62006CC0181_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šī lieta attiecas uz gaisa transportu, proti, uz nodevām par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās, it īpaši uz “nodevu par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību”. Lidlauka sniegtie pakalpojumi būtībā attiecas uz pakalpojumiem, kas lidostā tiek sniegti attiecībā uz lidmašīnu, pasažieriem un kravu. Tiesai būtībā tiek lūgts konstatēt, vai šādu valsts tiesību aktos paredzētu nodevu var uzskatīt par tādu, kas ir noteikta saskaņā ar atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem kritērijiem – kā noteikts Kopienu likumdošanā –, un vai šādas nodevas piemērošana ir pretrunā brīvai pieejai lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum.
I – Atbilstošās tiesību normas
A – Kopienu tiesiskais regulējums
2. Padomes 1996. gada 15. oktobra Direktīvas 96/67/EK par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās (2) (turpmāk tekstā – “Direktīva”) preambulas ceturtais un piektais apsvērums attiecīgi noteic, ka “lidlauka sniegtie pakalpojumi ir būtiski, lai gaisa transports normāli darbotos”, un “pieejas atvēršanai lidlauka sniegtajiem pakalpojumiem vajadzētu palīdzēt samazināt lidsabiedrību darbības izdevumus un uzlabot to pakalpojumu kvalitāti, ko saņem lidostu lietotāji”.
3. Turklāt saskaņā ar Direktīvas preambulas devīto apsvērumu “brīva pieeja lidlauka sniegtajiem pakalpojumiem saskan ar efektīvu Kopienas lidostu darbību”.
4. Direktīvas preambulas 25. apsvērums noteic, ka “[..] apstiprinātiem lidlauka pakalpojumu sniedzējiem un lidostas lietotājiem, kam ir atļauts veikt pašpakalpojumus, ir jāgarantē pieeja lidostas iekārtām, ciktāl tas vajadzīgs, lai tie izmantotu savas tiesības un lai pastāvētu godīga un patiesa konkurence; [..] tomēr jābūt iespējai par šo pieeju iekasēt samaksu” (3) .
5. Direktīvas 6. pants ar virsrakstu “Lidlauka sniegtie pakalpojumi trešām pusēm” noteic:
“1. Dalībvalstis saskaņā ar 1. panta noteikumiem veic visus vajadzīgos pasākumus, nodrošinot lidlauka pakalpojumu sniedzējiem brīvu pieeju tirgum, lai tie varētu sniegt lidlauka pakalpojumus trešām pusēm. Dalībvalstīm ir tiesības pieprasīt to, lai lidlauka pakalpojumu sniedzēji būtu reģistrēti Kopienā.”
6. Direktīvas 16. pants ar virsrakstu “Pieeja objektiem” turklāt noteic:
“1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka lidlauka pakalpojumu sniedzējiem un lidostas lietotājiem, kas vēlas veikt pašpakalpojumus, ir pieejam[i] lidostas objekti, ciktāl tas vajadzīgs, lai tie varētu veikt savu darbību. Ja lidostas vadības dienests vai attiecīgi valsts iestāde vai cita struktūra, kas to kontrolē, šo pieeju pakļauj nosacījumiem, tiem jābūt atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem.
2. Lidlauka sniegtajiem pakalpojumiem paredzētajai platībai jābūt tā sadalītai starp dažādajiem lidlauka pakalpojumu sniedzējiem un lidostas lietotājiem, kas veic pašpakalpojumus, ieskaitot jaunpienācējus, lai tie varētu izmantot savas tiesības un būtu iespējama faktiska un godīga konkurence, pamatojoties uz atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem noteikumiem un kritērijiem.
3. Ja par pieeju lidostas objektiem ir jāmaksā, šo maksu nosaka saskaņā ar atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem kritērijiem.”
7. Direktīvas pieņemšanas laikā Komisija sēdes protokolā attiecībā uz 16. panta 3. punkta piemērošanu bija iekļāvusi šādu paziņojumu:
“Komisija paziņo, ka ar 16. panta 3. punktu tiek atzīts, ka lidostai ir tiesības iekasēt samaksu par pieeju lidostas objektiem no lidlauka pakalpojumu sniedzējiem un lidostas lietotājiem, kas veic pašpakalpojumus.
Komisija paziņo, ka šādu samaksu var uzskatīt par komerciālu nodevu un to it sevišķi var izmantot lidostas pašfinansēšanai, ja tā ir noteikta saskaņā ar atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem kritērijiem.”
B – Valsts tiesiskais regulējums
8. Portugālē Direktīva 96/67 tika ieviesta cita starpā ar 1999. gada 23. jūlija dekrētu‑likumu Nr. 275/99 (4), bet šajā lietā apskatāmās lidostu nodevas bija definētas 1999. gada 30. jūlija dekrētā Nr. 12/99 (5) . Šajā otrajā dekrētā kopumā ir noteiktas 11 nodevas par lidlauka sniegtajiem pakalpojumiem. Attiecībā uz pirmo no šīm nodevām minētajā dekrētā būtībā tiek noteikts, ka pakalpojumu sniedzēji maksā nodevu par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību, kas tiek noteikta kā šo pakalpojumu sniedzēju apgrozījuma procentu likme (6) .
II – Fakti, procedūra un iesniegtie prejudiciālie jautājumi
9. Saskaņā ar lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu sniegto informāciju Deutsche Lufthansa Aktiengesellschaft
(turpmāk tekstā – “ Lufthansa ”), kas ir prasītāja pamata tiesvedībā, sabiedrība, kas izveidota saskaņā ar Vācijas likumdošanu un kurai ir filiāle, kas atrodas Lisabonas lidostā Portugālē, ir uzsākusi tiesvedību, kurā tā apstrīd rīkojumu, ar kuru tiek aprēķinātas un uzliktas nodevas par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību, ko ir izdevusi ANA – Aeroportos de Portugal, SA
(turpmāk tekstā – “ ANA ”, “lidostas vadības dienests” vai “LVD”), kas ir atbildētāja pamata tiesvedībā.
10. ANA
piešķīra Lufthansa
licenci sniegt lidlauka pakalpojumus Porto Francisco Sá Carneiro
lidostā. Lufthansa
uzliktā nodeva par lidostā trešām pusēm sniegtajiem administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību (turpmāk tekstā – “apskatāmā nodeva”) bija PTE 18 944, kam tika pieskaitīts PVN ar likmi 17 % PTE 3220 apmērā, līdz ar ko kopējā summa bija PTE 22 164 (EUR 110,55). Šī nodeva tika uzlikta saskaņā ar dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punkta nosacījumiem. Apskatāmās nodevas apmērs, kura Lufthansa
bija jāmaksā 2000. gadā, tika aprēķināts kā 3,5 % no tās kopējā Porto lidostā sniegto lidlauka pakalpojumu apgrozījuma.
11. Lufthansa
pamata tiesvedībā apgalvo, ka tās valsts tiesību normas, kas bija rīkojuma, ar kuru tika uzlikta un aprēķināta šī nodeva, pamatā, tas ir, dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punkts un 1990. gada 21. marta dekrēta‑likuma Nr. 102/90 18. panta 2. punkts (redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1999. gada 26. jūlija dekrētu‑likumu Nr. 280/99), ir pretrunā Direktīvai 96/67 un it sevišķi tās 6. pantam un 16. panta 3. punktam.
12. Saskaņā ar iesniedzējtiesas teikto, ņemot vērā šajā prasībā minētās naudas summas, saskaņā ar CPPT
(Nodokļu procesa likums) 280. panta 4. punktu pieņemamo lēmumu nebūs iespējams pārsūdzēt. Līdz ar to saskaņā ar EKL 234. panta trešo daļu ir jāiesniedz lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par apskatāmo tiesību normu saderīgumu ar Kopienu tiesībām.
13. Ar 2003. gada 7. marta lēmumu, Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto, Tribunal Tributário de Primeira Instãncia do Porto
[Porto Administratīvā un nodokļu tiesa, Porto Pirmās instances nodokļu tiesa] (Portugāle) apturēja tiesvedību un iesniedza Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādiem jautājumiem:
“1) Vai naudas summa, kas saskaņā ar 1999. gada 30. jūlija dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktu tiek pieprasīta kā nodeva par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību, ir uzskatāma par maksu, kas noteikta “saskaņā ar atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem kritērijiem”, kā to pieprasa Eiropas Savienības Padomes 1996. gada 15. oktobra Direktīvas 96/67 16. panta 3. punkts?
2) Vai prasība samaksāt naudas summu kā nodevu par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību saskaņā ar 1999. gada 30. jūlija dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punkta un 1990. gada 21. marta dekrēta‑likuma Nr. 102/90 18. panta 2. punkta (redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1999. gada 26. jūlija dekrētu‑likumu Nr. 280/99) noteikumiem, kā arī citām normām, ar ko noteikts šīs nodevas lielums, ir pretrunā vai nesaderīga ar trešo personu brīvu pieeju lidlauka pakalpojumu sniegšanas tirgum, kas noteikta Padomes [1996. gada 15. oktobra] Direktīvas 96/67 6. pantā?
3) Vai prasība samaksāt naudas summu kā nodevu par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību 1999. gada 30. jūlija dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punkta un 1990. gada 21. marta dekrēta‑likuma Nr. 102/90 18. panta 2. punkta (redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1999. gada 26. jūlija dekrētu‑likumu Nr. 280/99) noteikumiem, kā arī citām normām, ar ko noteikts šīs nodevas lielums, ir pretrunā vai nesaderīga ar iekšējā tirgus īstenošanu un EKL 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 4. pantā nostiprinātajiem principiem?
4) Vai prasība samaksāt naudas summu kā nodevu par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību saskaņā ar 1999. gada 30. jūlija dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punkta un 1990. gada 21. marta dekrēta‑likuma Nr. 102/90 18. panta 2. punkta (redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1999. gada 26. jūlija dekrētu‑likumu Nr. 280/99) noteikumiem, ar kuriem noteikts šīs nodevas lielums, var tikt uzskatīta par stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu EKL 82. panta izpratnē?”
14. Lufthansa, Portugāles valdība un Grieķijas valdība, kā arī Komisija ir iesniegušas rakstiskus apsvērumus. Visi šie lietas dalībnieki izteica apsvērumus arī tiesas sēdē, kura notika 2007. gada 8. februārī.
III – Vērtējums
15. Sākumā kā iepriekšēju apsvērumu es atzīmēju, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu skaidri nenoteic laika posmu, kurš tiek aplūkots pamata tiesvedībā. Tomēr tam ir nozīme, lai konstatētu, vai lietas fakti vispār ietilpst Direktīvas 96/67 piemērošanas jomā, citiem vārdiem sakot, vai Porto lidosta attiecīgajā laikā atbilda Direktīvas 1. pantā noteiktajiem robežlielumiem (attiecībā uz gada satiksmes apgrozījumu). Komisija norāda, ka tas tā bija tikai, sākot no 2006. gada 1. janvāra. Katrā ziņā es sniegšu turpmākos secinājumus, pieņemot, ka šī direktīva ir
piemērojama.
16. Kā es paskaidrošu vēlāk, pašreizējā lietā būtībā uzdod jautājumu par to, vai nodeva par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību ir jāuzskata par maksu par “pieeju lidostas objektiem” un – ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša – vai šī nodeva faktiski atbilst Direktīvas 16. panta 3. punktā noteiktajiem kritērijiem. Šo kritēriju mērķis ir arī, ka attiecībā uz visiem valsts tiesību aktiem, kas transponē attiecīgo Kopienu likumdošanu, un arī uz visiem lēmumiem, ar kuriem tiek uzliktas šādas nodevas, jāvar attiecināt tiesas kontroli un šādu mērķi ir jāvar izpildīt konkrētā veidā.
A – Pirmie trīs jautājumi
17. Ar pirmajiem trīs jautājumiem, uz kuriem es atbildēšu kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai nodevas par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību, kas ir paredzētas 1999. gada 30. jūlija dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktā un 1990. gada 21. marta dekrēta‑likuma Nr. 102/90 18. panta 2. punktā (redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1999. gada 26. jūlija dekrētu‑likumu Nr. 280/99), atbilst Direktīvai 96/67 un it sevišķi tās 6. pantam un 16. panta 3. punktam, un EKL 3. panta 1. punkta c) apakšpunktam un EKL 4. pantam.
1)	Lietas dalībnieku galvenie apsvērumi
18. Lufthansa
būtībā apgalvo, ka uz pirmo jautājumu jāatbild noliedzoši, jo apskatāmo nodevu nevar uzskatīt par maksu par pieeju lidostas objektiem, kura ir vienīgā nodeva, kas ir atļauta saskaņā ar Tiesas judikatūru (7) . Pat ja šī nodeva būtu uzskatāma par šādu maksu, ko Lufthansa
pieļauj tikai hipotētiskā kārtā, Lufthansa
apgalvo, ka šī nodeva neatbilst Direktīvas 96/67 16. panta 3. punktā noteiktajiem kritērijiem. Tas tā ir it sevišķi tāpēc, ka apskatāmā nodeva tiek piemērota tikai attiecībā uz pakalpojumu sniedzējiem, bet netiek piemērota attiecībā uz lietotājiem, kas veic pašpakalpojumus, un arī tāpēc, ka maksājamā nodeva tiek noteikta kā apgrozījuma procentu daļa (8) .
19. Portugāles valdība
būtībā apgalvo, ka apskatāmā nodeva atbilst Direktīvas 16. panta 3. punkta kritērijiem un ir uzskatāma par kompensāciju par sabiedrisku lidostas pakalpojumu sniegšanu un par sabiedriska īpašuma izmantošanu. ANA
ir pienākums nodrošināt, ka šis īpašums ir adekvātā stāvoklī un tādā arī tiek uzturēts, lai ļautu Lufthansa
veikt tās darbības, un tādēļ ANA
pieprasa, lai Lufthansa
tai par to maksātu atbilstošu nodevu par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību. Turklāt tas, ka nodeva tiek aprēķināta kā apgrozījuma procentu daļa, atbilst samērīguma prasībām. Attiecībā uz Direktīvas 6. pantu Portugāles valdība būtībā norāda, ka tirgus liberalizācija nenozīmē, ka šim tirgum jābūt pieejamam bez maksas un ka tas tomēr ir atvērts visiem ieinteresētajiem pakalpojumu sniedzējiem, kuri spēj pienācīgi veikt darbības administratīvo pakalpojumu un uzraudzības tirgū. [Portugāles valdība] balsta savus argumentus uz Direktīvas preambulas devīto un 25. apsvērumu un būtībā apgalvo, ka uz šo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši.
20. Grieķijas valdība
apgalvo, ka apskatāmā nodeva atspoguļo administratīvās izmaksas, kas rodas sakarā ar pakalpojumu sniedzēja vai lietotāja, kas veic pašpakalpojumus, pieteikuma par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum lidostā izskatīšanu, kas atšķiras no maksas par pieeju tirgum (kas ir atlīdzība par iegūstamajām peļņas iespējām), ko Tiesa aizliedza spriedumā lietā Flughafen Hannover-Langenhagen (9) . Visbeidzot, Grieķijas valdība apgalvo, ka apskatāmo nodevu attaisno pienākums veikt pastāvīgu piedāvāto pakalpojumu adekvātuma uzraudzību un pārraudzību.
21. Komisija
apgalvo, ka Direktīvas 6. panta 1. punkts aizliedz lidostas vadības dienestiem prasīt pakalpojumu sniedzējiem tādas nodevas samaksu, kura nav maksa par lidostas objektu izmantošanu. Katrā ziņā Komisija, tāpat kā Grieķijas valdība, uzskata, ka nav skaidrs, uz kuriem pakalpojumiem faktiski attiecas apskatāmā nodeva, un nav arī skaidrības par izmantoto aprēķināšanas metodi. Savukārt LVD ir tiesības iekasēt nodevu par lidostas objektu izmantošanu, ja šī nodeva atbilst Direktīvas 16. panta 3. punktā minētajiem kritērijiem.
2)	Novērtējums
22. Direktīvas 6. pants vispārīgi noteic principu par pakalpojumu sniedzēju brīvu pieeju tirgum, lai tie varētu sniegt lidlauka pakalpojumus trešām pusēm. Direktīvas 16. pantā ir noteikti specifiskie nosacījumi, saskaņā ar kuriem pakalpojumu sniedzējiem jābūt pieejamiem lidostas objektiem, it sevišķi norādot, ka, “ja par pieeju lidostas objektiem ir jāmaksā, šo maksu nosaka saskaņā ar atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem kritērijiem”.
23. Šajā sakarā Tiesa spriedumā lietā Flughafen Hannover-Langenhagen
jau ir konstatējusi, ka no tā izriet, ka LVD patiešām ir tiesības iekasēt samaksu par pieeju lidostas objektiem
tādā apmērā, ko noteic saskaņā ar Direktīvas 16. panta 3. punktā izklāstītajiem kritērijiem, kas ņem vērā šī dienesta peļņas gūšanas intereses. Tiesa, gluži pretēji, noteica, ka minētā direktīva aizliedz noteikt pieejas maksu par iegūstamajām peļņas iespējām papildus maksai, kas jāmaksā par lidostas objektu izmantošanu (10) .
24. Var piebilst, ka Tiesa spriedumā minētajā lietā norādīja, ka “atsauce uz lidostas objektiem acīmredzami attiecas uz iekārtām un aprīkojumu, ko lidosta ir nodevusi [lietotāju] rīcībā”. Pēc manām domām, to nevajadzētu interpretēt pārāk šauri, secinot, ka šādu nodevu var uzlikt tikai par taustāmu objektu izmantošanu. Pēc manām domām, jēdziens “pieeja lidostas objektiem” drīzāk ir jāsaprot tā, ka tas attiecas arī uz LVD sniegtajiem pakalpojumiem, kas ir saistīti
ar šādu objektu izmantošanu (11) .
25. Līdz ar to turpmāk ir jānoskaidro, vai apskatāmā nodeva ir jāuzskata par tādu maksu par pieeju objektiem, kāda ir paredzēta minētajā spriedumā.
26. Šajā sakarā Portugāles valdība būtībā norāda, ka apskatāmā nodeva atbilst kompensācijai par sabiedriska lidostas (kura atbalsta civilo aviāciju) pakalpojuma sniegšanu un par sabiedriskā īpašuma izmantošanu un līdz ar to tā atbilst kompensācijai par vispārējo instalāciju, kā, piemēram, uzkopšanas, apgaismojuma, apkopes, apsardzes un citu instalāciju nodrošināšanu, tai pašā laikā arī ļaujot valdībai attīstīt sniegtos lidlauka pakalpojumus.
27. Lufthansa
savukārt apgalvo, ka, lai LVD varētu nodrošināt administratīvo pakalpojumu sniegšanu un uzraudzību, tai nav jāizmanto lidostas objekti un nav arī jāsniedz pakalpojumi un ka apskatāmā nodeva faktiski nav saistīta ar lidostas objektiem. Tas izriet no paša piemērojamā tiesību režīma, jo minētā nodeva tiek piemērota tikai attiecībā uz pakalpojumu sniedzējiem un nevis uz citiem lietotājiem. Tomēr lidostas objektus izmanto abas šīs lietotāju kategorijas. Tas tādēļ apliecina to, ka apskatāmo nodevu nevar būt jāmaksā par lidostas objektiem. Lufthansa
uzskata, ka šī nodeva drīzāk tiek uzlikta par iegūstamajām peļņas iespējām, un tādēļ situācija lietā pamata tiesvedībā ir tāda pati kā situācija lietā Flughafen Hannover-Langenhagen, kurā šāda nodeva tika aizliegta (12) .
28. Visbeidzot, Komisija apgalvo, ka lidlauka pakalpojumu sniedzējiem jau tiek uzliktas vairākas daļējas nodevas par to darbības veikšanai nepieciešamo objektu izmantošanu (kurus arī ir jāuztur un kuriem ir jābūt labā kārtībā) un ka tādēļ nodeva par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību šķiet nodeva par pašu lidostas pastāvēšanu un pakalpojumu sniedzējiem par to ir jāmaksā kopumā, kā rezultātā rodas divkārša aplikšana ar nodevu.
29. Kā es esmu norādījis iepriekš, lai saskaņā ar Direktīvas 16. panta 3. punktu varētu uzlikt nodevu, tā ir jāuzliek par lidostas objektu izmantošanu un nevis kā vispārīga nodeva par pieeju vai kā kāda veida “koncesijas nodeva”. Attiecībā uz Portugāles valdības apgalvojumu, ka minētā nodeva tiek maksāta par sabiedrisku lidostas pakalpojumu sniegšanu un par sabiedriska īpašuma izmantošanu, man jāsaka, ka pret to apmaiņā sniegtie pakalpojumi man šķiet samērā vispārīgi un attālināti no lidostas objektu faktiskās izmantošanas un tādēļ, pēc manām domām, šī nodeva ir pieejas maksa, kas tiek maksāta par piešķirtajām peļņas gūšanas iespējām (13) . Turklāt, pēc manām domām, apskatāmās nodevas aprēķināšanas metode zināmā mērā neatbalsta secinājumu, ka tā tiek maksāta kā atlīdzība par lidostas objektu izmantošanu, jo tā tiek noteikta kā fiksēta procentu likme no lidostā sniegto lidlauka pakalpojumu kopējā apgrozījuma. Tāpat iesniedzējtiesas atsaukšanās uz “administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību” neļauj pārliecinoši secināt, ka attiecīgā nodeva tiek maksāta par lidostas objektu izmantošanu.
30. Kaut gan es tādēļ uzskatītu, ka tāda nodeva, kāda tiek apskatīta šajā lietā, netiek maksāta par lidostas objektu izmantošanu Direktīvas 16. panta 3. punkta nozīmē, un tā šī iemesla dēļ neatbilst šim punktam, tomēr, tā kā Tiesai nav pieejama konkrētāka informācija, beigās lēmums par šo jautājumu jāpieņem iesniedzējtiesai.
31. Katrā ziņā, lai apskatāmā nodeva atbilstu Direktīvai 96/67, tai arī būtu jāizpilda nosacījums, ka tā ir noteikta saskaņā ar atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem kritērijiem, kā noteikts Direktīvas 16. panta 3. punktā, kas ir jautājums, ko es aplūkošu šo secinājumu turpmākajos punktos.
a) Nediskriminācija
32. Sākot ar šajā punktā noteikto nediskriminācijas prasību, es uzskatu, ka prima facie
apskatāmā nodeva šķietami neizpilda šo prasību, jo lietas dalībnieki ir vienis prātis, ka tā tiek piemērota vienīgi attiecībā uz pakalpojumu sniedzējiem, tajā pašā laikā no tās atbrīvojot lietotājus, kas veic pašpakalpojumus. Turklāt Tiesā iesniegtie dokumenti neliek domāt, ka attiecībā uz lietotājiem, kas veic pašpakalpojumus, tiek piemērota salīdzināma nodeva. Es neredzu, kā šāda nevienlīdzīga attieksme varētu tikt objektīvi attaisnota, un šādi attaisnojumi nav tikuši sniegti arī Tiesai iesniegtajos rakstiskajos apsvērumos.
33. Pēc manām domām, attiecībā uz veicamo analīzi par pieeju lidostas objektiem izejas punkts ir tāds, ka Lufthansa
(kā arī visu citu pakalpojumu sniedzēju), no vienas puses, un lietotāju, kuri veic pašpakalpojumus, no otras puses, situācijas ir juridiski un faktiski salīdzināmas. Kā apliecina Lufthansa
un Komisija, lidostas objektus izmanto gan pakalpojumu sniedzēji, gan arī lietotāji, kas veic pašpakalpojumus.
34. Šāda atšķirīga attieksme būtu objektīvi jāattaisno. Tomēr tas neizriet ne no i) valsts likumdošanas, ne arī no ii) lietas dalībnieku vai lietā iestājušos personu argumentiem un iii) arī es neesmu varējis noskaidrot jebkādus objektīvus iemeslus šai atšķirīgajai attieksmei. Ņemot vērā pastāvīgo judikatūru par diskriminācijas aizlieguma principu, es atzīmēju, ka līdzīgās situācijās nevar piemērot atšķirīgus noteikumus un dažādās situācijās nevar piemērot vienādus noteikumus (14) .
35. Tomēr Tiesas sēdē Portugāles valdība paskaidroja, ka lietotāji, kas veic pašpakalpojumus, netiek aplikti ar apskatāmo nodevu, jo faktiski tie tiek aplikti ar citu nodevu (ko tā dēvēja par “gaisa satiksmes nodevu”). Tā kā lietotājs, kas veic pašpakalpojumus, ir aviolīnija (vai aviosabiedrība), kas pati sev sniedz lidlauka pakalpojumus, Portugāles valdība piebilst, ka aviolīnijām vienmēr tiek uzlikta šāda nodeva (un tās līdz ar to maksā par lidostas objektu pastāvēšanu, uzturēšanu un izmantošanu). Tā apgalvo, ka šī nodeva attiecas uz tiem pašiem pakalpojumiem, uz kuriem attiecas apskatāmā nodeva, un līdz ar to lietotāji, kas veic pašpakalpojumus, būtu jāatbrīvo no apskatāmās nodevas, jo citādi tie tiktu divkārši apliktu ar nodokļiem.
36. Tomēr, pēc manām domām, šis apsvērums tiek izvirzīts pārāk vispārīgā veidā, un man jāatzīst, ka es neesmu pārliecināts, vai tas ir pietiekams, lai attaisnotu šķietamo diskrimināciju starp divām minētajām lietotāju kategorijām. Kaut gan nav skaidrs, uz kādiem specifiskiem pakalpojumiem attiecas katra no šīm nodevām un vai tās patiešām ir vienādas, tāpat arī nav pārskatāms, kā tiek aprēķinātas to attiecīgās likmes un kā šīs likmes atspoguļo attiecīgās izmaksas, un, attiecīgi, ciktāl šīs nodevas ir salīdzināmas.
b) Atbilstība
37. Sākumā man jāatzīmē, ka es saskatu problēmu tajā faktā, ka attiecīgā valsts tiesību norma, proti, dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punkts vispār nemin apskatāmās nodevas faktisko saturu.
38. Vēl jo vairāk, kā es paskaidrošu vēlāk, lai labotu šo problēmu – tas ir, lai noskaidrotu, tieši uz kādiem pakalpojumiem attiecas minētā nodeva un ciktāl tos var uzskatīt par tādiem, kas atbilst atbilstības kritērijam Direktīvas 16. panta 3. punktā, – Portugāles valdības rakstiskie un mutiskie apsvērumi man šķiet nepārliecinoši un neskaidri.
39. Lai nodeva atbilstu atbilstīgiem kritērijiem, tai jābūt saistītai ar izmaksām, kas LVD radušās sakarā ar tās objektu nodošanu pakalpojumu sniedzējiem un lietotājiem, kas veic pašpakalpojumus (15) . Faktiski es piekrītu ģenerāladvokāta Ležē [ Leger ] pieejai viņa secinājumos lietā Komisija/Vācija (16), saskaņā ar kuru atbilstības kritērija ievērošana, nosakot nodevas apmēru, ir būtisks apsvērums, lai nodrošinātu, ka nodeva patiešām tiek uzlikta kā atlīdzība par pieeju lidostas objektiem. Ja minētās nodevas apmērā tiktu ietvertas arī izmaksas, kas nav saistītas ar LVD izdevumiem par pieejas nodrošināšanu tās objektiem (kas, piemēram, ir izmaksas par objektu uzturēšanu, uz ko šajā lietā atsaucas Portugāles valdība), šī nodeva varētu tikt pārveidota par slēptu nodevu par pieeju tirgum, pretēji 16. panta 3. punktam tādā interpretācijā, kādu Tiesa sniegusi spriedumā lietā Flughafen Hannover-Langenhagen (17) .
40. Es secinu, ka lidostu vadības dienestiem ir jāaizliedz piemērot kāda veida “koncesijas nodeva” tā iemesla dēļ, ka visā Kopienā ir tikuši liberalizēti lidlauka pakalpojumi, jo ir skaidrs, ka šāda nodeva būtu pretrunā Direktīvai 96/67 un arī Tiesas sniegtajai šīs direktīvas interpretācijai. Tādēļ es piekrītu viedoklim, ka lidostas nedrīkst uzlikt nodevas, kas nav saistītas ar izmaksām un kuras ir kas līdzīgs papildu maksai. Turklāt, kā ir ticis norādīts iepriekš, Direktīvas ieviestais režīms ir iecerēts tādējādi, lai sniegtu brīvu pieeju lidlauka pakalpojumu tirgum, tai pašā laikā palīdzot faktiski samazināt un nevis palielināt, aviosabiedrību izmaksas.
41. Mana atbilde uz šo Portugāles valdības blakusargumentu vienlīdz labi varētu ietilpt manu secinājumu pirmajā, otrajā vai trešajā apakšpunktā – tas ir, attiecībā uz a) nediskrimināciju, b) atbilstību vai c) objektivitāti.
42. Šī valdība apgalvo, ka tā atšķirīgi attiecas pret lidostas lietotājiem un pakalpojumu sniedzējiem tāpēc, ka tā uzskata, ka šāda atšķirība faktiski pastāv, norādot, ka viens no Direktīvas pamatmērķiem ir samazināt aviolīniju (vai aviosabiedrību) izmaksas, ko cita starpā varētu panākt, palielinot pakalpojumu sniedzēju skaitu tirgū. Pēc tam tā tomēr piebilst, ka Lufthansa
argumentiem nav tiesiska pamata, jo nekur Direktīvas tekstā netiek minēts, ka Portugāles valdībai ir jāsamazina lidlauka pakalpojumu sniedzēju izmaksas, jo nekad nav pastāvējis mērķis samazināt arī to izmaksas.
43. Es nevaru piekrist šādai interpretācijai.
44. Direktīvas 96/67 mērķis bija pakāpeniski atvērt konkurencei Kopienu lidlauka pakalpojumu tirgu, tādējādi papildinot trešo liberalizācijas stadiju attiecībā uz pieeju EK gaisa transporta tirgum. Tas dabiski veicina gan lidlauka pakalpojumu tirgus, gan arī tajā darbojošos personu per se
efektivitāti. Ir skaidrs, ka tas, ka tiek izcelti lidlauka pakalpojumu sniedzēji – apgalvojot, ka “nekad nav pastāvējis mērķis samazināt” to izmaksas (es varētu piebilst, ka it sevišķi tās izmaksas, kas nav attaisnotas) –, šķiet pretrunā Direktīvas vispārīgajam mērķim. Beigu beigās, 16. panta 3. punktā noteiktajiem kritērijiem, kurus es šeit iztirzāju samērā padziļināti, ir specifiska loma, nodrošinot pakalpojumu sniedzējiem brīvu pieeju minētajam tirgum un nodrošinot, ka gaisa transporta infrastruktūra tiek izmantota lietderīgi.
45. Pēc manām domām, attiecīgo nodevu varētu uzskatīt par atbilstīgu, ja, piemēram, LVD to iekasētu, lai kompensētu administratīvos izdevumus, kas ir saistīti ar potenciālo pakalpojumu sniedzēju pieteikumu izskatīšanu, ko būtībā apgalvo Grieķijas valdība. Tomēr šķiet, ka šajā lietā tas tā nav. Turklāt, Lufthansa
piebilst, Valsts civilās aviācijas institūts iekasē trīs citas šādas administratīvas nodevas: i) vienu par licences saņemšanu, ii) otru par licences izsniegšanu un iii) trešo nodevu par jebkādiem licences grozījumiem.
46. Līdz ar to es, pirmkārt, nesaprotu, kā var uzskatīt, ka apskatāmā nodeva tiek noteikta saskaņā ar atbilstīgiem kritērijiem, ja tā nav saistīta ar izmaksām – tas ir, LVD izmaksām – un, otrkārt, ja tā tiek noteikta kā procentuāla daļa (3,5 %) no pakalpojumu sniedzēja apgrozījuma, ko var pielīdzināt nodoklim, un kas ļoti atgādina situāciju lietā Flughafen Hannover-Langenhagen (18), kurā nodeva tika balstīta uz peļņas gūšanas iespēju, kas rodas no pieejas lidlauka pakalpojumu sniegšanas tirgum, un ko Tiesa aizliedza. Es atzīmēju, ka Portugāles valdība nav varējusi pietiekami izskaidrot, kā šī procentu likme tika noteikta tieši tādā līmenī un kāpēc to nevajadzētu uzskatīt par patvaļīgu.
47. Ņemot vērā Tiesai pieejamo informāciju, es neuzskatu, ka šāds kritērijs ir atbilstīgs.
c) Objektivitāte
48. Turklāt secinājumi iepriekšējos punktos par to, vai apskatāmā nodeva un veids, kādā tā tiek noteikta (3,5 % apmērā no pakalpojumu sniedzēja apgrozījuma), var tikt uzskatīti par atbilstīgu kritēriju, var tikt mutatis mutandis piemēroti arī attiecībā uz šīs nodevas objektivitāti.
49. Lai apskatāmā nodeva būtu objektīva, tai ir jābūt balstītai uz attiecīgajiem lidostas objektiem un šo objektu raksturu, kā arī to, kā pakalpojumu sniedzējs šos objektus faktiski ir izmantojis.
50. Turklāt es piekrītu Lufthansa
teiktajam, ka fakts, ka procentu likme, kas tiek izmantota, lai noteiktu maksājamo apskatāmo nodevu, tiek aprēķināta, ņemot vērā Lufthansa
kopējo lidlauka pakalpojumu apgrozījumu – tas ir, ņemot vērā visus
lidlauka pakalpojumus –, arī nešķie t objektīvs, izņemot, ja LVD to var pienācīgi pamatot.
51. Man nav informācijas par nevienu dokumentu vai faktu, kas atklātu to, kā tiek noteikta nodevas likme, un līdz ar to es nevaru secināt, ka šī nodeva ir saistīta ar kaut kādiem LVD izdevumiem. Drīzāk, kā es norādīju iepriekš, to tikpat labi varētu interpretēt tādējādi, ka tā atspoguļo LVD plānotos ienākumus.
52. Līdz ar to attiecībā uz nosacījumu, ka nodeva jānosaka saskaņā ar atbilstīgiem un objektīviem kritērijiem, no iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem skaidri izriet, ka apskatāmā nodeva jāmaksā kā lietotāja apgrozījuma procentu daļa un tā nav nekādi saistīta ar un tā neatspoguļo LVD faktiskās izmaksas par administratīvo pakalpojumu un uzraudzības sniegšanu. Arī šajā sakarā man jākonstatē, ka nešķiet, ka apskatāmā nodeva atbilstu Direktīvas 16. panta 3. punkta kritērijiem.
d) Atklātība
53. Apskatāmo nodevu var raksturot kā atklātu, ja pastāv pārskatāma saistība starp veidu, kādā tiek noteikta maksājamās nodevas likme (tas ir, kā 3,5 % no Lufthansa
lidlauka pakalpojumu apgrozījuma) un faktiski sniegtajiem pakalpojumiem, par kuriem tā ir jāmaksā.
54. Attiecībā uz maksājamās nodevas likmes noteikšanas atklātību valsts tiesību normas nenoteic, tieši par kādiem sniegtajiem pakalpojumiem tā tiek uzlikta, un arī Portugāles valdība attiecībā uz šo jautājumu nesniedza ļoti pārliecinošu atbildi. Kad Portugāles valdībai tika lūgts paskaidrot, kas tieši ir šie pakalpojumi, tā vienkārši paskaidroja, ka apskatāmā nodeva ir quid pro quo
par to, ka tiek nodrošināta pieeja vispārējām instalācijām, kā, piemēram, uzkopšanas, apgaismojuma, apkopes, apsardzes un citām instalācijām.
55. Vēl jo vairāk, Lufthansa
apgalvo, ka LVD tai nav sniegusi ne mazākos publiskos paskaidrojumus par apskatāmās nodevas iekasēšanu un aprēķināšanu, kaut gan Lidostas lietotāju komiteja šajā sakarā tika izdevusi atkārtotus negatīvus atzinumus. Lufthansa
apgalvo arī, ka tā nezina, kā tiek izmantoti šie ienākumi, lai varētu izdarīt secinājumus par to attaisnojamību un vēl jo mazāk par to likumīgumu.
56. Šādā gadījumā man šķiet, ka saistība starp attiecīgajiem pakalpojumiem un aprēķinu metodi nepavisam nav acīmredzama un atklāta. Turklāt šis jautājums netika izskaidrots arī tiesas sēdē.
57. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, es uzskatu, ka tāda nodeva, kādu apraksta iesniedzējtiesa, neatbilst Direktīvai un it sevišķi tās 6. pantam un 16. panta 3. punktam, jo nav ticis pierādīts, ka tā ir nodeva, kas tiek maksāta par lidostas objektu izmantošanu, un ka tā tiek noteikta saskaņā ar atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem kritērijiem. Tomēr iesniedzējtiesai, kurai atšķirībā no Eiropas Kopienu Tiesas šajā lietā ir pieejami visi vērā ņemamie fakti, ir jākonstatē, vai, ņemot vērā šos faktus, apskatāmā nodeva atbilst dažādajiem minētajiem kritērijiem.
58. Attiecībā uz iesniedzējtiesas atsauci uz EKL 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu un EKL 4. pantu pietiek atgādināt, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru šie panti neizveido pilnīgu un noslēgtu materiālo tiesību sistēmu, bet vienīgi nosaka vispārīgus mērķus, kas jāsasniedz Kopienām un dalībvalstīm (19) . Tādēļ uz šiem pantiem var atsaukties tikai interpretācijas mērķiem saistībā ar citiem noteikumiem, kas īsteno to saturu, bet tikai uz to pamata nevar apstrīdēt apskatāmās nodevas maksāšanu.
59. Tādēļ es iesaku uz pirmajiem trīs jautājumiem atbildēt, ka tādas naudas summas, kas saskaņā ar 1999. gada 30. jūlija dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktu un 1990. gada 21. marta dekrēta‑likuma Nr. 102/90 18. panta 2. punktu (redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1999. gada 26. jūlija dekrētu‑likumu Nr. 280/99) tiek pieprasītas kā nodevas par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību, ja tās tiek maksātas kā vispārējas nodevas par pieeju un nevis tieši par lidostas objektu izmantošanu un ja tās nav noteiktas saskaņā ar atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem kritērijiem, ir pretrunā Direktīvai 96/67 un it sevišķi tās 6. pantam un 16. panta 3. punktam. Tomēr valsts tiesa ir tā, kurai, ņemot vērā lietas faktus, pievēršot uzmanību apskatāmās nodevas faktiskajam uzstādījumam un mērķim, ir jānoteic, vai šī nodeva faktiski tiek maksāta par lidostas objektu izmantošanu un vai kritēriji, saskaņā ar kuriem šī nodeva tiek noteikta, atbilstoši Direktīvas 16. panta 3. punktam ir atbilstīgi, objektīvi, atklāti un nediskriminējoši.
B – Ceturtais jautājums
60. Pamata tiesvedības kontekstā iesniedzējtiesa arī būtībā cenšas noskaidrot, vai prasība samaksāt naudas summu kā apskatāmo nodevu saskaņā ar attiecīgajiem noteikumiem var tikt uzskatīta par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu EKL 82. panta izpratnē.
61. Tomēr iesniedzējtiesa Tiesai nav iesniegusi gandrīz nekādu informāciju, kas ļautu veikt šī jautājuma izvērtējumu. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesa nevar pieņemt nolēmumu par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu, ja Tiesai nav pieejami faktiskie vai juridiskie materiāli, kas tai nepieciešami, lai tā uz tai iesniegtajiem jautājumiem varētu sniegt noderīgu atbildi (20) .
IV – Secinājumi
62. Tādējādi es uzskatu, ka Tiesai šajā lietā uz Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
iesniegtajiem jautājumiem ir jāatbild šādi:
Tādas naudas summas, kā tās, kas saskaņā ar 1999. gada 30. jūlija dekrēta Nr. 12/99 10. panta 1. punktu un 1990. gada 21. marta dekrēta‑likuma Nr. 102/90 18. panta 2. punktu (redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1999. gada 26. jūlija dekrētu‑likumu Nr. 280/99) tiek pieprasītas kā nodevas par administratīvajiem pakalpojumiem un uzraudzību, ja tās tiek maksātas kā vispārējas nodevas par pieeju un nevis tieši par lidostas objektu izmantošanu un ja tās nav noteiktas saskaņā ar atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem kritērijiem, ir pretrunā Padomes 1996. gada 15. oktobra Direktīvai 96/67/EK par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās un it sevišķi tās 6. pantam un 16. panta 3. punktam.
Valsts tiesai, ņemot vērā lietas faktus, pievēršot uzmanību apskatāmās nodevas faktiskajam uzstādījumam un mērķim, ir jānoteic, vai šī nodeva faktiski tiek maksāta par lidostas objektu izmantošanu un vai kritēriji, saskaņā ar kuriem šī nodeva tiek noteikta, atbilstoši Direktīvas 16. panta 3. punktam ir atbilstīgi, objektīvi, atklāti un nediskriminējoši.
(1) .
(2)
–	OV L 272, 36. lpp.
(3)
–	Attiecībā uz dažu terminu, kurus es izmantošu visu secinājumu garumā, definīciju, Direktīvas 2. pants cita starpā noteic, ka: “c) “lidostas vadības dienests”
[(turpmāk tekstā – arī “LVD”)] ir dienests, kuram saskaņā ar valsts normatīviem aktiem ir noteikts uzdevums [..] vadīt un pārvaldīt lidostas infrastruktūras, kā arī koordinēt un kontrolēt dažādo attiecīgajā lidostā vai lidostu sistēmā esošo operatoru darbību; [..] f) “pašpakalpojumi”
ir situācija, kad lidostas lietotājs tieši sniedz sev vienas vai vairāku kategoriju lidlauka sniegtos pakalpojumus un par to sniegšanu neslēdz nekādu līgumu ar kādu trešo pusi; [..] g) “lidlauka pakalpojumu sniedzējs”
ir fiziska vai juridiska persona, kas trešām pusēm sniedz vienas vai vairāku kategoriju lidlauka sniegtos pakalpojumus” (mans uzsvars).
(4)
–	Diário da República
I, 23.7.1999., A sērija, Nr. 170, 4588. lpp.
(5)
–	Diário da República
I, 30.7.1999., B sērija, Nr. 176, 4922. lpp.
(6)
–	Šī tiesību norma oriģinālvalodā noteic: “A taxa de assistência administrativa em terra e supervisão é devida pelos prestadores de serviços e será definida em função do volume de negócios realizado, por aplicação de um valor percentual.”
(7)
–	Tas ir, saskaņā ar 2003. gada 16. oktobra spriedumu lietā C‑363/01 Flughafen Hannover-Langenhagen
( Recueil, I‑11893. lpp.) Lufthansa apgalvo, ka apskatāmā nodeva ir jāuzskata par maksu par pieeju tirgum.
(8)
–	Lai izšķirtu starp tiem, kuri sniedz lidlauka pakalpojumus trešām pusēm, un lidostas lietotājiem, kuri veic pašpakalpojumus, es atsaukšos uz pakalpojumu sniedzējiem un lietotājiem, kas veic pašpakalpojumus. Katrā ziņā šie jēdzieni ir detalizētāk izskaidroti iepriekš 3. zemsvītras piezīmē.
(9)
–	Iepriekš minēts 7. zemsvītras piezīmē.
(10)  –	Skat. turpat, 63. punkts.
(11)  –	Turpat, 40. punkts.
(12)
–	Iepriekš minēta 7. zemsvītras piezīmē.
(13)  –	Šajā sakarā skat. iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Flughafen Hannover-Langenhagen, 42. un 43. punkts.
(14)
–	Skat. inter alia
1997. gada 17. jūlija spriedumu lietā C‑354/95 National Farmers’ Union  u.c. ( Recueil, I‑4559. lpp., 61. punkts) un 2003. gada 2. oktobra spriedumu lietā C‑148/02 Garcia Avello
( Recueil, I‑11613. lpp., 31. punkts).
(15)
–	Skat. ģenerāladvokāta Ležē [ Léger ] secinājumus lietā C‑386/03 Komisija/Vācija (2005. gada 14. jūlija spriedums, Krājums, I‑6947. lpp., 72. punkts), un ģenerāladvokāta Mišo [ Mischo ] secinājumus iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minētajā lietā Flughafen Hannover-Langenhagen, 24. punkts.
(16)
–	Iepriekš minēti 15. zemsvītras piezīmē, 74. punkts.
(17)
–	Iepriekš minēts 7. zemsvītras piezīmē.
(18)
–	Iepriekš minēts 7. zemsvītras piezīmē.
(19)  –	Šajā sakarā citu starpā skat. 1999. gada 21. septembra spriedumu lietā C‑378/97 Wijsenbeek
( Recueil, I‑6207. lpp.) un 2000. gada 3. oktobra spriedumu lietā C‑9/99 Échirolles Distribution
( Recueil, I‑8207. lpp.).
(20)
–	Skat. cita starpā 1995. gada 15. decembra spriedumu lietā C‑415/93 Bosman  u.c. ( Recueil, I‑4921. lpp., 61. punkts), 2000. gada 9. marta spriedumu lietā C‑437/97 EKW Wein & Co
( Recueil, I‑1157. lpp., 52. punkts) un 2000. gada 13. jūlija spriedumu lietā C‑36/99 Idéal tourisme
( Recueil, I‑6049. lpp., 20. punkts).