62022CC0758
ĢENERĀLADVOKĀTA MANUELA KAMPOSA SANČESA‑BORDONAS [MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2024. gada 29. februārī (
1
)
Apvienotās lietas C‑758/22 un C‑759/22
Bayerische Ärzteversorgung,
Bayerische Architektenversorgung,
Bayerische Apothekerversorgung,
Bayerische Rechtsanwalts- und Steuerberaterversorgung,
Bayerische Ingenieurversorgung‑Bau m. Psychotherapeutenversorgung (C‑758/22)
Sächsische Ärzteversorgung (C‑759/22)
pret
Deutsche Bundesbank
(Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa, Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Ekonomikas un monetārā politika – Regula (ES) 2018/231 – Statistikas pārskati Eiropas Centrālajai bankai (ECB) – Profesionālās savstarpējās apdrošināšanas organizācijas – Regula (ES) Nr. 549/2013 – Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēma Eiropas Savienībā (EKS) – Statistikas pārskatu sniegšanas pienākums pensiju fondiem – Īpašās brīvo profesiju pensiju shēmas – Dalība un obligātās iemaksas – Pensiju fondu veiktā finanšu starpniecība
1.
Šie divi lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu piedāvā Tiesai iespēju interpretēt Regulu (ES) 2018/231 (
2
), kas piešķir Eiropas Centrālajai bankai (turpmāk tekstā – “ECB”) tostarp tiesības saņemt detalizētus statistikas pārskatus no pensiju fondiem (turpmāk tekstā – “PF”) par to finanšu starpniecības darbībām.
2.
Profesionālās savstarpējās sociālās apdrošināšanas organizācijas (
3
) ir būtiski attīstītas Vācijā. Sešas šāda veida organizācijas (
4
) iebilst Deutsche Bundesbank (Centrālā banka, Vācija), kas tām prasa iesniegt finanšu informāciju, uzskatot, ka uz tām kā PF attiecas Regula 2018/231. Tās savukārt uzskata, ka ir sociālās nodrošināšanas fondi un šāds statuss tās atbrīvo no pieprasītās informācijas sniegšanas.
3.
Strīds ir par to, kā interpretēt Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmas Eiropas Savienībā (turpmāk tekstā – “EKS 2010”), kas pieņemta ar Regulu (ES) Nr. 549/2013 (
5
), uz kuru atsaucas Regula 2018/231, klasifikāciju. Tās interpretācija ir īpaši sarežģīta, jo EKS 2010 ietver visas ekonomikas statistisko klasifikāciju, pamatojoties uz jēdzieniem, kuru juridisko nozīmi ne vienmēr ir viegli noteikt. Tiesa nesenos spriedumos (
6
) jau ir aplūkojusi dažas problēmas, ko rada EKS 2010.
I. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1. Regula 2018/231
4.
Tās 1. pantā (“Definīcijas”) ir noteikts:
“Šajā regulā:
1)
“pensiju fonds (PF)” (EKS 2010 S.129 apakšsektors) ir finanšu sabiedrība vai kvazisabiedrība, kas nodarbojas galvenokārt ar finanšu starpniecību sociālo risku un apdrošināto personu vajadzību (sociālā apdrošināšana) apvienošanas rezultātā. Pensiju fonds kā sociālās apdrošināšanas shēma, kas nodrošina pensijas ienākumus un var nodrošināt pabalstus nāves vai invaliditātes gadījumā.
Definīcijā netiek iekļauti:
[..]
f)
sociālās nodrošināšanas fondi, kas definēti EKS 2010 2.117. punktā;
[..].”
5.
Tās 2. pantā (“Faktiskie pārskatu sniedzēji”) ir noteikts:
“1.   Faktiskie pārskatu sniedzēji ir PF, kas ir euro zonas dalībvalstu rezidenti.
2.   Uz PF, kas ir faktiskie pārskatu sniedzēji, attiecas visas statistikas pārskatu sniegšanas prasības, ja vien netiek piemērots kāds no saskaņā ar 7. pantu piešķirtajiem atbrīvojumiem.
[..]”
2. Regula Nr. 549/2013
6.
Tās 1. pantā (“Priekšmets”) ir noteikts:
“1.   Ar šo regulu izveido 2010. gada Eiropas Kontu sistēmu (“EKS 2010” vai “EKS”).
2.   EKS 2010 noteikta:
a)
metodoloģija (A pielikums) attiecībā uz kopējiem standartiem, definīcijām, klasifikācijām un uzskaites noteikumiem, ko izmanto, apkopojot salīdzināmus kontus un tabulas Savienības vajadzībām, kā arī apkopojot rezultātus, kas tiek prasīti saskaņā ar 3. pantu;
[..].”
7.
EKS 2010 A pielikuma 1. nodaļā (“Vispārējs raksturs un pamatprincipi”) ir ietverti šie punkti:
“[..]
1.37
Lai nošķirtu tirgus un ārpustirgus un lai iedalītu publiskā sektora subjektus vispārējās valdības sektorā vai sabiedrību sektorā, ievēro šādu noteikumu.
Darbība jāuzskata par tirgus darbību, ja attiecīgās preces un pakalpojumus tirgo, ievērojot šādus nosacījumus:
1)
pārdevēji darbojas, lai palielinātu savu peļņu ilgtermiņā, un to veic, tirgū brīvi pārdodot preces un pakalpojumus katram, kas gatavs maksāt prasīto cenu;
2)
pircēji darbojas, lai palielinātu labumu sev, ņemot vērā savus ierobežotos resursus, pērkot tās preces, kas par piedāvāto cenu vislabāk atbilst viņu vajadzībām;
3)
pastāv efektīvi tirgi, kuros pārdevējiem un pircējiem ir pieeja tirgum un informācija par to. Efektīvs tirgus var darboties pat tad, ja šie nosacījumi netiek pilnībā ievēroti.
[..]
1.57
Institucionālās vienības ir ekonomiski subjekti, kuriem var piederēt preces un aktīvi, kuri var uzņemties saistības un ar pilnām tiesībām iesaistīties ekonomiskās darbībās un darījumos ar citām vienībām. EKS 2010 sistēmas nolūkiem institucionālās vienības grupē piecos savstarpēji izslēdzošos iekšzemes institucionālos sektoros, kurus veido šāda veida vienības:
a)
nefinanšu sabiedrības;
b)
finanšu sabiedrības;
c)
vispārējā valdība;
d)
mājsaimniecības;
e)
mājsaimniecības apkalpojošās bezpeļņas organizācijas.
Kopā šie pieci sektori veido kopējo ekonomiku. Katrs sektors ir sadalīts arī apakšsektoros. EKS 2010 sistēma nodrošina pilnīgu plūsmu kontu un bilanču kopumu, kas jāveido katram sektoram un apakšsektoram, kā arī kopējai ekonomikai. Ir iespējama nerezidentvienību mijiedarbība ar šiem pieciem iekšzemes sektoriem, un mijiedarbība ir parādīta starp pieciem iekšzemes sektoriem un sesto institucionālo sektoru – pārējās pasaules sektoru.
[..]”
8.
EKS 2010 A pielikuma 2. nodaļā (“Vienības un vienību grupējumi”) ietverti šādi punkti:
“[..]
INSTITUCIONĀLĀS VIENĪBAS
2.12
Definīcija: Institucionālā vienība ir ekonomisks subjekts, ko raksturo lēmumu pieņemšanas autonomija savu pamatfunkciju īstenošanā. Rezidentvienību uzskata par tādu, kas veido institucionālu vienību ekonomiskā teritorijā, kurā atrodas tās galveno ekonomisko interešu centrs, ja tai piemīt lēmumu pieņemšanas autonomija un tai ir pilns kontu komplekts, vai arī tai ir iespēja izveidot pilnu kontu komplektu.
[..]
INSTITUCIONĀLIE SEKTORI
[..]
2.34 2.1.
diagramma parāda, kā vienības tiek iedalītas galvenajos sektoros. Lai saskaņā ar diagrammu noteiktu tādas vienības sektoru, kas ir rezidentvienība un nav mājsaimniecība, jānosaka, vai to kontrolē vai nekontrolē vispārējā valdība un vai tā ir tirgus vai ārpustirgus ražotājs.
[..]
Finanšu starpnieki
[..]
2.59
Apdrošināšanas sabiedrību un pensiju fondu funkcija ir risku apvienošana kopējā fondā. Šādu institūciju saistības ir apdrošināšanas, pensiju un standarta garantiju shēmas (AF.6). Saistību pretējais ieraksts ir ieguldījumi, ko veic apdrošināšanas sabiedrības un pensiju fondi, kuri līdz ar to darbojas kā finanšu starpnieki.
[..]
Vispārējā valdība (S.13)
2.111
Definīcija: sektors “vispārējā valdība” (S.13) ietver visas institucionālās vienības, kuras ir ārpustirgus ražotāji un kuru produkcija ir paredzēta individuālajam un kolektīvajam patēriņam, un kuras galvenokārt finansē no obligātajiem maksājumiem, ko veic citiem sektoriem piederošas vienības un institucionālās vienības, kas nodarbojas galvenokārt ar nacionālā ienākuma un bagātības pārdali.
[..]
Sociālās nodrošināšanas fondi (S.1314)
2.117
Definīcija: apakšsektors “sociālās nodrošināšanas fondi” ietver centrālās, pavalsts un vietējās institucionālās vienības, kuru galvenā darbība ir sociālo pabalstu izsniegšana un kuras atbilst šādiem diviem kritērijiem:
a)
saskaņā ar tiesību aktiem vai noteikumiem dažām iedzīvotāju grupām jāpiedalās shēmā vai jāveic iemaksas,
b)
vispārējā valdība atbild par iestādes vadību attiecībā uz norēķiniem un iemaksu un pabalstu apstiprināšanu, neatkarīgi no tās kā uzraudzības iestādes vai darba devēja lomas.
Parasti nav tiešas saiknes starp fiziskas personas veikto iemaksas summu un risku, kam šī persona tiek pakļauta.”
9.
EKS 2010 A pielikuma 3. nodaļā (“Darījumi ar produktiem un neražotiem aktīviem”) ir šādi punkti:
“[..]
Izlaide (P.1)
[..]
3.17
Definīcija: tirgus izlaide ir izlaide, kuru pārdod tirgū vai kura paredzēta pārdošanai tirgū.
3.18
Tirgus izlaidē iekļauj:
a)
par ekonomiski nozīmīgām cenām pārdotos produktus;
[..]
3.19
Definīcija: ekonomiski nozīmīgas cenas ir cenas, kurām ir būtiska ietekme uz produktu daudzumu, ko ražotāji vēlas piedāvāt, un produktu daudzumu, ko pircēji vēlas iegādāties. Šādas cenas rodas, ja īstenojas abi šādi nosacījumi:
a)
ražotājam ir stimuls koriģēt piedāvājumu vai nu peļņas radīšanai ilgtermiņā, vai vismaz kapitāla un citu izmaksu segšanai,
b)
patērētājiem ir brīva izvēle – iegādāties vai neiegādāties – un iespēja izdarīt izvēli, balstoties uz pieprasīto cenu.
Cenas, kas nav ekonomiski nozīmīgas, visdrīzāk iekasē, lai palielinātu ieņēmumus vai nedaudz samazinātu pārmērīgu pieprasījumu, kas var rasties, ja pakalpojums tiek sniegts pilnīgi par brīvu.
Ekonomiski nozīmīga produkta cena definēta saistībā ar institucionālo vienību un vietējo DVV, kas saražojusi izlaidi. Piemēram, visa mājsaimniecību neinkorporēto uzņēmumu izlaide, kas pārdota citām institucionālajām vienībām, ir pārdota par ekonomiski nozīmīgām cenām, tādēļ tā uzskatāma par tirgus izlaidi. Lai noteiktu citu institucionālo vienību izlaidi, pārbaudīs spēju veikt tirgus darbību par ekonomiski nozīmīgām cenām, īpaši piemērojot kvantitatīvo kritēriju (50 % kritēriju), izmantojot attiecību starp ražošanas izmaksām un pārdošanu. Lai vienību uzskatītu par tirgus ražotāju, vismaz 50 % tās izmaksu sedz ar pārdošanas ieņēmumiem vairāku gadu gaitā.
[..]
3.24
Definīcija: tirgus ražotāji ir vietējās DVV vai institucionālās vienības, kuru izlaides lielākā daļa ir tirgus izlaide.
Ja vietējā DVV vai institucionālā vienība ir tirgus ražotājs, tad tās galvenā izlaide pēc definīcijas ir tirgus izlaide, jo tirgus izlaides jēdzienu definē pēc tam, kad vietējai DVV vai institucionālajai vienībai, kas saražojusi izlaidi, piemērots tirgus, pašu gala izlietojuma vai cita ārpustirgus sadalījums.
[..]
3.26
Definīcija: ārpustirgus ražotāji ir vietējas DVV vai institucionālas vienības, kuru izlaides lielāko daļu nodrošina bez maksas vai par ekonomiski nenozīmīgām cenām.”
10.
EKS 2010 A pielikuma 17. nodaļā (“Sociālā apdrošināšana, tostarp pensijas”) ir šāds punkts:
“[..]
PENSIJAS
[..]
Sociālās nodrošināšanas pensiju shēmas
17.43
Definīcija: sociālās nodrošināšanas pensiju shēmas ir uz līgumu balstītas apdrošināšanas shēmas, saskaņā ar kurām vispārējā valdība paredz saņēmējiem kā sociālās apdrošināšanas shēmas dalībniekiem apdrošināties pret vecumu un citiem ar vecumu saistītiem riskiem, piemēram, darbnespēju, veselības zaudēšanu u. tml. Sociālās nodrošināšanas pensijas saņēmējiem sniedz vispārējā valdība.
[..]”
11.
EKS 2010 A pielikuma 20. nodaļā (“Valdības konti”) ir noteikts:
“[..]
Valdības vienības
[..]
20.10.
Papildus šai primārajai vienībai ir citi valdības subjekti, kuriem ir sava juridiskā identitāte un liela autonomija, tai skaitā rīcības brīvība attiecībā uz izdevumu apjomu un sadalījumu un tiešs ieņēmumu avots, piemēram, noteiktam mērķim paredzēti nodokļi. Šādus subjektus nereti izveido konkrētas funkcijas veikšanai, piemēram, ceļu būvei vai medicīnas, izglītības vai pētniecības pakalpojumu ārpustirgus ražošanai. Šos subjektus uzskata par atsevišķām valdības vienībām, ja tiem ir pilns kontu komplekts, tie savā vārdā tur preces vai aktīvus, iesaistās ārpustirgus darbībās, par kurām tie ir juridiski atbildīgi, un var uzņemties saistības un slēgt līgumus. Šādus subjektus (kopā ar valdības kontrolētām bezpeļņas organizācijām) dēvē par “ārpusbudžeta vienībām”, jo tām ir atsevišķs budžets, tās saņem nozīmīgus pārvedumus no galvenā budžeta un to primāros finanšu avotus papildina pašu ienākumu avoti ārpus galvenā budžeta. Šīs ārpusbudžeta vienības klasificē vispārējās valdības sektorā, ja vien tās nav galvenokārt tirgus ražotāji, ko kontrolē cita valdības vienība.
[..]
20.12.
Sociālās nodrošināšanas fondi ir valdības vienības, kas nodrošina sociālās nodrošināšanas shēmu darbību. Sociālās nodrošināšanas shēmas ir valdības izveidotas un kontrolētas sociālās apdrošināšanas shēmas, kas aptver visu sabiedrību vai lielu sabiedrības daļu. Sociālās nodrošināšanas fonds ir institucionāla vienība, ja to veido atsevišķi no citām valdības vienību darbībām, tam ir savi aktīvi un saistības, un tas savā vārdā iesaistās finanšu darījumos.
[..]
Pensiju fondi
20.38.
Darba devēju pensiju shēmas ir līgumi, kas izveidoti, lai nodrošinātu pensiju pabalstus dalībniekiem saskaņā ar darba devēju un darba ņēmēju līgumsaistībām. Shēmas var būt fondētas, nefondētas un daļēji fondētas.
20.39.
Definētu iemaksu fondēto shēmu, ko izveidojusi valdības vienība, neuzskata par sociālās nodrošināšanas shēmu, ja nav valdības garantijas attiecībā uz maksājamām pensijām un pensiju līmenis ir nenoteikts, jo tas ir atkarīgs no aktīvu izmantošanas rezultātiem. Tādējādi vienību, kas pārvalda šo shēmu, kā arī pašu fondu (ja tas ir atsevišķa institucionāla vienība) uzskata par finanšu sabiedrību un klasificē apdrošināšanas sabiedrību un pensiju fondu apakšsektorā.
[..]”
B.
Valsts tiesības
12.
Bavārijas federālajā zemē ir spēkā Gesetz über das öffentliche Versorgungswesen [Sociālās nodrošināšanas sistēmas likums] (
7
). Saskaņā ar to profesionālās savstarpējās sociālās apdrošināšanas organizācijas:
–
ir tiesībspējīgas publisko tiesību iestādes;
–
tām ir jāizpilda priekšnosacījumi savu dalībnieku atbrīvošanai no dalības valsts obligātajā pensiju shēmā (VersoG 28. panta trešais teikums);
–
drīkst darboties tikai bezpeļņas nolūkā un izmantot savus līdzekļus un aktīvus tikai tam, lai izpildītu savus uzdevumus sociālā nodrošinājuma sniegšanas jomā (VersoG 9. panta 1. un 3. punkts);
–
tām no saviem līdzekļiem ir jāsedz administratīvie izdevumi, tostarp maksājumi darbiniekiem un sociālā nodrošinājuma saņēmējiem (VersoG 9. panta 2. punkta pirmais teikums);
–
absolūtam vairākumam dalībnieku, kas savu profesiju īsteno Bavārijas pavalstī, ir likumā noteikts dalības pienākums (
8
). Atbrīvojumu no obligātās dalības ir pieļaujams vienīgi izņēmuma gadījumos (
9
);
–
pensijā aizgājušie dalībnieki, kuriem dalība ir obligāta, var atbilstoši statūtiem kļūt par brīvprātīgiem dalībniekiem (
10
), lai saglabātu tiesības uz sociālo nodrošinājumu, veicot tādas pašas iemaksas kā dalībnieki, kuriem dalība ir obligāta;
–
tās savos statūtos likuma normu ietvaros reglamentē iemaksu iekasēšanu un sadali savu uzdevumu izpildes finansēšanai, kā arī tiesību uz sociālo nodrošinājumu priekšnosacījumus, veidus, apmēru un dzēšanu (
11
);
–
to statūtos var atļaut dalībniekiem veikt brīvprātīgus papildu maksājumus, lai iegūtu tiesības uz augstākas pakāpes sociālo nodrošinājumu, ciktāl papildu maksājumu un obligāto iemaksu summa nepārsniedz likumā noteikto iemaksu maksimumu (
12
).
13.
Saksijas federālajā zemē tiek piemērots Sächsisches Heilberufekammergesetz [Saksijas Veselības aprūpes nozares likums] (
13
) un Satzung über die Sächsische
Ärzteversorgung [Saksijas federālās zemes medicīnas profesionāļu pensiju fonda statūti] (
14
). Kā izriet no iesniedzējtiesas lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑759/22, šo normu saturs pēc būtības un attiecībā uz profesionālās savstarpējās sociālās apdrošināšanas organizācijām neatšķiras no normām lietā C‑758/22.
14.
Iesniedzējtiesa uzsver šādas Säschische Ärtzeversorgung (Saksijas federālās zemes ārstu profesionālā savstarpējās sociālās apdrošināšanas organizācija) iezīmes:
–
tā ir struktūra ar ierobežotu tiesībspēju, kas ietilpst Sächsische Landesärztekammer (Saksijas Ārstu biedrība), kas maksā pabalstus šīs biedrības un Landestierärztekammer (Saksijas Veterinārārstu biedrība) biedriem (
15
);
–
saskaņā ar likumu šīs federālās zemes Ārstu biedrības un Veterinārārstu biedrības biedri ir tās dalībnieki, un viņiem dalība ir obligāta (
16
);
–
principā obligāta dalība ir visiem ārstiem un veterinārārstiem, kuri ir tiesīgi strādāt Saksijas federālajā zemē un kuri strādā šajā profesijā vai kuriem tur atrodas galvenā dzīvesvieta;
–
struktūras pamatdarbība ir finanšu starpniecība, kas izriet no darbībām, kas aprakstītas Regulas 2018/231 1. panta 1. punkta pirmajā un otrajā teikumā, saviem dalībniekiem nodrošinot vecuma pensiju, kā arī apgādnieka zaudēšanas vai invaliditātes pensiju, kas tiek finansētas ar dalībnieku iemaksām;
–
veic pilnīgu grāmatvedības uzskaiti (Statūtu 8. pants). Lai gan tai nav juridiskās personas statusa, attiecībā pret Ārstu biedrību organizatoriskā un saimnieciskā ziņā tā tomēr ir kļuvusi patstāvīga, un tai ir plaša autonomija. Saskaņā ar likumu un statūtiem tā savas funkcijas veic savās struktūrvienībās, pati uzņemoties atbildību un izmantojot savus (no biedrības aktīviem nošķirtus) līdzekļus. Attiecīgi tā veic saimniecisko darbību, tai var būt tiesības un pienākumi, tā var piedalīties tiesiskajās attiecībās un nodibināt saistības, par kurām tā ir atbildīga ar saviem aktīviem.
II. Fakti, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi
A.
Lieta C‑758/22
15.
Ar 2018. gada 7. septembra un 2019. gada 25. marta vēstulēm Deutsche Bundesbank (Centrālā banka) paziņoja 4 Bavārijas organizācijām, ka saskaņā ar Regulas 2018/231 1. un 2. pantu uz tām kā PF attiecas statistikas pārskatu sniegšanas prasības un reizi ceturksnī, sākot no 2019. gada 30. septembra, ir jāsniedz dažādi dati par savu finansiālo stāvokli.
16.
Ar gandrīz identiskām 2018. gada 12. novembra un 2019. gada 17. jūlija vēstulēm otrai prasītājai organizācijai tika uzdots katru gadu iesniegt datus mazākā apjomā.
17.
Organizācijas iesniedza administratīvajā tiesā pieteikumus, kuros lūdza atcelt tām adresētos paziņojumus un, pakārtoti, atzīt, ka pārskatu sniegšanas prasības uz tām neattiecas.
18.
Ar 2021. gada 4. novembraVerwaltungsgericht Frankfurt am Main (Frankfurtes pie Mainas Administratīvā tiesa, Vācija) spriedumu pieteikumi tika noraidīti un tika atzīts, ka pieteicējas ir PF Regulas 2018/231 1. panta 1. punkta izpratnē un ka saskaņā ar tās 2. panta 1. punktu uz tām attiecas pārskatu sniegšanas pienākums.
19.
Prasītājas organizācijas par pirmās instances spriedumu iesniedza kasācijas sūdzības per saltum
Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa, Vācija).
20.
Kasācijas sūdzībās tās apgalvo, ka tās ir ārpustirgus ražotājas, ka to obligātie pakalpojumi, kas veido to snieguma lielāko daļu, netiekot sniegti par saimnieciski nozīmīgām cenām. No tā izriet, ka dalībnieki, kuriem dalība ir obligāta, nevarētu izdarīt Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 3.19. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā paredzēto brīvo izvēli par sociālā nodrošinājuma pakalpojumu iegādi, balstoties uz pieprasītajām iemaksām. Šā punkta pēdējā daļā minētais 50 % princips neesot attiecināms, jo tas esot paredzēts tikai ražošanas izlaides vērtības aprēķināšanai. Katrā ziņā šīs organizācijas esot uzskatāmas par sociālās nodrošināšanas fondiem.
B.
Lieta C‑759/22
21.
Pamatlietas faktiskie apstākļi un gaita, ņemot vērā katras lietas īpatnības, būtībā ir tādi paši kā lietā C‑758/22.
C.
Prejudiciālie jautājumi
22.
Šajā kontekstā Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa, Vācija) aicina Tiesu atbildēt uz šiem prejudiciālajiem jautājumiem, kas abās tiesvedībās ir identiski:
“1)
a)
Vai Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 3.19. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā ir paredzēts, ka ikvienam patērētājam ir jābūt iespējai brīvi izvēlēties, vai iegādāties ražotāja piedāvātos produktus, un tas, ka šī izvēle ir balstāma uz pieprasīto cenu?
Ja atbilde būtu noliedzoša:
b)
Vai gadījumos, kad lielākā daļa šādu patērētāju, kuriem nav iespējas brīvi izdarīt šādu izvēli, saņem produktus no ražotāja apmērā, kas veido vairāk nekā pusi no tā izlaides vērtības tādēļ, ka likumā ir paredzēta viņu obligāta dalība pie ražotāja, un maksā obligātās iemaksas ražotāja noteiktajā apmērā, ir pietiekami izpildītas iepriekš minētās normas prasības, ja šādu patērētāju mazākumam ir bijusi iespēja brīvprātīgi vienoties ar ražotāju un tas šo iespēju ir izmantojis, lai saņemtu produktus, veicot tādas pašas iemaksas kā dalībnieki, kuriem dalība ir obligāta?
2)
Vai tirgus izlaide par saimnieciski nozīmīgām cenām Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 3.17. līdz 3.19. punkta izpratnē vienmēr ir notikusi jau tad, kad ir izpildīts A pielikuma 3.19. punkta trešās daļas trešajā un ceturtajā teikumā definētais “50 % kritērijs” par to, ka vismaz puse no izmaksām tiek segta ar pārdošanas ieņēmumiem vairāku gadu gaitā, vai tomēr šis kritērijs ir jāsaprot nevis kā pietiekams (pašpietiekams), bet gan kā nepieciešams nosacījums, kas ir jāizpilda papildus abiem A pielikuma 3.19. punkta pirmās daļas otrā teikuma a) un b) apakšpunktos paredzētajiem priekšnosacījumiem?
3)
Vai, pārbaudot, vai institucionālas vienības ir tirgus ražotāji Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 3.24. punkta izpratnē, līdzās A pielikuma 3.17., 3.19. un 3.26. punktam ir jāņem vērā arī A pielikuma 1.37. punkta otrajā daļā ietvertās papildu prasības?
4)
a)
Vai Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 2.107. punkts ietver obligātu priekšnosacījumu institucionālās vienības klasificēšanai apakšsektorā S.129, proti, ka tās pakalpojumi visiem tās dalībniekiem tiek sniegti uz līgumiskas vienošanās pamata?
Ja atbilde būtu apstiprinoša:
b)
Vai līgumiska pamata prasība pakalpojumu sniegšanai šādā ziņā jau ir izpildīta tad, ja – lai gan obligāto dalību institucionālajā vienībā, obligātās iemaksas tajā un tās obligātos pakalpojumus valsts ir reglamentējusi statūtos – tomēr arī dalībnieki, kuriem dalība ir obligāta, var izvirzīt prasījumus par papildu pakalpojumiem, veicot brīvprātīgas papildu iemaksas?
5)
Vai Regulas (ES) 2018/231 1. panta 1. punkta trešā teikuma f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka no šīs tiesību normas pirmajā teikumā minētā jēdziena “pensiju fonds” izslēgtas ir tikai tās institucionālās vienības, kuras atbilst abiem Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 2.117. punktā minētajiem kritērijiem, vai tomēr šis izņēmums attiecas arī uz citām institucionālajām vienībām, kas saskaņā ar A pielikuma 17.43. punktu ir uzskatāmas par sociālās nodrošināšanas pensiju fondiem, lai gan tās neizpilda visas A pielikuma 2.117. punktā izklāstītās prasības?
6)
a)
Vai Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 2.117. punkta b) apakšpunktā un 17.43. punktā minētais jēdziens “vispārējā valdība” attiecas tikai uz attiecīgo primāro vienību vai tomēr tas ietver arī tādas sociālā nodrošinājuma struktūras, kuras dibinātas uz likuma pamata, ir juridiski patstāvīgas, organizētas ar obligātu dalību, finansētas ar iemaksām un kurām ir tiesības uz pašpārvaldi un savu grāmatvedības uzskaiti?
Ja spēkā ir pēdējais minētais variants:
b)
Vai ar iemaksu un pabalstu apstiprināšanu, kas paredzēta Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 2.117. punkta b) apakšpunktā, ir domāta attiecīgas summas apstiprināšana vai tomēr pietiek ar to, ka likumā ir noteikts apdrošināmo risku minimums un seguma minimums, kā arī reglamentēti iemaksu iekasēšanas principi un ierobežojumi, bet iemaksu un pabalstu aprēķināšanu šajā kontekstā atstāj sociālā nodrošinājuma struktūras ziņā?
c)
Vai jēdziens “vispārējās valdības sektora vienība” Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 20.39. punkta izpratnē ietver vienīgi institucionālas vienības, kas atbilst visām A pielikuma 20.10. un 20.12. punkta prasībām?”
III. Tiesvedība Tiesā
23.
Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu tika reģistrēti Tiesā 2022. gada 15. decembrī. Ņemot vērā to līdzību, abas lietas tika apvienotas.
24.
Apsvērumus ir iesniegušas ECB, Deutsche Bundesbank (Centrālā banka), Bayerische Ärzteversorgung, pārstāvot piecus Bavārijas pensiju fondus, Sächsische Ärzteversorgung, kā arī Eiropas Komisija. Tās visas piedalījās 2023. gada 13. decembra tiesas sēdē.
IV. Izvērtējums
25.
Pirms konkrēti atbildēt uz uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem, uzskatu, ka ir lietderīgi paskaidrot, kādēļ, ņemot vērā to nozīmību dalībvalstu ekonomikas un monetārajā politikā, uz PF attiecas noteiktas informācijas sniegšanas prasības. Tāpat kā ievadjautājumus aplūkošu Vācijas pašreizējās pensiju sistēmas iezīmes, ciktāl tām ir nozīme, izskatot šos lūgumus sniegt prejudiciālu nolēmumu, kā arī EKS 2010 būtiskās iezīmes.
A.
PF ekonomiskā nozīme
26.
PF ir nozīmīga loma euro zonas un visas Eiropas Savienības ekonomikā, jo tie nodrošina mājsaimniecībām iespēju veidot uzkrājumus pensijai un vienlaikus sekmē efektīvu kapitāla sadali ilgtermiņā.
27.
Kopš 2008. gada finanšu krīzes PF aktīvi ir palielinājušies un saskaņā ar dažām aplēsēm to apmērs pārsniedz 3 miljardus euro. Šīs aplēses liecina, ka to īpatsvars euro zonas IKP ir gandrīz divkāršojies – no 13 % 2008. gadā līdz vairāk nekā 25 % šobrīd (
17
).
28.
Aktīvi, kuros PF iegulda visvairāk, ir ieguldījumu fondu akcijas un parāda vērtspapīri. Citi, mazāka apjoma ieguldījumi ir akcijas un kapitāla daļas, atvasinātie finanšu instrumenti, skaidra nauda un aizdevumi (
18
).
29.
Pieejamās informācijas nepilnības un salīdzināmības trūkums starp valstīm apgrūtināja izpratni par PF ietekmi uz monetārās politikas transmisiju, kā arī par riskiem, kas saistīti ar to, kas notiek ar pašiem PF ieguldījumiem, un ar to savstarpējo saistību ar pārējo finanšu sistēmu un reālo ekonomiku.
30.
Tādēļ ECB uzskatīja, ka ir svarīgi, lai tai būtu saskaņota un kvalitatīva statistika par euro zonas PF, un tas izskaidro likumdošanas procesu saistībā ar detalizētu statistikas pārskatu sniegšanu.
31.
Sākotnēji Regulas (EK) Nr. 2533/98 (
19
) 2. panta [2. punkta] a) apakšpunktā PF bija izslēgti no “iedzīvotāju pārskata grupas” (
20
). Tomēr ECB ieteica (
21
) tos ietvert, un tas tika izdarīts ar Regulu (EK) Nr. 951/2009 (
22
).
32.
Argumenti, kas tika izvirzīti par labu šādām izmaiņām, bija šādi:
–
iedzīvotāju pārskata grupā bija jāietver viss finanšu sabiedrību sektors, tostarp apdrošināšanas sabiedrības un PF, kas ir šī sektora otrais lielākais apakšsektors finanšu aktīvu ziņā;
–
pastāvēja iespējamība, ka pieaugošā izpratne par ilgmūžības finansiālajām sekām, kā arī tendence veidot fondētās pensiju shēmas, visticamāk palielina šī apakšsektora nozīmi ECB politikas noteikšanā;
–
šī apakšsektora organizācijas pārvaldīja savus portfeļus daudz aktīvāk nekā agrāk, un tas palielināja to nozīmi monetārajā politikā.
33.
Pēc iekļaušanas iedzīvotāju pārskata grupā Regulā 2018/231 PF tika noteikts pienākums iesniegt statistikas pārskatus euro zonas centrālajām bankām (
23
). Tādējādi ECB ir precīza informācija par PF funkcijām monetārās politikas transmisijas mehānismā.
34.
Tiesas sēdē ECB apstiprināja, ka lēmumu pieņemšanai Regula 2018/231 tai tagad ļauj saņemt būtiskus detalizētus ceturkšņa statistikas datus par PF finansiālo darbību. Iepriekš tā varēja tos iegūt tikai netieši un par gada periodu par PF aktīviem, bet ne par pasīviem.
B.
Vecuma pensijas Vācijā
35.
Vācijā pensijas risks tiek apdrošināts, izmantojot vairākas shēmas (pīlārus). Vispārējā shēma ir vecuma pensiju apdrošināšanas shēma, kas izveidota kā sociālā nodrošinājuma joma, bet ir arī citas shēmas (
24
), tostarp noteiktu profesionāļu savstarpējās apdrošināšanas organizāciju shēma (
25
).
36.
Profesionālās savstarpējās apdrošināšanas organizācijas tiek reglamentētas ar katras federālās zemes spēkā esošajām normām. Parasti federālās zemes pēc profesionālo apvienību lūguma šīs organizācijas ir atļāvušas, veidojot tās kā neatkarīgas publisko tiesību iestādes vai kā fondus, kas ir atkarīgi no profesionālajām apvienībām, kuras tos pārvalda. Profesijas, kuras tās aptver, visās federālajās zemēs nav vienādas.
37.
Profesionālās savstarpējās apdrošināšanas organizācijas tiek finansētas ar to dalībnieku iemaksām, kuri ir atbrīvoti no iemaksām vispārējā sociālā nodrošinājuma shēmā. Ar līdzekļiem, kas ir iegūti no šīm iemaksām, tās gūst papildu peļņu, ieguldot tos kapitāla tirgos tāpat kā jebkurš cits finanšu starpnieks.
38.
Profesijas pārstāvjiem ir pienākums iestāties organizācijā no brīža, kad tā ir izveidota federālajā zemē, kurā viņi strādā, un viņiem ir jāmaksā obligātās iemaksas, kurām viņi var pievienot brīvprātīgas iemaksas. Izstājušies dalībnieki, var kļūt par brīvprātīgiem dalībniekiem. Nosakot iemaksas, organizācijas nenošķir obligātu vai brīvprātīgu dalību.
39.
Profesionālās savstarpējās apdrošināšanas organizācijas finansē pensijas no dalībnieku iemaksām. Tādējādi tās darbojas, pamatojoties uz savstarpējas risku apdrošināšanas principu: to pārvaldes struktūras lemj par iemaksu apmēru un dalībniekiem izmaksājamo pensiju aprēķināšanas parametriem.
40.
Administratīvos izdevumus sedz pašas profesionālās savstarpējās apdrošināšanas organizācijas, kas nesaņem ne valsts finansējumu, ne atbalstu. Šis apstāklis tostarp atšķir tās no vispārējās sociālā nodrošinājuma vecuma pensiju shēmas, kuras deficītu sedz no valsts budžeta.
41.
Vācijas profesionālo savstarpējās apdrošināšanas organizāciju veidoto PF nozīmīgums ir ievērojams. Konkrētāk, pēc noteiktām aplēsēm piecu Bavārijas organizāciju lietā C‑758/22 ieguldījumi 2022. gadā bija 106800 miljoni euro un Saksijas organizācijas (lieta C‑759/22) ieguldījumi – 4700 miljoni euro (
26
).
42.
Tiesas sēdē Bundesbank informēja, ka sešas prasītājas organizācijas ir bijušas vienīgās, kas ir iebildušas pret detalizētu ceturkšņa statistikas pārskatu sniegšanu ECB saskaņā ar Regulu 2018/231. Pārējās līdzīgās Vācijas organizācijas ir pieņēmušas to klasificēšanu par PF un iesniegušas šo informāciju.
C.
EKS 2010 klasifikācijas interpretācija
43.
Lai noteiktu, kuriem PF ir jāsniedz detalizēti statistikas pārskati ECB, Regulā 2018/231 ir atsauce uz jēdzieniem, kādi ar Regulu Nr. 549/2013 ir noteikti EKS 2010.
44.
EKS 2010 ir Regulas Nr. 549/2013 A pielikumā noteiktā statistiskā klasifikācija. Tas ir “starptautiski saderīgs uzskaites ietvars, kas paredzēts, lai sistemātiski un detalizēti aprakstītu kopējo ekonomiku (proti, reģionu, valsti vai valstu grupu), tās sastāvdaļas un attiecības ar citām kopējām ekonomikām” (
27
).
45.
Tiesa ir lēmusi par EKS 2010, atzīstot, ka:
–
“[..] ar EKS 2010 Savienības nolūkiem un it īpaši, lai definētu un uzraudzītu Savienības ekonomisko un sociālo politiku, ir izveidota atsauces sistēma, lai sagatavotu dalībvalstu kontus. Šajā ziņā saskaņā ar šīs regulas 3. apsvērumu šādi konti būtu jāsagatavo, pamatojoties uz vienotiem principiem, kuri nepieļauj atšķirīgas interpretācijas, lai iegūtu salīdzināmus rezultātus” (
28
);
–
“kā izriet no šīs regulas [Nr. 549/2013] 1. panta, EKS 2010 ir paredzēta metodoloģija, kas ietverta šīs regulas A pielikumā un kas it īpaši attiecas uz kopējām definīcijām un uzskaites noteikumiem, kurus izmanto, apkopojot nacionālos un reģionālos kontus, kā arī tabulas Savienības vajadzībām. Saskaņā ar Regulas Nr. 549/2013 3. pantu dalībvalstīm šie konti jānosūta Komisijai (Eurostat)” (
29
).
46.
Tā kā EKS ir statistikas instruments, tās interpretācijā ir jāņem vērā, ka tajā izmantotie jēdzieni ne vienmēr sakrīt ar atbilstošajiem administratīvajiem jēdzieniem. Turklāt Regulā Nr. 549/2013 ir norādīts, ka “EKS jēdzieni parasti atšķiras no to administratīvajiem līdziniekiem, jo [..] d) administratīvie jēdzieni parasti nav piemēroti ekonomiskajai analīzei un ekonomiskās politikas novērtēšanai” (
30
).
47.
EKS 2010 jēdzieni un termini atspoguļo globālo ekonomisko pieeju, un tos nevar tulkot atsevišķi un burtiski. Tikai to interpretācija, izmantojot sistēmisku un teleoloģisku pieeju, ļaus atšifrēt to pamatā esošo loģiku (
31
). Ir jāņem vērā arī tas, ka EKS definīcijas ir papildinātas ar rādītājiem, kas palīdz pārbaudīt, vai to elementi ir izpildīti, un ar diagrammām, kas veido saikni starp pārbaudes posmiem, kuri izriet no atsevišķām definīcijām.
48.
Konkrētāk, ja dažādu nodaļu punkti ir par vienu un to pašu jautājumu un tiem ir viens un tas pats mērķis, neatkarīgi no redakcionālajiem variantiem “tie ir jāinterpretē kopā, un ir uzskatāms, ka tie veido vienu un to pašu normu” (
32
).
49.
EKS 2010 izpratnē jebkurai institucionālai vienībai (
33
) ir jābūt saistītai ar vienu no pieciem savstarpēji izslēdzošiem iekšzemes sektoriem (nefinanšu sabiedrības; finanšu sabiedrības; vispārējā valdība; mājsaimniecības un mājsaimniecības apkalpojošās bezpeļņas organizācijas) (
34
).
50.
Prejudiciālie jautājumi attiecas uz diviem no šiem A pielikumā noteiktajiem pieciem sektoriem (
35
):
–
finanšu iestāžu sektors (S.12), kura apakšsektors ir finanšu starpnieki kā apdrošināšanas sabiedrības (S.128) un pensiju fondi (S.129);
–
vispārējās valdības sektors (S.13), kas ietver tostarp sociālās nodrošināšanas fondu apakšsektoru (S.1314).
D.
Ceturtais, piektais un sestais prejudiciālais jautājums
51.
Uzskatu, ka piemērotākā kārtība, lai atbildētu uz iesniedzējtiesas jautājumiem, ir, pirmkārt, kopā izskatīt ceturto, piekto un sesto jautājumu, lai noskaidrotu, vai prasītājas organizācijas ir PF vai sociālās nodrošināšanas fondi. Strīds ir par to, ka ir jāizvēlas tikai viena no šim iespējām, izslēdzot jebkuras citas (
36
).
52.
Institucionālu vienību klasifikācija EKS 2010 ir jāveic, visaptveroši vērtējot to pazīmes atkarībā no to veiktās ekonomiskās darbības (
37
). Šaura EKS 2010 definīciju un kritēriju interpretācija, kurā nav ņemta vērā attiecīgās institucionālās vienības galvenā ekonomiskā darbība, nebūtu piemērota. Tā sauktās lēmumu pieņemšanas shēmas (kā EKS 2010 2.1. diagramma) ir jāizmanto elastīgi, un nav nepieciešams ievērot stingru un nemainīgu kārtību, kurā netiek ņemta vērā institucionālās vienības ekonomiskā darbība. Kā jau minēju, pēdējā ir galvenais faktors klasifikācijā.
53.
Iesniedzējtiesa pauž šaubas par to, kā koordinēt Regulā 2018/231 paredzēto PF jēdzienu ar EKS 2010 izmantotajām definīcijām un kritērijiem, lai raksturotu šāda veida institucionālās vienības.
54.
Saskaņā ar Regulas 2018/231 2. panta 1. punktu faktiskie pārskatu sniedzēji, uz kuriem attiecas detalizētu statistikas pārskatu sniegšanas ECB pienākums, ir tie PF, kas ir euro zonas dalībvalstu rezidenti.
55.
Nosakot, ko uzskata par PF, Regulas 2018/231 1. panta 1. punktā ir atsauce uz EKS 2010 S.129. apakšsektoru, kas tai neliedz noteikt savu definīciju (
38
) un izslēgt no šī jēdziena “sociālās nodrošināšanas fond[us], kas definēti EKS 2010 2.117. punktā”. Regulas 2018/231 PF jēdziens būtībā sakrīt ar EKS 2010 2.105. punkta jēdzienu.
56.
Principā uz prasītājām organizācijām to mērķa dēļ attiecas Regulas 2018/231 un EKS 2010 PF definīcijas, jo tās galvenokārt nodarbojas ar finanšu starpniecību [Regulas 2018/231 1. panta 1. punkta izpratnē] un nodrošina ienākumus vecuma pensijas, invaliditātes vai nāves gadījumā.
57.
Analīzē aplūkošu: a) prasītāju organizāciju klasificēšanu par PF; b) iemeslus, kādēļ tās nav ietveramas sociālās nodrošināšanas fondu kategorijā; un c) to saistību ar “vispārējās valdības” jēdzienu.
1. Vai prasītājas organizācijas atbilst EKS 2010 kritērijiem par PF?
58.
EKS 2010 2.107.–2.110. punktā ir ietverti kritēriji PF raksturošanai, ko tagad uzskaitīšu saistībā ar prasītājām organizācijām.
59.
Pirmkārt, PF dalībnieku piemēri “ir darba ņēmēji atsevišķā uzņēmumā vai uzņēmumu grupā, darba ņēmēji kādā filiālē vai nozarē un personas, kam ir viena un tā pati profesija” (
39
). Prasītājas organizācijas apvieno tieši personas, kas darbojas reglamentētās profesijās divās Vācijas federālajās zemēs.
60.
Otrkārt, “apdrošinājuma summas, kas iekļautas [šo PF] apdrošināšanas līgumā, var ietvert: apdrošinājuma summas ko apdrošinātās personas nāves gadījumā samaksā atraitnim(-ei) un bērniem; apdrošinājuma summas, ko samaksā pēc aiziešanas pensijā; apdrošinājuma summas, ko samaksā, ja apdrošinātā persona zaudē darbspēju” (
40
). Prasītājas organizācijas sedz pensiju izmaksas un attiecīgos gadījumos pabalstus nāves vai invaliditātes gadījumā.
61.
Treškārt, “pretstatā dzīvības apdrošināšanas sabiedrībām pensiju fondi saskaņā ar tiesību aktiem attiecas tikai uz īpašām darba ņēmēju un pašnodarbināto personu grupām” (
41
). Prasītājas organizācijas dalībnieki ir tikai viena veida pašnodarbinātās personas, proti, personas, kas darbojas noteiktās reglamentētās profesijās.
62.
Ceturtkārt, “pensiju fondu shēmas var organizēt darba devēji vai vispārējā valdība. Tās darba ņēmēju vārdā var organizēt arī apdrošināšanas sabiedrības; vai var izveidot atsevišķas institucionālas vienības, lai turētu un pārvaldītu aktīvus, kas jāizmanto no pensiju tiesībām izrietošu saistību segšanai un pensiju sadalei” (
42
). Vācijas gadījumā tās ir profesionālas apvienības, kas tiek uzskatītas par publisko tiesību iestādēm, kas atbalsta šo organizāciju izveidošanu, kam ir neatkarīga pašpārvalde (
43
).
2. Iemesli, lai izslēgtu prasītājas organizācijas no sociālās nodrošināšanas fondu kategorijas
63.
Viena un tā pati organizācija nevar tikt klasificēta kā PF un ietilpt S.1314. apakšsektorā (sociālās nodrošināšanas fondi), kas atbilst EKS 2010 13. sektoram (vispārējā valdība). Tās ir savstarpēji izslēdzošas kategorijas.
64.
Saskaņā ar EKS 2010 2.117. punktu apakšsektors “sociālās nodrošināšanas fondi” ietver vienības: a) kuru galvenā darbība ir sociālo pabalstu izsniegšana dažām iedzīvotāju grupām, kam jāpiedalās shēmā vai jāveic iemaksas saskaņā ar tiesību aktiem vai noteikumiem; un b) par kuru vadību attiecībā uz norēķiniem un iemaksu un pabalstu apstiprināšanu atbild vispārējā valdība (
44
).
65.
Tomēr, lai gan prasītājas organizācijas lielā mērā izpilda pirmo kritēriju (obligāta dalība) (
45
), lai tās klasificētu par sociālās nodrošināšanas fondiem (
46
), nešķiet, ka būtu izpildīts otrais kritērijs (vispārējai valdībai noteiktā atbildība par to vadību).
66.
Prasītājām organizācijām ir jāievēro likumā noteiktās minimālās prasības (
47
), bet par to iemaksu un pabalstu noteikšanu – atšķirībā no sociālās nodrošināšanas fondiem – nelemj vispārējā valdība.
67.
Saskaņā ar lietā iesniegto informāciju prasītājas organizācijas:
–
savos statūtos, kurus ir pieņēmušas to pārstāvības institūcijas, reglamentē iemaksu iekasēšanu vai maksājumus savu uzdevumu izpildes finansēšanai;
–
nosaka tiesību uz sociālo nodrošinājumu priekšnosacījumus, kārtību, apmēru un dzēšanu;
–
veic finanšu starpniecību, uzņemoties risku, jo saņemtos līdzekļus no savu dalībnieku obligātajām un brīvprātīgajām iemaksām iegulda, lai gūtu peļņu un maksātu saviem dalībniekiem vecuma, nāves un invaliditātes pensiju, kā arī sedz ar savu darbību saistītos izdevumus;
–
tām ir pašpārvalde un sava grāmatvedības uzskaite; tās ir neatkarīgas no profesionālajām apvienībām, kas tās ir izveidojušas;
–
ir atbildīgas par savu finanšu pārvaldību un – atšķirībā no sociālās nodrošināšanas fondiem – tām nav Vācijas valsts atbalsta deficīta gadījumā: to skaidri norāda iesniedzējtiesa (
48
). Vispārējā sociālā nodrošinājuma shēma savukārt ir sociālās nodrošināšanas fonds EKS 2010 2.117. punkta izpratnē, kuram valsts sniedz ievērojamu finansiālu ieguldījumu, lai kompensētu tā deficītu.
68.
EKS 2010 20.39. punktā, manuprāt, izsmeļoši apstiprināts, ka tādas organizācijas kā prasītājas nav sociālās apdrošināšanas shēmas daļa. Saskaņā ar šo punktu nevar būt runas par sociālās apdrošināšanas shēmu, ja nav valdības garantijas attiecībā uz maksājamām pensijām un pensiju līmenis ir nenoteikts, jo tas ir atkarīgs no aktīvu izmantošanas rezultātiem.
69.
Tomēr šajā gadījumā pensiju apmērs, kas ir jāsedz prasītājām organizācijām, ir atkarīgs no to veiktās starpniecības darbības rezultātiem, proti, no aktīvu izmantošanas rezultātiem. Ja to ieguldījumiem ir labi rezultāti, tās var izmaksāt labākus pabalstus un otrādi – pretējā gadījumā. Vispārējā valdība negarantē izmaksājamo pensiju apmēru.
70.
Iepriekš minēto neizslēdz EKS 2010 17.43. punkts (
49
) pretēji tam, ko šķietami norāda iesniedzējtiesa. Minētā tiesa uzskata, ka 17.43. punkta sociālās nodrošināšanas pensiju shēmas definīcija varētu būt neatkarīga un izsmeļoša, tādējādi, ka vispārējās valdības jēdziens ietver publisko tiesību juridiskas personas, kas ir neatkarīgas no galvenās vienības. Tā tas esot prasītāju organizācijām: tās esot jāietver sociālās nodrošināšanas pensiju shēmās, jo likumā ir noteikts, ka dalībnieki, kuriem dalība ir obligāta, pievienojas to pensiju fondiem un tās maksā pabalstus kā institucionālas vienības ar federālās zemes publisko tiesību juridiskas personas statusu.
71.
Manuprāt, EKS 2010 2.117. un 17.43. punkts tomēr ir savstarpēji papildinoši un tie ir jāpiemēro kopā ar saskaņotu un konsekventu interpretāciju (
50
).
72.
17.43. punkts atrodas EKS 2010 17. nodaļā, un tas attiecas uz sociālo apdrošināšanu, tostarp pensijām, bet, atkārtoju, tas ir interpretējams kopā (un saskaņoti) ar 2.117. punktu, kuru izmanto, lai identificētu tieši institucionālās vienības, kas klasificējamas kā sociālās nodrošināšanas fondi (
51
).
73.
Piemērojot 17.43. punkta kritērijus, nevar neņemt vērā 2.117. punkta nosacījumus. Institucionālo vienību klasifikāciju nevar veikt bez atsauces uz EKS 2010 2. nodaļas punktiem.
74.
EKS 2010 2.117. punktā ir noteikts sociālās nodrošināšanas fondu apakšsektors, bet 17.43. punkts ir īpaša norma, kuras mērķis ir veikt nošķiršanu šajā apakšsektorā. 17.43. punkts paredz visu 2.117. punkta definīcijas elementu izpildi un papildina to ar vairākām pazīmēm, lai nošķirtu sociālās nodrošināšanas pensiju shēmas.
75.
Tādējādi secinu, ka tādas organizācijas kā prasītājas nevar klasificēt kā sociālās nodrošināšanas fondus.
3. Vispārējā valdība un profesionālās savstarpējās sociālās apdrošināšanas organizācijas
76.
Sestajā prejudiciālajā jautājumā iesniedzējtiesa vēlas zināt, vai jēdziens “vispārējā valdība”, kas paredzēts EKS 2010 2.117. punkta b) apakšpunktā un 17.43. punktā, attiecas tikai “uz attiecīgo galveno vienību” vai ietver arī “tādas sociālā nodrošinājuma struktūras, kuras dibinātas uz likuma pamata, ir juridiski patstāvīgas, organizētas ar obligātu dalību, finansētas ar iemaksām un kurām ir tiesības uz pašpārvaldi un savu grāmatvedības uzskaiti” (
52
).
77.
Manuprāt, EKS 2010 2.117. punkta b) apakšpunkts, 17.43. punkts un 20.39. punkts neļauj par vispārējo valdību klasificēt prasītājas organizācijas, kuras darbojas kā finanšu sabiedrības, kas pārvalda PF.
78.
Piekrītu [Deutsche] Bundesbank (Centrālā banka), ka par vispārējo valdību var uzskatīt iestādi, kas nosaka profesionālo savstarpējās apdrošināšanas organizāciju tiesisko regulējumu, bet ne pašas organizācijas, ja tām ir pilnīga autonomija un atbildība pret dalībniekiem un tās darbojas kā finanšu starpnieki savu PF pārvaldīšanā.
79.
Turklāt, kā jau minēju, EKS 2010 20.39. punktā ir norādīts, ka savstarpējas apdrošināšanas sabiedrība, pat ja to ir izveidojusi vispārējā valdība, nav sociālās nodrošināšanas shēma, ja nav vispārējās valdības garantijas attiecībā uz maksājamām pensijām.
80.
EKS 2010 20.10. punkts nav arī šķērslis manis piedāvātajam risinājumam, jo saskaņā ar Tiesai sniegtajiem datiem prasītājas organizācijas nesaņem līdzekļus no valsts budžeta. Tādēļ tās nav klasificējamas kā ārpusbudžeta vienības.
81.
To pašu var teikt par EKS 2010 20.12. punktu, ciktāl tajā ir noteikts: “sociālās nodrošināšanas shēmas [..] aptver visu sabiedrību vai lielu sabiedrības daļu, [un tās] ir valdības izveidotas un kontrolētas” (
53
). Prasītājas organizācijas savukārt aptver ierobežotu un nelielu (brīvo profesiju) darbinieku daļu un, kā jau minēju, vispārējā valdība tās nekontrolē.
82.
Tādējādi atbalstu šo organizāciju klasificēšanu par PF, nevis par sociālās nodrošināšanas fondiem Regulas 2018/231 1. panta 1. punkta un Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 2.105.–2.110. punkta izpratnē.
E.
Pirmais, otrais un trešais prejudiciālais jautājums
83.
Pirmajā, otrajā un trešajā prejudiciālajā jautājumā tiek aplūkota institucionālo vienību klasifikācija atkarībā no tā, vai tiek vai netiek veikta komercdarbība.
84.
Ja tiek pieņemts, ka prasītājas organizācijas nav daļa no sociālās nodrošināšanas fondu apakšsektora (S.1314), kas ir iekļauts vispārējās valdības sektorā (S.13), un ka tās sniedz finanšu starpniecības pakalpojumus kā PF, netieši no tā izriet, ka tās veic tirgus darbību.
85.
Tomēr, lai kliedētu šaubas, kas paustas pirmajos trijos prejudiciālajos jautājumos, man šķiet lietderīgi paskaidrot, kāpēc šīs organizācijas veic tirgus darbību saskaņā ar EKS 2010 terminoloģiju. Turklāt tas ir nepieciešams saskaņā ar pieeju, ka ir piemērojama EKS 2010.
86.
EKS 2010 paredzētais binārais tests (tirgus/ārpustirgus) bez lielām grūtībām ir piemērojams tā sauktajai “klasiskajai” preču un pakalpojumu ražošanai. Savukārt tā piemērošanai finanšu starpniecības organizācijām ir vajadzīgs EKS 2010 rādītāju visaptverošs vērtējums.
87.
Saskaņā ar EKS 2010 2.55. punktu “sektoru “finanšu sabiedrības” (S.12) veido institucionālās vienības, kuras ir neatkarīgas juridiskas personas un tirgus ražotāji, un kuru galvenā darbība ir finanšu pakalpojumu sniegšana” (
54
).
88.
Iesniedzējtiesa norāda, ka attiecībā uz šiem trim nosacījumiem nav strīda par to, ka prasītājas organizācijas izpilda pirmo un trešo: tās ir publisko tiesību iestādes un sniedz finanšu starpniecības pakalpojumus sociālo risku un apdrošināto personu vajadzību apvienošanas rezultātā (
55
).
89.
Iesniedzējtiesas šaubas tādējādi attiecas uz otro nosacījumu, proti, uz to, ka prasītājas organizācijas ir tirgus ražotāji. Lai izskaidrotu šīs šaubas, tā atsaucas uz noteiktu tādu kvantitatīvu rādītāju (pirmais un otrais prejudiciālais jautājums) vai kvalitatīvu rādītāju (trešais jautājums) esamību vai neesamību, kas nosaka tirgus izlaidi EKS 2010.
90.
Tomēr, kā uzsver ECB (
56
), šī pieeja ir nepilnīga: iepriekš minētie rādītāji nenosaka institucionālu vienību klasificēšanu par tirgus ražotājiem, kas ir nosacījums, kurš būtībā izriet no šo vienību veiktās pamatdarbības. Tikai to darbības visaptverošs vērtējums ļauj nonākt pie pieņemamiem rezultātiem EKS 2010 ietvaros.
1. Tirgus izlaide EKS 2010
91.
Vispārējie kritēriji, lai nošķirtu ražotājus, tirgus izlaidi un ārpustirgus izlaidi, ir noteikti EKS 2010 3.16.–3.26. punktā. Iesniedzējtiesa attiecina savus jautājumus it īpaši uz 3.19. punkta interpretāciju.
92.
Saskaņā ar EKS 2010 1.37. punktu darbība jāuzskata par tirgus darbību, ja attiecīgās preces un pakalpojumus tirgo, ievērojot šajā punktā paredzētos nosacījumus attiecībā uz pārdevējiem, pircējiem un tādu tirgu esamību, kuros vieni un otri mijiedarbojas (
57
).
93.
Tirgus izlaidē iekļauj tostarp “par ekonomiski nozīmīgām cenām pārdotos produktus”, kuri ir minēti EKS 2010 3.19. punktā (
58
). Par ekonomiski nozīmīgām uzskata cenas, “kurām ir būtiska ietekme uz produktu daudzumu, ko ražotāji vēlas piedāvāt, un produktu daudzumu, ko pircēji vēlas iegādāties”.
94.
Ekonomiski nozīmīgas cenas savukārt rodas, ja īstenojas abi šādi nosacījumi: a) ražotājam ir stimuls koriģēt piedāvājumu vai nu peļņas radīšanai ilgtermiņā, vai vismaz kapitāla un citu izmaksu segšanai un b) patērētājiem ir brīva izvēle – iegādāties vai neiegādāties – un iespēja izdarīt izvēli, balstoties uz pieprasīto cenu.
95.
Tā kā ne vienmēr iespējams pārbaudīt abu šo nosacījumu izpildi, EKS 2010 3.19. punkts in fine attiecas uz kvantitatīvo kritēriju atkarībā no vismaz 50 % tās izmaksu segšanas ar attiecīgās institucionālās vienības pārdošanas ieņēmumiem (
59
).
96.
Saskaņā ar EKS 2010 2.40. punktu “tirgus un ārpustirgus sektoru nošķiršana un publiskā sektora subjektu klasificēšana vispārējās valdības sektorā vai sabiedrību sektorā ir atkarīga no 1.37. punktā minētajiem kritērijiem”.
97.
Šis pēdējais punkts (1.37.) savukārt ir A pielikuma 1. nodaļā, kas sniedz pārskatu par EKS 2010 jēdzieniem un principiem. Tādēļ 1.37. punktā izvirzītie nosacījumi ir papildināmi ar EKS 2010 īpašajās nodaļās paredzētajiem rādītājiem.
2. Šo kritēriju piemērošana prasītājām organizācijām
98.
Atzīstu, ka EKS 2010 3.16.–3.26. punkta un 1.37. punkta kritēriji tirgus izlaides nošķiršanai no ārpustirgus izlaides nav viegli piemērojami tādām finanšu institūcijām kā prasītājas organizācijas.
99.
Iesniedzējtiesa apzinās šo grūtību (
60
), uzsverot EKS 2010 3.19. punktu. Lai gan tā atzīst, ka šajā gadījumā ir izpildīts pirmais no tā nosacījumiem (ražotājam ir stimuls koriģēt piedāvājumu vismaz izmaksu segšanai), tomēr nav izpildīts otrais (patērētājiem ir brīva izvēle – iegādāties vai neiegādāties – un iespēja izdarīt izvēli, balstoties uz pieprasīto cenu).
100.
Kā iesniedzējtiesa interpretē EKS 2010 3.19. punktu, šī norma principā prasot, lai visiem patērētājiem būtu brīva izvēle – iegādāties vai neiegādāties – visas piedāvātās preces un iespēja izdarīt izvēli, balstoties uz pieprasīto cenu. Tā nenotiekot prasītāju organizāciju gadījumā, kuru pabalsti ir pieejami tikai profesionāļiem, kuriem dalība tajās ir obligāta un kuri ar ierobežotiem nosacījumiem var piedalīties brīvprātīgi. Turklāt brīvprātīgo dalībnieku veiktās iemaksas neizriet no piedāvājuma un pieprasījuma mijiedarbības tirgus apstākļos (
61
).
101.
Iesniedzējtiesa tādējādi, šķiet, neatzīst (pretēji pirmās instances tiesai) (
62
), ka 50 % kvantitatīvais kritērijs (EKS 2010 3.19. punkts in fine) ir pietiekams, lai subjektu klasificētu par tirgus ražotāju. Šai klasifikācijai katrā ziņā esot nepieciešams, lai tiktu izpildīti ekonomiski nozīmīgu cenu definīcijas abi elementi (EKS 2010 3.19. punkta a) un b) apakšpunkts) (
63
).
102.
Visbeidzot, iesniedzējtiesa uzskata, ka 1.37. punkts turpina EKS 2010 3.19. punkta b) apakšpunkta virzienu, precizējot nosacījumus pārdevēju un pircēju darījumos, kā arī nepieciešamo efektīvu tirgu pastāvēšanu, kuros pārdevējiem un pircējiem ir pieeja tirgum un informācija par to. Tomēr 1.37. punktā ir atzīts, ka efektīvs tirgus var darboties pat tad, ja šie nosacījumi netiek pilnībā ievēroti, kas rada iesniedzējtiesai neskaidrības par to, “kāda veida un kādas intensitātes piekļuves ierobežojumiem vai pirkšanas saistībām ir jāpastāv, lai varētu izslēgt tirgus darbības veikšanu un saimnieciski nozīmīgas cenas” (
64
).
103.
Uzskatu, ka attiecīgo punktu (EKS 2010 3.19. un 1.37. punkts) atsevišķa interpretācija, kā to veic iesniedzējtiesa, iespējams, būtu pareiza, ja neņemtu vērā pārējos EKS 2010 noteikumus. Pēdējie ļauj pārvarēt šķietamās pretrunas starp šiem diviem punktiem un citiem ne mazāk būtiskiem noteikumiem.
104.
“Ekonomiski nozīmīgu cenu” faktora vai EKS 2010 1.37. punkta nosacījumu atsevišķa un šaura piemērošana organizācijām, kas veic finanšu starpniecību, man nešķiet piemērota. Lai klasificētu šīs organizācijas kā tirgus ražotājus, noteicošais ir, uzsveru, to galvenās darbības, kas atspoguļo to ekonomisko darbību, visaptverošs vērtējums (
65
).
105.
Jau minēju, ka prasītājas organizācijas ir institucionālās vienības, kas saskaņā ar EKS 2010 2.55. punktu pieder pie “finanšu sabiedrību” sektora, kuru galvenā darbība ir finanšu pakalpojumu sniegšana. EKS 2010 2.69. punktā kā finanšu starpnieki paredzētas, konkrētāk, apdrošināšanas sabiedrības un PF.
106.
Tādēļ galīgais vērtējums, lai noteiktu, vai prasītājas organizācijas ir tirgus ražotāji, ir jāveic, EKS 2010 3.16.–3.26. punktā un 1.37. punktā noteiktos vispārējos kritērijus pēc iespējas saskaņojot ar EKS 2010 2.55.–2.62. punktu, 20.32.–20.34. punktu un 20.38. punktu attiecībā, konkrētāk, uz finanšu starpniecības darbību un PF kā finanšu starpniekiem.
107.
Lai atvieglotu šo vērtēšanu, Tiesa varētu norādīt iesniedzējtiesai interpretācijas vadlīnijas, kuras tagad uzskaitīšu.
108.
Pirmkārt, tiesiskās attiecības (brīvprātīgas vai obligātas) starp institucionālo vienību un apdrošinātajiem nav noteicošas, lai izvērtētu, vai prasītāju organizāciju finanšu starpniecība ir tirgus darbība. Būtisks ir nevis tas, ka šo organizāciju pakalpojumi lielākajai daļai iemaksu veicēju ir obligāti, bet gan to veiktā galvenā darbība, proti, finanšu starpniecība (
66
).
109.
Otrkārt, lai finanšu starpniecību kvalificētu par tirgus darbību, nav svarīgi, ka prasītājas organizācijas nav tiesīgas sadalīt peļņu, kas ir jāizmanto pabalstu maksājumiem saviem dalībniekiem. 2.107. punkts tieši raksturo PF kā finanšu sabiedrības, kuru mērķis ir izmaksāt apdrošinātajiem pabalstus pensijas, personas nāves un invaliditātes gadījumā.
110.
Treškārt, finanšu starpniecība ir tirgus darbība, ja PF darbojas, lai palielinātu labumu sev, ņemot vērā savus ierobežotos resursus, pērkot tās preces, kas par piedāvāto cenu vislabāk atbilst viņu vajadzībām (EKS 2010 1.37. punkta 2. apakšpunkts). Ir atbilstība šim rādītājam, ja tāds finanšu starpnieks kā prasītājas organizācijas pakļauj sevi riskam, savā vārdā uzņemoties saistības (EKS 2010 20.33. punkts), un vispārējā valdība negarantē izmaksājamo pensiju apmēru, kurš ir atkarīgs no aktīvu ienesīguma (20.39. punkts) (
67
).
111.
Ceturtkārt, saskaņā ar EKS 2010 1.37. punkta 3. apakšpunktu finanšu starpniecība būtu tirgus darbība, ja pastāvētu efektīvi tirgi, kuros pārdevējiem un pircējiem ir pieeja tirgum un informācija par to. Efektīvs tirgus var darboties pat tad, ja šie nosacījumi netiek pilnībā ievēroti.
112.
Veicot šo novērtējumu, atkal nav svarīgi, ka finanšu starpnieks var piesaistīt kā savu pakalpojumu patērētājus tikai ierobežotu klientu grupu (šo organizāciju gadījumā – personas, kas strādā attiecīgajā profesijā) un nevar sniegt pakalpojumus jebkuram patērētājam, kas vēlas maksāt iemaksas. Turklāt EKS 2010 2.107. punktā ir noteikts, ka PF shēmu dalībnieki ir darba ņēmēji atsevišķā uzņēmumā vai uzņēmumu grupā, darba ņēmēji kādā filiālē vai nozarē un personas, kam ir viena un tā pati profesija.
113.
50 % kvantitatīvais kritērijs (EKS 2010 3.19. punkts in fine) nenosaka, vai PF veic vai neveic komercdarbību. Tādējādi no EKS 2010 20.34. punkta izriet: “tirgus/ārpustirgus testa kvantitatīvā kritērija piemērošana publiskām sabiedrībām, kas veic finanšu starpniecību vai pārvalda aktīvus, parasti nav svarīga, jo šo sabiedrību ieņēmumi ir gan īpašuma ienākumi, gan turēšanas guvumi”. EKS 2010 3.19. punkta in fine 50 % kritērijs šajā gadījumā nešķiet pārliecinošs (
68
).
114.
EKS 2010 2.55. punktā in fine ir noteikts, ka finanšu sabiedrību sektorā (S.12) “iekļautas arī finanšu pakalpojumus sniedzošās institucionālās vienības, kuru lielākā daļa aktīvu vai saistību nav iesaistīti darījumos atklātos tirgos”. Tas attiecas uz prasītāju organizāciju PF, kas parasti darbojas juridiski ierobežotos tirgos.
115.
Visbeidzot, finanšu starpniecību, ko veic prasītājas organizācijas, nevar klasificēt kā ārpustirgus izlaidi, kas sniegta bez atlīdzības vai ekonomiski nenozīmīgu cenu.
116.
Kā ir norādīts EKS 2010 3.23. punktā, ārpustirgus izlaide notiek tad, ja ir tehniski neiespējami likt indivīdiem maksāt par kolektīviem pakalpojumiem, jo šādu pakalpojumu patēriņu ir neiespējami uzraudzīt un kontrolēt. Kolektīvos pakalpojumus organizē valdības vienības, un tos finansē no līdzekļiem, kas nav pārdošanas ieņēmumi, proti, no nodokļiem vai citiem valdības ienākumiem. Prasītāju organizāciju finanšu starpniecības mērķis savukārt ir nodrošināt, lai apdrošinātās personas saņemtu savus pabalstus (vecuma, nāves vai invaliditātes gadījumā), ieguldot iemaksas finanšu aktīvos, lai gūtu peļņu, no kuras segt šādus pabalstus, kā arī ar darbību saistītos izdevumus. Pabalstus nemaksā no nodokļiem vai citiem vispārējās valdības ienākumiem.
117.
Tādējādi, lai noteiktu, vai tādas organizācijas kā prasītājas ir tirgus vai ārpustirgus ražotāji, ir visaptveroši jāvērtē, ņemot vērā EKS 2010 3.16.–3.26. punkta un 1.37. punktos noteiktos vispārējos kritērijus, kā arī 2.55.–2.62. punktu, 20.32.–20.34. punktu un 20.38. punktu attiecībā uz finanšu starpniecības darbību.
V. Secinājumi
118.
Ņemot vērā izklāstīto, ierosinu Tiesai uz Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa, Vācija) jautājumiem atbildēt šādi:
Eiropas Centrālās bankas Regulas (ES) 2018/231 (2018. gada 26. janvāris) par statistikas pārskatu sniegšanas prasībām pensiju fondiem 1. panta 1. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 549/2013 (2013. gada 21. maijs) par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Eiropas Savienībā A pielikuma punktu kopums
ir jāinterpretē tādējādi, ka
profesionālās savstarpējās sociālās apdrošināšanas organizācijas, kuras izveidojuši publisko tiesību subjekti un kurās dalība ir obligāta noteiktu brīvo profesiju pārstāvjiem, ja šīs organizācijas veic finanšu starpniecību, lai maksātu saviem dalībniekiem pabalstus vecuma, nāves vai invaliditātes gadījumā, savu darbību finansē no dalībnieku iemaksām, kuras nosaka pašas organizācijas, savus administratīvos izdevumus, ir pašpārvaldītas, atbildīgas par savu finanšu pārvaldību un nesaņem valsts atbalstu pabalstu izmaksai to dalībniekiem, ir pensiju fondi, uz kuriem attiecas statistikas pārskatu iesniegšanas pienākums, nevis sociālās nodrošināšanas fondi.
(
1
)	Oriģinālvaloda – spāņu.
(
2
)	Eiropas Centrālās bankas Regula (2018. gada 26. janvāris) par statistikas pārskatu sniegšanas prasībām pensiju fondiem (ECB/2018/2) (OV 2018, L 45, 3. lpp.).
(
3
)	Tās ir organizācijas, kas saviem dalībniekiem (profesionāļiem) sniedz sociālā nodrošinājuma pabalstus darba nespējas, vecuma un nāves gadījumā.
(
4
)	Kuras es turpmāk tekstā saukšu par “prasītājām organizācijām”.
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2013. gada 21. maijs) par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Eiropas Savienībā (OV 2013, L 174, 1. lpp.).
(
6
)	Skat. tostarp spriedumus, 2019. gada 11. septembris, FIG un FISE (C‑612/17 un C‑613/17, EU:C:2019:705; turpmāk tekstā – “spriedums FIG un FISE”) un, 2023. gada 13. jūlijs, Ferrovienord (C‑363/21 un C‑364/21, EU:C:2023:563; turpmāk tekstā – “spriedums Ferrovienord”).
(
7
)	Bavārijas federālās zemes sociālās nodrošināšanas sistēmas likums (turpmāk tekstā – “VersoG”) 2008. gada 16. jūnijā publicētajā redakcijā (BayGVBl., 371. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 2022. gada 10. maija likuma 32.a panta 18. punktu (BayGVBl., 182. lpp.).
(
8
)	VersoG 30. panta 1. punkts kopsakarā ar 33. un nākamajiem pantiem.
(
9
)	Tie ir noteikti VersoG. 30. panta 2. punktā. Starp tādiem gadījumiem ir strādāšana profesijā tikai nepilnu laiku vai ar minimālo darba stundu skaitu, vai dalība citā sociālās nodrošināšanas shēmā.
(
10
)	VersoG. 30. panta 3. punkts.
(
11
)	VersoG 10. panta 2. un 3. punkts.
(
12
)	VersoG 31. panta 4. punkts. Nav strīda par to, ka katra no organizācijām vairāk nekā 50 % no saviem pabalstiem izmaksā kā obligātos pabalstus saviem dalībniekiem, kuriem dalība ir obligāta.
(
13
)	1994. gada 24. maija Saksijas Veselības aprūpes nozares likums (SächsGVBl., 935. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 2021. gada 21. maija likuma 18. pantu (SächsGVBl., 578. lpp.). Turpmāk tekstā – “SächsHKaG”.
(
14
)	Saksijas federālās zemes medicīnas profesionāļu pensiju fonda statūti 2008. gada 28. jūnija redakcijā (ÄBS, 10/2008, 515. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 2021. gada 19. jūnija 6. statūtu grozījumiem (ÄBS 09/2021, 18. lpp.).Turpmāk tekstā – “Statūti”.
(
15
)	Skat. SächsHKaG [Saksijas Veselības aprūpes nozares likuma] 6. panta 1. punktu kopsakarā ar 1. pantu un Statūtu 1. pantu.
(
16
)	Skat. SächsHKaG 6. panta 1. punktu kopsakarā ar tā 1. un 2. pantu un kopsakarā ar Statūtu 1., 9. un nākamajiem pantiem.
(
17
)	ECB, Assets and liabilities of pension funds, pieejams: https://data.ecb.europa.eu/publications/financial-corporations/3030657.
(
18
)	PF ir vieni no lielākajiem ieguldītājiem starptautiskajos kapitāla tirgos. To ieguldījumi ir diversificēti finanšu instrumentu, nozaru un ģeogrāfiskā izvietojuma ziņā. Nozīmīga ir arī to loma euro zonas vispārējo valdību un nefinanšu sabiedrību finansēšanā, veicot ieguldījumus parāda un kapitāla vērtspapīros.
(
19
)	Padomes Regula (1998. gada 23. novembris) par statistikas informācijas vākšanu, ko veic Eiropas Centrālā banka (OV 1998, L 318, 8. lpp.).
(
20
)	Statistikas žargonā tās ir personas vai struktūras, kurām ir pienākums sniegt noteiktu informāciju.
(
21
)	Ieteikums Padomes regulai, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2533/98 par statistikas informācijas vākšanu, ko veic Eiropas Centrālā banka (ECB/2008/9) (OV 2008, C 251, 1. lpp.).
(
22
)	Padomes Regula (2009. gada 9. oktobris), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2533/98 par statistikas informācijas vākšanu, ko veic Eiropas Centrālā banka (OV 2009, L 269, 1. lpp.).
(
23
)	Tādi paši pienākumi apdrošināšanas sabiedrībām bija noteikti iepriekš ar Eiropas Centrālās bankas Regulu (ES) Nr. 1374/2014 (2014. gada 28. novembris) par statistikas pārskatu sniegšanas prasībām apdrošināšanas sabiedrībām (ECB/2014/50) (OV 2014, L 366, 36. lpp.).
(
24
)	Piemēram, privātā dzīvības un pensijas apdrošināšana; civildienesta ierēdņu pensiju shēma, ko nosaka valsts, un darba devēju pārvaldītas pensiju shēmas.
(
25
)	Tostarp ārsti, farmaceiti, arhitekti, notāri, advokāti, nodokļu konsultanti, veterinārārsti, grāmatveži, zobārsti un inženieri.
(
26
)	Bayerische Versorgungskammer 2022. gada ziņojums, 12. lpp., pieejams: BVK_2022_JB_EN_www_240523.pdf, un Sächsische Ärzteversorgung tīmekļa vietne: https://www.saev.de/en/index.html. Tās apsvērumos ECB norāda, ka visu euro zonas PF budžets ir 3123 miljardi euro.
(
27
)	Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 1.01. punkts.
(
28
)	Spriedums Ferrovienord, 64. punkts.
(
29
)	Spriedums Ferrovienord, 65. punkts.
(
30
)	Regulas 549/2013 A pielikuma 1.25. punkts.
(
31
)	Spriedums FIG un FISE, 58. un 97. punkts.
(
32
)	Spriedumi, FIG un FISE, 37. punkts; un, 2022. gada 28. aprīlis, SeGec u.c. (C‑277/21, EU:C:2022:318), 28. punkts.
(
33
)	Tā būtībā ir definēta Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 1.57. un 2.12. punktā. Institucionālās vienības saskaņā ar A pielikuma 2.01. punkta otro teikumu ir ekonomiski subjekti, kuriem var piederēt aktīvi, kuri var uzņemties saistības un veikt ekonomiskas darbības un darījumus ar citiem subjektiem. Institucionālā vienība ir ekonomisks subjekts, ko raksturo lēmumu pieņemšanas autonomija savu pamatfunkciju īstenošanā un tai ir pilns kontu komplekts, vai arī tai ir iespēja izveidot pilnu kontu komplektu (A pielikuma 2.12. punkts).
(
34
)	Šiem sektoriem, kas veido kopējo ekonomiku, pievienojas sestais pārējās pasaules institucionālais sektors, kas atspoguļo nerezidentvienību attiecības ar pieciem iekšzemes sektoriem.
(
35
)	Turpmāk atsevišķas atsauces uz EKS 2010 posteņiem ir jāsaprot kā atsauces uz tās A pielikumu (ko izlaidīšu, lai izvairītos no atkārtošanās).
(
36
)	Tiesas sēdē tika diskutēts, vai prasītājas organizācijas varētu tikt klasificētas kā mājsaimniecības apkalpojošās bezpeļņas organizācijas (MABO) (S.15), ko tās pašas (un ECB) ir noraidījušas. Tā kā tās veic finanšu starpniecību kapitālu tirgos, lai gūtu peļņu, kuru pēc tam izmanto pabalstu izmaksai apdrošinātajām personām un savu pārvaldības izdevumu segšanai, tās neietilpst MABO sektorā. Šis sektors ietver arodbiedrības, profesionālās vai zinātniskās biedrības, patērētāju asociācijas, politiskās partijas, baznīcas vai reliģiskās biedrības un sociālos, kultūras, atpūtas un sporta klubus; kā arī labdarības, atbalsta un palīdzības organizācijas, ko finansē ar brīvprātīgiem pārvedumiem naudā vai natūrā no citām institucionālām vienībām.
(
37
)	Spriedums FIG un FISE, 34. punkts.
(
38
)
(
39
)	EKS 2010 2.107. punkta pirmais teikums.
(
40
)	EKS 2010 2.107. punkta otrais teikums.
(
41
)	EKS 2010 2.108. punkts.
(
42
)	EKS 2010 2.109. punkts.
(
43
)	Tas, ka profesionālās savstarpējās apdrošināšanas organizācijas ir publisko tiesību juridiskās personas, neliedz tās uzskatīt par PF: to nosaka EKS 2010 2.109. punkts. Nav vajadzīgs, lai PF būtu privāta struktūra. Tā var būt publiska, bet ir būtiski, lai tai būtu organizatoriska un vadības autonomija, lai veiktu finanšu starpniecību.
(
44
)	EKS 2010 2.117. punkta pēdējā teikumā ir norādīts, ka parasti nav tiešas saiknes starp fiziskas personas veikto iemaksas summu un risku, kam šī persona tiek pakļauta.
(
45
)	Uz lielāko daļu profesionāļu, kas ir kādas no prasītāju organizācijām dalībnieki, attiecas juridisks pienākums tām pievienoties, jo tie strādā šajās profesijās Bavārijas vai Saksijas federālajās zemēs.
(
46
)	Lai institucionāla vienība tiktu iekļauta S.129. apakšsektorā kā PF, nav nepieciešams, lai visu pabalstu, kurus tā maksā saviem dalībniekiem, pamatā būtu apdrošināšanas līgumsaistības. Saskaņā ar EKS 2010 2.117. punktu institucionāla vienība var būt PF, lai gan tā dalībnieki tādi ir ex lege, nevis saskaņā ar apdrošināšanas līgumsaistībām. Var būt arī daļēji obligāta un daļēji brīvprātīga dalība. No profesionālās savstarpējās apdrošināšanas organizācijas izstājušies dalībnieki, kuriem dalība bija obligāta, atbilstoši statūtiem var kļūt par brīvprātīgiem dalībniekiem, lai iegūtu tiesības uz sociālo nodrošinājumu, ja veic tādas pašas iemaksas kā dalībnieki, kuriem dalība ir obligāta.
(
47
)	Tām ir īpaši ir jādarbojas tikai bezpeļņas nolūkā un izmantot savus līdzekļus un aktīvus tikai tam, lai izpildītu savus uzdevumus sociālā nodrošinājuma sniegšanas jomā un savi administratīvie izdevumi, tostarp atalgojums darbiniekiem un pabalsti nodrošinājuma saņēmējiem, ir jāsedz no saviem līdzekļiem.
(
48
)	Lēmums lūgt prejudiciālu nolēmumu, 30. punkts.
(
49
)	Citēts šo secinājumu 10. punktā.
(
50
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu FIG un FISE, 37. un 38. punkts.
(
51
)	2.117. punkts ir EKS 2010 2. nodaļā, kurā ir aprakstītas institucionālās vienības, kas tiek izmantotas ekonomikas mērīšanai, un tas, kā šīs vienības analīzes veikšanas nolūkā iedala sektoros un citās grupās (EKS 2010 1.03. punkts).
(
52
)	Kā norāda iesniedzējtiesa, jēdziens varētu ietvert arī citas vispārējās valdības sektora vienības vai pat tādas pārvaldes iestādes, kas ir neatkarīgas no galvenās vienības – kā valsts obligātās pensiju shēmas iestādes, kam jāsniedz saviem dalībniekiem iespēja saņemt atbrīvojumu no valsts obligātās pensiju shēmas un kam noteiktām profesiju grupām jānodrošina pašu pārvaldīta vecuma pensiju shēma, kas ir atkarīga no iemaksu un pabalstu apmēra noteiktām profesionāļu grupām, bet kas neatrodas vispārējās valsts kontrolē. Šo viedokli varētu atbalstīt EKS 2010 20.39. punkts, jo tas paredz, ka pabalstus var pārvaldīt arī “atsevišķa institucionāla vienība”.
(
53
)	Tajā ir piebilde, ka “sociālās nodrošināšanas fonds ir institucionāla vienība, ja to veido atsevišķi no citām valdības vienību darbībām, tam ir savi aktīvi un saistības, un tas savā vārdā iesaistās finanšu darījumos”.
(
54
)	EKS 2010 2.55. punktā ir piebilde, ka “šīs institucionālās vienības veido visas sabiedrības un kvazisabiedrības, kas iesaistītas galvenokārt: a) finanšu starpniecībā (finanšu starpnieki) un/vai b) finanšu palīgdarbībās (finanšu palīgsabiedrības). Šajā sektorā iekļautas arī finanšu pakalpojumus sniedzošās institucionālās vienības, kuru lielākā daļa aktīvu vai saistību nav iesaistīti darījumos atklātos tirgos”. Saskaņā ar EKS 2010 2.56. punktu “finanšu starpniecība ir darbība, kuras procesā institucionālā vienība savā vārdā iegādājas finanšu aktīvus un uzņemas saistības, iesaistoties finanšu darījumos tirgū”.
(
55
)	Lēmums lūgt prejudiciālu nolēmumu, 11. un 12. punkts.
(
56
)	Tās rakstveida apsvērumu 33. punkts.
(
57
)
(
58
)	EKS 2010 3.18. punkta a) apakšpunkts.
(
59
)
(
60
)	Lēmums lūgt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑758/22, 14. punkts.
(
61
)	Lēmums lūgt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑758/22, 16. punkts.
(
62
)	Pirmās instances tiesa uzskatīja par pietiekamu, lai pierādītu ekonomiski nozīmīgu cenu esamību (un tādējādi prasītāju organizāciju tirgus ražotāju statusu), apstākli, ka tās sedz vismaz pusi savu izdevumu no iemaksām, pat ja netiek izpildīti EKS 2010 3.19. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētie nosacījumi.
(
63
)	Lēmums lūgt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑758/22, 17., 18. un 19. punkts.
(
64
)	Lēmums lūgt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑758/22, 15. punkts.
(
65
)	Spriedumi, FIG un FISE, 34., 65. un 70. punkts; un, 2022. gada 28. aprīlis, SeGec u.c. (C‑277/21, EU:C:2022:318), 26. punkts.
(
66
)	Saskaņā ar EKS 2010 2.33. punktu “institucionālās vienības sagrupē sektoros, ņemot vērā to, kāda veida ražotāji tās ir, un atkarībā no to galvenās darbības un funkcijas, ko uzskata par to ekonomisko darbību raksturojošu rādītāju”.
(
67
)	Ja publiska finanšu vienība pārvalda aktīvus, bet nepakļauj sevi riskam, savā vārdā uzņemoties saistības, to klasificē vispārējās valdības sektorā, nevis finanšu sabiedrību sektorā (EKS 2010 20.33. punkts).
(
68
)	Lēmums lūgt prejudiciālu nolēmumu, 19. punkts.