afvises fra paakendelse, dels aabenbart maa forkastes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
24 Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte selv deres egne omkostninger. Det fremgaar dog af artikel 122, stk. 2, i samme reglement, at denne regel ikke gaelder i appelsager ivaerksat af tjenestemaend eller andre ansatte ved en institution. I en saadan sag boer der derfor ske anvendelse af artikel 69, stk. 2, i procesreglementet, hvorefter det paalaegges den tabende part at betale sagens omkostninger. I den foreliggende sag har Kupka-Floridi tabt sagen, og det boer foelgelig paalaegges hende at betale appelsagens omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLEN
1) Appellen forkastes.
2) Appellanten betaler appelsagens omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 26. april 1993.