Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2026. gada 30. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – LESD 101. pants – Aizliegtas vienošanās – Direktīva 2014/104/ES – 3. panta 2. punkts – Tiesības uz pilnīgu aizliegtas vienošanās dēļ nodarīta kaitējuma atlīdzinājumu – Procentu maksājums – 22. panta 2. punkts – Transponējošo valsts tiesību normu piemērošana laikā – Tā brīža noteikšana, no kura maksājami procenti – Kaitējuma rašanās brīdis gadījumā, ja preces iegādātas par pārmērīgi augstām cenām
Lietā C‑191/25
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija) iesniegusi ar 2025. gada 27. februāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2025. gada 10. martā, tiesvedībā
Wenzel Logistics GmbH
pret
Mercedes‑Benz Group AG,
piedaloties:
MAN Truck & Bus SE,
MAN Truck & Bus Deutschland GmbH,
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos] (referents), tiesneši O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei], S. Rodins [S. Rodin], N. Pisarra [N. Piçarra] un N. Fengers [N. Fenger],
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        Wenzel Logistics GmbH vārdā – M. Pilz, Rechtsanwalt,
–        Mercedes‑Benz Group AG vārdā – J. Bottyanfy, C. von Köckritz, H. Weiß un H. Wollmann, Rechtsanwälte,
–        MAN Truck & Bus SE un MAN Truck & Bus Deutschland GmbH vārdā – F. Neumayr un M. Schifferl, Rechtsanwälte,
–        Eiropas Komisijas vārdā – B. Ernst un A. Keidel, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104/ES (2014. gada 26. novembris) par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem (OV 2014, L 349, 1. lpp.), 3. panta 2. punktu un 22. panta 2. punktu.
2        Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Wenzel Logistics GmbH un Mercedes‑Benz Group AG par tāda kaitējuma atlīdzinājumu, kas izriet no LESD 101. panta 1. punkta pārkāpuma.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu:
“Turpmāk norādītais ir aizliegts kā nesaderīgs ar iekšējo tirgu: visi nolīgumi uzņēmumu starpā, uzņēmumu apvienību lēmumi un saskaņotas darbības, kas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un kuru mērķis vai sekas ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci iekšējā tirgū, un jo īpaši darbības, ar kurām:
a)      tieši vai netieši nosaka iepirkuma vai pārdošanas cenas vai kādus citus tirdzniecības nosacījumus;
[..].”
4        Direktīvas 2014/104 12. apsvērumā paredzēts:
“Ar šo direktīvu no jauna tiek apliecināts acquis communautaire par tiesībām uz Savienības konkurences tiesību aktu pārkāpumu radīta kaitējuma atlīdzināšanu, īpaši par statusu, kas dod tiesības celt prasību, un par zaudējumu definīciju, kā noteikts [Eiropas Savienības] Tiesas judikatūrā, un tā neskar šā acquis turpmāko attīstību. Ikviens, kam pārkāpuma rezultātā ir nodarīts kaitējums, var prasīt atlīdzinājumu par faktiskajiem zaudējumiem (damnum emergens), nesaņemtiem ieguvumiem (negūto peļņu jeb lucrum cessans), kā arī procentu maksājumus neatkarīgi no tā, vai valstu noteikumos šīs kategorijas ir noteiktas atsevišķi vai kopā. Procentu maksājums ir atlīdzinājuma būtiska sastāvdaļa, lai atlīdzinātu radušos zaudējumu, ņemot vērā pagājušo laiku, un tiem būtu jāpienākas no dienas, kad kaitējums radies, līdz dienai, kad samaksāts atlīdzinājums, neskarot to, vai saskaņā ar valsts tiesību aktiem šādi procenti ir kvalificēti kā procenti atlīdzinājuma vai nokavējuma nozīmē, un arī to, vai pagājušais laiks tiek ņemts vērā kā atsevišķa kategorija (procentu maksājums) vai kā faktisko zaudējumu vai negūtās peļņas sastāvdaļa. Dalībvalstu pienākums ir izstrādāt noteikumus, kurus piemēro minētajam mērķim.”
5        Šīs direktīvas 3. pantā “Tiesības uz pilnīgu atlīdzinājumu” noteikts:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, ka ikvienai fiziskai vai juridiskai personai, kurai nodarīts kaitējums konkurences tiesību aktu pārkāpuma rezultātā, ir iespēja prasīt un saņemt pilnīgu atlīdzinājumu par šo kaitējumu.
2.      Pilnīgs atlīdzinājums nozīmē, ka personai, kurai nodarīts kaitējums, tiek nodrošināts tāds stāvoklis, kādā tā būtu bijusi, ja konkurences tiesību aktu pārkāpums nebūtu izdarīts. Tādēļ tas ietver tiesības uz atlīdzinājumu par faktiskajiem zaudējumiem un negūto peļņu, kā arī procentu maksājumus.
[..]”
6        Minētās direktīvas 21. panta “Transponēšana” 1. punkta pirmajā daļā paredzēts:
“Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2016. gada 27. decembrim. [..]”
7        Šīs direktīvas 22. pantā “Piemērošana laikā” noteikts:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, ka valsts pasākumi, kas pieņemti, ievērojot 21. pantu, lai izpildītu šīs direktīvas materiālos noteikumus, netiek piemēroti ar atpakaļejošu spēku.
2.      Dalībvalsts nodrošina, ka jebkuri valsts pasākumi, kas pieņemti, ievērojot 21. pantu, un kas nav 1. punktā minētie, netiek piemēroti zaudējumu atlīdzināšanas prasībām, kas valsts tiesā celtas pirms 2014. gada 26. decembra.”
8        Saskaņā ar Direktīvas 2014/104 23. pantu tā stājās spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, proti, 2014. gada 26. decembrī.
Austrijas tiesības
9        Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (Civilkodekss), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “ABGB”), 1000. panta 1. punktā paredzēts:
“Ja likumā nav noteikts citādi, procentos, kuru apmērs nav nolīgts vai kuri izriet no likuma, jāmaksā 4 % gadā.”
10      Saskaņā ar ABGB 1333. pantu:
“1.      Kaitējumu, ko parādnieks savam kreditoram radījis parāda maksājuma kavējuma dēļ, atlīdzina likumisko procentu veidā (1000. panta 1. punkts).
2.      Līdztekus likumiskajiem procentiem kreditors var prasīt atlīdzināt arī citu kaitējumu, kas radušies parādnieka vainas dēļ, it īpaši nepieciešamos izdevumus par atbilstošiem ārpustiesas piedziņas vai atgūšanas pasākumiem, ja tie ir samērīgi ar piedzenamo parādu.”
11      Bundesgesetz gegen Kartelle und andere Wettbewerbsbeschränkungen (Kartellgesetz 2005) (Likums par aizliegtu vienošanos un citu konkurences ierobežojumu apkarošanu (2005. gada Aizliegtu vienošanos likums); BGBl. I, 61/2005; turpmāk tekstā – “KartG”), redakcijā, kas publicēta BGBl. I, 13/2013, 37.a panta 1. punktā bija noteikts:
“Ikvienam, kurš vainojams [konkurences tiesību] pārkāpumā, ir pienākums atlīdzināt šī pārkāpuma dēļ radušos kaitējumu. Ja prece vai pakalpojums ir iegādāts par pārmērīgi augstu cenu, tiesības uz kaitējuma atlīdzību nav izslēgtas tikai tāpēc, ka prece vai pakalpojums ir pārdots tālāk. Lemjot par kaitējuma apmēru [..], var it īpaši ņemt vērā priekšrocības, ko uzņēmums guvis no pārkāpuma. Uzņēmumam procenti par atlīdzinājuma prasījumu jāmaksā no kaitējuma rašanās brīža, pēc analoģijas piemērojot ABGB 1333. pantu.”
12      Saskaņā ar KartG, redakcijā, kas publicēta BGBl. I, 13/2013, 86. pantu minētais 37.a pants bija piemērojams tiem konkurences tiesību pārkāpumiem, kas pieļauti pēc 2013. gada 28. februāra.
13      Lai nodrošinātu Direktīvas 2014/104 transponēšanu savā tiesību sistēmā, Austrijas likumdevējs 2017. gadā izdarīja grozījumus KartG. Šī likuma redakcijā, kas publicēta BGBl. I, 56/2017, 37.c panta 1. punktā paredzēts:
“Ikvienam, kurš vainojams konkurences tiesību pārkāpumā, ir pienākums atlīdzināt šī pārkāpuma dēļ radušos kaitējumu.”
14      KartG, redakcijā, kas publicēta BGBl. I, 56/2017, 37.d. pants formulēts šādi:
“1.      Kaitējuma atlīdzināšana ietver arī negūto peļņu.
2.      Personai, kurai ir pienākums atlīdzināt kaitējumu, procenti par atlīdzinājuma prasību jāmaksā no kaitējuma rašanās brīža, pēc analoģijas piemērojot ABGB 1333. pantu.”
15      Saskaņā ar KartG, redakcijā, kas publicēta BGBl. I, 56/2017, 86. pantu abos iepriekšējos punktos minētās normas stājās spēkā 2016. gada 27. decembrī un ir piemērojamas tā kaitējuma atlīdzībai, kas radies pēc 2016. gada 26. decembra, savukārt kaitējumam, kas radies pirms 2016. gada 27. decembra, piemēro KartG, redakcijā, kas publicēta BGBl. I, 13/2013, normas un tādējādi it īpaši šī likuma 37.a pantu atbilstoši šī sprieduma 11. un 12. punktā minētajai kārtībai.
16      KartG, redakcijā, kas publicēta BGBl. I, 176/2021, 37.a pantā noteikts:
“1.      Šīs iedaļas noteikumi reglamentē civiltiesisko atbildību un tiesību uz atlīdzinājumu izmantošanu saistībā ar konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītu kaitējumu.
2.      To mērķis ir transponēt Direktīvu [2014/104].”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
17      2016. gada 19. jūlijā Eiropas Komisija pieņēma Lēmumu C(2016) 4673 final par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.39824 – Kravas automobiļi). Šī lēmuma kopsavilkums tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī 2017. gada 6. aprīlī (OV 2017, C 108, 6. lpp.).
18      Saskaņā ar šo lēmumu 15 kravas automobiļu ražotāji, proti, MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, MAN Truck & Bus AG, Daimler AG, Fiat Chrysler Automobiles NV, CNH Industrial NV, Iveco SpA, Iveco Magirus AG, AB Volvo (publ), Volvo Lastvagnar AB, Renault Trucks SAS, Volvo Group Trucks Central Europe GmbH, PACCAR Inc., DAF Trucks Deutschland GmbH un DAF Trucks NV, noslēdza koluzīvas vienošanās par cenas noteikšanu un bruto cenu paaugstināšanu kravas automobiļiem Eiropas Ekonomikas zonā, kā arī par laika grafiku un izmaksu pārnešanu attiecībā uz emisiju tehnoloģiju ieviešanu šiem kravas automobiļiem, kas bija paredzēta spēkā esošajos standartos (turpmāk tekstā – “attiecīgā aizliegtā vienošanās”). Attiecībā uz MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH un MAN Truck & Bus AG šis pārkāpums notika no 1997. gada 17. janvāra līdz 2010. gada 20. septembrim, savukārt attiecībā uz pārējām 12 sabiedrībām – no 1997. gada 17. janvāra līdz 2011. gada 18. janvārim.
19      Wenzel Logistics ir Austrijā iedibināta transporta sabiedrība, kas
minētajos attiecīgās aizliegtās vienošanās laikposmos no vairākiem šīs vienošanās dalībnieku izplatītājiem iegādājās kravas automobiļus, it īpaši preču zīmes “Mercedes‑Benz” – kuras īpašniece bija
Daimler AG, kas vēlāk kļuva par Mercedes‑Benz Group, – kravas automobiļus.
20      Wenzel Logistics 2021. gada 13. janvārī Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Grācas Civillietu apgabaltiesa, Austrija) cēla zaudējumu atlīdzināšanas prasību, lūdzot piespriest Mercedes‑Benz Group samaksāt Wenzel Logistics kaitējuma atlīdzību 848 357,92 EUR, ko tā cietusi attiecīgās aizliegtās vienošanās dēļ. Wenzel Logistics skatījumā šī summa atbilst starpībai starp cenu, ko tā faktiski samaksāja par kravas automobiļu iegādi, un cenu, ko tā būtu samaksājusi, ja attiecīgā aizliegtā vienošanās nebūtu bijusi noslēgta, – pieskaitot likumiskos procentus un izmaksas.
21      Attiecībā uz procentiem Wenzel Logistics uzskatīja, ka tie saskaņā ar KartG 37.d pantu jāmaksā no kaitējuma rašanās brīža.
22      Mercedes‑Benz Group, kuru atbalsta MAN Truck & Bus SE un MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, kas ir personas, kuras iestājušās pamatlietā, apgalvoja, ka attiecīgā aizliegtā vienošanās neietekmēja no Wenzel Logistics prasītās neto cenas un Wenzel Logistics katrā ziņā šīs cenas pārnesa uz saviem klientiem. Mercedes‑Benz Group arī apgalvoja, ka Austrijas tiesībās aizliegtu vienošanos dēļ nodarīta kaitējuma atlīdzinājums
KartG
ir reglamentēts tikai no 2013. gada 1. marta. Tā kā tiesības uz attiecīgās aizliegtās vienošanās dēļ nodarītā kaitējuma atlīdzinājumu radušās pirms šī datuma, procenti saskaņā ar ABGB esot jāmaksā no to samaksas termiņa iestāšanās brīža. Šis datums esot jānosaka, ņemot vērā nevis kaitējuma rašanās, bet gan Wenzel Logistics prasības paziņošanas brīdi.
23      Ar 2024. gada 2. aprīļa spriedumu Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Grācas Civillietu apgabaltiesa), pamatojoties uz ekspertīzi, nolēma, ka Mercedes‑Benz Group jāsamaksā Wenzel Logistics 172 857,42 EUR, kas ietver likumiskos procentus ar 4 %
likmi gadā. Atbilstoši ABGB 1333. pantam, lasot to kopsakarā ar citām Austrijas civiltiesību normām, minētā tiesa atzina, ka šie procenti jāmaksā no brīža, kad kaitējuma atlīdzināšanas prasījums skaitliskā apmērā tika izteikts ar brīdinājumu vai prasību tiesā, proti, izskatāmajā gadījumā – no 2021. gada 21. janvāra, kad Mercedes‑Benz Group tika paziņots par zaudējumu atlīdzināšanas prasību.
24      Wenzel Logistics iesniegtā apelācijas sūdzība par šo spriedumu tika noraidīta ar Oberlandesgericht Graz (Federālās zemes Augstākā tiesa Grācā, Austrija) 2024. gada 10. oktobra spriedumu.
25      Minētajā spriedumā apelācijas tiesa atgādināja, ka Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punkts, kurš attiecas uz tiesībām saņemt pilnīgu atlīdzinājumu ar procentiem par konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītu kaitējumu, Austrijas tiesību sistēmā tika transponēts ar KartG, redakcijā, kas publicēta BGBl. I, 56/2017, 37.d pantu, kurš saskaņā ar šī likuma 86. pantu piemērojams tikai kaitējumam, kas radies pēc 2016. gada 26. decembra. Tādējādi minētais 37.d pants, tāpat kā KartG 37.a pants, kurš stājās spēkā 2013. gada 1. martā, ratione temporis
neesot piemērojams Wenzel Logistics celtajai zaudējumu atlīdzināšanas prasībai. Tādēļ pirmās instances tiesa pamatoti balstījusies uz Austrijas civiltiesību vispārīgajiem noteikumiem, neņemdama vērā KartG ietvertos īpašos noteikumus.
26      Wenzel Logistics par minēto spriedumu iesniedza revīzijas sūdzību (Revision)
Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija), kas ir iesniedzējtiesa.
27      Iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru tiesības uz pilnīgu atlīdzinājumu ar procentiem par aizliegtas vienošanās dēļ nodarītu kaitējumu tieši izriet no LESD 101. panta 1. punkta un efektivitātes principa. Turklāt Tiesa esot precizējusi, ka šī judikatūra par LESD 101. panta 1. punktu ir atspoguļota Direktīvas 2014/104 3. panta 1. un 2. punktā, tāpēc valsts pasākumiem, ar kuriem tiek ieviests minētā 3. panta 1. un 2. punkts, saskaņā ar šīs direktīvas 22. panta 2. punktu jābūt tūlītēji piemērojamiem attiecībā uz visām šīs direktīvas piemērošanas jomā ietilpstošajām zaudējumu atlīdzināšanas prasībām.
28      Attiecībā uz minēto judikatūru iesniedzējtiesa uzskata – nevar izslēgt, ka KartG, redakcijā, kas publicēta BGBl. I, 56/2017, 37.d pants jāpiemēro pamatlietā. Taču tas būtu iespējams tikai tad, ja KartG 86. pants netiktu piemērots, ciktāl tajā paredzēts, ka 37.d pants attiecas vienīgi uz tāda kaitējuma atlīdzību, kas radies pēc 2016. gada 26. decembra. Iesniedzējtiesa vēlas uzdot Tiesai jautājumu par to, vai Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punkts, lasot kopsakarā ar šīs direktīvas 22. panta 2. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka tāda valsts tiesību norma kā KartG 37.d pants ir piemērojama tādai zaudējumu atlīdzināšanas prasībai, kādu cēlusi Wenzel Logistics.
29      Iesniedzējtiesa arī vēlas noskaidrot, kādi kritēriji jāņem vērā, lai, ievērojot Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punktu, noteiktu kaitējuma iestāšanās brīdi, kas saskaņā ar šīs direktīvas 12. apsvērumu ir brīdis, no kura jāmaksā procenti. Minētā tiesa vaicā, vai saistībā ar tādu zaudējumu atlīdzināšanas prasību, kādu cēlusi Wenzel Logistics un kura attiecas uz kaitējumu, kas nodarīts ar aizliegtu vienošanos par preču pārdošanu par pārmērīgi augstām cenām, procenti jāaprēķina no brīža, kad par šīm precēm samaksāta pārmērīgi augsta cena, vai no cita brīža, piemēram, brīža, kad bija jāsamaksā šo preču cena, vai pirkuma līguma noslēgšanas brīža.
30      Šādos apstākļos Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai Direktīvas [2014/104] 3. panta 2. punkts, skatot to kopsakarā ar 22. panta 2. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka 3. panta 2. punkts attiecībā uz procentu maksājumiem par kaitējumu, kas radies aizliegtas vienošanās dēļ, ir piemērojams zaudējumu atlīdzināšanas prasībām, kas valsts tiesā celtas pēc 2014. gada 26. decembra?
Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša: kurš cits laika brīdis ir noteicošs Direktīvas [2014/104] 3. panta 2. punkta piemērošanai?
2)      Vai Direktīvas [2014/104] 3. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka par dienu, kurā aizliegtas vienošanās dēļ nodarīts kaitējums un no kuras jāmaksā procenti par aizliegtas vienošanās rezultātā nodarīto kaitējumu, ir uzskatāma diena, kad cietusī persona samaksājusi pārmērīgi augsto cenu, kas pieprasīta, pamatojoties uz aizliegtu vienošanos par cenām?
Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša: kurš cits laika brīdis ir noteicošs attiecībā uz kaitējuma rašanos?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
31      Mercedes‑Benz Group, kuru atbalsta MAN Truck & Bus SE un MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, uzskata, ka prejudiciālie jautājumi par Direktīvas 2014/104 interpretāciju acīmredzami nav nozīmīgi strīda risinājumam pamatlietā, jo Wenzel Logistics
zaudējumu atlīdzināšanas prasība neietilpst šīs direktīvas piemērošanas laikā jomā. Minētās direktīvas 3. panta 2. punkts acīmredzami esot “materiāls noteikums” šīs direktīvas 22. panta 1. punkta izpratnē. Tādējādi, ņemot vērā 22. panta 1. punktā noteikto piemērošanas ar atpakaļejošu spēku aizliegumu, valsts tiesību normas, ar kurām ievieš Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punktu, neesot piemērojamas Wenzel Logistics celtajai zaudējumu atlīdzināšanas prasībai, kura attiecas uz kaitējumu, kas radies pirms Direktīvas 2014/104 stāšanās spēkā.
32      Šajā ziņā jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu iedibinātajā procedūrā tikai valsts tiesai, kura izskata lietu un kurai jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā katras lietas īpatnības, ir jānovērtē gan prejudiciālā nolēmuma nepieciešamība, lai tā varētu taisīt spriedumu, gan Tiesai uzdoto jautājumu nozīmīgums. Uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju, ko valsts tiesa uzdevusi atbilstoši pašas noteiktajam tiesiskajam regulējumam un faktiskajiem apstākļiem, kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda, attiecas nozīmīguma prezumpcija. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas iesniegtu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedumi, 1999. gada 7. septembris, Beck un Bergdorf, C‑355/97, EU:C:1999:391, 22. punkts, kā arī 2026. gada 12. februāris, Valora Effekten Handel, C‑864/24, EU:C:2026:94, 28. punkts).
33      Izskatāmajā lietā, kā izriet no iesniedzējtiesas sniegtajām norādēm par pirmo jautājumu, šī tiesa šaubās par to, vai uz KartG 37.d pantu – Austrijas tiesību normu, ar kuru ieviests Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punkts, – attiecas šīs direktīvas 22. panta 1. punktā minētais piemērošanas ar atpakaļejošu spēku aizliegums.
34      Šis jautājums nav ne hipotētisks, ne arī tāds, kuram acīmredzami nav saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu. Nav strīda par to, ka Wenzel Logistics savai zaudējumu atlīdzināšanas prasībai pieprasa piemērot KartG 37.d pantu, nevis Austrijas civiltiesību vispārīgos noteikumus, kurus šai prasībai piemēroja Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Grācas Civillietu apgabaltiesa) un Oberlandesgericht Graz (Federālās zemes Augstākā tiesa Grācā). KartG 37.d panta piemērošanas gadījumā procenti būtu jāaprēķina
no kaitējuma rašanās brīža, savukārt Austrijas civiltiesību vispārīgo noteikumu piemērošanas gadījumā, kā norādīts lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, procenti būtu jāmaksā tikai no tā brīža, kad Mercedes‑Benz Group paziņots par minēto prasību. Tādējādi pirmajā jautājumā minētās Direktīvas 2014/104 normas ir nozīmīgas, lai noteiktu, vai KartG 37.d pants ir piemērojams pamatlietā, un Tiesai ir zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai atbildētu uz šo jautājumu.
35      No tā izriet, ka pirmais jautājums ir pieņemams.
36      Otrais jautājums balstīts uz pieņēmumu, kura pareizība tiks pārbaudīta, izskatot pirmo jautājumu, un kurš attiecas uz to, ka tāda valsts tiesību norma, ar kuru ieviests Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punkts, kā
KartG 37.d pants, ir piemērojama zaudējumu atlīdzināšanas prasībai par kaitējumu, kas radies pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā. Ja izrādītos, ka šis pieņēmums ir pareizs, būtu jāatbild uz otro jautājumu par to, kādas atziņas izriet no minētās direktīvas 3. panta 2. punkta, lai procentu aprēķināšanas nolūkā noteiktu brīdi, kad radies kaitējums.
37      Tā kā otrais jautājums nav ne hipotētisks, ne arī tāds, kuram acīmredzami nav saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, un Tiesai ir zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai varētu sniegt iesniedzējtiesai noderīgu atbildi, arī šis jautājums ir pieņemams. Turklāt Mercedes‑Benz Group, kuru atbalsta MAN Truck & Bus SE un MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, izvirzītais arguments, ka Direktīvā 2014/104 nav ietverta neviena saistoša norma, kas attiektos uz kaitējuma rašanās brīdi – pretēji tam, ko iesniedzējtiesa liek saprast, uzdodot minēto jautājumu –, attiecas uz lietas būtību.
Par lietas būtību
Par pirmo jautājumu
38      Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2014/14 3. panta 2. punkts un 22. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesību norma, ar kuru īsteno tiesības uz pilnīgu atlīdzinājumu par konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītu kaitējumu un kurā paredzēts, ka procenti par pilnīgo atlīdzinājumu jāaprēķina no šī
kaitējuma rašanās brīža, tūlītēji jāpiemēro visām prasībām, kas attiecas uz šādu atlīdzinājumu un celtas pēc 2014. gada 26. decembra, kad stājās spēkā minētā direktīva.
39      Attiecībā uz to valsts tiesību normu piemērošanu laikā, ar kurām ievieš Direktīvu 2014/104, jānošķir, vai šīs direktīvas normā, ko ievieš ar attiecīgo valsts tiesību normu, ir kodificēta Tiesas judikatūra par LESD 101. pantu, un tādā gadījumā šī valsts tiesību norma jāpiemēro tieši, vai arī minētā direktīvas norma izriet tikai no šīs direktīvas, jo šādā gadījumā tās piemērošana laikā jāizvērtē, ņemot vērā Direktīvas 2014/104 22. pantu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 16. februāris, Tráficos Manuel Ferrer, C‑312/21, EU:C:2023:99, 33. punkts).
40      Par Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punktā minēto noteikumu, saskaņā ar kuru pilnīgs atlīdzinājums par konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītu kaitējumu ietver atlīdzinājumu par faktiskajiem zaudējumiem un negūto peļņu, kā arī procentu maksājumus, Tiesa jau ir konstatējusi, ka ar šo normu, kā izriet no minētās direktīvas 12. apsvēruma, ir kodificēta judikatūra par LESD 101. panta 1. punktu, kas it īpaši izriet no 2006. gada 13. jūlija sprieduma Manfredi u.c. (no C‑295/04 līdz C‑298/04, EU:C:2006:461, 95. punkts), un tāpēc minētā 3. panta 2. punkta transponēšanai pieņemtajiem valstu pasākumiem jābūt tūlītēji piemērojamiem attiecībā uz visām šīs direktīvas piemērošanas jomā ietilpstošajām zaudējumu atlīdzināšanas prasībām, kā apstiprināts Direktīvas 2014/104 22. panta 2. punktā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 16. februāris, Tráficos Manuel Ferrer, C‑312/21, EU:C:2023:99, 34. un 35. punkts).
41      Tādējādi, lai gan Tiesa ir precizējusi, ka valsts tiesību normas, ar kurām ieviests Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punkts, tūlītēji ir piemērojamas zaudējumu atlīdzināšanas prasībām, ar kurām lūgts atlīdzināt konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītu kaitējumu, Tiesa 2023. gada 16. februāra sprieduma Tráficos Manuel Ferrer (C‑312/21, EU:C:2023:99) 35. punktā ir arī norādījusi, ka šī tūlītējā piemērojamība attiecas uz minētās direktīvas piemērošanas jomā ietilpstošajām prasībām, kā apstiprināts Direktīvas 2014/104 22. panta 2. punktā.
42      Kā izriet no pēdējās minētās normas, prasības, kas celtas pirms 2014. gada 26. decembra – Direktīvas 2014/104 spēkā stāšanās datuma –, ir izslēgtas no šīs direktīvas piemērošanas jomas, un dalībvalstīm jānodrošina, ka valsts tiesību normas, ar kurām minēto direktīvu transponē to attiecīgajās tiesību sistēmās, netiek piemērotas šādām prasībām.
43      Šajā ziņā Tiesa ir precizējusi – ja tāda valsts tiesību norma, kāda minēta Direktīvas 2014/104 22. panta 2. punktā, stājas spēkā laikā no 2014. gada 26. decembra līdz 2016. gada 27. decembrim – šīs direktīvas transponēšanas beigu datumam –, attiecīgā dalībvalsts var uzskatīt, ka visas zaudējumu atlīdzināšanas prasības, kas celtas pirms šīs valsts tiesību normas stāšanās spēkā, proti, pirms 2016. gada 27. decembra, ir izslēgtas no šīs direktīvas piemērošanas jomas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 28. marts, Cogeco Communications, C‑637/17, EU:C:2019:263, 28. un 29. punkts).
44      Izskatāmajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmuma izriet, ka Wenzel Logistics zaudējumu atlīdzināšanas prasību par attiecīgās aizliegtās vienošanās dēļ nodarīto kaitējumu cēlusi 2021. gada 13. janvārī. Tāpat šķiet, ka KartG 37.d pants, kurā tostarp paredzēts, ka procenti jāmaksā no kaitējuma rašanās brīža, vērsts uz to, lai Austrijas tiesību sistēmā ieviestu Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punktu. Pastāvot šādiem apstākļiem, kuru pareizība Tiesai nav jāpārbauda, KartG 37.d pants ir piemērojams pamatlietā aplūkotajai situācijai.
45      Šajā ziņā nav jāizvērtē, vai Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punkts ir “materiāls noteikums” šīs direktīvas 22. panta 1. punkta izpratnē. Kā izriet no 2023. gada 16. februāra sprieduma Tráficos Manuel Ferrer (C‑312/21, EU:C:2023:99) 33. un 35. punkta, kura saturs atgādināts šī sprieduma 39.–41. punktā, to valsts tiesību normu piemērošanu laikā, ar kurām ievieš Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punktu – lai neapdraudētu LESD 101. panta 1. punkta, kura interpretācija kodificēta minētā 3. panta 2. punktā, lietderīgo iedarbību –, nevar pakļaut šīs direktīvas 22. pantā noteiktajiem ierobežojumiem, izņemot vienīgi ierobežojumu, kas izriet no 22. panta 2. punkta, saskaņā ar kuru valsts tiesību normas, ar kurām ievieš Direktīvu 2014/104, katrā ziņā nevar piemērot prasībām, kas celtas pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā.
46      Tādējādi tāda valsts tiesību norma kā KartG 86. pants, atbilstoši kuram šī likuma 37.d pantu var piemērot tikai prasībām par tāda kaitējuma atlīdzinājumu, kas nodarīts pēc 2016. gada 26. decembra, un saskaņā ar kuru – attiecībā uz tādu prasību, kādu
Wenzel Logistics cēlusi par tā kaitējuma atlīdzinājumu, kas radies pirms 2016. gada 27. decembra, – procenti jāmaksā nevis no kaitējuma rašanās, bet prasības paziņošanas brīža, jāuzskata par normu, kura apdraud LESD 101. panta 1. punkta lietderīgo iedarbību.
47      Šajā ziņā jānorāda, ka Direktīvas 2014/104 pieņemšanas brīdī Tiesa 2006. gada 13. jūlija sprieduma Manfredi u.c. (no C‑295/04 līdz C‑298/04, EU:C:2006:461) 95. un 97. punktā būtībā jau bija nospriedusi, ka, pilnīgi atlīdzinot par konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītu kaitējumu, lai nepadarītu šo atlīdzinājumu neefektīvu, nevar ignorēt tādus elementus kā pagājušais laiks, kas faktiski var samazināt šī atlīdzinājuma vērtību. Šajā aspektā minētā sprieduma 97. punktā Tiesa pēc analoģijas ir atsaukusies uz savu iepriekšējo judikatūru, kas izriet no 1993. gada 2. augusta sprieduma Marshall (C‑271/91, EU:C:1993:335, 31. punkts). Kā izriet no Direktīvas 2014/104 12. apsvēruma, tās mērķis ir kodificēt šo Tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru pilnīgs atlīdzinājums par konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītu kaitējumu nozīmē procentu samaksu no šī kaitējuma rašanās brīža.
48      Ievērojot minēto judikatūru un Direktīvas 2014/104 12. apsvērumu, kam ir nozīme šīs direktīvas 3. panta 2. punkta interpretācijā, tāda valsts tiesību norma kā KartG 86. pants, kura piemērošana kaitējumam, kas radies pirms 2016. gada 27. decembra, nozīmētu tādu procentu samaksu, kurā nav ņemts vērā laiks, kas pagājis starp brīdi, kurā kaitējums radies, un brīdi, kurā cietusī persona izmanto savas tiesības uz atlīdzinājumu, nenodrošina pilnīgu LESD 101. panta 1. punkta efektivitāti. Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka ar konkurences tiesībām saistīto lietu īpatnības principā prasa veikt sarežģītu faktu un ekonomisko analīzi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 20. aprīlis, Repsol Comercial de Productos Petrolíferos, C‑25/21, EU:C:2023:298, 60. punkts un tajā minētā judikatūra). Šo īpatnību sekas parasti ir apstāklis, ka starp aizliegtas vienošanās dēļ nodarītu kaitējumu un brīdi, kad kompetentā konkurences iestāde šo kaitējumu ir konstatējusi, paiet ilgs laiks. Komisija attiecīgo aizliegto vienošanos, kuras dalībniece no 1997. gada 17. janvāra līdz 2011. gada 18. janvārim bija Daimler, kas kļuvusi par Mercedes‑Benz Group, konstatēja tikai 2016. gada 19. jūlijā.
49      Tā kā tāda valsts tiesību norma kā KartG 86. pants jāuzskata par tādu, kas apdraud LESD 101. panta 1. punkta lietderīgo iedarbību, jāatgādina, ka šai Savienības primāro tiesību normai ir tieša iedarbība attiecībās starp privātpersonām un tas attiecīgajiem tiesību subjektiem rada tiesības, kuras valstu tiesām ir jāaizsargā (spriedumi, 1974. gada 30. janvāris, BRT un Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs, 127/73, EU:C:1974:6, 16. punkts, un 2025. gada 4. septembris, Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, 50. punkts).
50      Jāatgādina arī, ka valsts tiesai valsts tiesības jāinterpretē cik vien iespējams LESD 101. panta 1. punkta formulējuma un mērķa gaismā, ņemot vērā valsts tiesības kopumā un piemērojot tajās atzītās interpretācijas metodes, lai nodrošinātu šīs Savienības primāro tiesību normas pilnīgu iedarbīgumu un rastu risinājumu, kas atbilst tās mērķim. Ja valsts tiesa neuzskatītu par iespējamu izmantot atbilstošu interpretāciju zināmu ierobežojumu, piemēram, aizlieguma interpretēt valsts tiesības contra legem, dēļ, tai būtu jāatsakās piemērot attiecīgo valsts tiesību normu un tajā izskatāmajā lietā būtu tieši jāpiemēro LESD 101. panta 1. punkts (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 6. oktobris, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 71.–73. punkts).
51      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2014/14 3. panta 2. punkts un 22. panta 2. punkts, lasot kopsakarā ar LESD 101. panta 1. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesību norma, ar kuru īsteno tiesības uz pilnīgu atlīdzinājumu par konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītu kaitējumu un kurā paredzēts, ka procenti par pilnīgo atlīdzinājumu jāaprēķina no šī kaitējuma rašanās brīža, kas attiecīgā gadījumā var būt pirms minētās direktīvas stāšanās spēkā, tūlītēji jāpiemēro visām prasībām, kas attiecas uz šādu atlīdzinājumu un celtas pēc šīs valsts tiesību normas stāšanās spēkā, vai – ja šī norma stājusies spēkā pēc minētās direktīvas transponēšanas termiņa – visām šādām zaudējumu atlīdzināšanas prasībām, kas celtas pēc minētā termiņa beigām.
Par otro jautājumu
52      Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, lai pilnībā atlīdzinātu kaitējumu, kas nodarīts aizliegtu koluzīvu vienošanos dēļ, kuru rezultātā preces pārdotas par pārmērīgi augstām cenām, šī kaitējuma rašanās brīdis, no kura jāmaksā procenti, ir brīdis, kurā cietusī persona samaksājusi šīs cenas.
53      Kā izklāstīts šī sprieduma 40. un 47. punktā, Savienības likumdevējs Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punktā ir kodificējis iepriekšējo Tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru tiesības uz pilnīgu atlīdzinājumu par konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītu kaitējumu tostarp ietver procentu samaksu no šī kaitējuma rašanās brīža.
54      Šis pienākums ir atspoguļots pašā minētās direktīvas 3. panta 2. punktā ietvertā jēdziena “pilnīgs atlīdzinājums” definīcijā, saskaņā ar kuru šāds atlīdzinājums “nozīmē, ka personai, kurai nodarīts kaitējums, tiek nodrošināts tāds stāvoklis, kādā tā būtu bijusi, ja konkurences tiesību aktu pārkāpums nebūtu izdarīts”.
55      Kaitējuma rašanās izraisa situāciju, kas būtiski atšķiras no situācijas, kādā attiecīgā persona būtu bijusi, ja attiecīgais pārkāpums nebūtu izdarīts, tāpēc visi atlīdzinājuma elementi, tostarp procenti, kas jāmaksā par pagājušo laiku, jābalsta uz kaitējuma rašanās brīdi.
56      Tomēr Savienības likumdevējs nav precizējis kritērijus, pēc kuriem būtu jānosaka faktiskais apstāklis, kas raksturo kaitējuma rašanos. Tā kā šis konkrētais veids, kādā īstenojamas tiesības uz pilnīgu atlīdzinājumu par konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītu kaitējumu, nav ticis saskaņots, dalībvalstīm šajā ziņā ir rīcības brīvība.
57      Tomēr šī brīvība nemazina pienākumu, kas ir katrai dalībvalstij, veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu attiecīgās direktīvas pilnīgu iedarbību atbilstoši tās mērķim (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1984. gada 10. aprīlis, von Colson un Kamann, 14/83, EU:C:1984:153, 15. punkts, kā arī 2025. gada 1. augusts, Alace un Canpelli, C‑758/24 un C‑759/24, EU:C:2025:591, 62. punkts).
58      No LESD 101. panta 1. punkta izrietošais pienākums nodrošināt kaitējuma “pilnīgu atlīdzinājumu” Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punkta izpratnē nozīmē, ka ikvienai dalībvalsts iestādei jāpamatojas uz tādiem kritērijiem, kas ļauj noteikt apstākli, kurš galvenokārt raksturo brīdi, kurā cietušajai personai
radies konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītais kaitējums. Ja šī kaitējuma rašanos vienlīdz pienācīgi raksturo vairāki apstākļi, kā sākumpunkts procentu aprēķinam jānosaka tas apstāklis, kurš iestājies vispirms.
59      Turklāt, ja kaitējumu veido vairākas daļas, jāpārliecinās, ka vērtējums, pamatojoties uz iepriekšējā punktā sniegtajām norādēm attiecībā uz šī kaitējuma rašanās brīdi, tiek veikts par katru kaitējuma daļu.
60      Izskatāmajā gadījumā, tā kā, pirmkārt, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Wenzel Logistics apgalvotais kaitējums radies, attiecīgās aizliegtās vienošanās dēļ
iegādājoties kravas automobiļus par pārmērīgi augstām cenām, un, otrkārt, –
kā paredzēts Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punktā, kura saturs izriet no LESD 101. panta 1. punkta, kuram, kā atgādināts šī sprieduma 49. punktā, ir tieša iedarbība attiecībās starp privātpersonām, – kaitējums šīs direktīvas izpratnē aptver ne tikai faktiskos zaudējumus, bet arī negūto peļņu – neskarot pārbaudi, kas iesniedzējtiesai jāveic, ievērojot visus atbilstošos apstākļus, brīdis, kad
tika radīts kaitējums,
var būt brīdis, kurā līdzekļi minēto cenu samaksas dēļ vairs nebija pieejami.
61      Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz otro jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punkts, lasot kopsakarā ar LESD 101. panta 1. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka, lai pilnībā atlīdzinātu kaitējumu, kas nodarīts aizliegtu koluzīvu vienošanos dēļ, kuru rezultātā preces pārdotas par pārmērīgi augstām cenām, šī kaitējuma rašanās brīdis, no kura jāmaksā procenti, ir brīdis, kurā iestājies apstāklis, kas galvenokārt raksturo brīdi, kurā cietušajai personai šīs aizliegtās vienošanās dēļ radušies faktiski zaudējumi vai negūtā peļņa.
Par tiesāšanās izdevumiem
62      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104/ES (2014. gada 26. novembris) par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem, 3. panta 2. punkts un 22. panta 2. punkts, lasot kopsakarā ar LESD 101. panta 1. punktu,
jāinterpretē tādējādi, ka
valsts tiesību norma, ar kuru īsteno tiesības uz pilnīgu atlīdzinājumu par konkurences tiesību pārkāpuma dēļ nodarītu kaitējumu un kurā paredzēts, ka procenti par pilnīgo atlīdzinājumu jāaprēķina no šī kaitējuma rašanās brīža, kas attiecīgā gadījumā var būt pirms minētās direktīvas stāšanās spēkā, tūlītēji jāpiemēro visām prasībām, kas attiecas uz šādu atlīdzinājumu un celtas pēc šīs valsts tiesību normas stāšanās spēkā, vai – ja šī norma stājusies spēkā pēc minētās direktīvas transponēšanas termiņa – visām šādām zaudējumu atlīdzināšanas prasībām, kas celtas pēc minētā termiņa beigām.
2)      Direktīvas 2014/104 3. panta 2. punkts, lasot kopsakarā ar LESD 101. panta 1. punktu,
jāinterpretē tādējādi, ka,
lai pilnībā atlīdzinātu kaitējumu, kas nodarīts aizliegtu koluzīvu vienošanos dēļ, kuru rezultātā preces pārdotas par pārmērīgi augstām cenām, šī kaitējuma rašanās brīdis, no kura jāmaksā procenti, ir brīdis, kurā iestājies apstāklis, kas galvenokārt raksturo brīdi, kurā cietušajai personai šīs aizliegtās vienošanās dēļ radušies faktiski zaudējumi vai negūtā peļņa.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – vācu.