62023CC0629
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2024. gada 12. decembrī (
1
)
Lieta C‑629/23
Eesti Suurkiskjad
(Riigikohus (Augstākā tiesa, Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 92/43/EEK – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Vilks (canis lupus) – V pielikuma a) daļā uzskaitīto savvaļas faunas sugu īpatņu ieguve savvaļā, kā arī izmantošana – Vilka medību plāns – Attiecīgās sugas populāciju aizsardzības statusa novērtējums
I. Ievads
1.
Dzīvotņu direktīvas (
2
) mērķis ir sekmēt bioloģisko daudzveidību, aizsargājot dabiskās dzīvotnes un savvaļas faunu un floru. Sugu aizsardzības statusa pasliktināšanās vai apdraudējums var kavēt darbības vai radīt pienākumu rīkoties. Bet kā tiek noteikts aizsardzības statuss (
3
)?
2.
Šajā lietā šis jautājums ir izvirzīts saistībā ar vilka (canis lupus), kas ir Kopienas nozīmes suga, individuālu īpatņu aizsardzību. Lielākajā daļā dalībvalstu uz to joprojām (
4
) attiecas stingra aizsardzība saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 12. pantu, kas jau bieži ir bijis Tiesas judikatūras priekšmets (
5
). Atbilstoši tai jo īpaši vilku tīša nogalināšana, tātad arī medības, ir principā jāaizliedz, un izņēmumi no šā aizlieguma ir iespējami tikai ļoti retos gadījumos.
3.
Tomēr dažas dalībvalstis, piemēram, Igaunija, sarunās par šo direktīvu vai pievienojoties Savienībai varēja vienoties, ka uz vilku to teritorijā vai tās daļā attiecas tikai vājāka aizsardzība saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 14. pantu. Atbilstoši tam medības principā ir pieļaujamas, taču dalībvalstīm ir jāveic aizsardzības pasākumi, ja ir apdraudēta labvēlīga aizsardzības statusa saglabāšana. Nesen pieņemtajā ASCEL spriedumā Tiesai pirmo reizi nācās tuvāk aplūkot šo aizsardzības regulējumu (
6
). Tajā tā uzsvēra aizsardzības statusa nozīmi 14. panta piemērošanā, bet sīkāk nekomentēja tā pārbaudi.
4.
Ar šo Igaunijas iesniegto lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesai ir uzdoti ar šo izvērtējumu saistīti jautājumi. Jāpārbauda ir tas, cik lielā mērā vilka populācijas ārpus Igaunijas ir jāņem vērā, novērtējot to aizsardzības statusu, cik svarīgi ir šo statusu novērtēt, izmantojot Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības (International Union for Conservation of Nature and Natural Ressources, IUCN) kritērijus, un vai var ņemt vērā ekonomikas, sabiedrības un kultūras prasības, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Bernes konvencija
5.
Starptautiskajās tiesībās īpaša nozīme ir Bernes Konvencijai par Eiropas dzīvās dabas un dabisko dzīvotņu aizsardzību (
7
). Eiropas Ekonomikas kopiena ratificēja šo konvenciju 1982. gadā (
8
). Igaunijā Konvencija stājās spēkā 1992. gada 1. decembrī (
9
).
6.
Bernes konvencijas 6. pantā ir ietverti īpaši sugu aizsardzības noteikumi:
“Katra dalībvalsts uzņemsies atbilstošus un nepieciešamus tiesiskus un administratīvus pasākumus II pielikumā iekļauto savvaļas faunas sugu īpašas aizsardzības nodrošināšanai. Īpaši attiecībā uz šīm sugām būs aizliegta:
a)
jebkāda tīša sagūstīšana un turēšana nebrīvē un tīša nogalināšana;
[..].”
7.
Bernes konvencijas 7. pantā ir paredzēti vājāki aizsardzības noteikumi dažām citām sugām, kas būtībā atbilst Dzīvotņu direktīvas 14. pantam.
8.
Bernes konvencijas 9. pantā ir paredzēti izņēmumi no 6. un 7. pantā paredzētajiem aizsardzības noteikumiem, kas būtībā atbilst Dzīvotņu direktīvas 16. panta 1. punktā paredzētajiem izņēmumiem.
9.
Vilks ir iekļauts Bernes konvencijas II pielikumā kā īpaši aizsargājama dzīvnieku suga. Tomēr saskaņā ar informāciju Eiropas Padomes tīmekļa vietnē divpadsmit līgumslēdzējas valstis, piemēram, Spānija, ir izdarījušas atrunas, tāpēc uz vilku attiecas tikai 7. pantā noteiktā aizsardzība. Tomēr tas neattiecas uz Eiropas Savienību un Igauniju (
10
).
B.
Dzīvotņu direktīva
10.
Dzīvotņu direktīvas 15. apsvērums attiecas uz sugu aizsardzību:
“Papildinot [Putnu aizsardzības direktīvu (
11
)], attiecībā uz dažām faunas un floras sugām ir vajadzīga vispārīga aizsardzības sistēma; tā kā jāparedz pārvaldības pasākumi attiecībā uz konkrētām sugām, ja tas vajadzīgs šo sugu aizsardzības statusa dēļ, tostarp jāaizliedz konkrēti gūstīšanas vai nonāvēšanas veidi, vienlaikus paredzot izņēmumu iespējamību noteiktos apstākļos; [..].”
11.
Dzīvotņu direktīvas 1. panta g) un i) punktā ir definēti dažādi jēdzieni:
“g)
Kopienā nozīmīgas sugas ir sugas, kas 2. pantā minētajā teritorijā ir:
i)
apdraudētas, izņemot tās sugas, kurām minētajā teritorijā ir dabiskās izplatības areāla galējā robeža un kas nav apdraudētas vai jutīgas rietumu palearktiskajā rajonā, vai
ii)
jutīgas, t.i., kas tuvākajā laikā varētu kļūt par apdraudētām sugām, ja turpināsies apdraudētību veicinošu faktoru ietekme, vai
iii)
retas, t.i., tās pārstāv nelielas populācijas, kas pašlaik nav ne apdraudētas, ne jutīgas, taču tomēr ir zināms risks par tādām kļūt. Šo sugu īpatņi atrodami ierobežotos ģeogrāfiskos apgabalos vai nelielā skaitā ir izkliedēti plašākā apgabalā, vai
iv)
endēmas un kam vajadzīga īpaša uzmanība, kuras iemesls ir dzīvotnes īpatnības un/vai šo sugu izmantošanas iespējamā ietekme uz dzīvotni, un/vai šo sugu izmantošanas iespējamā ietekme uz dzīvotnes aizsardzības statusu.
Šādas sugas ir uzskaitītas vai var tikt uzskaitītas II pielikumā un/vai IV vai V pielikumā;
h) [..]
i)
sugas aizsardzības statuss ir uz attiecīgo sugu iedarbojošos ietekmju kopums, kas ilgtermiņā var ietekmēt šīs sugas populāciju izplatību un skaitlisko daudzumu 2. pantā minētajā teritorijā;
Aizsardzības statusu uzskata par labvēlīgu, ja:
–
attiecīgo sugu populācijas dinamikas dati liecina, ka ilgtermiņā suga sevi atražo un ir dzīvotspējīga konkrētās dabiskās dzīvotnes sastāvdaļa,
–
sugas dabiskās izplatības areāls nav samazinājies, un šķiet, ka tas nemazināsies arī tuvākajā laikā, un
–
dzīvotne ir un šķiet, ka arī turpmāk būs pietiekami plašs tās populāciju ilglaicīgai uzturēšanai;
j) [..].”
12.
Dzīvotņu direktīvas 2. pantā ir aprakstīts tās mērķis:
“1.   Šīs direktīvas mērķis ir sekmēt bioloģisko daudzveidību, aizsargājot dabiskās dzīvotnes un savvaļas faunu un floru Eiropā esošajā dalībvalstu teritorijā, uz kuru attiecas Līgums.
2.   Pasākumus, ko veic saskaņā ar šo direktīvu, izstrādā tā, lai saglabātu vai atjaunotu to dabisko dzīvotņu un savvaļas faunas un floras sugu labvēlīgu aizsardzības statusu, kas ir Kopienā nozīmīgas.
3.   Veicot pasākumus saskaņā ar šo direktīvu, ņem vērā ekonomiskās, sociālās un kultūras prasības, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības.”
13.
Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 3. panta 1. punktu “izveido saskaņotu Eiropas ekoloģisko tīklu, kurā apvienotas īpaši aizsargājamas dabas teritorijas un kura nosaukums ir Natura 2000. Šo tīklu [..] izmanto, lai minētos dabisko dzīvotņu veidus un sugu dzīvotnes saglabātu vai attiecīgā gadījumā atjaunotu to labvēlīgo aizsardzības statusu dabiskās izplatības areālā.” Direktīvas 4. pantā ir reglamentēts tas, kā tiek atlasītas saskaņā ar direktīvu aizsargājamās teritorijas, un atsaucas uz 11. pantā paredzēto uzraudzību šo teritoriju pielāgošanai.
14.
Dzīvotņu direktīvas 12. pantā ir prasīts ieviest stingru aizsardzības sistēmu konkrētām dzīvnieku sugām, kas citastarp aizliedz to apzinātu nonāvēšanu.
15.
Dzīvotņu direktīvas 14. pantā ir ietverti noteikumi par konkrētu dzīvnieku sugu ieguvi savvaļā:
“1.   Ja 11. pantā paredzēto uzraudzības pasākumu rezultātā dalībvalstis to uzskata par vajadzīgu, tad tās veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka V pielikumā uzskaitīto savvaļas faunas un floras sugu īpatņu ieguve savvaļā, kā arī izmantošana nav pretrunā ar to saglabāšanu labvēlīgā aizsardzības statusā.
2.   [..]”
16.
Dzīvotņu direktīvas 16. panta 1. punktā ir paredzēti izņēmumi no 12. un 14. panta.
17.
Dzīvotņu direktīvas II pielikuma a) daļā vilks citastarp ir minēts kā prioritāra suga, kurai ir jānosaka aizsargājamas teritorijas, bet nav minētas populācijas Igaunijā, Latvijā un Lietuvā. Turklāt vilks ir iekļauts IV pielikuma a) punktā kā suga, kas ir stingri aizsargājama saskaņā ar 12. pantu, taču izņēmumi attiecas arī uz populācijām Igaunijā, Latvijā, Lietuvā un Polijā, kā arī citās valstīs. Tieši pretēji, šīs vilka populācijas ir uzskaitītas V pielikuma a) daļā.
III. Fakti un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
18.
2012. gada 4. oktobrīKeskkonnaminister (vides ministrs) pieņēma “Rīcības plānu lielo plēsēju (vilka canis lupus, lūša lynx lynx, brūnā lāča ursus arctos) aizsardzībai un pārvaldībai laikposmam no 2012. līdz 2021. gadam”. Saskaņā ar plānu visu lielo plēsēju populāciju stāvokli varēja raksturot kā labu. Plānā tika izvirzīts ilgtermiņa mērķis saglabāt vilku populāciju labvēlīgā stāvoklī turpmāko 30 gadu laikā, ņemot vērā ekoloģiskos, ekonomiskos un sociālos aspektus. Konkrēts mērķis laikposmam no 2012. līdz 2021. gadam bija 15–25 vilku baru ar mazuļiem aizsardzība katru gadu (kopējais populācijas lielums apmēram 150–250 īpatņi) pirms medību sezonas sākuma (rudenī). Šajā diapazonā bija jānosaka ikgadējie mērķi atbilstoši uzraudzības rezultātiem, un populācija šajā diapazonā bija jāuztur ar medīšanu.
19.
Keskkonnaamet (Vides aizsardzības iestāde, Igaunija) ar 2020. gada 29. oktobra rīkojumu noteica vilku medību kvotu 140 īpatņu 2020./2021. medību gadam Igaunijas Republikas teritorijā. Saskaņā ar rīkojumu Vides aizsardzības iestāde ir pilnvarota mainīt vilku medību kvotas pēc tam, kad Keskkonnaagentuur (Vides aizsardzības aģentūra, Igaunija) šajā ziņā ir iesniegusi priekšlikumus. Pārvaldības galvenais mērķis bija nodrošināt, lai līdz 2021. gadam Igaunijas kontinentālajā daļā būtu vidēji 20 vilku metieni un populācija būtu sadalīta pa piemērotām dzīvotnēm pēc iespējas vienmērīgāk.
20.
MTÜ Eesti Suurkiskjad (bezpeļņas organizācija “Igaunijas lielie plēsēji” (“MTÜ” nozīmē “Mittetulundusühing”)) cēla prasību par rīkojuma atcelšanu. Pēc tam, kad Tallinna Halduskohus (Tallinas Administratīvā tiesa, Igaunija) noraidīja prasību, Eesti Suurkiskjad nesekmīgi iesniedza apelācijas sūdzību.
21.
Tallinna Ringkonnakohus (Tallinas apelācijas tiesa, Igaunija) citustarpā norādīja, ka Tiesas judikatūra neliedz ņemt vērā migrācijas plūsmas un ietekmi starp dalībvalstīm uz sugas populācijas aizsardzības statusu. Tam, ka Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta nosacījumi aizsardzības statusa ilgtermiņa saglabāšanai nebūtu izpildīti, ja netiktu ņemta vērā Krievijas populācija, neesot pierādījumu. Tāpēc neesot aizliegts ņemt vērā Polijas, Lietuvas un Latvijas veiktos aizsardzības pasākumus, arī ja tas nenotiek atbildīgo iestāžu sadarbības ietvaros.
22.
Apelācijas tiesa balstoties uz Komisijas pasūtīto ziņojumu “Key actions for Large Carnivore Populations in Europe” (2015). Saskaņā ar to Baltijas vilku populāciju Savienības dalībvalstīs (izņemot tās daļas, kas atrodas ārpus ES) veido aptuveni 900 līdz 1400 īpatņu (no kuriem 20 % ir Igaunijā), turklāt populācijas stāvoklis esot stabils un atbilstot Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības Sarkanās grāmatas LC (least concern) kategorijai, t.i., tā nav klasificēta kā apdraudēta (47. lpp.). Tāpēc neesot lietderīgi veikt salīdzinājumu ar vilku populācijām Karēlijā (aptuveni 150 īpatņi Somijā) un Skandināvijā (Zviedrijā un Norvēģijā kopā 250 līdz 300 īpatņi), kas saskaņā ar ziņojumu ir EN (endangered), t.i., ļoti apdraudētas.
23.
Eesti Suurkiskjad iesniedza kasācijas sūdzību Riigikohus (Augstākā tiesa, Igaunija), kas savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu lūdz Tiesai atbildēt uz šādiem jautājumiem:
“1)
Vai Dzīvotņu direktīvas 14. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas uzliek pienākumu, izdodot šajā normā minētos aktus, attiecīgajā dalībvalstī nodrošināt konkrētas sugas reģionālai populācijai labvēlīgu aizsardzības statusu 1. panta i) punkta izpratnē, vai tomēr var ņemt vērā aizsardzības statusu, kas ir kopējs visai populācijai Eiropas Savienības dalībvalstu teritorijā?
2)
Ja ir pieļaujams, ka tiek ņemts vērā aizsardzības statuss, kas ir kopējs visai populācijai Eiropas Savienības dalībvalstu teritorijā, vai Dzīvotņu direktīva ir jāinterpretē tādējādi, ka tā paredz formālu sadarbību starp dalībvalstīm, kurās atrodas šīs populācijas izplatības areāls, nolūkā aizsargāt šo populāciju, vai tomēr ir pietiekami, ka dalībvalsts, kas izdod Dzīvotņu direktīvas 14. pantā minētos aktus, noskaidro sugas populācijas stāvokli pārējās attiecīgajās dalībvalstīs vai nosaka attiecīgus nosacījumus valsts apsaimniekošanas plānā?
3)
Vai Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka sugas, kas pēc IUCN Sarkanās grāmatas kritērijiem ir klasificēta apdraudējuma kategorijā “apdraudēta” (VU [vulnerable]), reģionālai populācijai var būt labvēlīgs aizsardzības statuss Dzīvotņu direktīvas izpratnē?
4)
Vai Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkts kopsakarā ar 2. panta 3. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka, konstatējot konkrētai sugai labvēlīgu aizsardzības statusu, var ņemt vērā arī prasības ekonomikas, sabiedrības un kultūras jomā, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības?”
24.
MTÜ Eesti Suurkiskjad, Igaunijas Republika, Dānijas Karaliste, Austrijas Republika un Eiropas Komisija ir iesniegušas rakstveida apsvērumus par šiem jautājumiem. Eesti Suurkiskjad, Igaunija un Komisija atbildēja arī uz Tiesas rakstveida jautājumiem un piedalījās 2024. gada 6. novembra tiesas sēdē.
IV. Juridiskā analīze
25.
Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu mērķis ir noskaidrot vairākus jautājumus, kas saistīti ar sugas aizsardzības statusa novērtējumu, piemērojot Dzīvotņu direktīvas 14. panta 1. punktu. Saskaņā ar šo tiesību normu dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka V pielikumā uzskaitīto savvaļas faunas un floras sugu īpatņu ieguve savvaļā, kā arī izmantošana nav pretrunā ar to saglabāšanu labvēlīgā aizsardzības statusā.
26.
Tādējādi, ja šādas sugas aizsardzības statuss ir nelabvēlīgs, attiecīgajai dalībvalstij ir jāveic pasākumi Dzīvotņu direktīvas 14. panta izpratnē, lai uzlabotu attiecīgās sugas aizsardzības statusu tādējādi, lai tās populācijas nākotnē sasniegtu ilgstošu labvēlīgu aizsardzības statusu (
12
). 14. pants tādējādi jo īpaši nepieļauj vilka medības, ja attiecīgā dalībvalsts ir klasificējusi tā aizsardzības statusu kā “nelabvēlīgu/neadekvātu” (
13
).
27.
Pirmais jautājums ir par to, vai aizsardzības statusa novērtējuma pamatā ir tikai sugas populācija attiecīgajā dalībvalstī vai arī var ņemt vērā arī populācijas citās dalībvalstīs. Uz šo jautājumu ir jāatbild kopā ar otro jautājumu par to, vai ir nepieciešama oficiāla vienošanās, lai tiktu ņemtas vērā populācijas citās dalībvalstīs (par to A sadaļā). Ar ceturto jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai, izvērtējot saglabāšanas stāvokli, var ņemt vērā arī ekonomiskās, sociālās un kultūras prasības, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības (par to B sadaļā). Trešais jautājums ir par to, kāda nozīme ir tam, ka Starptautiskā Dabas un dabas resursu aizsardzības savienība dalībvalsts populāciju ir klasificējusi kā “apdraudētu” (VU) (par to C sadaļā). Nobeigumā īsi aplūkošu Bernes konvencijas nozīmi vilka aizsardzībā Igaunijā (par to D sadaļā).
A.
Pirmais un otrais jautājums – attiecīgā populācija aizsardzības statusa novērtēšanā
28.
Ar pirmo jautājumu tiek lūgts noskaidrot, vai Dzīvotņu direktīvas 14. panta 1. punktā paredzētie pasākumi ir atkarīgi tikai no populācijas labvēlīga aizsardzības statusa attiecīgajā dalībvalstī, vai arī var ņemt vērā populācijas aizsardzības statusu visā Savienībā.
29.
Šī jautājuma pamatā ir fakts, ka Igaunijas vilka populācija ir daļa no lielākas Baltijas populācijas, t.s. metapopulācijas, kurā ietilpst arī citas populācijas Latvijā, Lietuvā un Polijā, kā arī Krievijā, Baltkrievijā un Ukrainā. Lai gan par Igaunijas populācijas aizsardzības statusu nav vienprātības, kas it īpaši ir trešā jautājuma priekšmets, Baltijas vilku populācijas labvēlīgais aizsardzības statuss kopumā saskaņā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu netiek apstrīdēts.
30.
Gadījumā, ja nozīme ir aizsardzības statusam citās dalībvalstīs, ar otro jautājumu ir jānoskaidro tas, vai ir nepieciešama formāla sadarbība starp attiecīgajām dalībvalstīm sugas aizsardzības jomā. Proti, saskaņā ar pieejamo informāciju līdz šim ir bijuši tikai mēģinājumi sadarboties starp Igauniju un citām Baltijas metapopulācijas valstīm. Būtībā Igaunija tāpēc ir apzinājusi situāciju citās attiecīgajās dalībvalstīs un, ņemot vērā šo informāciju, valsts apsaimniekošanas plānā ir paredzējusi sugas saglabāšanas nosacījumus.
31.
Šie abi jautājumi ir cieši saistīti, tāpēc uz tiem atbildēšu kopā. Šajā ziņā vispirms aplūkošu dalībvalsts atbildību par sugas aizsardzības statusu tās teritorijā (par to 1) punktā), tad aplūkošu aizsardzības statusa novērtēšanas metodi (par to 2) punktā), ieskicēšu dažādu dalībvalstu populāciju iespējamo savstarpējo ietekmi (par to 3) punktā) un visbeidzot aplūkošu aizsardzības statusa prognostisko novērtējumu, analizējot oficiālās sadarbības un aizsardzības režīmu nozīmi attiecīgajās valstīs (par to 4) punktā).
1. Dalībvalsts atbildība par sugas aizsardzības statusu tās teritorijā
32.
Pirmkārt, ir jānoskaidro, vai Dzīvotņu direktīvas 14. panta piemērošanas pamatā ir sugas aizsardzības statuss Savienībā kopumā vai statuss attiecīgās dalībvalsts teritorijā.
33.
Tiesa pastāvīgajā judikatūrā no Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta un 2. panta 1. punkta secina, ka sugas (labvēlīga) aizsardzības statusa novērtējums ir jāveic, ņemot vērā visu to dalībvalstu Eiropas teritoriju, uz kurām attiecas Līgums (
14
). Proti, direktīvas 1. panta i) punkta pirmajā teikumā ir definēts 2. pantā minētās teritorijas aizsardzības statuss. Šajā ziņā runa ir par dalībvalstu Eiropas teritoriju, uz kuru attiecas Līgums un kurā saskaņā ar 2. panta 1. punktu šī direktīva ir paredzēta, lai sekmētu bioloģisko daudzveidību, aizsargājot dabiskās dzīvotnes un savvaļas faunu un floru.
34.
Šis Dzīvotņu direktīvas mērķis, sekmēt bioloģisko daudzveidību visā Savienībā, atbilst Savienības atbildībai par visām dalībvalstīm, kurās tai ir jācenšas panākt augstu vides aizsardzības līmeni saskaņā ar LES 3. panta 3. punkta otro teikumu, LESD 191. panta 2. punkta pirmo teikumu un Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas 37. pantu.
35.
Šajā ziņā Tiesa ar minēto judikatūru (
15
) ir aprakstījusi Komisijas lomu Eiropas aizsargājamo teritoriju tīkla noteikšanā Natura 2000 ietvaros. Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 3. panta 1. punktu un 4. panta 2. punktu tai ir jāizvērtē, kuras teritorijas ir aizsargājamas visā Savienībā kopumā, lai dabisko dzīvotņu veidus un sugu dzīvotnes saglabātu vai attiecīgā gadījumā atjaunotu to labvēlīgo aizsardzības statusu dabiskās izplatības areālā.
36.
Tomēr pasākumus saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 14. pantu veic nevis Komisija, bet gan dalībvalstis. Taču tās var veikt pasākumus tikai attiecībā uz tās valsts teritoriju vai tās daļām, ja tās piemēro Dzīvotņu direktīvu. Tāpēc tās var garantēt tikai savas teritorijas ieguldījumu bioloģiskās daudzveidības saglabāšanā.
37.
Turklāt Dzīvotņu direktīvas mērķis nav tikai aizsargājamo sugu saglabāšana kaut kur Savienībā. Tieši pretēji, saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta otrā teikuma pirmo ievilkumu katrai sugai būtu jāveido dzīvotspējīgs dabiskās dzīvotnes, kurai tā pieder, elements. Proti, šajā dabiskajā dzīvotnē sugai ir ekoloģiska funkcija.
38.
Vilkam kā lielam plēsējam šī funkcija jo īpaši ir kontrolēt tā upuru populāciju. Ja vilks neatrodas tā dabiskajā dzīvotnē, šo citu sugu populācijas var pārmērīgi palielināties un radīt kaitējumu. Tas attiecas, piemēram, uz briežu sugām, kas var nodarīt ievērojamu kaitējumu mežiem, ja to populāciju nekontrolē tādi plēsēji kā vilki (
16
). Tieša šādu sugu kontrole, ko veic cilvēks, ir tikai ārkārtas pasākums, kas vairāku iemeslu dēļ bieži vien ir mazāk efektīvs (
17
).
39.
Ja sugas aizsardzības statuss dalībvalstī nav labvēlīgs, tā nevar pildīt savu ekoloģisko funkciju vai vismaz ne pilnā mērā, pat ja dalībvalsts populācija ir daļa no metapopulācijas ar labvēlīgu aizsardzības statusu.
40.
Tomēr ir arī jāprecizē, ka Dzīvotņu direktīvas 14. pantā noteiktie pienākumi var attiekties uz dalībvalstīm tikai tad, ja attiecīgās sugas dabiskās izplatības areāls vismaz potenciāli sniedzas līdz dalībvalsts teritorijai. Atšķirībā no 12. un 16. panta šis nosacījums 14. pantā gan nav skaidri minēts; tomēr nebūtu jēgas noteikt dalībvalstīm pienākumu veikt pasākumus, lai nodrošinātu labvēlīgu aizsardzības statusu sugām, kas to teritorijā vispār nevar būt sastopamas, piemēram, tāpēc, ka ģeogrāfisko vai klimatisko apstākļu dēļ nevar pastāvēt piemērotas dzīvotnes. Tāpēc Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta otrajā teikumā sniegtā labvēlīga aizsardzības statusa definīcija attiecas uz sugas sastopamību tās dabiskajā dzīvotnē (pirmais ievilkums) un tās dabiskās izplatības areālā (otrais ievilkums).
41.
Līdz ar to ir jākonstatē, ka teritoriālais atskaites punkts, lai dalībvalsts piemērotu Dzīvotņu direktīvas 14. pantu un jo īpaši, lai novērtētu attiecīgo sugu aizsardzības statusu, ir attiecīgās dalībvalsts teritorija.
42.
Tāpēc nelabvēlīgs aizsardzības statuss, kas rada dalībvalstij pienākumu rīkoties saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 14. pantu (
18
), neattiecas uz visu Savienību, bet gan uz sugas populācijām tās teritorijā. Tādējādi šādam aizsardzības statusam ir obligāti jāpastāv un tas ir jānovērtē vietējā un valsts līmenī, lai nelabvēlīgs aizsardzības statuss dalībvalsts teritorijā vai tās daļā netiktu maskēts ar pārrobežu līmenī veiktu novērtējumu (
19
). Līdz ar to direktīvā nav paredzēta kompensējoša iedarbība, kas izpaužas kā labvēlīgs aizsardzības statuss citā valstī.
2. Aizsardzības statusa novērtēšanas metode
43.
Bet vai no tā jau izriet, ka sugas populācijām ārpus dalībvalsts nav nozīmes tās aizsardzības statusam attiecīgajā dalībvalstī? Lai atbildētu uz šo jautājumu, vērtēju Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punktu, kurā vispirms ir definēts sugas aizsardzības statuss un pēc tam nosacījumi, lai to novērtētu kā “labvēlīgu”.
44.
Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta pirmo teikumu sugas aizsardzības statuss ir uz attiecīgo sugu iedarbojošos ietekmju kopums, kas ilgtermiņā var ietekmēt šīs sugas populāciju izplatību un skaitlisko daudzumu dalībvalstu Eiropas teritorijā.
45.
Atbilstoši Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta otrajam teikumam aizsardzības statuss ir labvēlīgs, ja ir izpildīti trīs nosacījumi: pirmkārt, sugas populācijas dinamikas datiem ir jāliecina, ka ilgtermiņā suga sevi atražo un ir dzīvotspējīga konkrētās dabiskās dzīvotnes sastāvdaļa (tiesiskā regulējuma pirmais ievilkums). Otrkārt, ir jākonstatē, ka sugas dabiskās izplatības areāls nav samazinājies, un šķiet, ka tas nemazināsies arī tuvākajā laikā (otrais ievilkums). Un, treškārt, šobrīd un, iespējams, arī nākotnē jābūt pietiekami lielam biotopam, lai nodrošinātu šīs sugas populāciju ilgtermiņa izdzīvošanu (trešais ievilkums).
46.
Tāpēc sugas aizsardzības statuss ir jānovērtē divos posmos. Vispirms ir jānosaka to ietekmju kopums, kas var ilgtermiņā ietekmēt attiecīgo sugu populāciju izplatību un skaitlisko daudzumu attiecīgajā dalībvalstī. Un pēc tam, pamatojoties uz šīm ietekmēm, ir jāizdara prognoze par šo populāciju turpmāko attīstību.
3. Attiecības starp populācijām
47.
Ņemot vērā šo vērtēšanas shēmu, ir jāizklāsta vilku populāciju ārpus Igaunijas nozīme Igaunijas populāciju saglabāšanas statusā, kam ir nozīme attiecībā uz šīs dalībvalsts pienākumiem saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 14. pantu.
48.
Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta pirmo teikumu populācijas citās dalībvalstīs ir nozīmīgas sugas populācijas saglabāšanas statusam dalībvalstī, ja tām ir iedarbība, kas var ietekmēt valsts populācijas izplatību un skaitlisko daudzumu ilgtermiņā.
49.
Šāda ietekme pastāv, ja starp šīm populācijām notiek apmaiņa.
50.
Kā piemēru var minēt hipotētiskas izolētas konkrētas sugas salas populācijas salīdzinājumu ar tās pašas sugas populāciju, kura regulāri uzņem īpatņus no citām populācijām vai nodod tām īpatņus un kuras īpatņi regulāri saskaras ar citu populāciju īpatņiem. Izolētā populācijā īpatņu zudumus var kompensēt tikai ar atlikušo īpatņu vairošanos, savukārt apmaiņa ar citām populācijām ļauj zaudējumus kompensēt arī ar imigrāciju. Turklāt īslaicīgi īpaši labvēlīgi apstākļi izolētā populācijā var izraisīt pārmērīgu pieaugumu ar sekojošu strauju populācijas samazināšanos, ko varētu mazināt ar pastāvīgu vai pagaidu īpatņu migrāciju apmaiņā ar citām populācijām un dzīvotnēm. Visbeidzot izolētu populāciju gadījumā bieži vien ģenētiskā daudzveidība ir mazāka nekā tādu populāciju gadījumā, kuru ģenētiskā daudzveidība tiek stiprināta ar apmaiņu ar citām populācijām.
51.
Tāpēc ir loģiski, ka izolēta populācija ir mazāk noturīga pret nelabvēlīgu ietekmi nekā populācija, kas regulāri kontaktējas ar citām populācijām. Skandināvijas vilku metapopulācija Zviedrijas un Norvēģijas centrālajā un dienvidu daļā ir tāds piemērs, jo tā ir lielā mērā izolēta no citām populācijām. It īpaši, tās ģenētiskā daudzveidība ir ierobežota, jo tā balstās uz nelielu skaitu īpatņu (
20
). Tādēļ nesen sagatavotajā ziņojumā Bernes konvencijas Pastāvīgajai komitejai šī metapopulācija ir klasificēta kā “apdraudēta” (VU) (
21
).
52.
Turpretim saskaņā ar pieejamo informāciju Igaunijas vilku populācijai nepastāv salīdzināmi riski, jo tā atrodas apmaiņas attiecībās ar citām Baltijas metapopulācijas populācijām. Turklāt arī šī metapopulācija, visticamāk, veic īpatņu apmaiņu ar citām populācijām, piemēram, ar citām populācijām Krievijā, kā arī ar lielo Karpatu metapopulāciju un metapopulāciju Centrāleiropā. Tādējādi Baltijas metapopulācija kopumā minētajā ziņojumā ir novērtēta kā “least concern” (nav apdraudēta) (
22
).
53.
Turklāt apmaiņa ar citām metapopulācijas populācijām var būt obligāts priekšnoteikums sugas saglabāšanai, jo īpaši mazākām dalībvalstīm, ja to valsts teritorija vai attiecīgi sugai izmantojamā dabiskā dzīvotne ir pārāk maza, lai tajā izveidotu dzīvotspējīgu populāciju. Šādā gadījumā suga var būt pastāvīgi sastopama dalībvalstī tikai tad, ja tās izolētā, dzīvotnespējīgā populācija nepārtraukti apmainās ar populācijām kaimiņos esošajās dalībvalstīs. Tomēr, ņemot vērā šo apmaiņu, joprojām varētu būt iespējams konstatēt, ka attiecībā uz šo populāciju ir izpildīti trīs nosacījumi labvēlīgam aizsardzības statusam.
54.
Arī Tiesa jau ir principā atzinusi šo ideju, uzsverot, ka īpaša uzmanība ir jāpievērš sugas pārrobežu uzraudzībai, ja uz sugu konkrētos reģionos attiecas stingrākas aizsardzības prasības, kas noteiktas Dzīvotņu direktīvas 6. un 12. pantā atsevišķos reģionos, bet kaimiņos esošajos reģionos ir piemērojams tikai 14. pants (
23
). Proti, ja šie atšķirīgie aizsardzības standarti ir pamatoti, var pieņemt, ka pēdējo minēto populāciju aizsardzības statuss ir labvēlīgāks un tas var dot pozitīvu ieguldījumu citu, stingrāk aizsargājamo populāciju aizsardzības statusā (
24
).
55.
Līdz ar to ir jāsecina, ka dalībvalstīm ir jāņem vērā attiecības starp to sugas populācijām un populācijām citās dalībvalstīs vai šādu attiecību neesamība kā daļa no ietekmēm, kas ilgtermiņā var ietekmēt attiecīgo sugu populāciju izplatību un skaitlisko daudzumu to teritorijā Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta pirmā teikuma izpratnē.
4. Prognozes par turpmāko aizsardzības statusu
56.
Novērtējot populācijas aizsardzības statusu kā labvēlīgu vai nelabvēlīgu, tiek ņemtas vērā Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta otrajā teikumā minētās prognozes par to, vai attiecīgo sugu populācijas dinamikas dati liecina, ka ilgtermiņā suga sevi atražos un būs dzīvotspējīga konkrētās dabiskās dzīvotnes sastāvdaļa (tiesiskā regulējuma pirmais ievilkums), vai tās dabiskās izplatības areāls nav samazinājies, un šķiet, ka tas nemazināsies arī tuvākajā laikā (otrais ievilkums), un vai dzīvotne ir un, šķiet, ka arī turpmāk būs pietiekami plaša tās populāciju ilglaicīgai uzturēšanai (trešais ievilkums).
57.
Kā redzams no Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta otrā teikuma pirmajā ievilkumā ietvertās atsauces uz datiem par populācijas dinamiku, par atskaites punktu ir jāizmanto pašreizējā situācija. Tāpēc ir jānosaka populācijas lielums, izplatības areāls un pieejamā dzīvotne, kā arī šo faktoru attīstība pagātnē. Šajā ziņā ir jāizmanto labākie pieejamie zinātniskie dati un metodes (
25
).
58.
Igaunijas vilku populācijas pašreizējā situācija ietver tās pašlaik konstatējamās attiecības ar citām Baltijas metapopulācijas subpopulācijām.
59.
Tomēr nevar vienkārši pieņemt, ka pašreizējā situācija saglabāsies arī nākotnē. Tieši pretēji, ir jāņem vērā paredzamās un iespējamās izmaiņas.
60.
Kā piemēru var minēt lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu minēto robežžogu būvniecību uz Savienības austrumu robežas (
26
). Tas nākotnē varētu samazināt saikni starp dalībvalstu Baltijas metapopulācijas subpopulācijām un subpopulācijām Krievijā un Baltkrievijā. Tomēr Igaunijas valdība tiesas sēdē apgalvoja, ka vilki varētu turpināt migrēt starp Krieviju un Igauniju, vismaz ziemā, šķērsojot aizsalušus pierobežas ūdeņus.
61.
Taču arī otrajā jautājumā minētā formālā sadarbība starp dalībvalstīm un piemērojamie aizsardzības režīmi arī ir faktori, kas dalībvalstīm ir jāņem vērā, paredzot attiecību attīstību starp populācijām dažādās valstīs. Proti, jo labāk šīs attiecības tiek garantētas nākotnē, jo lielāka ir to nozīme.
62.
Šajā ziņā svarīgs faktors ir citu populāciju tiesiskā aizsardzība. Ja šādas aizsardzības nav, pastāv risks, ka nākotnē tiks negatīva ietekmēta šī cita populācija un līdz ar to arī apmaiņa ar dalībvalsts populāciju.
63.
Šī problēma varētu attiekties uz Somijas vilku populāciju kā daļu no Karēlijas metapopulācijas, jo, šķiet, ka šī suga šobrīd tiek intensīvi medīta šīs metapopulācijas Krievijas apgabalos. Šāda Krievijas prakse noteikti ir saistīta arī ar to, ka Krievija nav ratificējusi Bernes konvenciju (
27
). Jebkurā gadījumā minētajā ziņojumā šī metapopulācija ir klasificēta kā near threatened (potenciāli apdraudēta), neskatoties uz tās saistību ar citām Krievijas populācijām (
28
). Līdzīgas problēmas varētu attiekties uz Igaunijas vilku populācijas attiecībām ar Krievijas populācijām, kā arī ar populācijām Baltkrievijā, kas 2024. gada 1. aprīlī izstājās no Bernes konvencijas (
29
).
64.
Iespējams, šā iemesla dēļ Tiesa sākotnēji ar Somiju saistītajā lietā atteicās ņemt vērā populācijas trešās valstīs, novērtējot aizsardzības statusu saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 16. panta atkāpi (
30
), un vēlāk ar Austriju saistītajā lietā aprobežojās ar valstīm, uz kurām attiecas līdzīgi Bernes konvencijas aizsardzības noteikumi (
31
).
65.
Savukārt salīdzināms, tiesiski garantēts aizsardzības līmenis dažādām sugas populācijām ļauj šo populāciju savstarpējai apmaiņai piešķirt lielu nozīmi, novērtējot un izvērtējot kādas no šīm populācijām aizsardzības statusu.
66.
Šīs attiecības būtu vēl svarīgākas vēl stingrāka aizsardzības līmeņa gadījumā, piemēram, ja uz citu populāciju attiektos stingrākais Dzīvotņu direktīvas 12. pants. Tomēr uz citām Baltijas metapopulācijām Savienībā attiecas tāda pati aizsardzība kā Igaunijā, t.i., aizsardzība saskaņā ar 14. pantu. Taču Polijā ir jāņem vērā arī aizsardzība 60 īpaši aizsargājamās teritorijās saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu (
32
), kas Baltijas valstīs tika izslēgta. Atbilstoši Dabas atjaunošanas regulas (
33
) 4. pantam turpmāk visās dalībvalstīs uz vilkiem attiecas saistības attiecībā uz neskartās dabas atjaunošanu un dzīvotņu aizsardzību.
67.
Attiecībām ar populācijām citās valstīs ir jāpiešķir vēl lielāka nozīme, ja attiecīgās valstis ne tikai piemēro salīdzināmus aizsardzības noteikumus, bet arī oficiāli sadarbojas šīs sugas aizsardzībā. Tas tāpēc, ka šādā gadījumā tās var koordinēt savus aizsardzības pasākumus tā, lai optimizētu šo apmaiņu.
68.
Tomēr, arī oficiāli nesadarbojoties, starp dalībvalstīm ir spēkā LES 4. panta 3. punkta pirmajā daļā garantētais lojālas sadarbības princips, saskaņā ar kuru Savienība un dalībvalstis savstarpēji respektē viena otru un palīdz viena otrai pildīt no Līgumiem izrietošos uzdevumus (
34
). Tas jo īpaši var ietvert esošās informācijas atklāšanu par aizsargājamo sugu populācijām to teritorijā.
5. Starpsecinājumi
69.
Līdz ar to uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka, piemērojot Dzīvotņu direktīvas 14. pantu, katrai dalībvalstij ir pienākums nodrošināt labvēlīgu aizsardzības statusu savā teritorijā V pielikumā uzskaitītajām sugām, kuru dabiskās izplatības areāls aptver šo teritoriju. Tomēr, novērtējot šo sugu aizsardzības statusu, dalībvalstij ir jāņem vērā apmaiņa starp tās populāciju un populācijām citās valstīs. Šīs informācijas apmaiņas nozīme aizsardzības statusa prognostiskajā novērtējumā citastarp ir atkarīga no tā, cik lielā mērā šīs citas populācijas ir aizsargātas un cik lielā mērā dalībvalsts un valsts, kurā atrodas cita populācija, sadarbojas sugas aizsardzībā.
B.
Ceturtais jautājums – ekonomiskās, sociālās un kultūras prasības, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības
70.
Ar ceturto jautājumu ir jānoskaidro, vai, kvalificējot aizsardzības statusu kā labvēlīgu, var ņemt vērā arī ekonomikas, sabiedrības un kultūras prasības, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības. Acīmredzot to iedvesmo Dzīvotņu direktīvas 2. panta 3. punkts, saskaņā ar kuru šīs prasības un īpatnības tiek ņemtas vērā, veicot pasākumus saskaņā ar šo direktīvu.
71.
Pamatlietā, pamatojoties uz minēto, tika izvirzīts iebildums par to, ka vilku skaita palielināšanās izraisītu spēcīgus sociālus un ekonomiskus konfliktus Igaunijas sabiedrībā. Šī argumentācija ir vērsta uz to, ka sugas sociālajai atzīšanai būtu jānosaka, cik lielā mērā būtu jāatļauj īpatņu ieguve savvaļā.
72.
Tomēr Dzīvotņu direktīvas 14. panta 1. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ieguve ir saderīga ar labvēlīga aizsardzības statusa saglabāšanu. Tādējādi atļautās ieguves apmērs nav tieši atkarīgs no sabiedrības piekrišanas, bet gan no labvēlīga aizsardzības statusa saglabāšanas.
73.
Kā jau minēts (
35
), aizsardzības statuss saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta pirmo teikumu attiecas uz to ietekmju kopumu, kas var ilgtermiņā ietekmēt attiecīgo sugu populāciju izplatību un skaitlisko daudzumu dalībvalstu Eiropas teritorijā.
74.
Šādas ietekmes ir ekonomikas, sabiedrības un kultūras prasības, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības.
75.
Somija uzskata, ka Dzīvotņu direktīvas 12. pantā paredzētā stingrā vilku aizsardzība nav saderīga ar ziemeļbriežu ganīšanu, kam ir liela kultūras un ekonomiska nozīme, it īpaši sāmu minoritātei valsts ziemeļos. Tāpēc Dzīvotņu direktīvas IV un V pielikumā ir paredzēts, ka uz vilku Somijas ziemeļbriežu aizsardzības zonā attiecas 14., nevis 12. pants. Tādējādi šķiet, ka neviena vilku populācija nevar praktiski izveidoties šajā teritorijā, jo Somijā 14. panta piemērošana ļauj nogalināt ieceļojošos īpatņus, pirms tie var vairoties (
36
). Neatkarīgi no tā, vai šāda Somijas prakse ir saderīga ar 14. pantu, ekonomikas, sabiedrības un kultūras prasības, kā arī Somijas ziemeļbriežu aizsardzības apgabala reģionālās un vietējās īpatnības acīmredzami ietekmē vilka aizsardzības statusu.
76.
Tomēr var iztēloties situāciju, kad ekonomiskās, sociālās un kultūras prasības, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības pozitīvi ietekmē noteiktu sugu aizsardzības statusu, piemēram, radot apstākļus sugu sastopamībai. Piemēram, Centrāleiropā Eiropas kāmis (cricetus cricetus) var izmantot gandrīz tikai zemi, kas tiek lauksaimnieciski apstrādāta noteiktā veidā (
37
). Tādējādi šīs sugas saglabāšanai ir nepieciešams, lai iepriekš minētās prasības un īpatnības būtu efektīvas attiecībā uz nepieciešamo zemesgabalu atbilstošu apsaimniekošanu.
77.
Līdz ar to, novērtējot sugu aizsardzības statusu, ir jāņem vērā ekonomikas, sabiedrības un kultūras prasības, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības, ciktāl šīs prasības un īpatnības ietekmē šo aizsardzības statusu.
78.
No minētā ir jānošķir jautājums par to, vai šie faktori var tikt ņemti vērā Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta otrajā teikumā noteiktajā aizsardzības statusa prognostiskajā novērtējumā tā, ka tas ir uzskatāms par labvēlīgu, jo sabiedrība nepieņemtu lielāku populāciju.
79.
Lai novērtētu attiecīgos apstākļus saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta otro teikumu, kā minēts, ir jānosaka attiecīgās sugas populācijas pašreizējais stāvoklis dalībvalstī un jāprognozē nākotnes tendences (
38
). Sugas populācijas dinamika, izplatības areāls un dzīvotne ir daļa no vietējām īpatnībām, un tās var būt saistītas ar ekonomiskajām, sociālajām un kultūras prasībām. Tomēr arī neatbilstības šīm prasībām un īpatnībām var vismaz daļēji jau izklāstītajā apmērā (
39
) būt par iemeslu pašreizējai situācijai un ietekmēs arī prognozi.
80.
Taču Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta otrajā teikumā nav norādes par to, ka populācijas aizsardzības statusu var uzskatīt par labvēlīgu tikai tāpēc, ka papildu aizsardzības pasākumi sugai vai lielākai populācijai varētu radīt pretrunas ar reģionālajām vai vietējām īpatnībām vai ekonomikas, sabiedrības un kultūras prasībām. Ja dalībvalstīm tiktu atļauts sugas aizsardzības statusa novērtējumu padarīt atkarīgu no ekonomikas, sabiedrības un kultūras prasībām, kā arī no reģionālajām un vietējām īpatnībām, tās, tieši pretēji, varētu apdraudēt sugu aizsardzības mērķi (
40
).
81.
Turklāt, kā jau esmu paskaidrojusi saistībā ar vilku medībām Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā (Spānija), konkrēti saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 14. pantu nepieciešamie pasākumi ir atkarīgi no faktoriem, kas ietekmē aizsardzības statusu (
41
). Ja ekonomikas, sabiedrības un kultūras prasības, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības liek apšaubīt vai pat neļauj panākt labvēlīgu aizsardzības statusu, var būt nepieciešami pasākumi, kas ir pretrunā šīm prasībām vai apdraud šīs īpatnības.
82.
Ja šīs prasības un īpatnības tomēr ir jāīsteno, to nevar izdarīt, pamatojoties uz Dzīvotņu direktīvas 14. pantu, bet, labākajā gadījumā, izmantojot 16. pantā paredzēto izņēmumu. Tomēr arī šīs tiesību normas priekšnoteikums ir tāds, ka sugas aizsardzības statuss saglabājas labvēlīgs, neraugoties uz atkāpi, vai ka nelabvēlīgs saglabāšanas statuss vismaz vēl vairāk nepasliktinās, un labvēlīga saglabāšanas statusa atjaunošana netiek kavēta (
42
).
83.
Tāpēc atbilde uz ceturto jautājumu ir tāda, ka ekonomikas, sabiedrības un kultūras prasības, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības ir faktori, kas ilgtermiņā var ietekmēt aizsargājamo sugu populāciju izplatību un skaitlisko daudzumu, lai novērtētu sugu aizsardzības statusu saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta pirmo teikumu. Tomēr 1. panta i) punkta otrais teikums liedz sugas aizsardzības statusu uzskatīt par labvēlīgu, pamatojoties uz minētajām prasībām un īpatnībām, kamēr nav iespējams konstatēt šajā noteikumā minētos nosacījumus.
C.
Trešais jautājums – vilka apdraudētības statuss saskaņā ar Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības kritērijiem
84.
Ar trešo jautājumu Riigikohus (Augstākā tiesa) vēlas noskaidrot, vai sugas reģionālajai populācijai var būt labvēlīgs aizsardzības statuss saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punktu, ja šī populācija ir tikusi klasificēta “apdraudētajā” (VU) kategorijā saskaņā ar Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības Sarkanās grāmatas kritērijiem.
85.
Dzīvotņu direktīvā un jo īpaši Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta otrajā teikumā sniegtajā labvēlīga aizsardzības statusa definīcijā nav skaidri paredzēts, ka noteicošai nozīmei ir jābūt sugas aizsardzības statusa novērtējumam, kas balstīts uz Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības apdraudējuma kategorijām.
86.
Tomēr šajā vērtējumā ir jāizmanto labākie pieejamie zinātniskie dati un metodes (
43
). Ja populācijas novērtējums, pamatojoties uz Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības kritērijiem, ir viens no šiem datiem vai ir balstīts uz tiem, tad, novērtējot aizsardzības statusu, tas ir jāņem vērā (
44
).
87.
Turklāt varētu sagaidīt, ka ar šo apdraudējuma kategoriju noteikšanu un aizsardzības statusa novērtēšanu ir jācenšas sasniegt līdzīgi mērķi un līdz ar to izdarītajiem secinājumiem būtu jābūt līdzīgiem. Piemēram, minētie Baltijas vilku metapopulācijas vērtējumi (
45
), kurus Tallinna Ringkonnakohus (Tallinas apelācijas tiesa) izmantoja pozitīvam Igaunijas populācijas aizsardzības statusa novērtējumam, ir balstīti uz Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības kritērijiem.
88.
Ņemot vērā minēto, populācijas klasificēšana kā “apdraudēta” (VU), šķiet, ir pretrunā pieņēmumam par labvēlīgu aizsardzības statusu. Proti, saskaņā ar Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības definīciju šī apdraudējuma kategorija nozīmē, ka pastāv augsts risks, ka suga savvaļā izzudīs (
46
). Šāda riska gadījumā būtu apšaubāmi, vai suga Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta otrā teikuma pirmā ievilkuma izpratnē ilgtermiņā turpinās būt dzīvotspējīgs dabiskā dzīvotnē, kuram tā pieder, elements. Tieši pretēji, pastāvētu dabiskās izplatības areāla samazināšanās risks (otrais ievilkums).
89.
Tomēr ir iespējams atspēkot šādu novērtējumu, pamatojoties uz labākiem zinātniskiem atzinumiem (
47
), piemēram, jaunāku vai pilnīgāku datu vai konceptuālu problēmu dēļ. Piemēram, Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības kritēriji apdraudējuma kategorijas piešķiršanai ir izstrādāti, lai palīdzētu novērtēt sugas vispasaules līmenī (
48
). Tādējādi, kā norāda Igaunija, konkrētas robežvērtības nevar vienkārši attiecināt uz konkrētām valstīm, kurās ir sastopamas tikai sugas subpopulācijas. Turpretim Komisija atgādina, ka Starptautiskā Dabas un dabas resursu aizsardzības savienība ir publicējusi pamatnostādnes tās kritēriju piemērošanai reģionālā un valsts līmenī (
49
), kas ļautu pienācīgi risināt šo konceptuālo problēmu.
90.
Turklāt pienākums izmantot labākos pieejamos zinātniskos datus un metodes nenozīmē, ka dalībvalstīm būtu jāpieņem novērtējumi, kas balstīti tikai uz hipotētiskiem pieņēmumiem (
50
). Tas tā varētu būt šajā lietā, jo saskaņā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Igaunijas vilku populācijas novērtējums kā “apdraudēta” (VU) citastarp ir pamatots ar bažām, ka Igaunija politisku apsvērumu dēļ nākotnē varētu pieņemt lēmumu samazināt vilku skaitu. Turpretim, ciktāl vērtējuma pamatā ir robežžogu uzcelšana, tas ir objektīvs fakts, kura nozīme attiecībās ar Krievijas un Baltkrievijas populācijām jau ir aplūkota (
51
).
91.
Tādējādi atbilde uz trešo jautājumu ir tāda, ka dalībvalstīm, veicot aizsardzības statusa novērtējumu saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 14. pantu, kā daļa no labākajiem pieejamajiem zinātniskajiem datiem un metodēm ir jāiekļauj novērtējums par sugas populāciju savā teritorijā kā “apdraudētu” (VU) Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības kritēriju izpratnē. Tomēr tās var atspēkot konstatējumus ar labākiem zinātniskiem pierādījumiem vai konceptuālām problēmām un tām nav pienākuma pārņemt tīri hipotētiskus pieņēmumus.
D.
Nobeiguma apsvērumi par Bernes konvenciju
92.
Visbeidzot vēlos atgādināt, tāpat kā Tiesa spriedumā WWF Österreich, ka vilks līdz šim ir ticis atstāts Bernes konvencijas II pielikumā iekļauto dzīvnieku sugu sarakstā, kas ir stingri aizsargājamas saskaņā ar šo konvenciju. Savienība ir šīs konvencijas līgumslēdzēja puse, un tāpēc tai tā ir saistoša saskaņā ar starptautiskajām tiesībām (
52
).
93.
Saskaņā ar konvencijas 6. panta a) punktu līgumslēdzējām valstīm ir jāaizliedz jebkāda veida apzināta vilku nogalināšana, it īpaši medības. Konvencijas 9. pantā ir atļauti izņēmumi no šā aizlieguma tikai noteiktu, izsmeļoši uzskaitītu iemeslu dēļ, ja nav cita apmierinoša risinājuma un izņēmums nekaitē attiecīgās populācijas pastāvēšanai. Šis aizsardzības standarts kopumā ir līdzvērtīgs Dzīvotņu direktīvas 12. un 16. pantā paredzētajai stingrajai aizsardzībai.
94.
Turpretim ar Dzīvotņu direktīvas 14. pantu tiek īstenots konvencijas 7. pants, uz kuru, pamatojoties uz atrunām, par labu vilkam atsaucas dažādas līgumslēdzējas valstis.
95.
Igaunija šai konvencijai pievienojās 1992. gadā, t.i., pirms pievienošanās Savienībai, un atšķirībā, piemēram, no Spānijas (
53
) nebija izdarījusi atrunu par vilku aizsardzību.
96.
Tā kā saskaņā ar LESD 216. panta 2. punktu konvencija ir saistoša dalībvalstīm kā Savienības tiesību neatņemama sastāvdaļa (
54
), Igaunijai gan saskaņā ar starptautiskajām, gan Savienības tiesībām ir pienākums stingri aizsargāt vilku.
97.
Dzīvotņu direktīvas noteikumi, kas Igaunijā paredz tikai vājāku vilku aizsardzību saskaņā ar 14. pantu, to nemaina. Jo īpaši tām nav prioritātes pār konvencijā izvirzītajām prasībām kā lex specialis vai lex posterior. Pirmkārt, starp konvencijas 6. pantu un Dzīvotņu direktīvas 14. pantu nav pretrunu. Igaunija var bez problēmām izpildīt vienu pienākumu, nepārkāpjot otru. Ņemot vērā to aizsardzības mērķi, nodrošināt labvēlīgu sugas aizsardzības statusu, šie pienākumi viens otru pat papildina. Otrkārt, nevar uzskatīt, ka Savienība vai Igaunija ar Dzīvotņu direktīvu būtu gribējušas pārkāpt savus starptautiskajās tiesībās paredzētos pienākumus saskaņā ar konvenciju.
98.
Tāpēc šie argumenti par Dzīvotņu direktīvas 14. panta interpretāciju attiecas tikai uz šo tiesisko regulējumu. Tomēr tie neattaisno atkāpi no Bernes konvencijas stingrākiem aizsardzības noteikumiem. Taču šie aizsardzības noteikumi tiek vājināti, ja konvencijas kontekstā stājas spēkā pēc Savienības priekšlikuma pieņemts vilka aizsargājamā statusa grozījums (
55
).
V. Secinājumi
99.
Tāpēc ierosinu Tiesai uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbildēt šādi:
1)
uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka, piemērojot Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 14. pantu, katrai dalībvalstij ir pienākums nodrošināt labvēlīgu aizsardzības statusu tās teritorijā V pielikumā uzskaitītajām sugām, kuru dabiskās izplatības areāls aptver šo teritoriju. Tomēr, novērtējot šo sugu aizsardzības statusu, dalībvalstij ir jāņem vērā apmaiņa starp tās populāciju un populācijām citās valstīs. Šīs informācijas apmaiņas nozīme aizsardzības statusa prognostiskajā novērtējumā citastarp ir atkarīga no tā, cik lielā mērā šīs citas populācijas ir aizsargātas un cik lielā mērā dalībvalsts un valsts, kurā atrodas cita populācija, sadarbojas sugas aizsardzībā;
2)
uz trešo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka dalībvalstīm, veicot aizsardzības statusa novērtējumu saskaņā ar Direktīvas 92/43 14. pantu, kā daļa no labākajiem pieejamajiem zinātniskajiem datiem un metodēm ir jāiekļauj novērtējums par sugas populāciju savā teritorijā kā “apdraudētu” (VU) Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības kritēriju izpratnē. Tomēr tās var atspēkot konstatējumus ar labākiem zinātniskiem pierādījumiem vai balstoties uz konceptuālām problēmām un tām nav pienākuma pārņemt tīri hipotētiskus pieņēmumus;
3)
uz ceturto jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka ekonomikas, sabiedrības un kultūras prasības, kā arī reģionālās un vietējās īpatnības ir faktori, kas ilgtermiņā var ietekmēt aizsargājamo sugu populāciju izplatību un skaitlisko daudzumu, lai novērtētu sugu aizsardzības statusu saskaņā ar Direktīvas 92/43 1. panta i) punkta pirmo teikumu. Tomēr 1. panta i) punkta otrais teikums liedz sugas aizsardzības statusu uzskatīt par labvēlīgu, pamatojoties uz minētajām prasībām un īpatnībām, kamēr nav iespējams konstatēt šajā noteikumā minētos nosacījumus.
(
1
)	Oriģinālvaloda – vācu.
(
2
)	Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar 2013. gada 13. maija Padomes Direktīvu 2013/17/ES (OV 2013, L 158, 193. lpp.).
(
3
)	Saskaņā ar Padomes 2014. gada 8. maija dokumentu 9705/24, 12. punkts, Komisija ir pasūtījusi darbu pie labākas metodikas lielo plēsēju aizsardzības statusa novērtēšanai.
(
4
)	Par diskusiju par vilka aizsardzības līmeni skat. manus secinājumus lietā ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 1. punkts un tajā ietvertās norādes), Padomes 2024. gada 8. maija dokumentu 9705/24 par diskusijas stāvokli par vilka aizsardzības līmeni, Padomes 2024. gada 26. septembra paziņojumu presei “Bernes konvencija: ES piedāvās izmaiņas aizsardzības statusā” un attiecīgo Savienības 2024. gada 27. septembra vēstuli Bernes konvencijas sekretariātam, T-PVS/Inf(2024)15, kā arī 4.2. iedaļu (par Savienības priekšlikuma pieņemšanu) dokumentā Draft List of Decisions and Adopted Texts no Bernes konvencijas Pastāvīgās komitejas 44. sēdes, T-PVS(2024)MISC, 2024. gada 6. decembris.
(
5
)	Skat., piemēram, spriedumus, 2002. gada 30. janvāris, Komisija/Grieķija (Caretta caretta) (C‑103/00, EU:C:2002:60), 2019. gada 10. oktobris, Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851), vai kā jaunāko 2024. gada 11. jūlijs, Umweltverband WWF Österreich u.c. (C‑601/22, EU:C:2024:595).
(
6
)	Spriedums, 2024. gada 29. jūlijs, ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656).
(
7
)	CETS Nr. 104.
(
8
)	Padomes 1981. gada 3. decembra Lēmums 82/72/EEK (OV 1982, L 38, 1. lpp.).
(
9
)	Saskaņā ar https://www.coe.int/en/web/conventions.
(
10
)	https://www.coe.int/en/web/conventions/cets-number-/-abridged-title-known?module=signatures-by-treaty&treatynum=104 un https://www.coe.int/en/web/conventions/cets-number-/-abridged-title-known?module=declarations-by-treaty&numSte=104&codeNature=0.
(
11
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību (OV 2010, L 20, 7. lpp.).
(
12
)	Spriedums, 2024. gada 29. jūlijs, ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 69. punkts).
(
13
)	Spriedums, 2024. gada 29. jūlijs, ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 78. punkts).
(
14
)	Spriedumi, 2000. gada 7. novembris, First Corporate Shipping (C‑371/98, EU:C:2000:600, 23. punkts), 2017. gada 19. oktobris, Vereniging Hoekschewaards Landschap (C‑281/16, EU:C:2017:774, 32. punkts), un 2018. gada 18. oktobris, Komisija/Apvienotā Karaliste (C‑669/16, EU:C:2018:844, 63. punkts).
(
15
)	Skat. judikatūru 14. zemsvītras piezīmē.
(
16
)	Skat. Ripple, W. J., Estes, J. A., Beschta, R. L., Wilmers, C. C., Ritchie, E. G., Hebblewhite, M. un Wirsing, A. J. (2014), “Status and ecological effects of the world’s largest carnivores”, Science, 343(6167), 1241484-3, un Kuijper, D. P. J. (2011), “Lack of natural control mechanisms increases wildlife–forestry conflict in managed temperate European forest systems”, European Journal of Forest Research, 130, 895.–909. lpp.
(
17
)	Skat. Kuijper (minēts 16. zemsvītras piezīmē, 900. un 901. lpp.).
(
18
)	Spriedums, 2024. gada 29. jūlijs, ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 69. punkts).
(
19
)	Šādi spriedumā, 2024. gada 11. jūlijs, Umweltverband WWF Österreich u.c. (C‑601/22, EU:C:2024:595, 57. punkts), un ģenerāladvokātes T. Čapetas [T. Ćapeta] secinājumos šajā lietā (EU:C:2024:62, 73. un 74. punkts), par Dzīvotņu direktīvas 16. pantu. Skat. arī manus secinājumus lietā ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 101. punkts) par 14. pantu.
(
20
)	Large Carnivore Initiative for Europe (Boitani et al.), Assessment of the conservation status of the Wolf (Canis lupus) in Europe (dokuments Bernes Konvencijas Pastāvīgās komitejas 42. sanāksmei no 2022. gada 28. novembra līdz 2. decembrim, T-PVS/Inf(2022)45, 19. lpp.).
(
21
)	Minēts 20. zemsvītras piezīmē, 19. un 22. lpp.
(
22
)	Minēts 20. zemsvītras piezīmē, 18., 19. un 21. lpp.
(
23
)	Spriedumi, 2024. gada 29. jūlijs, ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 63. un 66. punkts) un 2024. gada 11. jūlijs, Umweltverband WWF Österreich u.c. (C‑601/22, EU:C:2024:595, 58. punkts).
(
24
)	Skat. manus secinājumus lietā ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 77. punkts).
(
25
)	Spriedums, 2024. gada 29. jūlijs, ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 65. punkts).
(
26
)	Skat. arī 20. zemsvītras piezīmē minēto ziņojumu, 18. un 19. lpp.
(
27
)	Bernes konvencijas parakstīšanas un ratifikācijas statuss (https://www.coe.int/de/web/conventions/cets-number-/-abridged-title-known?module=signatures-by-treaty&treatynum=104).
(
28
)	Minēts 20. zemsvītras piezīmē, 19. lpp.
(
29
)	Bernes konvencijas parakstīšanas un ratifikācijas statuss (https://www.coe.int/de/web/conventions/cets-number-/-abridged-title-known?module=signatures-by-treaty&treatynum=104).
(
30
)	Spriedums, 2019. gada 10. oktobris, Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, 60. punkts).
(
31
)	Spriedums, 2024. gada 11. jūlijs, Umweltverband WWF Österreich u.c. (C‑601/22, EU:C:2024:595, 63. punkts).
(
32
)	Biodiversity.europa.eu/species/1367.
(
33
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2024/1991 (2024. gada 24. jūnijs) par dabas atjaunošanu un ar ko groza Regulu (ES) 2022/869 (OV L, 2024/1991).
(
34
)	Skat. spriedumus, 2020. gada 17. decembris, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Izdošana Ukrainai) (C‑398/19, EU:C:2020:1032, 48. punkts), un 2023. gada 31. janvāris, Puig Gordi u.c. (C‑158/21, EU:C:2023:57, 131. un 132. punkts).
(
35
)	Skat. iepriekš 44. punktu.
(
36
)	Skat. Kojola, I., Aspi, J., Hakala, A., Heikkinen, S., Ilmoni, C., & Ronkainen, S. (2006), “Dispersal in an expanding wolf population in Finland”, Journal of Mammalogy, 87(2), 281.–286. lpp.
(
37
)	Skat. manus secinājumus lietā Komisija/Francija (Cricetus cricetus) (C‑383/09, EU:C:2011:23, 62. punkts).
(
38
)	Skat. iepriekš 57. punktu.
(
39
)	Skat. iepriekš 75. punktu.
(
40
)	Šajā nozīmē spriedums, 2000. gada 7. novembris, First Corporate Shipping (C‑371/98, EU:C:2000:600, 23. punkts).
(
41
)	Mani secinājumi lietā ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 99. un 100. punkts).
(
42
)	Spriedumi, 2007. gada 14. jūnijs, Komisija/Somija (Vilku medības) (C‑342/05, EU:C:2007:341, 29. punkts), un 2019. gada 10. oktobris, Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, 68. punkts).
(
43
)	Spriedums, 2024. gada 29. jūlijs, ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 65. punkts).
(
44
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 23. aprīlis, Komisija/Somija (Lielās pūkpīles pavasara medības) (C‑217/19, EU:C:2020:291, 71., 72. un 82. punkts).
(
45
)	Skat. iepriekš 22. un 52. punktu.
(
46
)	IUCN, (2012), IUCN Red List Categories and Criteria: Version 3.1, 2. izd., Gland, Switzerland and Cambridge, UK, 15. lpp.
(
47
)	Šajā nozīmē spriedums, 2007. gada 28. jūnijs, Komisija/Spānija (C‑235/04, EU:C:2007:386, 26.–28., 35. un 39. punkts).
(
48
)	IUCN Standards and Petitions Committee, 2024, Guidelines for Using the IUCN Red List Categories and Criteria. Version 16, 7. lpp.
(
49
)	IUCN Species Survival Commission, Guidelines for Application of IUCN Red List Criteria at Regional and National Levels, Version 4.0, 2010. gada janvāris.
(
50
)	Šajā nozīmē spriedumi, 2003. gada 9. septembris, Monsanto Agricoltura Italia u.c. (C‑236/01, EU:C:2003:431, 106. punkts), 2010. gada 28. janvāris, Komisija/Francija (C‑333/08, EU:C:2010:44, 91. punkts), un 2017. gada 19. janvāris, Queisser Pharma (C‑282/15, EU:C:2017:26, 60. punkts).
(
51
)	Skat. iepriekš 60. punktu.
(
52
)	Spriedums, 2024. gada 11. jūlijs, Umweltverband WWF Österreich u.c. (C‑601/22, EU:C:2024:595, 43. punkts).
(
53
)	Skat. manus secinājumus lietā ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 46. punkts).
(
54
)	Skat. spriedumu, 2004. gada 15. jūlijs, Pêcheurs de l’étang de Berre (C‑213/03, EU:C:2004:464, 39. punkts).
(
55
)	Skat. 4. zemsvītras piezīmē minēto Bernes konvencijas Pastāvīgās komitejas lēmumu.