62003CC0356_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Bundesgerichtshof (Saksan ylin tuomioistuin) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön, jossa se pyytää tätä tulkitsemaan EY:n perustamissopimuksen 119 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 141 artikla), direktiivin 92/85/ETY(2) 11 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja direktiivin 86/378/ETY(3) 6 artiklan 1 kohdan g alakohtaa, kun kyseessä on äitiyslomien huomioon ottaminen eläkeoikeutta määritettäessä.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetään jälleen kerran kysymys näiden seikkojen vaikutuksista eri sukupuolta olevien työntekijöiden samapalkkaisuutta koskevaan periaatteeseen.
I Asiaa koskeva lainsäädäntö
A Yhteisön oikeus
1.
Perustamissopimuksen 119 artikla(4)
2. Kyseisen määräyksen sanamuoto on seuraava:
”1. Jokainen jäsenvaltio huolehtii sen periaatteen noudattamisesta, jonka mukaan miehille ja naisille maksetaan samasta tai samanarvoisesta työstä sama palkka.
2. Tässä artiklassa palkalla tarkoitetaan tavallista perus‑ tai vähimmäispalkkaa ja muuta korvausta, jonka työntekijä suoraan tai välillisesti saa työnantajaltaan työstä tai tehtävästä rahana tai luontoisetuna.
Samalla palkalla ilman sukupuoleen perustuvaa syrjintää tarkoitetaan, että:
a) palkka, joka maksetaan työn tuloksen perusteella, lasketaan saman mittayksikön mukaan;
b) palkka, joka maksetaan työhön käytetyn ajan perusteella, on sama samasta tehtävästä.”
2.
Direktiivi 92/85
3. Direktiivin 2 artiklassa määritetään, mitä seuraavilla käsitteillä on katsottava tarkoitettavan:
”a) ’raskaana olevalla työntekijällä’ raskaana olevaa työntekijää, joka kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisen käytännön mukaisesti ilmoittaa työnantajalleen tilastaan;
b) ’äskettäin synnyttäneellä työntekijällä’ työntekijää, jonka kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisen käytännön mukaan katsotaan synnyttäneen äskettäin ja joka ilmoittaa tilastaan kyseisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti työnantajalleen;
c) ’imettävällä työntekijällä’ työntekijää, jonka kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisen käytännön mukaan katsotaan imettävän ja joka ilmoittaa tilastaan kyseisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti työnantajalleen.”
4. Direktiivin 8 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on ”toteutettava tarpeelliset toimenpiteet varmistaakseen 2 artiklassa mainituille työntekijöille oikeuden vähintään 14 viikon pituiseen yhtämittaiseen äitiyslomaan, joka kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti ajoittuu ennen ja/tai jälkeen synnytyksen”.
5. Direktiivin 11 artiklassa säädetään työhön liittyvien oikeuksien osalta seuraavaa:
”Jotta 2 artiklassa määritellyille työntekijöille voidaan taata tämän artiklan mukaiset oikeudet terveyden ja turvallisuuden suojeluun, on säädettävä, että:
– –
2) edellä 8 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa on varmistettava seuraavat asiat:
a) edellä 2 artiklassa tarkoitettujen työntekijöiden työsopimukseen liittyvät, muut kuin jäljempänä b alakohdassa tarkoitetut oikeudet;
b) palkan maksun jatkuminen ja/tai oikeus riittävään korvaukseen 2 artiklassa tarkoitetuille työntekijöille;
– – .”
6. Jäsenvaltioiden on 14 artiklan 1 kohdan mukaan ”saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään kahden vuoden kuluttua sen antamisesta tai taattava, viimeistään kahden vuoden kuluttua sen antamisesta, että työmarkkinaosapuolet soveltavat sopimusperusteisesti vaadittuja määräyksiä – – ”.
3.
Direktiivi 86/378
7. Direktiivin soveltamisalaa täsmennetään sen 1 artiklassa, jossa todetaan, että sen ”tarkoituksena on toteuttaa ammatillisissa sosiaaliturvajärjestelmissä miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaate”.
8. Direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastaisiin säännöksiin kuuluvat ne, jotka välittömästi tai välillisesti perustuvat sukupuoleen, etenkin siviilisäätyyn tai perheasemaan, ja joilla:
– –
g) evätään oikeuksien jatkuminen tai saaminen lakisääteisen tai sopimukseen perustuvan ja työnantajan maksaman äitiysloman tai perheasiaan perustuvan loman aikana;
– – .”
B Kansallinen oikeus
9. Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder (liittovaltion ja osavaltioiden eläkekassa, jäljempänä VBL) on julkisoikeudellinen yksikkö, joka on Bundesministerium der Finanzenin (liittovaltion valtiovarainministeriö) valvonnassa oleva erillinen oikeushenkilö.
10. Sen säännöissä, sellaisina kuin ne olivat voimassa 31.12.2000,(5) annettiin työntekijöille, jotka eivät ole virkamiehiä ja jotka julkishallinnon työnantajat ovat ottaneet palvelukseensa, oikeus vakuutuksesta maksettavaan eläkkeeseen lakisääteisen lisäturvajärjestelmän perusteella siitä hetkestä lähtien, jolloin vakuutustapahtuma tapahtuu eli kun normaali eläkeikä saavutetaan (37 §:n 1 momentin b kohta).
11. Määrä vahvistetaan 44 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen a kohdassa, jonka sanamuoto on seuraava:
”Kuukausittain suoritettavana vakuutuksesta maksettavana eläkkeenä maksetaan – – 0,03125 prosenttia niistä lisäeläkejärjestelmän maksujen määräytymisperusteena olevien palkkojen summasta, joista on suoritettu maksuja 31.12.1977 ja vakuutuksesta maksettavan eläkkeen alkamisen välisenä aikana (62 §).”
12. Järjestelmän rahoittamiseksi tarvittavien maksujen osalta 29 §:ssä todetaan seuraavaa:
”1. Työnantajan on suoritettava kuukausittain maksu, jonka määrä lasketaan 76 §:ssä vahvistetun maksukannan mukaisesti maksujen määräytymisperusteena olevasta lisäeläkejärjestelmän maksujen perusteena olevasta vakuutetun palkasta (7 momentti), johon luetaan mukaan lakisääteisesti vakuutetulta 76 §:n 1a momentin nojalla peritty maksu.
– –
7. Jollei jäljempänä toisin säädetä, palkka, jonka perusteella maksut määräytyvät, on tietyltä ajanjaksolta maksettu veronalainen ansiotulo, sellaisena kuin se määräytyy maksujen suorittamisesta lakisääteiseen eläkejärjestelmään annettujen säännösten mukaisesti. – – ”
II Tosiseikasto ja pääasian taustalla oleva riita
13. Mayer, joka työskentelee tällä hetkellä itsenäisenä asianajajana, työskenteli 1.1.1990 ja 30.9.1999 toimihenkilönä Bundesland Rheinland-Pfalzin (Rheinland-Pfalzin osavaltio) palveluksessa ja kuului lakisääteisen vakuutuksen perusteella VBL:ään.
14. Kun hänen kaksi lastaan syntyivät, hän käytti lakisääteistä äitiysturvajärjestelmää(6) ajanjaksoina 16.12.1992–5.4.1993 ja 17.1.–22.4.1994, jolloin hänellä oli oikeus saada
a) valtion maksamaa äitiysrahaa(7) ja
b) työnantajan maksama lisäosa, jonka määrä vastaa viimeksi saadun nettopalkan ja valtion maksaman äitiyspäivärahan erotusta.(8)
Lisä on verovapaa.(9)
15. Edellä mainittuina ajanjaksoina Mayer ei saanut mitään suoritusta, jonka osalta työnantajan olisi pitänyt suorittaa kuukausittaisia maksuja VBL:n sääntöjen 29 §:n 1 momentin mukaisesti, minkä vuoksi tätä aikaa ei oteta huomioon määritettäessä hänen vakuutukseen perustuvia eläkeoikeuksiaan.
16. Mayer saattoi asian maansa tuomioistuinten käsiteltäväksi, jotta nämä ajanjaksot otettaisiin huomioon, mutta vaatimus hylättiin.
III Ennakkoratkaisukysymykset
17. Koska asiassa tehtyä valitusta käsittelevä Bundesgerichtshof katsoo, että valittajan vaatima oikeus ei perustu kansallisiin säännöksiin vaan riippuu yhteisön oikeuden eri oikeussääntöjen tulkinnasta, se on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Ovatko nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisen lisäeläkejärjestelmän säännöt ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 141 artikla) ja/tai direktiivin 92/85/ETY 11 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja direktiivin 86/378/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/97/EY, 6 artiklan 1 kohdan g alakohdan kanssa, kun näiden sääntöjen mukaan naispuoliselle työntekijälle ei kerry hänen lakisääteisen äitiyslomansa ajalta (tässä 16.12.1992–5.4.1993 ja 17.1.–22.4.1994) oikeutta eläkkeeseen, joka maksettaisiin hänelle kuukausittain vakuutuksesta siinä tapauksessa, että hän jää ennenaikaisesti pakollisen eläkevakuutusjärjestelmän ulkopuolelle vakuutustapahtuman (eläkeikä, työkyvyttömyys) toteuduttua, koska tällaisten eläkeoikeuksien kertyminen riippuu siitä, että työntekijä saa kulloiseltakin ajanjaksolta veronalaista ansiotuloa, mutta naispuoliselle työntekijälle äitiysloman aikana maksettavia etuuksia ei kansallisen lainsäädännön mukaan pidetä veronalaisena ansiotulona?
2) Päteekö tämä erityisesti, kun otetaan huomioon, että vakuutuksesta maksettavan eläkkeen tarkoituksena ei – toisin kuin työeläkkeen, joka maksetaan vakuutustapahtuman tapahtuessa silloin, kun lakisääteinen vakuutus on voimassa – ole työntekijän turvaaminen vanhuuden ja työkyvyttömyyden varalta, vaan se on tarkoitettu vastineeksi hänen osaltaan lakisääteisen vakuutuksen aikana suoritetuista maksuista?”
IV Asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa
18. Asiassa ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia VBL ja komissio. Mayer ei ole esittänyt huomautuksia, koska ne olisivat olleet olennaisilta osin samat kuin ne, jotka on esitetty ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen välipäätöksen perusteluissa.
19. VBL väittää, että lisäeläkejärjestelmää koskevat säännökset, joiden mukaan äitiysturvakausia ei oteta huomioon, ovat yhteisön oikeuden mukaisia. Tämän etuuden tarkoitus on erilainen, koska se poikkeaa etuuksista, joita myönnetään eläkkeelle jäämisen tai työkyvyttömyyden yhteydessä, sillä työntekijälle maksetaan edelleen vastiketta, joka perustuu hänen työuransa aikana suoritettuihin maksuihin.
Koska eläke ei näin ollen johdu direktiivissä 92/85 tarkoitetusta työsuhteesta, sitä koskeva sääntely vaikuttaa epäilyksettä yhteisön oikeuden mukaiselta. Lisäksi VBL huomauttaa, että jäsenvaltioille tämän säännöksen täytäntöönpanemiseksi asetettu määräaika ei ollut vielä päättynyt tosiseikkojen tapahtuma-aikana.
Toisaalta VBL katsoo, että direktiiviä 86/378 ei voida soveltaa, koska sillä pyritään toteuttamaan tasa-arvoisen kohtelun periaate ammatillisissa sosiaaliturvajärjestelmissä, joihin nyt käsiteltävä järjestelmä ei kuulu.
Lopuksi se väittää, että kyseinen etuus ei kuulu perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan.
20. Komissio katsoo, että on yhteisön oikeusjärjestyksen vastaista asettaa eläkkeen maksamisen edellytykseksi se, että asianomaiselle maksetaan äitiyslomien aikana lakisääteiseen lisäturvajärjestelmään kuuluvaa palkkaa.
Se arvioi erityisesti, että järjestelmä ei ole yhteensopiva direktiivin 92/85 11 artiklan 2 kohdan a alakohdan kanssa, kun kyseistä säännöstä luetaan yhdessä saman direktiivin 8 artiklan 1 kohdan kanssa, jota sovelletaan myös täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä edeltäviin äitiysturvakausiin.
Mikäli näin ei katsottaisi, esteenä olisi direktiivin 86/378 6 artiklan 1 kohdan g alakohta.
Näin ollen sen mielestä on tarpeetonta tutkia perustamissopimuksen 119 artiklaa.
21. Oikeudenkäynnin kirjallisen vaiheen päätyttyä 22.6.2004 pidetyssä istunnossa sovittiin siitä, että suullista käsittelyä ei järjestetä, mikäli pääasian oikeudenkäynnin asianosaiset eivät sitä vaatisi 5.7.2004 päättyväksi ilmoitettuun määräaikaan mennessä. Koska suullista käsittelyä ei vaadittu, asia oli valmis ratkaisuehdotuksen antamista varten.
V Sovellettavan yhteisön lainsäädännön rajaaminen
22. Ennakkoratkaisukysymykset on mielestäni ratkaistava perustamissopimuksen 119 artiklan perusteella.
23. Tässä tapauksessa yhtyvät kaksi asia-aluetta: raskaana olevia työntekijöitä koskeva alue ja työsuhteesta johtuvia etuuksia koskeva alue.
24. Mikäli tarkastelu keskitetään siihen seikkaan, että Mayerin äitiysturva-ajanjaksojen huomioon ottaminen on evätty, on sovellettava direktiivin 92/85 11 artiklan 2 kohtaa.
25. Mikäli sen sijaan korostetaan niitä vaikutuksia, joita on ollut vakuutuksesta maksettavan eläkkeen vahvistamisella lisäturvajärjestelmän yhteydessä, on asianmukaisempaa soveltaa direktiiviin 86/378 sisältyvää sääntelyä.
26. Molemmat seikat ovat läheisessä yhteydessä toisiinsa, ja niiden erottaminen on vaikeaa, mistä syystä ei ole syytä asettaa toista etusijalle sen erityisluonteen vuoksi, kuten komissio menettelee direktiivin 92/85 osalta.(10) Nämä säädökset eivät ole toisiaan poissulkevia vaan täydentäviä, vaikka ne vaikuttavatkin samaan alaan.
27. Miksi pitäisi asettaa etusijalle säädös, jonka tarkoituksena on ”panna täytäntöön toimenpiteet, joilla edistetään raskaana olevien, äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamista työssä”(11) eikä ”toteuttaa ammatillisissa sosiaaliturvajärjestelmissä miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaate”? Tai päinvastoin.
28. Mielestäni yhtymäkohtana on perustamissopimuksen 119 artikla, jossa määrätään saman palkan maksamisesta samasta työstä molemmille sukupuolille.
29. Tämän yhteisön primäärilainsäädännön määräyksen perusteella voidaan tarkastella ennakkoratkaisukysymyksiä kokonaisvaltaisesti ja välttää hankaluudet, jotka liittyvät aineelliselta soveltamisalaltaan väistämättä rajoitettuun tarkasteluun, jos jompikumpi mainituista direktiiveistä asetetaan etusijalle.(12) Yhteisöjen tuomioistuinkin on todennut, että kyseistä määräystä sovelletaan ”kaikkiin syrjinnän muotoihin, jotka voidaan todeta pelkkien edellä mainitussa artiklassa tarkoitettujen samaa palkkaa ja samaa työtä koskevien kriteerien avulla, ilman että näitä kriteereitä määrittäviä yhteisön omia tai kansallisia toimenpiteitä tarvitaan näiden kriteerien soveltamiseksi”.(13)
VI Ennakkoratkaisukysymysten tutkiminen
30. Kun otetaan perustamissopimuksen 119 artikla yhteisön oikeuden mukaiseksi oikeusperustaksi, on tutkittava, sisältyykö kyseisen määräyksen soveltamisalaan VBL:n kuukausittain suorittama eläkevakuutusmaksu, ja mikäli näin on, onko kyseessä mahdollisesti kielletty syrjintä. Tässä tehtävässä ovat apuna yhteisöjen tuomioistuimen tästä artiklasta antamat ratkaisut(14) ja ratkaisut, jotka liittyvät miesten ja naisten tasa-arvoiseen kohteluun sekä palkan että muun kohtelun osalta tilanteissa, joissa tarkastelun kohteena ovat raskaana olevien tai synnyttäneiden työntekijöiden työhön liittyvät oikeudet.(15)
31. Näin ollen molempiin ennakkoratkaisukysymyksiin annetaan yhteinen vastaus, koska jälkimmäisellä kysymyksellä täsmennetään ensimmäistä eläkkeen tarkoituksen kannalta.
A Perustamissopimuksen 119 artikla
32. Miesten ja naisten samapalkkaisuus samassa työssä on tunnustettu vuodesta 1957 lähtien perustamissopimuksen 119 artiklassa.(16) Tällainen määräys ei ole kovin yleinen kansainvälisissä sopimuksissa. Se edustaa yhtäältä sosiaalista ihannetilaa ja ainakin välillistä keinoa yhdenmukaistaa työpolitiikka Euroopan yhteisössä. Toisaalta siinä vahvistetaan tietyn tuloksen saavuttamista koskeva velvollisuus,(17) ja taloudellinen ja sosiaalinen tavoite jo sellaisenaan. Sen sanamuoto perustuu Maailman työjärjestön yleissopimuksen 100‑1951 2 artiklaan.(18)
33. Ensimmäiseksi on selvitettävä, kuuluuko pääasian kohteena oleva vakuutuksesta maksettava eläke tutkittavassa artiklassa tarkoitetun käsitteen ”palkka” soveltamisalaan.
34. Palkan käsite on olennainen työsuhteen määrittämiseksi, sellaisena kuin se ymmärretään voimassa olevassa oikeudessa, vaikka on ollut aikoja, jolloin sen raja hyvästä sydämestä tai kiitollisuudesta ilmaiseksi suoritettuun työhön nähden ei ollut niin selvä. Esimerkiksi Don Quijote esitti Sancholle epäilyksensä siitä, että ”tällaiset aseenkantajat eivät koskaan toimi palkollisina vaan kiitollisuudesta”,(19) ja kysyi häneltä tämän jälkeen, että ”missä olet nähnyt tai mistä olet lukenut, että kukaan vaeltavan ritarin aseenkantaja olisi vaatinut isännältään joka kuukausi korvausta siitä, että hän palvelee tätä?”(20) Palkanmaksun varmuus antaa palvelujen suorittamiselle selvän kohteen ja tekee siitä sopimuksen.(21)
35. Yhteisöjen tuomioistuin on sisällyttänyt tähän käsitteeseen esimerkiksi kuljetuspalvelut, joita rautatieliikennealan yritys antoi työntekijöilleen eläkkeelle jäämisen yhteydessä ja jotka ulotettiin heidän perheenjäseniinsä, joten myös vanhojen työntekijöiden vanhempien piti saada niitä samoin edellytyksin;(22) yrityksen eläkejärjestelyt, jotka on otettu käyttöön työmarkkinaosapuolten tekemällä sopimuksella ja jotka työnantaja rahoittaa kokonaan tai osittain;(23) palkan maksun jatkumisen sairasloman aikana;(24) suoritukset, joita maksetaan taloudellisista syistä tapahtuvan irtisanomisen yhteydessä, samoin kuin eläkkeet, joita maksetaan yksityisistä järjestelmistä;(25) yritysneuvoston jäsenille maksetun korvauksen, johon sisältyy palkallinen vapaa tai ylityötuntien korvaaminen näiden jäsenten osallistuessa kursseille, joilla he saavat yritysneuvostossa toimimista varten tarpeellisia tietoja, vaikka he eivät näillä kursseilla hoidakaan työsopimustensa mukaisia tehtäviä;(26) tai oikeuden liittyä yrityksen eläkejärjestelmään.(27)
36. Yhteisöjen tuomioistuin on niin ikään katsonut, että etuudet, joita työnantaja maksaa lain tai työsopimuksen perusteella työntekijälle tämän äitiysloman ajalta, ovat perustamissopimuksen kyseisessä määräyksessä tarkoitettua palkkaa,(28) koska ne perustuvat työsuhteeseen, sillä arvioitaessa sitä, kuuluuko eläke työsuhteen käsitteen alaan, on käytettävä perusteena itse työtä.(29) Työsuhteen käsitteeseen kuuluvat toisin sanoen kaikki etuudet, jotka maksetaan rahana tai luontoisetuna, välittömästi tai tulevaisuudessa, jos työnantaja maksaa ne, suoraan tai välillisesti, työntekijälle hänen suorittamastaan työstä,(30) mutta eivät mahdolliset lisämaksut, joita työntekijät maksavat vapaaehtoisesti saadakseen lisäetuuksia.(31)
37. Nyt käsiteltävä vakuutuksesta maksettava eläke perustuu lakisääteiseen lisäturvajärjestelmään(32) ja koostuu maksuista, joita suoritetaan työsuhteen perusteella. Näiden ominaispiirteiden perusteella tämä eläke voidaan sisällyttää perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan, vaikka sen tarkoituksena ei ole vakuuttaminen vanhuuden tai työkyvyttömyyden varalle, vaan antaa työntekijälle, jonka työsuhde on päättynyt, työsuhteen voimassaolon aikana saatuja tuloja vastaava suoritus.
38. Se, että työntekijät ovat 1.1.1999 alkaen osallistuneet rahoitukseen, ei ole edellä esitetyn esteenä. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että tämä seikka ei estä mainitun määräyksen soveltamista.(33) Bundesgerichtshofissa vireillä olevassa oikeudenkäynnissä ei myöskään käsitellä suorituksia, jotka olisi maksettu tämän päivämäärän jälkeen.
B Samapalkkaisuusperiaate
39. Koska kyseessä on palkka, johon sovelletaan miespuolisten ja naispuolisten tasa-arvoisen kohtelun periaatetta, on selvitettävä, onko tätä periaatetta noudatettu, ja tutkittava merkkejä sen mahdollisesta loukkaamisesta.
40. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan syrjintää on erilaisten sääntöjen soveltaminen samankaltaisissa tilanteissa tai saman säännön soveltaminen erilaisissa tilanteissa.(34) Arvioitaessa syrjinnän olemassaoloa on tutkittava, vaikuttaako riidanalaisen säännöksen kaltainen säännös epäedullisemmalla tavalla naispuolisiin kuin miespuolisiin työntekijöihin,(35) jolloin ei voida unohtaa sitä, että samapalkkaisuuden periaate, kuten syrjintäkiellon yleinen periaatekin, edellyttää, että miespuoliset ja naispuoliset työntekijät, joihin tätä periaatetta sovelletaan, ovat toisiinsa verrattavassa tilanteessa.(36) Sallittua ei ole myöskään välillinen syrjintä, jota tapahtuu esimerkiksi silloin, kun neutraalisti muotoiltu kansallinen toimenpide asettaa tosiasiassa huonompaan asemaan paljon suuremman määrän naisia kuin miehiä.(37)
41. Yhteisöjen tuomioistuin on samoin täsmentänyt, että kansallisen lain mukaisella äitiyslomalla olevat naiset ovat erityistilanteessa, jossa heille on annettava erityissuojelua mutta jota ei voida rinnastaa sellaisen miehen tai naisen tilanteeseen, joka tosiasiallisesti käy työssä, joten he eivät voi vaatia, että heidän palkkansa olisi pysyttävä samana koko loman ajan.(38)
42. Riidanalaisella eläkevakuutuksella pyritään kompensoimaan aikaisemmin maksettuja määriä.(39) Koska vakuutusmaksuja ei ole kuitenkaan äitiysturvakausien aikana maksettu lakisääteiseen lisäturvajärjestelmään, maksamatta jätettyjä määriä ei palauteta.
43. Sillä ei ole kuitenkaan merkitystä, otetaanko nämä lomat huomioon eläkettä arvioitaessa; ratkaisevaa on se, että saadaan sellaista palkkaa, joka estää tämän. Ero ei siten ole siinä, saadaanko suurempaa vai pienempää eläkettä vakuutusajan perusteella – se on seuraus – vaan siinä, että saadut palkat eivät luo velvoitetta maksaa etuuden saamista varten välttämättömiä suorituksia – tämä on syy.
44. Merkitseekö tämä jälkimmäinen seikka perustamissopimuksen 119 artiklassa tarkoitettua syrjivää kohtelua?
45. On katsottava, että erilainen kohtelu ei johdu äitiydestä,(40) vaan siitä, että äitiysturvakauden aikana saatujen palkkojen osalta ei suoriteta maksuja, ja näin ollen siitä, että vastaavia maksuja ei palauteta. Samalla tavoin tapahtuu silloin, kun työntekijä on sairaslomalla, sillä tietystä ajankohdasta lähtien työnantajan maksamat lisät eivät myöskään enää ole palkkaa, johon sovellettaisiin lakisääteistä lisäturvajärjestelmää.(41)
46. Viimeksi mainittua perustetta sovelletaan kuitenkin erotuksetta miespuolisiin ja naispuolisiin työntekijöihin, kun äitiysturvaa kykenevät käyttämään yksinomaan naiset.(42) Kuten oikeuskäytännössäkin on katsottu, heidän tilanteensa nimenomaan tämän loman aikana ei ole verrattavissa sairauslomalla olevan tilanteeseen.(43) Tarkoituksena on yhtäältä naisen raskaudenaikaisen ja sen jälkeisen biologisen tilan ja toisaalta naisen ja lapsen välillä raskauden ja synnytyksen jälkeen vallitsevan erityisen suhteen suojeleminen.(44)
47. VBL:n sääntöjen mukaisessa järjestelmässä äitiyslomalla olevat naispuoliset työntekijät saavat pienempää palkkaa – vakuutuksesta maksettava eläke, jonka he saavat työuransa päätyttyä – koska heihin sovelletaan sääntöä, jossa heidän tilanteensa rinnastetaan muihin erilaisiin tilanteisiin.
48. Tämä palkkaan liittyvä erilainen kohtelu ei ole perusteltavissa. Ei ole myöskään selvää, että näillä naispuolisilla työntekijöillä olisi ollut mahdollisuus maksaa vastaavat maksut välttääkseen vahingon. Tästä syystä on katsottava, että perustamissopimuksen 119 artiklaa on rikottu.
49. Jotta käsiteltäisiin muutamia väitteitä, joita tämän päätelmän seurauksista on esitetty, todettakoon lopuksi, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että se, että Saksan eläkekassaan sovelletaan vakuutuslaitoksena vakuutusoikeutta ja näin ollen tähän oikeuteen sisältyvää yhdenvertaisen kohtelun itsenäistä periaatetta, ja se, että jos eläkekassan vakuutuksia koskevat velvollisuudet kasvavat edellä mainitun määräyksen soveltamisen seurauksena, se saattaa ryhtyä toimiin tämän korotuksen kattamiseksi muun muassa korottamalla mahdollisesti myös kaikkien eläkekassan jäseninä olevien työntekijöiden vakuutusmaksuja, on kansallisen oikeuden perusteella ratkaistava kysymys.(45) Kansallisissa säännöksissä on myös säädettävä keinoista, joilla tarvittaessa estetään perusteettoman edun saaminen.
C Direktiivien 92/85 ja 86/378 soveltaminen
50. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on viitannut myös näiden yhteisön säädösten mahdolliseen tulkitsemiseen käsiteltävänään olevan riidan ratkaisemiseksi.
1.
Direktiivi 92/85
51. Direktiivin 92/85 ajallisesta soveltamisesta ennakkoratkaisupyynnön taustalla olevaan asiaan vallitsee epäilyksiä, koska äitiysturvakaudet sijoittuivat ajanjaksoon, jolloin kyseisen direktiivin saattamiselle osaksi kansallista oikeusjärjestystä asetettu määräaika ei ollut vielä päättynyt.(46)
52. Tämä ratkaistaan kuitenkin erottamalla käsitteellisesti toisistaan oikeudet, jotka oli tuona ajankohtana käytetty loppuun, ja oikeudet, joita ei ollut vielä käytetty loppuun. Ensin mainittuun tapaukseen sisältyisivät esimerkiksi 8 artiklasta johtuvat oikeudet, sillä kyseisessä artiklassa edellytetään jäsenvaltioiden toteuttavan tarpeelliset toimenpiteet varmistaakseen työntekijöille oikeuden vähintään 14 viikon pituiseen yhtämittaiseen äitiyslomaan: sillä ei olisi vaikutusta, onko loman syynä oleva seikka tapahtunut ennen direktiivin täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä.(47)
53. Kun tarkastellaan kyseisenä päivämääränä voimassa olleita työsopimuksen ”työhön liittyviä oikeuksia” koskevan 11 artiklan noudattamista sellaisen eläkevakuutuksen kannalta, johon liittyvä vakuutustapahtuma ei kuitenkaan ollut vielä tapahtunut, direktiivi olisi sovellettavissa.
54. Kansallisen tuomioistuimen esittämästä näkemyksestä huolimatta tässä ratkaisussa kunnioitetaan VBL:n ja sen jäseninä olevien yritysten luottamusta siihen, että ne eivät joudu maksamaan lisämaksuja menneisyyteen ajoittuvien oikeuksien vuoksi, koska niillä oli direktiivin julkaisemisesta lähtien tilaisuus tutustua sen sisältöön, sillä on kiistatonta, että se julkaistiin ennen kuin Mayer aloitti kumpaakaan äitiyslomistaan.
55. Direktiivin 11 artiklan 2 kohdassa taataan äitiyslomalla oleville työntekijöille heidän työhönsä liittyvät oikeudet – a alakohta –, joihin kuuluu oikeus saada eläkettä pakollisen lisäturvajärjestelmän mukaisesta vakuutuksesta. Järjestelmä, joka estää äitiysloman huomioon ottamista varten tarvittavien maksujen suorittamisen, on näin ollen tämän säännöksen vastainen.
56. Yhteisöjen tuomioistuin on arvioinut näin työnantajan kokonaan rahoittamaa työeläkejärjestelmää.(48) Vaikka myös työntekijät ovat 1.1.1999 lähtien suorittaneet maksuja, olen lisäksi Bundesgerichtshofin kanssa samaa mieltä siitä, että se ei estä tämän oikeuskäytännön noudattamista, kuten se ei estä myöskään perustamissopimuksen 119 artiklaa koskevan oikeuskäytännön noudattamista.(49)
57. Toisaalta direktiivissä suojellaan naispuolisia työntekijöitä äitiyslomista aiheutuvilta oikeudellisilta ja taloudellisilta haitoilta, jolloin on merkityksetöntä, että eläkevakuutuksella pyritään kompensoimaan aikaisemmin suoritettuja maksuja. Tosiasiallisesti tärkeää on välttää vahingon aiheutuminen näiden kausien aikana. On huomattava, että tässä yhteisön säännöksessä viitataan yleisesti työhön liittyviin oikeuksiin, ilman että tehtäisiin eroa tavoitellun päämäärän mukaan.
2.
Direktiivi 86/378
58. Tämän säädöksen ajallisen soveltamisen välttämättömyydestä ei ole epäilystä,(50) mutta kylläkin sen aineellisesta soveltamisalasta.
59. Direktiivillä pyritään toteuttamaan tasa-arvoisen kohtelun periaate ”ammatillisissa sosiaaliturvajärjestelmissä” (1 artikla), joilla tarkoitetaan järjestelmiä, ”joita direktiivi 79/7/ETY(51) ei koske ja joiden tarkoituksena on antaa palkansaajille ja itsenäisille ammatinharjoittajille yrityksessä tai yritysryhmässä, taloudellisen toiminnan alueella tai ammattialalla tai ammattialojen ryhmässä etuudet, jotka täydentävät lakisääteisiin sosiaaliturvajärjestelmiin kuuluvia etuuksia tai korvaavat ne, riippumatta siitä, onko näiden järjestelmien piiriin kuuluminen pakollista tai vapaaehtoista” (2 artiklan 1 kohta).
60. Kun otetaan huomioon nyt käsiteltävän lakisääteisen lisäturvajärjestelmän ominaispiirteet,(52) katson sen kuuluvan tämän yhteisön säädöksen aineelliseen soveltamisalaan, ilman että minkään 2 artiklan 2 kohdassa luetellun poikkeuksen soveltamisedellytykset täyttyisivät.
61. Tasa-arvoinen kohtelu merkitsee sitä, että 6 artiklan 1 kohdan g alakohdassa mainittujen säännösten kaltaiset säännökset eivät ole mahdollisia, koska ne merkitsevät oikeuksien pysymisen tai hankkimisen keskeytymistä lakisääteisten tai sopimuksissa määrättyjen äitiyslomien ajaksi, vaikka työnantaja maksaa niiltä palkkaa.
62. Näin ollen järjestelmä, jonka mukaan näitä päiviä ei voida ottaa huomioon tulevan eläkkeen määrää laskettaessa, on tämän säännöksen vastainen.
VII Ratkaisuehdotus
63. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Bundesgerichtshofin siviiliasioita käsittelevän IV jaoston esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Lakisääteisen lisäturvajärjestelmän säännöt, joiden nojalla työntekijälle ei makseta äitiysturvakausilta veronalaista palkkaa eikä näin ollen suoriteta myöskään maksuja, jotka työsuhteen päätyttyä kompensoidaan kuukausittain vakuutuksesta maksettavalla eläkkeellä, ovat ristiriidassa yhteisön oikeuden ja erityisesti perustamissopimuksen 119 artiklan kanssa.
(1) .
(2)
–	Toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä (kymmenes direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) 19 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/85/ETY (EYVL L 348, s. 1).
(3)
–	Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta ammatillisissa sosiaaliturvajärjestelmissä 24 päivänä heinäkuuta 1986 annettu neuvoston direktiivi 86/378/ETY (EYVL L 225, s. 40), sellaisena kuin se on muutettuna 20.12.1996 annetulla neuvoston direktiivillä 96/97/EY (EYVL L 46, s. 20).
(4)
–	Viittaan tähän artiklanumeroon enkä nykyiseen, koska kansallinen tuomioistuin käyttää yksinomaan sitä ennakkoratkaisukysymyksessään.
(5)
–	Uudet säännöt annettiin 1.1.2001, ja siinä yhteydessä aikaisempi järjestelmä korvattiin yrityseläkejärjestelmällä, joka perustuu ns. eläkepistejärjestelmään.
(6)
–	Mutterschutzgesetzissä (Saksan äitiysturvalaki) säädetään kuuden viikon suoja-ajasta ennen synnytystä ja kahdentoista viikon suoja-ajasta sen jälkeen.
(7)
– Mutterschutzgesetzin 13 §:n 2 momentti.
(8)
– Mutterschutzgesetzin 14 §:n 1 momentti.
(9)
– Einkommensteuergesetzin (Saksan tuloverolaki) 3 §:n 1 momentin d kohta.
(10)
–	Lisäksi direktiivin 86/378 5 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”tasa-arvoisen kohtelun periaate ei estä soveltamasta naisten suojelua äitiyden perusteella koskevia säännöksiä”.
(11)
–	Direktiivin 92/85 11 artiklassa tarkoitettujen työsopimukseen liittyvien oikeuksien säilyttäminen selittyy direktiivin johdanto-osan toiseksi viimeisen perustelukappaleen mukaan äitiyslomaa koskevien sääntöjen tehokkaalla vaikutuksella.
(12)
–	On otettava huomioon, että vaikka direktiivin 86/378 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa toistetaan perustamissopimuksen 119 artiklan sisältö, sen oikeudellisena perustana ovat 100 ja 235 artikla, ja direktiivi 92/85 perustuu perustamissopimuksen 118 a artiklaan.
(13)
–	Asia 96/80, Jenkins, tuomio 31.3.1981 (Kok. 1981, s. 911, Kok. Ep. VI, s. 53, 17 kohta) ja asia C‑262/88, Barber, tuomio 17.5.1990 (Kok. 1990, s. I‑1889, Kok. Ep. X, s. 425, 37 kohta).
(14)
–	Em. asiassa Barber annetun tuomion lisäksi mm. asia C‑200/91, Coloroll, tuomio 28.9.1994 (Kok. 1994, s. I‑4389, Kok. Ep. XVI, s. I‑91) ja asia C‑379/99, Menauer, tuomio 9.10.2001 (Kok. 2001, s. I‑7275); äskettäin yhdistetyt asiat C‑4/02 ja C‑5/02, Schönheit ja Becker, tuomio 23.10.2003 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa); asia C‑147/02, Alabaster, tuomio 30.3.2004 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja asia C‑220/02, Österreichischer Gewerkschaftsbund, tuomio 8.6.2004 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(15)
–	Esimerkkeinä voidaan mainita asia C‑177/88, Dekker, tuomio 8.11.1990 (Kok. 1990, s. I‑3491, Kok. Ep. X, s. 579); asia C‑179/88, Handels‑ og Kontorfunktionærernes Forbund, ”Hertz”, tuomio 8.11.1990 (Kok. 1990, s. I‑3979, Kok. Ep. X, s. 591); asia C‑421/92, Habermann-Beltermann, tuomio 5.5.1994 (Kok. 1994, s. I‑1657); asia C‑32/93, Webb, tuomio 14.7.1994 (Kok. 1994, s. I‑3567, Kok. Ep. XVI, s. I‑35); asia C‑342/93, Gillespie ym., tuomio 13.2.1996 (Kok. 1996, s. I‑475); asia C‑400/95, Larsson, tuomio 29.5.1997 (Kok. 1997, s. I‑2757); asia C‑136/95, Thibault, tuomio 30.4.1998 (Kok. 1998, s. I‑2011); asia C‑394/96, Brown, tuomio 30.6.1998 (Kok. 1998, s. I‑4185); asia C‑411/96, Boyle, tuomio 27.10.1998 (Kok. 1998, s. I‑6401) ja asia C‑66/96, Høj Pedersen, tuomio 19.11.1998 (Kok. 1998, s. I‑7327). Olen maininnut suurimman osan näistä asioista em. asiassa Boyle antamassani ratkaisuehdotuksessa (26 kohta).
(16)
–	Muistutettakoon, että Amsterdamin sopimuksessa on taattu miesten ja naisten tasa-arvoisuuden periaate ilmaisemalla se nimenomaisesti Euroopan yhteisön tavoitteissa, jotka sisältyvät perustamissopimuksen konsolidoidun tekstin 2 artiklaan, jonka mukaan ”yhteisön päämääränä on yhteismarkkinoiden toteuttamisella ja talous‑ ja rahaliiton perustamisella sekä 3 ja 4 artiklassa tarkoitetun yhteisen politiikan tai yhteisen toiminnan toteuttamisella edistää – – miesten ja naisten välistä tasa-arvoa – – ”. Se toistetaan 3 artiklaan otetun uuden kohdan lopussa, jonka mukaan toteuttaessaan tässä artiklassa tarkoitettua toimintaa yhteisö pyrkii poistamaan eriarvoisuutta miesten ja naisten välillä sekä edistämään miesten ja naisten välistä tasa-arvoa.
(17)
–	Em. asiassa Coloroll annetun tuomion 38 kohta.
(18)
–	Ellis, Evelyn, EC Sex Equality Law, 2. painos, col. Oxford EC Law Library, toim. Clarendon Press, Oxford, 1998, s. 62.
(19)
–	Suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa teoksesta M. de Cervantes, Don Quijote de la Mancha, toim. Martín Riquer, RBA editores, Barcelona, 1994, 1. osa, XX luku, s. 270.
(20)
–	Em. teos M. de Cervantes, 2. osa, XXVIII luku, s. 840.
(21)
–	Näin totesi unohtumattomasti äskettäin menehtynyt kunnianarvoisa espanjalainen professori, Alonso Olea, luennossa, jonka hän piti Leónin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa 23.1.1996 otsikolla Entre Don Quijote y Sancho, ¿relación laboral?
(22)
–	Asia 12/81, Garland, tuomio 9.2.1982 (Kok. 1982, s. 359).
(23)
–	Asia 170/84, Bilka, tuomio 13.5.1986 (Kok. 1986, s. 1607, Kok. Ep. VIII, s. 607).
(24)
–	Asia 171/88, Rinner-Kühn, tuomio 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2743).
(25)
–	Em. asiassa Barber annettu tuomio.
(26)
–	Asia C‑360/90, Bötel, tuomio 4.6.1992 (Kok. 1992, s. I‑3589, Kok. Ep. XII, s. I‑171).
(27)
–	Asia C‑57/93, Vroege, tuomio 28.9.1994 (Kok. 1994, I‑4541) ja asia C‑128/93, Fisscher, tuomio 28.9.1994 (Kok. 1994, s. I‑4583, Kok. Ep. XVI, s. I‑129).
(28)
–	Em. asiassa Gillespie ym. annetun tuomion 14 kohta; em. asiassa Boyle annetun tuomion 38 kohta ja em. asiassa Alabaster annetun tuomion 44 kohta.
(29)
–	Asia C‑7/93, Beune, tuomio 28.9.1994 (Kok. 1994, s. I‑4471, 43 kohta); asia C‑147/95, Evrenopoulos, tuomio 17.4.1997 (Kok. 1997, s. I‑2057, 19 kohta); asia C‑366/99, Griesmar, tuomio 29.11.2001 (Kok. 2001, s. I‑9383, 28 kohta); asia C‑351/00, Niemi, tuomio 12.9.2002 (Kok. 2002, s. I‑7007, 45 kohta) ja em. yhdistetyissä asioissa Schönheit ja Becker annetun tuomion 56 kohta.
(30)
–	Asia C‑152/91, Neath, tuomio 22.12.1993 (Kok. 1993, s. I‑6935, Kok. Ep. XIV, s. I-535, 28 kohta) sekä em. asiassa Garland annetun tuomion 5 kohta, em. asiassa Barber annetun tuomion 12 kohta ja em. asiassa Coloroll annetun tuomion 77 kohta.
(31)
–	Em. asiassa Coloroll annetun tuomion 90 kohta.
(32)
–	Näin toteaa Bundesgerichtshof ennakkoratkaisukysymyksen esittämistä koskevassa välipäätöksessään (perustelujen II.2.b.bb kohta).
(33)
–	Em. asiassa Coloroll annettu tuomio, jonka 88 kohdassa todetaan, että se, maksaako työnantaja vai työntekijät maksut, ei vaikuta millään tavoin ammatillisiin eläkejärjestelmiin sovellettavaan palkan käsitteeseen, sillä näissä järjestelmissä on rahoituslähteistä riippumatta noudatettava tasa‑arvoisen kohtelun periaatetta kokonaisuudessaan.
(34)
–	Asia C‑279/93, Schumacker, tuomio 14.2.1995 (Kok. 1995, s. I‑225, 30 kohta) sekä em. asiassa Gillespie ym. annetun tuomion 16 kohta ja asiassa Boyle annetun tuomion 39 kohta.
(35)
–	Asia C‑167/97, Seymour-Smith ja Pérez, tuomio 9.2.1999 (Kok. 1999, s. I‑623, 58 kohta) sekä em. yhdistetyissä asioissa Schönheit ja Becker annetun tuomion 69 kohta.
(36)
–	Asia C‑218/98, Abdoulaye ym., tuomio 16.9.1999 (Kok. 1999, s. I‑723, 16 kohta) ja em. asiassa Griesmar annetun tuomion 39 kohta.
(37)
–	Asia C‑1/95, Gerster, tuomio 2.10.1997 (Kok. 1997, s. I‑5253, 30 kohta); asia C‑100/95, Kording, tuomio 2.10.1997 (Kok. 1997, s. I‑5289, 16 kohta) ja em. asiassa Boyle annetun tuomion 76 kohta.
(38)
–	Em. asiassa Gillespie ym. annetun tuomion 17 ja 20 kohta ja em. asiassa Alabaster annetun tuomion 46 kohta.
(39)
–	Näin toteaa myös Bundesgerichtshof kysymyksen esittäessään (perustelujen II.2.b.bb kohta ja II.3.a.aa kohta).
(40)
–	Tai, mikäli tämä seikka jätetään huomiotta, sukupuolesta.
(41)
–	Tämä ilmenee VBL:n sääntöjen 44 §:stä ja sitä seuraavista pykälistä, luettuna yhdessä 29 §:n 7 momentin kanssa. Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 10 ja 11 kohta.
(42)
–	Bundesgerichtshofin kysymyksen yhteydessä esittämän toteamuksen mukaan (perustelujen II.2.b kohta), toisin kuin tapahtuu esimerkiksi lasten hoitovapaiden osalta, äitiysturvajaksot koskevat ainoastaan ja yksinomaan naispuolisia työntekijöitä.
(43)
–	Em. asiassa Boyle annetun tuomion 40 kohta.
(44)
–	Asia 184/83, Hofmann, tuomio 12.7.1984 (Kok. 1984, s. 3047, 25 kohta) sekä em. asiassa Thibault annetun tuomion 25 kohta ja em. asiassa Boyle annetun tuomion 41 kohta.
(45)
–	Em. asiassa Menauer annetun tuomion 25–27 kohta ja em. asiassa Coloroll annetun tuomion 42 ja 43 kohta.
(46)
–	Kuten olen 13 kohdassa todennut, ajanjaksot olivat 16.12.1992–5.4.1993 ja 17.1.–22.4.1994 ja direktiivin täytäntöönpanolle asetettu määräaika päättyi 19.10.1994 eli kaksi vuotta sen antamisen jälkeen (14 artiklan 1 kohta).
(47)
–	En tutki sitä ongelmaa, mitä tapahtuisi, jos asianomainen henkilö olisi täytäntöönpanon määräajan päättyessä äitiyslomalla, joka olisi lyhyempi kuin direktiivissä säädetty.
(48)
–	Em. asiassa Boyle annetun tuomion 82 kohta. Tuomion 85 kohdassa todetaan, että ”eläkeoikeuden kertymisen ehdoksi direktiivin 92/85/ETY 8 artiklassa tarkoitetun äitiysloman aikana ei siten voida asettaa työeläkejärjestelmässä sitä, että nainen saa samalta ajalta työsopimuksensa mukaista palkkaa”.
(49)
–	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 38 kohta.
(50)
–	Direktiivin 86/378/ETY muuttamisesta 20 päivänä joulukuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/97/EY (EYVL L 46, s. 20) 2 artiklassa säädetään, että ”kaikkien tämän direktiivin palkansaajia koskevien täytäntöönpanotoimenpiteiden on käsitettävä kaikki etuudet, jotka on myönnetty 17 päivän toukokuuta 1990 jälkeisiltä työssäolokausilta, ja niitä on sovellettava takautuvasti tästä päivämäärästä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta niitä työntekijöitä tai heidän edunsaajiaan koskevia säännöksiä, jotka ovat ennen tätä päivämäärää panneet vireille oikeudenkäyntimenettelyn tai esittäneet sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisen vastaavan vaatimuksen”.
(51)
–	Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annettu neuvoston direktiivi 79/7/ETY (EYVL 1979, L 6, s. 24).
(52)
–	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 8–11 kohta.