62022CJ0206_RES
Lieta C‑206/22
TF
pret
Sparkasse Südpfalz
(Arbeitsgericht Ludwigshafen am Rhein lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (pirmā palāta) 2023. gada 14. decembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība – Darba laika organizēšana – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts – Direktīva 2003/88/EK – 7. pants – Tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu – SARS‑Cov‑2 vīruss – Karantīnas pasākums – Neiespējamība pārcelt ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu, kas piešķirts uz laikposmu, kurš sakrīt ar karantīnas periodu
Sociālā politika – Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība – Darba laika organizēšana – Tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu – Atvaļinājuma dienas, kuras darba ņēmējam ir piešķirtas par laikposmu, kas sakrīt ar viņam noteikto karantīnas laikposmu, jo viņš ir kontaktējies ar personu, kura ir inficēta ar šo vīrusu – Neiespējamība pārcelt šīs darba ņēmēja, kurš nav slims, atvaļinājuma dienas par attiecīgo laikposmu – Pieļaujamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88 7. panta 1. punkts)
(skat. 38.–46. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
TF, kurš kopš 2003. gada strādā Sparkasse Südpfalz, tika piešķirts apmaksāts ikgadējais atvaļinājums laikposmā no 2020. gada 3. līdz 11. decembrim.
Dienu pirms minētā atvaļinājuma Vācijas kompetentā iestāde saskaņā ar valsts veselības aizsardzības pasākumiem SARS‑CoV‑2 vīrusa izplatības apkarošanai izdeva rīkojumu par karantīnas noteikšanu TF laikposmā no 2020. gada 2. līdz 11. decembrim, pamatojoties uz to, ka viņš bija kontaktējies ar personu, kura bija inficēta ar šo vīrusu.
2021. gada 4. martā TF savam darba devējam lūdza pārcelt ikgadējā apmaksātā atvaļinājuma dienas, kas bija piešķirtas par laikposmu, kurš sakrita ar viņam noteikto karantīnas laikposmu.
Tā kā šī pārcelšana netika atļauta, TF vērsās Arbeitsgericht Ludwigshafen am Rhein (Ludvigshāfenes pie Reinas Darba lietu tiesa, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa.
Šajā strīdā iesniedzējtiesa šaubās par Vācijas tiesu judikatūras, saskaņā ar kuru karantīna vien nav pielīdzināma darbnespējai, kā dēļ darba devējam būtu jāpārceļ piešķirtās atvaļinājuma dienas, saderību ar tiesībām uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu, ko nodrošina Savienības tiesības.
Lietu izskatot prejudiciālā kārtā, Tiesa uzskata, ka šāda valsts prakse, saskaņā ar kuru darba ņēmējam, kas nav slims, nav atļauts piešķirtā ikgadējā apmaksātā atvaļinājuma dienas pārcelt par laikposmu, kurš sakrīt ar karantīnas laikposmu, ir saderīga ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktā noteiktajām un Direktīvas 2003/88 (
1
) 7. panta 1. punktā konkretizētajām tiesībām uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, atgādinājusi ikgadējā apmaksātā atvaļinājuma divejādo mērķi, proti, pirmkārt, ļaut darba ņēmējam atpūsties, nevis veikt viņa darba līgumā paredzētos uzdevumus un, otrkārt, izmantot laiku relaksācijai un brīvā laika nodarbēm, Tiesa norāda, ka Vācijas tiesībās paredzētā karantīnas pasākuma mērķis ir atšķirīgs. Šī pasākuma mērķis ir novērst lipīgas slimības izplatīšanos, izolējot personas, kurām var attīstīties simptomi.
Otrām kārtām, Tiesa apstiprina, ka šāds pasākums tāpat kā darbnespēja slimības dēļ, ir neparedzams notikums, kas nav atkarīgs no šo pasākumu skartās personas gribas.
Tālab darba ņēmēja, kuram noteikta karantīna, jo viņš ir kontaktējies ar SARS‑Cov‑2 vīrusa inficētu personu, bet kuram nav iestājusies darbnespēja, kas būtu apstiprināta ar medicīnisku izziņu, situācija atšķiras no tāda darba ņēmēja situācijas, kurš ir slimības atvaļinājumā un kurš saskaras ar slimības izraisītiem fiziskiem vai psihiskiem ierobežojumiem. Līdz ar to karantīnas noteikšana principā nav salīdzināma ar slimības atvaļinājumu. Tāpēc karantīnas laikposms kā tāds nevar būt šķērslis ikgadējā apmaksātā atvaļinājuma mērķa īstenošanai.
Trešām kārtām, Tiesas skatījumā, lai gan karantīna var ietekmēt apstākļus, kādos darba ņēmējs pavada brīvo laiku, nevar uzskatīt, ka karantīna kā tāda skar šī darba ņēmēja tiesības faktiski izmantot ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu. Šajā ikgadējā atvaļinājuma laikposmā darba ņēmējam attiecībā pret savu darba devēju nedrīkst būt nekādu pienākumu, kas varētu traucēt viņam brīvi un nepārtraukti nodoties savām interesēm, lai neitralizētu darba ietekmi uz attiecīgās personas drošību un veselību.
Līdz ar to darba devējam nav jākompensē neērtības, kas izriet no tāda neparedzama notikuma kā valsts iestādes noteikta karantīna, kura liedz tās darbiniekam pilnībā izmantot savas tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu. Proti, Direktīvā 2003/88 nav paredzēts, ka jebkurš notikums, kas var liegt darba ņēmējam pilnībā un viņam vēlamā veidā izmantot atpūtas vai relaksācijas laikposmu, attaisno papildu atvaļinājuma piešķiršanu, lai sasniegtu ikgadējā atvaļinājuma mērķi.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).