Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2026. gada 21. maijā (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar militāro agresiju pret Ukrainu – Regula (ES) Nr. 269/2014 – 2. panta 1. punkts – Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – Trasta dibināšana – Trasta dibinātājs, kas iekļauts Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā ietvertajā sarakstā – Trastā ieguldīto līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – Jēdzieni “piederība īpašumā” un “kontrole ”
Lietā C‑483/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacio Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija) iesniegusi ar 2023. gada 11. aprīļa lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 26. jūlijā, tiesvedībā
A,
B,
C,
D,
T
pret
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Comitato di Sicurezza Finanziaria,
Agenzia del Demanio,
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], Tiesas priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz], kas pilda pirmās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši I. Ziemele (referente), A. Kumins [A. Kumin] un S. Žervazonī [S. Gervasoni],
ģenerāladvokāts: M. Kamposs Sančess‑Bordona [M. Campos Sánchez‑Bordona],
sekretārs: Dž. Kjaponi [G. Chiapponi], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 8. maija tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        A, B, C, D un T vārdā – F. Centonze, F. Ciancio, G. Lovaste, M. Magnano, A. Neri, A. Saccucci un F. Sciaudone, avvocati,
–        Itālijas valdības vārdā – S. Fiorentino un G. Palmieri, pārstāvji, kam palīdz P. Gentili un L. Paolucci, avvocati dello Stato,
–        Beļģijas valdības vārdā – A. De Brouwer, C. Pochet un M. Van Regemorter, pārstāvji,
–        Vācijas valdības vārdā – J. Möller, pārstāvis,
–        Francijas valdības vārdā – B. Fodda, E. Timmermans un B. Travard, pārstāvji,
–        Nīderlandes vārdā – M. K. Bulterman un A. Hanje, pārstāves,
–        Somijas valdības vārdā – M. Pere, pārstāve,
–        Eiropas Komisijas vārdā – M. D. Bianchi, M. Carpus‑Carcea, H. Krämer un L. Puccio, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 10. jūlija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Regulas (ES) Nr. 269/2014 (2014. gada 17. marts) par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2014, L 78, 6. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2022. gada 25. februāra Regulu (ES) 2022/330 (OV 2022, L 51, 1. lpp.) (turpmāk – Regula Nr. 269/2014), 2. panta 1. punktu.
2        Šis lūgums iesniegts saistībā ar strīdu starp A, B, C, D un T, no vienas puses, un Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ekonomikas un finanšu ministrija, Itālija; turpmāk – ministrija), Comitato di Sicurezza Finanziaria (Finanšu drošības komiteja, Itālija) un Agenzia del Demanio (Valsts īpašuma aģentūra, Itālija), no otras puses, par sabiedrību A, B, C un D kapitāldaļu un aktīvu iesaldēšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
3        Konvencijas par trastiem piemērojamo likumu un to atzīšanu, kas parakstīta Hāgā 1985. gada 1. jūlijā (turpmāk – Hāgas konvencija) un ko
Itālijas Republika ir parakstījusi un ratificējusi, 2. pantā paredzēts:
“Šīs konvencijas mērķiem termins “trasts” attiecas uz tiesiskajām attiecībām, ko inter vivos vai nāves gadījumam izveido persona, dibinātājs, nododot aktīvus trasta pārvaldnieka pārvaldīšanā par labu labuma guvējam vai konkrētam mērķim.
Trastam ir šādas iezīmes:
a)      trasta aktīvi veido atsevišķu fondu un nav trasta pārvaldnieka personīgā īpašuma daļa;
b)      īpašumtiesības uz trasta aktīviem ir reģistrētas uz trasta pārvaldnieka vārda vai uz citas personas vārda trasta pārvaldnieka uzdevumā;
c)      trasta pārvaldniekam ir pilnvaras un pienākums, par kura izpildi viņš ir atbildīgs, pārvaldīt, apsaimniekot vai rīkoties ar aktīviem saskaņā ar trasta noteikumiem un likumā paredzētajiem īpašajiem pienākumiem.
Tas, ka dibinātājs saglabā noteiktas prerogatīvas vai ka pārvaldniekam kā labuma guvējam ir noteiktas tiesības, ne vienmēr ir pretrunā trasta pastāvēšanai.”
4        Saskaņā ar šīs konvencijas 6. panta pirmo daļu:
“Trastam piemērojams dibinātāja izvēlētais likums. Izvēlei jābūt skaidri izteiktai vai arī jāizriet no trasta dibināšanas akta noteikumiem vai no dokumenta, ar kuru apliecināta trasta esība, attiecīgā gadījumā interpretējot šos noteikumus, ņemot vērā lietas faktiskos apstākļus.”
5        Minētās konvencijas 11. pantā noteikts:
“Par trastu atzīst jebkuru trastu, kas izveidots saskaņā ar iepriekšējā nodaļā minētajiem tiesību aktiem.
Šāda atzīšana nozīmē vismaz to, ka trasta aktīvi tiek nošķirti no pārvaldnieka personīgās mantas un ka pārvaldnieks var rīkoties kā prasītājs vai atbildētājs, kā arī ierasties pie notāra vai jebkuras citas personas, kas pilda valsts funkcijas.
Ciktāl to prasa vai paredz trastam piemērojamie tiesību akti, šī atzīšana īpaši nozīmē, ka:
a)      trasta pārvaldnieka personiskie kreditori nevar vērst piedziņu uz trasta aktīviem;
b)      trasta aktīvi nav daļa no trasta pārvaldnieka mantas viņa maksātnespējas vai bankrota gadījumā;
c)      trasta aktīvi ir nošķirti no laulāto kopīgās mantas un neietilpst trasta pārvaldnieka mantojuma masā;
d)      trasta aktīvus var atgūt gadījumā, ja pārvaldnieks, neievērojot ar trastu saistītos pienākumus, ir sajaucis trasta aktīvus ar saviem personīgajiem aktīviem vai ir tos nodevis citām personām.
Tomēr trešo personu, kuru valdījumā atrodas trasta aktīvi, tiesības un pienākumus nosaka tās valsts tiesību normas, kuras piemērojamas saskaņā ar tiesas atrašanās vietas kolīziju normām.”
B.      Savienības tiesības
Lēmums 2014/145/KĀDP
6        Padomes Lēmuma 2014/145/KĀDP (2014. gada 17. marts) par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2014, L 78, 16. lpp.), 1., 4. un 5. apsvērumā noteikts:
“(1)      [Eiropas] Savienības dalībvalstu vai to valdību vadītāji 2014. gada 6. martā stingri nosodīja to, ka Krievijas Federācija bez iemesla ir pārkāpusi Ukrainas suverenitāti un teritoriālo integritāti, un aicināja Krievijas Federāciju nekavējoties atvilkt savus bruņotos spēkus uz to pastāvīgajām dislokācijas vietām saskaņā ar attiecīgajiem nolīgumiem. [..] Valstu vai to valdību vadītāji uzskatīja, ka Krimas Autonomās Republikas Augstākās padomes lēmums rīkot referendumu par minētās teritorijas turpmāko statusu ir pretrunā Ukrainas Konstitūcijai un tādēļ tas nav likumīgs.
[..]
(4)      Ņemot vērā pašreizējos apstākļus, būtu jānosaka ceļošanas ierobežojumi un līdzekļu iesaldēšana attiecībā uz personām, kuras ir atbildīgas par darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, tostarp par darbībām attiecībā uz jebkuras teritorijas daļas turpmāko statusu, kuras ir pretrunā Ukrainas Konstitūcijai, un ar tām saistītām personām, vienībām vai struktūrām.
(5)      Ir vajadzīga Savienības papildu rīcība, lai īstenotu konkrētus pasākumus.”
Lēmums (KĀDP) 2022/337
7        Reaģējot uz Krievijas Federācijas agresiju pret Ukrainu 2022. gada 24. februārī un ņemot vērā situācijas nopietnību, Eiropas Savienības Padome 2022. gada 28. februārī pieņēma Lēmumu (KĀDP) 2022/337, ar ko groza Lēmumu 2014/145/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 59, 1. lpp.), ar ko Lēmuma 2014/145 pielikumā iekļautajā to personu, vienību un struktūru sarakstā, kurām piemēro ierobežojošus pasākumus, tika iekļautas divdesmit sešas personas un viena vienība.
Regula Nr. 269/2014
8        Regulas Nr. 269/2014 4.–6. apsvērumā noteikts:
“(4)      Padome 2014. gada 17. martā pieņēma Lēmumu 2014/145/KĀDP, kurā paredzēti ceļošanas ierobežojumi un līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana konkrētām personām, kuras ir atbildīgas par darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, tostarp par darbībām attiecībā uz jebkuras teritorijas daļas turpmāko statusu, kuras ir pretrunā Ukrainas Konstitūcijai, un ar tām saistītām fiziskām vai juridiskām personām, vienībām un struktūrām. Minētās fiziskās vai juridiskās personas, vienības un struktūras ir uzskaitītas minētā lēmuma pielikumā.
(5)      Daži no minētajiem pasākumiem ir [LESD] darbības jomā, un tādēļ to īstenošanai ir nepieciešamas Savienības līmeņa reglamentējošas darbības, jo īpaši, lai nodrošinātu to, ka visās dalībvalstīs tos piemēro vienādi.
(6)      Šajā regulā ir ievērotas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā atzītās pamattiesības un pamatprincipi un jo īpaši tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu un tiesības uz personas datu aizsardzību. Šī regula būtu jāpiemēro saskaņā ar minētajām tiesībām un principiem.”
9        Šīs regulas 1. pantā paredzēts:
“Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
[..]
d)      “saimnieciskie resursi” ir visdažādākie materiālie vai nemateriālie, kustamie vai nekustamie aktīvi, kas nav līdzekļi, bet ko var izmantot, lai iegūtu līdzekļus, preces vai pakalpojumus;
e)      “saimniecisko resursu iesaldēšana” ir liegums izmantot saimnieciskos resursus, lai iegūtu līdzekļus, preces vai pakalpojumus, tostarp – bet ne tikai – pārdodot, iznomājot vai ieķīlājot šos saimnieciskos resursus;
f)      “līdzekļu iesaldēšana” ir liegums jebkādai līdzekļu kustībai, pārvedumiem, grozījumiem, izmantošanai, piekļuvei tiem vai rīcībai ar tiem, kuras rezultātā jebkādā veidā varētu mainīties to apjoms, summa, atrašanās vieta, īpašnieks, valdītājs, raksturīgās iezīmes vai galamērķis, vai rastos jebkādas citas izmaiņas, kas varētu darīt iespējamu līdzekļu izmantošanu, tostarp vērtspapīru portfeļa pārvaldību;
g)      “līdzekļi” ir jebkāda veida finanšu aktīvi un ieguvumi, tostarp, bet ne tikai:
i)      skaidra nauda, čeki, prasījumi skaidrā naudā, vekseļi, maksājumu uzdevumi un citi maksāšanas līdzekļi;
ii)      noguldījumi finanšu iestādēs vai citās iestādēs, kontu atlikumi, parādi un parādu saistības;
iii)      publiski vai privāti tirgojami vērtspapīri un parāda instrumenti, tostarp akcijas un kapitāla daļas, vērtspapīru apliecības, obligācijas, parādzīmes, galvojumi, ķīlu zīmes un atvasināto instrumentu līgumi;
iv)      procenti, dividendes vai citi ienākumi no aktīviem vai to uzkrātās vai radītās vērtības;
v)      kredīti, tiesības uz ieskaitu, garantijas, saistību izpildes garantijas vai citas finanšu saistības;
vi)      akreditīvi, konosamenti, pavadzīmes; un
vii)      dokumenti, kas apliecina līdzdalību fondos vai finanšu resursos;
[..].”
10      Minētās regulas 2. pantā noteikts:
“1.      Iesaldē visus līdzekļus un saimnieciskos resursus, kas ir jebkuru I pielikumā uzskaitītu fizisko vai juridisko personu, vienību vai struktūru, vai ar tām saistītu fizisko vai juridisko personu, vienību vai struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā.
2.      Netiek tieši vai netieši darīti pieejami līdzekļi vai saimnieciskie resursi I pielikumā uzskaitītām fiziskajām vai juridiskajām personām, vienībām vai struktūrām, vai ar tām saistītām fiziskajām vai juridiskajām personām, vienībām vai struktūrām vai to labā.”
11      Šīs pašas regulas 3. panta 1. punktā paredzēts:
“Šīs regulas I pielikumā iekļauj:
a)      fiziskās personas, kuras ir atbildīgas par darbībām vai politiku, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība vai stabilitāte vai drošība Ukrainā, vai kavēts starptautisko organizāciju darbs Ukrainā, kuras minētās darbības vai politiku atbalsta vai īsteno;
[..]
d)      fiziskās vai juridiskās personas, vienības vai struktūras, kuras materiāli vai finansiāli atbalsta par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju atbildīgos Krievijas lēmumpieņēmējus vai gūst labumu no tiem;
e)      fiziskas vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kas veic darījumus ar separātistu grupām Ukrainas Donbasa reģionā;
f)      fiziskas vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kas materiāli vai finansiāli atbalsta Krievijas Federācijas valdību, kura ir atbildīga par Krimas aneksiju un Ukrainas destabilizāciju, vai gūst labumu no tās; vai
g)      ietekmīgus uzņēmējus, kas darbojas Krievijā, un viņu tuvākos ģimenes locekļus vai citas fiziskas personas, kuras gūst no viņiem labumu, vai uzņēmējus, juridiskas personas, vienības vai struktūras, kuras darbojas ekonomikas nozarēs, kas nodrošina svarīgu ienākumu avotu Krievijas Federācijas valdībai, kura ir atbildīga par Krimas aneksiju un Ukrainas destabilizāciju;
un ar tām saistītās fiziskās vai juridiskās personas, vienības vai struktūras.”
12      Saskaņā ar Regulas Nr. 269/2014 9. pantu:
“Aizliegts apzināti un tīši piedalīties darbībās, kuru mērķis vai sekas ir apiet 2. pantā minētos pasākumus.”
Īstenošanas regula (ES) 2022/336
13      2022. gada 28. februārī Padome pieņēma Īstenošanas regulu (ES) 2022/336, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 269/2014 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 58, 1. lpp.), ar ko Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā iekļautajā to personu, vienību un struktūru sarakstā, kurām piemēro ierobežojošus pasākumus, tika iekļautas divdesmit sešas personas un viena vienība.
14      Šīs īstenošanas regulas 5.–11. apsvērumā noteikts:
“(5)      Padome 2022. gada 24. janvārī apstiprināja secinājumus, kuros tā nosodīja agresīvās darbības un draudus, ko Krievija nepārtraukti vērš pret Ukrainu, un aicināja Krieviju mazināt saspīlējumu, ievērot starptautiskās tiesības un konstruktīvi iesaistīties dialogā, izmantojot izveidotos starptautiskos mehānismus. Padome atkārtoti apstiprināja, ka Savienība ir pilnībā apņēmusies ievērot pamatprincipus, uz kuriem balstās Eiropas drošība un kuri ir nostiprināti Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) Statūtos un Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) dibināšanas dokumentos, tostarp Helsinku Nobeiguma aktā un Parīzes Hartā. Minētie pamatprincipi jo īpaši ietver valstu suverēno vienlīdzību un teritoriālo integritāti, robežu neaizskaramību, atturēšanos no draudiem vai spēka lietošanas un valstu brīvību izvēlēties vai mainīt savus drošības pasākumus. Padome paziņoja, ka minētie principi nav nedz apspriežami, nedz pārskatāmi vai no jauna interpretējami un ka to pārkāpšana no Krievijas puses ir šķērslis kopējai un nedalāmai drošības telpai Eiropā un apdraud mieru un stabilitāti Eiropā. Atgādinādama Eiropadomes 2021. gada 16. decembra secinājumus, Padome atkārtoti uzsvēra, ka jebkādai turpmākai Krievijas veiktai militārai agresijai pret Ukrainu būs smagas sekas un augsta maksa, kas ietvers plašu ierobežojošo pasākumu klāstu, kuri skars nozares un indivīdus un kuri tiks pieņemti koordinācijā ar partneriem.
(6)      Augstais pārstāvis 2022. gada 19. februārī Savienības vārdā nāca klajā ar deklarāciju, kurā pauda bažas par Krievijas bruņoto spēku masveida koncentrēšanos Ukrainā un tās apkaimē, un mudināja Krieviju iesaistīties jēgpilnā dialogā un diplomātijā, izrādīt savaldību un mazināt saspīlējumu, ievērojami atvelkot militāros spēkus no Ukrainas pierobežas. [..]
(7)      Krievijas Federācijas prezidents 2022. gada 21. februārī parakstīja dekrētu, ar ko atzīst Ukrainas Doneckas un Luhanskas apgabalu valdības nekontrolēto teritoriju “neatkarību un suverenitāti”, un izdeva rīkojumu izvietot Krievijas bruņotos spēkus minētajās teritorijās.
(8)      Augstais pārstāvis 2022. gada 22. februārī Savienības vārdā nāca klajā ar deklarāciju, kurā stingri nosoda minēto nelikumīgo aktu, kas vēl vairāk grauj Ukrainas suverenitāti un neatkarību un ir nopietns starptautisko tiesību un starptautisko nolīgumu, tostarp ANO Statūtu, Helsinku Nobeiguma akta, Parīzes Hartas un Budapeštas memoranda, kā arī Minskas vienošanos un ANO Drošības padomes rezolūcijas 2202 (2015), pārkāpums. Augstais pārstāvis mudināja Krieviju kā konflikta pusi atcelt minēto atzīšanu, pildīt savas saistības, ievērot starptautiskās tiesības un atgriezties pie diskusijām Normandijas formātā un trīspusējā kontaktgrupā. Viņš paziņoja, ka Savienība reaģēs uz šiem nesenajiem Krievijas pārkāpumiem, steidzamības kārtā pieņemot papildu ierobežojošus pasākumus.
(9)      Krievijas Federācijas prezidents 2022. gada 24. februārī paziņoja par militāru operāciju Ukrainā, un Krievijas bruņotie spēki sāka uzbrukumu Ukrainai. Minētais uzbrukums ir klajš Ukrainas teritoriālās integritātes, suverenitātes un neatkarības pārkāpums.
(10)      Augstais pārstāvis 2022. gada 24. februārī Savienības vārdā nāca klajā ar deklarāciju, kurā visstingrākajā iespējamā veidā nosodīja Krievijas Federācijas bruņoto spēku neprovocēto iebrukumu Ukrainā un Baltkrievijas iesaistīšanos šajā agresijā pret Ukrainu. Augstais pārstāvis norādīja, ka Savienības reakcija ietvers gan nozaru, gan individuālus ierobežojošus pasākumus.
(11)      Eiropadome 2022. gada 24. februārī visstingrākajā iespējamā veidā nosodīja neprovocēto un nepamatoto Krievijas Federācijas militāro agresiju pret Ukrainu. Ar savām nelikumīgajām militārajām darbībām Krievija rupji pārkāpj starptautiskās tiesības un ANO Statūtu principus un apdraud Eiropas un globālo drošību un stabilitāti. Eiropadome ciešā koordinācijā ar mūsu partneriem un sabiedrotajiem vienojās par turpmākiem ierobežojošiem pasākumiem, kas Krievijai tās rīcības dēļ radīs milzīgas un smagas sekas.”
Direktīva 2015/849
15      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 648/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (OV 2015, L 141, 73. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2018. gada 30. maija Direktīvu (ES) 2018/843 (OV 2018, L 156, 43. lpp.) (turpmāk – Direktīva 2015/849), 14. apsvērumā noteikts:
“Nepieciešamība pēc precīzas un atjauninātas informācijas par faktisko īpašnieku ir būtisks faktors, izsekojot noziedzniekus, kas citādi varētu slēpt savu identitāti, maskējoties aiz korporatīvas struktūras. [..]”
16      Šīs direktīvas 3. pantā noteikts:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
[..]
6)      “faktiskais īpašnieks” ir jebkura(‑as) fiziska(‑as) persona(‑as), kurai(‑ām) faktiski pieder klients vai kura(‑as) šo klientu kontrolē, un/vai fiziska(‑as) persona(‑as), kuras vārdā darījums vai darbība tiek veikta, un ir vismaz:
[..]
b)      attiecībā uz trastiem – visas šādas personas:
i)      trasta dibinātājs(‑i);
ii)      pilnvarotā(‑ās) persona(‑as);
iii)      pārraudzītājs(‑i), ja tāds(‑i) ir;
iv)      labuma guvēji; vai – ja vēl nav noteiktas fiziskas personas, kas ir labuma guvējas no juridiska veidojuma vai juridiskas vienības –, personu grupa, kuru interesēs ir izveidots vai darbojas juridisks veidojums vai juridiska vienība;
v)      jebkura cita fiziskā persona, kas faktiski īsteno galējo kontroli pār trastu, izmantojot tiešas vai netiešas īpašumtiesības vai citus līdzekļus;
[..].”
Paraugprakse
17      Padome ir sagatavojusi dokumentu par paraugpraksi, kāda iedibināma starp dažādām dalībvalstīm saistībā ar ierobežojošu pasākumu īstenošanu;
tas atjaunināts 2018. gada 4. maijā (dokuments 8519/18), 2022. gada 27. jūnijā (dokuments 10572/22) un 2024. gada 3. jūlijā (dokuments 11623/24).
18      Padomes dokumenta 11623/24 “[Eiropas Savienības] Paraugprakse saistībā ar ierobežojošu pasākumu efektīvu īstenošanu”, 2024. gada 3. jūlija redakcijā (turpmāk – Paraugprakse), 3. punktā paredzēts, ka Paraugprakse būtu jāuzskata par vispārīgiem ieteikumiem, kas nav pilnīgi un ir paredzēti, lai saskaņā ar piemērojamiem Eiropas Savienības un valstu tiesību aktiem efektīvi īstenotu ierobežojošos pasākumus. Tā nav juridiski saistoša un nebūtu jāuztver kā tāda, ar ko iesaka kādu darbību, kura būtu pretrunā piemērojamiem Eiropas Savienības vai valstu tiesību aktiem, tostarp tiem, kas attiecas uz datu aizsardzību.
19      Paraugprakses B sadaļā ietverta III daļa “Finansiālu ierobežojošu pasākumu piemērošanas joma”, kurā iekļauts 34. un 35. punkts, kas formulēti šādi:
“34.      Iesaldēšana attiecas uz visiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem, kas ir sarakstā iekļautu personu un vienību valdījumā vai īpašumā, arī uz tiem, kas atrodas šādu personu un vienību turējumā vai kontrolē. Ar turējumu vai kontroli būtu jāsaprot visas situācijas, kurās sarakstā iekļautā persona vai vienība, kaut arī tai nav īpašumtiesību, var likumīgi rīkoties ar tai nepiederošiem līdzekļiem vai saimnieciskiem resursiem vai veikt to pārvedumus, turklāt tai nav vajadzības pirms tam šīs darbības saskaņot ar likumīgo īpašnieku. [..]
35.      Principā iesaldēšanai nebūtu jāietekmē līdzekļi un saimnieciskie resursi, kas nav sarakstā iekļautu personu un vienību īpašumā, valdījumā, turējumā vai kontrolē. [..] Tādā pašā veidā pasākumi neattiecas uz tādas sarakstā neiekļautas vienības līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem, kurai piemīt no sarakstā iekļautas personas nošķirta tiesībsubjektība, ja vien šie līdzekļi un resursi nav sarakstā iekļautās personas vai vienības kontrolē vai turējumā. Tomēr, neskatoties uz to, pasākumus faktiski piemēro pilnībā tiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem, kuru kopīgie īpašnieki ir gan sarakstā iekļautas, gan sarakstā neiekļautas personas vai vienības.”
20      Minētajā B sadaļā ietverta arī VIII daļa, kurā iekļauts Paraugprakses 62.–67. punkts, saskaņā ar kuriem:
“Pamatojums
62.      Ir jāiesaldē līdzekļi un saimnieciskie resursi, kas ir sarakstā iekļautas fiziskas vai juridiskas personas valdījumā, īpašumā, turējumā vai kontrolē. Saskaņā ar 35. punktā paredzētajiem nosacījumiem tas ietver aktīvus, kas ir tādu sarakstā neiekļautu vienību īpašumā, kuras atrodas sarakstā iekļautu personu vai vienību īpašumā vai kontrolē.
Īpašumtiesības
63.      Kritērijs, kas jāņem vērā, izvērtējot, vai juridiska persona vai vienība atrodas citas personas vai vienības īpašumā, ir tas, ka tai pieder 50 % vai vairāk no vienības īpašumtiesībām vai tā ir tās daļu kontrolpaketes īpašnieks [..]. Ja šis kritērijs ir izpildīts, uzskata, ka juridiskā persona vai vienība atrodas citas personas vai vienības īpašumā.
Izvērtējot īpašumtiesības, būtu jāņem vērā arī vienības kopējās īpašumtiesības. Piemēram, ja vienas sarakstā iekļautas personas īpašumā ir 30 % no vienības un citas sarakstā iekļautas personas īpašumā ir 25 % no vienības, attiecīgā vienība principā būtu uzskatāma par tādu, kas atrodas sarakstā iekļautu personu īpašumā.
Kontrole
64.      Kritēriji, kas jāņem vērā, izvērtējot, vai juridisku personu vai vienību kontrolē cita persona vai vienība viena pati vai saskaņā ar nolīgumu, kas noslēgts ar citu kapitāldaļu turētāju vai citu trešo personu, cita starpā varētu ietvert šādus elementus:
(a)      tā ir tiesīga vai pilnvarota iecelt vai atcelt šādas juridiskās personas vai vienības administratīvās, pārvaldes vai uzraudzības struktūras locekļu vairākumu;
(b)      tā, izmantojot vienīgi savas balsstiesības, ir iecēlusi juridiskās personas vai vienības administratīvās, pārvaldes vai uzraudzības struktūru locekļu vairākumu, kuri attiecīgajā amatā bijuši pašreizējā un iepriekšējā finanšu gadā;
(c)      pēc vienošanās ar citiem juridiskās personas vai vienības kapitāldaļu turētājiem vai dalībniekiem tā viena pati kontrolē minētās juridiskās personas vai vienības kapitāldaļu turētāju vai dalībnieku vairākuma balsstiesības;
(d)      tai ir tiesības īstenot dominējošu ietekmi pār juridisko personu vai vienību pēc vienošanās, kas noslēgta ar minēto juridisko personu vai vienību, vai saskaņā ar noteikumu tās dibināšanas līgumā vai statūtos, ja tiesību akti, kas attiecas uz minēto juridisko personu vai vienību, pieļauj, ka tā ir šādas vienošanās vai noteikuma priekšmets;
(e)      tai ir pilnvaras de facto izmantot tiesības īstenot dominējošu ietekmi, kas minēta d) apakšpunktā, pašam neesot minēto tiesību turētājam [(piemēram, ar čaulas sabiedrības starpniecību)];
(f)      tai ir tiesības izmantot visus juridiskās personas vai vienības aktīvus vai daļu no tiem;
(g)      tā vienoti pārvalda juridiskās personas vai vienības saimniecisko darbību, publicējot konsolidētus pārskatus;
(h)      tai ir solidāra atbildība par juridiskās personas vai vienības finanšu saistībām vai tā šīs tiesības galvo.
65.      Ja kāds no šiem kritērijiem ir izpildīts, uzskata, ka juridisko personu vai vienību kontrolē cita persona vai vienība, ja vien katrā atsevišķā gadījumā nav konstatēts pretējais.
66.      Minēto īpašumtiesību vai kontroles kritēriju izpildi katrā atsevišķā gadījumā var atspēkot.
67.      Turpmāk sniegtajos piemēros ir aprakstīti apstākļi, kurus var kvalificēt kā pazīmes, kas liecina par to, ka sarakstā iekļautai personai vai vienībai ir kontrole pār sarakstā neiekļautu vienību:
[..]
e)      Trastu, čaulas sabiedrību un sabiedrību ar ierobežotu atbildību izmantošana
–        Vienība ir daļa no nevajadzīgi sarežģītas korporatīvās struktūras, kurā, iespējams, ir iesaistītas tādas vienības kā čaulas sabiedrības, sabiedrības ar ierobežotu atbildību un/vai trasti, kas saistīti ar sarakstā iekļautu personu. Vienība ir daļa no nevajadzīgi sarežģītas korporatīvās struktūras, kurā, iespējams, ir iesaistītas tādas vienības kā čaulas sabiedrības, sabiedrības ar ierobežotu atbildību un/vai trasti, kas saistīti ar sarakstā iekļautu personu.
–        Vienu vai vairākus trastus izmanto, lai saņemtu aktīvus no tādas vienības, kas atrodas sarakstā iekļautas personas īpašumā vai kontrolē. Trastu pārvaldībā ir iesaistīti profesionāļi no tās jurisdikcijas, kurā trasti tika izveidoti.”
Itālijas tiesības
21      Itālijas tiesību sistēmā iespēja izmantot trasta instrumentu ir paredzēta 1989. gada 16. oktobra legge n. 364 – Ratifica ed esecuzione della convenzione sulla legge applicabile ai trusts e sul loro riconoscimento, adottata a L’Aja il 1
o luglio 1985 (Likums Nr. 364 par
1985. gada 1. jūlijā Hāgā pieņemtās konvencijas par trastiem piemērojamo likumu un to atzīšanu ratifikāciju un izpildi; 1989. gada 8. novembra GURI Nr. 261 kārtējais pielikums Nr. 84).
22      Atbilstoši 3. panta 6. punktam 2007. gada 22. jūnija decreto legislativo n. 109 – Misure per prevenire, contrastare e reprimere il finanziamento del terrorismo e l’attività dei Paesi che minacciano la pace e la sicurezza internazionale, in attuazione della direttiva 2005/60/CE (Leģislatīvais dekrēts Nr. 109 par pasākumiem, kuru mērķis ir novērst, apkarot un apspiest terorisma finansēšanu un to valstu rīcību, kuras apdraud mieru un starptautisko drošību, īstenojot Direktīvu 2005/60/EK; 2007. gada 26. jūlija GURI Nr. 172), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar decreto legislativo n. 90 – Attuazione della direttiva (UE) 2015/849 relativa alla prevenzione dell'uso del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo e recante modifica delle direttive 2005/60/CE e 2006/70/CE e attuazione del regolamento (UE) n. 2015/847 riguardante i dati informativi che accompagnano i trasferimenti di fondi e che abroga il regolamento (CE) n. 1781/2006 (2017. gada 25. maija Leģislatīvais Dekrēts Nr. 90, ar ko īsteno Direktīvu (ES) 2015/849 par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Direktīvu 2005/60/EK un Direktīvu 2006/70/EK, un ar ko īsteno Regulu (ES) 2015/847 par līdzekļu pārvedumiem pievienoto informāciju un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1781/2006; 2017. gada 19. jūnija GURI Nr. 140 kārtējais pielikums Nr. 28; turpmāk – Leģislatīvais dekrēts Nr. 109/2007), Finanšu drošības komitejai jāpieņem iesaldēšanas pasākumi, ko Apvienoto Nāciju Organizācija (ANO), Savienība un ministrija noteikusi saskaņā ar spēkā esošo tiesisko regulējumu.
23      Leģislatīvā dekrēta Nr. 109/20075 5. pantā paredzēts, ka iesaldētos līdzekļus nevar nedz nodot, nedz cedēt, nedz jebkādā veidā izmantot un ir aizliegts līdzekļus vai saimnieciskos resursus tieši vai netieši nodot izraudzīto personu vai vienību rīcībā vai izmantot to labā.
Pamatlieta, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
24      Sabiedrības A un B, kas izveidotas attiecīgi 1970. gada septembrī un 1983. gada martā, darbojas nekustamo īpašumu nozarē, bet 2014. gada jūnijā izveidotās sabiedrības C un D – pirmā minētā sniedz automašīnu un garāžu nomas pakalpojumus un otrā – sezonālas palīdzības tūristiem pakalpojumus.
25      Sabiedrības A, B, C un D kontrolē mātessabiedrība;
tās juridiskā adrese ir Bermudu salās un tā ir ieguldīta pamatlietā aplūkotajā trastā, kura pašreizējais pārvaldnieks (trustee) ir T – atbilstoši Šveices tiesībām dibināta trasta sabiedrība.
26      No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka pamatlietā aplūkoto trastu tā dibinātājs (settlor) izveidoja ar 2007. gada 18. jūlija aktu, kas grozīts 2014. gada 22. decembrī, un ka tā darbību reglamentē Bermudu salu tiesību akti. Trasta struktūra paredz arī pārraudzītāja (protector) funkciju, ko īsteno trešā persona, kurai uzdots nodrošināt trasta dibināšanas aktā noteiktās programmas pienācīgu izpildi, kā arī iecēlēja (appointor) funkciju, un tā uzdevums ir iecelt pārraudzītājus papildus sākotnējam pārraudzītājam vai tā vietā gadījumā, ja pēdējais minētais beidz pildīt savus pienākumus.
27      Pārvaldnieka galvenais uzdevums ir apsaimniekot un pārvaldīt trastā ieguldītos aktīvus saskaņā ar trasta dibināšanas akta un trastu reglamentējošā likuma noteikumiem, kā arī nodot šos aktīvus trasta labuma guvējiem galīgi vai saskaņā ar trasta nosacījumiem. Atbilstoši iesniedzējtiesas norādēm saskaņā ar trasta dibināšanas aktu pārvaldnieks, izņemot šajā aktā paredzētus izņēmumus, nedrīkst trastā ieguldītos aktīvus atsavināt bez rakstiskas pārraudzītāja piekrišanas, un tas, kā uzskata iesniedzējtiesa, apstiprina, ka pārvaldniekam nav visu tiesību, kas parasti ir aktīvu īpašniekam.
28      No iesniedzējtiesas lēmuma arī izriet, ka sākotnēji trasta dibinātājs bija norādīts kā viens no trasta labuma guvējiem kopā ar māsu, māsas dēlu un lejupējiem radiniekiem, kuru iesniedzējtiesas lēmuma pieņemšanas dienā vēl nebija, tāpat kā nebija citu labuma guvēju.
29      Ar 2017. gada 19. decembra aktu trasta dibinātāja māsa un māsas dēls tika izslēgti no trasta labuma guvēju loka.
30      Iesniedzējtiesa norāda, ka ar 2022. gada 7. februāra aktu trasta dibinātājs tika izslēgts no trasta labuma guvēju loka un ka iesniedzējtiesas lēmuma pieņemšanas dienā no trasta dibināšanas akta neizriet nedz, ka dibinātājs var tikt no jauna iekļauts trasta labuma guvēju lokā, nedz, ka tam ir pilnvaras pārvaldīt vai izmantot trastā ieguldītos līdzekļus un saimnieciskos resursus, jo pārvaldība ir uzticēta pārvaldniekam. Tā kā dibinātājs galīgi ir izslēgts no trasta labuma guvēju loka, viņam vairs neesot tiesību nodot trastā ieguldītos resursus saskaņā ar trasta dibināšanas aktu.
31      Turklāt no iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka tā pieņemšanas dienā neviens cits no trasta labuma guvējiem nebija izslēgts no trasta labuma guvēju loka.
32      Ar Lēmumu 2022/337 un Īstenošanas regulu 2022/336 Padome trasta dibinātāju iekļāva Lēmuma 2014/145 pielikumā un Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā ietvertajā to personu, vienību un struktūru sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi.
33      Ar lēmumu, kas 2022. gada 16. martā paziņots sabiedrību A, B, C un D juridiskajam pārstāvim, Finanšu drošības komiteja saskaņā ar Regulas Nr. 269/2014 2. pantu un Leģislatīvo dekrētu Nr. 109/2007 paziņoja par šīm sabiedrībām piederošo kapitāldaļu un aktīvu iesaldēšanu, ciktāl tos varēja “netieši attiecināt [uz trasta dibinātāju]”. Šī komiteja uzskatīja, ka saimnieciskie resursi, kas Itālijā attiecināmi uz šīm sabiedrībām kā tādām, kuras pilnībā kontrolē mātessabiedrība, patiesībā galvenokārt bija attiecināmi uz trasta dibinātāju, jo saskaņā ar Guardia di Finanza (Muitas un finanšu policija, Itālija) sniegto informāciju, kas iegūta no paziņojumiem, kurus pēdējai minētajai nosūtījusi kāda Itālijas banka, trasta dibinātājs bija minēto sabiedrību faktiskais īpašnieks.
34      2022. gada 11. maijā sabiedrības A, B, C, D un T iesniedza prasību Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacio Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija), kas ir iesniedzējtiesa, un tajā ir lūgts atcelt minēto lēmumu par iesaldēšanu, norādot, ka, tā kā trasta dibinātājs bija izslēgts no trasta labuma guvēju loka, mātessabiedrības ieguldīšana trastā izraisa sabiedrību A, B, C un D pilnīgu nošķiršanu no trasta dibinātāja mantas un ietekmes sfēras. Īpašumtiesības uz šo sabiedrību aktīviem līdz to nodošanai trasta labuma guvējiem esot nodotas pārvaldniekam, un dibinātājam pār šiem aktīviem nav nekādu tiešu vai netiešu pārvaldības vai kontroles pilnvaru.
35      Ministrija savukārt apgalvo, ka tāds ieguldījums trastā, kam nav īpašumtiesību nodošanas spēka, neizraisa pilnīgu saiknes pārraušanu starp trasta dibinātāju un trastā ieguldītajiem aktīviem un tiesiskajām attiecībām. Šādu interpretāciju apstiprinot Direktīvas 2015/849 3. panta 6. punkta b) apakšpunkta i) punkts. Turklāt, pat ja trasta dibinātājs šobrīd vairs netiktu uzskatīts par trasta labuma guvēju, tas tomēr varētu atgūt īpašumtiesības uz trastā ieguldītajiem aktīviem vai tie varētu nonākt viņa rīcībā, ja šie aktīvi netiktu galīgi nodoti trasta labuma guvējiem, piemēram, gadījumā, ja labuma guvēji atteiktos no tiem vai ja trasta darbība tiktu izbeigta pirms termiņa.
36      Iesniedzējtiesa vaicā, vai Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka aktīvus, saimnieciskos resursus un tiesiskās attiecības, ko trastā ieguldījis tā dibinātājs, kurš iekļauts šīs regulas I pielikumā ietvertajā sarakstā, var uzskatīt par tādiem, kas ir trasta dibinātāja “īpašumā” šīs tiesību normas izpratnē, lai gan dibinātājs nav nedz to izmantotājs vai pārvaldītājs, nedz galīgais labuma guvējs, vai par tādiem, kuri ir ar trasta dibinātāju “saistītas” personas īpašumā, vai galu galā par tādiem, ko “kontrolē” pats dibinātājs.
37      Šajā ziņā iesniedzējtiesa uzskata, ka trasts ietver aktīvu formālā īpašnieka pagaidu maiņu, nevis faktisku īpašumtiesību nodošanu pēc būtības. Trasta dibināšanas mērķis esot nevis palielināt pārvaldnieka mantiskās tiesības, jo trastā ieguldītie aktīvi un tiesības ir nošķirtas no pārvaldnieka īpašuma, bet tās galvenais mērķis esot apmierināt dibinātāja intereses, viņa personīgo īpašumu nošķirot no trastā ieguldīto aktīvu un tiesību masas un vienlaikus atbrīvojoties no pārvaldības pienākumiem, kas, šos aktīvus un tiesības formāli ieguldot trastā, nodoti pārvaldniekam.
38      Tomēr trastā ieguldīto aktīvu formālu ierakstīšanu uz pārvaldnieka vārda nevar pilnībā ignorēt, jo saskaņā ar Hāgas konvencijas 2. pantu šī ierakstīšana ir viena no trasta iezīmēm. Pārvaldnieks, kas ir persona, kura nav trasta dibinātājs, ir pilnvarots rīkoties ar šiem aktīviem – un šāda rīkošanās ir īpašnieka galvenā prerogatīva, ar nosacījumu, ka tiek ievēroti trasta dibināšanas aktā paredzētie ierobežojumi, – un nodot aktīvus labuma guvējiem saskaņā ar šo aktu.
39      Iesniedzējtiesa uzskata, ka jēdziens “piederība īpašumā” Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkta izpratnē varētu attiekties ne vien uz pilnīgām un ekskluzīvām īpašumtiesībām, bet arī uz “netipiskām” vai “hibrīdām” situācijām, piemēram, uz aktīvu ieguldīšanu trastā, ko varētu kvalificēt kā “būtisku vai netiešu piederību īpašumā”. Šīs ieguldīšanas sekas nav “piederības īpašumā” saiknes galīga izbeigšana starp trastā ieguldītajiem aktīviem un trasta dibinātāju, kas objektīvi ir spējīgs īstenot būtisku ietekmi pār tiem. Šāda ietekme izriet no iespējas atgūt formālas īpašumtiesības uz šiem aktīviem gadījumā, ja trasta darbība tiktu izbeigta pirms termiņa vai ja labuma guvēji atteiktos piekrist minēto aktīvu nodošanai, kā arī no fakta, ka, dibinot trastu un uzticot tā pārvaldību un kontroli personām, kurām dibinātājs uzticas un kuras tas izvēlējies, dibinātājs spēj iepriekš noteikt aktīvu izmantošanu un galamērķi. Turpretim pārvaldnieku nevarētu uzskatīt par trastā ieguldīto aktīvu faktisko īpašnieku, jo tam nav pilnīgu un visaptverošu pilnvaru ar tiem rīkoties, kas parasti raksturo tiesības uz īpašumu.
40      Šāda jēdziena “piederība īpašumā” Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkta izpratnē interpretācija atbilstot minētā 2. panta izvirzītajam mērķim, un tajā esot ņemts vērā fakts, ka trasts – vismaz līdz brīdim, kad tajā ieguldītie aktīvi galīgi tiek piešķirti trešām personām, – ir viegli izmantojams mehānisms, lai izvairītos no Savienības tiesībās paredzētajiem līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanas pasākumiem. To turklāt apstiprinot Direktīvas 2015/849 3. panta 6. punkta b) apakšpunkts, kas attiecas uz situāciju, kurā trasta dibinātājs kopā ar pārvaldnieku vai trasta labuma guvējiem saglabā būtisku saikni ar trastā ieguldītajiem aktīviem, kuru pārvaldīšanu tas kaut kādā veidā spēj ietekmēt.
41      Turklāt iesniedzējtiesa uzskata – lai gan Tiesas ieskatā tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā jēdziens “piederība īpašumā” nevar attiekties uz trasta dibinātāja situāciju, tomēr būtu jāpārbauda, vai dibinātāju var uzskatīt par “saistītu” personu Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkta izpratnē vai par tādu, kas īsteno “kontroli” šīs tiesību normas izpratnē pār trastā ieguldītajiem aktīviem. Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka trasta dibinātāju var uzskatīt par tādu, kas pār trastā ieguldītajiem aktīviem spēj īstenot izšķirošu ietekmi, kura izriet no pilnvarām dibināt trastu, un šajā ziņā iecelt personas, kam uzticēta trasta pārvaldība un uzraudzība, noteikt trasta galīgo programmu un izstrādāt noteikumus par tiesību uz aktīviem nodošanu, kā arī noteikumus par iespēju atgūt īpašumtiesības uz trastā ieguldītajiem aktīviem.
42      Iesniedzējtiesa piebilst – lai noskaidrotu, vai trasta dibinātājs “kontrolē” trastā ieguldītos aktīvus, nav nozīmes tam, ka saskaņā ar trasta dibināšanas aktu tā spēkā esības laikā parastu vai ārkārtas iemeslu dēļ personas, kam uzticēta trasta pārvaldība, it īpaši pārvaldnieks vai pārraudzītājs, var mainīties, ja personas, kurām, iespējams, tās būs jāaizvieto, rīkosies saskaņā ar noteikumiem, ko trasta dibinātājs ietvēris trasta dibināšanas aktā.
43      Šādos apstākļos Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacio Reģionālā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai Regulas [Nr. 269/2014] 2. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka iesaldēšanas pasākums var tikt noteikts arī attiecībā uz aktīviem vai resursiem, kurus trastā nodevis trasta dibinātājs, kas ir minēts regulas I pielikumā (sarakstā norādītā vai iekļautā persona) un kas jāuzskata par subjektu, kura īpašumā ir aktīvi vai resursi?
2)      Ja atbilde [uz pirmo jautājumu] ir noliedzoša: vai Regulas [Nr. 269/2014] 2. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka iesaldēšanas pasākums var tikt noteikts arī attiecībā uz aktīviem vai resursiem, kurus trastā nodevis trasta dibinātājs, kas ir minēts regulas I pielikumā (sarakstā norādītā vai iekļautā persona) un kas jāuzskata par subjektu, kas saistīts ar personu, kuras īpašumā ir aktīvi vai resursi?
3)      Ja atbilde [uz otro jautājumu] ir noliedzoša: vai Regulas [Nr. 269/2014] 2. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka iesaldēšanas pasākums var tikt noteikts arī attiecībā uz aktīviem vai resursiem, kurus trastā nodevis trasta dibinātājs, kas minēts regulas I pielikumā (sarakstā norādītā vai iekļautā persona) un kas jāuzskata par subjektu, kura pārziņā ir aktīvi vai resursi?”
44      Rakstveida apsvērumos Itālijas valdība norāda, ka saskaņā ar LESD 275. panta pirmo daļu Tiesas kompetencē nav interpretēt Regulu Nr. 269/2014, kas pieņemta, pamatojoties uz noteikumiem par Savienības ārpolitiku un drošības politiku, it īpaši LESD 215. pantu un LES V sadaļas 2. nodaļā paredzētajiem noteikumiem.
45      Atbildē uz Tiesas jautājumu par iebildes par kompetences neesību saglabāšanu, ņemot vērā it īpaši 2024. gada 10. septembra spriedumu Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723, 39. un 40. punkts), šī valdība tiesas sēdē Tiesā skaidri atsauca minēto iebildi.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ievada apsvērumi
46      Uzdodot jautājumus, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka iesaldēšanas pasākumu var pieņemt attiecībā uz līdzekļiem vai saimnieciskajiem resursiem, ko trastā ieguldījis tā dibinātājs, kurš iekļauts Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā ietvertajā sarakstā.
47      Iesniedzējtiesa jautā Tiesai par Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkta tvērumu situācijā, kad Itālijas iestādes, pamatojoties uz šo tiesību normu, ir paziņojušas par to kapitāldaļu un aktīvu iesaldēšanu, kuras pieder četrām Itālijas sabiedrībām, ko kontrolē mātessabiedrība, kuras juridiskā adrese ir Bermudu salās, un kas ieguldītas neatsaucamā trastā, kuru saskaņā ar Bermudu salu tiesībām nodibinājis trasta dibinātājs, kas iekļauts šīs regulas I pielikumā ietvertajā sarakstā.
48      Svarīgi atgādināt, pirmām kārtām, ka Itālijas Republika ir ratificējusi Hāgas konvenciju.
49      Saskaņā ar šīs konvencijas 2. pantu termins “trasts” attiecas uz tiesiskajām attiecībām, ko inter vivos vai nāves gadījumam izveido persona – dibinātājs –, nododot aktīvus trasta pārvaldnieka pārvaldīšanā par labu labuma guvējam vai konkrētam mērķim.
50      Turklāt no minētās konvencijas 2. panta izriet, ka trasta iezīmes ir tādas, ka trasta aktīvi veido atsevišķu mantas masu un neietilpst pārvaldnieka īpašumā, ka īpašumtiesības uz trasta aktīviem ir reģistrētas uz trasta pārvaldnieka vārda vai uz citas personas vārda trasta pārvaldnieka uzdevumā un ka trasta pārvaldniekam ir pilnvaras un pienākums, par kura izpildi viņš ir atbildīgs, pārvaldīt, apsaimniekot vai rīkoties ar aktīviem saskaņā ar trasta noteikumiem un likumā paredzētajiem īpašajiem pārvaldnieka pienākumiem. Minētajā 2. pantā arī paredzēts – tas, ka trasta dibinātājs saglabā noteiktas prerogatīvas vai ka pārvaldniekam kā labuma guvējam ir noteiktas tiesības, ne vienmēr ir pretrunā trasta pastāvēšanai.
51      Iesniedzējtiesa šajā ziņā norāda, ka pamatlietā aplūkotais trasts esot dibināts saskaņā ar parasto shēmu, atbilstoši kurai īpašumtiesības uz aktīviem, ko trastā ieguldījis tā dibinātājs, ir reģistrētas uz trasta pārvaldnieka vārda, kurš tos pārvalda un apsaimnieko saskaņā ar trasta dibināšanas aktu, kam jāatbilst likumam, kurš reglamentē trastu, un veic to galīgo nodošanu labuma guvējiem, kas pilnīgas īpašumtiesības uz šiem aktīviem iegūst nodošanas dienā.
52      Otrām kārtām, no iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka trasta dibinātājs trastā ir ieguldījis mātessabiedrību, kas pilnībā kontrolē sabiedrības A, B, C un D, tāpēc arī pēdējās minētās ir nodotas trasta kontrolē. Trasta dibinātājam neesot nekādu pilnvaru pārvaldīt trastā ieguldītos aktīvus un tiesiskās attiecības, jo šīs pilnvaras uzticētas pārvaldniekam, un dibinātājam neesot nekādu tiesību uz aktīvu nodošanu savā labā saskaņā ar dibināšanas aktu, jo dibinātājs esot galīgi izslēgts no trasta labuma guvēju loka. Trasta dibinātājs neesot trastā ieguldīto aktīvu un tiesisko attiecību lietotājs un neveicot citas funkcijas, piemēram, pārraudzītāja funkciju. Tomēr līdz aktīvu un tiesisko attiecību nodošanai labuma guvējiem dibinātājs spējot atgūt īpašumtiesības uz tiem gadījumā, ja trasta darbība tiek izbeigta pirms termiņa vai ja labuma guvēji atsakās piekrist minēto aktīvu un tiesisko attiecību nodošanai.
53      Uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ņemot vērā šos faktu konstatējumus, kuru precizitāte Tiesai LESD 267. pantā paredzētajā procedūrā
nav jāpārbauda (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1978. gada 16. marts, Oehlschläger, 104/77, EU:C:1978:69, 4. punkts, un 2025. gada 19. jūnijs, Bulgarian posts, C‑785/23, EU:C:2025:462, 40. punkts).
54      Trešām kārtām, no iesniedzējtiesas lēmuma izriet – Itālijas iestādes uzskatīja, ka sabiedrību A, B, C un D, kas ieguldītas trastā kā sabiedrības, kuras pilnībā kontrolē mātessabiedrība, saimnieciskie resursi patiesībā bija attiecināmi galvenokārt uz trasta dibinātāju, jo saskaņā ar tās rīcībā esošo informāciju dibinātājs bija šo sabiedrību “faktiskais īpašnieks”, un tas pamatoja iesaldēšanas pasākumu veikšanu, balstoties uz Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punktu.
55      Šajā ziņā svarīgi norādīt, ka, lai gan jēdziens “faktiskais īpašnieks” nav ietverts Regulas Nr. 269/2014 noteikumos, tas ir atrodams Direktīvā 2015/849.
56      Šīs direktīvas 3. panta 6. punkta b) apakšpunktā paredzēts, ka šajā direktīvā “faktiskais īpašnieks” definēts kā jebkura(‑as) fiziska(‑as) persona(‑as), kurai(‑ām) faktiski pieder klients vai kura(‑as) šo klientu kontrolē, un/vai fiziska(‑as) persona(‑as), kuras vārdā darījums vai darbība tiek veikta, un ir vismaz attiecībā uz trastiem – trasta dibinātājs(‑i), pilnvarotā(‑ās) persona(‑as), pārraudzītājs(‑i), labuma guvējs(‑i) vai – ja vēl nav noteiktas personas, kas ir labuma guvējas no juridiska veidojuma vai juridiskas vienības –, personu grupa, kuru interesēs ir izveidots vai darbojas juridisks veidojums vai juridiska vienība, kā arī jebkura cita fiziskā persona, kas faktiski īsteno galējo kontroli pār trastu, izmantojot tiešas vai netiešas īpašumtiesības vai citus līdzekļus.
57      Šāda definīcija, kurā atzīts, ka trastā iesaistītajām personām, kas nav pārvaldnieks, piemēram, dibinātājam, labuma guvējiem vai pārraudzītājam var piederēt trastā ieguldītie aktīvi vai tie tos var kontrolēt, protams, ir izstrādāta Direktīvas 2015/849 piemērošanas nolūkā, bet tā tomēr atspoguļo faktu, ka Savienības likumdevējs ir atzinis trasta būtisko iezīmi, proti, nodalījumu starp trasta aktīvu juridisko īpašnieku un faktisko īpašnieku.
58      Šāds nodalījums rada sekas, kas jāņem vērā ne vien, lai novērstu finanšu sistēmas izmantošanu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai vai terorisma finansēšanai, bet arī tādu ierobežojošu pasākumu jomā, kuri veikti, pamatojoties uz Regulu Nr. 269/2014.
59      To ņemot vērā, jānorāda, ka pirmais un trešais jautājums attiecas uz jēdzieniem “piederība īpašumā” un “kontrole” Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkta izpratnē un tādējādi skar attiecības starp trasta dibinātāju un tajā ieguldītajiem aktīviem un resursiem, savukārt otrais jautājums attiecas uz jēdzienu “saistītā” persona un skar attiecības starp trasta dibinātāju un šo personu. Tāpēc pirmais un trešais jautājums jāizskata kopā pirms atbildes sniegšanas – attiecīgā gadījumā – uz otro jautājumu.
Par pirmo un trešo jautājumu
60      Ar pirmo un trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka līdzekļi un saimnieciskie resursi, ko trastā ieguldījis tā dibinātājs, kurš iekļauts šīs regulas I pielikumā ietvertajā sarakstā, jāuzskata par tādiem, kas šim dibinātājam “pieder” vai ko tas “kontrolē” šīs tiesību normas izpratnē.
61      Šajā ziņā jāatgādina, ka Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punktā paredzēts, ka iesaldē visus līdzekļus un saimnieciskos resursus, kas ir šīs regulas I pielikumā uzskaitīto fizisko vai juridisko personu, vienību vai struktūru, vai ar tām saistītu fizisku vai juridisku personu, vienību vai struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā.
62      Lai gan jēdzieni “saimnieciskie resursi”, “saimniecisko resursu iesaldēšana”, “līdzekļu iesaldēšana” un “līdzekļi” ir definēti attiecīgi Regulas Nr. 269/2014 1. panta d)–g) punktā, šajā regulā nav nedz definēti jēdzieni, kas izmantoti tās 2. panta 1. punktā, kurš attiecas uz saikni starp personām, kas iekļautas minētās regulas I pielikumā ietvertajā sarakstā, un līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem, kuri jāiesaldē, nedz arī ir ietverta atsauce uz valsts tiesībām, lai noteiktu to tvērumu.
63      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru gan no Savienības tiesību normu vienveidīgas piemērošanas prasībām, gan no vienlīdzības principa izriet, ka Savienības tiesību normas formulējums, kurā nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu tās saturu un piemērošanas jomu, visā Savienībā parasti interpretējams autonomi un vienveidīgi, ņemot vērā ne vien šīs tiesību normas formulējumu, bet arī kontekstu un šo tiesību normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (spriedumi, 1984. gada 18. janvāris, Ekro, 327/82, EU:C:1984:11, 11. punkts, un 2025. gada 11. septembris, Banco Santander (Banco Popular noregulējums III), C‑687/23, EU:C:2025:687, 46. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
64      Runājot par Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkta formulējumu, jākonstatē, ka šīs tiesību normas formulējums dažādās valodu versijās atšķiras. Kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 67. punktā, dažādas šīs tiesību normas valodu versijas, piemēram vācu, angļu, franču, itāļu, latviešu un rumāņu
(“Eigentum, Besitz, gehalten
oder kontrolliert werden”; “belonging to, owned, held or controlled”; “appartenenti a, posseduti, detenuti o controllati”; “īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā” un “aparțin, se află în proprietatea ori posesia sau sunt controlate”), paredz četru veidu attiecības starp šīs regulas I pielikumā ietvertajā sarakstā iekļautu personu, vienību vai struktūru un attiecīgajiem aktīviem, kā arī saimnieciskajiem resursiem, savukārt minētās tiesību normas spāņu valodas versija paredz tikai trīs veidu attiecības starp tiem (“propiedad, tenencia o control”).
65      Turklāt no to valodu versiju salīdzinājuma, kurās ir paredzētas četru veidu attiecības, izriet, ka katrs jēdziens, kas izmantots kādā no šīm versijām, ne vienmēr atbilst līdzvērtīgam jēdzienam kādā citā valodu versijā. Tādējādi, lai gan vācu, angļu, franču, itāļu un latviešu valodas versijā ir norāde uz jēdzieniem “īpašums”, “valdījums”, “turējums” un “pārziņa” (“Eigentum, Besitz, gehalten oder kontrolliert werden”, “belonging to, owned, held or controlled”, “appartenenti a, posseduti, detenuti o controllati” un “īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā”), rumāņu valodas versijā ir izmantots formulējums “aparțin, se află în proprietatea ori posesia sau sunt controlate”, kas, šķiet, izslēdz jēdzienu “turējums”.
66      No Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka nepieciešamība vienveidīgi interpretēt Savienības tiesību normas nepieļauj, ka šaubu gadījumā tiesību normas teksts tiek aplūkots izolēti, bet gluži pretēji – prasa, lai tas tiktu interpretēts un piemērots, ņemot vērā citu oficiālo valodu versijas (spriedumi, 1967. gada 5. decembris, van der Vecht, 19/67, EU:C:1967:49, 456. lpp., un 2025. gada 9. oktobris, On Air Media Professionals un Different Media, C‑416/24 un C‑417/24, EU:C:2025:765, 37. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
67      Tomēr pastāvīgā judikatūra ir arī tāda, ka visām Savienības tiesību akta valodu versijām principā jāpiešķir līdzvērtīga nozīme (spriedumi, 1998. gada 2. aprīlis, EMU Tabac u.c., C‑296/95, EU:C:1998:152, 36. punkts, kā arī 2025. gada 9. oktobris, On Air Media Professionals un Different Media, C‑416/24 un C‑417/24, EU:C:2025:765, 38. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
68      Gadījumā, ja Savienības tiesību akta teksts dažādu valodu versijās atšķiras, attiecīgā tiesību norma jāinterpretē atkarībā no tā tiesiskā regulējuma vispārējās sistēmas un mērķa, kurā šī tiesību norma ietilpst (spriedumi, 1977. gada 27. oktobris, Bouchereau, 30/77, EU:C:1977:172, 14. punkts, un 2025. gada 9. oktobris, On Air Media Professionals un Different Media, C‑416/24 un C‑417/24, EU:C:2025:765, 39. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
69      To ņemot vērā, no Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkta formulējuma dažādu valodu versijām var secināt, ka šī tiesību norma attiecas uz dažādām tiesiskajām attiecībām starp šīs regulas I pielikumā ietvertajā sarakstā iekļautu personu vai vienību un attiecīgajiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem, sākot no vispilnīgākajām tiesiskajām attiecībām, kas ir īpašumtiesības, līdz situācijām, kurās persona vai vienība var tieši vai netieši īstenot faktiskas pilnvaras pār minētajiem līdzekļiem un resursiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 10. septembris, HTTS/Padome, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 69. punkts) vai gūt no tiem labumu.
70      Tādējādi minētā tiesību norma attiecas uz visām juridiskajām un faktiskajām situācijām, kurās personai ir pilnvaras, kas tai ļauj izmantot attiecīgos līdzekļus un saimnieciskos resursus, gūt no tiem labumu, rīkoties ar tiem vai ietekmēt tos.
71      Taču, lai garantētu šīs pašas tiesību normas lietderīgo iedarbību, jēdziens “piederība īpašumā” jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas ne vien uz situācijām, kurās šādas pilnvaras pār attiecīgajiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem var tikt apstiprinātas juridiski, bet arī uz situācijām, kurās personai vai vienībai faktiski ir šādas pilnvaras, lai gan juridiski minētās pilnvaras ir citai personai vai citai vienībai.
72      Tāpat arī jēdziens “kontrole” aptver visas situācijas, kurās fiziska vai juridiska persona spēj ietekmēt citas personas izvēli, pat ja starp abām šīm personām nepastāv nekāda juridiska, ar īpašumtiesībām vai dalību pamatkapitālā saistīta saikne (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 10. septembris, HTTS/Padome, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 71. un 75. punkts).
73      No tā izriet, ka situācijā, kas saistīta ar līdzekļiem un saimnieciskiem resursiem, ko trastā ieguldījis tā dibinātājs, kurš iekļauts Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā ietvertajā sarakstā, apstāklis, ka īpašumtiesības uz minētajiem līdzekļiem un resursiem ir reģistrētas uz pārvaldnieka vārda, neliedz minētos līdzekļus un resursus uzskatīt par tādiem, kas pieder šim dibinātājam, vai par tādiem, kurus tas kontrolē, ja minētajam dibinātājam ir pilnvaras, kas tam ļauj izmantot tos pašus līdzekļus un resursus, gūt no tiem labumu, rīkoties ar tiem vai ietekmēt tos vai izvēles, kuras pārvaldnieks izdara attiecībā uz līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem, ko šajā trastā ieguldījis tas pats trasta dibinātājs.
74      Šādu Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkta interpretāciju apstiprina gan konteksts, kādā iekļaujas šī tiesību norma, gan šīs regulas mērķi.
75      Runājot par kontekstu, jānorāda, pirmkārt, ka Regulas Nr. 269/2014 1. panta e) un f) punktā attiecīgi jēdzieni “saimniecisko resursu iesaldēšana” un “līdzekļu iesaldēšana” ir definēti plaši (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 11. novembris, Bank Sepah, C‑340/20, EU:C:2021:903, 45. punkts).
76      Regulas Nr. 269/2014 1. panta f) punktā jēdziens “līdzekļu iesaldēšana” definēts kā “liegums veikt līdzekļu jebkādu pārvietošanu, pārvedumus, grozījumus, izmantot līdzekļus, piekļūt līdzekļiem vai veikt jebkādas tādas darbības ar līdzekļiem, kuru rezultātā jebkādā veidā mainītos to apjoms, summa, atrašanās vieta, īpašnieks, valdītājs, raksturīgās iezīmes vai galamērķis, vai rastos citas pārmaiņas, kas ļautu izmantot līdzekļus, tostarp veikt vērtspapīru portfeļa pārvaldību”.
77      No šīs definīcijas izriet, ka ar līdzekļu iesaldēšanu ir paredzēts cik vien iespējams ierobežot darbības, kas varētu tikt sāktas attiecībā pret iesaldētajiem līdzekļiem, un par to liecina paredzēto gadījumu lielais skaits un vārdu “jebkāda veida” izmantojums. Runājot par līdzekļiem, kas izmantojami, lai panāktu šo darbību ierobežošanu, Savienības likumdevējs arī tos ir definējis plaši (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 11. novembris, Bank Sepah, C‑340/20, EU:C:2021:903, 43. punkts).
78      Iepriekš izklāstītie apsvērumi attiecināmi arī uz jēdzienu “saimniecisko resursu iesaldēšana”. Šis jēdziens Regulas Nr. 269/2014 1. panta e) punktā definēts kā “liegums izmantot saimnieciskos resursus, lai iegūtu līdzekļus, preces vai pakalpojumus, tostarp – bet ne tikai – pārdodot, iznomājot vai ieķīlājot šos saimnieciskos resursus” (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 11. novembris, Bank Sepah, C‑340/20, EU:C:2021:903, 44. punkts).
79      Šādai jēdzienu “saimniecisko resursu iesaldēšana” un “līdzekļu iesaldēšana” definīcijai nebūtu lietderīgās iedarbības, ja saiknes starp personām un vienībām, no vienas puses, un līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem, kas pakļauti iesaldēšanai, no otras puses, tiktu interpretētas tā, lai izslēgtu situācijas, kuras faktiski atbilst piederības īpašumā vai kontroles situācijām, bet kuras formāli nevarētu tikt kvalificētas kā tādas.
80      Otrkārt, Regulas Nr. 269/2014 2. panta 2. punktā paredzēts, ka nekādi līdzekļi un saimnieciskie resursi tieši vai netieši netiek darīti pieejami fiziskām vai juridiskām personām, vienībām vai struktūrām vai ar tām saistītām fiziskām vai juridiskām personām, vienībām vai struktūrām, kas uzskaitītas šīs regulas I pielikumā, vai to labā.
81      Tiesai jau ir bijusi iespēja konstatēt, ka arī šis aizliegums darīt pieejamus [līdzekļus vai saimnieciskos resursus] ir formulēts īpaši plaši, kā to apliecina vārdu “tieši vai netieši” izmantošana, un nospriest, ka šajā aizliegumā tādējādi ir ietvertas visas darbības, kuru izpilde saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem ir nepieciešama, lai persona, kas iekļauta Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā ietvertajā sarakstā, faktiski iegūtu pilnīgu kontroli pār attiecīgajiem līdzekļiem vai saimnieciskajiem resursiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 17. janvāris, SH, C‑168/17, EU:C:2019:36, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
82      Treškārt, saskaņā ar Regulas Nr. 269/2014 9. pantu ir aizliegts apzināti un tīši piedalīties darbībās, kuru mērķis ir apiet šīs regulas 2. pantā noteiktos pasākumus vai kuru sekas ir to apiešana.
83      Regulas Nr. 269/2014 9. pants attiecas uz darbībām, kuru mērķis vai iznākums ir dot to veicējam iespēju izvairīties no šīs regulas 2. panta 1. punktā paredzēto pasākumu piemērošanas un kuras nevarētu tikt uzskatītas par minētās regulas 2. panta 2. punktā aizliegtu rīcību, ar ko tiek darīti pieejami līdzekļi vai saimnieciskie resursi (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2011. gada 21. decembris, Afrasiabi u.c., C‑72/11, EU:C:2011:874, 60. un 61. punkts).
84      Regulas Nr. 269/2014 2. panta 2. punkts un 9. pants kopā ar tās 2. panta 1. punktu veido saskaņotu tādu noteikumu sistēmu, kas palīdz sasniegt šajā regulā noteiktos mērķus.
85      Tātad minētās regulas 2. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, lai netiktu apdraudēta šīs pašas regulas 2. panta 2. punkta un 9. panta lietderīgā iedarbība.
86      Šajā ziņā, kā atgādināts šī sprieduma 57. punktā, kā arī ģenerāladvokāta secinājumu 39.–45. un 73. punktā, trasta izveide ļauj nošķirt trastā ieguldīto aktīvu juridiskās īpašumtiesības un faktiskās īpašumtiesības.
87      Šī nodalīšana, kā arī citas trasta iezīmes, proti, šī mehānisma privātais raksturs, viegla un elastīga tā dibināšana un grozīšana, kas var izraisīt šāda mehānisma nepārredzamību un strukturālo sarežģītību, ļauj to izmantot ne vien leģitīmiem mērķiem, bet arī, lai slēptu saikni, ko trasta dibinātājs saglabā ar trastā ieguldītajiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem.
88      Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkta interpretācija tādā nozīmē, ka attiecīgie līdzekļi un saimnieciskie resursi tiek uzskatīti par tādiem, kas pieder trasta dibinātājam, vai par tādiem, kurus tas kontrolē, ja dibinātājs saglabā pilnvaras, kas tam ļauj izmantot līdzekļus un saimnieciskos resursus, gūt no tiem labumu, rīkoties ar tiem vai ietekmēt tos vai izvēles, kuras pārvaldnieks izdara attiecībā uz šiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem, ļauj novērst, ka trasts tiek izmantots, lai apietu šajā tiesību normā noteiktos pasākumus, un tādējādi jāuzskata par tādu, kas atbilst Regulas Nr. 269/2014 9. pantam.
89      Runājot par šīs regulas mērķiem, jāatgādina, pirmkārt, ka tā tika pieņemta pēc tam, kad Krievijas Federācija 2014. gadā pārkāpa Ukrainas teritoriālo suverenitāti un integritāti, un ka kopš tā laika šī regula vairākkārt ir grozīta, reaģējot uz Krievijas Federācijas militāro agresiju Ukrainā 2022. gada 24. februārī.
90      Otrkārt, Īstenošanas regula 2022/336, ar ko pamatlietā aplūkotā trasta dibinātājs tika iekļauts Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā ietvertajā sarakstā, tika pieņemta, ņemot vērā pēc šīs militārās agresijas izveidojušās situācijas nopietnību. Kā atgādināts Īstenošanas regulas 2022/336 11. apsvērumā, ar nelikumīgajām militārajām darbībām Krievijas Federācija rupji pārkāpj starptautiskās tiesības un Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu principus un apdraud Eiropas un globālo drošību un stabilitāti.
91      Ar to, cik svarīgi ir Regulas Nr. 269/2014 mērķi, proti, Ukrainas teritoriālās integritātes, suverenitātes un neatkarības aizsardzība, kā arī tas, lai Krievijas Federācija izbeigtu starptautisko tiesību un Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu principu pārkāpumu, kas iekļaujas plašākā mērķī uzturēt mieru un starptautisko drošību saskaņā ar Savienības ārējās darbības mērķiem, kuri noteikti LES 21. pantā, var ne vien attaisnot pat ievērojamās negatīvās sekas attiecībā uz atsevišķiem uzņēmējiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 28. marts, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 150. punkts), bet tas arī prasa šo regulu interpretēt tādējādi, lai garantētu ar to noteikto ierobežojošo pasākumu efektivitāti un novērstu, ka šo pasākumu iedarbība tiek neitralizēta vai minētie pasākumi tiek apieti.
92      No iepriekš izklāstītā izriet, ka Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka līdzekļus un saimnieciskos resursus, ko trastā ieguldījis tā dibinātājs, kurš iekļauts šīs regulas I pielikumā ietvertajā sarakstā, var uzskatīt par tādiem, kas pieder šim dibinātājam, vai par tādiem, kurus tas kontrolē, un tādējādi attiecībā uz šiem līdzekļiem un šiem saimnieciskajiem resursiem attiecīgā gadījumā var veikt iesaldēšanas pasākumu.
93      Šajā gadījumā iesniedzējtiesa norāda, ka trasta dibinātājam nav pilnvaru pārvaldīt trastā ieguldītos līdzekļus un saimnieciskos resursus un ka tas nav to lietotājs.
94      Lai gan Tiesai uz LESD 267. pantu balstītā procedūrā nav jāapšauba šāds iesniedzējtiesas vērtējums, tomēr, lai minētajai tiesai sniegtu lietderīgu atbildi, jāprecizē, ka, lai noskaidrotu, vai pamatlietā aplūkotajā situācijā trasta dibinātājs ir saglabājis pilnvaras, kas tam ļauj izmantot trastā ieguldītos līdzekļus un saimnieciskos resursus, gūt no tiem labumu, rīkoties ar tiem vai ietekmēt tos vai izvēles, kuras pārvaldnieks izdara attiecībā uz šiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem, iesniedzējtiesa var atsaukties uz trastam piemērojamajiem tiesību aktiem, neaprobežojoties tomēr tikai ar tiem.
95      No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka pamatlietā aplūkotais trasts dibināts un reglamentēts saskaņā ar Bermudu salu tiesību aktiem. Šajā ziņā, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 89.–91. punktā, šī tiesa var ņemt vērā prerogatīvas, kas šajos tiesību aktos atzītas dibinātājam, piemēram, iespēju pilnībā vai daļēji atsaukt trastu, pilnvaras dot saistošus norādījumus pārvaldniekam attiecībā uz trasta aktīvu iegādi, turēšanu, pārdošanu vai citiem tirdzniecības vai ieguldījumu darījumiem, vai attiecībā uz jebkādu to ieguldīšanu vai atkārtotu ieguldīšanu, kā arī, lai īstenotu jebkādas ar minētajiem aktīviem saistītas pilnvaras vai tiesības, iespēju iecelt, pievienot, atcelt vai aizstāt jebkuru trasta pārvaldnieku vai pārraudzītāju, iespēju pievienot, atcelt vai izslēgt labuma guvēju vai labuma guvēju kategoriju, kā arī iespēju nolemt pašam kļūt par vienu no trasta labuma guvējiem.
96      Šīs prerogatīvas var norādīt, ka trasta dibinātājam ir ietekme pār trastā ieguldītajiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem vai izvēlēm, ko pārvaldnieks izdara attiecībā uz šiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem, neatkarīgi no tā, vai šīs prerogatīvas ir vai nav tieši paredzētas trasta dibināšanas aktā vai tā grozījumos.
97      Tā kā trasta dibināšanas akts, kā arī tā grozījumi nav pakļauti pienākumam tos darīt publiski pieejamus, var izrādīties grūti, pamatojoties uz šo aktu, identificēt to juridisko attiecību patieso raksturu, uz kurām attiecas šis mehānisms, jo šī dibināšanas akta un tā grozījumu spēkā esošās versijas var nebūt darītas pieejamas un katrā ziņā var tikt grozītas.
98      Trasta dibinātājs var īstenot ietekmi uz trastā ieguldītajiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem vai uz izvēlēm, ko pārvaldnieks izdara attiecībā uz tiem, kā arī izmantot šos līdzekļus un saimnieciskos resursus, gūt no tiem labumu vai rīkoties ar tiem, lai gan šī ietekme vai šī iespēja nav formāli norādīta juridiskos aktos, – arī tas iesniedzējtiesai jāņem vērā.
99      Šajā ziņā iesniedzējtiesai jāņem vērā attiecības starp dibinātāju, no vienas puses, un pārējām trastā iesaistītajām personām, piemēram, pārvaldnieku vai pārraudzītāju, no otras puses, un it īpaši jānosaka, vai dibinātājs par pārvaldnieku vai pārraudzītāju izraudzījies uzticības personas, kas ar dibinātāju saistītas ar profesionālām vai personiskām saitēm un kas spēj ievērot dibinātāja norādījumus vai ieteikumus par trasta un tā aktīvu pārvaldīšanu.
100    Turklāt, kā ģenerāladvokāts būtībā norādījis secinājumu 116. punktā, trastā ieguldīto līdzekļu un saimniecisko resursu novirzīšana darbībām, kuru vienīgie un galvenie adresāti vai labuma guvēji ir dibinātājs vai tam piederošās personas vai vienības, ko tas kontrolē vai kas ar to saistītas, var būt norāde uz trasta dibinātāja ietekmi uz trastu un uz tajā ieguldītajiem aktīviem un resursiem, kā arī norāde uz dibinātāja iespēju gūt no tiem labumu vai rīkoties ar tiem.
101    Šajā ziņā, lai gan iesniedzējtiesa ir konstatējusi, ka trasta dibinātājs nav trastā ieguldīto aktīvu un juridisko attiecību lietotājs, vēl būtu jāpārbauda, vai trastā ieguldītās sabiedrības nepiegādā preces vai nesniedz pakalpojumus vienībām, kas ekskluzīvi vai galvenokārt ir dibinātāja turējumā vai ko tas kontrolē.
102    Visbeidzot jānorāda, ka nevajadzīgi sarežģītu struktūru, kā arī tādu trastu izmantošana, kas saistīti ar personu, kura iekļauta Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā ietvertajā sarakstā, pati par sevi var būt norāde uz šādas personas kontroli pār vienību, kas nav iekļauta šajā sarakstā. Šāds konstatējums turklāt ir atspoguļots paraugpraksē, it īpaši tās 63., 64. un 67. punktā.
103    Jāprecizē, ka trasta dibinātāja ietekmi uz trastā ieguldītajiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem iesniedzējtiesa varētu konstatēt, ja dibinātāja turējumā tieši vai netieši būtu lielākā daļa kapitāla vai pārvaldnieka balsstiesību vai tam būtu tiesības iecelt vai noraidīt pārvaldnieka administratīvās, pārvaldes vai uzraudzības struktūras locekļu vairākumu, vai arī tiesības īstenot izšķirošu ietekmi uz pārvaldnieku – it īpaši saskaņā ar starp tiem panāktu vienošanos, tostarp ar čaulas sabiedrību starpniecību.
104    Tādējādi norāde par Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā ietvertajā sarakstā iekļautu personu kontroli pār vienībām, kas nav iekļautas šajā sarakstā, ir fakts, ka dažas no šīm vienībām ir izveidotas vai ir mainījušas identitāti neilgi pirms sankciju režīma pieņemšanas vai personas izraudzīšanās, un/vai neveic nekādu ticamu komercdarbību, fakts, ka viens vai vairāki trasti tiek izmantoti kā tādas vienības aktīvu adresāti, kas ir izraudzītās personas valdījumā vai kontrolē, kā arī fakts, ka trastu pārvaldībā ir iesaistīti profesionāļi no tās jurisdikcijas, kurā trasti izveidoti.
105    Turklāt situācijās, kad tāpat kā pamatlietā aplūkotajā situācijā sabiedrības tiek ieguldītas trastā, trasta dibinātāja ietekme uz tām var tikt konstatēta it īpaši tad, ja pārvaldnieks ir nevis šo sabiedrību administrators, bet tikai to kapitāla turētājs. Šādā gadījumā iesniedzējtiesai jāpārbauda minēto sabiedrību administratoru pilnvaras, kā arī attiecības starp šiem administratoriem un trasta dibinātāju.
106    Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, uz pirmo un trešo jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 269/2014 2. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka līdzekļi un saimnieciskie resursi, ko trastā ieguldījis tā dibinātājs, kurš iekļauts šīs regulas I pielikumā ietvertajā sarakstā, jāuzskata par tādiem, kas ir šī dibinātāja “īpašumā” vai ko tas “kontrolē” šīs tiesību normas izpratnē, ciktāl minētais dibinātājs saglabā pilnvaras, kuras tam ļauj šos līdzekļus un saimnieciskos resursus izmantot, gūt no tiem labumu, rīkoties ar tiem vai ietekmēt tos vai izvēles, ko pārvaldnieks izdara attiecībā uz minētajiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem.
Par otro jautājumu
107    Ņemot vērā uz pirmo un trešo jautājumu sniegto atbildi, uz otro jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
108    Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas
notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Padomes Regulas (ES) Nr. 269/2014 (2014. gada 17. marts) par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2022. gada 25. februāra Regulu (ES) 2022/330, 2. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
līdzekļi un saimnieciskie resursi, ko trastā ieguldījis tā dibinātājs, kurš iekļauts grozītās Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā ietvertajā sarakstā, jāuzskata par tādiem, kas ir šī dibinātāja “īpašumā” vai ko tas “kontrolē” šīs tiesību normas izpratnē, ciktāl minētais dibinātājs saglabā pilnvaras, kuras tam ļauj šos līdzekļus un saimnieciskos resursus izmantot, gūt no tiem labumu, rīkoties ar tiem vai ietekmēt tos vai izvēles, ko pārvaldnieks izdara attiecībā uz minētajiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – itāļu.