62024CO0745
TIESAS RĪKOJUMS (astotā palāta)
2025. gada 18. decembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Atbilde, kas nerada nekādas pamatotas šaubas – Lauksaimniecība un zivsaimniecība – Bioloģiskie produkti – Regula (ES) 2018/848 – 3. panta 52. punkts – Jēdziens “marķējums” – Jēdziens “etiķete” – 3. panta 53. punkts – Jēdziens “reklāma” – 30. panta 1. punkts – Produkti ar norādēm, kuras apzīmē bioloģisko ražošanu – 32. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Pienākums uz etiķetes norādīt tās kontroles iestādes vai kontroles institūcijas kodu, kura kontrolē operatoru, kas veicis pēdējo ražošanas vai sagatavošanas darbību – Nepiemērojamība attiecībā uz reklāmas brošūrām, kurās šie produkti tiek reklamēti
Lietā C‑745/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko ar 2024. gada 24. septembra lēmumu, kas Tiesā saņemts 2024. gada 24. oktobrī, iesniegusi Landgericht Saarbrücken (Zārbrikenes apgabaltiesa, Vācija), tiesvedībā
Verband Sozialer Wettbewerb eV
pret
GLOBUS Handelshof GmbH & Co. KG,
TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei], tiesneši S. Rodins [S. Rodin] un N. Pisarra [N. Piçarra] (referents),
ģenerāladvokāte: T. Čapeta [T. Ćapeta],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Verband Sozialer Wettbewerb eV vārdā – R. Welzel, Rechtsanwalt,
–
GLOBUS Handelshof GmbH & Co. KG vārdā – M. Grube, Rechtsanwalt,
–
Eiropas Komisijas vārdā – A. Dawes un M. Zerwes, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu saskaņā ar Tiesas Reglamenta 99. pantu lemt, izdodot motivētu rīkojumu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/848 (2018. gada 30. maijs) par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 (OV 2018, L 150, 1. lpp.) 32. panta 1. punkta a) apakšpunktu kopsakarā ar 3. panta 52. un 53. punktu, kā arī 30. panta 1. punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar prasību izbeigt darbību, ko cēlusi Verband Sozialer Wettbewerb eV (turpmāk tekstā – “VSW”), kas ir apvienība cīņai pret negodīgu konkurenci, pret GLOBUS Handelshof GmbH & Co. KG (turpmāk tekstā – “Globus”), sabiedrību, kas pārvalda vairākus lielveikalus, ar mērķi aizliegt šai pēdējai minētajai reklamēt bioloģiskos produktus savās reklāmas brošūrās, nenorādot tās kontroles iestādes vai kontroles institūcijas kodu, kura kontrolē operatoru, kas ir veicis pēdējo ražošanas vai sagatavošanas darbību atbilstoši regulas 32. panta 1. punkta a) apakšpunktam.
Atbilstošās tiesību normas
3
Regulas 2018/848 6., 9., 15., 17. un 73. apsvērumā teikts:
“(6)
Ņemot vērā Savienības bioloģiskās ražošanas politikas mērķus, par minētās politikas īstenošanai izveidotā tiesiskā regulējuma mērķi būtu jāizvirza godīgas konkurences un bioloģisko produktu iekšējā tirgus pienācīgas darbības nodrošināšana, centieni saglabāt un attaisnot patērētāju uzticēšanos produktiem, kas marķēti ar bioloģisko produktu marķējumu, un nodrošināt apstākļus, kuros šī politika varētu attīstīties saskaņā ar ražošanas un tirgus attīstību.
[..]
(9)
Ņemot vērā bioloģiskās ražošanas nozares dinamisko attīstību, Padomes Regulā (EK) Nr. 834/2007 [(2007. gada 28. jūnijs) par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un par Regulas (EEK) Nr. 2092/91 atcelšanu (OV 2007, L 189, 1. lpp.)] ir konstatēta vajadzība arī turpmāk pārskatīt Savienības noteikumus par bioloģisko ražošanu, ņemot vērā minēto noteikumu piemērošanā gūto pieredzi. [Eiropas] Komisijas veiktās pārskatīšanas rezultāti liecina, ka Savienības tiesiskais regulējums attiecībā uz bioloģisko ražošanu būtu jāuzlabo, lai paredzētu noteikumus, kuri atbilst patērētāju augstajām prasībām un garantē pietiekamu skaidrību tiem, kam šie noteikumi adresēti. Tāpēc Regula (EK) Nr. 834/2007 būtu jāatceļ un jāaizstāj ar jaunu regulu.
[..]
(15)
Pētniecības projekti ir apliecinājuši, ka bioloģiskās pārtikas tirgū izšķiroša nozīme ir patērētāju uzticībai. Noteikumi, kuri nav uzticami, ilgākā laikposmā var apdraudēt sabiedrības uzticēšanos un radīt tirgus traucējumus. Tāpēc bioloģiskās ražošanas ilgtspējīgas attīstības Savienībā pamatā vajadzētu būt pārdomātiem ražošanas noteikumiem, kas ir saskaņoti Savienības līmenī un kas attaisno operatoru un patērētāju cerības attiecībā uz bioloģisko produktu kvalitāti un atbilstību šajā regulā izklāstītajiem principiem un noteikumiem.
[..]
(17)
Šai regulai būtu jānodrošina pamats bioloģiskās ražošanas ilgtspējīgai attīstībai un tās pozitīvai ietekmei uz vidi, vienlaikus nodrošinot bioloģisko produktu iekšējā tirgus efektīvu darbību un godīgu konkurenci, tādējādi palīdzot lauksaimniekiem gūt taisnīgus ienākumus, nodrošinot patērētāju uzticēšanos, aizsargājot patērētāju intereses un veicinot īsus izplatīšanas kanālus un vietēju produkciju. Minētos mērķus būtu jāpanāk, ievērojot vispārīgos un īpašos principus un vispārīgos un sīki izstrādātos ražošanas noteikumus, ko piemēro bioloģiskajai ražošanai.
[..]
(73)
Lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu marķēšanai būtu jāpiemēro Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1169/2011 [(2011. gada 25. oktobris) par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem un par grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulās (EK) Nr. 1924/2006 un (EK) Nr. 1925/2006, un par Komisijas Direktīvas 87/250/EEK, Padomes Direktīvas 90/496/EEK, Komisijas Direktīvas 1999/10/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK, Komisijas Direktīvu 2002/67/EK un 2008/5/EK un Komisijas Regulas (EK) Nr. 608/2004 atcelšanu (OV 2011, L 304, 18. lpp.)] vispārīgie noteikumi un jo īpaši noteikumi, kuru mērķis ir nepieļaut marķējumu, kas varētu radīt neskaidrības patērētājiem vai tos maldināt. Turklāt šajā regulā būtu jānosaka īpaši noteikumi par bioloģisko un pārejas produktu marķēšanu. Tiem būtu jāaizsargā gan operatoru intereses, nodrošinot, ka to produkti ir pareizi identificēti tirgū un ka operatori var darboties godīgas konkurences apstākļos, gan patērētāju intereses, ļaujot tiem izdarīt apzinātu izvēli.”
4
Regulas 2018/848 1. pantā “Priekšmets” noteikts:
“Šajā regulā nosaka bioloģiskās ražošanas principus un paredz noteikumus par bioloģisko ražošanu, ar to saistīto sertifikāciju, un ar bioloģisko ražošanu saistīto norāžu izmantošanu marķējumā un reklāmā, kā arī noteikumus par kontrolēm, ar ko papildina Regulā (ES) 2017/625 [(2017. gada 15. marts) par oficiālajām kontrolēm un citām oficiālajām darbībām, kuras veic, lai nodrošinātu, ka tiek piemēroti pārtikas un barības aprites tiesību akti, noteikumi par dzīvnieku veselību un labturību, augu veselību un augu aizsardzības līdzekļiem, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 999/2001, (EK) Nr. 396/2005, (EK) Nr. 1069/2009, (EK) Nr. 1107/2009, (ES) Nr. 1151/2012, (ES) Nr. 652/2014, (ES) 2016/429 un (ES) 2016/2031, Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2005 un (EK) Nr. 1099/2009 un Padomes Direktīvas 98/58/EK, 1999/74/EK, 2007/43/EK, 2008/119/EK un 2008/120/EK un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 854/2004 un (EK) Nr. 882/2004, Padomes Direktīvas 89/608/EEK, 89/662/EEK, 90/425/EEK, 91/496/EEK, 96/23/EK, 96/93/EK un 97/78/EK un Padomes Lēmumu 92/438/EEK (Oficiālo kontroļu regula) (OV 2017, L 95, 1. lpp.)] paredzētos noteikumus.”
5
Regulas 2018/848 3. panta “Definīcijas” 52. un 53. punktā paredzēts:
“52)
“marķējums” ir jebkādi vārdi, ziņas, preču zīmes, zīmolvārdi, attēli vai simboli, kas ir saistīti ar produktu un kas atrodas uz jebkāda iepakojuma, dokumenta, uzraksta, etiķetes, riņķa vai apsēja, kas pievienots minētajam produktam vai attiecas uz to;
53)
“reklāma” ir jebkāda sabiedrībai sniegta informācija par produktiem, kura nav marķējums un kuras mērķis vai iespējamās sekas ir attieksmes, pārliecības un uzvedības ietekmēšana un veidošana, lai tieši vai netieši veicinātu produktu pārdošanu.”
6
Šīs regulas 30. pants “Tādu norāžu lietošana, kuras apzīmē bioloģisko ražošanu” formulēts šādi:
“1.   Šīs regulas vajadzībām produktu uzskata par tādu, kura apzīmēšanai izmantotās norādes apzīmē bioloģisko ražošanu, ja marķējumā, reklāmas materiālos vai tirdzniecības dokumentos šāds produkts, tā sastāvdaļas vai barības sastāvdaļas, ko izmanto tā ražošanā, ir apzīmētas ar norādēm, kuras patērētājam liek domāt, ka produkts, sastāvdaļas vai barības sastāvdaļas ir ražotas saskaņā ar šo regulu. Konkrēti – šīs regulas prasībām atbilstošu 2. panta 1. punktā minētu produktu marķējumā un reklāmā visā Savienībā un jebkurā no IV pielikumā uzskaitītajām valodām, atsevišķi vai saistīti, var lietot minētajā pielikumā dotās norādes un to atvasinājumus un deminutīvus, piemēram, “bio” un “eko”.
2.   Attiecībā uz 2. panta 1. punktā minētajiem produktiem norādes, kas minētas šā panta 1. punktā, Savienībā nevienā no IV pielikumā uzskaitītajām valodām neizmanto šīs regulas prasībām neatbilstošu produktu marķējumā, reklāmas materiālos vai tirdzniecības dokumentos.
Turklāt marķējumā vai reklāmā neizmanto ne norādes, tostarp preču zīmēs vai uzņēmumu nosaukumos lietotas norādes, ne praksi, ja tā var maldināt patērētāju vai lietotāju, liekot domāt, ka produkts vai tā sastāvdaļas atbilst šai regulai.
[..]”
7
Regulas 32. pantā “Obligātās norādes” paredzēts:
“1.   Ja uz produktiem, tostarp produktiem, kas ir marķēti kā pārejas produkti saskaņā ar 30. panta 3. punktu, ir 30. panta 1. punktā minētās norādes:
a)
marķējumā norāda arī tās kontroles iestādes vai kontroles institūcijas kodu, kura kontrolē operatoru, kas ir veicis pēdējo ražošanas vai sagatavošanas darbību; un
[..]
3.   Norādes, kas minētas šā panta 1. un 2. punktā un 33. panta 3. punktā, izvieto labi redzamā vietā tā, lai tās būtu viegli pamanāmas, un tās ir skaidri salasāmas un neizdzēšamas.
[..]”
8
Šīs pašas regulas 33. panta “Eiropas Savienības bioloģiskās ražošanas logotips” 1. punktā noteikts:
“Lai marķētu, noformētu un reklamētu šai regulai atbilstošus produktus, var izmantot Eiropas Savienības bioloģiskās ražošanas logotipu.
[..]”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
9
Globus, kas ir Globus St. Wendel izplatīšanas grupā ietilpstoša sabiedrība, pārvalda lielveikalus Vācijā. 2024. gada janvārī un februārī šī sabiedrība Gerā [Gera] (Vācija) un tās apkārtnē izplatīja reklāmas brošūras, kurās citastarp tika reklamēti vairāki pārtikas produkti, kas bija apzīmēti ar norādi “bio” un Savienības bioloģiskās ražošanas logotipu, bet bez norādīta tās kontroles iestādes vai kontroles institūcijas, kura kontrolē operatoru, kas ir veicis pēdējo ražošanas vai sagatavošanas darbību, koda, kas minēts Regulas 2018/848 32. panta 1. punkta a) apakšpunktā.
10
VSW vērsās Landgericht Saarbrücken (Zārbrikenes apgabaltiesa, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa, ar prasību izbeigt darbību pret Globus, lūdzot aizliegt tai bioloģisko produktu reklamēšanu reklāmas brošūrās, nenorādot šo kodu. VSW apgalvo, ka Regulas 2018/848 30. panta 1. punktā minētais plašais jēdziens “marķējums”, uz kuru ir atsauce regulas 32. panta 1. punktā, ietver gan “marķējumu” regulas 3. panta 52. punkta šaurā izpratnē, gan “reklāmu” regulas 3. panta 53. punkta izpratnē. Tādējādi arī bioloģisko produktu reklāmas gadījumā šī atsauce nosakot pienākumu norādīt minēto kodu, kas paredzēts šīs regulas 32. panta 1. punkta a) apakšpunktā. Šo tiesību normu angļu un franču valodu versijas šajā ziņā esot skaidrākas nekā vācu valodas versija.
11
Savukārt Globus uzskata, ka Regulas 2018/848 3. panta 52. un 53. punktā marķējums ir skaidri nošķirts no reklāmas un ka regulas 30. panta 1. punkts neļauj abus šos jēdzienus pielīdzināt. Pienākumi saistībā ar produktiem, kas apzīmēti kā bioloģiski ražoti, būtu jāattiecina tikai uz fiziskajām preču plūsmām un to pavaddokumentiem, taču ne uz reklāmas brošūrām. Līdz ar to minētās regulas 32. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētajam kontroles iestādes vai kontroles institūcijas kodam esot jābūt norādītam tikai uz paša produkta. Globus piebilst – ja šis pienākums tiktu attiecināts arī uz tādām reklāmas brošūrām kā pamatlietā aplūkotās, to praktiski nebūtu iespējams īstenot. Proti, šo brošūru sagatavošanas brīdī tai vēl nebija zināms par bioloģiski ražoto produktu piegādi atbildīgais operators vai operatori un tādējādi tā nevarēja identificēt kontroles iestādi vai kontroles institūciju, kura šo operatoru vai šos operatorus kontrolē.
12
Iesniedzējtiesa norāda, ka frāze “vai attiecas uz to”, kas kopā ar frāzi “pievienots minētajam produktam” ir ietverta jēdziena “marķējums” definīcijā Regulas 2018/848 3. panta 52. punktā, varētu, kā to apgalvo VSW, aptvert “reklāmu” regulas 3. panta 53. punkta izpratnē. Proti, ciktāl tādas reklāmas brošūras kā pamatlietā aplūkotās “attiecas” uz tajos atspoguļotajiem bioloģiskajiem produktiem, tās varot uzskatīt par “marķējuma” veidu.
13
Lai pamatlietā aplūkotās reklāmas brošūras izslēgtu no jēdziena “marķējums” Regulas 2018/848 3. panta 52. punkta izpratnē, šī tiesa nošķir vispārējo reklāmu, kas ir attālināta no konkrētā produkta, un īpašo reklāmu, kas ir pietuvināta šim produktam, un šo nošķīrumu tā it īpaši pamato ar regulas 32. panta 3. punktu. No šajā tiesību normā paredzētā pienākuma izvietot šā panta 1. punktā paredzētās norādes redzamā vietā tā, lai tās būtu viegli pamanāmas, kā arī skaidri salasāmas un neizdzēšamas, minētā tiesa secina, ka parasti šī pēdējā tiesību norma attiecas uz paša produkta marķējumu, bet nevis uz reklāmām, kas ir telpiski attālinātas no tā, tādas kā šīs brošūras.
14
Turklāt iesniedzējtiesa uzskata, ka Regulas 2018/848 30. panta 1. punktā, kuru tā interpretē tādējādi, ka “produktiem ir jābūt pievienotai nepieciešamai informācijai”, netiek paģērēts, lai reklāmas brošūrās, kas ir telpiski nošķirtas no produktiem, kuri tajās apzīmēti ar norādēm “bio” vai “eko”, būtu norādīts regulas 32. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētais kods, jo patērētāji šādu informāciju varot iegūt, iegādājoties šos produktus. Tā piebilst, ka šāds secinājums skaidri izriet no pēdējās minētās tiesību normas angļu valodas versijas, jo termins “labelling” uz reklāmu neattiecas.
15
Iesniedzējtiesa, tāpat kā Globus, norāda, ka reklāmas brošūras sagatavošanas brīdī pārdevējs ne vienmēr zina ne tā operatora identitāti, kurš piegādās bioloģiskos produktus, ne līdz ar to arī šā 32. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētās kontroles iestādes vai kontroles institūcijas identitāti.
16
Šādos apstākļos Landgericht Saarbrücken (Zārbrikenes apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Savienības tiesību normas – it īpaši attiecībā uz Regulu [2018/848] – jāinterpretē tādējādi, ka patērētāju mājsaimniecībām izdalītas tirdzniecības tīkla reklāmas brošūrās, kurās līdztekus daudzām citām precēm ietverti arī bioloģiskie produkti [šīs regulas] izpratnē, jābūt norādītam tās kontroles iestādes vai kontroles institūcijas kodam, kuras kompetencē ir kontrolēt operatoru, kas ir veicis pēdējo ražošanas vai sagatavošanas darbību?
2)
a)
Vai Regulas 2018/848 3. panta 52. punkts jāinterpretē tādējādi, ka jebkāda bioloģiska produkta “reklāma” [šīs regulas] 3. panta 53. punkta izpratnē ir arī tā paša produkta “marķējums” minētās regulas 3. panta 52. punkta izpratnē?
b)
Vai no Regulas 2018/848 32. panta 1. punkta ar atsauci uz šīs regulas 30. panta 1. punktu izriet pienākums norādīt kontroles institūcijas kodu arī reklāmai, kas ir telpiski nošķirta no produkta, ja marķējumā, reklāmas materiālos vai tirdzniecības dokumentos šāds produkts apzīmēts ar norādēm, kuras patērētājam liek domāt, ka pārtikas produkts izgatavots bioloģiskās ražošanas procesā?
c)
Vai tas attiecas arī uz gadījumiem, kad reklāmas devējs mazumtirgotājs reklamē ražotāja produktus, kuri ir (var būt) no dažādām rūpnīcām un kurus pārbauda dažādas kontroles institūcijas?
d)
Gadījumā, ja uz otrā jautājuma a)–c) daļu nevar skaidri sniegt apstiprinošu vai noliedzošu atbildi – uz kādiem kritērijiem balstoties vajadzības gadījumā jānošķir otrā jautājuma a) daļa no b) daļas?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
17
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 99. pantu Tiesa pēc tiesneša referenta priekšlikuma un pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas jebkurā brīdī var lemt, izdodot motivētu rīkojumu, ja atbilde uz uzdoto prejudiciālo jautājumu skaidri izriet no judikatūras vai nerada nekādas pamatotas šaubas.
18
Šajā lietā šī tiesību norma ir jāpiemēro, jo atbilde uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem nerada nekādas pamatotas šaubas.
19
Ar jautājumiem, kas jāizskata kopā, šī tiesa būtībā vaicā, vai Regulas 2018/848 32. panta 1. punkta a) apakšpunkts kopsakarā ar tās 3. panta 52. un 53. punktu, kā arī 30. panta 1. punktu jāinterpretē tādējādi, ka pienākums norādīt tās kontroles iestādes vai kontroles institūcijas kodu, kura kontrolē operatoru, kas ir veicis pēdējo ražošanas vai sagatavošanas darbību, nav attiecināms uz reklāmas brošūrām, kas ir telpiski nošķirtas no bioloģiskajiem produktiem, kuri tajās tiek reklamēti.
20
Regulas 2018/848 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta franču valodas versijā ir paredzēts pienākums uz ikviena produkta, kas apzīmēts ar regulas 30. panta 1. punktā minētajām norādēm, piemēram, “bio” vai “eko”, “étiquette” [‘etiķetes’] norādīt tās kontroles iestādes vai kontroles institūcijas kodu, kura kontrolē operatoru, kas ir veicis pēdējo ražošanas vai sagatavošanas darbību.
21
Kā tas izriet no šīs regulas 3. panta 52. punkta, “étiquette” [‘etiķete’] tās franču valodas versijā (“Etikett” un “label” attiecīgi vācu un angļu valodas versijās), tāpat kā jebkurš iepakojums, dokuments, uzraksts, riņķis vai apsējs, ir uzskatāma par “marķējuma” nesēju vai formu. Šis pēdējais jēdziens aptver atsauces, norādes, preču zīmes vai komercnosaukumus, attēlus vai simbolus attiecībā uz produktu, kas atrodas uz šiem nesējiem. Tātad jēdziens “marķējums” ir definēts plašāk nekā jēdziens “etiķete” un nesakrīt ar to.
22
Savukārt vācu un angļu valodu versijās Regulas 2018/848 32. panta 1. punkta a) apakšpunktā attiecīgi lietoti jēdzieni “Kennzeichnung” un “labelling”, un šie abi jēdzieni atbilst jēdzienam “étiquetage” [‘marķējums’] šīs regulas 3. panta 52. punkta izpratnē, nevis jēdzienam “étiquette” [‘etiķete’].
23
Turklāt jēdziens “publicité” [‘reklāma’] Regulas 2018/848 3. panta 53. punkta franču valodas versijā ir definēts šādi: “toute présentation de produits à l’intention du public, par tout moyen autre que l’étiquetage, qui vise ou est de nature à influencer et façonner les attitudes, les opinions et les comportements afin de promouvoir directement ou indirectement la vente” [“jebkāda sabiedrībai sniegta informācija par produktiem, kura nav marķējums un kuras mērķis vai iespējamās sekas ir attieksmes, pārliecības un uzvedības ietekmēšana un veidošana, lai tieši vai netieši veicinātu produktu pārdošanu”]. It īpaši no frāzes “par tout moyen autre que l’étiquetage” [“kura nav marķējums”] izriet, ka jēdziens “reklāma” šīs tiesību normas izpratnē un jēdziens “marķējums” šā panta 52. punkta izpratnē ir savstarpēji izslēdzoši.
24
Tomēr Regulas 2018/848 3. panta 53. punkta vācu un angļu valodu versijās no jēdziena “reklāma” ir izslēgti tikai attiecīgi “Etikett” (“mit anderen Mitteln als einem Etikett”) un “label” (“by any means other than a label”). Taču, kā tas norādīts šā rīkojuma 21. punktā, šie termini atbilst jēdzienam “étiquette” [‘etiķete’], kas ir viens no šā panta 52. punktā uzskaitītajiem “marķējuma” nesējiem vai formām. Ņemot vērā regulas 3. panta 53. punkta formulējumu abās šajās valodu versijās, iesniedzējtiesa vērš uzmanību uz to, ka tādu reklāmas brošūru kā pamatlietā aplūkoto varētu uzskatīt par marķējuma formu, jo, lai gan tā nav “pievienota” bioloģiskam produktam, tā “attiecas” uz šādu produktu.
25
Tiesa vairākkārt ir nospriedusi, ka vienā no Savienības tiesību normas valodu versijām lietotais formulējums nevar būt vienīgais pamats šīs tiesību normas interpretācijai vai arī tam nevar tikt piešķirta prioritāra nozīme salīdzinājumā ar pārējo valodu versijām. Savienības tiesību normas jāinterpretē un jāpiemēro vienveidīgi, ņemot vērā visu Eiropas Savienības valodu versijas. Gadījumā, ja Savienības tiesību normas teksts dažādu valodu versijās atšķiras, attiecīgā norma jāinterpretē atbilstoši tā tiesiskā regulējuma kontekstam un mērķim, kura sastāvdaļa tā ir (spriedumi, 2015. gada 5. februāris, M. u.c., C‑627/13 un C‑2/14, EU:C:2015:59, 48. un 49. punkts, kā arī 2019. gada 18. septembris, VIPA, C‑222/18, EU:C:2019:751, 37. punkts).
26
Šajā ziņā jānorāda, pirmkārt, ka nevienā no Regulas 2018/848 valodu versijām termins “reklāma” neatkarīgi no tās formas nav šīs regulas 3. panta 52. punktā uzskaitīto marķējuma nesēju vai formu vidū proti, “jebkāds iepakojums, dokuments, uzraksts, etiķete, riņķis vai apsējs”. Līdz ar to šīs tiesību normas formulējums neļauj ne kvalificēt “reklāmu” kā “marķējuma” formu, ne arī kādā citā veidā pielīdzināt šos abus jēdzienus.
27
Otrkārt, terminu “marķējums” un “reklāma” vienlaicīga izmantošana daudzās Regulas 2018/848 normās, tostarp tās 1. pantā, 30. panta 1. un 2. punktā, kā arī 33. panta 1. punktā, norāda, ka šajā regulā šie divi jēdzieni tiek sistemātiski nošķirti un pirmo minēto jēdzienu nevar uzskatīt par tādu, kas ietver otro jēdzienu.
28
No minētā izriet, ka “reklāmu” tātad nevar uzskatīt par “marķējuma” formu minētās regulas 3. panta 52. punkta izpratnē, kā tas īpaši skaidri izriet no regulas 3. panta 53. punkta franču valodas versijas, kurā tā ir definēta kā “tout moyen autre que l’étiquetage” [“nav marķējums”].
29
Treškārt, kā to norāda iesniedzējtiesa, Regulas 2018/848 32. panta 3. punktā noteiktā prasība, ka šā panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajam kontroles iestādes vai kontroles institūcijas kodam jābūt norādītam redzamā vietā tā, lai tas būtu viegli saskatāms un skaidri salasāms un neizdzēšams, noteikti attiecas uz paša produkta “marķējumu” regulas 3. panta 52. punkta izpratnē un tādējādi izslēdz no šā produkta telpiski nošķirtas reklāmas, kādas ir pamatlietā aplūkotās reklāmas brošūras.
30
Ceturtkārt, pretēji VSW apgalvotajam Regulas 2018/848 30. panta 1. punkts nevar paplašināt jēdzienu “marķējums”, pārsniedzot regulas 3. panta 52. punktā ietverto definīciju. Proti, 30. panta 1. punktā ir tikai izskaidrots jēdziens “produkts, kura apzīmēšanai izmantotās norādes apzīmē bioloģisko ražošanu”, neatkarīgi no tā, vai tas tiek darīts marķējumā, reklāmā vai tirdzniecības dokumentos. Minētās regulas 32. panta 1. punktā izdarītās atsauces uz 30. panta 1. punktu sekas tātad nevar būt tādas, ka pienākums norādīt kontroles iestādes vai kontroles institūcijas kodu tiek attiecināts uz jebkuru reklāmu, kas reklamē produktu, kurš aprakstīts ar norādēm, kas apzīmē bioloģisko ražošanu.
31
Šādos apstākļos Regulas 2018/848 3. panta 52. punktā ietverto frāzi “attiecas uz [šo produktu]” nevar interpretēt ne tādējādi, ka tā ietver “reklāmu” jēdziena “marķējums” piemērošanas jomā, ne arī kā tādu, kas ļauj attiecināt uz reklāmu pienākumus, kuri konkrēti attiecas uz marķējumu.
32
Šādu interpretāciju apstiprina Regulas 2018/848 mērķi. Saskaņā ar regulas 6., 9., 15., 17. un 73. apsvērumu tās mērķis ir nodrošināt godīgu konkurenci bioloģisko produktu iekšējā tirgū un saglabāt patērētāju uzticēšanos produktiem, kas aprakstīti kā bioloģiski. Šajā nolūkā tajā ir paredzēti skaidri noteikumi, kas aizsargā operatoru un patērētāju intereses, tostarp paredzot marķēšanas noteikumus, lai operatori varētu darboties godīgas konkurences apstākļos un patērētāji varētu izdarīt apzinātu izvēli (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Herbaria Kräuterparadies II, C‑240/23, EU:C:2024:852, 71. un 72. punkts).
33
Šajā gadījumā, kā to ir uzsvērusi Komisija, kontroles iestādes vai kontroles institūcijas, kura kontrolē operatoru, kas ir veicis pēdējo ražošanas vai sagatavošanas darbību, koda norādīšanas bioloģisko produktu etiķetē mērķis ir nodrošināt to kontroļu izsekojamību, kurām šie produkti ir pakļauti saskaņā ar Regulu 2018/848, kas atbilst šā rīkojuma iepriekšējā punktā identificētajam mērķim stiprināt patērētāju uzticēšanos produktiem, kas marķēti kā bioloģiskie produkti.
34
Taču, lai nodrošinātu šo kontroļu izsekojamību, šķiet, ka ir pietiekami šo kodu norādīt vai nu uz bioloģisko produktu etiķetes, vai uz iepakojuma, dokumenta, uzraksta, riņķa vai apsēja kā marķējuma nesējiem vai formām šīs regulas 3. panta 52. punkta izpratnē, un tas nav obligāti jānorāda arī no šādiem produktiem telpiski nošķirtajās reklāmās.
35
Turklāt, kā to norādījušas Globus un Komisija, pienākums norādīt šo kodu jebkurā reklāmā radītu ievērojamas praktiskas grūtības, jo piegādāt bioloģisko produktu reklāmas devējam var vairāki operatori. Proti, tādā gadījumā kā ar pamatlietā aplūkotajām reklāmas brošūrām operatora, kurš veic pēdējo ražošanas vai sagatavošanas darbību, identitāte un līdz ar to Regulas 2018/848 32. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētās kontroles iestādes vai kontroles institūcijas, kura kontrolē šo operatoru, identitāte principā nav zināmas brīdī, kad šīs brošūras tiek sagatavotas.
36
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka Regulas 2018/848 32. panta 1. punkta a) apakšpunkts kopsakarā ar šīs regulas 3. panta 52. un 53. punktu un 30. panta 1. punktu jāinterpretē tādējādi, ka pienākums norādīt tās kontroles iestādes vai kontroles institūcijas kodu, kura kontrolē operatoru, kas ir veicis pēdējo ražošanas vai sagatavošanas darbību, neattiecas uz reklāmas brošūrām, kas ir telpiski nošķirtas no bioloģiskajiem produktiem, kuri tajās tiek reklamēti.
Par tiesāšanās izdevumiem
37
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/848 (2018. gada 30. maijs) par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 32. panta 1. punkta a) apakšpunkts kopsakarā ar šīs regulas 3. panta 52. un 53. punktu un 30. panta 1. punktu
jāinterpretē tādējādi, ka
pienākums norādīt tās kontroles iestādes vai kontroles institūcijas kodu, kura kontrolē operatoru, kas ir veicis pēdējo ražošanas vai sagatavošanas darbību, neattiecas uz reklāmas brošūrām, kas ir telpiski nošķirtas no bioloģiskajiem produktiem, kuri tajās tiek reklamēti.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.