62022CJ0151
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
21 päivänä syyskuuta 2023 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Yhteinen turvapaikkapolitiikka – Pakolaisaseman saamisen edellytykset – Direktiivi 2011/95/EU – 10 artiklan 1 kohdan e alakohta ja 2 kohta – Vainon syyt – Poliittinen mielipide – Käsite – Vastaanottavassa jäsenvaltiossa esitetyt poliittiset mielipiteet – 4 artikla – Sen arvioiminen, onko olemassa perusteltu pelko joutua vainotuksi näiden poliittisten mielipiteiden vuoksi
Asiassa C‑151/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Raad van State (ylin hallintotuomioistuin, Alankomaat) on esittänyt 16.2.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 2.3.2022, saadakseen ennakkoratkaisun asioissa
S ja
A
vastaan
Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie,
joissa asian käsittelyyn osallistuu
Yhdistyneiden Kansakuntien pakolaisasiain päävaltuutettu (UNHCR),
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Jürimäe sekä tuomarit M. Safjan, N. Piçarra (esittelevä tuomari), N. Jääskinen ja M. Gavalec,
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
S, edustajanaan M. M. J. van Zantvoort, advocate,
–
Yhdistyneiden Kansakuntien pakolaisasiain päävaltuutettu (UNHCR), asiamiehenään C. J. Ullersma, advocate,
–
Alankomaiden hallitus, asiamiehinään M. K. Bulterman ja A. Hanje,
–
Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller ja A. Hoesch,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään A. Azéma ja F. Wilman,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9) 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty kahdessa asiassa, joista ensimmäisessä asianosaisina ovat S ja Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (turvallisuus- ja oikeusasioista vastaava valtiosihteeri, Alankomaat; jäljempänä valtiosihteeri) ja jälkimmäisessä A ja valtiosihteeri ja joissa on kyse siitä, ettei valtiosihteeri ole myöntänyt kyseisille henkilöille pakolaisasemaa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
3
Pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen, joka allekirjoitettiin Genevessä 28.7.1951 ja joka tuli voimaan 22.4.1954 (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, osa 189, s. 150, nro 2545 (1954)), sellaisena kuin se on täydennettynä New Yorkissa 31.1.1967 tehdyllä ja 4.10.1967 voimaan tulleella pakolaisten oikeusasemaa koskevalla pöytäkirjalla (jäljempänä Geneven yleissopimus), 1 artiklan A kohdan 2 alakohdan ensimmäisessä alakohdassa määrätään, että ”pakolaisella” tarkoitetaan jokaista henkilöä, jolla ”on perusteltua aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi rodun, uskonnon, kansallisuuden, tiettyyn yhteiskuntaluokkaan kuulumisen tai poliittisen mielipiteen johdosta [ja joka] oleskelee kotimaansa ulkopuolella ja on kykenemätön tai sellaisen pelon johdosta haluton turvautumaan sanotun maan suojaan”.
Unionin oikeus
4
Direktiivin 2011/95 johdanto-osan 4, 12 ja 16 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(4)
[28.7.1951 Genevessä allekirjoitettu pakolaisten oikeusasemaa koskeva] yleissopimus ja pöytäkirja ovat pakolaisten suojelua koskevan kansainvälisen oikeudellisen järjestelmän kulmakivi.
– –
(12)
Tämän direktiivin päätavoitteena on toisaalta varmistaa se, että jäsenvaltioissa sovelletaan yhteisiä perusteita kansainvälistä suojelua todella tarvitsevien henkilöiden yksilöimiseen, ja toisaalta se, että nämä henkilöt saavat vähimmäistason mukaiset edut kaikissa jäsenvaltioissa.
– –
(16)
Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet. Tällä direktiivillä pyritään erityisesti varmistamaan ihmisarvon kunnioitus sekä turvapaikanhakijoiden ja heidän mukanaan tulevien perheenjäsenten oikeus turvapaikkaan ja edistämään Euroopan unionin perusoikeuskirjan 1, 7, 11, 14, 15, 16, 18, 21, 24, 34 ja 35 artiklan soveltamista, ja se olisi näin ollen pantava täytäntöön niiden mukaisesti.”
5
Direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
d)
’pakolaisella’ kolmannen maan kansalaista, jolla on perusteltua aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi rodun, uskonnon, kansallisuuden, poliittisten mielipiteiden tai tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumisen vuoksi ja joka oleskelee kansalaisuusmaansa ulkopuolella ja on kykenemätön tai sellaisen pelon johdosta haluton turvautumaan sanotun maan suojaan, ja kansalaisuudetonta henkilöä, joka oleskelee entisen pysyvän asuinmaansa ulkopuolella edellä mainittujen seikkojen tähden ja on kykenemätön tai sanotun pelon vuoksi haluton palaamaan sinne ja jota 12 artikla ei koske;
e)
’pakolaisasemalla’ kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön tunnustamista pakolaiseksi jäsenvaltiossa;
– –
h)
’kansainvälistä suojelua koskevalla hakemuksella’ kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön esittämää pyyntöä saada suojelua jostakin jäsenvaltiosta, kun hakijan voidaan katsoa tarkoittavan pakolaisasemaa tai toissijaista suojeluasemaa ja kun hakija ei nimenomaisesti pyydä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jäävää muunlaista suojelua, jota voidaan pyytää erikseen;
i)
’hakijalla’ kolmannen maan kansalaista tai kansalaisuudetonta henkilöä, joka on tehnyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, josta ei vielä ole tehty lopullista päätöstä;
– –”
6
Direktiivin 4 artiklan, jonka otsikko on ”Tosiseikkojen ja olosuhteiden arviointi”, 3–5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”3.   Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen arviointi on suoritettava tapauskohtaisesti, ja se käsittää:
a)
kaikki alkuperämaahan silloin, kun jäsenvaltiot tekevät hakemusta koskevan päätöksen, liittyvät asiaan vaikuttavat tosiseikat, mukaan luettuina alkuperämaan lait ja asetukset ja tapa, jolla niitä sovelletaan;
b)
hakijan esittämät asiaan vaikuttavat lausumat ja asiakirjat, mukaan luettuina tiedot siitä, onko hakija joutunut tai voiko hän joutua vainotuksi – –
c)
hakijan asema ja henkilökohtaiset olosuhteet, kuten tausta, sukupuoli ja ikä, jotta voidaan arvioida, onko hakijan henkilökohtaisten olosuhteiden perusteella niitä tekoja, joiden kohteeksi hakija on joutunut tai voisi joutua, pidettävä vainona – –
d)
onko hakijan alkuperämaasta lähtemisen jälkeen toteuttamien toimien ainoana tai tärkeimpänä tarkoituksena ollut luoda edellytykset kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tekemiselle, sen arvioimiseksi, asettaisivatko nämä toimet kyseisen henkilön vaaraan joutua vainotuksi – –, jos hänet palautetaan tähän maahan;
– –
4.   Se seikka, että hakija on jo joutunut vainotuksi – – tai että häntä on suoraan uhattu vainolla – –, on vakava osoitus hakijan perustellusta pelosta joutua vainotuksi – –, jollei ole perusteltua syytä olettaa, ettei tämä vaino – – tule toistumaan.
5.   Vaikka jäsenvaltiot soveltavat periaatetta, jonka mukaan hakijan velvollisuutena on esittää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteluiksi tarvittavat seikat, ja vaikka joidenkin hakijan lausumien seikkojen tueksi ei olisi esitetty asiakirjoja tai muita todisteita, näitä seikkoja ei tarvitse todentaa, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
hakija on todella yrittänyt esittää näyttöä hakemuksensa tueksi;
b)
kaikki hakijan saatavissa olevat olennaiset seikat on esitetty ja muiden asiaan vaikuttavien seikkojen puuttumisesta on annettu tyydyttävä selitys;
c)
hakijan lausumia pidetään johdonmukaisina ja uskottavina eivätkä ne ole ristiriidassa hänen tapaukseensa liittyvien saatavilla olevien tapauskohtaisten ja yleisten tietojen kanssa;
– –
e)
hakija on todettu yleisesti uskottavaksi.”
7
Kyseisen direktiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Vainoa harjoittavia tai vakavaa haittaa aiheuttavia toimijoita voivat olla:
a)
valtio;
b)
valtiota tai huomattavaa osaa sen alueesta valvonnassaan pitävät puolueet tai järjestöt;
– –”
8
Direktiivin 2011/95 9 artiklassa vahvistetaan edellytykset, joilla jotakin tekoa voidaan pitää Geneven yleissopimuksen 1 artiklan A kohdassa tarkoitettuna vainoksi katsottavana tekona. Siihen sisältyy tässä tarkoituksessa luettelo, joka ei ole tyhjentävä, siitä, mitä vainoksi katsottavat teot voivat olla, ja siinä edellytetään, että näiden tekojen ja direktiivin 10 artiklassa mainittujen vainoamisen syiden välillä voidaan todeta yhteys.
9
Direktiivin 10 artiklassa, jonka otsikko on ”Vainon syyt”, säädetään seuraavaa:
”1.   Arvioidessaan vainon syitä jäsenvaltioiden on otettava huomioon seuraavat seikat:
– –
b)
uskonnon käsitteeseen kuuluvat erityisesti teistiset, ei-teistiset ja ateistiset uskomukset, osallistuminen yksityisesti tai julkisesti, yksin tai yhdessä muiden kanssa muodolliseen uskonnonharjoittamiseen tai siitä pidättäytyminen, muut uskonnolliset toimet tai mielipiteet tai uskontoon perustuva tai uskonnon määräämä henkilökohtainen tai ryhmän käyttäytyminen;
– –
d)
jotakin ryhmää pidetään tiettynä yhteiskunnallisena ryhmänä erityisesti, jos:
–
ryhmän jäsenet jakavat jonkin luontaisen ominaisuuden tai heillä on yhteinen tausta, jota ei voida muuttaa, tai heille on yhteistä sellainen ominaisuus tai usko, joka on niin keskeinen osa identiteettiä tai omaatuntoa, ettei heitä pitäisi vaatia luopumaan siitä, ja
– –
e)
poliittisen mielipiteen käsitteeseen kuuluu erityisesti se, että hakijalla on mielipiteitä, ajatuksia tai uskomuksia 6 artiklassa mainituista mahdollisista vainoa harjoittavista toimijoista ja niiden politiikoista tai menetelmistä, riippumatta siitä, onko hakija toiminut näiden mielipiteiden, ajatusten tai uskomusten mukaisesti.
2.   Arvioitaessa sitä, onko hakijan pelko joutua vainotuksi perusteltu, on asiaan vaikuttamatonta, onko hakijalla todellisuudessa niitä rotuun, uskontoon, kansallisuuteen taikka yhteiskunnalliseen tai poliittiseen ryhmään liittyviä piirteitä, jotka ovat johtaneet vainoon, jos vainon harjoittaja liittää kyseiset piirteet hakijaan.”
10
Direktiivin 13 artiklassa, jonka otsikko on ”Pakolaisaseman myöntäminen”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on myönnettävä pakolaisasema sellaiselle kolmannen maan kansalaiselle tai kansalaisuudettomalle henkilölle, joka II ja III luvun mukaisesti täyttää pakolaisaseman myöntämisen edellytykset.”
Alankomaiden oikeus
11
Ulkomaalaisasioista 2.3.2001 laaditun vuoden 2000 yleiskirjeen (Vreemdelingencirculaire 2000; Stcrt. 2001, nro 64), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, C2 osassa olevassa 3.2 kohdassa todetaan seuraavaa:
”– –
Poliittiset mielipiteet
Ulkomaalaiselle ei voida myöntää määräaikaista oleskelulupaa turvapaikkamenettelyssä pelkästään sen perusteella, ettei hän voi ilmaista poliittisia mielipiteitään alkuperämaassaan samalla tavalla kuin Alankomaissa – –
Arvioidessaan turvapaikkamenettelyssä myönnettävää määräaikaista oleskelulupaa koskevaa hakemusta [Immigratie- en Naturalisatiedienstin (IND) (maahanmuutto‑ ja kansalaisuusvirasto)] on otettava huomioon myös
a.
se, onko kyse keskeisistä poliittisista mielipiteistä. IND arvioi, ovatko nämä poliittiset mielipiteet ulkomaalaiselle erityisen merkityksellisiä hänen identiteettinsä tai omantuntonsa säilyttämiseksi
b.
se, millä tavoin ulkomaalainen on ilmaissut poliittiset mielipiteensä, riippumatta siitä, onko tämä toiminta tapahtunut hänen alkuperämaassaan, Alankomaissa vai muualla, ja se, miten hänen on paluunsa jälkeen tarkoitus ilmaista ne (edelleen)
c.
se, onko ulkomaalaisella ollut aikaisemmin ongelmia viranomaisten kanssa poliittisten mielipiteidensä johdosta
d.
se, johtaako se tapa, jolla hän on ilmaissut poliittiset mielipiteensä tai jolla hän haluaa ilmaista ne, jos hän palaa, ulkomaalaisasioista 18.12.2000 annetun vuoden 2000 määräyksen (Voorschrift Vreemdelingen 2000; Stcrt. 2001, nro 10) 3.36 §:ssä tarkoitettuihin vainoa merkitseviin toimiin, ja
e.
se, onko uskottavaa, että hänen aikaisemmin ilmaisemansa poliittiset mielipiteet ovat tulleet viranomaisten tietoon.
Jos kyse on keskeisistä poliittisista mielipiteistä, IND ei edellytä niistä pidättäytymistä, jos toiminta (jota ulkomaalainen suunnittelee) liittyy näihin keskeisiin poliittisiin mielipiteisiin. Jos kyse ei ole keskeisistä poliittisista mielipiteistä, IND edellyttää niistä pidättäytymistä.
IND arvioi, ovatko ulkomaalaisen osalta hänen alkuperämaahansa palatessaan näiden ilmaisujen tai näiden toimien, jotka ovat keskeisten poliittisten mielipiteiden välitön seuraus, johdosta toteutettavat toimenpiteet ja seuraamukset riittävän vakavia, jotta kyse voi olla vainosta.
Vaikka kyse ei ole keskeisistä poliittisista mielipiteistä, IND arvioi, onko ulkomaalaisen poliittinen toiminta tai hänen ilmaisemansa poliittiset mielipiteensä hänen alkuperämaassaan, Alankomaissa tai muualla tulleet viranomaisten tietoon tai tulevatko ne niiden tietoon ja oikeuttavatko ne tästä syystä riittävällä tavalla katsomaan, että ulkomaalaisen palatessa on olemassa perusteltu pelko joutua vainotuksi häneen liitettyjen poliittisten mielipiteiden vuoksi.
– –”
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
Ensimmäinen pääasia
12
S, joka on Sudanin kansalainen, tuli Alankomaihin 21.1.2012. Hän esitti neljännessä valtiosihteerille jättämässään turvapaikkahakemuksessaan, että jos hän palaa alkuperämaahansa, hän joutuu Sudanin viranomaisten vainon kohteeksi Alankomaissa yhtäältä Umma-puolueen, joka kuului Vapauden ja muutoksen voima ‑liittoutumaan ja joka on koordinoinut Sudanin vallankumousta vuonna 2019, ja toisaalta Darfur Vereniging Nederlandin (Darfurin alueen asioita Alankomaissa ajava järjestö) hyväksi harjoittamansa poliittisen toiminnan vuoksi.
13
S väitti myös osallistuneensa ainakin kymmeneen Alankomaissa Sudanin hallitusta vastaan järjestettyyn mielenosoitukseen, joiden aikana hän oli huutanut iskulauseita Sudanin hallintoa vastaan, antanut muille naisille tietoa Umma‑puolueen toiminnasta ja kehottanut näitä osallistumaan kyseisiin mielenosoituksiin, ja arvostelleensa Sudanin hallitusta Facebook- ja Twitter‑tileillään.
14
S ei ole väittänyt yhdessäkään turvapaikkahakemuksessaan, että hän olisi vielä Sudanissa ollessaan esittänyt poliittisia mielipiteitä, joiden johdosta hän olisi joutunut lähtemään kyseisestä maasta. Hän ei ole myöskään väittänyt, että hänen hänen lähtönsä jälkeen ilmaisemansa poliittiset mielipiteet olisivat tulleet Sudanin viranomaisten tietoon.
15
Valtiosihteeri hylkäsi 30.8.2019 tehdyllä päätöksellä S:n tekemän turvapaikkamenettelyssä myönnettävää määräaikaista oleskelulupaa koskevan hakemuksen katsomalla, että S:n Alankomaissa harjoittamastaan toiminnasta esittämien lausumien uskottavuudesta huolimatta tämä toiminta ei perustunut suojeltaviin poliittisiin mielipiteisiin. Valtiosihteerin mukaan S ei ollut yksilöinyt näitä mielipiteitä selkeästi, ilmoittanut, että niillä on hänelle keskeistä merkitystä, eikä tarkentanut, mitä konkreettisia toimia hän aikoi tulevaisuudessa toteuttaa näiden mielipiteiden johdosta.
16
Rechtbank Den Haag (Haagin alioikeus, Alankomaat) hyväksyi 20.5.2020 antamallaan tuomiolla S:n nostaman kanteen ja kumosi kyseisen päätöksen katsomalla, että asianomainen oli osoittanut riittävällä tavalla, että hänellä on direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettuja poliittisia mielipiteitä. Kyseisen tuomioistuimen mukaan kysymystä siitä, onko kyseisiä mielipiteitä suojeltava, on arvioitava Yhdistyneiden Kansakuntien pakolaisasiain päävaltuutetun (UNHCR) laatiman Pakolaisaseman määrittämisen menettelyistä ja perusteista pakolaisten oikeudellista asemaa koskevien vuoden 1951 yleissopimuksen ja vuoden 1967 pöytäkirjan mukaisesti tehdyn käsikirjan, sellaisena kuin se on julkaistuna uudelleen vuoden 2019 helmikuussa (HCR/1P/14/FRE/REV4; jäljempänä menettelyjä koskeva käsikirja), 80, 82 ja 86 kohdan valossa. Rechtbank Den Haag katsoi myös, että ulkomaalaisasioita koskevassa vuoden 2000 yleiskirjeessä esitetty kriteeri, jonka mukaan poliittisten mielipiteiden on oltava ”keskeisiä”, on epäselvä ja sekoittuu uskontoon perustuvaan vainon syyhyn sovellettaviin kriteereihin.
17
Valtiosihteeri haki kyseiseen tuomioon muutosta Raad van Statelta (ylin hallintotuomioistuin, Alankomaat), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja väitti, että ensimmäisen asteen tuomioistuin oli katsonut virheellisesti, että poliittisiin mielipiteisiin ja uskontoon perustuvat vainon syyt ovat luonteeltaan erilaisia. Kumpaakin syytä on näet arvioitava tarkastamalla, ovatko hakijan esiin tuomat mielipiteet tai uskomukset niin ratkaiseva osa hänen identiteettiään tai omaatuntoaan, ettei häntä voida vaatia luopumaan niistä tai salamaan ne, jos hän palaa alkuperämaahansa.
18
S, joka teki liitännäisvalituksen tämän tuomion 16 kohdassa mainitusta 20.5.2020 annetusta tuomiosta, moitti puolestaan ensimmäisen asteen tuomioistuinta siitä, että tämä oli katsonut, että niiden edellytysten arvioiminen, jotka hakijan on täytettävä, jotta hän voi saada pakolaisaseman, riippuu hänen poliittisten mielipiteidensä merkityksestä ja vahvuudesta. Direktiivissä 2011/95 ja menettelyjä koskevassa käsikirjassa ei hänen mukaansa vaadita, että nämä mielipiteet ovat ”keskeisiä”, jotta niitä voidaan suojella.
Toinen pääasia
19
A, joka on Sudanin kansalainen, tuli Alankomaihin 20.7.2011. Hän esitti toisessa turvapaikkahakemuksessaan, että jos hän palaa alkuperämaahansa, hän joutuu Sudanin viranomaisten vainon kohteeksi, koska hän on esittänyt Alankomaissa kriittisiä näkemyksiä Sudanin poliittisesta tilanteesta ja puolustanut Länsi-Darfurissa asuvan Al-Gimir‑heimon oikeuksia.
20
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että A:n ensimmäisessä turvapaikkahakemuksessaan esittämiä seikkoja sen osoittamiseksi, että hänet on ennen Sudanista lähtöään otettu kiinni ja häntä on kidutettu sen vuoksi, että hänen on epäilty liittyneen poliittiseen oppositiopuolueeseen, ei ole pidetty uskottavina. A on lisäksi tullut poliittisesti aktiiviseksi Alankomaissa vasta sen jälkeen, kun hänen ensimmäisen turvapaikkahakemuksensa oli hylätty.
21
Valtiosihteeri hylkäsi 18.6.2020 tehdyllä päätöksellä A:n tekemän turvapaikkamenettelyssä myönnettävää määräaikaista oleskelulupaa koskevan hakemuksen ja määräsi hänet maahantulokieltoon sillä perusteella, ettei hän ollut perustellut riittävällä tavalla sitä, että hänen toimintansa Alankomaissa perustui keskeisiin poliittisiin mielipiteisiin.
22
Rechtbank Den Haag hylkäsi 28.8.2020 annetulla tuomiolla A:n valtiosihteerin päätöksestä nostaman kanteen. Kyseinen tuomioistuin katsoi valtiosihteerin todenneen perustellusti, ettei se olettama ollut uskottava, jonka mukaan A:n Alankomaissa harjoittama poliittinen toiminta perustui keskeisiin poliittisiin mielipiteisiin. Rechtbank Den Haag korosti, että A ei ollut täsmentänyt niiden mielenosoitusten kohdetta, joihin hän oli osallistunut, eikä sitä, mihin hän oli pyrkinyt näihin mielenosoituksiin osallistuessaan.
23
A haki tähän tuomioon muutosta ja moitti ensimmäisen asteen tuomioistuinta siitä, ettei tämä ollut todennut muun muassa, ettei valtiosihteerin direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetun poliittisen mielipiteen käsitteen osalta omaksuma päätöskäytäntö ole yhdenmukainen. Kyseisestä direktiivistä ja menettelyjä koskevasta käsikirjasta ei A:n mukaan missään tapauksessa ilmene, että poliittisten mielipiteiden on oltava ”keskeisiä”, jotta niitä voidaan suojella.
24
Raad van State pohtii näissä kummassakin oikeusriidassa erityisesti, onko niin, että jotta kyseessä olevat mielipiteet voivat kuulua direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetun poliittisen mielipiteen käsitteen alaan tilanteessa, jossa hakija ei ole vielä ollut alkuperämaassaan mahdollisten vainoa harjoittavien toimijoiden kielteisen mielenkiinnon kohteena, niiden on oltava ”tietyn vahvuisia”. Kyseinen tuomioistuin pohtii myös, onko – ja missä määrin – tällaisella seikalla merkitystä arvioitaessa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteltavuutta.
25
Tässä tilanteessa Raad van State päätti näissä kummassakin pääasian oikeudenkäynnissä lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [direktiivin 2011/95] 10 artiklan 1 kohdan e alakohtaa tulkittava siten, että poliittisen mielipiteen perusteella tapahtuvaan vainoon voivat vedota myös hakijat, jotka kertovat vain, että heillä on poliittinen uskomus ja/tai että he ilmaisevat sitä ilman, että he ovat olleet alkuperämaassa oleskelun aikana ja vastaanottomaassa oleskelusta lähtien vainoa harjoittavan toimijan kielteisen huomion kohteena?
2)
Jos ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava myöntävästi eli poliittista uskomusta on pidettävä poliittisena mielipiteenä, mikä sija kyseisen poliittisen mielipiteen, ajatuksen tai uskomuksen vahvuudelle ja siitä johtuvien toimien merkitykselle ulkomaalaisen kannalta on annettava turvapaikkahakemuksen tutkimisessa ja arvioinnissa, toisin sanoen hakijan väitetyn vainotuksi joutumisen pelon realistisuuden tutkimisessa?
3)
Jos ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kieltävästi, onko kriteerinä silloin, että kyseisen poliittisen mielipiteen on oltava syvään iskostunut, ja jos näin ei ole, mikä on silloin sovellettava kriteeri ja miten sitä on sovellettava?
4)
Jos kriteerinä on, että poliittisen mielipiteen on oltava syvään iskostunut, voidaanko hakijan, joka ei osoita uskottavasti, että hänellä on syvään iskostunut poliittinen mielipide, olettaa luopuvan poliittisen mielipiteensä ilmaisemisesta alkuperämaahan paluun jälkeen välttääkseen herättämästä vainoa harjoittavan toimijan kielteistä huomiota?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen, kolmas ja neljäs kysymys
26
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä, kolmannella ja neljännellä kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, lähinnä, onko direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja 2 kohtaa tulkittava siten, että jotta hakijan, joka ei ole vielä ollut alkuperämaassaan mahdollisten vainoa harjoittavien toimijoiden kielteisen huomion kohteena, mielipiteet, ajatukset tai uskomukset voivat kuulua poliittisen mielipiteen käsitteen alaan, on riittävää, että hakija väittää, että hänellä on nämä mielipiteet, ajatukset tai uskomukset tai hän ilmaisee niitä.
27
Direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetään, että ”poliittisen mielipiteen käsitteeseen kuuluu erityisesti se, että hakijalla on mielipiteitä, ajatuksia tai uskomuksia 6 artiklassa mainituista mahdollisista vainoa harjoittavista toimijoista ja niiden politiikoista tai menetelmistä, riippumatta siitä, onko hakija toiminut näiden mielipiteiden, ajatusten tai uskomusten mukaisesti”. Direktiivin 10 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että ”arvioitaessa sitä, onko hakijan pelko joutua vainotuksi perusteltu, on asiaan vaikuttamatonta, onko hakijalla todellisuudessa niitä – – poliittiseen ryhmään liittyviä piirteitä, jotka ovat johtaneet vainoon, jos vainon harjoittaja liittää kyseiset piirteet hakijaan”.
28
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, jossa ei ole nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen säännöksen merkityksen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko Euroopan unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti. Tässä tulkinnassa on otettava huomioon paitsi säännöksen sanamuoto myös sen asiayhteys ja kyseessä olevalla säännöstöllä tavoiteltu päämäärä (tuomio 18.1.1984, Ekro, 327/82, EU:C:1984:11, 11 kohta ja tuomio 2.6.2022, T. N. ja N. N. (Ilmoitus perinnöstä luopumisesta), C‑617/20, EU:C:2022:426, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Ensimmäiseksi on todettava, että direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan ja 2 kohdan sanamuodostakin ilmenee, että poliittisen mielipiteen käsitettä on tulkittava laajasti. Tämä pätee siis ensinnäkin ilmaisun ”erityisesti” käyttämiseen lueteltaessa muutoin kuin tyhjentävästi ne seikat, joiden avulla kyseinen käsite voidaan tarkentaa. Tämän jälkeen mainitaan paitsi mielipiteet myös ajatukset ja uskomukset mahdollisista vainoa harjoittavista toimijoista ja niiden politiikoista tai menetelmistä ilman, että hakijan olisi välttämättä pitänyt toimia näiden mielipiteiden, ajatusten tai uskomusten mukaisesti. Lopuksi painotetaan sitä, miten mahdolliset vainoa harjoittavat toimijat käsittävät niiden poliittisen luonteen, eikä niinkään sitä, mitkä ovat hakijan henkilökohtaiset vaikuttimet (ks. vastaavasti tuomio 12.1.2023, Migracijos departamentas (Poliittiseen mielipiteeseen perustuvat vainon syyt), C‑280/21, EU:C:2023:13, 26 kohta).
30
Tästä seuraa, ettei mikään direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan ja 2 kohdan sanamuodossa viittaa tarkasteltavana olevasta kieliversiosta riippumatta siihen, että jotta mielipiteet, ajatukset tai uskomukset, jotka hakija väittää omaavansa tai joita hän väittää ilmaisevansa, voivat kuulua kyseisissä säännöksissä tarkoitetun poliittisen mielipiteen käsitteen alaan, hakijan on uskottava niihin siinä määrin tai niiden on oltava häneen niin syvään iskostuneita, ettei hän voisi alkuperämaahansa palatessaan luopua niiden ilmaisemisesta välttääkseen herättämästä mahdollisten vainoa harjoittavien toimijoiden kielteistä huomiota kyseisessä maassa.
31
Toiseksi on huomautettava, että tämä poliittisen mielipiteen käsitteen laaja tulkinta saa vahvistuksen siitä yleisestä asiayhteydestä, johon direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitettu poliittisen mielipiteen käsite kuuluu. Menettelyjä koskevaan käsikirjaan – johon on viitattava, koska se on erityisen merkityksellinen sen tehtävän vuoksi, joka pakolaisasiain päävaltuutetulle on osoitettu Geneven yleissopimuksessa (ks. vastaavasti tuomio 23.5.2019, Bilali, C‑720/17, EU:C:2019:448, 57 kohta) – sisältyvissä ohjaavissa periaatteissa korostetaan, että poliittisen mielipiteen käsite voi kattaa kaikki mielipiteet tai kysymykset, joihin liittyy valtion koneisto, hallitus, yhteiskunta tai politiikka, sen vahvuudesta tai sen hakijaan iskostumisesta riippumatta (ks. vastaavasti tuomio 12.1.2023, Migracijos departamentas (Poliittiseen mielipiteeseen perustuvat vainon syyt), C‑280/21, EU:C:2023:13, 27 kohta).
32
Direktiivin 2011/95 erityisen asiayhteyden osalta on huomautettava, että Geneven yleissopimuksen 1 artiklan A kohdan 2 alakohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti poliittiset mielipiteet ovat yksi direktiivin 2011/95 10 artiklassa luetelluista viidestä ”vainon syystä”, ja muita syitä ovat rotu, uskonto, kansallisuus ja tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuuluminen. Kukin näistä ”vainon syistä” on omana ja erillisenä käsitteenä määritelty itsenäisesti kyseisen 10 artiklan 1 kohdan viidessä alakohdassa.
33
Kun otetaan huomioon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset, on huomautettava erityisesti yhtäältä, että uskontoon liittyvällä vainon syyllä, josta säädetään 10 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, ja poliittisiin mielipiteisiin perustuvalla vainon syyllä, josta säädetään 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa, pyritään – kuten direktiivin 2011/95 johdanto-osan 16 perustelukappaleessa todetaan – edistämään sellaisten eri perusoikeuksien soveltamista, jotka poikkeavat toisistaan sisällöltään ja ulottuvuudeltaan. Ensimmäisessä tapauksessa kyse on ajatuksen, omantunnon ja uskonnon vapaudesta, joka taataan perusoikeuskirjan 10 artiklan 1 kohdassa. Jälkimmäisessä tapauksessa kyse on perusoikeuskirjan 11 artiklassa taatusta sananvapaudesta, joka sisältää mielipiteenvapauden sekä vapauden vastaanottaa ja levittää tietoja tai ajatuksia viranomaisten siihen puuttumatta ja alueellisista rajoista riippumatta. Tästä seuraa, että näitä kahta ”vainon syytä” ei lähtökohtaisesti saisi arvioida ottamatta huomioon tätä eroa.
34
Toisaalta on korostettava sitä, että ”sellainen ominaisuus tai usko, joka on niin keskeinen osa identiteettiä tai omaatuntoa, ettei [ryhmän jäseniä] pitäisi vaatia luopumaan siitä,” mainitaan yksinomaan direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettuun tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumiseen liittyvän vainon syyn osalta. Tällaista seikkaa koskeva vaatimus määriteltäessä kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitettua poliittisen mielipiteen käsitettä johtaisi siis siihen, että tälle viimeksi mainitulle käsitteelle annettavaa ulottuvuutta rajoitetaan perusteettomasti.
35
Kolmanneksi on todettava, että näissä säännöksissä tarkoitetun poliittisen mielipiteen käsitteen laaja tulkinta saa tukea mainitun direktiivin tavoitteesta, jona on erityisesti – kuten direktiivin johdanto-osan 12 perustelukappaleessa esitetään – kansainvälistä suojelua todella tarvitsevien henkilöiden yksilöiminen yhteisten perusteiden nojalla.
36
Kuten pakolaisasiain päävaltuutettu on kirjallisissa huomautuksissaan todennut, jopa siinä tilanteessa, jossa hakijan esiin tuomat poliittiset mielipiteet eivät ole tietyssä määrin uskottavia taikka ne eivät ole ”keskeisiä” tai kyseiseen hakijaan syvään iskostuneita, hakijaan voisi näet kohdistua hänen palatessaan alkuperämaahansa todellinen vaara joutua vainotuksi näiden poliittisten mielipiteiden tai sellaisten mielipiteiden vuoksi, jotka mahdolliset vainoa harjoittavat toimijat liittäisivät häneen kyseisessä maassa, kun otetaan huomion hakijan henkilökohtaiset olosuhteet ja kyseisen maan yleinen tilanne. Tältä kannalta katsoen edellä olevassa kohdassa mainitun tavoitteen toteutuminen voidaan varmistaa ainoastaan sillä, että poliittisen mielipiteen käsitettä vainon syynä tulkitaan laajasti.
37
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja 2 kohtaa on tulkittava siten, että jotta hakijan, joka ei ole vielä ollut alkuperämaassaan mahdollisten vainoa harjoittavien toimijoiden kielteisen huomion kohteena, mielipiteet, ajatukset tai uskomukset voivat kuulua poliittisen mielipiteen käsitteen alaan, on riittävää, että hakija väittää, että hänellä on nämä mielipiteet, ajatukset tai uskomukset tai että hän ilmaisee niitä. Tällä ei oteta ennalta kantaa sen arvioimiseen, onko hakijan pelko joutua vainotuksi tällaisten poliittisten mielipiteiden vuoksi perusteltu.
Toinen kysymys
38
SEUT 267 artiklan mukaisessa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuin voi joutua esittämään ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle kaikki unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, jotka saattavat olla hyödyllisiä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen arvioidessa käsiteltävänään olevaa asiaa, riippumatta siitä, onko ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viitannut niihin kysymyksissään. Unionin tuomioistuimen on poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon pääasian kohde (ks. vastaavasti tuomio 12.12.1990, SARPP, C‑241/89, EU:C:1990:459, 8 kohta ja tuomio 1.8.2022, TL (Tulkkauksen ja käännöksen puuttuminen), C‑242/22 PPU, EU:C:2022:611, 37 kohta).
39
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei viittaa toisessa kysymyksessään mihinkään täsmälliseen säännökseen. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee kuitenkin, että kyseinen tuomioistuin pyrkii määrittämään ne kriteerit, joilla arvioidaan direktiivin 2011/95 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettua vainon syytä. Tällaiseen arviointiin sovelletaan kyseisen direktiivin 4 artiklan säännöksiä, jotka koskevat tosiseikkojen ja olosuhteiden arviointia, ja tarkemmin sanottuna tämän 4 artiklan 3–5 kohdan säännöksiä.
40
Tämän perusteella on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2011/95 4 artiklan 3–5 kohtaa tulkittava siten, että arvioidakseen sitä, onko hakijan pelko joutua vainotuksi poliittisten mielipiteidensä vuoksi perusteltu, jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon se, miten uskottavia nämä mielipiteet ovat, ja erityisesti tarkastettava, ovatko nämä mielipiteet niin syvään iskostuneita hakijaan, ettei hakija voisi, jos hän palaa alkuperämaahansa, luopua niiden ilmaisemisesta, jolloin häneen kohdistuisi siis vaara joutua kyseisen direktiivin 9 artiklassa tarkoitettujen vainoksi katsottavien tekojen kohteeksi.
41
Tältä osin on huomautettava heti alkuun, että vaikka direktiivin 2011/95 4 artiklan säännöksiä voidaan soveltaa kaikkiin kansainvälistä suojelua koskeviin hakemuksiin niiden perusteeksi esitetyistä vainon syistä riippumatta, toimivaltaisten viranomaisten on mukautettava tapansa arvioida lausumia ja asiakirjanäyttöä tai muita todisteita kunkin kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten ryhmän ominaispiirteisiin perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksia kunnioittaen (tuomio 25.1.2018, F, C‑473/16, EU:C:2018:36, 36 kohta).
42
Direktiivin 2011/95 järjestelmässä sitä koskeva arviointi, onko hakijan pelko joutua vainotuksi kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdan e alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitettujen poliittisten mielipiteidensä vuoksi perusteltu, on direktiivin 4 artiklan 3 kohdan mukaan yksilöllinen ja se on suoritettava tapauskohtaisesti. Kun kansalliset toimivaltaiset viranomaiset suorittavat tällaisen arvioinnin, niiden on selvitettävä, muodostavatko todetut olosuhteet sellaisen uhan, että kyseessä oleva henkilö voi perustellusti pelätä henkilökohtaisen tilanteensa valossa tosiasiallisesti joutuvansa vainoksi katsottavien tekojen kohteeksi. Tämän selvityksen, joka on joka tapauksessa suoritettava huolellisesti ja varovaisesti, on perustuttava yksinomaan tosiseikkojen ja olosuhteiden konkreettiseen arviointiin erityisesti kyseisen direktiivin 4 artiklan 3–5 kohdassa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 5.9.2012, Y ja Z, C‑71/11 ja C‑99/11, EU:C:2012:518, 76 ja 77 kohta).
43
Direktiivin 2011/95 4 artiklan 3 kohdan a–e alakohdassa luetellaan seikat, jotka on tässä tarkoituksessa otettava huomioon ja joihin kuuluvat muun muassa kaikki hakijan alkuperämaahan silloin, kun jäsenvaltiot tekevät hakemusta koskevan päätöksen, liittyvät asiaan vaikuttavat tosiseikat; lausumat ja asiakirjat, joiden perusteella voidaan selvittää, onko hakija joutunut tai voiko hän joutua vainotuksi, sekä hakijan asema ja henkilökohtaiset olosuhteet. Direktiivin 4 artiklan 4 kohdassa täsmennetään, että se seikka, että hakija on jo joutunut vainotuksi tai että häntä on suoraan uhattu vainolla, on vakava osoitus hakijan perustellusta pelosta joutua vainotuksi, jollei ole perusteltua syytä olettaa, ettei tämä vaino tule toistumaan.
44
Direktiivin 2011/95 4 artiklan 5 kohdassa esitetään lopuksi tilanteessa, jossa joidenkin hakijan lausumien seikkojen tueksi ei olisi esitetty asiakirjoja tai muita todisteita, ne kumulatiiviset edellytykset, joiden on täytyttävä, jotta näitä seikkoja ei tarvitse todentaa. Näihin edellytyksiin kuuluu hakijan lausumien johdonmukaisuus ja uskottavuus sekä hakijan yleinen uskottavuus.
45
Edellä esitetystä seuraa, että jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on suoritettava kattava ja yksityiskohtainen tutkinta kaikista asiaan vaikuttavista olosuhteista, jotka koskevat kyseisen hakijan erityistä henkilökohtaista tilannetta ja hänen alkuperämaansa yleistä tilannetta erityisesti poliittiselta, oikeudelliselta, historialliselta ja sosiokulttuuriselta kannalta ja tuomioistuinlaitoksen kannalta, sen selvittämiseksi, onko hakijalla perusteltua aihetta pelätä joutuvansa henkilökohtaisesti vainotuksi poliittisten mielipiteidensä ja etenkin sellaisten mielipiteiden vuoksi, jotka mahdolliset vainoa harjoittavat toimijat hänen alkuperämaassaan voisivat liittää häneen (ks. vastaavasti tuomio 12.1.2023, Migracijos departamentas (Poliittiseen mielipiteeseen perustuvat vainon syyt), C‑280/21, EU:C:2023:13, 33 ja 38 kohta).
46
Tässä yhteydessä hakijan esiin tuomien poliittisten mielipiteiden uskottavuus sekä sellaisen toiminnan mahdollinen harjoittaminen, jolla pyritään edistämään näitä mielipiteitä, ovat merkityksellisiä seikkoja arvioitaessa hänen hakemustaan tapauskohtaisesti direktiivin 2011/95 4 artiklan 3 kohdan nojalla. Nämä seikat ovat näet huomionarvoisia sen riskin arvioinnin kannalta, ovatko kyseiset mielipiteet voineet herättää tai voivatko ne herättää mahdollisten vainoa harjoittavien toimijoiden kielteistä huomiota hakijan alkuperämaassa ja voiko hakija joutua vainotuksi, jos hän palaa kyseiseen maahan.
47
Myös se, että hakija on ilmaisemiensa poliittisten mielipiteiden tai näiden mielipiteiden edistämiseksi mahdollisesti harjoittamansa toiminnan vuoksi jo ollut alkuperämaassa oleskelunsa aikana tai alkuperämaasta lähtönsä jälkeen kyseisen maan mahdollisten vainoa harjoittavien toimijoiden kielteisen huomion kohteena, on asiaan vaikuttava seikka direktiivin 2011/95 4 artiklan 3 kohdassa edellytetyssä tapauskohtaisessa arvioinnissa.
48
Tästä seuraa, että tilanteessa, jossa hakija väittää, että hänellä on tai hän ilmaisee mielipiteitä, ajatuksia tai uskomuksia, jotka hän on omaksunut hänen alkuperämaastaan lähtönsä jälkeen, osoittamatta, että hän on ollut kyseisessä maassa sellaisen mahdollisten vainoa harjoittavien toimijoiden kielteisen huomion kohteena, jonka johdosta nämä toimijat saattavat ryhtyä vainoksi katsottaviin tekoihin, jos hakija palaisi kyseiseen maahan, jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon hakemuksen tapauskohtaisessa arvioinnissa, joka niiden on suoritettava, muun muassa se, miten uskottavia hakijan esiin tuomat poliittiset mielipiteet ovat, ja se, harjoittaako hakija mahdollisesti toimintaa, jolla näitä mielipiteitä pyritään edistämään. Kyseiset viranomaiset eivät kuitenkaan voi edellyttää, että nämä poliittiset mielipiteet ovat niin syvään iskostuneita hakijaan, ettei hakija voisi alkuperämaahansa palatessaan luopua niiden ilmaisemisesta välttääkseen herättämästä kyseisessä maassa mahdollisten vainoa harjoittavien toimijoiden kielteistä huomiota, jonka johdosta nämä toimijat saattavat ryhtyä direktiivin 2011/95 9 artiklassa tarkoitettuihin vainoksi katsottaviin tekoihin.
49
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2011/95 4 artiklan 3–5 kohtaa on tulkittava siten, että arvioidakseen sitä, onko hakijan pelko joutua vainotuksi poliittisten mielipiteidensä vuoksi perusteltu, jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon se, että nämä poliittiset mielipiteet ovat sen vuoksi, miten uskottavasti ne ilmaistaan, tai hakijan näiden mielipiteiden edistämiseksi mahdollisesti harjoittaman toiminnan vuoksi voineet tai voivat herättää hakijan alkuperämaassa mahdollisten vainoa harjoittavien toimijoiden kielteisen huomion. Näiden mielipiteiden ei kuitenkaan tarvitse olla niin syvään iskostuneita hakijaan, että jos hakija palaa alkuperämaahansa, hän ei voisi luopua niiden ilmaisemisesta, jolloin häneen kohdistuu vaara joutua kyseisen direktiivin 9 artiklassa tarkoitettujen vainoksi katsottavien tekojen kohteeksi.
Oikeudenkäyntikulut
50
Pääasian asianosaisten osalta asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU 10 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja 2 kohtaa
on tulkittava siten, että
jotta hakijan, joka ei ole vielä ollut alkuperämaassaan mahdollisten vainoa harjoittavien toimijoiden kielteisen huomion kohteena, mielipiteet, ajatukset tai uskomukset voivat kuulua poliittisen mielipiteen käsitteen alaan, on riittävää, että hakija väittää, että hänellä on nämä mielipiteet, ajatukset tai uskomukset tai että hän ilmaisee niitä. Tällä ei oteta ennalta kantaa sen arvioimiseen, onko hakijan pelko joutua vainotuksi tällaisten poliittisten mielipiteiden vuoksi perusteltu.
2)
Direktiivin 2011/95 4 artiklan 3–5 kohtaa
on tulkittava siten, että
arvioidakseen sitä, onko hakijan pelko joutua vainotuksi poliittisten mielipiteidensä vuoksi perusteltu, jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon se, että nämä poliittiset mielipiteet ovat sen vuoksi, miten uskottavasti ne ilmaistaan, tai hakijan näiden mielipiteiden edistämiseksi mahdollisesti harjoittaman toiminnan vuoksi voineet tai voivat herättää hakijan alkuperämaassa mahdollisten vainoa harjoittavien toimijoiden kielteisen huomion. Näiden mielipiteiden ei kuitenkaan tarvitse olla niin syvään iskostuneita hakijaan, että jos hakija palaa alkuperämaahansa, hän ei voisi luopua niiden ilmaisemisesta, jolloin häneen kohdistuu vaara joutua kyseisen direktiivin 9 artiklassa tarkoitettujen vainoksi katsottavien tekojen kohteeksi.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.