62001C0319
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
CHRISTINE STIX-HACKL
fremsat den 9. juli 2002 (
1
)
I — Indledning
1.
I denne sag har Kommissionen i medfør af artikel 226 EF anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (
2
) (herefter også »direktivet«), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for fuldt ud at efterkomme direktivet, eller i det mindste ikke har underrettet Kommissionen herom.
2.
Uden principielt at bestride dette klagepunkt, har Kongeriget Belgien påpeget, at såvel forbundsregeringen som hovedstadsregionen Bruxelles har vedtaget gennemførelsesbestemmelser, som det finder er tilstrækkelige til at gennemføre direktivet på disse juridiske enheders respektive kompetenceområder.
II — De relevante retsregler
3.
Direktiv 97/11 ændrer og supplerer Rådets direktiv 85/377/EØF (
3
) med henblik på at sikre, at sidstnævnte direktiv anvendes på en stadig mere harmoniseret og effektiv måde. Ved direktiv 97/11 indsattes navnlig bestemmelser, som indfører en pligt til at opnå godkendelse for projekter, som kræver en vurdering. Direktivet ændrer desuden bilagene til direktiv 85/377 ved at supplere de projekter, der er omfattet af bilag I, og som underkastes krav om vurdering, og præciserer de betingelser, hvorunder medlemsstaterne kan afgøre, om de projekter, der er omfattet af bilag II til direktiv 85/377, skal underlægges et sådant krav.
4.
Artikel 3, stk. 1, første afsnit, i direktiv 97/11 bestemmer, at medlemsstaterne skal sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest den 14. marts 1999, og at de straks skal underrette Kommissionen herom.
III — Den administratíve procedure
5.
Ved skrivelse af 8. juli 1999 meddelte de belgiske myndigheder Kommissionen regionen Valloniens dekret af 11. marts 1999 om miljøgodkendelser (
4
) (herefter »regionen Valloniens dekret af 11. marts 1999«), der ændrede dekret af 11. september 1985 om indførelse af miljøvurdering i regionen Vallonien.
6.
Da Kommissionen ikke havde modtaget anden meddelelse om de nationale gennemførelsesforanstaltninger fra den belgiske regering og heller ikke var i besiddelse af andre oplysninger herom, tilstillede Kommissionen ved skrivelse af 5. august 1999 Kongeriget Belgien en åbningsskrivelse, hvori den anmodede det om at fremkomme med sine bemærkninger inden for en frist på to måneder.
7.
Ved skrivelse af 27. oktober 1999 tilsendte den belgiske regering Kommissionen hovedstadsregionen Bruxelles' bekendtgørelse af 22. april 1999 om fastsættelse af listen over klasse IA-anlæg, der er omhandlet i artikel 4 i bekendtgørelse af 5. juni 1997 om miljøgodkendelser (
5
) (herefter »hovedstadsregionen Bruxelles' bekendtgørelse af 22. april 1999«), og hovedstadsregionen Bruxelles' regerings bekendtgørelse af 4. marts 1999 om fastsættelse af listen over klasse IB-, II- og III-anlæg (
6
) (herefter »bekendtgørelsen af 4. marts 1999«).
8.
Ved to skrivelser af 20. december 1999 tilsendte de belgiske myndigheder Kommissionen dels et forslag til kongelig anordning om almindelige bestemmelser om beskyttelse af befolkningen, arbejdstagerne og miljøet mod farerne ved ioniserende stråling, dels lov af 20. januar 1999 om beskyttelse af havmiljøet i de havområder, der er under Kongeriget Belgiens jurisdiktion (
7
) (herefter »loven af 20. januar 1999«), hvori flere bestemmelser regulerer vurderingen af visse projekters indvirkning navnlig på kontinentalsoklen.
9.
Da Kommissionen ikke modtog andre meddelelser vedrørende gennemførelsen af direktiv 97/11, fremsatte den i henhold til artikel 226 EF ved skrivelse af 19. maj 2000 en begrundet udtalelse over for Kongeriget Belgien, hvori den opfordrede denne medlemsstat til at træffe de fornødne foranstaltninger for at efterkomme udtalelsen senest to måneder efter fremsættelsen af udtalelsen.
10.
1 sit svar af 10. juli 2000 meddelte den belgiske regering atter de ovennævnte gennemførelsesretsakter vedrørende hovedstadsregionen Bruxelles (
8
), vedlagt en oversigt over gennemførelsen af direktivet i denne region.
11.
Den 9. august 2000 tilsendte den belgiske regering Kommissionen en kopi af et forslag, der skulle sikre gennemførelsen af direktiv 97/11 fra den vallonske regering, og som forventedes vedtaget inden udgangen af første halvår 2001.
12.
Den 8. december 2000 tilsendte den belgiske regering desuden Kommissionen et forslag til kongelig anordning om fastsættelse af proceduren for udstedelse af de tilladelser og godkendelser, der er krævet for visse aktiviteter, der udøves i havområder, der er under Belgiens jurisdiktion. Denne anordning (
9
) og yderligere en kongelig anordning om fastsættelse af reglerne for vurdering af indvirkning på miljøet i henhold til lov af 20. januar 1999 om beskyttelse af havmiljøet i de havområder, der er under Kongeriget Belgiens jurisdiktion (
10
), blev vedtaget den 20. december 2000. Kommissionen modtog anordningerne den 8. februar 2001.
13.
Ved skrivelse af 23. maj 2001 meddelte den belgiske regering endelig Kommissionen forslag til ministerielle bekendtgørelser, der af den vallonske regering blev vedtaget ved andenbehandlingen, til gennemførelse af regionens dekret af 11. marts 1999.
14.
Da Kommissionen fandt, at Kongeriget Belgien ikke havde truffet alle de foranstaltninger, der var nødvendige til gennemførelsen af bestemmelserne i direktiv 97/11 på hele det belgiske område, anlagde den den 10. august 2001 denne sag ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 14. august 2001.
15.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
—
Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, idet det ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for fuldt ud at efterkomme direktivet, eller i det mindste ikke fuldt ud har underrettet Kommissionen herom.
—
Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
16.
Kongeriget Belgien har nedlagt følgende påstand:
—
Frifindelse for så vidt som sagen vedrører dele af det belgiske område, der hører under forbundsmyndighedernes og hovedstadsregionen Bruxelles' kompetence.
IV — Traktatbruddet
Parternes argumenter
17.
Kommissionen har gjort gældende, at Kongeriget Belgien ganske vist har truffet visse foranstaltninger, men at disse ikke rækker til en fuldstændig gennemførelse. Kongeriget Belgien har i det mindste ikke underrettet Kommissionen om de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger.
18.
Ifølge Kommissionen blev de gennemførelsesbestemmelser i regionen Valloniens dekret af 11. marts 1999 og i loven af 20. januar 1999, der var nødvendige for, at de kunne træde i kraft, ikke vedtaget rettidigt. Den belgiske regering har ifølge Kommissionen selv erkendt, at der skulle træffes andre foranstaltninger.
19.
Kommissionen har gjort gældende, at en medlemsstat ikke kan påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden til støtte for, at forpligtelser og frister, der følger af et direktiv, ikke overholdes. Traktatbruddet må derfor fastslås for hele det nationale område.
20.
Kommissionen har i replikken opretholdt sit standpunkt, men har samtidig erkendt, at den kongelige anordning af 20. juli 2001 om almindelige bestemmelser om beskyttelse af befolkningen, arbejdstagerne og miljøet mod farerne ved ioniserende stråling (herefter »den kongelige anordning af 20. juli 2001«), som blev meddelt Kommissionen den 9. oktober 2001 — dvs. efter sagsanlægget — udgør en fuldstændig gennemførelse af direktivet på forbundsplan. Kommissionen har heller ikke bestridt, at den var blevet underrettet om hovedstadsregionen Bruxelles' gennemførelsesbestemmelser, inden sagen blev anlagt.
21.
Kongeriget Belgien har i svarskriftet gjort gældende, at regeringen har foretaget en fuldstændig gennemførelse på forbundsplan af direktivet på de områder, der henhører under regeringens kompetence, nærmere bestemt ved dels loven af 20. januar 1999, som blev meddelt Kommissionen den 20. december 1999, og de to gennemførelsesbekendtgørelser af 20. december 2000, som blev meddelt Kommissionen den 2. februar 2001, dels ved den kongelige anordning af 20. juli 2001.
22.
Den belgiske regering har gjort gældende, at der med vedtagelsen af hovedstadsregionens bekendtgørelse af 22. april 1999 og bekendtgørelsen af 4. marts 1999 ligeledes er sket en fuldstændig gennemførelse af direktivet i hovedstadsregionen Bruxelles (
11
). Kongeriget Belgien har kritiseret Kommissionen for ikke at have anført, hvilke af direktivbestemmelserne der ikke er blevet gennemført i hovedstadsregionen Bruxelles.
23.
Herefter nævner den belgiske regering forholdene i regionen Flandern, som ikke er omtalt i stævningen. Denne region er ved at forberede et dekret med henblik på gennemførelsen af såvel direktiv 97/11 som Rådets direktiv 96/82/EF (
12
) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (
13
). Kommissionen blev ifølge den belgiske regering underrettet om dette lovgivningsarbejde ved skrivelser af 21. marts 2001 og 4. september 2001. Det blev imidlertid forsinket på grund af den sene offentliggørelse af den nederlandske version af direktiv 2001/42. Offentliggørelsen af regionen Valloniens dekret i Moniteur belge forventedes at ske i marts 2002 og vedtagelsen af gennemførelsesforanstaltningerne i juni 2002.
24.
Med hensyn til regionen Vallonien har den belgiske regering anført, at vedtagelsen af de tre gennemførelsesbekendtgørelser vedrørende regionen Valloniens dekret af 11. marts 1999, og som dekretets ikrafttræden er afhængig af, faktisk blev forsinket på grund af emnets komplicerede karakter, men at dette forventedes at ske i slutningen af 2001.
Retlige bemærkninger
25.
Ifølge Domstolens faste praksis skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, hvorfor ændringer af forholdene i tiden derefter ikke kan tages i betragtning af Domstolen (
14
).
26.
Det må således fastslås, at ved udløbet af den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse af 19. maj 2000, var alle de foranstaltninger, der var nødvendige for at gennemføre direktivet fuldt ud i intern ret, ikke blevet truffet, hvilket Kongeriget Belgien i øvrigt ikke har bestridt.
27.
Kongeriget Belgien har således ikke bestridt, at der hverken i regionen Vallonien eller i regionen Flandern er blevet truffet de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger, i det mindste ikke inden for fristen i den begrundede udtalelse. På forbundsplan blev den kongelige anordning, der var nødvendig med henblik på en fuldstændig gennemførelse af direktivet, først vedtaget den 20. juli 2001, dvs. ligeledes efter udløbet af fristen.
28.
Med hensyn til de gennemførelsesforanstaltninger, der blev truffet af hovedstadsregionen Bruxelles, skal jeg bemærke, at de faktisk blev truffet inden udløbet af ovennævnte frist, hvilket er afgørende. I relation til en forsinket eller manglende gennemførelse i andre dele af landet, bevirker sådanne foranstaltninger imidlertid ikke, at et eventuelt traktatbrud begået af Kongeriget Belgien på grund af manglende eller ufuldstændig gennemførelse af et direktiv af den grund ophæves. Herom bemærkes, at Domstolen i dommen af 13. december 2001, Kommissionen mod Italien (
15
), med en gentagelse af fast retspraksis (
16
) udtalte følgende: »Det forhold, at en medlemsstat har overdraget gennemførelsen af direktiver til sine egne regionale myndigheder, kan på ingen måde få indvirkning på anvendelsen af artikel 169. I overensstemmelse med fast retspraksis kan ingen medlemsstat nemlig påberåbe sig forhold i den interne retsorden som begrundelse for ikke at overholde forpligtelser eller frister i henhold til fællesskabsdirektiver. Ganske vist kan den enkelte medlemsstat frit fordele de retsanordnende beføjelser internt, men i forhold til Fællesskabet har den fortsat i medfør af artikel 169 eneansvaret for, at forpligtelserne ifølge fællesskabsretten opfyldes.«
29.
Det skal derfor fastslås, at Kongeriget Belgien ikke inden for den frist på to måneder, der var fastsat i den begrundede udtalelse, havde truffet de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre direktiv 97/11 i national ret. Herefter må Kommissionens påstand tages til følge.
30.
I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Kommissionen har nedlagt påstand om, at Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger, og da Kongeriget Belgien har tabt sagen, bør det pålægges det at betale sagens omkostninger.
V — Forslag til afgørelse
31.
Herefter foreslår jeg Domstolen at træffe følgende afgørelse:
1)
Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 97/1 l/EF af 3. marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for fuldt ud at efterkomme direktivet eller i det mindste ikke har underrettet Kommissionen herom.
2)
Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
(
1
) – Originalsprog: tysk.
(
2
) – EFT L 73, s. 5.
(
3
) – Direktiv af 27.6.1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40).
(
4
) – Moniteur beige af 8.6.1999.
(
5
) – Moniteur beige af 5.8.1999, s. 29209.
(
6
) – Moniteur beige af 7.8.1999, s. 29713.
(
7
) – Moniteur beige af 12.3.1999, 2. udgave, s. 8033.
(
8
) – Se ovenfor i punkt 7.
(
9
) – Moniteur belge af 25.1.2001, s. 2104.
(
10
) – Moniteur belge af 25.1.2001, s. 2113.
(
11
) – Jf. ovenfor i punkt 7.
(
12
) – Direktiv af 9.12.1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer (EFT L 10, s. 13).
(
13
) – EFT L 197, s. 30.
(
14
) – Jf. f.eks. dom af 16.5.2002, sag C-372/01, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 4553, præmis 7 og den heri nævnte retspraksis.
(
15
) – Sag C-33/90, Sml. I, s. 5987, præmis 24.
(
16
) – Jf. også senest dom af 17.1.2002, sag C-423/00, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 593, præmis 16; »en medlemsstat [kan) i øvrigt ikke påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden, herunder sådanne, der folger af statens føderale struktur, til støtte for, at forpligtelser og frister, der folgcr af et direktiv, ikke overholdes.«