62023CJ0393_RES
Lieta C‑393/23
Athenian Brewery SA
un
Heineken NV
pret
Macedonian Thrace Brewery SA
(Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (piektā palāta) 2025. gada 13. februāra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās – Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās – Regula (ES) Nr. 1215/2012 – Īpašā jurisdikcija – 8. panta 1. punkts – Vairāki atbildētāji – Prasības, kuras ir “tik cieši saistītas”, ka ir lietderīgi tās izskatīt un izlemt kopā – LESD 102. pants – Jēdziens “uzņēmums” – Mātesuzņēmums un meitasuzņēmums – Pārkāpums, ko izdarījis meitasuzņēmums – Prezumpcija par mātesuzņēmuma īstenotu izšķirošu ietekmi – Solidāra atbildība – Valsts konkurences iestādes lēmums – Prasības par zaudējumu atlīdzību
Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās – Regula Nr. 1215/2012 – Īpašā jurisdikcija – Vairāki atbildētāji – Viena no līdzatbildētājiem tiesas jurisdikcija – Šaura interpretācija – Nosacījums – Saikne – Saiknes jēdziens
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1215/2012 4. pants un 8. panta 1. punkts)
(skat. 21.– 27. punktu)
Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātesuzņēmums un meitasuzņēmumi – Ekonomiska vienība – Vērtēšanas kritēriji – Prezumpcija par mātesuzņēmuma īstenotu izšķirošu ietekmi uz tam pilnībā vai gandrīz pilnībā piederošiem meitasuzņēmumiem – Atspēkojams raksturs – Fiziska vai juridiska persona, kas apgalvo, ka tai nodarīts kaitējums tāpēc, ka meitasuzņēmums piedalījies Savienības konkurences tiesību pārkāpumā – Prasība, kas celta pret mātesuzņēmumu – Prezumpcijas piemērojamība
(LESD 102. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1215/2012 8. panta 1. punkts)
(skat. 37.– 40. punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās – Regula Nr. 1215/2012 – Īpašā jurisdikcija – Vairāki atbildētāji – Viena no līdzatbildētājiem tiesas jurisdikcija – Starptautiskās jurisdikcijas pārbaude valsts tiesā – Pierādījumu iegūšana – Tvērums
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 1215/2012)
(skat. 41.–47. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
Izskatot Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa attīsta savu judikatūru par Regulas Nr. 1215/2012 (
1
) 8. panta 1. punktā paredzēto īpašās jurisdikcijas noteikumu, saskaņā ar kuru personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, ja šī persona ir viens no vairākiem atbildētājiem, var iesūdzēt tās vietas tiesā, kurā kādam no atbildētājiem ir domicils, ar nosacījumu, ka prasības ir “tik cieši saistītas”, ka ir lietderīgi tās izskatīt un izlemt kopā, lai izvairītos no riska, ka atsevišķās tiesvedībās tiek pieņemti nesavienojami spriedumi. Konteksts ir šāds: mātesuzņēmumam, kura domicils ir Nīderlandē, un tā meitasuzņēmumam, kura domicils ir citā dalībvalstī, tiek piespriests solidāri atlīdzināt zaudējumus, kas radušies tāpēc, ka meitasuzņēmums izdarījis konkurences tiesību normu pārkāpumu, par ko pārkāpumā cietušais mātesuzņēmuma domicila tiesā iesniedzis prasību. Tiesai tiek vaicāts, vai pēdējā minētā tiesa, lai novērtētu ciešas saistības esamību un noteiktu savu starptautisko jurisdikciju, var balstīties uz atspēkojamu prezumpciju (
2
), ka īpašajā gadījumā, kad mātesuzņēmumam tieši vai netieši pieder viss vai gandrīz viss konkurences tiesību normu pārkāpumu izdarījušā meitasuzņēmuma kapitāls, mātesuzņēmums faktiski īsteno izšķirošu ietekmi uz meitasuzņēmuma rīcību un var tikt atzīts par atbildīgu par pārkāpumu tāpat kā meitasuzņēmums (turpmāk tekstā – “mātesuzņēmuma izšķirošas ietekmes un atbildības prezumpcija”).
Grieķijā iedibinātās alusdarītavas Athenian Brewery SA (turpmāk tekstā – “AB”) un Macedonian Thrace Brewery SA (turpmāk tekstā – “MTB”) darbojas Grieķijas alus tirgū. AB ietilpst Heineken koncernā, kura mātesuzņēmums Heineken NV, kas iedibināts Amsterdamā (Nīderlande), nosaka grupas stratēģiju un mērķus, bet pats neveic pamatdarbību Grieķijā. Laikposmā no 1998. gada septembra līdz 2014. gada 14. septembrimHeineken netieši piederēja aptuveni 98,8 % AB kapitāldaļu.
Ar 2014. gada 19. septembra lēmumu Grieķijas Konkurences komisija konstatēja, ka iepriekšējā punktā minētajā laikposmā AB ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli Grieķijas alus tirgū un ka šī rīcība ir vienots un turpināts LESD 102. panta, kā arī Grieķijas Konkurences aizsardzības likuma pārkāpums. Lai gan MTB lūdza izmeklēšanā iekļaut arī Heineken, konkurences iestāde lēmumā uzskatīja, ka nekas nepierāda Heineken tiešu iesaistīšanos konstatētajos pārkāpumos un ka īpašie apstākļi neļauj prezumēt, ka Heineken būtu īstenojusi izšķirošu ietekmi uz AB.
MTB cēla prasību rechtbank Amsterdam (Amsterdamas tiesa, Nīderlande), lūdzot atzīt AB un Heineken par solidāri atbildīgām par iepriekšminēto pārkāpumu un tāpēc piespriest solidāri atlīdzināt visus zaudējumus, kas MTB radušies šī pārkāpuma dēļ.
Amsterdamas tiesa atzina savu jurisdikciju izskatīt pret Heineken celtās prasības saskaņā ar Regulas Nr. 1215/2012 4. panta 1. punktu, jo pēdējās minētās sabiedrības juridiskā adrese ir Amsterdamā. Savukārt šī tiesa atzina, ka tās kompetencē nav izskatīt pret AB vērstās prasības, jo tā uzskatīja, ka nav izpildīta prasība par to, lai pret Heineken un AB vērstās prasības būtu cieši saistītas šīs regulas 8. panta 1. punkta izpratnē.
Apelācijas instances tiesa atcēla Amsterdamas tiesas nolēmumu un nodeva lietu atpakaļ šai tiesai atkārtotai izskatīšanai un nolēmuma pieņemšanai pēc būtības. Tā uzskatīja, ka šīs sabiedrības ir vienādā faktiskajā situācijā un nevar droši izslēgt, ka tās veido vienu un to pašu uzņēmumu.
AB un Heineken Nīderlandes Augstākajā tiesā, kas ir iesniedzējtiesa, iesniedza kasācijas sūdzību. Šai tiesai būtībā ir šaubas, vai pamatlietas apstākļos (
3
) Regulas Nr. 1215/2012 8. panta 1. punktam ir pretrunā tas, ka mātesuzņēmuma domicila tiesa, kurā celtas šīs prasības, lai noteiktu savu starptautisko jurisdikciju, pamatojas vienīgi uz mātesuzņēmuma izšķirošās ietekmes un atbildības prezumpciju.
Tiesas vērtējums
Tiesa vispirms atgādina, ka iepriekš minētajā tiesību normā paredzētais īpašās jurisdikcijas noteikums, ciktāl ar to izdarīta atkāpe no atbildētāja domicila tiesas jurisdikcijas principa, jāinterpretē šauri.
Tāpēc – lai piemērotu Regulas Nr. 1215/2012 8. panta 1. punktu, jāpārbauda, vai dažādās prasības, kuras cēlis viens un tas pats prasītājs pret dažādiem atbildētājiem, savstarpēji ir tā saistītas, ka tās ir lietderīgi izskatīt kopā, lai novērstu nesavienojamu spriedumu risku, ko radītu atsevišķas tiesvedības. Lai nolēmumus varētu uzskatīt par “nesavienojamiem”, nepietiek ar to, ka pastāv atšķirības tiesvedības iznākumā; atšķirībām jābūt arī vienas un tās pašas faktiskās un juridiskās situācijas ietvaros (
4
).
Iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus atbilstošos tajā izskatāmās lietas apstākļus, jāizvērtē šādas situācijas esamība un jāpārliecinās, ka to prasību mērķis, kas celtas tikai pret vienu no līdzatbildētājiem, kura domicils pamato tās tiesas jurisdikciju, kurā prasība celta, nav mākslīgi izpildīt Regulas Nr. 1215/2012 8. panta 1. punkta piemērošanas nosacījumus.
Tomēr Tiesa var sniegt iesniedzējtiesai Savienības tiesību interpretācijas elementus, kas ir noderīgi šī vērtējuma veikšanai. Tādējādi tā ir nospriedusi, ka nosacījums par vienas un tās pašas faktiskās un tiesiskās situācijas esamību jāuzskata par izpildītu, ja uz vairākiem uzņēmumiem, kas piedalījušies vienotā un turpinātā Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumā, kurš konstatēts Komisijas lēmumā, kā atbildētājiem attiecas prasības, kas pamatotas ar to dalību šajā pārkāpumā, lai gan atbildētāji pamatlietā attiecīgās aizliegtās vienošanās īstenošanā gan ģeogrāfiskā, gan laika ziņā ir piedalījušies atšķirīgi (
5
).
Tāds pats konstatējums jāizdara arī tādu prasību gadījumā, kuras pamatotas ar uzņēmuma dalību Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumā un kuras celtas pret šo uzņēmumu, kā arī pret tā mātesuzņēmumu, un saistībā ar kurām tiek apgalvots, ka tie kopā veido vienu un to pašu uzņēmumu.
Ja ir pierādīts, ka sabiedrība un tās meitasuzņēmums ir vienas ekonomiskas vienības daļas un tātad veido vienu uzņēmumu Savienības konkurences tiesību normu izpratnē, tieši šīs ekonomiskās vienības, kas izdarījusi pārkāpumu, pastāvēšana pati par sevi izšķiroši nosaka vienas vai otras sabiedrības, kas veido uzņēmumu, atbildību par pēdējā minētā pretkonkurences rīcību. Jēdzieni “uzņēmums” un “ekonomiska vienība” automātiski rada solidāru atbildību starp vienībām, kas pārkāpuma izdarīšanas brīdī veido ekonomisku vienību.
Šajā lietā tas, kā tas ir šajā gadījumā, ka mātesuzņēmuma un meitasuzņēmuma solidārā atbildība par Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu nav konstatēta Komisijas galīgajā lēmumā, šādām prasībām neliedz piemērot Regulas Nr. 1215/2012 8. panta 1. punktu.
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, kādas sekas attiecībā uz iepriekš minētās tiesību normas iespējamo piemērošanu ir tam, ka, pirmkārt, prasītājs, pamatojot savas prasības pret sabiedrību, kas piedalījusies Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumā, kā arī pret sabiedrību, kurai pieder viss vai gandrīz viss šīs sabiedrības kapitāls, atsaucas uz mātesuzņēmuma izšķirošās ietekmes un atbildības prezumpciju un, otrkārt, ka otrā minētā sabiedrība apstrīd, ka tā būtu īstenojusi izšķirošu ietekmi uz savu meitasuzņēmumu un veidotu ar to ekonomisku vienību.
Tiesa, pirmām kārtām, norāda, ka šāda prezumpcija izstrādāta, attiecīgajiem uzņēmumiem apstrīdot Komisijas lēmumus, ar kuriem konstatēta to dalība Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumā un tiem uzlikti naudas sodi saskaņā ar Regulu Nr. 1/2003 (
6
). Šādos apstākļos Tiesa ir precizējusi – pietiek ar to, ka Komisija pierāda, ka viss vai gandrīz viss meitasuzņēmuma kapitāls pieder mātesuzņēmumam, lai prezumētu, ka pēdējais minētais īsteno izšķirošu ietekmi uz meitasuzņēmuma komercdarbības politiku. Turpinājumā iespējams mātesuzņēmumu uzskatīt par solidāri atbildīgu par meitasuzņēmumam uzliktā naudas soda samaksu, ja vien mātesuzņēmums, kuram jāatspēko šī prezumpcija, neiesniedz pietiekamus pierādījumus, lai pierādītu, ka meitasuzņēmums tirgū rīkojas autonomi (
7
).
Tiesa uzsver, ka šī prezumpcija var tikt piemērota arī tad, ja fiziska vai juridiska persona, kas apgalvo, ka tai nodarīts kaitējums sabiedrības dalības dēļ Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumā, ir cēlusi prasību pret citu sabiedrību, kurai pieder viss vai gandrīz viss pirmās sabiedrības kapitāls (
8
).
Otrām kārtām, no Tiesas judikatūras izriet, ka starptautiskās jurisdikcijas pārbaudes stadijā tiesa, kurā celta prasība, nevērtē ne prasības pieņemamību, ne pamatotību, bet vienīgi identificē piesaistes kritērijus ar tiesas valsti, kas pamato tās jurisdikciju saskaņā ar Regulas Nr. 1215/2012 8. panta 1. punktu.
Tādējādi tādā situācijā, kāda ir pamatlietā, tiesa, kas izskata lietu, var tikai pārbaudīt, vai a priori nav izslēgts, ka mātesuzņēmumam ir izšķiroša ietekme uz meitasuzņēmumu, lai tā varētu atzīt savu jurisdikciju, ciktāl tas ir atļauts valsts tiesībās.
Tā tas būs gadījumā, ja prasītājs atsaucas uz mātesuzņēmuma izšķirošas ietekmes un atbildības prezumpciju. Tomēr, lai pārbaudītu, vai prasība pret mātesuzņēmumu nav mākslīga, atbildētājiem jābūt iespējai atsaukties uz pierādošām norādēm, kas liecina vai nu par to, ka mātesuzņēmumam tieši vai netieši nepieder viss vai gandrīz viss meitasuzņēmuma kapitāls, vai arī ka šī prezumpcija tomēr būtu jāatspēko.
Šādos apstākļos Regulas Nr. 1215/2012 8. panta 1. punktam nav pretrunā tas, ka tādu prasību gadījumā, ar kurām tiek lūgts, lai mātesuzņēmumam un tā meitasuzņēmumam solidāri tiktu piespriests atlīdzināt kaitējumu, kas nodarīts ar to, ka meitasuzņēmums izdarījis konkurences tiesību normu pārkāpumu, mātesuzņēmuma domicila vietas tiesa, kurā celtas šīs prasības, lai noteiktu savu starptautisko jurisdikciju, pamatojas uz mātesuzņēmuma izšķirošās ietekmes un atbildības prezumpciju, ja vien atbildētājiem nav liegta iepriekš minētā iespēja.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).
(
2
)	Atzīta Tiesas judikatūrā.
(
3
)	To raksturo fakts, ka Heineken pati nav veikusi darījumus Grieķijas alus tirgū, ka MTB attiecībā uz to iesniegtais pieteikums balstīts vienīgi uz izšķirošo ietekmi, ko tā esot īstenojusi uz AB rīcību, un ka Heineken apstrīd, ka tā būtu īstenojusi šādu ietekmi.
(
4
)	Spriedums, 2015. gada 21. maijs, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, 20. punkts).
(
5
)	Spriedums CDC Hydrogen Peroxide (minēts iepriekš, 21. punkts).
(
6
)	Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).
(
7
)	Spriedums, 2017. gada 26. oktobris, Global Steel Wire u.c./Komisija (C‑457/16 P un no C‑459/16 P līdz C‑461/16 P, EU:C:2017:819, 84. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
(
8
)	Jēdziena “uzņēmums” Savienības konkurences tiesību izpratnē piemērošanas joma nevar atšķirties saistībā ar naudas sodiem, kurus Komisija piemēro saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu, un saistībā ar prasībām par zaudējumu atlīdzību par Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu.