62002CC0183_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Comunidad Autónoma del País Vasco
(turpmāk tekstā – “Basku zeme”) un Territorio Histórico de Álava, autonoma pašvaldība, kas atrodas Basku zemē un kam ir likumdošanas tiesības nodokļu jomā (turpmāk tekstā – “ Álava ”), 90. gados atbalstīja divus ražošanas uzņēmumus Alavā [ Álava ], piešķirot tiem subsīdijas un nodokļu atvieglojumus.
2. Daewoo Electronics Manufacturing España SA ( Demesa ) Alavā uzbūvēja ledusskapju rūpnīcu. Ramondín SA
un Ramondín Cápsulas SA (2) šajā pašā vietā savukārt nodibināja savus uzņēmumus, kas ražo vīna un dzirkstošā vīna pudeļu korķus.
3. Abos gadījumos Komisija uzskatīja, ka atbalsta pasākumi ir uzskatāmi par prettiesisku valsts atbalstu, un pieprasīja to atmaksāt (3) . Pirmās instances tiesa ar 2002. gada 6. marta spriedumu (4) daļēji atcēla Komisijas lēmumu, kas attiecas uz atvieglojumiem, kuri piešķirti Demesa . Ar citu tajā pašā dienā pieņemtu spriedumu (5) Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt tiesību aktu, kas iesniegta par lēmumu, kurš attiecas uz pasākumiem, kas veikti attiecībā uz Ramondín .
4. Iesniedzot šīs četras apelācijas sūdzības, uzņēmumi, kas saņēmuši atbalstu, un Álava
apstrīd Pirmās instances tiesas spriedumus, jo ar tiem netika atcelti Komisijas lēmumi. Prāva ir saistīta ar četrām lietām, kas attiecas uz tādas Álava
piešķirtās nodokļu atlaides vērtējumu, kura ir 45 % no summas, kas ieguldīta uzņēmuma izveidošanas laikā. Lietās C‑186/02 P un C‑188/02 P, kas ir saistītas ar valsts atbalstu, kurš piešķirts Ramondín, jautājums turklāt ir par to, vai jaunizveidotajiem uzņēmumiem likumīgi ir samazināta ar nodokli apliekamā pamatsumma.
5. Lai gan Tiesā izskatāmās lietas vēl joprojām nav apvienotas, šķiet lietderīgi apelācijas sūdzības izskatīt kopā vienos secinājumos, jo visas lietas lielā mērā ir saistītas ar vieniem un tiem pašiem tiesību jautājumiem. Tajās radās jautājumi galvenokārt par to, vai Tiesa un Pirmās instances tiesa Álava
piešķirtos nodokļu atvieglojumus pamatoti kvalificējusi kā valsts atbalstu, vai Komisija ir nepareizi izmantojusi pilnvaras un vai tā nav ievērojusi tiesiskās paļāvības aizsardzību.
II – Apstrīdētie nodokļu atvieglojumi
6. Sprieduma Demesa
8. punktā un sprieduma Ramondín
4. punktā Pirmās instances tiesa ir aplūkojusi tiesisko regulējumu, kas attiecas uz nodokļu atlaidi 45 % apmērā, kas piemērojams Alavā:
“Sestais papildnoteikums 1994. gada 20. decembra [dokumentā] Norma Foral
Nr. 22/1994 par Territorio Histrico de Álava
1995. gada budžeta izpildi ( Boletín Oficial del Territorio Histrico de Álava
(turpmāk tekstā – “ BOTHA ”) Nr. 5, 1995. gada 13. janvāris) ir formulēts šādi:
“Ieguldījumiem jaunos pamatlīdzekļos, kas veikti laikā no 1995. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim un kas pārsniedz 2,5 miljardus ESP, saskaņā ar Diputación Foral de Álava
līgumu tiks piešķirta nodokļu atlaide 45 % apmērā no ieguldījumu summas, kuru nosaka Diputación Foral de Álava
un kura piemērojama galīgajai maksājamai nodokļa summai.
Samazinājumu, ko nepiemēros nodokļa nelielo apmēru dēļ, varēs piemērot deviņu gadu laikā no gada, kurš seko Diputación Foral de Álava
līguma noslēgšanas gadam.
Šajā Diputación Foral de Álava
līgumā būs noteikti termiņi un ierobežojumi, kas piemērojami katrā atsevišķā gadījumā.
Priekšrocības, kas piešķirtas saskaņā ar šo normu, nav savienojamas ne ar kādām citām nodokļu priekšrocībām, kuras piešķirtas saistībā ar tiem pašiem ieguldījumiem.
Diputación Foral de Álava
noteiks arī ieguldījumu procesa ilgumu, kas varēs aptvert ieguldījumus, kuri veikti ieguldījumu projekta sagatavošanas stadijā.””
7. 1996. gada 5. jūlija Norma Foral
Nr. 24/1996 26. pantā (1996. gada 9. augusta BOTHA
Nr. 90) ir paredzēts, ka, ievērojot dažus nosacījumus, ar nodokli apliekamo pamatsummu vairākus gadus pēc kārtas var pakāpeniski samazināt (6) .
III – Fakti un process lietās C‑183/02 P un C‑187/02 P ( Demesa )
A – Fakti, administratīvā procedūra un Komisijas lēmums
8. Faktus un procedūru līdz Komisijas lēmuma pieņemšanai – ciktāl tiem ir nozīme attiecībā uz apelācijas sūdzību – īsumā var izklāstīt šādi (7) .
9. 1996. gada 13. martā Basku zemes iestādes un Daewoo Electronics Co . Ltd, kas ir Demesa
mātessabiedrība (turpmāk tekstā – “ Deawoo Electronics ”), parakstīja līgumu, kurā Daewoo Electronics
uzņēmās Basku zemē izveidot ledusskapju rūpnīcu. Basku zemes iestādes savukārt uzņēmās atbalstīt šo projektu, piešķirot subsīdijas. Līgumā bija paredzēts veikt ieguldījumu ESP 11 835 600 000 apmērā (apmēram 71 miljons EUR) un izveidot 745 darba vietas. Demesa
rūpnīcu sāka būvēt 1996. gada novembrī.
10. Papildus Basku zemes piešķirtajām subsīdijām, kam vairs nav izšķirošas nozīmes saistībā ar apelācijas sūdzību, Álava
ar 1997. gada 21. oktobra Lēmumu Nr. 737/1997 atbilstoši Norma Foral
Nr. 22/1994 piešķīra Demesa
nodokļu atlaidi 45 % apmērā no ieguldījumu summas.
11. Pēc tam, kad 1996. gada jūnijā Komisija bija saņēmusi sūdzības no vairākām Sadzīves preču ražotāju federācijām, tā uzsāka administratīvo procedūru, kas tika pabeigta 1999. gada 24. februārī, pieņemot Lēmumu 1999/718 (8) .
12. Minētā lēmuma 1. panta d) punktā Komisija ir secinājusi, ka nodokļu atlaide 45 % apmērā ir valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu. Saskaņā ar šī lēmuma 2. panta 1. punkta b) apakšpunktu Spānijas Karalistei ir jāveic pasākumi, kas vajadzīgi, lai atceltu nodokļu atlaides saņēmējam radītās priekšrocības.
B – Pirmās instances tiesas spriedums
13. Sprieduma Demesa
144.–170. punktā Pirmās instances tiesa ir noraidījusi pamatus, kas izvirzīti, lai apstrīdētu minētos lēmuma noteikumus. Tajā jo īpaši ir noteikts, ka Komisija pasākumu pamatoti uzskatīja par selektīvu pasākumu, jo Alavas iestādēm ir dota zināma diskrecionārā vara, pieņemot lēmumu par nodokļu atlaides piešķiršanu, un ka no šī pasākuma labumu gūst tikai lieli uzņēmumi, kas var ieguldīt vismaz 2,5 miljardus ESP. Pirmās instances tiesa turklāt ir noraidījusi apgalvojumu, ka pasākums ir pamatots, ņemot vērā nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.
14. Pirmās instances tiesa sava sprieduma 233.–239. punktā ir secinājusi, ka atbalsta saņēmēji saistībā ar nodokļu atlaidi nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.
C – Apelācijas sūdzības un tiesvedība Tiesā
15. Demesa
(C-183/02 P) un Álava
(C-187/02 P) 2002. gada 16. maijā iesniedza atsevišķas apelācijas sūdzības par Pirmās instances tiesas spriedumu. Ar 2003. gada 23. oktobra rīkojumu Tiesa ļāva Basku zemei iestāties lietā C‑187/02 P, atbalstot Álava
prasījumus. Prasītāju prasījumi Tiesai lietās C‑183/02 P un C‑187/02 P ir šādi:
1) atcelt Pirmās instances tiesas 2002. gada 6. marta spriedumu apvienotajās lietās T‑127/99, T‑129/99 un T‑148/99,
2) atbilstoši prasījumiem pirmajā instancē nolemt atcelt 1999. gada 24. februāra lēmuma 1. panta d) punktu un 2. pantu,
3) pakārtoti – nosūtīt lietu Pirmās instances tiesai un
4) piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
16. Basku zemes prasījumi Tiesai lietā C‑187/02 P ir šādi:
1) atcelt Pirmās instances tiesas 2002. gada 6. marta spriedumu, ciktāl tajā atzīts, ka nodokļu atlaide 45 % apmērā no ieguldījumu summas atbilstoši Norma Foral
Nr. 22/1994 ir uzskatāma par valsts atbalstu EKL 87. panta nozīmē, un
2) piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
17. Komisijas prasījumi Tiesai lietās C‑183/02 P un C‑187/02 P ir šādi:
1) apelācijas sūdzības noraidīt un
2) piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
18. Sākotnēji Demesa
prasība bija balstīta uz trim pamatiem – pirmkārt, to, ka nodokļu atlaide juridiski kļūdaini kvalificēta kā valsts atbalsts, otrkārt, to, ka šī atlaide juridiski kļūdaini kvalificēta kā jauns atbalsts un, treškārt, uz juridiski kļūdainu atteikumu piemērot tiesiskās paļāvības aizsardzības principu. Ar 2004. gada 20. februāra vēstuli Demesa
atsauca pirmo un otro pamatu.
19. Arī Álava
sākumā norādīja uz juridiskām kļūdām, uz kurām Demesa
atsaukusies pirmajā un otrajā pamatā, bet pēc tam ar 2004. gada 20. februāra vēstuli tā daļēji atsauca pirmo pamatu un pilnībā atsauca otro pamatu. Álava
turklāt savas apelācijas sūdzības pamatojumam atsaucas uz to, ka, pārbaudot faktu, vai Komisija, iespējams, ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, spriedumā nav norādīts pamatojums.
IV – Fakti un process lietās C‑186/02 P un C‑188/02 P ( Ramondín )
A – Fakti, administratīvā procedūra un Komisijas lēmums (9)
20. 1997. gadā Ramondín
nolēma tam piederošo pudeļu korķu ražošanas uzņēmumu no Logroño
( Comunidad Autónoma de La Rioja
[Larjohas autonomā pašvaldība] – turpmāk tekstā – “ La Rioja ”) pārcelt uz Lagvardiju, kas atrodas Alavā. Ar Lēmumu Nr. 738/1997 Álava
piešķīra Ramondín
nodokļu atlaidi 45 % apmērā no ieguldījumu summas, kas izlietoti uzņēmuma pārvietošanai uz Alavu. Turklāt Ramondín
kā jaunizveidotam uzņēmumam tika piemērots ar nodokli apliekamās pamatsummas samazinājums.
21. Ņemot vērā La Rioja
iesniegto sūdzību par šiem atbalsta pasākumiem, Komisija ierosināja administratīvo procedūru, kas tika pabeigta 1999. gada 22. decembrī, pieņemot Lēmumu 2000/795 (10) .
22. Minētā lēmuma 2. panta a) un b) punktā Komisija atzina, ka valsts atbalsts, kas Ramondín
piešķirts kā ar nodokli apliekamās pamatsummas samazinājums, un daļēji arī valsts atbalsts, kas izpaudās kā nodokļu atlaide 45 % apmērā no ieguldījumu summas, nav saderīgs ar kopējo tirgu. Spānijas Karalistei saskaņā ar lēmuma 3. panta 1. punktu valsts atbalsts ir jāatmaksā.
B – Pirmās instances tiesas spriedums
23. Pirmās instances tiesa noraidīja Ramondín
un Álava
prasības. Sprieduma 23.–65. punktā, tieši tāpat kā minētajā sprieduma Demesa
daļā, pamatojuma veidā tā apstiprināja, ka Komisija pamatoti nodokļu atlaidi uzskatīja par selektīvu pasākumu, kas nav attaisnojams, ņemot vērā nodokļu sistēmas raksturu un struktūru.
24. Pirmās instances tiesa turklāt noraidīja pamatu, saskaņā ar kuru Komisija nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, pārbaudot pasākumu valsts atbalsta uzraudzības ietvaros, tā vietā lai ieteiktu veikt harmonizācijas pasākumus, pamatojoties uz EKL 96. un 97. pantu (sprieduma 84. un 85. punkts).
C – Apelācijas sūdzības un tiesvedība Tiesā
25. 2002. gada 15. un 16. maijā Ramondín
(C‑186/02 P) un Álava
(C‑188/02 P) par Pirmās instances spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību. Ar 2003. gada 6. marta rīkojumu Tiesa atļāva La Rioja
iestāties apvienotajās lietās C‑186/02 P un C‑188/02 P, atbalstot Komisijas prasījumus. Prasītāju prasījumi Tiesai apvienotajās lietās C‑186/02 P un C‑188/02 P ir šādi:
1) atcelt Pirmās instances tiesas 2002. gada 6. marta spriedumu apvienotajās lietās T‑92/00 un T‑103/00,
2) atcelt Lēmumu 2000/795, ciktāl nodokļu atvieglojumi, kas piešķirti Ramondín
SA un Ramondín Cápsulas SA
un kas paredzēti Norma Foral Nr. 22/1994 un Norma Foral
Nr. 24/1996, atzīti par nesaderīgiem ar kopējo tirgu un ciktāl Spānijas Karalistei piespriests tos atgūt,
3) piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
26. Komisijas, kā arī La Rioja
prasījumi Tiesai apvienotajās lietās C‑186/02 P un C‑188/02 P ir šādi:
1) apelācijas sūdzības noraidīt un
2) piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
27. Ar 2004. gada 18. februāra vēstuli Ramondín
atsauca trīs no četriem sākumā izvirzītajiem pamatiem. Ramondín
izvirza iebildumu tikai par to, ka Komisija, iespējams, nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, faktiski veicot nodokļu tiesību aktu harmonizāciju atbalsta uzraudzības ietvaros.
28. Pēc dažu pamatu atsaukšanas, kas tika darīta zināma ar 2004. gada 20. februāra vēstuli, Álava
savu apelācijas sūdzību lietā C‑188/02 P balstījusi uz tiem pašiem pamatiem, kurus tā izvirzījusi lietā C‑187/02 P.
V – Juridiskais novērtējums
A – Par EKL 87. panta pārkāpumu
1. Lietas dalībnieku argumenti
29. Abās tiesvedībās lietās C‑187/02 P un C‑188/02 P, izvirzot vienus un tos pašus argumentus, tiek apgalvots, ka Komisija un Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, nodokļu atlaidi un – lietā C‑188/02 P – arī ar nodokli apliekamās pamatsummas samazinājumu kvalificējot kā valsts atbalstu EKL 87. panta 1. punkta nozīmē.
30. Prasītājas sākotnēji tomēr apstrīdēja Pirmās instances tiesas secinājumus attiecībā uz pasākumu selektīvo raksturu un to pamatotību, ņemot vērā nodokļu sistēmas raksturu un struktūru.
31. Savos paziņojumos par atsaukšanu prasītājas vienprātīgi norāda, ka pamats tiek daļēji atsaukts. Daļējas atsaukšanas iemesls ir tāds, ka Komisija pēc šajā gadījumā apstrīdētā lēmuma pieņēma divus citus lēmumus, kuros tā normas par nodokļu atlaidi (11) un ar nodokli apliekamās pamatsummas samazinājumu (12) kvalificēja kā valsts atbalstu. Pirmās instances tiesā (13) tiek izskatītas četras prasības par Komisijas lēmumiem (ko iesniegusi arī Álava ). Prasītājas, izmantojot daļēju atsaukšanu, vēlas novērst to, ka Tiesa jau saistībā ar šīm tiesvedībām, kas attiecas uz konkrētu individuālu valsts atbalstu, pārbauda to, vai atbalsta shēmas ir saistītas ar EKL 87. panta pārkāpumu. Prasītājas uzskata, ka vispirms apstrīdētie nodokļu noteikumi bija jānovērtē Pirmās instances tiesai tiesvedībās, kas tieši saistītas ar šīm normām.
32. Prasītājas apstiprina, ka pamats tiek saglabāts tikai tiktāl, ciktāl runa ir par EKL 87. panta kļūdainu piemērošanu, un posmā, kurā pasākums vēl nav kvalificēts kā valsts atbalsts. Tiesai vajadzētu pārbaudīt, vai tādi pasākumi kā nodokļu tiesību normas, saskaņā ar kurām tiek mēģināts sasniegt ražošanas politikas mērķus, vispār ietilpst EKL 87. panta piemērošanas jomā.
33. Pirmās instances tiesa patiešām konstatēja, ka, ņemot vērā šos apstākļus, pasākumi nezaudē savu valsts atbalsta raksturu. Tai tomēr šo argumentu nevajadzēja novērtēt saistībā ar EKL 87. panta piemērošanas nosacījumiem. Būtiskākais jautājums ir par to, vai tiesību akti par valsts atbalstu šādam nodokļu tiesiskajam regulējumam bija piemērojami jau tad, kad vēl nebija pieņemti ECOFIN
Padomes 1997. gada 1. decembra secinājumi (14) un Komisijas 1998. gada 10. decembra paziņojums par valsts atbalstu reglamentējošo normu piemērošanu pasākumiem, kas attiecas uz uzņēmumu aplikšanu ar tiešajiem nodokļiem (15) .
34. Komisija un La Rioja
savos apsvērumos par daļēju atsaukšanu atbalsta viedokli, ka prasītājas vienkārši pārformulējušas savus sākotnējos argumentus. Tās uzsver, ka Pirmās instances tiesai nevajadzēja sākumā lemt par atbalsta shēmas kvalifikāciju. Prasītāju mērķis ir cik vien iespējams aizkavēt lēmuma pieņemšanu par galveno jautājumu. Tiesai tagad vajadzētu atrisināt pamata strīdu, lai tās juridisko viedokli varētu ņemt vērā Pirmās instances tiesā notiekošajās tiesvedībās, kas apturētas līdz Tiesas lēmuma pieņemšanai šajās lietās.
2. Vērtējums
35. Prasītāju argumenti par daļēju atsaukšanu ir neskaidri – tādēļ ir nepieciešams, lai Álava
pārstāvis tiesas sēdē sniegtu papildu paskaidrojumus. Kā var spriest, prasītājas tomēr vairs neapstrīd Pirmās instances tiesas secinājumus, ka nodokļu atlaide un ar nodokli apliekamās pamatsummas samazinājums ir selektīvi pasākumi, kas tādējādi ir labvēlīgi dažiem uzņēmumiem vai dažiem produktiem EKL 87. panta 1. punkta nozīmē, kas nav attaisnojami, ņemot vērā nodokļu sistēmas raksturu vai struktūru.
36. Álava
pārstāvis tiesas sēdē atsaucās uz kādu prasības pieteikuma daļu, kas saistīta ar izmaiņām pasākuma selektīvajā raksturā. Tajā ir norādīts, ka minimālais ieguldījumu apmērs, kas ir izvirzīts kā nosacījums nodokļu atlaides piešķiršanai, ir objektīvs kritērijs, kas atspoguļo konkrētas ekonomikas politikas izvēli. Šis arguments tomēr ir jāaplūko saistībā ar pavisam citu situāciju, ņemot vērā paziņojumu par daļēju atsaukšanu. Turpmāk šis arguments norāda uz to, ka nodokļu tiesiskais regulējums, kam ir ekonomiski politisks mērķis, jau no paša sākuma neietilpa EKL 87. panta piemērošanas jomā.
37. Prasītāju nodoms šajās tiesvedībās vairs neizvirzīt jautājumu par valsts atbalsta shēmas selektīvo raksturu izpaužas arī tādējādi, ka prasītājas atsaucas uz to, ka atbalsta shēmas atbilstību EKL 87. pantam, iespējams, loģiskāk ir pārbaudīt Pirmās instances tiesā, kas ar šiem jautājumiem nodarbojas tieši.
38. Tiesai ir jāņem vērā šis lietas dalībnieku nodoms, un tā vairs nevar šajās lietās pārbaudīt, vai Komisijas lēmumā un Pirmās instances tiesas spriedumos, pasākumus kvalificējot kā selektīvus pasākumus, nav pieļauta juridiska kļūda.
39. Žēl, ka, ņemot vērā procesa struktūru, šo tiesību jautājumu, kas ir jāizlemj iepriekš vairākās tiesvedībās Pirmās instances tiesā, nevar atrisināt galīgi. Procesuālajās tiesībās Tiesai tomēr nav piešķirtas nekādas izvērtēšanas pilnvaras jautājumā par to, vai tā var atļaut atsaukt pamatu. Saskaņā ar Reglamenta 118. pantu un 78. pantu, (pilnībā) atsaucot apelācijas sūdzību, lieta savukārt automātiski tiek izslēgta no reģistra. No tā izriet, ka, minētās normas piemērojot daļējai atsaukšanai, Tiesa visdrīzāk nevar lemt par atsauktajām daļām. Galu galā tādā veidā izpaužas dispozitivitātes princips.
40. Papildus vienīgi jānorāda, ka šo procesuālo izmaiņu rezultātā netiek kavēta valsts atbalstu reglamentējošo Kopienas tiesību aktu īstenošana, kā to ļauj noprast Komisija. Ja neviens no pamatiem nav atbilstošs, šajos procesos pieņemtie apstrīdētie lēmumi kļūst par galīgiem lēmumiem, tiklīdz Tiesa pasludina spriedumu, ja vien Pirmās instances tiesa nav atcēlusi šos lēmumus. Valsts atbalsts, uz kuru attiecas šie lēmumi, katrā ziņā ir jāatmaksā, pat ja citos Pirmās instances tiesā notiekošajos procesos atklātos, ka piemērojamais nodokļu tiesiskais regulējums faktiski nav uzskatāms par valsts atbalstu (16) . Tā kā Kopienu tiesās iesniegtām prasībām nav apturošas iedarbības, visi lēmumi, kuros Komisija ir uzdevusi atmaksāt valsts atbalstu, noteikti ir nekavējoties jāizpilda, neņemot vērā iesniegtās prasības, ja tiesa nav izdevusi rīkojumu par izpildes apturēšanu.
41. Atliek vien noskaidrot, vai tā šī pamata daļā, ko lietas dalībnieki nav atsaukuši ar paziņojumu par daļēju atsaukšanu, faktiski tika izvirzīta Pirmās instances tiesā notiekošajā tiesvedībā, vai arī prasībā ir izvirzīts jauns nepieņemams pamats.
42. Apelācijas tiesvedībā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesa ir pilnvarota izvērtēt tikai tiesību jautājumus, kas saistīti ar pirmajā instancē izvirzītajiem argumentiem (17) . Ja lietas dalībnieks varētu Tiesā pirmoreiz izvirzīt jaunu pamatu apsūdzībai vai aizstāvībai, ko tas nebija izvirzījis Pirmās instances tiesā, lietas dalībnieks varētu vērsties Tiesā ar daudz plašāku prasību nekā tā, kas tika nodota izskatīšanai Pirmās instances tiesai.
43. Prasītājas pirmajā instancē, protams, apstiprināja, ka apstrīdētais tiesiskais regulējums ir tiesību normas nodokļu jomā, kas atspoguļo ekonomikas politikas izvēli. Turklāt tās savas prasības pamatoja ar to, ka pasākumi katrā ziņā ir attaisnoti, ņemot vērā nodokļu sistēmas raksturu un struktūru.
44. Pirmās instances tiesa abos apstrīdētajos spriedumos pievēršas ekonomikas politikas apsvērumiem, kas tiek uzskatīti par pamatu Álava
tiesiskajam regulējumam. Tomēr šos apsvērumus – atbilstoši prasītāju argumentiem – tā izvērtē, lai noskaidrotu, vai tiesiskajam regulējumam ir selektīvs raksturs (sprieduma Ramondín
51. punkts) un vai tas ir attaisnojams, ņemot vērā nodokļu sistēmas raksturu un struktūru (sprieduma Demesa
167. un 168. punkts).
45. Prasītājas tomēr nevienā no pirmās instances tiesvedībām neapgalvoja, ka tiesiskais regulējums nodokļu jomā neietilptu ar valsts atbalstu saistīto tiesību aktu piemērošanas jomā. Arī arguments, ka EKL 87. pants uz tiesību normām nodokļu jomā attiecas tikai, kopš tika pieņemti ECOFIN
Padomes 1997. gada 1. decembra secinājumi un kopš tika publicēts minētais Komisijas paziņojums, netika izvirzīts Pirmās instances tiesā, bet gan pirmoreiz parādījās tikai paziņojumos par daļēju atsaukšanu.
46. Tādējādi, izmantojot paziņojumu par atteikšanos, prasītājas nesašaurina savas apelācijas sūdzības, saglabājot tikai dažus no jau izvirzītajiem pamata aspektiem saistībā ar EKL 87. panta pārkāpumu. Tās drīzāk Tiesā izvirza jaunu prasības pamatu.
47. Pamats, kas balstīts uz EKL 87. panta pārkāpumu, tādā versijā, kādā tas tika formulēts paziņojumā par atsaukšanu, līdz ar to ir jānoraida kā nepieņemams.
48. Pakārtoti vienīgi ir jānorāda, ka, pat ja šis pamats būtu pieņemams, tas pēc būtības būtu neatbilstošs.
49. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru jēdziens “valsts atbalsts” attiecas ne tikai uz pozitīvām subsīdijām, bet arī uz pasākumiem, kas dažādos veidos samazina izdevumus, kurus uzņēmumiem parasti ir jāsedz (18) .
50. Nevar teikt, ka jau no paša sākuma šādām valsts piešķirtām priekšrocībām nav piemērojami noteikumi par valsts atbalstu tikai tāpēc vien, ka tie tiek uzskatīti par ekonomikas politiku (19) vai nodokļu tiesisko regulējumu. 1994. gadā pieņemtajā spriedumā lietā Banco Exterior de España (20), proti, pirms nodokļu atvieglojumu piešķiršanas Demesa
un Ramondín, Tiesa neapšaubāmi atzina, ka nodokļu tiesiskais regulējums var paredzēt valsts atbalsta piešķiršanu. Tajā Tiesa apstiprināja, ka “pasākums, ar kura palīdzību valsts iestādes konkrētiem uzņēmumiem piešķir nodokļu atbrīvojumu, kas, kaut arī nav saistīts ar valsts līdzekļu nodošanu, šiem uzņēmumiem rada finansiāli labvēlīgāku situāciju nekā citiem nodokļu maksātājiem, uzskatāms par valsts atbalstu Līguma 92. panta 1. punkta (jaunajā redakcijā EKL 87. panta 1. punkta) nozīmē”.
51. Lai valsts likumiem nodokļu jomā varētu piemērot EKL 87. pantu, Padomei vai Komisijai nebija jāpieņem neviens papildu tiesību akts. Tas, ka nodokļu noteikumus saistībā ar EKL 87. panta pārkāpumiem Komisija, iespējams, sistemātiski uzsāka pārbaudīt tikai kādā konkrētā dienā, neizslēdz iespēju jau pirms attiecīgās dienas piešķirtos nodokļu atvieglojumus izvērtēt saskaņā ar noteikumiem par valsts atbalstu (21) .
B – Pilnvaru nepareiza izmantošana
1. Pamata pieņemamība
52. Ramondín
savu apelācijas sūdzību (C‑186/02 P) pamato ar to, ka Pirmās instances tiesa nepamatoti noraidīja pamatu par pilnvaru nepareizu izmantošanu. Álava
šo pamatu izvirza gan lietā C‑187/02 P, gan lietā C‑188/02 P, un turklāt šajā situācijā tā norāda, ka Pirmās instances tiesas spriedumos nav norādīts pietiekams pamatojums.
53. Sākumā šajā sakarā jāsecina, ka Álava
šos iebildumus neizvirzīja lietā T‑127/99 pirmajā instancē un ka tāpēc Pirmās instances tiesa spriedumā Demesa
neapskatīja šo jautājumu. Tādējādi attiecīgais pamats lietā C‑187/02 P jānoraida kā nepieņemams 42. punktā izklāstīto iemeslu dēļ.
54. Lietā T‑92/00 pretēji Komisijas apgalvojumam Álava
attiecīgo pamatu izvirzīja jau prasības pieteikumā. Turklāt Ramondín
savu prasību (T‑103/00) jau no paša sākuma pamatoja ar to, ka ir nepareizi izmantotas pilnvaras un ka Pirmās instances tiesa šo pamatu aplūkojusi spriedumā Ramondín
pēc tam, kad abas lietas tika apvienotas. Tādējādi Álava
savā apelācijas sūdzībā lietā C‑188/02 P, kas iesniegta par spriedumu Ramondín, var apstrīdēt Pirmās instances tiesas apsvērumus par šo pamatu, nepaplašinot lietas priekšmetu, kāds tas bija pirmajā instancē.
2. Lietas dalībnieku argumenti
55. Lietās C‑186/02 P un C‑188/02 P prasītājas apgalvo to, ka Komisiju neuztrauc konkurences izkropļojumu likvidēšana uzņēmumu starpā. Tā tieši pretēji tikai vēlas novērst atšķirības valstu nodokļu sistēmās. EKL 96. un 97. pantā iekļautais tiesiskais regulējums, kas ir piemērojams saskaņošanai nodokļu jomā, tomēr paredz, ka Padomei ir jāveic pasākumi, ko tai acīmredzot nebija paredzēts veikt. Pirmās instances tiesa sprieduma Ramondín 85. punktā nepamatoti atzinusi, ka prasītājas nav iesniegušas pierādījumus par to, ka Komisija, pieņemot lēmumu, faktiski centās sasniegt prettiesisku mērķi. Álava iesniegtie pamati par pilnvaru nepareizu izmantošanu tika izskatīti virspusēji.
56. Komisija, ko atbalsta La Rioja, norāda, ka prasītājas nav iesniegušas konkrētus pierādījumus par to, ka Komisija savas pilnvaras izmantojusi nevis norādītajiem, bet gan citiem mērķiem. Prasītāju apgalvojumi ir tikai un vienīgi pieņēmumi. Nav saprotams, kādā veidā Komisijas lēmumā bija paredzēts saskaņot nodokļu sistēmas.
3. Vērtējums
57. Kā Pirmās instances tiesa to pamatoti ir konstatējusi sprieduma Ramondín
84. punktā, lēmums uzskatāms par pilnvaru nepareizu izmantošanu tikai tad, ja, pamatojoties uz objektīviem, atbilstošiem un saskaņotiem pierādījumiem, var atzīt, ka tas pieņemts nevis norādītajiem, bet gan citiem mērķiem (22) .
58. Prasītājas galu galā nemaz neapstrīd šo juridisko nostāju. Tomēr tās uzskata, ka pretēji Pirmās instances tiesas secinājumiem tās faktiski ir sniegušas pierādījumus šajā sakarā. Jautājums par to, vai pirmajā instancē pierādījumi par pilnvaru nepareizu izmantošanu tika iesniegti, tomēr ir saistīts ar tādu faktu konstatēšanu, kuru kontrole saskaņā ar EKL 255. pantu un Statūtu 58. panta 1. punktu nav Tiesas kompetencē (23) . Tā rezultātā šī pamata daļa ir jānoraida kā nepieņemama.
59. Turklāt Álava
uzsver, ka spriedumā Ramondín
nav norādīts pamatojums. Pirmās instances tiesa tikai virspusēji aplūkojusi pamatojumu, ko Komisija izklāstījusi savā 1993. gada 10. maija Lēmumā 93/337/EK (24) un tiesvedībā lietā Juntas Generales de Guipúzcoa
u.c. (25) .
60. To, kāpēc šis arguments noraidīts, Pirmās instances tiesa tomēr pietiekami ir pamatojusi sprieduma Ramondín
87. punktā. Tai nebija jānorāda papildu pamatojums, jo Komisijas sniegtajam pamatojumam, uz ko atsaucas Álava, nav nekādas tiešas saistības ar šajā gadījumā apstrīdētā lēmuma pieņemšanu. Lēmums 93/337 drīzāk bija saistīts ar nodokļu atvieglojumu režīmu Basku zemē. Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā Juntas Generales de Guipúzcoa
u.c. bija iekļauta norāde uz šo tiesisko regulējumu.
61. Pamats, kas balstīts uz pilnvaru nepareizas izmantošanas kļūdainu vērtējumu, ir jānoraida kopumā.
C – Tiesiskās paļāvības aizsardzība
62. Lietā C‑183/02 P Demesa
izsaka iebildumus par to, ka Pirmās instances tiesa nepamatoti ir noraidījusi pamatu, kas balstīts uz tiesiskās paļāvības aizsardzības pārkāpumu. Tai, protams, ir zināma pastāvīgā judikatūra, saskaņā ar kuru valsts atbalsta saņēmējs nevar atsaukties uz tiesisko paļāvību, ja valsts atbalsts nav paziņots Komisijai atbilstoši EKL 88. pantam. Neraugoties uz to, šajā gadījumā vajadzētu ņemt vērā to, ka pat rūpīgs tirgus dalībnieks nevarēja iepriekš paredzēt, ka nodokļu atlaide varētu tikt kvalificēta kā valsts atbalsts. Pirmkārt, par iepriekš minēto liecina tas, cik lielā mērā pasākuma selektīvais raksturs ir apšaubāms. Komisija savu Lēmumu 93/337, kas attiecas uz valsts atbalsta shēmu Basku zemē (26), galvenokārt ir balstījusi uz tiesību veikt uzņēmējdarbību pārkāpumu, nevis uz EKL 87. panta pārkāpumu. Turklāt pēc lēmuma pieņemšanas Komisija neveica nekādus pasākumus, kaut arī tai bija zināms attiecīgais nodokļu tiesiskais regulējums.
63. Komisija tieši pretēji uzskata, ka bija daudz pierādījumu par to, ka apstrīdētais tiesiskais regulējums bija jākvalificē kā selektīvi pasākumi. Arī Lēmumā 93/337 līdzīgs tiesiskais regulējums tika kvalificēts kā prettiesisks valsts atbalsts. Iespējamajai bezdarbībai nav nozīmes gadījumā, kas saistīts ar nepaziņotu valsts atbalstu.
64. Kā Pirmās instances tiesa to pareizi secinājusi, valsts atbalsta saņēmējs var paļauties uz atbalsta likumīgumu tikai tad, ja tas ir piešķirts, ievērojot EKL 88. pantā paredzēto procedūru (27) .
65. EKL 88. panta 3. punktā noteiktā pienākuma paziņot par valsts atbalstu mērķis ir novērst iespējamās šaubas par to, vai pasākumam piemīt valsts atbalsta pazīmes. Ja dalībvalsts nav izpildījusi savu paziņošanas pienākumu, valsts atbalsta saņēmējs, atsaucoties uz EKL 87. panta kļūdainu interpretāciju, nevar aizbildināties ar tiesiskās paļāvības aizsardzību, lai iebilstu pret prettiesiski izmaksātā valsts atbalsta atmaksāšanu.
66. Aizsargājama tiesiskā paļāvība galu galā var rasties tikai tad, ja atbalsta saņēmējs, ņemot vērā konkrētus faktus vai konkrētus Komisijas izteikumus, varēja balstīties uz pieņēmumu, ka priekšrocības, ko tam piešķīrušas valsts iestādes, nav uzskatāmas par valsts atbalstu (28) .
67. Komisijas secinājumi Lēmumā 93/337 nav uzskatāmi par šādu apstākli. Lēmumā sākumā nebija tiešas norādes uz Álava
pieņemto tiesisko regulējumu. Komisija turklāt šajā lēmumā nonāca pie secinājuma, ka Basku zemes tiesību aktos ir iekļautas normas par valsts atbalstu EKL 87. panta nozīmē, kā to pamatoti apstiprinājusi Pirmās instances tiesa sprieduma Demesa
237. punktā.
68. Visbeidzot, arī iespējamā Komisijas bezdarbība nevar radīt tiesisko paļāvību. Šajā gadījumā vien jānorāda, ka atbilstošais tiesiskais regulējums šajā gadījumā tika ieviests tikai ar Norma Foral
Nr. 22/1994 (publicēts 1995. gada 13. janvārī). Álava
lēmums, kas ir balstīts uz šo tiesību aktu un kas attiecas uz nodokļu atlaides piešķiršanu Demesa, tika pieņemts 1997. gada 21. oktobrī. Komisija apstrīdēto lēmumu pieņēma 1999. gada 24. februārī. Demesa
nav norādījusi, kurā tieši laika posmā Komisija, lai gan tai bija zināms par valsts atbalstu, ļoti ilgi neveica nekādus pasākumus.
69. Līdz ar to pamats, kas balstīts uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, ir jānoraida.
VI – Tiesāšanās izdevumi
70. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājām apelācijas tiesvedībā spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
71. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 4. punkta trešajai daļai, kas saskaņā ar tā 118. pantu ir piemērojama arī apelācijas tiesvedībā, Tiesa var nolemt, ka persona, kas iestājusies lietā un kas nav dalībvalsts vai Kopienu iestāde, savus tiesāšanās izdevumus sedz pati. Līdz ar to Basku zeme lietā C‑187/02 P un Larjoha apvienotajās lietās C‑186/02 P un C‑188/02 P savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.
VII – Secinājumi
72. Secinājumos par pamatiem iesaku lemt šādi:
– “Lieta C‑183/02 P ( Demesa /Komisija)
1) apelācijas sūdzību noraidīt;
2) Daewoo Electronics Manufacturing España SA
atlīdzina šajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus;
– Lieta C‑186/02 P ( Ramondín
u.c./Komisija)
1) apelācijas sūdzību noraidīt;
2) Ramondín SA
un Ramondín Cápsulas SA
atlīdzina šajā tiesvedībā radušos izdevumus;
3) Comunidad Autónoma La Rioja
sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
– Lieta C‑187/02 P ( Territorio Histórico de Álava
– Diputación Foral de Álava /Komisija)
1) apelācijas sūdzību noraidīt;
2) Territorio Histórico de Álava
– Diputación Foral de Álava
atlīdzina šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus;
3) Comunidad Autónoma del País Vasco
sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
– Lieta C‑188/02 P ( Territorio Histórico de Álava
– Diputación Foral de Álava /Komisija)
1) apelācijas sūdzību noraidīt;
2) Territorio Histórico de Álava
– Diputación Foral de Álava
atlīdzina šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus;
3) Comunidad Autónoma La Rioja
sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.”
(1) .
(2)
–	Ramondín SA, kas sākotnēji tika izveidots Larjohas autonomajā pašvaldībā [ Comunidad Autónoma La Rioja ], nodibināja Ramondín Cápsulas SA, Lagvardija [ Laguardia ] (Alava), un nodeva šai sabiedrībai savu uzņēmējdarbību. Abi lietas dalībnieki turpmāk kopā tiks saukti par “ Ramondín ”.
(3)
–	Komisijas 1999. gada 24. februāra Lēmums 1999/718/EK par valsts atbalstu, ko Spānija piešķīrusi Daewoo Electronics Manufacturing España SA
( Demesa ) (OV L 292, 1. lpp.), un Komisijas 1999. gada 22. decembra Lēmums 2000/795/EK par valsts atbalstu, ko Spānija piešķīrusi Ramondín SA
un Ramondín Cápsulas SA
(OV L 318, 36. lpp.).
(4)
–	Diputación Foral de Álava
u.c/Komisija (T‑127/99, T‑129/99 un T‑148/99, Recueil, II‑1275. lpp., turpmāk tekstā – “spriedums Demesa ”).
(5)
–	Spriedums Diputación Foral de Álava
u.c./Komisija (T‑92/00 un T‑103/00, Recueil, II‑1385. lpp., turpmāk tekstā – “spriedums Ramondín ”).
(6)
–	Lai iegūtu sīkāku informāciju par šo tiesisko regulējumu, skat. sprieduma Ramondin
6. punktu.
(7)
–	Šajā sakarā skat. sprieduma Demesa
(kas iepriekš minēts 4. zemsvītras piezīmē) 11.–29. punktu.
(8)
–	Minēts 3. zemsvītras piezīmē.
(9)
–	Šajā sakarā skat. arī sprieduma Ramondín
(kas iepriekš minēts 5. zemsvītras piezīmē) 7.–13. punktu.
(10)
–	Minēts 3. zemsvītras piezīmē.
(11)
–	Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmums 2002/820/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi attiecībā uz Alavas provinces uzņēmumiem, piešķirot tiem nodokļu atlaidi 45 % apmērā no ieguldījumiem (paziņots ar numuru C(2001) 1759) (OV 2002, L 296, 1. lpp.).
(12)
–	Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmums 2002/892/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi attiecībā uz dažiem jaunizveidotiem uzņēmumiem Alavas provincē (paziņots ar numuru C(2001) 1760) (OV 2002, L 314, 1. lpp.).
(13)
–	T‑227/01 ( Diputación Foral de Álava
u.c./Komisija) un T‑265/01 ( Confederación Empresarial Vasca /Komisija), kas saistītas ar Lēmumu 2002/820, kā arī T‑230/01 ( Diputación Foral de Álava
u.c./Komisija) un T‑267/01 ( Confederación Empresarial Vasca /Komisija), kas saistītas ar Lēmumu 2002/892. Turklāt vēl notiek vairākas citas tiesvedības, kas saistītas ar atbilstošo tiesisko regulējumu citos Spānijas reģionos. Komisija turklāt atbilstoši EKL 226. pantam Tiesā iesniedza prasību pret Spānijas Karalisti par Lēmumu 2002/820 un 2002/892 neizpildi (C‑485/03 un C‑488/03).
(14)
–	ECOFIN
Padomes secinājumi jautājumā par nodokļu politiku – Padomes un dalībvalstu pārstāvju, kas tikās Padomes 1997. gada 1. decembra sanāksmē, rezolūcija par uzvedības kodeksu saistībā ar uzņēmumu aplikšanu ar nodokļiem – Ietaupījumu aplikšana ar nodokli (OV 1998, C 2, 1. lpp.). Skat. jo īpaši Rezolūcijas par uzvedības kodeksu saistībā ar uzņēmumu aplikšanu ar nodokli I pielikumā iekļauto J burtu.
(15)
–	OV C 384, 3. lpp.
(16)
–	Stratēģija, kas ir pamatā daļējai atsaukšanai, tādējādi šķiet nesaprotama.
(17)
–	Cita starpā skat. 1994. gada 1. jūnija spriedumu lietā Komisija/ Brazzelli Lualdi
u.c. (C‑136/92 P, Recueil, I‑1981. lpp., 59. punkts), 1998. gada 28. maija spriedumu lietā Deere /Komisija (C‑7/95 P, Recueil, I‑3111. lpp., 62. punkts), un 2002. gada 7. novembra spriedumu lietā Glencore Grain
u.c/Komisija (C‑24/01 P un C‑25/01 P, Recueil, I‑10119. lpp., 62. punkts).
(18)
–	1961. gada 23. februāra spriedums lietā De Gezamenlijke Steenkolemijnen in Limburg / Haute Autorité
(30/59, Recueil, 3. lpp., 43. punkts); 1998. gada 1. decembra spriedums lietā Ecotrade
(C‑200/97, Recueil, I‑7907. lpp., 34. punkts.) un 2001. gada 8. novembra spriedums lietā Adria-Wien Pipeline
un Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke
(C‑143/99, Recueil, I‑8365. lpp., 38. punkts).
(19)
–	1987. gada 24. februāra spriedums lietā Deufil /Komisija (310/85, Recueil, 901. lpp., 8. punkts).
(20) –	1994. gada 15. marta spriedums (C‑387/92, Recueil, I‑877. lpp., 14. punkts), kas vēlāk apstiprināts ar 1999. gada 19. maija spriedumu lietā Itālija/Komisija (C‑6/97, Recueil, I‑2981. lpp., 16. punkts).
(21)
–	Jebkurā gadījumā Komisija jau 1963. gadā, atbildot uz deputāta Burgbahera [ Burgbacher ] parlamentāro jautājumu, aizstāvēja viedokli par to, ka nodokļu atbrīvojums ir daļa no iespējamā valsts atbalsta (OV 1963, Nr. 125, 2235. lpp.).
(22)
–	1984. gada 21. jūnija spriedums lietā Lux /Revīzijas palāta (69/83, Recueil, 2447. lpp., 30. punkts) un 2001. gada 22. novembra spriedums lietā Nīderlande/Padome (C‑110/97, Recueil, I‑8763. lpp., 137. punkts).
(23)
–	1998. gada 17. decembra spriedums lietā Baustahlgewebe /Komisija (C‑185/95 P, Recueil, I‑8417. lpp., 24. punkts) un šī sprieduma 17. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Glencore Grain
un Compagnie Continentale /Komisija (65. punkts).
(24)
–	Lēmums, kas attiecas uz nodokļu atvieglojumu sistēmu ieguldījumiem Basku zemē (OV L 134, 25. lpp.).
(25)
–	Skat. ģenerāladvokāta Sadžo [ Saggio ] 1999. gada 1. jūlija secinājumus šajā tiesvedībā (2000. gada 16. februāra rīkojums apvienotajās lietās C‑400/97, C‑401/97 un C‑402/97, Recueil, I‑1073. lpp., I‑1074. lpp.). Šajā lietā Tiesa nav pieņēmusi lēmumu, jo lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tika atsaukts pēc tam, kad tika atsaukta prasība pamata prāvā.
(26)
–	Minēts 24. zemsvītras piezīmē.
(27)
–	1990. gada 20. septembra spriedums lietā Komisija/Vācija (C‑5/89, Recueil, I‑3437. lpp., 14. punkts), 1997. gada 14. janvāra spriedums lietā Spānija/Komisija (C‑169/95, Recueil, I‑135. lpp., 51. punkts) un 1997. gada 20. marta spriedums lietā Alcan Deutschland
(C‑24/95, Recueil, I‑1591. lpp., 25. punkts).
(28)
–	Skat. izņēmuma gadījumu 1987. gada 24. novembra spriedumā lietā RSV /Komisija (223/95, Recueil, 4617. lpp.).