62021CJ0808
TIESAS SPRIEDUMS (virspalāta)
2024. gada 19. novembrī (
*1
)
Valsts pienākumu neizpilde – LESD 20. pants – Savienības pilsonība – LESD 21. pants – Tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā – LESD 22. pants – Tiesības balsot un tiesības kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās dzīvesvietas dalībvalstī ar tādiem pašiem nosacījumiem kā šīs valsts pilsoņiem piemērojamie – Savienības pilsoņi, kuri dzīvo kādā dalībvalstī, bet kuriem nav šīs dalībvalsts pilsonības – Tiesību kļūt par politiskās partijas biedru neesamība – LES 2. un 10. pants – Demokrātijas princips – LES 4. panta 2. punkts – Dalībvalstu nacionālās identitātes respektēšana – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 12. pants – Politisko partiju loma Savienības pilsoņu gribas paušanā
Lietā C‑808/21
par prasību sakarā ar pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam, ko 2021. gada 21. decembrī cēlusi
Eiropas Komisija, ko pārstāv P. Ondrůšek, J. Tomkin un A. Szmytkowska, pārstāvji,
prasītāja,
pret
Čehijas
Republiku, ko pārstāv A. Edelmannová, T. Müller, M. Smolek un J. Vláčil, pārstāvji,
atbildētāja,
kuru atbalsta
Polijas
Republika, ko pārstāv B. Majczyna, E. Borawska‑Kędzierska un A. Siwek‑Ślusarek, pārstāvji,
persona, kas iestājusies lietā,
TIESA (virspalāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz], palātu priekšsēdētāji K. Jirimēe [K. Jürimäe], K. Likurgs [C. Lycourgos], M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún], A. Kumins [A. Kumin] un D. Gracijs [D. Gratsias], tiesneši J. Regans [E. Regan], I. Ziemele (referente), Z. Čehi [Z. Csehi] un O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei],
ģenerāladvokāts: Ž. Rišārs Delatūrs [J. Richard de la Tour],
sekretāre: S. Stremholma [C. Strömholm], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2023. gada 12. septembra tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2024. gada 11. janvāra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Prasībā Eiropas Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka Čehijas Republika, Savienības pilsoņiem, kuriem nav Čehijas Republikas pilsonības, bet kuri dzīvo Čehijas Republikā, liedzot tiesības kļūt par politiskās partijas vai politiskās kustības biedru, nav izpildījusi LESD 22. pantā noteiktos pienākumus.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
2
Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 11. pantā “Pulcēšanās un biedrošanās brīvība” paredzēts:
“1.   Jebkuram cilvēkam ir tiesības uz miermīlīgu pulcēšanās un biedrošanās brīvību, ieskaitot tiesības dibināt arodbiedrības un iestāties tajās, lai aizstāvētu savas intereses.
2.   Šo tiesību izmantošanu nedrīkst pakļaut nekādiem ierobežojumiem, izņemot tos, kas noteikti ar likumu un ir nepieciešami demokrātiskā sabiedrībā, lai aizstāvētu valsts vai sabiedrības drošības intereses, nepieļautu nekārtības vai noziedzīgus nodarījumus, aizsargātu veselību vai tikumību, vai citu cilvēku tiesības un brīvības. Šis pants neliedz noteikt likumīgus ierobežojumus šo tiesību izmantošanā personām, kas ir bruņoto spēku, policijas vai valsts pārvaldes sastāvā.”
3
ECPAK 16. pantā “Ārzemnieku politiskās darbības ierobežojumi” noteikts:
“Neviena no 10., 11. un 14. panta normām nav uzskatāma par kavēkli Augstajām Līgumslēdzējām Pusēm, lai noteiktu ierobežojumus ārzemnieku politiskajām aktivitātēm.”
4
Parīzē 1952. gada 20. martā parakstītā ECPAK papildu protokola 3. pants “Tiesības uz brīvām vēlēšanām” formulēts šādi:
“Augstās Līgumslēdzējas Puses apņemas ik pēc zināma saprātīga laika posma organizēt brīvas un aizklātas vēlēšanas apstākļos, kas veicina tautas viedokļa brīvu izpausmi, izvēloties likumdevēju varu.”
Savienības tiesības
LES un LESD
5
LES 2. pantā paredzēts:
“[Eiropas] Savienība ir dibināta, pamatojoties uz vērtībām, kas respektē cilvēka cieņu, brīvību, demokrātiju, vienlīdzību, tiesiskumu un cilvēktiesības, tostarp minoritāšu tiesības. Šīs vērtības dalībvalstīm ir kopīgas sabiedrībā, kur valda plurālisms, tolerance, taisnīgums, solidaritāte un kur nav diskriminācijas, kā arī valda sieviešu un vīriešu līdztiesība.”
6
LES 4. panta 1. un 2. punktā noteikts:
“1.   Saskaņā ar 5. pantu kompetence, kas Līgumos nav piešķirta Savienībai, paliek dalībvalstīm.
2.   Savienība respektē dalībvalstu vienlīdzību saistībā ar Līgumiem, kā arī to nacionālo identitāti, kas raksturīga to politiskajām un konstitucionālajām pamatstruktūrām, tostarp reģionālajām un vietējām pašvaldībām. Tā respektē valstu galvenās funkcijas, tostarp nodrošinot valsts teritoriālo integritāti, uzturot likumību un kārtību un aizsargājot valsts drošību. Jo īpaši valsts drošība paliek vienīgi katras dalībvalsts atbildībā.”
7
LES 5. panta 1. un 2. punktā paredzēts:
“1.   Savienības kompetenču robežas nosaka kompetences piešķiršanas princips. Savienības kompetenču īstenošanu nosaka subsidiaritātes princips un proporcionalitātes princips.
2.   Saskaņā ar kompetences piešķiršanas principu Savienība darbojas tikai to kompetenču robežās, ko tai Līgumos piešķīrušas dalībvalstis, lai sasniegtu tajos paredzētos mērķus. Kompetence, kas Līgumos nav piešķirta Savienībai, paliek dalībvalstīm.”
8
LES 10. pantā noteikts:
“1.   Savienības darbības pamatā ir pārstāvības demokrātija.
2.   Pilsoņi Savienības līmenī ir tieši pārstāvēti Eiropas Parlamentā.
Dalībvalstis Eiropadomē pārstāv valstu vai valdību vadītāji, bet [Eiropas Savienības] Padomē – to valdības, kas savukārt par savu darbību saskaņā ar demokrātijas principiem atbild vai nu savu valstu parlamentiem, vai saviem pilsoņiem.
3.   Katram pilsonim ir tiesības piedalīties Savienības demokrātiskajā dzīvē. Lēmumus pieņem iespējami atklāti, un tie cik iespējams ir tuvināti pilsoņiem.
4.   Politiskās partijas Eiropas līmenī veicina Eiropas politiskās apziņas veidošanos un Savienības pilsoņu gribas izteikšanu.”
9
LESD 18. panta pirmajā daļā noteikts:
“Piemērojot Līgumus un neskarot tajos paredzētos īpašos noteikumus, ir aizliegta jebkāda diskriminācija pilsonības dēļ.”
10
LESD 20. pants formulēts šādi:
“1.   Ar šo ir izveidota Savienības pilsonība. Ikviena persona, kam ir kādas dalībvalsts pilsonība, ir Savienības pilsonis. Savienības pilsonība papildina, nevis aizstāj valsts pilsonību.
2.   Savienības pilsoņiem ir ar Līgumiem piešķirtās tiesības un ar tiem uzliktie pienākumi. Tiem, cita starpā, ir:
[..]
b)
tiesības balsot un tiesības kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās un dzīvesvietas dalībvalsts pašvaldību vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem kā attiecīgās valsts pilsoņiem;
[..].
Šīs tiesības īsteno saskaņā ar nosacījumiem un ierobežojumiem, ko nosaka Līgumos un ar to īstenošanai paredzētajiem pasākumiem.”
11
LESD 21. panta 1. punktā paredzēts:
“Ikvienam Savienības pilsonim ir tiesības brīvi pārvietoties un dzīvot dalībvalstīs, ievērojot Līgumos noteiktos ierobežojumus un nosacījumus, kā arī to īstenošanai paredzētos pasākumus.”
12
LESD 22. pantā noteikts:
“1.   Ikvienam Savienības pilsonim, kas dzīvo kādā dalībvalstī, bet nav tās pilsonis, ir tiesības balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās šajā dalībvalstī saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā šīs valsts pilsoņiem. Šīs tiesības īsteno, ievērojot sīki izstrādātus noteikumus, kas Padomei saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru un pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu jāpieņem ar vienprātīgu lēmumu; šie noteikumi var paredzēt izņēmumus kādas dalībvalsts īpašu problēmu dēļ.
2.   Neskarot 223. panta 1. punktu un noteikumus, kas pieņemti tā īstenošanai, ikvienam Savienības pilsonim, kas dzīvo kādā dalībvalstī, bet nav tās pilsonis, ir tiesības balsot un kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās šajā dalībvalstī saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā šīs valsts pilsoņiem. Šīs tiesības īsteno, ievērojot sīki izstrādātus noteikumus, kas Padomei saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru un pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu jāpieņem ar vienprātīgu lēmumu; šie noteikumi var paredzēt izņēmumus kādas dalībvalsts īpašu problēmu dēļ.”
Harta
13
Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 12. pants “Pulcēšanās un biedrošanās brīvība” formulēts šādi:
“1.   Ikvienai personai ir tiesības uz mierīgas pulcēšanās un biedrošanās brīvību visos līmeņos, jo īpaši politiskajā, arodbiedrību un pilsoniskajā jomā, kas nozīmē tiesības ikvienam veidot arodbiedrības un stāties tajās savu interešu aizstāvībai.
2.   Politiskas partijas Savienības līmenī veicina Savienības pilsoņu politiskās gribas izteikšanu.”
14
Hartas 39. pantā “Tiesības balsot un tiesības kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās” noteikts:
“1.   Ikvienam Savienības pilsonim ir tiesības balsot un tiesības kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās dalībvalstī, kurā viņš dzīvo, ar tādiem pašiem nosacījumiem kā attiecīgās valsts pilsoņiem.
2.   Eiropas Parlamenta locekļus ievēlē vispārējās tiešās vēlēšanās brīvā un aizklātā balsojumā.”
15
Hartas 40. pantā “Tiesības balsot un tiesības kandidēt pašvaldību vēlēšanās” paredzēts:
“Ikvienam Savienības pilsonim ir tiesības balsot un tiesības kandidēt pašvaldību vēlēšanās dalībvalstī, kurā viņš dzīvo, ar tādiem pašiem nosacījumiem kā attiecīgās valsts pilsoņiem.”
Direktīva 93/109/EK
16
Padomes Direktīvas 93/109/EK (1993. gada 6. decembris), ar ko nosaka sīki izstrādātu kārtību balsstiesību un tiesību kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās izmantošanai Savienības pilsoņiem, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav (OV 1993, L 329, 34. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2012. gada 20. decembra Direktīvu 2013/1/ES (OV 2013, L 26, 27. lpp.) (turpmāk tekstā – “Direktīva 93/109”), trešajā līdz septītajā apsvērumā teikts:
“tā kā balsstiesības un tiesības kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās dzīvesvietas dalībvalstī, kas noteiktas [EKL] 8.b panta 2. punktā, ir nediskriminēšanas principa īstenošana starp pilsoņiem un nepilsoņiem un izriet no tiesībām brīvi pārvietoties un dzīvot, kas ietvertas [EKL] 8.a pantā;
tā kā [EKL] 8.b panta 2. punkts saistīts tikai ar iespēju izmantot balsstiesības un tiesības kandidēt Eiropas parlamenta vēlēšanās, neierobežojot [EKL] 138. panta 3. punktu, kas paredz vienotas šo vēlēšanu kārtības ieviešanu visās dalībvalstīs; tā kā tas cenšas likvidēt pilsonības prasību, kas šobrīd jāpilda lielākajā daļā dalībvalstu, lai izmantotu šīs tiesības;
tā kā [EKL] 8.b panta 2. punkta piemērošana neparedz iepriekšēju dalībvalstu vēlēšanu sistēmu saskaņošanu; tā kā turklāt, lai ņemtu vērā proporcionalitātes principu, kas ietverts [EKL] 3.b panta trešajā daļā, Kopienas tiesību aktu saturs šajā sfērā nedrīkst pārsniegt to, kas nepieciešams [EKL] 8.b panta 2. punkta mērķa sasniegšanai;
tā kā [EKL] 8.b panta 2. punkta mērķis ir nodrošināt, lai visi Savienības pilsoņi, neskatoties uz to, vai tie ir vai nav tās dalībvalsts pilsoņi, kurā tie dzīvo, var šajā valstī izmantot savas balsstiesības un tiesības kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem; tā kā nosacījumiem, ko piemēro nepilsoņiem, to skaitā tiem, kas saistīti ar dzīvesvietas laikposmu un pierādījumiem, būtu jābūt vienādiem ar tiem, ko piemēro attiecīgās dalībvalsts pilsoņiem;
tā kā [EKL] 8.b panta 2. punkts paredz balsstiesības un tiesības kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās dzīvesvietas dalībvalstī, tomēr neaizstājot ar to balsstiesības un tiesības kandidēt dalībvalstī, attiecībā uz kuru pilsonim ir valstiskā piederība; tā kā jāņem vērā Savienības pilsoņu brīvība izvēlēties dalībvalsti, kurā piedalīties Eiropas vēlēšanās, vienlaikus rūpējoties par to, lai nodrošinātu, ka šo brīvību ļaunprātīgi neizmanto personas, kas balso vai kandidē vairāk nekā vienā valstī”.
17
Direktīvas 93/109 1. panta 1. punktā noteikts:
“Šī direktīva paredz sīki izstrādātu kārtību, saskaņā ar ko Savienības pilsoņi, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav, var tajā izmantot savas balsstiesības un tiesības kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās.”
18
Šīs direktīvas 10. panta 1. punktā paredzēts:
“Iesniedzot pieteikumu, lai kandidētu, Kopienas pilsonis uzrāda tādus pašus apliecinājuma dokumentus kā kandidāts, kas ir pilsonis. Viņš uzrāda arī oficiālu deklarāciju, kas apliecina:
a)
valstspiederību, dzimšanas datumu un vietu, viņa pēdējo adresi piederības dalībvalstī un adresi dzīvesvietas dalībvalsts vēlēšanu teritorijā;
b)
ka viņš nekandidē Eiropas parlamenta vēlēšanās citā dalībvalstī;
c)
nepieciešamības gadījumā vēlēšanu apgabalu vai iecirkni viņa piederības dalībvalstī vēlētāju sarakstā, kurā pēdējo reizi ietverts viņa vārds;
d)
viņam ar atsevišķu tiesas nolēmumu vai administratīvu lēmumu ar noteikumu, ka pēdējam var piemērot tiesiskās aizsardzības līdzekļus, nav atņemtas tiesības kandidēt dzīvesvietas dalībvalstī.”
19
Minētas direktīvas 11. panta 2. punkts formulēts šādi:
“Ja personai atsaka iekļaušanu vēlētāju sarakstā vai tās kandidēšanas pieteikumu noraida, attiecīgajai personai ir tiesības uz tiesisku aizsardzību ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti piešķir tiem vēlētājiem un personām, kurām ir tiesības kandidēt, kas ir tās pilsoņi.”
Direktīva 94/80/EK
20
Padomes Direktīvas 94/80/EK (1994. gada 19. decembris), ar kuru paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā tiesības balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās izmanto Savienības pilsoņi, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav (OV 1994, L 368, 38. lpp.), ceturtajā, piektajā aun četrpadsmitajā apsvērumā teikts:
“tā kā [EKL] 8.b panta 1. punkta piemērošana neparedz iepriekšēju dalībvalstu vēlēšanu sistēmu saskaņošanu; tā kā šo noteikumu mērķis ir likvidēt pilsonības prasību, kas šobrīd jāpilda lielākajā daļā dalībvalstu, lai izmantotu bals[s]tiesības un tiesības kandidēt; tā kā bez tam, lai ņemtu vērā proporcionalitātes principu, kas ietverts [EKL] 3.b panta trešajā daļā, Kopienas tiesību aktu saturs šajā sfērā nedrīkst pārsniegt to, kas nepieciešams [EKL] 8.b panta 1. punkta mērķa sasniegšanai;
tā kā [EKL] 8.b panta 1. punkta mērķis ir nodrošināt, lai visi Savienības pilsoņi, neskatoties uz to, vai tie ir vai nav tās dalībvalsts pilsoņi, kurā tie dzīvo, var šajā valstī izmantot savas balsstiesības un tiesības kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem; tā kā nosacījumiem, ko piemēro nepilsoņiem, [tai] skaitā tiem, kas saistīti ar dzīvesvietas laikposmu un pierādījumiem, būtu jābūt vienādiem ar tiem, ko piemēro attiecīgās dalībvalsts pilsoņiem; tā kā nevar prasīt, lai nepilsoņi pildītu kādus nosacījumus, ja vien izņēmuma kārtā atšķirīgu izturēšanos pret pilsoņiem un nepilsoņiem neattaisno apstākļi, kas pēdējiem raksturīgi un atšķir tos no pirmajiem;
[..]
tā kā Savienības pilsonībai jādod Savienības pilsoņiem iespēja labāk integrēties uzņēmējā valstī; tā kā šajā sakarā tas atbilst Līguma autoru nodomam izvairīties no jebkādas polarizācijas pilsoņu un nepilsoņu kandidātu sarakstu starpā”.
21
Direktīvas 94/80 1. panta 1. punktā noteikts:
“Šī direktīva nosaka sīki izstrādātu kārtību, saskaņā ar kuru Savienības pilsoņi, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav, var tajā izmantot savas balsstiesības un tiesības kandidēt pašvaldību vēlēšanās.”
22
Šīs direktīvas 8. panta 3. punkts formulēts šādi:
“Vēlētāji [..], kas iekļauti dzīvesvietas valsts vēlētāju sarakstā, tur paliek ar tādiem pašiem nosacījumiem kā vēlētāji, kas ir pilsoņi, līdz brīdim, kad tos izslēdz automātiski, jo tie vairs neatbilst balsstiesību izmantošanas nosacījumiem.
Vēlētājus, kas iekļauti vēlētāju sarakstā pēc pašu lūguma, var izslēgt no tā, ja tie to lūdz.
Ja šādi vēlētāji pārceļas uz citu pašvaldības pamatvienību tajā pašā dalībvalstī, tos iekļauj vēlētāju sarakstā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā vēlētājiem, kas ir pilsoņi.”
23
Minētās direktīvas 9. panta 1. punktā noteikts:
“Iesniedzot pieteikumu, lai kandidētu, persona, kam ir tiesības kandidēt 3. panta nozīmē, uzrāda tādus pašus apliecinājuma dokumentus kā kandidāts, kas ir pilsonis. Dzīvesvietas dalībvalsts var pieprasīt, lai šī persona uzrāda oficiālu deklarāciju, kas norāda tās valstisko piederību un adresi dzīvesvietas dalībvalstī.”
24
Tās pašas direktīvas 10. panta 2. punktā paredzēts:
“Ja personai atsaka iekļaušanu vēlētāju sarakstā, nepieņem tās pieteikumu vai tās kandidēšanas pieteikumu noraida, attiecīgajai personai ir tiesības uz tiesisko aizsardzību ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti piešķir vēlētājiem un personām, kam ir tiesības kandidēt, kas ir tās pilsoņi.”
Čehijas Republikas tiesības
25
Zákon č. 424/1991 Sb., o sdružování v politických stranách a v politických hnutích (Likums Nr. 424/1991 par apvienošanos politiskās partijās un politiskās kustībās), kas grozīts ar zákon č. 117/1994 Sb. (Likums Nr. 117/1994) (turpmāk tekstā – “Politisko partiju un kustību likums”), 1. panta 1. punktā paredzēts:
“Pilsoņiem ir tiesības apvienoties politiskās partijās un politiskās kustībās (turpmāk tekstā – “politiskās partijas un kustības”). Šo tiesību izmantošana ļauj pilsoņiem piedalīties sabiedrības politiskajā dzīvē, it īpaši likumdevēja un reģionālo un vietējo pašpārvaldes struktūru veidošanā [..].”
26
Politisko partiju un kustību likuma 2. panta 3. punktā noteikts:
“Jebkurš pilsonis, kas sasniedzis 18 gadu vecumu, var iestāties partijā vai piedalīties kustībā; taču viņš var iestāties vai piedalīties tikai vienā partijā vai kustībā.”
27
Zákon č. 491/2001 Sb., o volbách do zastupitelstev obcí a o změně některých zákonů (Likums Nr. 491/2001 par pašvaldības domes vēlēšanām un ar kuru tiek grozīti atsevišķi likumi) šai prasībai piemērojamā redakcijā (turpmāk tekstā – “Pašvaldības domes vēlēšanu likums”) 20. panta 1. punkts formulēts šādi:
“Saskaņā ar šo likumu vēlēšanu partijas var būt reģistrētas politiskās partijas un politiskās kustības [..], kuru darbība nav apturēta, kā arī to apvienības, neatkarīgi kandidāti, neatkarīgu kandidātu apvienības vai politisko partiju vai kustību un neatkarīgu kandidātu apvienības.”
28
Zákon č. 62/2003 Sb., o volbách do Evropského parlamentu a o změně některých zákonů (Likums Nr. 62/2003 par Eiropas Parlamenta vēlēšanām un ar kuru tiek grozīti atsevišķi likumi) šai prasībai piemērojamā redakcijā (turpmāk tekstā – “Eiropas Parlamenta vēlēšanu likums”) 21. panta 1. punktā paredzēts, ka Eiropas Parlamenta vēlēšanu kandidātu sarakstu var iesniegt reģistrētas politiskās partijas un politiskās kustības, kuru darbība nav apturēta, kā arī to apvienības.
29
Eiropas Parlamenta vēlēšanu likuma 22. panta 2. un 3. punktā noteikts:
“(2)   Kandidātu sarakstam jāpievieno pierādījums par kandidāta pilsonību un kandidāta parakstīta deklarācija, kurā norādīta viņa piekrišana kandidēt, tas, ka viņam nav zināmi šķēršļi viņa tiesībām kandidēt, attiecīgā gadījumā – ka Eiropas Parlamenta vēlēšanu dienā šo šķēršļu vairs nebūs, un ka viņš nav piekritis savai iekļaušanai citā Eiropas Parlamenta vēlēšanu kandidātu sarakstā, pat ne citā dalībvalstī. Kandidātam deklarācijā jānorāda arī sava dzīvesvieta vai, ja viņš ir citas dalībvalsts pilsonis, uzturēšanās vieta un dzimšanas datums. Kandidāta deklarācija var būt sagatavota čehu valodā vai kādā no Eiropas Savienības darba valodām saskaņā 4. pantu.
(3)   Ja kandidāts ir citas dalībvalsts pilsonis, papildus 2. punktā paredzētajai informācijai viņam deklarācijā jānorāda arī dzimšanas vieta un pēdējā uzturēšanās vieta izcelsmes dalībvalstī, jāpievieno deklarācija, kurā jānorāda, ka viņam ar tiesas nolēmumu vai pārvaldes lēmumu nav liegtas tiesības kandidēt izcelsmes dalībvalstī, un kandidātu sarakstam jāpievieno 2. punkta pirmajā teikumā minētie dokumenti.”
Pirmstiesas procedūra un tiesvedība Tiesā
30
2010. gadā Komisija EU Pilot sistēmā Čehijas Republikai darīja zināmas savas šaubas par to, vai ar LESD 22. pantu ir saderīgs tas, ka tikai Čehijas Republikas pilsoņi var kļūt par politiskās partijas biedriem.
31
Tā kā Čehijas Republikas sniegtā informācija nekliedēja šīs šaubas un Komisijas ieskatā, vienīgi Čehijas Republikas pilsoņiem atļaujot kļūt par politiskās partijas biedriem, šī dalībvalsts nav izpildījusi LESD 22. pantā noteiktos pienākumus, Komisija 2012. gada 22. novembrī šai dalībvalstij nosūtīja brīdinājuma vēstuli. Čehijas Republika uz to atbildēja 2013. gada 22. janvārī un apstrīdēja, ka Savienības tiesības būtu jebkādi pārkāptas.
32
2014. gada 22. aprīlī Komisija izdeva argumentētu atzinumu, kurā tā apgalvoja, ka Čehijas Republika, Savienības pilsoņiem, kuriem nav Čehijas Republikas pilsonības, bet kuri dzīvo tās teritorijā, liedzot tiesības dibināt politisko partiju vai kustību un kļūt par šādas partijas vai kustības biedriem, nav izpildījusi LESD 22. pantā noteiktos pienākumus. Tādēļ šī iestāde aicināja Čehijas Republiku divu mēnešu laikā no argumentētā atzinuma saņemšanas veikt vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu argumentētā atzinuma prasības.
33
2014. gada 20. jūnijā nosūtītajā atbildē Čehijas Republika būtībā norādīja, ka šīs dalībvalsts veiktie pasākumi jāuzskata par samērīgiem un Savienības tiesībām atbilstošiem.
34
2020. gada 2. decembra vēstulē par tieslietām atbildīgais Eiropas komisārs lūdza Čehijas Republikai informāciju par tās nostājas maiņu vai eventuāliem normatīvo aktu grozījumiem, kas veikti, lai nodrošinātu attiecīgās tiesības Savienības pilsoņiem, kuriem nav Čehijas Republikas pilsonības un kuri dzīvo tās teritorijā.
35
Nesaņēmusi atbildi uz šo vēstuli, Komisija nolēma celt šo prasību, aprobežojot tās priekšmetu ar to, ka šī dalībvalsts nav izpildījusi LESD 22. pantā noteiktos pienākumus, jo tiesības kļūt par politiskās partijas vai kustības biedru tā ir piešķīrusi vienīgi Čehijas Republikas pilsoņiem.
36
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 19. maija lēmumu Polijas Republikai tika atļauts iestāties lietā Čehijas Republikas prasījumu atbalstam.
Par lietas būtību
Par prasības pieņemamību
Lietas dalībnieku argumenti
37
Čehijas Republika apgalvo, ka šī prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi nav pieņemama, jo pārmestā pienākumu neizpilde nevar tikt pamatota ar LESD 22. pantu. Šajā tiesību normā princips, ka ir aizliegta diskriminācija pilsonības dēļ, esot piemērots vienīgi tiesībām balsot un kandidēt vēlēšanās, savukārt politiskās partijas vai politiskās kustības biedra statuss esot aspekts, kas ir atšķirīgs no šo tiesību īstenošanas nosacījumiem. Tādējādi Komisija savu prasību faktiski pamatojot ar LESD 18. panta pārkāpumu, kā arī – atsaucoties uz biedrošanās tiesību ierobežojumiem – ar šo Hartas 12. panta 1. punktā garantēto tiesību pārkāpumu.
38
Šajā ziņā no prasības pieteikuma skaidri neizrietot, uz kādiem tiesiskajiem apstākļiem prasība ir balstīta un vai papildus apgalvotajam LESD 22. panta pārkāpumam Komisija Čehijas Republikai pārmet arī LESD 18. panta un Hartas 12. panta 1. punkta pārkāpumu.
39
Tādējādi Komisija neesot ievērojusi prasības, kuras izriet no Tiesas judikatūras un atbilstoši kurām šai iestādei ir loģiski un saprotami jāizklāsta būtiskie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem pamatota prasība, un šiem apstākļiem ir jāatbilst tiem, uz kuriem minētā iestāde norādījusi pirmstiesas procedūras stadijā. Komisija prasības pieteikuma izklāstā apgalvojumu, ka dalībvalsts nav izpildījusi Savienības tiesības, nedrīkst pamatot ar tiesību normām, kuras nav minētas šajā prasības pieteikumā izvirzītajos prasījumos un kuru pārkāpums nav ticis apgalvots pirmstiesas procedūras stadijā.
40
Komisija apstrīd šīs argumentācijas pamatotību.
Tiesas vērtējums
41
Jāatgādina, ka atbilstoši LESD 258. pantam celtas prasības sakarā ar pienākumu neizpildi priekšmets tiek noteikts Komisijas argumentētajā atzinumā un tādējādi prasībai jābūt balstītai uz tiem pašiem iemesliem un pamatiem kā šim atzinumam (spriedums, 2022. gada 28. jūnijs, Komisija/Spānija (Likumdevēja pieļauts Savienības tiesību pārkāpums), C‑278/20, EU:C:2022:503, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
42
Turklāt no pastāvīgās judikatūras par Tiesas Reglamenta 120. panta c) punktu izriet, ka pieteikumā par lietas ierosināšanu ir pietiekami skaidri un precīzi jānorāda strīda priekšmets un izvirzīto pamatu kopsavilkums, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt pārbaudi. No tā izriet, ka galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem pamatota prasība, pašā prasības pieteikuma tekstā jānorāda loģiskā un saprotamā veidā un ka prasības pieteikumā ietvertajiem prasījumiem jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj ultra petita vai arī nelemj par kādu iebildumu (spriedums, 2022. gada 8. marts, Komisija/Apvienotā Karaliste (Ar pārāk zemu novērtējumu saistītas krāpšanas apkarošana), C‑213/19, EU:C:2022:167, 132. punkts un tajā minētā judikatūra).
43
Tiesa ir arī nospriedusi, ka atbilstoši LESD 258. pantam celtā prasībā iebildumi jāizklāsta loģiski un precīzi, lai dalībvalstij un Tiesai ļautu pareizi novērtēt pārmestā Savienības tiesību pārkāpuma apmēru, un tas ir obligāts nosacījums, lai minētā valsts varētu lietderīgi izmantot savus aizstāvības līdzekļus un lai Tiesa varētu pārbaudīt, vai pastāv apgalvotā pienākumu neizpilde (spriedums, 2022. gada 8. marts, Komisija/Apvienotā Karaliste (Ar pārāk zemu novērtējumu saistītas krāpšanas apkarošana), C‑213/19, EU:C:2022:167, 133. punkts un tajā minētā judikatūra).
44
Konkrēti, Komisijas prasībā jābūt loģiski un detalizēti izklāstītiem iemesliem, kas tai ir radījuši pārliecību, ka attiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi kādu no Savienības tiesībās paredzētajiem pienākumiem (spriedums, 2023. gada 5. jūnijs, Komisija/Polija (Tiesnešu neatkarība un privātā dzīve), C‑204/21, EU:C:2023:442, 190. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
45
Pirmām kārtām, attiecībā uz šīs prasības priekšmetu jānorāda: no pieteikumā par lietas ierosināšanu ietvertajiem prasījumiem skaidri izriet, ka Komisija Čehijas Republikai pārmet LESD 22. panta pārkāpumu, ciktāl šī dalībvalsts Savienības pilsoņiem, kuriem nav Čehijas Republikas pilsonības, bet kuri dzīvo tās teritorijā, liedz tiesības būt par politiskās partijas vai kustības biedru.
46
Šis iebildums ir ietverts gan brīdinājuma vēstulē, gan argumentētajā atzinumā.
47
Otrām kārtām, attiecībā uz Čehijas Republikas argumentiem, ka pieteikums par lietas ierosināšanu neesot formulēts loģiski un saprotami un neļauj šai dalībvalstij skaidri saprast pārmestā Savienības tiesību pārkāpuma apmēru, jānorāda: no minētājā prasības pieteikumā izvirzītajiem prasījumiem nepārprotami izriet, ka Komisija Čehijas Republikai pārmet, ka tā nav izpildījusi pienākumus, kuri noteikti LESD 22. pantā, un konkrētāk – prasību, ka dalībvalstīm tādiem Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo to teritorijā, bet kuriem nav to pilsonības, attiecībā uz tiesībām kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās ir jānodrošina tādi paši nosacījumi kā minētās dalībvalsts pilsoņiem piemērojamie nosacījumi. Tā kā Komisija prasības pieteikumā nav atsaukusies uz LESD 18. pantu, nevar uzskatīt, ka tā šai dalībvalstij pārmestu šā panta, nevis LESD 22. panta neizpildi. Jautājums, vai LESD 22. pantā patiesi ir ietverts pienākums ļaut Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo kādā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības, kļūt par politisko partiju vai politisko kustību biedriem, turklāt ir jautājums par lietas būtību, kas jāizvērtē, pārbaudot, vai apgalvotā pienākumu neizpilde ir pamatota.
48
Attiecībā uz Hartas 12. pantu no prasības pieteikuma arī skaidri izriet, ka Komisija apgalvo, ka LESD 22. pants ir jāinterpretē šīs Hartas normas gaismā, nevis atsaucas uz šīs normas patstāvīgu pārkāpumu.
49
Tāpēc nevar secināt, ka minētais prasības pieteikums būtu formulēts pārprotami un šajā ziņā neizpildītu šā sprieduma 42. un 43. punktā atgādinātās judikatūras prasības.
50
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, iebilde par nepieņemamību ir jānoraida.
Par lietas būtību
Lietas dalībnieku argumenti
51
Komisija apgalvo, ka LESD 22. pantā ikvienam Savienības pilsonim, kas dzīvo kādā dalībvalstī, bet nav tās pilsonis, ir garantētas tiesības balsot un kandidēt pašvaldību, kā arī Eiropas Parlamenta vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem kā šīs valsts pilsoņiem piemērojamie. Tāpēc Čehijas Republika neesot izpildījusi LESD 22. pantā noteiktos pienākumus, jo Politisko partiju un kustību likumā tiesības kļūt par politiskās partijas vai kustības biedru esot piešķirtas vienīgi Čehijas Republikas pilsoņiem un Savienības pilsoņi, kuri dzīvo šīs dalībvalsts teritorijā, bet kuriem nav tās pilsonības, nevar īstenot tiesības kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem kā Čehijas Republikas pilsoņiem piemērojamie.
52
LESD 22. pantā esot noteikts vispārējs vienlīdzīgas attieksmes pienākums, un no tā izrietot, ka tiek atcelta prasība par pilsonību kā nosacījumu balsošanai un tiesībām kandidēt šajās vēlēšanās, kā arī atcelti visi pasākumi, kuri var traucēt Savienības pilsoņiem, kas dzīvo kādā dalībvalstī, kuras pilsonības tiem nav, īstenot savas tiesības kandidēt vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem kā šīs dalībvalsts pilsoņiem piemērojamie. Tādējādi šiem Savienības pilsoņiem būtu jābūt pieejamiem visiem valsts tiesību sistēmā esošajiem līdzekļiem, kas minētajās vēlēšanās ir valsts kandidātu rīcībā.
53
Pirmām kārtām, politiskajām partijām esot fundamentāla nozīme dalībvalstu vēlēšanu sistēmā, jo tās esot būtisks līdzdalības veids politiskajā dzīvē un visbiežāk izmantotais līdzeklis, lai piedalītos vēlēšanās kandidāta statusā. Turklāt pastāvot tieša saikne starp piederību pie politiskās partijas vai kustības un iespēju sekmīgi un efektīvi kandidēt vēlēšanās. Šādos apstākļos tas, ka Savienības pilsoņi, kuri dzīvo Čehijas Republikā, bet kuriem nav šīs valsts pilsonības, nevar kļūt par politiskās partijas vai kustības biedriem un tādējādi izmantot daudzās priekšrocības – it īpaši reputācijas, cilvēkresursu, finanšu resursu, organizatoriskās infrastruktūras un piekļuves medijiem ziņā –, kuras sniedz biedra statuss, apdraudot šo pilsoņu spēju kandidēt vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem kā Čehijas Republikas pilsoņiem piemērojamie.
54
Pat ja Savienības pilsonis, kas dzīvo Čehijas Republikā, bet kam nav tās pilsonības, kā neatkarīgs kandidāts varētu kandidēt no politiskās partijas vai kustības saraksta, viņš tomēr būtu mazāk labvēlīgā situācijā nekā vēlēšanu kandidāti, kuri ir attiecīgās partijas vai kustības biedri. Proti, šādam Savienības pilsonim nebūtu tādu pašu iespēju ieņemt izdevīgu vietu šajā sarakstā, un viņam būtu jāpievienojas programmai, kuras izstrādē viņš principā nav piedalījies. Jau tas vien, ka sarakstā viņu varētu iekļaut tikai kā neatkarīgu kandidātu, kaut arī Čehijas Republikas pilsoņus tajā var iekļaut kā šīs partijas vai kustības biedrus, pats par sevi liecinot par to, ka Savienības pilsoņi, kuri dzīvo šajā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības, nevar kandidēt vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem kā Čehijas Republikas pilsoņi.
55
Otrām kārtām, Komisija apgalvo, ka LESD 22. panta saturs un materiālā piemērošanas joma nevar tikt reducēta vienīgi uz Direktīvās 93/109 un 94/80 reglamentētajiem formālajiem aspektiem. Tāda interpretācija neatspoguļojoties nedz šīs tiesību normas, nedz Direktīvu 93/109 un 94/80 formulējumā un LESD 22. pantam atņemtu tā lietderīgo iedarbību. 2006. gada 12. septembra spriedumā Eman un Sevinger (C‑300/04, EU:C:2006:545) nepavisam nav apstiprināts dalībvalstīm no LESD 22. panta izrietošo pienākumu ierobežotais tvērums, bet gan ir uzsvērta principa, ka aizliegta diskriminācija pilsonības dēļ, būtiskā nozīme šā panta interpretācijā un piemērošanā. Turklāt no LESD 22. panta izrietošo pienākumu nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi nevarot likt apšaubīt tas, ka šajā tiesību normā nav ietverts izsmeļošs to nosacījumu saraksts, kuri šajā nolūkā ir jāizpilda.
56
Trešām kārtām, Komisija apgalvo – lai gan pašlaik dalībvalstu ziņā ir reglamentēt tos ar pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanām saistītos aspektus, kuri Savienības līmenī nav saskaņoti, šīm valstīm sava kompetence jāīsteno, ievērojot Savienības tiesības. Valsts pasākums, kas var ierobežot tādu no Savienības pilsoņa statusa izrietošu tiesību īstenošanu kā tiesības kandidēt šajās vēlēšanās, ar vispārējām interesēm var tikt attaisnots tikai tad, ja šis pasākums ir saderīgs ar Savienības tiesībās garantētajām pamattiesībām, taču šajā gadījumā tas tā neesot.
57
Ceturtām kārtām, Komisijas ieskatā LESD 20. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 22. pants ir jāinterpretē Hartas normu – it īpaši tās 12. panta 1. punkta, kura formulējums atbilst ECPAK 11. panta formulējumam, – gaismā.
58
Tiesību kļūt par politiskas partijas biedru liegšana esot pamattiesību uz biedrošanās brīvību ierobežojums un saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu nedrīkstot pārsniegt ECPAK pieļautās robežas. ECPAK 11. panta 2. punktā minētie iemesli, kuri var attaisnot tiesību uz biedrošanās brīvību ierobežojumu, šajā lietā neesot piemērojami. Turklāt no Eiropas Cilvēktiesību tiesas 1995. gada 27. aprīļa sprieduma Piermont pret Franciju (CE:ECHR:1995:0427JUD001577389, 64. punkts) izrietot, ka dalībvalstis nevar atsaukties uz ECPAK 16. pantu attiecībā pret citu dalībvalstu pilsoņiem, kuri izmanto tiem Līgumos piešķirtās tiesības, vēl jo vairāk tāpēc, ka “Savienības pilsonības” jēdziens pašlaik esot expressis verbis definēts Līgumos un piešķirot tiesības Savienības pilsoņiem.
59
Piektām kārtām, Komisija apgalvo, ka politisko partiju un kustību būtiskā nozīme valsts likumdevēja vēlēšanās neattaisno šauru LESD 22. panta interpretāciju un aizliegums kļūt par politiskās partijas vai kustības biedru nevar tikt attaisnots ar mērķi izvairīties no jebkādas iejaukšanās valsts lietās un no jebkāda nacionālās identitātes aizskāruma.
60
Pirmkārt, politiskās tiesības LESD normās par pilsonību esot iekļautas ar mērķi nodrošināt, lai Savienības pilsoņi, kuri dzīvo kādā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības, varētu integrēties un aktīvi uzņemties politisku lomu šajā dalībvalstī saistībā ar Eiropas Parlamenta un pašvaldību vēlēšanām. Taču Čehijas Republikas normatīvajos aktos par politiskajām partijām un kustībām šādiem Savienības pilsoņiem esot atvēlēts tikai tāds pats statuss kā trešo valstu valstspiederīgajiem.
61
Otrkārt, dalībvalstīm esot atļauts tiesības kandidēt valsts mēroga vai – atsevišķos gadījumos – reģionālās vēlēšanās piešķirt vienīgi saviem pilsoņiem vai arī pieņemt īpašus noteikumus, ar kuriem tiek ierobežotas Savienības pilsoņu, kuri dzīvo šajās dalībvalstīs, bet kuriem nav to pilsonības, tiesības, kas izriet no politiskās partijas vai kustības biedra statusa, ja vien šo pasākumu tvērums nav tāds, ka tiek apdraudēta viņu dalība pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās ar vienlīdzīgiem nosacījumiem. Savukārt vispārējs aizliegums šādiem Savienības pilsoņiem kļūt par tādas partijas vai politiskās kustības biedriem, kura aktīvi piedalās gan pašvaldību, gan likumdevēja vai Eiropas Parlamenta vēlēšanās, acīmredzami attiektos arī uz jomām, kurās ir piemērojamas tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi, un būtu ierobežojošāks nekā viņu dalības ierobežošana noteiktos attiecīgās partijas vai politiskās kustības lēmumos.
62
Komisijas aizstāvētā LESD 22. panta interpretācija neesot pretrunā nacionālās identitātes respektēšanas principam, jo, pirmkārt, LES 4. panta 2. punkts esot jāinterpretē atbilstīgi citiem Līgumu noteikumiem, tostarp LESD 22. pantam, un, otrkārt, pēdējais minētais pants esot piemērojams tikai pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanām, nevis valsts likumdevēja vēlēšanām. LESD 22. panta tvērums nevarot tikt ierobežots, pamatojoties uz LES 4. panta 2. punktu, un nevarot pieļaut Savienības pilsoņu tiešu diskrimināciju viņu pilsonības dēļ.
63
Katrā ziņā Čehijas Republika neesot sniegusi nekādus pierādījumus tam, ka iespēja Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo šajā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības un kuri vēlas kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās minētajā dalībvalstī, kļūt par politiskās partijas vai kustības biedriem apdraudētu šīs dalībvalsts nacionālo identitāti.
64
Sestām kārtām, Komisija apgalvo, ka saistībā ar prasību, kas attiecas uz Savienības tiesību pārkāpumu valsts tiesiskā regulējuma, nevis Savienības tiesību nepareizas piemērošanas dēļ, Komisijai nav pienākuma iesniegt Tiesai statistikas datus par to Savienības pilsoņu skaitu, kuriem ar šo tiesisko regulējumu faktiski ir nodarīts kaitējums, turklāt atturoša diskriminējoša pasākuma negatīvās sekas ir praktiski neiespējami pierādīt.
65
Šā iemesla dēļ neesot arī nozīmes Čehijas Republikas iesniegtajiem statistikas datiem, kuru mērķis ir pierādīt, ka situācija šajā dalībvalstī faktiski ir saderīga ar LESD 22. pantu.
66
Katrā ziņā Čehijas Republikas iesniegtie statistikas dati vispārīgi attiecoties uz “personām bez politiskās piederības”, un neesot iespējams noteikt, cik liela daļa no tām ir Savienības pilsoņi, kuri dzīvo šajā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības. Nupat minēto personu situācija ir specifiska, jo tās pēc definīcijas ir mazāk pazīstamas uzņemošajā dalībvalstī un tādējādi tām ir lielāka interese kļūt par jau pastāvošo politisko partiju vai kustību biedriem, kuru vērtības un politiskā orientācija ir vispārzināma un vēlēšanu kampaņas infrastruktūra ir jau iedibināta. No šiem datiem neesot arī iespējams secināt, cik daudzi lūgumi šādus Savienības pilsoņus iekļaut partiju vai partiju apvienību sarakstos ir bijuši noraidīti.
67
Minētie dati padarot relatīvu vai pat atspēkojot Čehijas Republikas apgalvojumu, ka partijas vai politiskās kustības sarakstā iekļauta kandidāta iespējas tikt ievēlētam esot pilnīgi līdzvērtīgas neatkarīgi no tā, vai runa ir par neatkarīgu kandidātu vai minētās partijas vai kustības locekli. Proti, no šiem datiem izrietot, ka Eiropas Parlamenta vēlēšanās, kas tika rīkotas laikā no 2004. līdz 2019. gadam, lielākā daļa kandidātu piedalījās kā kādas politiskās partijas vai kustības biedri un ka trijās no četrām šajā laikposmā rīkotajām Eiropas Parlamenta vēlēšanām ievēlēto personu vidū tādu personu īpatsvars, kuras nebija politisko partiju vai kustību biedri, bija mazāks nekā šādu partiju vai kustību biedru īpatsvars. Eiropas Parlamentā ievēlētie neatkarīgie kandidāti ļoti bieži esot īpaši pazīstamas un sabiedrībā populāras personības, un viens vienīgs gadījums, kad Savienības pilsonis, kas dzīvo Čehijas Republikā, bet nav tās pilsonis, tika ievēlēts Eiropas Parlamentā, neesot reprezentatīvs un nevarot atspēkot to, ka pastāv de iure diskriminācija.
68
Attiecībā uz pašvaldību vēlēšanām Komisija norāda: lai gan – kā to apgalvo Čehijas Republika – var uzskatīt, ka, ņemot vērā šo vēlēšanu vietējo dimensiju, vēlētājiem ir tendence dot priekšroku šajā līmenī pazīstamām personām, kas zināmā mērā mazina viņu interesi kandidēt partijas vai politiskās kustības biedru, nevis neatkarīgu kandidātu statusā, šādam apsvērumam nozīme ir tikai tad, ja šīs personas ir attiecīgās dalībvalsts pilsoņi. Proti, Savienības pilsoņi, kuri dzīvo kādā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības, pēc definīcijas esot mazāk pazīstami vietējā līmenī un viņiem noteikti būtu lielākas iespējas tikt ievēlētiem, ja viņiem būtu iespēja kandidēt kā politiskās partijas biedriem.
69
Visbeidzot – lai gan pašvaldību vēlēšanās Čehijas Republikā varot piedalīties arī kandidātu grupas bez politiskās piederības, kā arī grupas, ko veido politiskās partijas un pie tām nepiederīgi kandidāti, un vēlēšanu kārtība ļaujot katram vēlētājam izmantot tik balsu, cik locekļu ir pašvaldības domē, un tas savukārt palielinot dažādu kandidātu izredzes tikt ievēlētiem – šis apstāklis nekādi nenovērš diskrimināciju, kas vērsta pret Čehijas Republikā dzīvojošiem Savienības pilsoņiem, kuriem nav tās pilsonības. Turklāt saskaņā ar Pašvaldības domes vēlēšanu likuma 21. panta 4. punktu neatkarīgajiem kandidātiem atšķirībā no tiem, kurus izvirzījušas politiskās partijas un kustības, esot jāiesniedz viņa kandidatūru atbalstošs lūgumraksts, kuru – atkarībā no tā, cik liela ir pašvaldība, kur persona kandidē, – parakstījis noteikts skaits vēlētāju.
70
Čehijas Republika, kuru atbalsta Polijas Republika, pirmām kārtām, apgalvo, ka jautājums par politiskās partijas biedra statusa iegūšanu neietilpst LESD 22. panta piemērošanas jomā. Šāds secinājums izrietot no šā panta formulējuma, kurā neesot atsauces uz nosacījumiem, lai kļūtu par politiskās partijas biedru, un kurš neļaujot secināt, ka šajā pantā ir ietvertas Savienības pilsoņu, kas dzīvo kādā dalībvalstī, kuras pilsonības tiem nav, tiesības būt par politisko partiju biedriem. To apstiprinot LESD 22. panta vēsturiskā, kontekstuālā un teleoloģiskā interpretācija, kā arī Tiesas judikatūra, it īpaši 2006. gada 12. septembra spriedums Eman un Sevinger (C‑300/04, EU:C:2006:545, 53. punkts), no kuras izrietot, ka ar šo pantu princips, ka diskriminācija pilsonības dēļ ir aizliegta, ir piemērojams vienīgi tiesībām balsot un kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās un ka tas neattiecoties uz citiem valsts pasākumiem saistībā ar vēlēšanām.
71
LESD 22. pantā ietvertais formulējums “īsteno, ievērojot sīki izstrādātus noteikumus, kas Padomei [..] jāpieņem” nozīmējot, ka tiesību balsot un kandidēt pašvaldību, kā arī Eiropas Parlamenta vēlēšanās izmantošana ir pakārtota atvasināto tiesību normu pieņemšanai, jo šis pants nevarot tikt piemērots autonomi ārpus atbilstošo atvasināto tiesību ietvara. Savienības likumdevējs, uz LESD 22. panta pamata pieņemot Direktīvas 93/109 un 94/80, esot uzskatījis, ka tajās reglamentētie aspekti ir tie, kas nepieciešami minētā panta ievērošanai. Tā kā šajās direktīvās nav reglamentēti citi aspekti – tostarp tas, ka Savienības pilsoņi, kas dzīvo kādā dalībvalstī, kuras pilsonības tiem nav, iegūst politiskās partijas biedra statusu –, to attiecīgā materiālās piemērošanas joma skaidri apstiprinot, ka šie citi aspekti nav LESD 22. pantā minēto “tādu pašu nosacījumu” skaitā, kurus šiem Savienības pilsoņiem ir jāvar izmantot tāpat kā viņu dzīvesvietas dalībvalsts pilsoņiem. No Direktīvu 93/109 un 94/80 apsvērumiem izrietot, ka Savienības likumdevēja nodoms esot bijis vienīgi aizliegt, ka pilsonība ir nosacījums, lai īstenotu tiesības balsot un kandidēt, un šajās direktīvās nekādi neesot minēta iespēja, ka LESD 22. pantā paredzētās tiesības varētu jebkādā veidā ietekmēt nosacījumus, ar kādiem šādi Savienības pilsoņi var kļūt par politiskās partijas biedriem.
72
Čehijas Republika uzskata, ka atšķirībā no LESD 18. panta, kurā esot nostiprināts vispārējs aizliegums diskriminēt pilsonības dēļ, LESD 22. pants kā speciāla tiesību norma Savienības pilsonim esot piemērojams tikai pēc tam, kad šis pilsonis, iespējams, ir ieguvis vēlētāja vai vēlēšanu kandidāta statusu. Tas, ka persona var kļūt par politiskās partijas biedru, tomēr nenozīmējot, ka tā kandidēs pašvaldību vai Eiropas Parlamenta vēlēšanās vai kā kandidāts tiks iekļauta politiskās partijas sarakstos, tāpēc LESD 22. pants nevarot attiekties uz vispārīgo jautājumu par politiskās partijas biedra statusa iegūšanu.
73
LESD 22. pants esot izņēmums no ierobežojumiem, kurus dalībvalstis var noteikt ārvalstu pilsoņu politiskajai darbībai un kuri ir atzīti arī ECPAK 16. pantā.
74
Šajā kontekstā, pat ja būtu jāpiekrīt Komisijas argumentam, ka uz šo nupat minēto tiesību normu nevar atsaukties, lai ierobežotu Savienības pilsoņu politisko darbību, kas tiek veikta, īstenojot viņiem Līgumos paredzētās tiesības, nekas neliedzot dalībvalstij ierobežot ārvalstu pilsoņu līdzdalību politiskajā darbībā, kas ievērojami pārsniegtu šo tiesību balsot un kandidēt vēlēšanās izmantošanu.
75
Tāpēc LESD 22. pantu nevarot interpretēt plaši un tādējādi, ka tiktu sašaurināts LES 4. panta 2. punkta tvērums. Tiesiskais regulējums par politisko partiju darbību esot dalībvalstu politisko un konstitucionālo struktūru stūrakmens, un Eiropas Cilvēktiesību tiesa esot atzinusi politisko partiju būtisko nozīmi valsts likumdevēja vēlēšanās. Tā kā Savienības tiesības neliedz dalībvalstij iespēju kandidēt šajās vēlēšanās piešķirt tikai tās pilsoņiem, esot loģiski, ka šīs pašas tiesības arī neaizliedz dalībvalstij tādā pašā veidā ierobežot citu dalībvalstu pilsoņu iespēju piedalīties valsts līmeņa politiskās darbības “nozīmīgākajā platformā”, ko veido politiskās partijas. Šāds secinājums izrietot arī no Direktīvas 94/80 5. panta 3. punktā atzītajām dalībvalstu tiesībām atļaut amatus pašvaldības izpildinstitūcijās ieņemt tikai to pilsoņiem.
76
Polijas Republika šajā ziņā piebilst, ka Komisijas atbalstītā LESD 22. panta interpretācija izraisītu to, ka Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo kādā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības, būtu tiesības pastāvīgi un bez ierobežojumiem piedalīties šīs dalībvalsts politiskajā dzīvē, taču minētais pants viņiem šādas tiesības nepiešķirot. Tādu noteikumu pieņemšana, kuri attiecas uz to teritorijā darbojošos politisko partiju funkcionēšanu, struktūru un mērķiem, principā esot dalībvalstu ekskluzīvajā kompetencē. Līdz ar to Komisijas piedāvātā LESD 22. panta interpretācija esot pretrunā LES 5. panta 2. punktā noteiktajam kompetences piešķiršanas principam. Šādas interpretācijas rezultātā turklāt Līgumu noteikumi tiktu piemēroti dalībvalstu kompetenču jomā un tādējādi tiktu pārkāpts LES 4. panta 1. un 2. punkts.
77
Otrām kārtām – pakārtoti –, Čehijas Republika, kuru atbalsta Polijas Republika, apgalvo: lai gan Čehijas Republikā dzīvojošiem Savienības pilsoņiem, kuriem nav tās pilsonības, nav atļauts kļūt par kādas partijas vai politiskās kustības biedriem, Čehijas Republikas tiesībās tiek pilnībā īstenotas LESD 22. pantā garantētās tiesības.
78
Formulējums “saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem” šīs tiesību normas izpratnē nozīmējot, ka Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo kādā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības, ir jābūt iespējai izmantot savas tiesības balsot un kandidēt vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem kā šīs dalībvalsts pilsoņiem piemērojamie un ka viņiem tajā ir jābūt tādiem pašiem tiesību aizsardzības līdzekļiem. Šāda interpretācija izrietot, pirmkārt, no Direktīvas 93/109 sestā apsvēruma, kā arī 10. panta 1. punkta un 11. panta 2. punkta un, otrkārt, no Direktīvas 94/80 piektā apsvēruma, kā arī 8. panta 3. punkta, 9. panta 1. punkta un 10. panta 2. punkta. Tā esot pilnībā īstenota Čehijas tiesību aktos.
79
Personas kandidēšana vēlēšanās politisko partiju vai politisko partiju apvienību sarakstos neesot pakārtota tam, vai šī persona ir kādas politiskās partijas vai kustības biedrs, un atbilst Čehijas Republikā ierastajai praksei.
80
No Tiesas judikatūras izrietot, ka Komisijai ir pienākums pierādīt savus apgalvojumus, ka vēlēšanu kandidāti, kurus nav izvirzījusi neviena politiskā partija vai kustība, ir nelabvēlīgākā situācijā nekā kandidāti, kurus izvirzījušas politiskās partijas vai kustības, un ka viņiem ir mazākas iespējas tikt ievēlētiem, un tā šajā ziņā nevar pamatoties ne uz kādiem pieņēmumiem.
81
Katrā ziņā – kā to pierādot Čehijas Republikas sniegtie statistikas dati – fakti atspēkojot šos apgalvojumus. Statistikas dati liecinot, ka šajā dalībvalstī ir daudzi kandidāti bez politiskās piederības, ka vēlēšanās viņi nekādā veidā nav nelabvēlīgākā situācijā, ka viņu statuss neatšķiras atkarībā no pilsonības un ka viņi var kandidēt politisko partiju vai to apvienību sarakstos, tostarp saraksta galvgalī, un tādējādi pilnībā gūt labumu no šo partiju reputācijas. Kandidāta panākumi vēlēšanās neesot atkarīgi no tā, vai viņš ir politiskās partijas vai politiskās kustības biedrs, bet gan no tādiem faktoriem kā viņa uzskati un personība.
82
Piemēram, 2004., 2009., 2014. un 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās Čehijas Republikā politisko partiju, tostarp lielāko partiju, vai politisko partiju apvienību sarakstos bija vismaz 30 % kandidātu bez politiskās piederības. Šie kandidāti esot ieguvuši pietiekami nozīmīgu vietu sarakstā – bieži vien tā galvgalī –, un viņiem esot bijis pietiekami spēcīgs atbalsts, lai tiktu ievēlēti; tas pierādot arī viņu ietekmi uz šo partiju vai partiju koalīciju programmas prioritāšu noteikšanu un īstenošanu. Piemēram, 2004. gadā Čehijas Republikā notikušajās Eiropas Parlamenta vēlēšanās tika ievēlēts Vācijas pilsonis, kurš kandidēja šajā dalībvalstī.
83
Runājot par pašvaldību vēlēšanām, kas Čehijas Republikā notika 2006., 2010., 2014. un 2018. gadā, – absolūtais vairākums kandidātu un ievēlēto personu esot bijušas personas bez politiskās piederības, un liela to daļa esot bijusi lielāko politisko partiju sarakstu pirmajās vietās. Kandidāti bez politiskās piederības esot bijuši saraksta galvgalī un ievēlēti arī lielajās pilsētās, tostarp Prāgā 2010. un 2014. gadā.
84
Turklāt saskaņā ar Pašvaldības domes vēlēšanu likuma 20. panta 1. punktu pašvaldību vēlēšanās tostarp var kandidēt neatkarīgi kandidāti, neatkarīgu kandidātu grupas vai grupas, ko veido politiskās partijas vai politiskās kustības un neatkarīgi kandidāti. Saskaņā ar šā likuma 34. pantu vēlētājam ir tik balsu, cik ir ievēlamo pašvaldības domes deputātu, un viņš var balsot par konkrētiem kandidātiem, kuri iekļauti dažādos sarakstos. Tādējādi vēlētājam neesot pienākuma balsot tikai par vienu sarakstu, bet esot iespēja balsot par konkrētiem kandidātiem neatkarīgi no saraksta, kurā tie iekļauti. Pašvaldību vēlēšanās izšķirīga nozīme esot dažādo kandidātu personībai, un tādējādi tas, vai viņi ir kādas politiskās partijas vai kustības biedri, esot mazāk svarīgi.
85
Komisija to, ka kandidātiem bez politiskās piederības Čehijas Republikas pašvaldību vēlēšanās bijuši panākumi, nedrīkstot noniecināt ar apgalvojumu, ka runa ir par plaši pazīstamām personībām, vai apgalvot, ka Savienības pilsoņi, kas dzīvo kādā dalībvalstī, bet nav tās pilsoņi, var būt mazāk pazīstami un tas vēl jo vairāk pamatojot to, ka viņiem jāvar kandidēt šajās vēlēšanās kā politiskās partijas biedriem, lai iegūtu iespēju tikt ievēlētiem. Kandidāta personība ir īpaši svarīgs faktors ne tikai pašvaldību vēlēšanās, kurās tiek ievēlēti pārstāvji pilsoņiem tuvākajā līmenī, bet arī Eiropas Parlamenta vēlēšanās – it īpaši dalībvalstīs, kurās ir mazāk Eiropas Parlamenta deputātu. Savienības pilsonim, kas dzīvo Čehijas Republikā, bet kam nav tās pilsonības, esot tieši tāda pati iespēja likt lietā savas personiskās īpašības kā šīs dalībvalsts pilsonim, un to, ka šāds Savienības pilsonis, kas pirms ievēlēšanas minētajā dalībvalstī nav bijis sevišķi pazīstams, ticis ievēlēts Eiropas Parlamentā, nevarot kvalificēt kā “atsevišķu gadījumu”, kā to tomēr apgalvojot Komisija. Gluži pretēji – tas pierādot, ka šādi Savienības pilsoņi ir pilnībā spējīgi kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās un tikt ievēlēti pat tad, ja viņi nav politiskās partijas vai kustības biedri.
86
Trešām kārtām, Čehijas Republika uzskata, ka valsts normatīvie akti, kuru sekas ir tādas, ka Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo šajā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības, tiek liegts kļūt par partijas vai politiskās kustības biedru, ir vērsti uz to, lai nodrošinātu minētās dalībvalsts politiskās un konstitucionālās sistēmas aizsardzību un tādējādi nodrošinātu nacionālās identitātes respektēšanu LES 4. panta 2. punkta izpratnē, vienīgi Čehijas Republikas pilsoņiem piešķirot tiesības piedalīties valsts politiskajai darbībai “nozīmīgākajā platformā”. Pasākums, kas izvēlēts, lai nodrošinātu šīs identitātes respektēšanu, esot saskanīgs gan ar politisko partiju un kustību galveno mērķi, kas esot ietekmēt valsts politiku visaugstākajā iespējamā līmenī, gan ar to, ka pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanu gadījumā politiskās partijas vai kustības biedra statuss neesot nedz nosacījums, lai kandidētu vēlēšanās, nedz a fortiori garantija ievēlēšanai. Šāds pasākums esot piemērots un neaizskarot LESD 22. pantā paredzēto tiesību balsot un kandidēt vēlēšanās būtību. Praksē tas Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo šajā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības, ļaujot pilnībā īstenot šīs tiesības.
87
Čehijas Republikas normatīvo aktu leģitīmo mērķi nevarot sasniegt ar mazāk ierobežojošu pasākumu. Neesot iedomājams, ka Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo šajā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības, tiktu atļauts kļūt par politiskās partijas vai kustības biedriem, taču ierobežojot viņu kā biedru tiesības tādējādi, ka viņi piedalās lēmumu pieņemšanā saistībā ar pašvaldību vai Eiropas Parlamenta vēlēšanām, jo tas nozīmētu, ka viņi varētu piedalīties tikai nelielā šīs partijas vai kustības darbības daļā un tiktu izslēgti no visiem citiem darbības aspektiem. Pirmkārt, Čehijas Republika, kuru atbalsta Polijas Republika, norāda, ka šāds tiesiskais regulējums būtu pretrunā pamatprincipam, ka attieksmei pret politiskās partijas biedriem jābūt vienlīdzīgai, un, otrkārt, ar to šiem Savienības pilsoņiem politiskajā partijā netiktu nodrošināts spēcīgais stāvoklis, ko Komisija – kļūdaini – uzskata par nepieciešamu. Turklāt Komisija argumentētajā atzinumā neesot arī precizējusi, kādi būtu mazāk ierobežojoši pasākumi, ko Čehijas Republika šajā ziņā būtu varējusi veikt.
88
Visbeidzot, Čehijas Republika, kuru atbalsta Polijas Republika, apgalvo, ka atbilstoši Tiesas judikatūrai, ja LESD nav īpašu noteikumu par to Savienības pilsoņu tiesībām, kas dzīvo kādā dalībvalstī, kuras pilsonības tiem nav, būt par politisko partiju biedriem, dalībvalstu ziņā ir pieņemt tiesisko regulējumu, kas ir vislabāk pielāgots to konstitucionālajai sistēmai.
Tiesas vērtējums
89
Ar šo prasību Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo Čehijas Republikā, bet kuriem nav tās pilsonības, liedzot tiesības kļūt par politiskās partijas vai kustības biedriem, šī dalībvalsts nav izpildījusi LESD 22. pantā noteiktos pienākumus.
90
Lai pārbaudītu šīs prasības pamatotību – pirms tiek izvērtēts, vai ar Čehijas Republikas normatīvajiem aktiem ieviestā atšķirīgā attieksme pilsonības dēļ attiecībā uz iespēju kļūt par politiskās partijas vai kustības biedru ir aizliegta ar šo tiesību normu vai arī tā, iespējams, var tikt attaisnota ar iemesliem, kuri saistīti ar dalībvalsts nacionālās identitātes respektēšanu –, jānoskaidro LESD 22. panta tvērums.
– Par LESD 22. panta tvērumu
91
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts un mērķi, bet arī tās konteksts. Arī Savienības tiesību normas ģenēze var būt svarīga tās interpretācijai (spriedums, 2022. gada 14. jūlijs, Itālija un Comune di Milano/Padome (Eiropas Zāļu aģentūras mītnesvieta), C‑59/18 un C‑182/18, EU:C:2022:567, 67. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
92
Pirmām kārtām, LESD 22. pantā noteikts, ka Savienības pilsoņiem, kas dzīvo kādā dalībvalstī, bet nav tās pilsoņi, ir tiesības balsot un kandidēt pašvaldību, kā arī Eiropas Parlamenta vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem kā šīs dalībvalsts pilsoņiem piemērojamie, un šīs tiesības tiek īstenotas, ievērojot Padomes pieņemtus sīki izstrādātus noteikumus.
93
LESD 22. panta formulējumā nav norādes uz nosacījumiem politiskās partijas vai politiskās kustības biedra statusa iegūšanai.
94
Savukārt no minētā formulējuma vispirms izriet, ka tiesības balsot un kandidēt vēlēšanās, kuras piešķirtas Savienības pilsoņiem, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav, attiecas uz pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanām minētajā dalībvalstī.
95
No tā izriet, ka šie Savienības pilsoņi šīs tiesības izmanto “saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem” kā tās dalībvalsts pilsoņi, kurā viņi dzīvo. Ar norādi uz tiesību balsot un kandidēt vēlēšanās nosacījumiem, kas ir piemērojami šāda Savienības pilsoņa dzīvesvietas dalībvalsts pilsoņiem, LESD 22. pantā šai dalībvalstij ir noteikts aizliegums šo Savienības pilsoņa tiesību īstenošanu pakļaut citiem nosacījumiem, nevis tiem, kuri piemērojami konkrētās dalībvalsts pilsoņiem.
96
Tādējādi šajā tiesību normā ir paredzēts īpašs aizliegums diskriminēt pilsonības dēļ, kas piemērojams tiesībām balsot un kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2006. gada 12. septembris, Spānija/Apvienotā Karaliste, C‑145/04, EU:C:2006:543, 66. punkts; 2006. gada 12. septembris, Eman un Sevinger, C‑300/04, EU:C:2006:545, 53. punkts, kā arī 2015. gada 6. oktobris, Delvigne, C‑650/13, EU:C:2015:648, 42. punkts), tāpēc tā ir piemērojama jebkuram dalībvalsts pasākumam, kurā ir noteikta atšķirīga attieksme, kas var apdraudēt efektīvu šo tiesību izmantošanu.
97
Turklāt jānorāda, ka šis diskriminācijas aizliegums ir tikai vispārējā vienlīdzības principa – kas ir viens no Savienības tiesību pamatprincipiem – konkrēta izpausme (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 20. februāris, X (Līguma uzteikšanas iemeslu neesamība), C‑715/20, EU:C:2024:139, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
98
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 18. panta pirmo daļu var piemērot autonomi tikai ar Savienības tiesībām reglamentētās situācijās, attiecībā uz kurām LESD nav paredzēts kāds īpašs diskriminācijas aizliegums (spriedums, 2021. gada 15. jūlijs, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, 65. punkts).
99
Čehijas Republika tātad nevar pamatoti apgalvot, ka uz Komisijas prasības pieteikumā minētajiem valsts normatīvajiem aktiem attiecas LESD 18. panta pirmā daļa, nevis LESD 22. pants, kurš Savienības pilsonim, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsonības tam nav, esot piemērojams tikai no brīža, kad viņš ir ieguvis vēlētāja vai vēlēšanu kandidāta statusu.
100
Visbeidzot no LESD 22. panta formulējuma izriet, ka šīs tiesības balsot un kandidēt vēlēšanās tiek īstenotas, ievērojot Padomes pieņemtos sīki izstrādātos noteikumus.
101
Šajā ziņā Direktīvās 93/109 un 94/80, kuras tika pieņemtas, pamatojoties uz EKL 8.b pantu – kas pašlaik ir LESD 22. pants –, ir noteikta kārtība, kādā tiek īstenotas tiesības balsot un kandidēt attiecīgi Eiropas Parlamenta un pašvaldību vēlēšanās.
102
Ir taisnība, ka šīs direktīvas – ar kurām, kā izriet no Direktīvas 93/109 piektā apsvēruma un Direktīvas 94/80 ceturtā apsvēruma, nav veikta dalībvalstu vēlēšanu sistēmu pilnīga saskaņošana – neietver normas par nosacījumiem, saskaņā ar kuriem Savienības pilsoņi, kas dzīvo kādā dalībvalstī, bet nav tās pilsoņi, iegūst politiskās partijas biedru statusu.
103
Tomēr šo direktīvu piemērošanas joma nevar – pat netieši – ierobežot no LESD 22. panta izrietošo tiesību un pienākumu tvērumu. Attiecībā uz nupat minēto aspektu jānorāda, ka šajā tiesību normā ietvertais īpašais aizliegums diskriminēt pilsonības dēļ tajā izteikts vispārīgi un ka saskaņā ar pašu LESD 22. panta formulējumu Padomes pieņemtie sīki izstrādātie noteikumi attiecas tikai uz šajā pantā paredzēto tiesību balsot un tiesību kandidēt vēlēšanās īstenošanu. Kaut arī ar šiem noteikumiem var “paredzēt izņēmumus kādas dalībvalsts īpašu problēmu dēļ”, tomēr, atskaitot šo īpašo gadījumu, tie nedrīkst vispārīgi apdraudēt šo tiesību lietderīgo iedarbību.
104
Šajā ziņā, lai gan – nepastāvot īpašām tiesību normām par nosacījumiem, saskaņā ar kuriem Savienības pilsoņi, kas dzīvo kādā dalībvalstī, bet nav tās pilsoņi, var kļūt par dalībvalsts politisko partiju vai kustību biedriem, – šo nosacījumu izvirzīšana ir dalībvalstu kompetencē, tām, īstenojot šo kompetenci, jāievēro pienākumi, kas noteikti Savienības tiesībās (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2010. gada 2. marts, Rottmann, C‑135/08, EU:C:2010:104, 41. punkts un tajā minētā judikatūra; 2021. gada 14. decembris, Stolichna obshtina, rayon “Pancharevo”, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 38. punkts; 2023. gada 5. jūnijs, Komisija/Polija (Tiesnešu neatkarība un privātā dzīve), C‑204/21, EU:C:2023:442, 63. punkts, kā arī 2023. gada 5. septembris, Udlændinge- og Integrationsministeriet (Dānijas pilsonības zaudēšana), C‑689/21, EU:C:2023:626, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
105
Tādējādi – ievērojot minētajās direktīvās paredzētos nosacījumus – dalībvalsts nedrīkst ārpus tajās regulētajiem jautājumiem uz Savienības pilsoni, kas dzīvo šajā dalībvalstī, bet nav tās pilsonis, attiecināt valsts tiesību normas, ar kurām ieviesta atšķirīga attieksme to tiesību īstenošanā, kuras viņam piešķirtas ar LESD 22. pantu, jo pretējā gadījumā tiktu apdraudēta šajā pantā ietvertā aizlieguma diskriminēt pilsonības dēļ lietderīgā iedarbība (pēc analoģijas attiecībā uz LESD 21. panta 1. punktu skat. spriedumus, 2014. gada 12. marts, O. un B., C‑456/12, EU:C:2014:135, 54. punkts, kā arī 2018. gada 27. jūnijs, Altiner un Ravn, C‑230/17, EU:C:2018:497, 26. punkts).
106
Tāpēc nedz tas, ka Direktīvās 93/109 un 94/80 nav normu par nosacījumiem, saskaņā ar kuriem Savienības pilsoņi, kas dzīvo kādā dalībvalstī, bet nav tās pilsoņi, var kļūt par politisko partiju vai kustību biedriem šajā dalībvalstī, nedz arī LES 4. panta 1. punktā un 5. panta 2. punktā nostiprinātais princips, ka kompetence, kas Līgumos nav piešķirta Savienībai, paliek dalībvalstīm, neļauj secināt, ka nosacījumu izvirzīšana politiskās partijas biedra statusa iegūšanai neietilpst LESD 22. panta piemērošanas jomā.
107
Otrām kārtām, attiecībā uz LESD 22. panta kontekstu jānorāda gan uz citām LESD normām, gan uz tāda paša juridiskā spēka normām, kuras tostarp ir ietvertas LES un Hartā.
108
Šajā ziņā, pirmkārt, jānorāda, ka LESD 22. pants ietilpst LESD otrajā daļā, kurā ietvertas normas par diskriminācijas aizliegumu un Savienības pilsonību.
109
Ar LESD 20. pantu ikvienai personai, kurai ir dalībvalsts pilsonība, tiek piešķirts Savienības pilsoņa statuss, kas saskaņā ar pastāvīgo judikatūru paredzēts kā dalībvalstu pilsoņu pamatstatuss (spriedumi, 2001. gada 20. septembris, Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, 31. punkts; 2022. gada 18. janvāris, Wiener Landesregierung (Naturalizācijas garantijas atsaukšana), C‑118/20, EU:C:2022:34, 38. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2022. gada 9. jūnijs, Préfet du Gers un Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, 49. punkts).
110
LESD 22. pantā, to lasot kopsakarā ar LESD 20. panta 2. punktu, tiesības balsot un kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās ir sasaistītas ar Savienības pilsoņa statusu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2022. gada 9. jūnijs, Préfet du Gers un Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, 49.–51. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra, un 2024. gada 18. aprīlis, Préfet du Gers un Institut national de la statistique et des études économiques, C‑716/22, EU:C:2024:339, 40. un 41. punkts).
111
Tiesības balsot un kandidēt pašvaldību, kā arī Eiropas Parlamenta vēlēšanās tātad ir piešķirtas ar Savienības pilsonību, un, pretēji tam, ko apgalvo Čehijas Republika, tās tādējādi nevar tikt uzskatītas par izņēmumu no apgalvotā noteikuma, ka vienīgi dalībvalsts pilsoņi var piedalīties šīs valsts politiskajā dzīvē, kas liktu LESD 22. pantu interpretēt šauri. Šāda interpretācija būtu pretrunā tam, ka Savienības pilsonībai ir jābūt minēto pilsoņu pamatstatusam.
112
Turklāt atbilstoši LESD 20. panta 2. punktam un LESD 21. pantam Savienības pilsonība ikvienam Savienības pilsonim nodrošina primāras un individuālas tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ievērojot Līgumos noteiktos ierobežojumus un nosacījumus, kā arī to īstenošanai noteiktos pasākumus (spriedums, 2022. gada 9. jūnijs, Préfet du Gers un Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, 50. punkts).
113
Tādējādi pastāv saikne, no vienas puses, starp tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties, kā arī, no otras puses, Savienības pilsoņu, kas dzīvo kādā dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav, tiesībām balsot un kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās. Kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 68. un 69. punktā, šī saikne tika izveidota, kad Māstrihtas līgumā tika atzītas šīs tiesības balsot un kandidēt vēlēšanās, saistot minētās tiesības ar tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā.
114
Otrkārt, LES 10. panta 1. punktā noteikts, ka Savienības darbības pamatā ir pārstāvības demokrātija, kurā konkretizēta demokrātijas vērtība. Saskaņā ar LES 2. pantu tā ir viena no vērtībām, uz kurām balstīta Savienība (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 19. decembris, Puppinck u.c./Komisija, C‑418/18 P, EU:C:2019:1113, 64. punkts, kā arī 2019. gada 19. decembris, Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, 63. punkts).
115
LES 10. panta 2. un 3. punktā ir atzītas Savienības pilsoņu tiesības būt tieši pārstāvētiem Eiropas Parlamentā un piedalīties Savienības demokrātiskajā dzīvē.
116
Kā secinājumu 74. punktā būtībā norādījis ģenerāladvokāts, LES 10. pantā attiecībā uz Eiropas Parlamenta vēlēšanām ir izcelta saikne starp Savienības ietvaros pastāvošo pārstāvības demokrātijas principu un LESD 22. panta 2. punktā garantētajām un Savienības pilsonībai piesaistītajām tiesībām balsot un kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās.
117
Treškārt, Hartas 12. panta 1. punktā ir atzītas ikvienas personas tiesības uz biedrošanās brīvību visos līmeņos, it īpaši politiskajā, arodbiedrību un pilsoniskajā jomā.
118
Minētās tiesības atbilst ECPAK 11. panta 1. punktā garantētajām tiesībām, un tādējādi atbilstoši Hartas 52. panta 3. punktam jāatzīst, ka šīm tiesībām ir tāda pati nozīme un tāds pats tvērums kā konvencijā garantētajām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība), C‑78/18, EU:C:2020:476, 111. punkts), taču tas neliedz Savienības tiesībās paredzēt plašāku aizsardzību (spriedums, 2023. gada 22. jūnijs, K.B. un F.S. (Jautājuma izskatīšana pēc savas ierosmes krimināllietā), C‑660/21, EU:C:2023:498, 41. punkts).
119
No Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūras izriet, ka tiesības uz biedrošanās brīvību veido vienu no būtiskajiem demokrātiskas un plurālistiskas sabiedrības pamatiem, jo tās dod pilsoņiem iespēju kopīgi rīkoties kopējo interešu jomā un tādējādi veicināt pienācīgu sabiedriskās dzīves norisi (šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 2004. gada 17. februāris, Gorzelik u.c. pret Poliju, CE:ECHR:2004:0217JUD004415898, 88., 90. un 92. punkts).
120
Proti, politisko partiju centrālā nozīme Savienības pilsoņu gribas paušanā attiecībā uz Eiropas līmeņa politiskajām partijām ir atzīta LES 10. panta 4. punktā un Hartas 12. panta 2. punktā.
121
Politiskās partijas, kam viena no funkcijām ir izvirzīt kandidātus dalībai vēlēšanās (pēc analoģijas skat. ECT spriedumu, 2008. gada 8. jūlijs, Gruzijas strādnieku partija pret Gruziju, CE:ECHR:2008:0708JUD000910304, 142. punkts), tādējādi īsteno būtisku funkciju pārstāvības demokrātijas sistēmā, kura atbilstoši LES 10. panta 1. punktam ir Savienības darbības pamatā.
122
No tā izriet, ka politiskās partijas vai kustības biedra statuss būtiski palīdz efektīvi īstenot LESD 22. pantā piešķirtās tiesības kandidēt vēlēšanās.
123
Trešām kārtām, attiecībā uz LESD 22. panta mērķi, tas, pirmkārt, ir piešķirt tiesības piedalīties šīs dalībvalsts demokrātiskajā vēlēšanu procesā Savienības pilsoņiem, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav. Kā norādīts šā sprieduma 94. punktā, šīs tiesības aptver dalību šajā procesā, izmantojot tiesības balsot un kandidēt Eiropas un vietējā līmenī.
124
Otrkārt, minētā panta mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi pret Savienības pilsoņiem; tas nozīmē – lai Savienības pilsoņu, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsonības tiem nav, tiesības kandidēt vēlēšanās varētu tikt efektīvi īstenotas, ir jābūt vienlīdzīgai piekļuvei tiem valsts tiesību sistēmā pastāvošajiem līdzekļiem, kas šo tiesību īstenošanai pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās ir minētās dalībvalsts pilsoņu rīcībā.
125
Treškārt, no šā sprieduma 113. punktā minētās saiknes starp pārvietošanās un uzturēšanās brīvību, no vienas puses, un tiesībām balsot un kandidēt šajās vēlēšanās, no otras puses, izriet, ka pēdējās minētās tiesības ir vērstas uz to, lai veicinātu attiecīgā Savienības pilsoņa pakāpenisku integrāciju uzņemošās dalībvalsts sabiedrībā (spriedumi, 2017. gada 14. novembris, Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, 56. punkts, un 2022. gada 18. janvāris, Wiener Landesregierung (Naturalizācijas garantijas atsaukšana), C‑118/20, EU:C:2022:34, 42. punkts).
126
Kā ģenerāladvokāts uzsvēris secinājumu 75. punktā, LESD 22. pants tādējādi ir vērsts uz to, lai nodrošinātu tādu Savienības pilsoņu pārstāvību, kuri dzīvo kādā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības, kā loģiskas sekas viņu integrācijai uzņemošās dalībvalsts sabiedrībā.
127
Tāpēc jāatzīst, ka LESD 22. pantā, interpretējot to LESD 20. un 21. panta, LES 10. panta, kā arī Hartas 12. panta gaismā, ir prasīts, ka – lai Savienības pilsoņi, kas dzīvo kādā dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav, varētu efektīvi īstenot savas tiesības balsot un kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās šajā dalībvalstī – viņiem ir jābūt vienlīdzīgai piekļuvei tiem līdzekļiem, kas šo tiesību efektīvai īstenošanai ir minētās dalībvalsts pilsoņu rīcībā.
– Par tādas atšķirīgas attieksmes esamību, kas aizliegta ar LESD 22. pantu
128
Kā izriet no šā sprieduma 90. punkta, Čehijas Republikas normatīvajos aktos attiecībā uz iespēju kļūt par politiskās partijas vai kustības biedru ir noteikta atšķirīga attieksme pilsonības dēļ.
129
Čehijas Republika, kuru atbalsta Polijas Republika, tomēr pakārtoti apgalvo, ka atšķirīgā attieksme nav pretrunā LESD 22. pantam, jo, pirmkārt, Čehijas Republikas tiesībās Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo Čehijas Republikā, bet kuriem nav Čehijas Republikas pilsonības, ir sniegta iespēja izvirzīt savu kandidatūru visos iespējamos veidos, arī kandidēt politiskās partijas vai politiskās kustības iesniegtā sarakstā, jo iekļaušana šādā sarakstā neesot atkarīga no šīs personas piederības pie kādas politiskas partijas vai kustības.
130
Otrkārt, Komisija neesot pierādījusi nedz to, ka aizliegums šādiem Savienības pilsoņiem kļūt par politiskās partijas vai kustības biedriem ierobežotu viņu tiesību kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās īstenošanu, nedz arī to, ka kandidāti bez politiskās piederības būtu nelabvēlīgākā situācijā nekā kandidāti, kas ir politiskās partijas vai kustības biedri, turklāt šādu apgalvojumu atspēkojot Čehijas Republikas sniegtie statistikas dati.
131
Attiecībā uz nupat minēto aspektu jāatgādina – no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka Komisijai ir jāpierāda Tiesai, ka tās apgalvotā pienākumu neizpilde pastāv, un tā nevar vienkārši balstīties uz kādu prezumpciju (spriedums, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība), C‑78/18, EU:C:2020:476, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
132
Tomēr gadījumā, kad valsts pienākumu neizpilde izriet no tāda leģislatīva vai reglamentējoša akta pieņemšanas, kura esamība un piemērošana netiek noliegta, šādas neizpildes esamību var pierādīt, izmantojot šā akta normu juridisku izvērtējumu (spriedumi, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība), C‑78/18, EU:C:2020:476, 37. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2021. gada 16. novembris, Komisija/Ungārija (Kriminālatbildības noteikšana par palīdzību patvēruma meklētājiem), C‑821/19, EU:C:2021:930, 106. punkts).
133
Šajā lietā pienākumu neizpilde, ko Komisija pārmet Čehijas Republikai, izriet no tāda leģislatīva akta, proti, Politisko partiju un kustību likuma 1. panta un 2. panta 3. punkta, pieņemšanas, kura esamību un piemērošanu šī dalībvalsts nenoliedz un kura normas ir juridiski izvērtētas pieteikumā par lietas ierosināšanu.
134
Tāpēc ir jāizvērtē šīs analīzes pamatotība un jāpārbauda, vai ar Politisko partiju un kustību likuma 1. pantu un 2. panta 3. punktu ieviestā atšķirīgā attieksme izraisa to, ka Savienības pilsoņiem, kas dzīvo Čehijas Republikā, bet nav tās pilsoņi, nav vienlīdzīgas piekļuves tiem līdzekļiem, kas tiesību kandidēt vēlēšanās efektīvai īstenošanai ir šīs dalībvalsts pilsoņu rīcībā, un tādējādi tiek pārkāpts LESD 22. pants.
135
Attiecībā uz Eiropas Parlamenta vēlēšanām – Eiropas Parlamenta vēlēšanu likuma 21. panta 1. punktā paredzēts, ka šajās vēlēšanās kandidātus var izvirzīt reģistrētas politiskās partijas un kustības, kā arī to apvienības. Saskaņā ar šā likuma 22. panta 2. un 3. punktu šādi iesniegtā kandidātu sarakstā var būt iekļauti arī citas dalībvalsts, ne vien Čehijas Republikas pilsoņi.
136
Runājot par pašvaldību vēlēšanām – saskaņā ar Pašvaldības domes vēlēšanu likuma 20. panta 1. punktu vēlēšanu partija šā likuma izpratnē var būt reģistrētas politiskās partijas un kustības, kā arī to apvienības, neatkarīgi kandidāti, neatkarīgu kandidātu apvienības, kā arī politisko partiju vai kustību un neatkarīgu kandidātu apvienības.
137
No tā izriet, ka Eiropas Parlamenta vēlēšanās kandidātus var izvirzīt vienīgi politiskās partijas un kustības, kā arī to apvienības un attiecībā uz pašvaldību vēlēšanām šīs partijas un kustības ir to subjektu skaitā, kuri var izvirzīt kandidātus šajās vēlēšanās.
138
Saskaņā ar Eiropas Parlamenta vēlēšanu likuma 22. panta 2. un 3. punktu arī citas dalībvalsts, ne vien Čehijas Republikas, pilsoņi var būt iekļauti reģistrēto politisko partiju un kustību, kā arī to apvienību iesniegtā kandidātu sarakstā. Čehijas Republika apgalvo – un Komisija to nav apstrīdējusi –, ka arī pašvaldību vēlēšanās iespējams šādi kandidēt no politiskās partijas vai kustības vai to apvienības iesniegta saraksta un ka jebkurā gadījumā neatkarīgie kandidāti var veidot vēlēšanu partiju, lai piedalītos pašvaldību vēlēšanās.
139
Lai gan tātad ir iespējams – kā apgalvo Čehijas Republika –, ka kandidāts, kas nav politiskās partijas vai kustības biedrs, tiek iekļauts kandidātu sarakstā, kuru iesniegusi politiskā partija vai kustība vai to apvienība, jānorāda: pirmām kārtām, apstāklis, ka Savienības pilsonis, kas dzīvo Čehijas Republikā, bet kam nav šīs dalībvalsts pilsonības un kas vēlas piedalīties šajās vēlēšanās, atbilstoši Politisko partiju un kustību likuma 1. pantam un 2. panta 3. punktam nevar kļūt par politiskās partijas vai kustības biedru, rada risku, ka viņš tiks izslēgts no dalības minētās partijas vai kustības pieņemtajos lēmumos par savu iekļaušanu un vietu kandidātu sarakstā vai – katrā ziņā – ka šī dalība tiks ierobežota.
140
Attiecībā uz potenciālajiem kandidātiem, kuri piekrīt kādas politiskās partijas vai kustības politiskajām idejām, aizliegums kļūt par tās biedriem – kaut arī tas nepadara neiespējamu šo kandidātu iekļaušanu politiskās partijas vai politiskās kustības sarakstā – viņu izvirzīšanu katrā ziņā apgrūtina, jo principā tieši politiskās partijas vai kustības biedri izvēlas sarakstos iekļaujamos kandidātus un arī lemj par kandidātu vietu šajos sarakstos un vieta sarakstā var ietekmēt viņu iespējas tikt ievēlētiem.
141
Šis apstāklis Savienības pilsoņus, kuri dzīvo Čehijas Republikā, bet kuriem nav tās pilsonības, attiecībā uz iespēju kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās politiskās partijas vai kustības sarakstā nostāda nelabvēlīgākā situācijā nekā Čehijas Republikas pilsoņus, kuri ir šādas politiskās partijas vai kustības vai to apvienības biedri.
142
Otrām kārtām, tas, ka Čehijas Republikas pilsoņi var izvirzīt savu kandidatūru vai nu kā politiskās partijas biedri, vai kā neatkarīgi kandidāti, savukārt Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo Čehijas Republikā, bet kuriem nav tās pilsonības, ir tikai pēdējā minētā iespēja, pierāda – kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 109. punktā –, ka šie Savienības pilsoņi nevar īstenot savas tiesības kandidēt šajās vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem kā Čehijas Republikas pilsoņi.
143
Tādējādi Politisko partiju un kustību likuma 1. pantā un 2. panta 3. punktā noteiktā atšķirīgā attieksme izraisa to, ka Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo Čehijas Republikā, bet kuriem nav tās pilsonības, nav vienlīdzīgas piekļuves tiem līdzekļiem, kas tiesību kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās efektīvai īstenošanai ir minētās dalībvalsts pilsoņu rīcībā.
144
Čehijas Republika tomēr apgalvo, ka ir daudzi kandidāti bez politiskās piederības, ka tie nav nelabvēlīgā situācijā un ka piederība pie kādas politiskās partijas vai kustības neietekmē kandidātu iespējas tikt ievēlētiem, jo šajā ziņā noteicoša ir viņu darbība un personība. Šīs dalībvalsts iesniegtie statistikas dati apliecinot, ka attiecīgajiem normatīvajiem aktiem nav negatīvas ietekmes uz minētajā dalībvalstī dzīvojošiem Savienības pilsoņiem, kuriem nav tās pilsonības un kuri vēlas kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās.
145
Taču statistikas dati, kas atspoguļo neatkarīgo kandidātu īpatsvaru pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās kopumā, nevar likt apšaubīt šā sprieduma 143. punktā izdarīto konstatējumu, ka atšķirīgā attieksme, kas noteikta ar Komisijas prasībā minētajiem Čehijas Republikas normatīvajiem aktiem, Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo Čehijas Republikā, bet kuriem nav tās pilsonības, liedz vienlīdzīgu piekļuvi tiem līdzekļiem, kas tiesību kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās efektīvai īstenošanai ir minētās dalībvalsts pilsoņu rīcībā.
146
Šie dati gan ļauj konstatēt, ka, runājot par Eiropas Parlamenta vēlēšanām, lielākā daļa kandidātu un ievēlēto kandidātu bijuši politiskās partijas vai politiskās kustības biedri, kaut arī būtiska daļa šo personu vēlēšanās piedalījusies kā neatkarīgi kandidāti. Turklāt attiecībā uz pašvaldību vēlēšanām no šiem datiem var secināt, ka četrās vēlēšanās, uz kurām šie dati attiecas, to kandidātu un ievēlēto personu īpatsvars, kas ir politisko partiju biedri, bija mazāks nekā neatkarīgo kandidātu un ievēlēto personu īpatsvars.
147
Tomēr, kā apgalvo Komisija, šie konstatējumi neļauj iegūt nekādu izšķirīgu informāciju par to, kāda ir Savienības pilsoņu, kuri dzīvo Čehijas Republikā, bet kuriem nav tās pilsonības, īpašā situācija attiecībā uz viņu tiesību kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās faktisko īstenošanu.
148
Pirmkārt, šie pilsoņi lielākoties ir mazāk pazīstami nekā viņu dzīvesvietas dalībvalsts pilsoņi, un tādējādi tiem var būt lielāka interese izmantot partijas struktūras un tēlu, lai iepazīstinātu ar sevi un palielinātu savas izredzes tikt ievēlētiem, nekā dzīvesvietas dalībvalsts pilsoņiem. Otrkārt, Čehijas Republikas iesniegtie statistikas dati neietver nekādu salīdzinājumu starp Savienības pilsoņiem, kuri dzīvo šajā dalībvalstī, bet kuriem nav tās pilsonības, un attiecīgās dalībvalsts pilsoņiem saistībā ar viņu attiecīgajām iespējām tikt iekļautiem politiskās partijas vai politiskās kustības sarakstos neatkarīga kandidāta statusā.
149
Attiecībā uz argumentiem, kuri vērsti uz to, lai – ņemot vērā vēlēšanu kārtību, kas ļauj vēlētājiem balsot par dažādos sarakstos iekļautiem kandidātiem, – noniecinātu interesi pašvaldību vēlēšanās kandidēt no politiskās partijas vai kustības saraksta, šie argumenti neļauj izdarīt nekādus secinājumus par Čehijas Republikā dzīvojošu Savienības pilsoņu, kuriem nav šīs dalībvalsts pilsonības, piekļuvi kandidēšanai politiskās partijas vai kustības iesniegtā sarakstā.
150
Turklāt, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 111. punktā, Komisija – un Čehijas Republika šajā ziņā neiebilst – pamatoti apgalvo, ka iespēja izvirzīt neatkarīgu kandidatūru ir pakārtota likumā noteiktam pienākumam iesniegt vēlētāju parakstītu lūgumrakstu, kura nepieciešamo parakstu skaits atkarīgs no tās pašvaldības lieluma, kurā kandidāts izvirza savu kandidatūru, savukārt politisko partiju vai kustību kandidātiem šāds pienākums nav noteikts.
151
Visbeidzot, lai gan kandidātu personības un darbības ietekmi uz vēlētājiem nedrīkst novērtēt pārlieku zemu, viņu piederība pie politiskās partijas vai kustības, kura būtībā vēlēšanās cenšas panākt saviem kandidātiem labvēlīgu rezultātu un kuras organizatoriskās struktūras, kā arī personāla, administratīvie un finanšu resursi tiek veltīti šā mērķa sasniegšanai, var veicināt viņu ievēlēšanu.
152
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, jākonstatē, ka ar Politisko partiju likuma 1. pantu un 2. panta 3. punktu ieviestā atšķirīgā attieksme izraisa to, ka Savienības pilsoņiem, kas dzīvo Čehijas Republikā, bet nav tās pilsoņi, nav vienlīdzīgas piekļuves tiem līdzekļiem, kas tiesību kandidēt pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanās efektīvai īstenošanai ir šīs dalībvalsts pilsoņu rīcībā, tāpēc tā ir atšķirīga attieksme, kas principā ir aizliegta ar LESD 22. pantu.
– Par nacionālās identitātes respektēšanu
153
Vēl jāizvērtē Čehijas Republikas argumenti, ka Politisko partiju un kustību likuma 1. panta un 2. panta 3. punkta mērķis ir nodrošināt politiskās un konstitucionālās sistēmas aizsardzību valsts līmenī un tādējādi tie garantē nacionālās identitātes respektēšanu LES 4. panta 2. punkta izpratnē, vienīgi Čehijas pilsoņiem piešķirot tiesības kļūt par politiskās partijas vai kustības biedriem, ciktāl šīs partijas un kustības ir jāuzskata par “noteicošo platformu” politiskajai darbībai valsts līmenī.
154
Šajā ziņā, pirmkārt, jānorāda, ka valsts politiskās dzīves organizācija, kurā piedalās politiskās partijas un kustības, ir daļa no nacionālās identitātes LES 4. panta 2. punkta izpratnē.
155
Tomēr, otrkārt, tā kā tiesības balsot un kandidēt vēlēšanās, kuras ar LESD 22. pantu piešķirtas Savienības pilsoņiem, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsoņi tie nav, attiecas uz pašvaldību un Eiropas Parlamenta vēlēšanām minētajā dalībvalstī, šajā tiesību normā nav paredzēts nedz šīs dalībvalsts pienākums piešķirt šiem pilsoņiem tiesības balsot un kandidēt valsts mēroga vēlēšanās, nedz aizliegums šai dalībvalstij pieņemt īpašas normas, kuras attiecas uz lēmumu pieņemšanu politiskajā partijā vai kustībā par kandidātu izvirzīšanu valsts mēroga vēlēšanās un kuras izslēdz iespēju, ka partijas vai kustības biedri, kas nav minētās valsts pilsoņi, piedalās šādā lēmuma pieņemšanā.
156
Čehijas Republikas arguments, ka Savienības pilsoņu, kas dzīvo dalībvalstī, kuras pilsonības tiem nav, darbības vai dalības ierobežošana, to attiecinot vienīgi uz aspektiem, kas saistīti ar pašvaldību vai Eiropas Parlamenta vēlēšanām, neesot iedomājama, jo šāds tiesiskais regulējums esot pretrunā pamatprincipam, ka pret politiskās partijas vai kustības locekļiem jāattiecas vienlīdzīgi, nevar tikt akceptēts.
157
Proti, no LESD 22. panta izriet, ka Savienības pilsoņi, kuri dzīvo Čehijas Republikā, bet kuriem nav tās pilsonības, nav ar šīs dalībvalsts pilsoņiem salīdzināmā situācijā attiecībā uz balsstiesību izmantošanu un tiesībām kandidēt valsts mēroga vēlēšanās, un tas šajā ziņā var attaisnot atšķirīgu attieksmi pret pirmajiem salīdzinājumā ar otrajiem.
158
Treškārt, LES 4. panta 2. punkts jālasa, ņemot vērā tāda paša ranga normas, it īpaši LES 2. un 10. pantu, un tas nevar atbrīvot dalībvalstis no pienākuma izpildīt no tiem izrietošās prasības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 5. jūnijs, Komisija/Polija (Tiesnešu neatkarība un privātā dzīve), C‑204/21, EU:C:2023:442, 72. punkts).
159
Šajā ziņā jāatgādina, ka demokrātijas princips un vienlīdzīgas attieksmes princips atbilstoši LES 2. pantam ir Savienības pamatā esošas vērtības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 3. jūnijs, Ungārija/Parlaments, C‑650/18, EU:C:2021:426, 94. punkts).
160
LES 2. pants nav vienkāršs politiska rakstura norādījumu vai nodomu paziņojums, bet tajā ir ietvertas vērtības, kas veido pašu Savienības kā kopējas tiesību sistēmas identitāti, proti, vērtības, kas konkretizētas principos, kuros ietverti dalībvalstīm juridiski saistoši pienākumi (spriedumi, 2022. gada 16. februāris, Ungārija/Parlaments un Padome, C‑156/21, EU:C:2022:97, 232. punkts, kā arī 2022. gada 16. februāris, Polija/Parlaments un Padome, C‑157/21, EU:C:2022:98, 264. punkts).
161
Turklāt, kā izriet no šā sprieduma 114. punkta, LES 10. panta 1. punktā ir noteikts, ka Savienības darbības pamatā ir pārstāvības demokrātijas princips, kurā konkretizēta LES 2. pantā minētā demokrātijas vērtība (spriedums, 2019. gada 19. decembris, Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, 63. punkts un tajā minētā judikatūra).
162
Garantējot dalībvalstī dzīvojošiem Savienības pilsoņiem, kuriem nav attiecīgās dalībvalsts pilsonības, tiesības balsot un kandidēt pašvaldību, kā arī Eiropas Parlamenta vēlēšanās minētajā dalībvalstī ar tādiem pašiem nosacījumiem kā tās pilsoņiem piemērojamie, LESD 22. pantā ir konkretizēts demokrātijas un – kā norādīts šā sprieduma 97. punktā – vienlīdzīgas attieksmes pret Savienības pilsoņiem princips, kas ietilpst Savienības identitātē un kopējās vērtībās, kurām dalībvalstis ir uzticīgas un kuru respektēšana tām jānodrošina savā teritorijā.
163
Tādējādi nevar uzskatīt, ka, ļaujot šādiem Savienības pilsoņiem to dzīvesvietas valstī kļūt par politiskās partijas vai kustības biedriem, lai pilnībā īstenotu demokrātijas un vienlīdzīgas attieksmes principus, tiktu apdraudēta šīs dalībvalsts nacionālā identitāte.
164
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, jākonstatē, ka Čehijas Republika, Savienības pilsoņiem, kuriem nav Čehijas Republikas pilsonības, bet kuri dzīvo Čehijas Republikā, liedzot tiesības kļūt par politiskās partijas vai kustības biedru, nav izpildījusi LESD 22. pantā noteiktos pienākumus.
Par tiesāšanās izdevumiem
165
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā šajā lietā Čehijas Republikai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus saskaņā ar tās prasījumiem.
166
Saskaņā ar šā reglamenta 140. panta 1. punktu dalībvalstis un iestādes, kas iestājušās lietā, pašas sedz savus tiesāšanās izdevumus. Līdz ar to Čehijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
1)
Savienības pilsoņiem, kuriem nav Čehijas Republikas pilsonības, bet kuri dzīvo Čehijas Republikā, liedzot tiesības kļūt par politiskās partijas vai kustības biedru, Čehijas Republika nav izpildījusi LESD 22. pantā noteiktos pienākumus.
2)
Čehijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
3)
Polijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – čehu.