62023CJ0499
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2025. gada 13. novembrī (
*1
)
Valsts pienākumu neizpilde – Preču brīva aprite – LESD 35. pants – Eksporta kvantitatīvie ierobežojumi – Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību – Būvmateriāli – Pienākums paziņot par eksportu – Valsts pirmpirkuma tiesības – LESD 36. pants – Attaisnojums – Valsts drošība – Kritisko infrastruktūru apgāde ar būvmateriāliem – Eksporta uz trešām valstīm kontrole – Savienības ekskluzīvā kompetence – Kopējā tirdzniecības politika – Regula (ES) 2015/479 – Kopējais eksportam piemērojamais režīms – Direktīva (ES) 2015/1535 – Informācijas sniegšanas kārtība tehnisko standartu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā
Lietā C‑499/23
par prasību sakarā ar pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam, ko 2023. gada 4. augustā cēlusi
Eiropas Komisija, ko pārstāv G. Gattinara un K. Talabér‑Ritz, pārstāvji,
prasītāja,
pret
Ungāriju, ko pārstāv M. Z. Fehér un K. Szíjjártó, pārstāvji,
atbildētāja,
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja K. Jirimēe [K. Jürimäe], Tiesas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], kas pilda otrās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši F. Šalīns [F. Schalin], M. Gavalecs [M. Gavalec] (referents) un Z. Čehi [Z. Csehi],
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretārs: Č. Di Bella [C. Di Bella], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 6. novembra tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 6. februāra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Prasības pieteikumā Eiropas Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, sākdama procedūru, kas piemērojama izejvielu un būvmateriālu eksportam, Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir saistoši saskaņā ar:
–
LESD 35. un 36. pantu,
–
LESD 2. panta 1. punktu kopsakarā ar LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu, kā arī
–
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/1535 (2015. gada 9. septembris), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā (OV 2015, L 241, 1. lpp.) 5. panta 1. punktu un 6. panta 1. punktu.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
2
Eiropas Savienības Padome ar Padomes Lēmumu 94/800/EK (1994. gada 22. decembris) par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (OV 1994, L 336, 1. lpp.), apstiprināja 1994. gadā 15. aprīlī Marakešā parakstīto Līgumu par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu, kā arī nolīgumus, kas ietverti minētā līguma 1.–3. pielikumā, tostarp 1994. gada Vispārējo vienošanos par tarifiem un tirdzniecību (OV 1994, L 336, 11. lpp.; turpmāk tekstā – “GATT 1994”).
3
GATT 1994 XI pantā “Kvantitatīvo ierobežojumu vispārēja atcelšana” noteikts:
“1. Neviena līgumslēdzēja puse jebkādu ražojumu importam savā teritorijā no citas līgumslēdzējas puses papildus nodokļiem vai citām nodevām neievieš vai nepatur spēkā nekādus aizliegumus vai ierobežojumus, ko īsteno ar kvotām, importa vai eksporta licencēm vai citiem pasākumiem.
2. Šā panta 1. punkta noteikumi neattiecas uz šādiem gadījumiem:
a)
eksporta aizliegumiem vai ierobežojumiem, ko uz laiku piemēro, lai novērstu vai atvieglotu pārtikas produktu vai citu eksportētājai līgumslēdzējai pusei svarīgu izstrādājumu kritisku deficītu;
[..].”
Savienības tiesības
Direktīva 2008/114/EK
4
Padomes Direktīva 2008/114/EK (2008. gada 8. decembris) par to, lai apzinātu un noteiktu Eiropas Kritiskās infrastruktūras un novērtētu vajadzību uzlabot to aizsardzību (OV 2008, L 345, 75. lpp.), kas šajā lietā piemērojama ratione temporis, no 2024. gada 18. oktobra tika atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2022/2557 (2022. gada 14. decembris) par kritisko vienību noturību un Padomes Direktīvas 2008/114/EK atcelšanu (OV 2022, L 333, 164. lpp.). Direktīvas 2008/114 3. un 5. apsvērumā bija noteikts:
“(3)
Tieslietu un iekšlietu padome 2005. gada decembrī aicināja Komisiju iesniegt priekšlikumu par Eiropas kritiskās infrastruktūras aizsardzības programmu (EKIAP) un nolēma, ka tai būtu jāņem vērā apdraudējumu daudzveidība, īpaši pievēršoties terorisma draudu novēršanai. Saskaņā ar šo pieeju kritiskās infrastruktūras aizsardzībā būtu jāņem vērā cilvēka izraisītas katastrofas, tehnoloģiski draudi un dabas katastrofas, bet galvenā uzmanība būtu jāpievērš terorisma draudu novēršanai.
[..]
(5)
Šī direktīva ir pirmais solis, lai pakāpeniski apzinātu un noteiktu EKI un novērtētu vajadzību uzlabot to aizsardzību. Tādēļ šajā direktīvā galvenā uzmanība ir pievērsta enerģētikas un transporta nozarēm, un to vajadzētu pārskatīt, lai novērtētu tās ietekmi un vajadzību iekļaut tās darbības jomā citas nozares, inter alia informācijas un komunikāciju tehnoloģiju (IKT) nozari.”
5
Šīs direktīvas 2. pantā bija paredzēts:
“Šajā direktīvā:
a)
“kritiskā infrastruktūra” ir dalībvalstīs izvietoti objekti, sistēmas vai to daļas, kuras ir būtiskas, lai nodrošinātu svarīgu sabiedrības funkciju darbību, cilvēku veselības aizsardzību, drošumu, drošību, cilvēku ekonomisko vai sociālo labklājību, un kuru darbības traucējumi vai iznīcināšana būtiski ietekmētu attiecīgo dalībvalsti, jo tā nespētu turpmāk nodrošināt šo funkciju īstenošanu;
b)
“Eiropas kritiskā infrastruktūra” jeb “EKI” ir dalībvalstīs izvietota kritiskā infrastruktūra, kuras darbības traucējumi vai iznīcināšana būtiski ietekmētu vismaz divas dalībvalstis. Šādas ietekmes nozīmīgumu novērtē pārnozaru kritēriju izteiksmē. Tas ietver arī sekas, ko rada vairāku nozaru atkarība no cita veida infrastruktūras;
[..].”
6
Minētās direktīvas 3. panta “EKI apzināšana” 1. punktā bija noteikts:
“Saskaņā ar III pielikumā izklāstīto procedūru, katra dalībvalsts apzina iespējamās EKI, kas atbilst pārnozaru un nozaru kritērijiem un 2. panta a) un b) punktā izklāstītajām definīcijām.
Komisija pēc dalībvalstu pieprasījuma var palīdzēt tām apzināt iespējamās EKI.
Komisija var pievērst attiecīgo dalībvalstu uzmanību iespējamai kritiskajai infrastruktūrai, ko varētu uzskatīt par atbilstošu prasībām, lai to noteiktu kā EKI.
Dalībvalstis un Komisija nepārtraukti turpina apzināt iespējamās EKI.”
Direktīva 2015/1535
7
Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punktā noteikts:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
a)
“ražojums” ir jebkurš rūpnieciski ražots ražojums un jebkurš lauksaimniecības produkts, tostarp zivju produkcija;
[..]
c)
“tehniska specifikācija” ir specifikācija, kas ietverta dokumentā, kurš nosaka ražojuma nepieciešamās īpašības, piemēram, kvalitātes līmeni, darbību, drošību vai izmērus, tostarp prasības, kas piemērojamas ražojumam atbilstīgi nosaukumam, ar kuru ražojumu pārdod, terminoloģiju, simboliem, pārbaudēm un pārbaužu metodēm, iesaiņojumu, marķēšanu vai etiķetēšanu un atbilstības izvērtēšanas procedūrām.
Termins “tehniska specifikācija” aptver arī ražošanas metodes un procesus, kas izmantoti lauksaimniecības produktiem, kā minēts Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 38. panta 1. punkta otrajā daļā, ražojumus, kas paredzēti patēriņam cilvēkiem un dzīvniekiem, un zāles, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes [2001. gada 6. novembris] Direktīvas 2001/83/EK [par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.)], 1. pantā, kā arī ražošanas metodes un procesus attiecībā uz citiem ražojumiem, ja tie ietekmē to īpašības;
d)
“citas prasības” ir prasība, kas nav tehniska specifikācija, kas izvirzīta ražojumam, lai īpaši aizsargātu patērētājus vai vidi, un kas ietekmē tās dzīves ciklu pēc laišanas tirgū, piemēram, izmantošanas, atkārtotas pārstrādāšanas, atkārtotas izmantošanas vai iznīcināšanas nosacījumi, ja šādi nosacījumi var būtiski ietekmēt ražojuma sastāvu vai īpašības, vai tā realizāciju;
[..]
g)
“tehnisko noteikumu projekts” ir teksts par tehnisku specifikāciju vai citu prasību, vai noteikumiem par pakalpojumiem, ietverot administratīvus noteikumus, kas formulēti teksta ieviešanai vai lai ieviestu to kā tehnisku noteikumu, tekstam esot sagatavošanas stadijā, kad vēl iespējams izdarīt būtiskus grozījumus.”
8
Šīs direktīvas 5. panta 1. punktā paredzēts:
“Saskaņā ar 7. pantu dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu jebkuru tehnisko noteikumu projektu, izņemot gadījumus, ja tas pārņem visu starptautiskā vai Eiropas standarta tekstu – tādā gadījumā pietiek ar informāciju par attiecīgo standartu; tās paziņo Komisijai pamatojumu šādu tehnisku noteikumu pieņemšanas vajadzībai, ja minētais pamatojums jau nav paskaidrots projektā.
Vajadzības gadījumā un ja tas jau nav iesniegts ar iepriekšēju paziņojumu, dalībvalstis vienlaicīgi dara Komisijai zināmu principiāli un tieši saistīto normatīvo un regulatīvo noteikumu tekstu, ja šāda teksta zināšana nepieciešama tehnisko noteikumu projekta izvērtēšanai.
Dalībvalstis atkārtoti dara Komisijai zināmu tehnisko noteikumu projektu saskaņā ar šā punkta pirmajā un otrajā daļā izklāstītajiem nosacījumiem, ja tās izdara izmaiņas projektā, kas būtiski izmaina tā darbības jomu, saīsinot īstenošanai sākotnēji paredzētos termiņus, pievienojot specifikācijas vai prasības vai padarot tās ierobežojošākas.
[..]
Komisija nekavējoties informē citas dalībvalstis par tehnisko noteikumu projektu un visiem dokumentiem, kas tai iesniegti, un tā var nosūtīt projektu šīs direktīvas 2. pantā minētajai Komitejai tās atzinuma saņemšanai un vajadzības gadījumā komitejai, kas atbildīga par attiecīgo jomu.
[..]”
9
Minētās direktīvas 6. pantā paredzēts:
“1.   Dalībvalstis atliek tehnisko noteikumu projekta pieņemšanu uz trīs mēnešiem no dienas, kad Komisija saņēmusi 5. panta 1. punktā minēto paziņojumu.
[..]
7.   Panta 1. līdz 5. punktu nepiemēro, ja:
a)
neatliekamu iemeslu dēļ, ko radījuši nozīmīgi un neparedzami apstākļi attiecībā uz sabiedrības veselības vai drošības aizsardzību, dzīvnieku un augu aizsardzību un noteikumiem par pakalpojumiem arī attiecībā uz sabiedrisko kārtību, jo īpaši – nepilngadīgo aizsardzību, dalībvalstij jāsagatavo tehniskie noteikumi ļoti īsā laikā, lai pieņemtu un ieviestu tos nekavējoties bez konsultēšanās iespējām; vai
b)
neatliekamu iemeslu dēļ, ko radījuši nozīmīgi un neparedzami apstākļi attiecībā uz veselības vai drošības aizsardzību un finansiālās sistēmas stabilitāti, jo īpaši – noguldītāju, investoru un apdrošināto personu aizsardzību, dalībvalstij ir nekavējoties jāpieņem un jāīsteno noteikumi par finansiālajiem pakalpojumiem.
Dalībvalsts 5. pantā minētajā paziņojumā informē par iemesliem, kas rada pasākumu steidzamību. Komisija cik ātri iespējams sniedz viedokli par paziņojumu. Tā veic nepieciešamos pasākumus gadījumos, kad šī kārtība izmantota nepareizi. Komisija informē Eiropas Parlamentu.”
Regula (ES) 2015/479
10
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2015/479 (2015. gada 11. marts) par kopīgiem eksporta noteikumiem (OV 2015, L 83, 34. lpp.) 3.–6. apsvērumā paredzēts:
“(3)
Būtu jāparedz kopīgi noteikumi attiecībā uz eksportu no Savienības.
(4)
Visās dalībvalstīs eksports ir gandrīz pilnīgi liberalizēts. Tāpēc par Savienības principu var pieņemt to, ka eksports uz trešām valstīm nav pakļauts nekādiem kvantitatīviem ierobežojumiem, neskarot atkāpes, kas paredzētas šajā regulā, un neskarot pasākumus, ko dalībvalstis var veikt saskaņā ar Līgumu.
(5)
Komisijai vajadzētu būt informētai, ja sakarā ar ārkārtas pārmaiņām tirgū kāda dalībvalsts uzskata, ka varētu būt vajadzīgi aizsardzības pasākumi.
(6)
Ir svarīgi, jo īpaši – pamatojoties uz šo informāciju, Savienības līmenī izskatīt eksporta noteikumus, eksporta attīstības tendences, ekonomikas un tirgus stāvokļa dažādus aspektus, kā arī vajadzības gadījumā veicamos pasākumus.”
11
Atbilstoši šīs regulas 1. pantam:
“Savienības ražojumu eksports uz trešām valstīm ir brīvs, t. i., tas nav pakļauts nekādiem kvantitatīviem ierobežojumiem, izņemot ierobežojumus, kas piemēroti saskaņā ar šo regulu.”
12
Minētās regulas III nodaļā “Aizsardzības pasākumi” iekļauts 5.–7. pants. III nodaļas 5. pantā paredzēts:
“1.   Lai novērstu kritisku stāvokli sakarā ar pirmās nepieciešamības preču deficītu vai izlabotu šādu stāvokli un ja Savienības intereses prasa tūlītēju rīcību, Komisija, pēc dalībvalsts lūguma vai pēc savas iniciatīvas un ņemot vērā ražojumu raksturu un citas īpašas attiecīgā darījuma iezīmes, var uz kāda ražojuma eksportu attiecināt tādas eksporta atļaujas uzrādīšanas prasību, kuras piešķiršanu reglamentē noteikumi un ierobežojumi, kurus Komisija nosaka saskaņā ar 3. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru vai steidzamos gadījumos saskaņā ar 3. panta 3. punktu.
2.   Par veiktajiem pasākumiem informē Eiropas Parlamentu, Padomi un dalībvalstis. Šādi pasākumi stājas spēkā nekavējoties.
3.   Pasākumus var attiecināt uz dažām eksporta galamērķa valstīm vai uz eksportu no dažiem Savienības reģioniem. Tie neskar ražojumus, kas ir jau ceļā uz Savienības robežu.
4.   Ja Komisijas iejaukšanos lūgusi dalībvalsts, Komisija pieņem lēmumu atbilstīgi 1. punktam ilgākais piecu darbdienu laikā pēc šāda lūguma saņemšanas.
5.   Ja Komisija ir rīkojusies saskaņā ar šā panta 1. punktu, tā 12 darbdienu laikā pēc dienas, kad stājies spēkā tās pieņemtais pasākums, lemj, vai pieņemt 6. pantā paredzētos attiecīgos pasākumus. Ja sešu nedēļu laikā pēc pasākuma stāšanās spēkā nav pieņemti pasākumi, attiecīgo pasākumu uzskata par atceltu.
13
Šīs pašas regulas 6. pantā noteikts:
“1.   Ja Savienības intereses to prasa, Komisija saskaņā ar 3. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru var pieņemt attiecīgus pasākumus:
a)
lai novērstu kritisku stāvokli sakarā ar pirmās nepieciešamības preču deficītu vai lai izlabotu to;
b)
lai izpildītu starptautiskās saistības, ko uzņēmusies Savienība vai visas dalībvalstis, jo īpaši tās, kuras attiecas uz izejvielu tirdzniecības jomu.
2.   Pasākumus, kas minēti 1. punktā, var attiecināt uz dažām eksporta galamērķa valstīm vai uz eksportu no dažiem Savienības reģioniem. Tie neskar ražojumus, kas ir jau ceļā uz Savienības robežu.
3.   Kad attiecībā uz eksportu tiek ieviesti kvantitatīvie ierobežojumi, jo īpaši ņem vērā:
a)
preču eksporta apjomu saskaņā ar līgumiem, kuri ar normāliem noteikumiem noslēgti, pirms stājies spēkā aizsardzības pasākums šīs nodaļas nozīmē, un kurus attiecīgā dalībvalsts darījusi zināmus Komisijai saskaņā ar savas valsts tiesību aktiem;
b)
to, ka jāvairās radīt šķēršļus tā mērķa sasniegšanai, kura dēļ ieviesti kvantitatīvie ierobežojumi.”
14
Regulas 2015/479 10. pants, kas ietverts tās IV nodaļā “Pārejas noteikumi un nobeiguma noteikumi”, formulēts šādi:
“Neskarot citus Savienības noteikumus, šī regula neliedz dalībvalstīm attiecībā uz eksportu pieņemt vai piemērot kvantitatīvus ierobežojumus, ko pamato sabiedrības morāles, sabiedriskās kārtības vai valsts drošības, cilvēku un dzīvnieku dzīvības un veselības vai augu aizsardzības, nacionālās kultūras vērtību, kam ir mākslinieciska, vēsturiska vai arheoloģiska vērtība, vai rūpniecības vai komerciāla īpašuma aizsardzības apsvērumi.”
Ungārijas tiesības
Dekrēts Nr. 402/2021
15
A gazdaság újraindítása érdekében meghozandó, az építőipari ellátásbiztonság szempontjából stratégiai jelentőségű nyersanyagok és termékek kivitelével kapcsolatos regisztrációs eljárásról és egyéb intézkedésekről szóló 402/2021 (VII.8.) kormányrendelet (Valdības Dekrēts Nr. 402/2021 (VII.8.) par reģistrācijas procedūrām un citiem pasākumiem, kas veicami ekonomikas atjaunošanai attiecībā uz stratēģiskas nozīmes izejvielu un izstrādājumu eksportu, lai nodrošinātu piegādes drošību būvniecības nozarē; turpmāk tekstā – “Dekrēts Nr. 402/2021”), redakcijā, kas bija spēkā, kad beidzās atbildes uz argumentēto atzinumu sniegšanas termiņš, 1. pantā paredzēts:
“1.   1. pielikumā ietvertās stratēģiskas nozīmes izejvielas un izstrādājumus piegādes drošības nodrošināšanai būvniecības nozarē (turpmāk tekstā kopā – “būvmateriāli”), neskarot 2. punktā paredzēto izņēmumu, var
a) pārdot vai
b) eksportēt no Ungārijas teritorijas uz citām valstīm
pēc reģistrācijas (turpmāk tekstā – “paziņojums”) pie ministra, kurš atbildīgs par iekšzemes ekonomiku (turpmāk tekstā – “ministrs”), un pēc paziņojuma saņemšanas apstiprinājuma.
2.   Šis dekrēts neattiecas uz būvmateriāliem, kas tiek pārvadāti tranzītā caur Ungārijas teritoriju.”
16
Šī dekrēta 3. pantā noteikts:
“1.   Pēc paziņojuma saņemšanas ministrs pārbauda, vai tas atbilst 2. pantā paredzētajām formālajām prasībām.
[..]
2.   Ja paziņojums atbilst 2. pantā paredzētajām formālajām prasībām, ministrs nosūta paziņojumus, vajadzības gadījumā vienlaikus ar 1. punkta b) apakšpunktā iekļauto informāciju, valdības komisāram, kurš atbildīgs par pasākumu koordināciju būvniecības ekonomikas jomā (turpmāk tekstā – “valdības komisārs”), kurš, apriežoties ar attiecīgajiem ministriem, izvērtē, vai būvmateriālu pārdošana vai eksports uz ārvalstīm ievērojami apgrūtinātu vai padarītu neiespējamu kritisko infrastruktūru būvniecību, ekspluatāciju, uzturēšanu vai attīstību, tādējādi apdraudot sabiedriskos pakalpojumus vai radot risku piegādes drošībai būvniecības nozarē.
3.   Septiņu darba dienu laikā pēc paziņojuma nosūtīšanas valdības komisārs rakstveidā informē ministru par 2. punktā paredzēto apstākļu esamību, par savu nostāju attiecībā uz 2. punktā paredzētajiem apstākļiem un, ja šie apstākļi pastāv, informē arī ministru, kurš atbildīgs par valsts īpašuma uzraudzību, par savu priekšlikumu attiecībā uz pirmpirkuma un pirkuma tiesību īstenošanu; ministrs īsteno Ungārijas valsts pirmpirkuma un pirkuma tiesības saskaņā ar 5. pantā paredzēto kārtību.
4.   Ne vēlāk kā desmit darba dienu laikā pēc paziņojuma saņemšanas ministrs:
a)
rakstveidā apstiprina paziņojuma saņemšanu, ja par valsts īpašuma uzraudzību atbildīgais ministrs neīsteno Ungārijas valsts pirmpirkuma un pirkuma tiesības;
b)
informē paziņotāju par to, ka Ungārijas valsts īsteno paziņojumā norādīto būvmateriālu pirmpirkuma vai pirkuma tiesības, un izbeidz paziņojuma procedūru, ja par valsts īpašuma uzraudzību atbildīgais ministrs īsteno Ungārijas valsts pirmpirkuma un pirkuma tiesības; vai
c)
rakstveidā apstiprina paziņojuma saņemšanu.
4a.   Paziņojumu un apstiprinājumu par tā saņemšanu pievieno sūtījumam, un paziņotājs to nodod pārvadātājam vai organizatoram.
[..]”
17
Saskaņā ar minētā dekrēta 6/A pantu:
“Ja paziņotājs nav izpildījis šajā dekrētā paredzēto paziņošanas pienākumu vai ja viņam nav saņemšanas apstiprinājuma, policija, nodokļu administrācija un valsts muitas iestāde viņam uzliek administratīvo naudas sodu līdz 40 % apmērā no to būvmateriālu vērtības bez [pievienotās vērtības nodokļa (PVN)], par kuriem netika paziņots vai kuriem nav saņemšanas apstiprinājuma.”
18
Šī paša dekrēta 9. pants formulēts šādi:
“1.   Šis dekrēts, neskarot 2. punktā paredzēto izņēmumu, stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas.
2.   10. pants stājas spēkā piecpadsmitajā dienā pēc šī dekrēta publicēšanas.”
19
Dekrēta Nr. 402/2021 11. pantā paredzēts:
“2. pantā noteikto paziņošanas pienākumu eksportam piemēro pēc piektās darba dienas pēc šī dekrēta stāšanās spēkā.”
20
Šī dekrēta 12. pantā noteikts:
“Par šī dekrēta projektu ir sniegts iepriekšējs paziņojums atbilstoši Direktīvas [2015/1535] [..] 5.–7. pantam.”
Valdības Lēmums Nr. 1459/2021
21
Az építésgazdasági intézkedések összehangolásáért felelős kormánybiztos kinevezéséről és feladatairól szóló 1459/2021 (VII.14.)
kormányhatározat (Valdības Lēmums Nr. 1459/2021 (VII.14.) par valdības komisāra, kurš atbildīgs par pasākumu koordināciju būvniecības ekonomikas jomā, iecelšanu amatā un funkcijām) 2. punktā paredzēts:
“Valdības komisārs:
a)
koordinē pasākumus būvniecības ekonomikas jomā, kurus valdība veikusi saistībā ar ekonomikas atjaunošanu, un konkrēti:
aa)
nosaka paziņošanas procedūru saistībā ar būvmateriālu eksportu un veic vajadzīgos pasākumus valsts pirmpirkuma un pirkuma tiesību īstenošanai;
ab)
īsteno pasākumu attiecībā uz paziņojumu, kas saistīts ar būvmateriālu pārvadāšanu,
[..].”
Pirmstiesas procedūra
22
2021. gada 30. jūnijā Ungārija saskaņā ar Direktīvā 2015/1535 paredzēto paziņošanas procedūru paziņoja Komisijai valdības dekrēta projektu par veicamajiem pasākumiem ekonomikas atjaunošanai attiecībā uz stratēģiskas nozīmes izejvielu un izstrādājumu eksportu, lai nodrošinātu apgādes drošību būvniecības nozarē (turpmāk tekstā – “paziņotais projekts”).
23
Lai paziņoto projektu varētu izvērtēt, ņemot vērā atbilstošās Savienības tiesību normas, Komisija 2021. gada 8. jūlijā lūdza šo dalībvalsti sniegt papildu informāciju.
24
Tajā pašā dienā Dekrēts Nr. 402/2021 tika publicēts Ungārijas Oficiālajā Vēstnesī. Šī dekrēta noteikumu formulējums nebija identisks paziņotā projekta formulējumam.
25
Komisija 2021. gada 16. jūlijā pieprasīja Ungārijai informāciju par minētā dekrēta publicēšanu.
26
2021. gada 22. jūlijā šī dalībvalsts informēja Komisiju, ka Dekrēts Nr. 402/2021 atšķiras no paziņotā projekta tvēruma un satura ziņā.
27
Ar 2021. gada 29. jūlija vēstuli Komisija informēja minēto dalībvalsti, ka tā uzskata, ka gan dekrēta projekta nepaziņošana, gan pienākuma atlikt Dekrēta Nr. 402/2021 pieņemšanu neizpilde, pārkāpjot attiecīgi Direktīvas 2015/1535 5. un 6. pantu, ir būtisks procesuāls pārkāpums, kura dēļ šie valsts tehniskie noteikumi nav piemērojami.
28
2021. gada 2. septembra atbildē Ungārija pamatoja Dekrēta Nr. 402/2021 izsludināšanu bez iepriekšēja paziņojuma Komisijai, apgalvodama, ka tā saskaras ar ārkārtas situāciju saistībā ar Covid‑19 pandēmiju un no tās izrietošo izejvielu trūkumu pasaulē, kas nopietni ietekmēja būvdarbus Ungārijā. Šajā ziņā šī dekrēta mērķis esot bijis nodrošināt, lai apgādes drošībai būvniecības nozarē pirmās nepieciešamības preču un materiālu krājumi šajā dalībvalstī paliktu pieejami un lai varētu apmierināt iekšējās vajadzības, garantējot kritisko infrastruktūru drošību.
29
2021. gada 23. septembrī Komisija nosūtīja Ungārijai brīdinājuma vēstuli. Šajā vēstulē Komisija pārmeta Ungārijai, ka, pieņemdama Dekrētu Nr. 402/2021 un tā turpmākos grozījumus, kā arī Valdības Lēmumu Nr. 1459/2021, šī dalībvalsts nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir saistoši saskaņā ar LESD 35. un 36. pantu, LESD 2. panta 1. punktu kopsakarā ar LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu, kā arī Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punktu un 6. panta 1. punktu.
30
2021. gada 23. novembra atbildes vēstulē uz šo brīdinājumu Ungārija apstrīdēja šos iebildumus.
31
Tā kā šīs dalībvalsts izvirzītie argumenti Komisiju nepārliecināja, 2022. gada 6. aprīlī Komisija šai dalībvalstij nosūtīja argumentētu atzinumu, kurā tā atkārtoja minētos iebildumus.
32
Ar 2022. gada 13. jūnija vēstuli minētā dalībvalsts atbildēja uz šo argumentēto atzinumu, apgalvojot, ka pienākumu neizpilde tai pārmesta nepamatoti.
33
Šādos apstākļos Komisija 2023. gada 4. augustā nolēma celt šo prasību.
Par prasību
34
Prasības pamatojumam Komisija izvirza trīs iebildumus par, pirmkārt, LESD 35. un 36. panta, otrkārt, LESD 2. panta 1. punkta kopsakarā ar LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu, un, treškārt, Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punkta, kā arī 6. panta 1. punkta pārkāpumu.
35
Ungārija lūdz noraidīt Prasību sakarā ar pienākumu neizpildi.
Par pirmo iebildumu – LESD 35. un 36. panta pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
36
Komisija apgalvo, ka Dekrēts Nr. 402/2021 ir pasākums ar kvantitatīvam ierobežojumam līdzvērtīgu iedarbību LESD 35. panta izpratnē, jo tajā, pirmkārt, ir paredzēts pienākums paziņot par būvmateriālu eksportu un, otrkārt, Ungārijas valstij ir paredzēta iespēja izmantot pirmpirkuma un pirkšanas tiesības attiecībā uz šiem būvmateriāliem pēc valdības komisāra priekšlikuma, ja būvmateriālu pārdošana vai eksports uz ārvalstīm būtiski kavē vai padara neiespējamu kritisko infrastruktūru būvniecību, ekspluatāciju, uzturēšanu vai attīstību, tādējādi apdraudot sabiedriskos pakalpojumus vai apdraudot apgādes drošību būvniecības nozarē.
37
Šī Dekrēta Nr. 402/2021 kvalifikācija esot nepieciešama, neraugoties uz Ungārijas norādītajiem apstākļiem, proti, ka šajā dekrētā paredzētā paziņošanas procedūra esot pabeigta ne vēlāk kā divu darbdienu laikā, ka Ungārijas valsts faktiski neīstenojot savas pirmpirkuma vai pirkšanas tiesības un ka Ungārijas kompetentās iestādes nepiemērojot sodus, kas paredzēti paziņošanas pienākuma neievērošanas gadījumā.
38
Proti, ar Dekrētu Nr. 402/2021 šajā dalībvalstī esot de jure noteikta atšķirīga attieksme starp būvmateriālu iekšējo tirdzniecību un eksporta tirdzniecību. Valsts pasākumam neesot piemērojams LESD 34. un 35. pantā noteiktais aizliegums tikai tādēļ vien, ka ar to radītais šķērslis ir maznozīmīgs, ka šī pasākuma radītajam kvantitatīvajam ierobežojumam ir diezgan neliela ekonomiska nozīme vai ka minētais pasākums importu un eksportu vai saimnieciskās darbības subjektus ietekmē tikai ierobežotā apmērā.
39
Šajā ziņā Komisija apgalvo, ka pasākuma sekas neaprobežojas tikai ar veidu, kādā to īsteno valsts iestādes. Tas vien, ka ir pieņemti noteikumi, kas paredz iespēju ierobežot eksportu uz citām dalībvalstīm, ieviešot pirmpirkuma un pirkšanas tiesības, kā arī iespēju atlikt eksportu līdz desmit darbdienām, pats par sevi rada atturošu iedarbību saimnieciskās darbības subjektiem, uz kuriem attiecas pasākums.
40
Šī iestāde uzskata, ka Dekrēta Nr. 402/2021 ietekme uz preču brīvu apriti nav ne pārāk nejauša, ne netieša, jo šis dekrēts skaidri garantē Ungārijas valstij pirmpirkuma vai pirkšanas tiesības pēc paziņojumu par eksportu izvērtēšanas.
41
Attiecībā uz iespējamo Dekrēta Nr. 402/2021 attaisnojumu saskaņā ar LESD 36. panta noteikumiem Komisija atgādina, ka izņēmumi, kas attiecas uz sabiedrisko kārtību un valsts drošību, ir atkāpes no preču brīvas aprites pamatprincipa, kas ir jāinterpretē šauri un kuru tvērumu dalībvalstis nevar noteikt vienpusēji bez Savienības iestāžu kontroles. Uz šīm atkāpēm dalībvalsts var atsaukties tikai tāda reāla un pietiekami nopietna apdraudējuma gadījumā, kas skar kādu no sabiedrības pamatinteresēm.
42
Atbildot uz Ungārijas argumentu, saskaņā ar kuru Dekrēta Nr. 402/2021 galvenais mērķis ir aizsargāt būvmateriālu kritisko infrastruktūru apgādes drošību, šī iestāde apgalvo, ka šādam iemeslam, lai tas būtu derīgs attaisnojums ierobežojošam pasākumam, ir jābūt saistītam ar objektīviem apstākļiem, kas atbilst valsts drošības prasībām LESD 36. panta izpratnē, un ka tas nav piemērojams ne vispārīgi, ne ekonomisku un sociālu apsvērumu dēļ.
43
Minētā iestāde šajā ziņā apgalvo, ka šādam pasākumam, kas pamatots ar valsts drošību, jāatbilst samērīguma principam, kas prasa, lai dalībvalstu ieviestie līdzekļi nepārsniegtu to, kas patiešām ir piemērots un nepieciešams, lai sasniegtu izvirzīto leģitīmo mērķi. Turklāt Komisija atgādina, ka ierobežojošs pasākums var tikt uzskatīts par piemērotu, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, tikai tad, ja tas patiešām atbilst rūpēm to sasniegt saskanīgi un sistemātiski, un ka tas ir jāpierāda attiecīgajai dalībvalstij.
44
Tādējādi, pirmkārt, Komisija uzskata, ka Ungārija nav pierādījusi, ka Dekrētā Nr. 402/2021 paredzētie pasākumi būtu piemēroti izvirzīto mērķu sasniegšanai. Runājot par šī dekrēta piemērošanas jomu, tas neaprobežojoties tikai ar būvmateriāliem, kuriem ir konstatēts apgādes risks, vai materiāliem, kuri faktiski ir nepieciešami kritiskajām infrastruktūrām. Turklāt Ungārijas būvniecības nozares attīstība kopš 2016. gada esot relatīvi stabila, un divu gadu laikā pēc šī dekrēta stāšanās spēkā Ungārijas valsts neesot īstenojusi savas pirmpirkuma un pirkšanas tiesības.
45
Otrkārt, Komisija norāda, ka saskaņā ar samērīguma principu ex ante kontroles sistēmai, kas ir pamatota un piemērota, jābūt balstītai uz objektīviem, nediskriminējošiem un attiecīgajiem uzņēmumiem iepriekš zināmiem kritērijiem, lai noteiktu robežas valsts iestāžu rīcības brīvības izmantošanai ar mērķi nepieļaut tās patvaļīgu izmantošanu. Dekrētā Nr. 402/2021 neesot paredzēti šādi objektīvi un nediskriminējoši kritēriji.
46
Turklāt, pēc Komisijas domām, būvmateriālu un to eksporta kontroli, kā arī ar tiem saistītās informācijas vākšanu varētu veikt ar mazāk ierobežojošiem līdzekļiem, piemēram, nosakot pienākumu paziņot šajā ziņā būtiskos datus. Līdz ar to šī iestāde uzskata, ka Ungārija nav arī pierādījusi, ka ar apstrīdēto dekrētu noteiktie pasākumi nepārsniedz to, kas nepieciešams izvirzītā mērķa sasniegšanai, un ka līdz ar to tai var pārmest šādas alternatīvas neapsvēršanu.
47
Ungārija apgalvo, ka Dekrēta Nr. 402/2021 noteikumi nav pasākums ar kvantitatīvam ierobežojumam līdzvērtīgu iedarbību un tādējādi neietilpst LESD 35. pantā paredzētā aizlieguma piemērošanas jomā. Šī dekrēta mērķis, nosakot paziņošanas pienākumu, esot ļaut kompetentajām Ungārijas iestādēm efektīvi kontrolēt to būvmateriālu krājumus, kuri ir stratēģiski nozīmīgi valstu kritiskajām infrastruktūrām, un apkopot informāciju par šo krājumu un piegāžu stāvokli. Pateicoties šādam paziņošanas pienākumam, šīm iestādēm reāllaikā esot pilnīgs priekšstats par minēto krājumu izmaiņām un līdz ar to tās varot veikt nepieciešamos pasākumus, lai izvairītos no kritiskas situācijas.
48
Šī dalībvalsts uzskata, ka Dekrētā Nr. 402/2021 paredzēto noteikumu efektivitāti pierāda tas, ka kopš to stāšanās spēkā Ungārijas valsts nekad neesot bijusi situācijā, kurā būvmateriālu trūkuma dēļ tai būtu bijis jāizmanto savas pirmpirkuma vai pirkšanas tiesības. Turklāt minētie noteikumi nenosakot materiālu pienākumu uzņēmējiem, jo praksē paziņošanas procedūra vienmēr tiekot pabeigta ne vēlāk kā divu darbdienu laikā un kompetentās Ungārijas iestādes nepiemērojot sankcijas, kas paredzētas paziņojuma nesniegšanas gadījumā.
49
Minētā dalībvalsts uzskata, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka izņēmums no LESD 35. pantā noteiktā aizlieguma ir paredzēts ierobežojumiem, kuru sekas jāuzskata par pārāk nejaušām vai pārāk netiešām. Attiecībā uz Dekrēta Nr. 402/2021 noteikumu konkrēto ietekmi – tajā ir norādīts, ka Központi Statisztikai Hivatal (Centrālais statistikas birojs, Ungārija) datu pārbaude neļauj konstatēt vispārēju apgrozījuma samazinājumu saistībā ar attiecīgo būvmateriālu eksportu.
50
Katrā ziņā Ungārija uzskata, ka Dekrētu Nr. 402/2021 pamato sabiedriskās drošības apsvērumi LESD 36. panta izpratnē, jo tā galvenais mērķis ir aizsargāt kritiskās infrastruktūras, nodrošinot būvmateriālu apgādes drošību. Turklāt šajā dekrētā paredzētā jēdziena “infrastruktūras” definīcija būtībā atbilstot Direktīvā 2008/114 ietvertajai definīcijai.
51
Šī dalībvalsts piebilst, ka minētā dekrēta mērķis ir arī atjaunot valsts ekonomiku, reaģējot uz būvmateriālu ražošanas samazināšanos, piegāžu trūkumu un cenu pieaugumu pēc Covid‑19 pandēmijas izraisītās krīzes. Tas arī netieši ļautu aizsargāt sociālās intereses, piemēram, mājokļu nodrošināšanu un iespēju jauniešiem dibināt ģimeni.
52
Atgādinot, ka dalībvalstīm ir zināma rīcības brīvība, lai noteiktu sabiedrības pamatvajadzību apjomu un noteiktu aizsardzības līmeni, ko tās uzskata par atbilstošu, Ungārija apgalvo, ka Komisijai ir jāpierāda, ka Dekrētā Nr. 402/2021 paredzētie noteikumi ir pilnībā nepiemēroti šī valsts tiesiskā regulējuma mērķa sasniegšanai, un to šī iestāde šajā lietā nav izdarījusi.
53
Attiecībā uz šī tiesiskā regulējuma samērīgumu šī dalībvalsts uzskata, ka ar Dekrētu Nr. 402/2021 ir ieviesta saskaņota sistēma, ar ko izveido būvmateriālu uzraudzības sistēmu, tomēr tai nav faktiskas negatīvas ietekmes uz tirdzniecību. Tā apgalvo, ka abi šajā tiesiskajā regulējumā paredzētie pasākumi, proti, paziņošanas pienākums, kā arī pirmpirkuma un pirkšanas tiesības, ir skaidri un ka pirmā pasākuma efektivitāte veicina to, ka pirmpirkuma vai pirkšanas tiesības netiek izmantotas vai attiecīgā gadījumā tiek izmantotas tikai steidzamos gadījumos.
54
Minētā dalībvalsts apgalvo, ka ar Dekrētu Nr. 402/2021 izveidotais režīms ir balstīts uz objektīviem, nediskriminējošiem un attiecīgajiem uzņēmumiem iepriekš zināmiem kritērijiem. Šajā dekrētā paredzētie pasākumi esot samērīgi un nepārsniedzot to, kas ir piemērots un nepieciešams izvirzītā mērķa sasniegšanai. Turklāt mazāk ierobežojoši līdzekļi, piemēram, pienākums sniegt datus par būvmateriālu tirdzniecību, neļautu Ungārijas valstij laikus novērst šādu materiālu iespējamu kritisku trūkumu.
Tiesas vērtējums
– Par ierobežojuma LESD 35. panta izpratnē esību
55
Saskaņā ar LESD 35. pantu starp dalībvalstīm ir aizliegti eksporta kvantitatīvie ierobežojumi un pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību.
56
No Tiesas judikatūras izriet, ka Tiesa par pasākumiem ar eksporta kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību ir atzinusi “valsts pasākumus, kuru mērķis vai rezultāts ir tieši eksporta apjomu ierobežošana un tādējādi atšķirīgas attieksmes radīšana pret tirdzniecību dalībvalsts ietvaros un tās eksporta tirdzniecību, lai nodrošinātu īpašas priekšrocības valstī ražotajām precēm vai ieinteresētās dalībvalsts iekšējam tirgum, nelabvēlīgi ietekmējot citu valstu ražojumus vai tirdzniecību” (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1979. gada 8. novembris, Groenveld, 15/79, EU:C:1979:253, 6. un 7. punkts, kā arī 2008. gada 16. decembris, Gysbrechts un Santurel Inter, C‑205/07, EU:C:2008:730, 40. punkts).
57
Šajā kontekstā Tiesa jau ir nospriedusi, ka LESD 34. un 35. pants liedz tirdzniecībā Savienības teritorijā piemērot valsts tiesību aktus, kuri prasa – lai arī tikai formāli – importa vai eksporta licences vai jebkādu līdzīgu procedūru (skat. spriedumu, 1971. gada 15. decembris, International Fruit Company u.c. (no 51/71 līdz 54/71, EU:C:1971:128, 9. punkts). Jebkādas īpašas formalitātes noteikšana eksportam, tā kā tā izraisa aizkavēšanos un atturošu iedarbību attiecībā uz eksportētājiem, ir šķērslis tirdzniecībai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1977. gada 16. marts, Komisija/Francija, 68/76, EU:C:1977:48, 16. punkts).
58
Šajā lietā vispirms jāpārbauda, vai Dekrēta Nr. 402/2021 noteikumu mērķis ir konkrēti ierobežot būvmateriālu eksporta plūsmas šī sprieduma 56. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē.
59
Šajā ziņā jānorāda, ka šī dekrēta noteikumos ir paredzēts pienākums paziņot par būvmateriālu eksportu, kā arī administratīvs sods gadījumā, ja uzņēmēji neievēro šo pienākumu, lai gan starp lietas dalībniekiem nav strīda par to, ka šāds pienākums un šāds sods attiecībā uz būvmateriālu pārdošanas darījumiem valsts teritorijā Ungārijas tiesībās nav paredzēts.
60
Turklāt saskaņā ar šī dekrēta noteikumiem pēc tam, kad uzņēmējs ir paziņojis par savu nodomu eksportēt būvmateriālus, kompetentajām Ungārijas iestādēm ir desmit darbdienas, lai īstenotu pirmpirkuma un pirkšanas tiesības attiecībā uz šiem materiāliem, ja tās uzskata, ka to pārdošana vai eksports uz ārvalstīm būtiski kavē vai padara neiespējamu kritisko infrastruktūru būvniecību, ekspluatāciju, uzturēšanu vai attīstību valsts teritorijā.
61
No tā izriet, ka, pirmkārt, uzliekot papildu administratīvo slogu uzņēmējiem, kuri vēlas eksportēt šādus būvmateriālus, otrkārt, paredzot, ka paziņošanas pienākuma neievērošana nozīmē ievērojamu administratīvu sodu, treškārt, pagarinot piegādes termiņus līdz desmit darbdienām un, ceturtkārt, galīgi liedzot veikt eksportu gadījumā, ja Ungārijas valsts labā tiktu īstenotas pirmpirkuma un pirkšanas tiesības, Dekrēta Nr. 402/2021 mērķis ir ierobežot būvmateriālu eksportu, nosakot atšķirīgu attieksmi starp šo izstrādājumu iekšējo tirdzniecību un eksporta tirdzniecību un nodrošinot priekšrocību šīs dalībvalsts iekšējam tirgum.
62
Ņemot vērā šo skaidro mērķi ierobežot eksporta plūsmu, šis dekrēts ir jākvalificē kā “pasākumi ar eksporta kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību” LESD 35. panta izpratnē, un nav jāizvērtē šo noteikumu sekas.
63
Katrā ziņā, pakārtoti, attiecībā uz Dekrēta Nr. 402/2021 noteikumu seku vērtējumu jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ikviens dalībvalsts pasākums, kas var tieši vai netieši, faktiski vai iespējami traucēt Savienības iekšējo tirdzniecību, jāuzskata par pasākumu ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību šīs tiesību normas izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 19. janvāris, CIHEF u.c., C‑147/21, EU:C:2023:31, 37. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
64
Turklāt jebkurš, pat maznozīmīgs, kādas no LESD paredzētajām pamatbrīvībām ierobežojums ir aizliegts ar šo līgumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2008. gada 1. aprīlis, Franču kopienas valdība un Valonijas valdība, C‑212/06, EU:C:2008:178, 52. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
65
Šajā lietā, runājot par Ungārijas norādīto apstākli, ka kopš Dekrēta Nr. 402/2021 stāšanās spēkā šajā dalībvalstī nav bijis nekāda būvmateriālu trūkuma, kura dēļ tai būtu jāizmanto pirmpirkuma vai pirkšanas tiesības, jānorāda, ka šis apstāklis var būt tieši saistīts ar to, ka uzņēmēji tika atturēti no būvmateriālu eksporta.
66
Turklāt to, ka šī dekrēta noteikumiem nav preventīvas iedarbības, nepierāda arī dati, kas ietverti Ungārijas iesniegtajā tabulā tās iebildumu raksta B.1 pielikumā, kurā attiecībā uz diviem gadiem pēc minētā dekrēta stāšanās spēkā salīdzinājumā ar diviem gadiem pirms šī dekrēta stāšanās spēkā ir norādīts eksporta apjoma pieaugums deviņiem no šajā pašā dekrētā norādītajiem piecpadsmit būvmateriālu veidiem un šī apjoma samazinājums tikai attiecībā uz sešiem šo materiālu veidiem. Proti, tā kā nav citu pierādījumu, nevar izslēgt, ka eksporta apjoms būtu bijis lielāks, ja Dekrēts Nr. 402/2021 nebūtu pastāvējis. Šie dati ļauj vienīgi secināt, ka tas neliedz eksportēt visus būvmateriālus, kas ietilpst tā piemērošanas jomā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 17. septembris, Hidroelectrica, C‑648/18, EU:C:2020:723, 32. punkts).
67
No tā izriet, ka Dekrēta Nr. 402/2021 noteikumiem var būt zināma ietekme uz eksporta tirdzniecību gan tieši, it īpaši ar administratīvo slogu, ko uzņēmējiem rada paziņošanas pienākums un piegādes termiņu pagarināšana eksporta gadījumā, gan netieši, jo šajos noteikumos paredzētie pienākumi var atturēt minētos uzņēmējus no būvmateriālu eksporta. Līdz ar to un neatkarīgi no to ierobežojošā mērķa šo noteikumu radītās ierobežojošās sekas nevar tikt uzskatītas par pārāk nejaušām vai pārāk netiešām, lai tās saskaņā ar Tiesas judikatūru, kas izriet no1990. gada 7. marta sprieduma Krantz (C‑69/88, EU:C:1990:97, 10. un 11. punkts) un 1993. gada 13. oktobra sprieduma CMC Motorradcenter (C‑93/92, EU:C:1993:838, 10.–12. punkts), varētu uzskatīt par tādām, kas neveido ierobežojumu LESD 35. panta izpratnē.
68
No iepriekš minētā izriet, ka Dekrēts Nr. 402/2021 ir pasākums ar eksporta kvantitatīvam ierobežojumam līdzvērtīgu iedarbību LESD 35. panta izpratnē. Šis pasākums ir nesaderīgs ar pienākumiem, kas izriet no pēdējās minētās tiesību normas, ja vien to nevar objektīvi attaisnot.
– Par attaisnojuma pastāvēšanu atbilstoši LESD 36. pantam
69
LESD 35. pantam pretrunā esošs valsts pasākums var būt pamatots ar kādu no LESD 36. pantā minētajiem vispārējo interešu apsvērumiem, kā arī ar primārām vispārējo interešu prasībām, ja vien ar to izvirzītais mērķis ir leģitīms un pasākums ir samērīgs ar šo mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2008. gada 16. decembris, Gysbrechts un Santurel Inter, C‑205/07, EU:C:2008:730, 45. punkts; 2020. gada 17. septembris, Hidroelectrica, C‑648/18, EU:C:2020:723, 34. punkts, kā arī 2023. gada 19. janvāris, CIHEF u.c., C‑147/21, EU:C:2023:31, 48. punkts).
70
Šajā nolūkā jāpārbauda, vai šis pasākums ir piemērots, lai nodrošinātu šī mērķa sasniegšanu, un nepārsniedz to, kas nepieciešams tā sasniegšanai. Turklāt šajā kontekstā jāatgādina, ka valsts tiesiskais regulējums var nodrošināt izvirzītā mērķa sasniegšanu vienīgi tad, ja tas patiešām atbilst rūpēm šo mērķi sasniegt saskanīgā un sistemātiskā veidā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 11. jūnijs, Berlington Hungary u.c., C‑98/14, EU:C:2015:386, 64. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
71
It īpaši attiecībā uz valsts pasākumu, kurš, kā uzskata attiecīgā dalībvalsts, ir pamatots ar valsts drošības mērķi, Tiesa jau ir nospriedusi, ka LESD 36. panta mērķiem ir svarīgi, lai šis pasākums būtu faktiski attaisnots ar objektīviem apstākļiem, kas atbilst valsts drošības prasībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1984. gada 10. jūlijs, Campus Oil u.c._72/83, EU:C:1984:256, 36. punkts).
72
Tāpat Tiesa ir precizējusi – lai arī dalībvalstīm pārsvarā ir brīvība atbilstoši to valstiskajām vajadzībām noteikt sabiedriskās drošības prasības, tomēr Savienības kontekstā šie apsvērumi – un it īpaši, tā kā tie ir atkāpes no LESD garantētas pamatbrīvības – ir jāinterpretē šauri, lai to piemērošanas jomu nevarētu vienpusēji noteikt katra dalībvalsts bez Savienības iestāžu kontroles. Tādēļ uz valsts drošību var atsaukties tikai tad, ja pastāv reāls un pietiekami nopietns sabiedrības pamatinterešu apdraudējums (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība), C‑78/18, EU:C:2020:476, 91. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2023. gada 13. jūlijs, Xella Magyarország, C‑106/22, EU:C:2023:568, 66. un 67. punkts).
73
Turklāt papildus attaisnojošajiem iemesliem, uz ko dalībvalsts var atsaukties, jānorāda atbilstoši pierādījumi vai šīs valsts noteiktā pasākuma piemērotības un samērīguma analīze, kā arī konkrēta informācija, kas var pamatot tās argumentāciju (spriedumi, 2007. gada 7. jūnijs, Komisija/Beļģija, C‑254/05, EU:C:2007:319, 36. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2023. gada 19. janvāris, CIHEF u.c., C‑147/21, EU:C:2023:31, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
74
Šajā lietā Ungārija apgalvo, ka Dekrētā Nr. 402/2021 paredzētie pasākumi ir pamatoti ar sabiedriskās drošības apsvērumiem, it īpaši kritisko infrastruktūru būvmateriālu apgādes drošību.
75
Šajā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, ka naftas, telekomunikāciju un enerģētikas nozarēs mērķis nodrošināt šādu ražojumu apgādes drošību vai šādu pakalpojumu sniegšanu krīzes gadījumā attiecīgās dalībvalsts teritorijā var būt sabiedrības drošības apsvērums. Tomēr tas tā nav attiecībā uz pamatizejvielu apgādes drošību vietējā līmenī būvniecības nozarē – uz to nevar attiekties likumīgais mērķis nodrošināt sabiedrības drošību, ja vien netiek pierādīts, ka šādu izejvielu trūkums rada reālus un pietiekami nopietnus draudus sabiedrības pamatinteresēm (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 13. jūlijs, Xella Magyarország, C‑106/22, EU:C:2023:568, 68. un 69. punkts).
76
Tomēr šajā gadījumā Ungārija nav pierādījusi, ka Dekrēts Nr. 402/2021, ņemot vērā objektīvus apstākļus, faktiski un kategoriski atbilstu sabiedrības drošības prasībām.
77
Pirmkārt, šis dekrēts var tikt piemērots lielam skaitam infrastruktūru Ungārijā, un nav pierādīts, ka katrai no tām faktiski piemistu sabiedrības pamatinterese, ņemot vērā, ka minētajā dekrētā nav ietverts nedz saraksts, kurā būtu uzskaitītas infrastruktūras, kurām ir šāda interese, nedz jēdziena “kritiskās infrastruktūras” definīcija tieši vai ar atsauci uz citu tiesību aktu, kas ļautu skaidri un izsmeļoši identificēt attiecīgās infrastruktūras.
78
Ungārija apgalvo, ka saskaņā ar Ungārijas tiesību normu hierarhijas principu šī jēdziena tvērums Dekrēta Nr. 402/2021 mērķiem jāuzskata par tādu, kas definēts a létfontosságú rendszerek és létesítmények azonosításáról, kijelöléséről és védelméről szóló 2012. évi CLXVI. törvény (2012. gada Likums Nr. CLXVI par dzīvībai svarīgu sistēmu un iekārtu identifikāciju, apzīmēšanu un aizsardzību, Magyar Közlöny 2012 évi 154. száma, 26099. lpp.) 1. panta j) punktā. Tā kā ar šo likumu Ungārijas tiesību sistēmā transponēta Direktīva 2008/114, šī pēdējā minētā definīcija atbilstot tai, kura ietverta šīs direktīvas 2. panta a) punktā. Līdz ar to jēdziens “kritiskās infrastruktūras” Dekrēta Nr. 402/2021 izpratnē esot balstīts uz objektīviem apstākļiem.
79
Šajā ziņā jānorāda vien tas, ka, pirmkārt, no Tiesas rīcībā esošiem lietas materiāliem izriet, ka minētā likuma 1. panta j) punktā, redakcijā, kas bija spēkā argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās, jēdziens “kritiskās infrastruktūras” bija definēts plaši un ka tā 1. pielikumā attiecībā uz nozarēm, kuras var ietvert kritiskās sistēmas elementu, tostarp bija uzskaitītas enerģētikas, transporta, veselības, sociālā nodrošinājuma, aizsardzības un iekšējās drošības nozares, attiecībā uz kurām Ungārijas kompetentās iestādes infrastruktūras varēja kvalificēt kā “kritiskas”.
80
Otrkārt, kā secinājumu 43. un 44. punktā uzsvēris ģenerāladvokāts, Direktīvai 2008/114 šajā lietā nav nozīmes, jo Dekrēts Nr. 402/2021 neietilpst tās piemērošanas jomā. No šīs direktīvas 1. panta kopsakarā ar tās 5. un 9. apsvērumu izriet, ka tajā ir vienīgi noteikta procedūra Savienības kritisko infrastruktūru identificēšanai un noteikšanai enerģētikas un transporta nozarēs, kā arī izvērtēta nepieciešamība uzlabot to aizsardzību, savukārt Dekrēta Nr. 402/2021 piemērošanas joma ir atšķirīga un plašāka – tā aptver citas nozares un tajā neietilpst esošo kritisko infrastruktūru aizsardzība, bet gan visas darbības, kas saistītas ar infrastruktūru būvniecību, ekspluatāciju, uzturēšanu vai attīstību valsts teritorijā.
81
Otrkārt, kā pamatoti apgalvo Komisija, saikne, kas pastāvot starp dažādajām Dekrētā Nr. 402/2021 uzskaitītajām būvmateriālu kategorijām un tajā minēto kritisko infrastruktūru aizsardzību, neizriet nedz no šī dekrēta, nedz vispārīgi no Ungārijas šajā tiesvedībā sniegtajiem paskaidrojumiem. Tāpat šī dalībvalsts nav precizējusi, no kura brīža attiecībā uz katru no šīm kategorijām būtu jāuzskata, ka pastāv būvmateriālu trūkums, kas rada reālus un pietiekami nopietnus draudus kritisko infrastruktūru apgādes drošībai.
82
Treškārt, jākonstatē, ka Dekrēta Nr. 402/2021 mērķis nav saskaņoti un sistemātiski sasniegt kritisko infrastruktūru apgādes ar būvmateriāliem drošību, jo tajā nav paredzēta kārtība, kādā ir jāņem vērā šo materiālu pārdošana valsts tirgū un to imports Ungārijā, lai noteiktu krājumu un deficīta līmeni.
83
No tā izriet, ka jānoraida Ungārijas argumenti, saskaņā ar kuriem Dekrētā Nr. 402/2021 ietvertos ierobežojošos pasākumus attaisnojot valsts drošības apsvērumi LESD 36. panta izpratnē saistībā ar kritisko infrastruktūru apgādes ar būvmateriāliem drošību.
84
Ciktāl Ungārija apgalvo, ka šis dekrēts palīdz arī atjaunot valsts ekonomiku, reaģējot uz būvmateriālu ražošanas samazināšanos, kā arī to cenu pieaugumu pēc Covid‑19 pandēmijas izraisītās krīzes, un aizsargāt tādas sociālās intereses kā mājokļu būvniecība un iespēja jauniešiem dibināt ģimeni, jāatgādina, pirmkārt, tīri ekonomiska rakstura iemesli, kas saistīti ar valsts ekonomikas veicināšanu vai tās pienācīgu darbību, nevar tikt izmantoti par attaisnojumu kādas no Līgumos garantētajām pamatbrīvībām ierobežojumam (spriedums, 2023. gada 13. jūlijs, Xella Magyarország, C‑106/22, EU:C:2023:568, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
85
Otrkārt, attiecībā uz sociālajiem apsvērumiem Ungārija nav iesniegusi nevienu pierādījumu, kas varētu pamatot šos apgalvojumus.
86
Šādos apstākļos Dekrētā Nr. 402/2021 ietvertos ierobežojošos pasākumus nevar attaisnot ar LESD 36. pantu.
87
Līdz ar to jāapmierina Komisijas pirmais iebildums, ciktāl tas attiecas uz LESD 35. panta pārkāpumu.
Par otro pamatu – LESD 2. panta 1. punkta kopsakarā ar LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
88
Norādot, ka Dekrētā Nr. 402/2021 paredzētie ierobežojumi ir piemērojami būvmateriālu eksportam uz trešām valstīm un tādējādi ir pasākums, kas ietilpst kopējā tirdzniecības politikā, Komisija apgalvo, ka Ungārija ir pārkāpusi LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu, saskaņā ar kuru Savienībai ir ekskluzīva kompetence kopējās tirdzniecības politikas jomā, kā arī LESD 2. panta 1. punktu, kurā precizēts, ka pildīt likumdevēja funkciju un pieņemt juridiski saistošus aktus var tikai Savienība – dalībvalstis pašas to var darīt tikai tad, ja Savienība tām ir piešķīrusi pilnvaras vai ja tās īsteno Savienības tiesību aktus.
89
Ungārija apgalvo, ka uz Dekrētu Nr. 402/2021 attiecas Regulas 2015/479 10. pants, kurā esot paredzēts, ka dalībvalsts pieņemtos eksporta ierobežojošos pasākumus var pamatot ar kādu no šīs regulas 10. pantā uzskaitītajiem vispārējo interešu apsvērumiem.
90
Tomēr Komisija uzskata, ka minētajā 10. pantā ietvertais jēdziens “valsts drošība” atbilst jēdzienam, kas ir paredzēts LESD 36. pantā, un ka minētais dekrēts neizpilda šajā pašā 10. pantā paredzētos kritērijus.
91
Komisija uzskata – tā kā Savienības tiesības, cik vien iespējams, jāinterpretē saskaņā ar Savienības starptautiskajām saistībām, tostarp tām, kuras izriet no starptautiskiem nolīgumiem, kuri ir saistoši gan Savienībai, gan dalībvalstīm, šajā gadījumā Ungārijai, ņemot vērā vienu no atbilstošajiem GATT 1994 izņēmumiem, būtu jāpamato, ka tā var atkāpties no šī nolīguma XI panta 1. punktā paredzētā aizlieguma noteikt ierobežojumus preču eksportam uz citām PTO dalībvalstīm.
92
Tā precizē, ka nav šaubu, ka GATT 1994 XI panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētais izņēmums ļauj noteikt pagaidu eksporta ierobežojumus, tostarp kvantitatīvus, lai nepieļautu nopietnu pirmās nepieciešamības preču trūkumu vai to novērstu, tomēr uz šīm situācijām neattiecas Regulas 2015/479 10. pants. Proti, ja rodas šāda situācija, dalībvalstīm jāinformē Komisija par problēmām, ar kurām tās saskaras, un Komisijai būtu jārīkojas saskaņā ar šīs regulas 5. un 6. pantu.
93
Šī iestāde piebilst, ka aizsardzības pasākumi, kuri pieņemti saskaņā ar minētās regulas 5. un 6. pantu, var attiekties tikai uz noteiktiem galamērķiem vai eksportu no konkrētiem Savienības reģioniem. Tādējādi aizsardzības pasākumus, kuri veikti “Savienības interesēs”, varētu izmantot arī, lai aizsargātu dalībvalsts vajadzības.
94
Ungārija apgalvo, ka ar Dekrētu Nr. 402/2021 nav pārkāpta Savienības ekskluzīvā kompetence kopējās tirdzniecības politikas jomā un ka šis dekrēts ir saderīgs ar LESD 2. panta 1. punktu un 3. panta 1. punktu.
95
GATT 1994 XI pants un Komisijas pilnvaras pieņemt aizsardzības pasākumus saskaņā ar Regulas 2015/479 5. un 6. pantu neliedz dalībvalstij, pamatojoties uz šīs regulas 10. pantu, noteikt tādu pasākumu kā Dekrēts Nr. 402/2021.
96
Ungārija apgalvo, ka minētās regulas 5. un 6. pants ir piemērojami pasākumiem, kuri var tikt pieņemti, ja tas nepieciešams “Savienības interesēs”, lai gan šajā dekrētā paredzētie pasākumi attiecas uz sabiedrisko drošību vienā dalībvalstī, nevis uz Savienības vispārējām interesēm.
97
Tā piebilst, ka Komisijas arguments, saskaņā ar kuru Regulas 2015/479 5. un 6. pants liedz dalībvalstij izmantot šīs regulas 10. pantu, nevar tikt atbalstīts, jo, ja tas tā būtu, šīs regulas 10. pants pilnībā zaudētu jēgu.
98
Ungārija secina, ka Dekrēts Nr. 402/2021 atbilst sabiedriskās drošības apsvērumiem, kuri ietilpst Regulas 2015/479 10. panta darbības jomā, un ka apgādes drošība pamato atkāpi no preču brīvas aprites saskaņā ar šo noteikumu.
Tiesas vērtējums
99
Saskaņā ar LESD 2. panta 1. punktu, ja Līgumos Savienībai ir piešķirta ekskluzīva kompetence kādā konkrētā jomā, tad pildīt likumdošanas funkciju un pieņemt juridiski saistošus aktus drīkst tikai Savienība – dalībvalstis pašas to var darīt tikai tad, ja Savienība tās pilnvarojusi vai tas vajadzīgs Savienības pieņemto aktu īstenošanai.
100
Saskaņā ar LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu Savienībai ir ekskluzīva kompetence kopējās tirdzniecības politikas jomā.
101
Savienības likumdevējs ir pieņēmis Regulu 2015/479 šīs ekskluzīvās kompetences ietvaros, lai izveidotu kopēju eksportam piemērojamu režīmu. Saskaņā ar šīs regulas 4. apsvērumu “visās dalībvalstīs eksports ir gandrīz pilnīgi liberalizēts” un “par Savienības principu var pieņemt to, ka eksports uz trešām valstīm nav pakļauts nekādiem kvantitatīviem ierobežojumiem, neskarot atkāpes, kas paredzētas šajā regulā, un neskarot pasākumus, ko dalībvalstis var veikt saskaņā ar Līgumu”.
102
Šajā ziņā minētās regulas 1. pantā ir noteikts, ka Savienības ražojumu eksports uz trešām valstīm ir brīvs, proti, tas nav pakļauts nekādiem kvantitatīviem ierobežojumiem, izņemot ierobežojumus, kas piemēroti saskaņā ar šo pašu regulu.
103
Šajā lietā starp lietas dalībniekiem nav strīda par to, ka Dekrēts Nr. 402/2021 ir juridiski saistošs akts jomā, kas ietilpst kopējā tirdzniecības politikā, un ka Savienība nav pilnvarojusi Ungāriju pieņemt šo dekrētu.
104
Tomēr Ungārija apgalvo, ka šis dekrēts ir pieņemts saskaņā ar Regulu 2015/479, jo tas atbilst sabiedrības drošības apsvērumiem, uz kuriem attiecas šīs regulas 10. pants.
105
Šajā ziņā šīs regulas 10. pantā paredzēts – neskarot citus Savienības noteikumus, tā neliedz dalībvalstīm attiecībā uz eksportu pieņemt vai piemērot kvantitatīvus ierobežojumus, ko pamato sabiedrības morāles, sabiedriskās kārtības vai valsts drošības, cilvēku un dzīvnieku dzīvības un veselības vai augu aizsardzības, nacionālās kultūras vērtību, kam ir mākslinieciska, vēsturiska vai arheoloģiska vērtība, vai rūpniecības vai komerciāla īpašuma aizsardzības apsvērumi.
106
Kā secinājumu 61. punktā uzsvēris ģenerāladvokāts, tas, ka Regulas 2015/479 10. pants un LESD 36. pants ir formulēti līdzīgi, liek domāt, ka Savienības likumdevējs ir vēlējies paplašināt LESD 36. pantā paredzēto dalībvalsts iespēju ierobežot eksportu Savienībā, ar tādiem pašiem nosacījumiem attiecinot to arī uz eksportu uz trešām valstīm.
107
Līdz ar to jēdzienam “valsts drošība”, kas ietverts attiecīgi Regulas 2015/479 10. pantā un LESD 36. pantā, šajos abos tiesību aktos ir jāatzīst vienāds tvērums.
108
Kā nospriests šī sprieduma 83. punktā, Ungārijai nav pamata apgalvot, ka kritisko infrastruktūru apgādes ar būvmateriāliem drošība, kas esot Dekrētā Nr. 402/2021 izvirzītais mērķis, ietilpst jēdzienā “valsts drošība” LESD 36. panta izpratnē.
109
Līdz ar to jākonstatē, ka šī dalībvalsts arī nevar pamatoti apgalvot, ka šis pats mērķis ietilptu Regulas 2015/479 10. panta piemērošanas jomā un ka Dekrēts Nr. 402/2021 būtu jāuzskata par tādu, ar kuru šī tiesību norma tiek īstenota saskaņā ar LESD 2. panta 1. punktu.
110
Šādos apstākļos, nepastāvot nepieciešamībai izvērtēt lietas dalībnieku argumentus par saikni starp šīs regulas 5. un 6. pantu, no vienas puses, un tās 10. pantu, no otras puses, ne arī to argumentus par PTO tiesībām, Komisijas otrais iebildums ir jāapmierina.
Par trešo pamatu – Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punkta un 6. panta 1. punkta pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
111
Komisija pārmet Ungārijai, ka tā nav ievērojusi Direktīvas 2015/1535 6. panta 1. punktā paredzēto trīs mēnešu atlikšanas laikposmu. Tā norāda, ka 2021. gada 30. jūnijā šī dalībvalsts tai nosūtīja paziņoto projektu un ka līdz ar to, 2021. gada 8. jūlijā, proti, pirms šī aplikšanas laikposma beigām 2021. gada 1. oktobrī, pieņemdama Dekrētu Nr. 402/2021, minētā dalībvalsts ir pārkāpusi minētās direktīvas 6. panta 1. punktu.
112
Otrkārt, tā kā Ungārija nav paziņojusi dekrēta projektu, uz kura pamata tika pieņemts Dekrēts Nr. 402/2021, lai gan šajā projektā bija veiktas būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar paziņoto projektu, Komisija apgalvo, ka šī dalībvalsts ir pārkāpusi Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punktu. Šī iestāde atgādina, ka dalībvalstij atkārtoti jāpaziņo par projektu, ja tā tajā izdara būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar to, kas iepriekš tika paziņots, un ka atbilstoši šīs direktīvas 5. panta 1. punkta trešajai daļai izmaiņas uzskatāmas par “būtiskām”, ja citastarp tiek saīsināti sākotnēji paredzētie termiņi.
113
Ungārija apgalvo, ka tā nav pārkāpusi Direktīvu 2015/1535, jo Dekrēta Nr. 402/2021 steidzama pieņemšana bija pamatota ar sabiedriskās drošības apsvērumiem šīs direktīvas 6. panta 7. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
114
Proti, šī tiesību norma ļaujot atkāpties no prasībām attiecībā uz atlikšanas laikposmu tādu steidzamu iemeslu gadījumā, kuri it īpaši saistīti ar sabiedrības drošības aizsardzību. Tā norāda, ka būvmateriālu pieprasījuma atjaunošanās pēc pandēmijas draudēja radīt to trūkumu 2021. gadā un ka tātad bija nepieciešams rīkoties steidzami, lai šādu situāciju novērstu.
115
Turklāt šī dalībvalsts norāda, ka šīs steidzamības dēļ tā nav paziņojusi Dekrētu Nr. 402/2021 saskaņā ar Direktīvu 2015/1535 un ka tādējādi tā ir apņēmusies nepiemērot šajā dekrētā paredzētos sodus tajā noteikto pienākumu neizpildes gadījumā.
Tiesas vērtējums
116
Vispirms jākonstatē, ka starp lietas dalībniekiem nav strīda par to, ka Direktīvā 2015/1535 paredzētajā formālajā iepriekšējas paziņošanas procedūrā Ungārija 2021. gada 30. jūnijā kā “tehnisko noteikumu projektu” šīs direktīvas izpratnē paziņoja Komisijai projektu valdības dekrētam par pasākumiem, kas jāveic, lai atjaunotu ekonomiku attiecībā uz apgādes drošībai būvniecības nozarē stratēģiski svarīgu izejvielu un ražojumu eksportu.
117
Pirmām kārtām, jānorāda, ka no brīža, kad Komisija saņēma šo paziņojumu saskaņā ar Direktīvas 2015/1535 6. panta 1. punktu, sākās trīs mēnešu atlikšanas laikposms, kura laikā šo projektu nevarēja pieņemt.
118
Tomēr Dekrēts Nr. 402/2021 tika publicēts Ungārijas Oficiālajā Vēstnesī 2021. gada 8. jūlijā un saskaņā ar tā 9. pantu, izņemot tā 10. pantu, stājās spēkā nākamajā dienā pēc publicēšanas.
119
Komisija apgalvo un Ungārija šajā ziņā neiebilst, ka Dekrēts Nr. 402/2021 jāuzskata par paziņotā projekta galīgo redakciju.
120
Līdz ar to jākonstatē, ka šis dekrēts tika pieņemts pirms trīs mēnešu atlikšanas laikposma beigām, kas sākās brīdī, kad Komisija saņēma paziņoto projektu.
121
Ungārija apgalvo, ka Dekrēta Nr. 402/2021 steidzama pieņemšana bija pamatota ar valsts drošības apsvērumiem Direktīvas 2015/1535 6. panta 7. punkta a) apakšpunkta izpratnē un tas ļauj atkāpties no pienākuma ievērot šīs direktīvas 6. panta 1. punktā paredzēto trīs mēnešu atlikšanas laikposmu. Tā norāda, ka būvmateriālu pieprasījuma atjaunošanās pēc Covid‑19 pandēmijas draudēja radīt to trūkumu 2021. gadā Ungārijā un ka tātad bija nepieciešams steidzami rīkoties, lai novērstu šādu trūkumu.
122
Šis arguments ir jānoraida.
123
Saskaņā ar Direktīvas 2015/1535 6. panta 7. punkta a) apakšpunktu dalībvalstīm nav jāievēro trīs mēnešu atlikšanas laikposms, ja neatliekamu iemeslu dēļ, ko radījuši nozīmīgi un neparedzami apstākļi attiecībā uz sabiedrības veselības vai drošības aizsardzību, dzīvnieku un augu aizsardzību un noteikumiem par pakalpojumiem arī attiecībā uz sabiedrisko kārtību, jo īpaši – nepilngadīgo aizsardzību, dalībvalstij jāsagatavo tehniskie noteikumi ļoti īsā laikā, lai pieņemtu un ieviestu tos nekavējoties un bez konsultēšanās iespējām.
124
Attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/34/EK (1998. gada 22. jūnijs), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV 1998, L 204, 37. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK (OV 1998, L 217, 18. lpp.), 9. panta 7. punkta pirmo ievilkumu, kura formulējums bija identisks Direktīvas 2015/1535, ar kuru tika atcelta un aizstāta Direktīva 98/34, 6. panta 7. punkta a) apakšpunkta formulējumam, Tiesa jau ir nospriedusi, ka dalībvalsts nevar atsaukties uz šo izņēmumu, ja valsts noteikuma pieņemšanas dienā šajā dalībvalstī nepastāvēja šajā tiesību normā paredzētā situācija (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2006. gada 26. oktobris, Komisija/Grieķija, C‑65/05, EU:C:2006:673, 65. punkts).
125
Šajā lietā Ungārija vienīgi norāda uz būvmateriālu trūkuma risku šajā dalībvalstī, bet nepierāda šādas situācijas faktisku esamību, kā tas prasīts Direktīvas 2015/1535 6. panta 7. punkta a) apakšpunktā.
126
Šajā ziņā nav nozīmes tam, ka Ungārija apgalvo, ka, nepaziņodama Komisijai Dekrētu Nr. 402/2021, tā ir apņēmusies nepiemērot sodus uzņēmējiem, kuri neievēro šajā dekrētā paredzētos pienākumus.
127
Proti, šādas saistības nevar ņemt vērā, lai noteiktu, vai dalībvalstij konkrētajā situācijā bija pamats atsaukties uz Direktīvas 2015/1535 6. panta normām.
128
Šādos apstākļos jākonstatē, ka Dekrēts Nr. 402/2021 tika pieņemts pirms trīs mēnešu atlikšanas laikposma beigām, pārkāpjot šīs direktīvas 6. panta 1. punktu.
129
Otrām kārtām, atbilstoši Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punkta trešajai daļai dalībvalstis atkārtoti dara Komisijai zināmu tehnisko noteikumu projektu saskaņā ar šā punkta pirmajā un otrajā daļā izklāstītajiem nosacījumiem, ja tās izdara izmaiņas projektā, kas būtiski izmaina tā darbības jomu, saīsinot īstenošanai sākotnēji paredzētos termiņus, pievienojot specifikācijas vai prasības vai padarot tās kategoriskākas.
130
Attiecībā uz tehnisko noteikumu projekta piemērošanu jānorāda, ka saskaņā ar paziņotā projekta 3. pantu bija paredzēts, ka tā noteikumi būs piemērojami no 2021. gada 1. oktobra.
131
Kā izriet no Dekrēta Nr. 402/2021 9. un 11. panta, tā 2. pantā paredzētais pienākums paziņot par būvmateriālu eksportu ir piemērojams eksportam no 2021. gada 15. jūlija.
132
Jākonstatē – tas, ka Dekrētā Nr. 402/2021 ir paredzēts īpaši agrāks piemērošanas datums nekā tas, kurš bija norādīts paziņotajā projektā, ir būtiskas izmaiņas šajā projektā sākotnēji paredzētajā termiņā. Ungārijai tātad bija jāsniedz jauns paziņojums Komisijai saskaņā ar Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punkta trešo daļu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 10. jūlijs, Ivansson u.c., C‑307/13, EU:C:2014:2058, 38. punkts, kā arī 44. punkts).
133
Tā kā Ungārija šajā lietā nav ievērojusi šo grozītā projekta paziņošanas pienākumu, jākonstatē, ka šī dalībvalsts ir pārkāpusi šo tiesību normu.
134
Tādēļ trešais iebildums ir pamatots.
135
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, jākonstatē, ka, ieviesdama procedūru, kas piemērojama izejvielu un būvmateriālu eksportam, Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir saistoši saskaņā ar:
–
LESD 35. pantu;
–
LESD 2. panta 1. punktu kopsakarā ar LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu, kā arī
–
Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punktu un 6. panta 1. punktu.
Par tiesāšanās izdevumiem
136
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai nolēmums ir nelabvēlīgs, jāpiespriež Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
Ieviesdama procedūru, kas piemērojama izejvielu un būvmateriālu eksportam, Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir saistoši saskaņā ar:
–
LESD 35. pantu;
–
LESD 2. panta 1. punktu kopsakarā ar LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu, kā arī
–
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/1535 (2015. gada 9. septembris), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā, 5. panta 1. punktu un 6. panta 1. punktu.
2)
Ungārija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – ungāru.