62007CC0251
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2008. gada 22. maijā (
1
)
Lieta C-251/07
Gävle Kraftvärme AB
pret
Länsstyrelsen i Gävleborgs län
“Vide — Direktīva 2000/76/EK — Atkritumu sadedzināšana — Iekārtas siltuma un elektroenerģijas ražošanai klasifikācija — Sadedzināšanas iekārtas un līdzsadedzināšanas iekārtas jēdziens”
I — Ievads
1.
Izskatāmā lieta attiecas uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 4. decembra Direktīvas 2000/76/EK par atkritumu sadedzināšanu (
2
) (turpmāk tekstā — “Direktīva par atkritumu sadedzināšanu”) interpretāciju. Konkrēti ir jāprecizē, vai siltuma un elektroenerģijas ražošanas iekārta (turpmāk tekstā — “koģenerācijas iekārta” (
3
)) ir jāvērtē kopumā vai arī ir jāņem vērā atsevišķas krāsnis, un kā ir jānošķir sadedzināšanas iekārtas no līdzsadedzināšanas iekārtām.
II — Atbilstošās tiesību normas
2.
Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 1. pants nosaka tās mērķus:
“Šīs direktīvas mērķis ir novērst vai iespējami samazināt atkritumu sadedzināšanas un līdzsadedzināšanas iekārtu darbības nelabvēlīgo ietekmi uz vidi, jo īpaši piesārņojumu, ko rada emisijas gaisā, augsnē, virszemes ūdeņos un gruntsūdenī, apdraudot cilvēku veselību.
Šo mērķi sasniedz, izvirzot stingrus darbības nosacījumus un tehniskās prasības atkritumu sadedzināšanas un līdzsadedzināšanas iekārtām Kopienā, kā arī nosakot emisiju robežvērtības un ievērojot Direktīvas 75/442/EEK prasības.”
3.
Sadedzināšanas un līdzsadedzināšanas iekārtas ir definētas 3. panta 4. un 5. punktā:
“Šajā direktīvā:
[..]
4)
“sadedzināšanas iekārta”nozīmē jebkuru stacionāru vai mobilu tehnisku ierīci un iekārtu, kas paredzēta atkritumu termiskai pārstrādei ar sadedzināšanā iegūtās siltumenerģijas reģenerāciju vai bez tās. Te ietverta atkritumu sadedzināšana, oksidējot, kā arī citi termiskās apstrādes procesi, piemēram, pirolīze, gazificēšana vai plazmas procesi, ja šādā apstrādē radušās vielas pēc tam sadedzina.
Šajā definīcijā ietilpst vieta un viss sadedzināšanas ierīču komplekss, tostarp visas sadedzināšanas līnijas, atkritumu savākšana, glabāšana, vietējās pirmapstrādes ierīces, degvielas un gaisa padeves sistēmas, sildierīces, dūmgāzu attīrīšanas ierīces, vietējās atlikumu un notekūdeņu attīrīšanas vai uzglabāšanas iekārtas, skursteņi, sadedzināšanas procesa vadības un kontroles ierīces, sadedzināšanas apstākļu reģistrēšana un uzraudzība;
5)
“līdzsadedzināšanas iekārta”nozīmē stacionāru vai mobilu iekārtu, kas paredzēta enerģijas vai materiālu produktu ražošanai un:
—
kurā atkritumus izmanto par kurināmo vai papildu kurināmo, vai
—
kurā atkritumu iznīcināšanai tos apstrādā termiski.
Ja atkritumus dedzina tā, ka iekārtas galvenā funkcija nav enerģijas vai materiālu produktu ieguve, bet atkritumu termiskā pārstrāde, iekārtu uzskata par sadedzināšanas iekārtu 4. punkta nozīmē.
Šajā definīcijā ietilpst vieta un viss sadedzināšanas ierīču komplekss, tostarp visas sadedzināšanas līnijas, atkritumu savākšana, glabāšana, vietējās pirmapstrādes ierīces, degvielas un gaisa padeves sistēmas, sildierīces, dūmgāzu attīrīšanas ierīces, vietējās atlikumu un notekūdeņu attīrīšanas vai uzglabāšanas iekārtas, skursteņi, sadedzināšanas procesa vadības un kontroles ierīces, sadedzināšanas apstākļu reģistrēšana un uzraudzība;
[..].”
4.
6. panta 1. un 2. punktā ir noteiktas dažādas prasības sadedzināšanas un līdzsadedzināšanas iekārtu ekspluatācijai:
“1.   Sadedzināšanas iekārtās nodrošina tādu sadedzināšanas pakāpi, lai kopējais oglekļa saturs (TOC) sārņos un izdedžos nepārsniegtu 3 % vai to karsēšanas zudumi būtu mazāki par 5 % no šo materiālu saussvara. Vajadzības gadījumos izmanto piemērotas atkritumu pirmapstrādes metodes.
Sadedzināšanas iekārtām jābūt plānotām, aprīkotām, uzbūvētām un jādarbojas tā, lai procesā izdalījušos gāzu temperatūra pēc pēdējās sadedzināšanai vajadzīgā gaisa pievadīšanas arī visnelabvēlīgākajos apstākļos pie sadedzināšanas kameras iekšējās sienas vai citā kompetentās iestādes noteiktā reprezentatīvā mērīšanas vietā sadegšanas kamerā kontrolēti un homogēni uz divām sekundēm paaugstinātos līdz 850 °C. Sadedzinot bīstamos atkritumus, kas satur vairāk par 1 % hlora halogēnorganisko vielu veidā, temperatūra vismaz uz divām sekundēm jāpaaugstina līdz 1100 °C.
Visas iekārtu sadedzināšanas līnijas aprīko ar vismaz vienu papildu degli. Šim deglim jāieslēdzas automātiski, ja sadedzināšanas gāzu temperatūra pēc pēdējās sadedzināšanai vajadzīgā gaisa pievadīšanas nokrītas attiecīgi zem 850 °C vai 1100 °C. Šo degli izmanto arī iekārtas palaišanas un apturēšanas laikā, lai nodrošinātu, ka tiek pastāvīgi uzturēta attiecīgi 850 °C vai 1100 °C temperatūra tikmēr, kamēr sadedzināšanas kamerā ir nesadeguši atkritumi.
Ja palaišanas vai apturēšanas laikā sadedzināšanas gāzu temperatūra pazeminās attiecīgi zem 850 °C un 1100 °C, papildu deglim nedrīkst padot kurināmo, kas var radīt lielākas kaitīgo vielu emisijas, nekā sadedzinot dīzeļdegvielu, kā definēts Padomes Direktīvas 75/716/EEK 1. panta 1. punktā, sašķidrināto gāzi vai dabasgāzi.
2.   Līdzsadedzināšanas iekārtām jābūt plānotām, aprīkotām, uzbūvētām un jādarbojas tā, lai procesā izdalījušos gāzu temperatūra arī visnelabvēlīgākajos apstākļos kontrolēti un homogēni uz divām sekundēm paaugstinātos līdz 850 °C. Dedzinot bīstamos atkritumus, kas satur vairāk par 1 % hlora halogēnorganisko vielu veidā, temperatūra vismaz uz divām sekundēm jāpaaugstina līdz 1100 °C.”
5.
Visbeidzot, ir jānorāda uz minētās direktīvas preambulas trīspadsmito apsvērumu, kas attiecas uz saistību ar Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvu 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (
4
):
“Šajā direktīvā noteikto emisiju robežvērtību ievērošana būtu jāuzskata par nepieciešamu, bet nepietiekamu nosacījumu pilnīgai atbilstībai Direktīvas 96/61/EK prasībām. Šāda atbilstība var ietvert stingrākas emisiju robežvērtības piesārņotājvielām, uz ko attiecas šī direktīva, citām vielām un citās vidēs noteiktās emisiju robežvērtības, kā arī citus atbilstošus nosacījumus.”
III — Fakti un prejudiciālie jautājumi
6.
Gävle Kraftvärme AB ir uzņēmums, kas ietilpst Gävle Energie uzņēmumu grupā, kura savukārt pilnībā pieder Jēvles [Gävle] pašvaldībai piederošai akciju sabiedrībai. Tās uzdevums tostarp ir nodrošināt centralizētu siltumapgādi Jēvles rajona centrālapkures tīklam.
7.
Gävle Kraftvärme izmanto koģenerācijas iekārtu Johannes. Tā ir paša uzņēmuma galvenā ražošanas iekārta centrālapkures tīklā, kas vienlaicīgi ražo siltumu un elektroenerģiju. Iekārta sastāv no cietā kurināmā krāsns, 1. krāsns, kuras kopējā uzstādītā piegādes jauda pēc vēl veicamajiem uzstādīšanas darbiem būs 85 MW. Siltums tiek ražots, sadedzinot galvenokārt biodegvielu, ieskaitot koka iepakojumu, taču tiek veikti izmēģinājumi, piejaucot klāt noteiktus šķidros atkritumus.
8.
Gävle Kraftvärme pašlaik plāno veikt koģenerācijas iekārtas paplašināšanu ar vēl vienu vai divām krāsnīm ar kopējo maksimālo padeves ierīkošanas jaudu 85 MW. Uzņēmums vispirms plāno uzbūvēt jaunu atkritumu kurtuvi maksimāli ar 50 MW, 2. krāsni mājsaimniecības un rūpniecības atkritumu sadedzināšanai. Pēc tam, ja radīsies nepieciešamība, tiks uzbūvēta jauna biodegvielas krāsns, 3. krāsns, ar nākotnes prasībām atbilstošu piegādes jaudu līdz pat 85 MW. Tomēr nav izslēgts, ka Gävle Kraftvärme izlems neuzstādīt jaunu atkritumu sadedzināšanas krāsni. Šajā gadījumā tas varētu uzstādīt jaunu, lielāku biodegvielas krāsni ar maksimāli 85 MW, kura nodrošinās visas nākotnes vajadzības.
9.
Tādēļ Gävle Kraftvärme iesniedza pieteikumu, lai saņemtu atļauju koģenerācijas iekārtas Johannes darbībai, kuras kopējā maksimālā uzstādītā piegādes jauda ir 170 MW. Pieteikums tika iesniegts arī par atļaujas saņemšanu pašreizējās cietā kurināmā krāsns (1. krāsns) darbībai ar kopējo maksimālo uzstādītās piegādes jaudu 85 MW, kā arī, no vienas puses, jaunas atkritumu sadedzināšanas krāsns (2. krāsns) uzstādīšanai un darbībai ar kopējo maksimālo uzstādīto piegādes jaudu 50 MW un, no otras puses, jaunas biodegvielas krāsns (3. krāsns) ar kopējo maksimālo uzstādīto piegādes jaudu 85 MW uzstādīšanai un darbībai. Abu jauno krāšņu kopējā piegādes jauda tomēr nepārsniegu 85 MW. Pieteikums tika iesniegts arī par atļaujas izsniegšanu papildu izmaiņu un iekārtu, kas nepieciešamas darbības paplašināšanai, ieviešanai.
10.
Pieteikums ietver cietā kurināmā sadedzināšanu 1. un 2. krāsnī maksimāli 150000 tonnu apmērā, ņemot vērā gadā saražotos atkritumus. No šī atkritumu daudzuma maksimāli 10000 tonnas veido bīstamie atkritumi pārklātas (krāsotas) koksnes vai koksnes ar aizsargājošu pārklājumu veidā.
11.
Apstiprināšanas iestāde uzskatīja, ka iekārtas galvenais mērķis ir ražot elektroenerģiju, un tādēļ izsniedza atļauju tās kā līdzsadedzināšanas iekārtas darbībai, kā to savā pieteikumā bija prasījis Gävle Kraftvärme. Šo lēmumu pārsūdzēja valsts apgabala pārvalde [Länsstyrelse i Gävleborgs]. Tā uzskatīja, ka 2. krāsns ir jāklasificē kā sadedzināšanas iekārta un nevis kā līdzsadedzināšanas iekārta. Šī prasība sākotnēji tika apmierināta.
12.
Iesniedzējtiesā šobrīd tiek izskatīta Gävle Kraftvärme iesniegtā apelācijas sūdzība. Tas iebilst pret krāšņu atsevišķo klasifikāciju. Tas uzskata, ka gluži pretēji visa Johannes iekārta ir jāklasificē kopumā kā viena iekārta.
13.
Tādēļ iesniedzējtiesa Högsta domstolen (Zviedrijas Augstākā Tiesa) lūdz sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādiem jautājumiem:
“1)
Ja koģenerācijas iekārta sastāv no vairākām vienībām (krāsnīm), vai, interpretējot Direktīvu [2000/76] par atkritumu sadedzināšanu, katra vienība ir jāizvērtē kā atsevišķa iekārta vai arī izvērtējums attiecas uz koģenerācijas iekārtu kopumā?
2)
Ja iekārta ir radīta atkritumu sadedzināšanai, taču tās galvenais mērķis ir ražot enerģiju, vai, interpretējot Direktīvu [2000/76], šāda iekārta ir jāklasificē kā sadedzināšanas iekārta vai kā līdzsadedzināšanas iekārta?”
14.
Rakstveida procesā piedalījās Austrijas Republika, Zviedrijas Karaliste un Eiropas Kopienu Komisija. 2008. gada 17. aprīļa tiesas sēdē piedalījās tikai Komisija.
IV — Tiesiskais vērtējums
A — Par pirmo jautājumu — par iekārtas jēdzienu
15.
Pirmkārt, Högsta domstolen jautā, vai koģenerācijas iekārtas, kas sastāv no vairākām vienībām (krāsnīm), gadījumā katra vienība ir jāizvērtē kā atsevišķa iekārta vai arī ir jāvērtē koģenerācijas iekārta kopumā.
16.
Direktīva par atkritumu sadedzināšanu izšķir sadedzināšanas iekārtas un līdzsadedzināšanas iekārtas. Atbilstoši vācu valodas versijā 3. panta 4. punktā iekļautajai definīcijai sadedzināšanas iekārtas (Verbrennungsanlagen) nozīmē jebkuru tehnisku ierīci (technische Einheit) vai jebkuru iekārtu (Anlage). Citas valodu versijas izvairās no jēdziena “Anlage” (iekārta) dubultas piemērošanas. Piemēram, franču valodas versijā “installation” tiek definēta kā “équipement” vai “unité technique”, angļu valodas versijā “plant” tiek apzīmēta kā “technical unit” vai “equipment”. Zviedru valodas versija seko šīm abām minētajām valodu versijām, jo tā “förbränningsanläggning” definē kā “teknisk enhet” vai “utrustning”.
17.
Tādējādi sadedzināšanas iekārtas ir tehniskas ierīces vai aprīkojums.
18.
Turpretī, definējot “līdzsadedzināšanas iekārtu” Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 5. punktā, valodu versijas neatšķiras — tā visos gadījumos tiek definēta kā iekārta. Tomēr šo faktu nevar interpretēt tādējādi, ka līdzsadedzināšanas iekārtas gadījumā ir spēkā cits iekārtas jēdziens nekā sadedzināšanas iekārtas gadījumā. Drīzāk šī definīcija ir veidota, netieši balstoties uz sadedzināšanas iekārtas definīciju.
19.
Šis vienveidīgais iekārtas jēdziens it īpaši izpaužas Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 4. punkta otrajā daļā un 5. punkta trešajā daļā, kur abu iekārtu veidu konkrētais raksturojums ir formulēts gandrīz pilnīgi vienādi. Tie nosaka, ka definīcijā ietilpst vieta un viss sadedzināšanas vai attiecīgi līdzsadedzināšanas ierīču komplekss, tostarp visas sadedzināšanas līnijas, atkritumu savākšana, glabāšana, vietējās pirmapstrādes ierīces, degvielas un gaisa padeves sistēmas, sildierīce[s] [krāsn(i)s], dūmgāzu attīrīšanas ierīces, vietējās atlikumu un notekūdeņu attīrīšanas vai uzglabāšanas iekārtas, skursteņi, sadedzināšanas procesa vadības un kontroles ierīces, sadedzināšanas apstākļu reģistrēšana un uzraudzība.
20.
Šajā iekārtas jēdziena konkrētajā raksturojumā nav runa par daudzām sildierīcēm [krāsnīm], bet gan tikai par vienu sildierīci [krāsni]. Tas liecina par to, ka parasti iekārtai ir tikai viena (
5
) sildierīce [krāsns].
21.
Šāda interpretācija atbilst konkrētām normām, kādas sadedzināšanas iekārtām ir noteiktas Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 6. panta 1. punktā, jo tās var piemērot tikai atsevišķām sildierīcēm [krāsnīm]. 6. panta 1. punkta pirmā daļa prasa nodrošināt tādu sadedzināšanas pakāpi, lai kopējais oglekļa saturs nepārsniegtu 3 %, vai karsēšanas zudumi sārņos un izdedžos būtu mazāki par 5 %. Jaukts vērtējums saistībā ar vairākām krāsnīm neļautu novērtēt sadedzināšanas pakāpi.
22.
Turklāt saskaņā ar Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 6. panta 1. punkta trešo un ceturto daļu sadedzināšanas iekārtām ir jābūt aprīkotām ar papildu degli (
6
). Katrai krāsnij ir vajadzīgs pašai savs papildu deglis.
23.
Tādējādi attiecībā uz katru krāsni — kopā ar atbilstošo aprīkojumu — ir jāizvērtē, vai tā ir veidota kā sadedzināšanas iekārta vai arī kā līdzsadedzināšanas iekārta.
24.
Austrijas un Zviedrijas valdību argumentācija katrā ziņā izvirza jautājumu par to, ciktāl vienā iekārtā var apvienot vairākas krāsnis. Tas izriet no sadedzināšanas iekārtu definīcijas Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 23. oktobra Direktīvas 2001/80/EK par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā no lielām sadedzināšanas iekārtām (
7
) 2. panta 7. punkta trešajā daļā: ja divas vai vairākas atsevišķas jaunas iekārtas ir uzstādītas tā, lai, ņemot vērā tehniskos un ekonomiskos faktorus, to dūmgāzes pēc kompetento iestāžu slēdziena var aizvadīt caur vienu kopīgu dūmeni, šādu iekārtu apvienojumu uzskata par vienu iekārtu.
25.
Tomēr, kā pareizi norāda Komisija, šī norma attiecas uz citu direktīvu, kurai ir citi mērķi. Tādēļ sadedzināšanas iekārtām un līdzsadedzināšanas iekārtām to var piemērot tikai pēc rūpīga izvērtējuma.
26.
Principā emisijas vērtības piemērošanas nolūkā būtu iespējams vairākas līdzsadedzināšanas iekārtas klasificēt kā vienu iekārtu, jo atbilstoši II.2. pielikumam, pieaugot iekārtas lielumam, šīs vērtības kļūst stingrākas. Tomēr izskatāmajā lietā šis jautājums nav jāizlemj.
27.
Katrā ziņā, apvienojot vairākas iekārtas, nedrīkst apdraudēt vides aizsardzības noteikumus. Tas būtu pretrunā Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 1. pantā noteiktajam mērķim novērst ietekmi uz vidi un [cilvēku] veselības apdraudējumu. Tādēļ, piemēram, sadedzināšanas iekārtā, kas sastāv no dažādām krāsnīm, katrai to veidojošai krāsnij ir jābūt aprīkotai ar papildu degli.
28.
It īpaši aizsardzības noteikumi tiktu nepieņemamā veidā apieti, ja sadedzināšanas iekārtas un līdzsadedzināšanas iekārtas tiktu apvienotas tādējādi, ka galarezultātā iegūtai iekārtai kopumā tiktu piemērotas salīdzinoši mazāk stingrās (
8
) prasības, kas tiek izvirzītas līdzsadedzināšanas iekārtai. Tādēļ visi lietas dalībnieki noraida sadedzināšanas iekārtu un līdzsadedzināšanas iekārtu apvienošanas iespēju.
29.
No iepriekš minētā izriet, ka, piemērojot Direktīvu par atkritumu sadedzināšanu koģenerācijas iekārtai, kas sastāv no vairākām vienībām (krāsnīm), principā katra vienība, t.i., katra krāsns kopā ar to veidojošām ierīcēm, ir jāvērtē kā viena iekārta. Katrā ziņā vairākas savstarpēji saistītas iekārtas atsevišķu Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu normu piemērošanas nolūkā ir iespējams uzskatīt par vienu iekārtu, ja tādējādi netiek apieti noteikumi par ietekmes uz vidi un cilvēku veselības apdraudējuma novēršanu.
B — Par otro jautājumu — iekārtas klasifikācija
30.
Uzdodot otro jautājumu, Högsta domstolen vēlas noskaidrot, vai iekārta, kas ir uzbūvēta atkritumu sadedzināšanai, bet ar galveno mērķi ražot elektroenerģiju, direktīvas interpretācijas rezultātā ir klasificējama kā sadedzināšanas iekārta vai kā līdzsadedzināšanas iekārta.
31.
Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu piemērošanas gadījumā ir būtiski nošķirt abus iekārtu veidus, jo tā abiem iekārtu veidiem izvirza atšķirīgas prasības. Tādēļ iekārta nevar vienlaicīgi būt gan sadedzināšanas iekārta, gan līdzsadedzināšanas iekārta.
32.
Vācu valodas versijā un arī zviedru valodas versijā Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 4. punktā sniegtā sadedzināšanas iekārtu definīcija ir formulēta samērā plaši — atbilstoši tai iekārta ir uzskatāma par sadedzināšanas iekārtu jau tad, ja tā tiek izmantota atkritumu termiskai apstrādei (vācu valodas versija (
9
)) vai attiecīgi ir tam paredzēta (zviedru valodas versija (
10
)). Pirmajā brīdī šķiet, ka saskaņā ar šo definīciju iekārta, kas uzbūvēta atkritumu sadedzināšanai, ir sadedzināšanas iekārta. Tādēļ Zviedrijas valdība ierosina norobežot sadedzināšanas iekārtas un līdzsadedzināšanas iekārtas, balstoties uz šo definīciju. Pēc tās domām, līdzsadedzināšanas iekārtas Direktīvas izpratnē būtu iekārtas, kas nav sadedzināšanas iekārtas.
33.
Tomēr tas ir pretrunīgs viedoklis. Šāda sadedzināšanas iekārtu definīcija nevis norobežotu iekārtas vienu no otras, bet gan neizbēgami iekļautu tajā visas līdzsadedzināšanas iekārtas (
11
). Saskaņā ar Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 5. punktu līdzsadedzināšanas iekārtas raksturo to galvenais mērķis, proti, enerģijas vai materiālu produktu ražošana. Tomēr tās ir jāizmanto vai attiecīgi tām ir jābūt piemērotām atkritumu termiskai apstrādei, tātad — sadedzināšanai. Pretējā gadījumā tās nebūtu līdzsadedzināšanas iekārtas, bet gan citādas sadedzināšanas iekārtas.
34.
Komisija norāda, ka nepieciešamā abu iekārtu norobežošana drīzāk izriet no Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 5. punkta otrās daļas. Atbilstoši tai iekārta tiek uzskatīta par sadedzināšanas iekārtu, ja atkritumus dedzina tā, ka iekārtas galvenā funkcija nav enerģijas vai materiālu produktu ieguve, bet atkritumu termiskā pārstrāde.
35.
No iepriekš minētā izriet, ka abi iekārtu veidi ir jānošķir pēc to galvenās funkcijas — ja galvenā funkcija ir atkritumu termiskā apstrāde, tad tā ir sadedzināšanas iekārta, turpretī ja galvenā funkcija ir enerģijas vai materiālu produktu ražošana, tad tā ir līdzsadedzināšanas iekārta.
36.
Turklāt franču valodas versijā Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 4. punkta sadedzināšanas iekārtu definīcijā ir skaidrāk saskatāma atsauce uz galveno funkciju nekā vācu vai zviedru valodas versijā — atbilstoši tai iekārtai ir jābūt skaidri paredzētai atkritumu termiskai apstrādei (“destiné spécifiquement”).
37.
Ņemot vērā, ka savstarpēji atšķirīgas valodu versijas ir jāinterpretē atbilstoši tiesiskā regulējuma vispārējai jēgai un mērķim (
12
), Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 4. punkts, balstoties uz franču valodas versiju, ir jāinterpretē tā, lai interpretācija nebūtu pretrunā 3. panta 5. punkta otrajai daļai.
38.
Kā norāda Austrijas valdība, galvenās funkcijas ievērošana turklāt atbilst judikatūrai par atkritumu apglabāšanas un atkritumu reģenerācijas norobežošanu. Saskaņā ar šo judikatūru būtiska atkritumu reģenerācijas darbības raksturiezīme, kas izriet no Atkritumu pamatdirektīvas (
13
) 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta, kā arī no šīs direktīvas preambulas ceturtā apsvēruma, ir fakts, ka tās pamatmērķis ir nodrošināt, ka atkritumi izpilda derīgu funkciju, jo tiek izmantoti citu materiālu vietā, kuri būtu lietojami šīs funkcijas izpildei, kas ļauj saglabāt dabas resursus (
14
). Tādēļ it īpaši atkritumu sadedzināšana ir uzskatāma par reģenerācijas darbību, ja tās galvenais nolūks ir izmantot atkritumus derīgam mērķim, proti, enerģijas ražošanai, tādējādi aizstājot primāro enerģijas avotu, kas pretējā gadījumā būtu jāizmanto šim nolūkam (
15
).
39.
Nekādā ziņā neietekmējot šo secinājumu, Zviedrijas valdība pamatoti iebilst pret šo risinājumu, norādot, ka tas ierobežo sadedzināšanas iekārtām noteikto stingrāko vides aizsardzības normu — uz ko norāda arī Komisija — piemērošanu. Pamatā atšķirības veido Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 6. panta 1. punkta normas, kas attiecas tikai uz sadedzināšanas iekārtām. Tās nosaka kopējā oglekļa satura un karsēšanas zuduma sārņos un izdedžos atlikumu un prasa aprīkot iekārtu ar papildu degli (
16
). Katrā ziņā attiecībā uz papildu degli saskaņā ar 6. panta 4. punktu tomēr ir iespējamas atkāpes, ja, neskatoties uz to, tiek ievērotas Direktīvā noteiktās vērtības.
40.
Kopienu likumdevējs ir skaidri paredzējis šīs atšķirības. Turklāt šķiet, ka tas ir uzskatījis, ka vides aizsardzību būtiski nostiprinās jau Direktīvā par atkritumu sadedzināšanu līdzsadedzināšanas iekārtām noteiktās prasības. Piemēram, no priekšlikuma Direktīvai par atkritumu sadedzināšanu pamatojuma izriet, ka, pēc Komisijas domām, līdz tam piemērotās direktīvas neattiecās uz līdzsadedzināšanas iekārtām (
17
).
41.
Ar Direktīvu par atkritumu sadedzināšanu likumdevējs katrā ziņā ir tuvinājis līdzsadedzināšanas iekārtām izvirzītās prasības tām prasībām, kas ir noteiktas sadedzināšanas iekārtām. To mērķis ir panākt, lai atkritumu daļai, ko izmanto par kurināmo, piemērotu tādas pašas prasības kā atkritumu sadedzināšanai pašai par sevi. Tomēr arī pārējiem kurināmā veidiem ir noteiktas robežvērtības, kas daļēji šķiet stingrākas par prasībām, kas izriet no Direktīvas 2001/80. Ja tiek dedzināti nepārstrādāti, jaukti sadzīves atkritumi vai vairāk nekā 40 % bīstamo atkritumu, tad saskaņā ar Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 7. panta 4. punktu vai attiecīgi 2. punkta otro daļu ir pat noteiktas robežvērtības sadedzināšanas iekārtām.
42.
Vēl ir jānorāda, ka Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu prasības nav galīgas, bet gan atbilstoši tās preambulas trīspadsmitajam apsvērumam var tikt noteiktas stingrākas prasības, balstoties uz Direktīvu 96/61. Turklāt it īpaši, ja pēdējā minētā direktīva nav piemērojama, dalībvalstis saskaņā ar EKL 176. pantu var pieņemt stingrāku tiesisko regulējumu (
18
).
43.
Zviedrijas valdības izteiktās bažas par to, ka faktiski visas iekārtas, kurās tiek sadedzināti atkritumi, ir klasificējamas kā līdzsadedzināšanas iekārtas, ir praktiski jāpārbauda. Šajā sakarā uzmanība galvenokārt ir jāpievērš iekārtas galvenajam mērķim. Tam ir jāizriet no objektīviem apstākļiem (
19
), tomēr nav iespējams pārbaudīt iekārtas lietotāja subjektīvos mērķus.
44.
Zviedrijas valdība apgalvo, ka iekārtas kā līdzsadedzināšanas iekārtas klasifikācijā nevar balstīties tikai uz to, vai tiek izmantota atkritumu sadedzināšanas procesā radusies enerģija. Gluži pretēji, Direktīvā par atkritumu sadedzināšanu pat divreiz, proti, 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 6. panta 6. punktā, ir noteikts, ka arī sadedzināšanas iekārtām ir jāreģenerē siltumenerģija, ja vien tas ir īstenojams vai praktiski iespējams.
45.
Ja iekārta tehniski ir veidota tikai atkritumu sadedzināšanai, tas katrā ziņā ir netiešs pierādījums, ka sadedzināšanas galvenais mērķis nav enerģijas iegūšana. Vēl jo vairāk tas tā ir tad, ja iekārtas apsaimniekotāji paredz ad hoc pārtraukt enerģijas ražošanu gadījumā, ja nav pieejami piemēroti atkritumi. Citādi ir gadījumā, ja iekārta pamatā vai laiku pa laikam pilnībā tiek darbināta, izmantojot citus kurināmā veidus (
20
).
46.
Skaidrs, ka nozīme ir arī atkritumu sadedzināšanas ekonomiskajam vērtējumam. Ja atkritumi ir jāpērk un tie aizstāj dārgākus alternatīvos kurināmā veidus, tas liecina par enerģijas iegūšanu kā galveno mērķi. Noteicošais elements apkures ražošanā ir arī infrastruktūras izveides izmaksas siltumenerģijas sadalei salīdzinājumā ar sadedzināšanas iekārtas izveides izdevumiem.
47.
Turpretī, ja par sadedzināšanu tiek iekasētas nodevas, kas ir lielākas par ienākumiem no enerģijas ieguves, tad drīzāk jāuzskata, ka galvenais mērķis ir atkritumu sadedzināšana. Vēl jo vairāk tas tā ir tad, ja iekārta ir daļa no atkritumu apsaimniekošanas infrastruktūras.
48.
Kā uzsver Komisija un pretēji Zviedrijas valdības bažām, izskatāmajā lietā nav būtiskas nozīmes tam, vai iekārtu apsaimnieko uzņēmums, kura galvenais mērķis ir darbības ar atkritumiem vai enerģijas ražošana. Ņemot vērā, ka runa ir par konkrētu iekārtu, principā pat par attiecīgo krāsni un ar to saistītām ierīcēm, visa uzņēmuma galvenajam mērķim nevar būt noteicoša nozīme.
49.
Katrā ziņā Komisija, tiesas sēdē atbildot uz jautājumu, ir pamatoti norādījusi, ka iekārtas galvenā funkcija nav noteikta uz visiem laikiem, bet noteicošie elementi var mainīties. Piemēram, nevar izslēgt, ka jauns īpašnieks izmaina iekārtas ekspluatāciju tiktāl, ka no jauna ir jānovērtē tās galvenā funkcija.
50.
Tādējādi kopumā ir jāsecina, ka iekārtas, kurā tiek sadedzināti atkritumi, klasifikācija ir atkarīga no tā, vai tās galvenā funkcija ir atkritumu termiskā pārstrāde vai enerģijas vai materiālu produktu ieguve. Galvenajai funkcijai ir jāizriet no objektīviem apstākļiem.
V — Secinājumi
51.
Līdz ar to iesaku Tiesai uz prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 4. decembra Direktīvu 2000/76/EK par atkritumu sadedzināšanu tādai koģenerācijas iekārtai, kas sastāv no vairākām vienībām (krāsnīm), principā katra vienība, t.i., katra krāsns kopā ar to veidojošām ierīcēm, ir jāizvērtē kā viena iekārta. Katrā ziņā vairākas savstarpēji saistītas iekārtas atsevišķu šīs Direktīvas normu piemērošanas nolūkā ir iespējams uzskatīt par vienu iekārtu, ja tādējādi netiek apieti noteikumi par ietekmes uz vidi un cilvēku veselības apdraudējuma novēršanu;
2)
iekārtas, kurā tiek sadedzināti atkritumi, klasifikācija par sadedzināšanas iekārtu atbilstoši Direktīvas 2000/76/EK 3. panta 4. punktam vai par līdzsadedzināšanas iekārtu atbilstoši šīs Direktīvas 3. panta 5. punktam ir atkarīga no tā, vai tās galvenā funkcija ir atkritumu termiskā pārstrāde vai enerģijas vai materiālu produktu ieguve. Galvenajai funkcijai ir jāizriet no objektīviem apstākļiem.
(
1
)	Oriģinālvaloda — vācu.
(
2
)	OV L 332, 91. lpp.
(
3
)	Skat. definīciju Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Direktīvas 2004/8/EK par tādas koģenerācijas veicināšanu, kas balstīta uz lietderīgā siltuma pieprasījumu iekšējā enerģijas tirgū, un ar kuru groza Direktīvu 92/42/EEK (OV L 52, 50. lpp.) 3. pantā.
(
4
)	OV L 257, 26. lpp.
(
5
)	Tas, kā ir jāvērtē iekārtas, kurām nav pašām savas sadedzināšanas krāsns, ir priekšmets lietā C-317/07 Lahti Energia (skat. paziņojumu OV 2007, C 211, 26. lpp.), kas vēl ir jāizskata Tiesai.
(
6
)	Par papildu degļiem kā labāko pieejamo tehniku atkritumu sadedzināšanas iekārtām skat. Reference Document on the Best Available Techniques for Waste Incineration, 2006. gada augusts, 269. un 270. lpp. (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/wi_bref_0806.pdf). Komisija šo dokumentu izstrādāja kopā ar dalībvalstu ekspertiem, pamatojoties uz Direktīvu 96/61.
(
7
)	OV L 309, 1. lpp.
(
8
)	Šajā sakarā skat. tālāk 39. punktu.
(
9
)	Tiktāl šķiet, ka atšķirībā no citām valodu versijām vācu valodas versija balstās uz Padomes 1994. gada 16. decembra Direktīvas 94/67/EK par bīstamo atkritumu sadedzināšanu (OV L 365, 34. lpp.) 2. panta 2. punkta tekstu.
(
10
)	“Förbränningsanläggning: varje stationär eller mobil teknisk enhet eller utrustning avsedd för värmebehandling av avfall med eller utan återvinning av alstrad värme.”
(
11
)	Skat. ģenerāladvokāta Džeikobsa [Jacobs] 2002. gada 26. septembra secinājumus, kas sniegti lietā C-228/00 Komisija/Vācija (2003. gada 13. februāra spriedums, Recueil, I-1439. lpp., 80. punkts), kurš uzskata, ka agrāk spēkā esošās direktīvas par atkritumu sadedzināšanu, kurās bija iekļauta Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu vācu valodas versijai līdzīga sadedzināšanas iekārtu definīcija, bija piemērojamas arī iekārtām, kas veic atkritumu reģenerācijas darbības. Tās ir Padomes 1989. gada 8. jūnija Direktīva 89/369/EEK par jaunu sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtu radītā gaisa piesārņojuma novēršanu (OV L 163, 32. lpp.), Padomes 1989. gada 21. jūnija Direktīva 89/429/EEK par esošo sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtu radītā gaisa piesārņojuma samazināšanu (OV L 203, 50. lpp.) un iepriekš 9. zemsvītras piezīmē minētā Direktīva 94/67.
(
12
)	1969. gada 12. novembra spriedums lietā 29/69 Stauder (Recueil, 419. lpp., 3. punkts); 1996. gada 24. oktobra spriedums lietā C-72/95 Kraaijeveld u.c. (Recueil, I-5403. lpp., 28. punkts); 2006. gada 23. novembra spriedums lietā C-300/05 ZVK (Krājums, I-11169. lpp., 16. punkts) un 2007. gada 14. jūnija spriedums lietā C-56/06 Euro Tex (Krājums, I-4859. lpp., 27. punkts).
(
13
)	Šī judikatūra balstās uz Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvu 75/442/EEK par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp.), ko groza Padomes 1991. gada 18. marta Direktīva 91/156/EEK (OV L 78, 32. lpp.) un Komisijas 1996. gada 24. maija Lēmums 96/350/EK (OV L 135, 32. lpp.). Šī direktīva tika atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. aprīļa Direktīvu 2006/12/EK par atkritumiem (OV L 114, 9. lpp.) un bez jebkādiem saturiskiem grozījumiem tika aizstāta ar konsolidētu versiju.
(
14
)	2002. gada 27. februāra spriedums lietā C-6/00 ASA (Recueil, I-1961. lpp., 69. punkts); 2003. gada 19. jūnija spriedums lietā C-444/00 Mayer Parry Recycling (Recueil, I-6163. lpp., 63. punkts) un 2004. gada 7. oktobra spriedums lietā C-103/02 Komisija/Itālija (Krājums, I-9127. lpp., 62. punkts).
(
15
)	2003. gada 13. februāra spriedums lietā C-228/00 Komisija/Vācija (Recueil, I-1439. lpp., 46. punkts) un spriedums lietā C-458/00 Komisija/Luksemburga (Recueil, I-1553. lpp., 37. punkts), kā arī 2003. gada 3. aprīļa spriedums lietā C-116/01 SITA (Recueil, I-2969. lpp., 53. punkts).
(
16
)	Šajā sakarā skat. iepriekš 4., 21. un 22. punktu.
(
17
)	COM(1998) 558, galīgā redakcija, 7. un 13. lpp. Tomēr skat. pretējo viedokli ģenerāladvokāta Džeikobsa secinājumos, kas sniegti iepriekš 11. zemsvītras piezīmē minētajā lietā C-228/00, kurš uzskata, ka katrā ziņā atkritumu reģenerācijas gadījumiem šīs direktīvas ir piemērojamas. Tiesa šajā jautājumā nav izteikusi savu viedokli.
(
18
)	Skat. 2005. gada 14. aprīļa spriedumu lietā C-6/03 Deponiezweckverband Eiterköpfe (Krājums, I-2753. lpp.).
(
19
)	Par nelikumīgu mērķu konstatāciju skat. 2006. gada 21. februāra spriedumu lietā C-255/02 Halifax u.c. (Krājums, I-1609. lpp., 75. punkts) un 2007. gada 8. novembra spriedumu lietā C-251/06 Ing. Auer (Krājums, I-9687. lpp., 46. punkts), par secinājumiem par PVN tiesību normu piemērošanu saistībā ar piegādi Kopienas iekšienē skat. 2007. gada 27. septembra spriedumu lietā C-409/04 Teleos u.c. (Krājums, I-7797. lpp., 39. un 40. punkts), par Kopienu pasākuma juridiskā pamata izvēli skat. 1987. gada 26. marta spriedumu lietā 45/86 Komisija/Padome (Recueil, 1493. lpp., 11. punkts); 1991. gada 11. jūnija spriedumu lietā C-300/89 Komisija/Padome, “Titāna dioksīds” (Recueil, I-2867. lpp., 10. punkts) un 2007. gada 23. oktobra spriedumu lietā C-440/05 Komisija/Padome (Krājums, I-9097. lpp., 61. punkts), kā arī par datu apstrādes mērķi skat. manus 2008. gada 8. maija secinājumus, kas sniegti lietā C-73/07 Satakunnan Markkinapörssi un Satamedia (atrodas izskatīšanā Tiesā).
(
20
)	Izteikumi par līdzsadedzināšanu, kas publicēti Reference Document on Best Available Techniques for Large Combustion Plants, 2006. gada jūlijs, 489. un turpmākās lpp. (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/lcp_bref_0706.pdf), pamatojas uz pieņēmumu, ka atkritumi veido tikai nelielu daļu no izmantojamiem kurināmā veidiem. Komisija šo dokumentu izstrādāja kopā ar dalībvalstu ekspertiem, balstoties uz Direktīvu 96/61.