62016TJ0910_RES
(Lieta T‑910/16 un T‑911/16)
Kurt Hesse
un
Wedl & Hofmann GmbH
pret
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju
Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 4. aprīļa spriedums
Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “TESTA ROSSA” – Daļēja atcelšanas atzīšana – Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) – Izmantošanas pierādījums – Apstrīdētās preču zīmes ārēja izmantošana – Vienlīdzīga attieksme
Eiropas Savienības preču zīme – Apelācijas process – Prasība Savienības tiesā – Vispārējās tiesas kompetence – Apelācijas padomju lēmumu tiesiskuma pārbaude
(Padomes Regulas Nr. 207/2009 65. panta 2. punkts)
(skat. 22. punktu)
Eiropas Savienības preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Pieteikuma izskatīšana – Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums – Faktiska izmantošana – Jēdziens – Vērtēšanas kritēriji
(Padomes Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts un 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts) Komisijas Regulas Nr. 2868/95 1. panta 22. noteikuma 3. punkts)
(skat. 28.–31., 37.–40., 45.–47., 66. un 68. punktu)
Eiropas Savienības preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Pieteikuma izskatīšana – Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums – Faktiska izmantošana – Vērtēšanas kritēriji – Publiska un uz ārieni vērsts apstrīdētās preču zīmes izmantošana – Preču tirdzniecība ar franšīzes ņēmēju vai licenciātu starpniecību – Iekļaušana
Padomes Regulas Nr. 207/2009 15. pants un 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
(skat. 37.–40. punktu)
Rezumējums
Spriedumā apvienotajās lietās T‑910/16 un T‑911/16 Hesse un Wedl & Hofmann/EUIPO (“TESTA ROSSA”), kas pasludināts 2019. gada 4. aprīlī, Vispārējā tiesa noraidīja prasības, kas celtas par Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) lēmumu, ar kuru tas atcēla grafiskas preču zīmes “TESTA ROSSA” īpašnieka tiesības attiecībā uz daļu no reģistrētajām precēm, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu (
1
).
Šīs lietas pamatā ir atcelšanas process starp K. Hesse (prasītājs lietā T‑910/16 un persona, kas iestājusies lietā, lietā T‑911/16) un Wedl & Hofmann (prasītāja lietā T‑911/16 un persona, kas iestājusies lietā, lietā T‑910/16). K. Hesse uzskatīja, ka EUIPO būtu bijis jāapstiprina apstrīdētās preču zīmes, kuras īpašniece ir Wedl & Hofmann, pilnīga atcelšana. Savukārt, Wedl & Hofmann norādīja, ka tā esot iesniegusi faktiskas izmantošanas pierādījumus attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem, saistībā ar kuriem tās preču zīme ir tikusi reģistrēta, nevis vienīgi saistībā ar 21. un 25. klasē ietilpstošajām strīdus precēm.
Vispārējai tiesai bija jāspriež par to, vai izmantošanas pierādījumi, kas neattiecas uz tirdzniecību galapatērētājiem, bet gan tirdzniecību Wedl & Hofmann licenciātiem vai franšīzes ņēmējiem, var tikt uzskatīti par faktiskas izmantošanas pierādījumiem. Šajā saistībā K. Hesse apgalvoja, ka šie pierādījumi nav pierādījuši, ka preces ir tikušas izplatītas galapatērētājiem, un ka līdz ar to ar tiem nav pierādīta publiska un uz ārieni vērsta apstrīdētās preču zīmes izmantošana.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa atgādināja, ka preču zīmes faktiska izmantošana pieprasa, lai tā tiktu izmantota publiski un uz ārieni, tomēr tā norāda, ka šī izmantošana uz ārieni nenozīmē, ka runa noteikti ir par izmantošanu, kas vērsta uz galapatērētājiem. Tādējādi, uzskatot, ka preču zīmes izmantošana uz ārieni noteikti nozīmē izmantošanu, kura ir vērsta uz galapatērētājiem, no Regulas Nr. 207/2009 piemērošanas jomas tiktu izslēgtas preču zīmes, kuras tiek izmantotas vienīgi sakaros starp sabiedrībām. Līdz ar to Vispārējā tiesa nosprieda, ka Wedl & Hofmann iesniegtie pierādījumi apliecināja preču tirdzniecību ar franšīzes ņēmēju un licenciātu starpniecību, kas var pierādīt publisku un uz ārieni vērstu apstrīdētās preču zīmes izmantošanu.
Vispārējā tiesa turklāt konstatēja, ka EUIPO pamatoti ir secinājusi, pirmkārt, ka dokumenti, kuri attiecas uz apstrīdētās preču zīmes izmantošanu, pierādīja, ka apstrīdētā preču zīme nav izmantota vienīgi iekšējām vajadzībām attiecībā uz 21. un 25. klasē ietilpstošajām precēm un vienīgi ar mērķi veicināt citu preču pārdošanu, un, otrkārt, minētās preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamību attiecībā uz citām precēm un pakalpojumiem, kas nav 21. un 25. klasē ietilpstošās preces.
Turklāt, Vispārējā tiesa noraidīja pamatu, kas attiecās uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu saistībā ar faktiskas izmantošanas vērtējumu atkarībā no uzņēmuma lieluma.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, prasības lietās T‑910/16 un T‑911/16 ir noraidāmas.
(
1
)	Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.).