62023CJ0727
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (seitsemäs jaosto)
29 päivänä tammikuuta 2026 (
*1
)
Muutoksenhaku – Henkilöstö – Muuhun henkilöstöön sovellettavat palvelussuhteen ehdot – Väliaikaiset toimihenkilöt – Uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskeva päätös – Hallinnon mahdollisuus täydentää uudenluokittelun tekemättä jättämistä koskevan päätöksen perusteluja Euroopan unionin tuomioistuimissa – Edellytykset – Poikkeukselliset tapaukset – Hallinnollisen valituksen ja sitä seuraavan kanteen välisen vastaavuuden periaate – Kumoamiskanne
Asiassa C‑727/23 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 28.11.2023,
PB, edustajanaan N. de Montigny, avocate,
valittajana,
jossa muuna osapuolena on
Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto (SRB), asiamiehinään H. Ehlers ja L. Forestier, avustajinaan A. Duron ja D. Waelbroeck, avocats,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (seitsemäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja F. Schalin sekä tuomarit M. Gavalec ja Z. Csehi (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: R. Norkus,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
PB vaatii valituksellaan kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 20.9.2023 antaman tuomion PB v. SRB (T‑293/22, EU:T:2023:577; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi hänen SEUT 270 artiklaan perustuvan kanteensa, jossa vaadittiin kumoamaan yhteisen kriisinratkaisuneuvoston (jäljempänä kriisinratkaisuneuvosto) 16.7.2021 tekemä päätös olla luokittelematta häntä uudelleen vuoden 2021 uudelleenluokittelukierroksella (jäljempänä riidanalainen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskeva päätös).
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Henkilöstösäännöt
2
Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 45 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan soveltuvin osin väliaikaisiin toimihenkilöihin Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen (jäljempänä muuhun henkilöstöön sovellettavat palvelussuhteen ehdot) 16 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla, sanamuoto on seuraava:
”Ylennyksestä päättää nimittävä viranomainen 6 artiklan 2 kohdan huomioon ottaen. Jollei sovelleta 4 artiklassa ja 29 artiklan 1 kohdassa vahvistettua menettelyä, virkamies voidaan ylentää vain, jos hän hoitaa virkaa, joka vastaa jotakin liitteessä I olevassa A kohdassa esitetyn lähinnä ylemmän palkkaluokan virkatyyppiä. Virkamies ylennetään nimityksellä lähinnä ylempään palkkaluokkaan siinä tehtäväryhmässä, johon hän kuuluu. Ylennettävät on valittava vähintään kaksi vuotta palkkaluokassaan palvelleiden virkamiesten joukosta, ja ylennyksen on perustuttava ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailuun. Ansioita verratessaan nimittävä viranomainen ottaa erityisesti huomioon virkamiehistä tehdyt arvioinnit, virkamiesten tehtäviensä hoitamisessa käyttämät muut kielet kuin se kieli, jonka perusteellinen taito on osoitettu 28 artiklan f alakohdan mukaisesti, sekä virkamiesten hoitamien tehtävien vastuullisuuden.”
3
Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jokainen näissä henkilöstösäännöissä tarkoitettu henkilö voi tehdä häntä koskevasta toimenpiteestä valituksen nimittävälle viranomaiselle, jos kyseinen viranomainen on tehnyt päätöksen tai jos se on jättänyt henkilöstösäännöissä edellytetyn toimenpiteen tekemättä. Valitus on tehtävä kolmen kuukauden kuluessa. – –”
Muuhun henkilöstöön sovellettavat palvelussuhteen ehdot
4
Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Väliaikaisella toimihenkilöllä tarkoitetaan näissä palvelussuhteen ehdoissa
– –
f)
toimihenkilöä, joka on määrätty hoitamaan henkilöstösääntöjen 1 a artiklan 2 kohdassa tarkoitettua virastoa koskevan talousarvion pääluokan liitteenä olevaan henkilöstötaulukkoon sisältyvää tointa, jonka budjettivallan käyttäjät ovat luokitelleet väliaikaiseksi, lukuun ottamatta kyseisen viraston perustamisesta annetussa unionin säädöksessä tarkoitettuja viraston päällikköjä ja varapäällikköjä sekä virastoon yksikön edun mukaisesti tilapäisesti siirrettyjä virkamiehiä.”
5
Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 54 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 2 artiklan f alakohdassa tarkoitetun väliaikaisen henkilöstön osalta luokittelu lähinnä ylempään palkkaluokkaan voidaan toteuttaa ainoastaan valitsemalla luokiteltavat niiden toimihenkilöiden joukosta, jotka ovat palvelleet vähintään kaksi vuotta palkkaluokassaan, kyseisten väliaikaisten toimihenkilöiden ansioiden vertailun sekä heistä laadittujen arviointien perusteella. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan viimeistä virkettä ja 45 artiklan 2 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin. Henkilöstösääntöjen liitteessä I olevassa B kohdassa asetettuja virkamiesten keskimääräisen urakehityksen vastaavuutta ohjaavia prosenttilukuja ei saa ylittää.
Kukin virasto antaa henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti yleiset säännökset tämän artiklan täytäntöönpanemiseksi.”
Yleiset täytäntöönpanosäännökset
6
Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 54 artiklan yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä koskevan 24.4.2017 annetun kriisinratkaisuneuvoston päätöksen (jäljempänä yleiset täytäntöönpanosäännökset) 4 artiklan, jonka otsikko on ”Uudelleenluokittelumenettelyn perusta”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Uudelleenluokittelumenettelyn perustana on uudelleenluokittelukelpoisten väliaikaisten toimihenkilöiden ansioiden vertailu. Menettelyn hallinnointiin käytettävä suojattu sähköinen järjestelmä sisältää kyseistä vertailua varten tarvittavat tiedot. Tässä vertailussa [viranomainen, jolla on oikeus tehdä palvelukseen ottamista koskevia sopimuksia (jäljempänä työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen)], ottaa huomioon erityisesti seuraavat seikat:
a)
arvioinnit, jotka on tehty väliaikaisista toimihenkilöistä heidän viimeisimmän uudelleenluokittelunsa jälkeen, tai ellei heitä ole uudelleenluokiteltu, heidän palvelukseen ottamisensa jälkeen, ja erityisesti arviointikertomukset, jotka on laadittu henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten perusteella
b)
väliaikaisten toimihenkilöiden tehtäviensä hoitamisessa käyttämät muut kielet kuin se kieli, jonka perusteellinen taito on osoitettu muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 12 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukaisesti, ja
c)
väliaikaisten toimihenkilöiden hoitamien tehtävien vastuullisuus.
2.   Tilanteessa, jossa uudelleenluokittelukelpoisten väliaikaisten toimihenkilöiden ansiot ovat edellä 1 kohdassa mainittujen kolmen seikan valossa samanarvoiset, työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen voi toissijaisesti ottaa huomioon muita seikkoja.”
7
Yleisten täytäntöönpanosäännösten 5 artiklan mukaan kriisinratkaisuneuvoston uudelleenluokittelumenettely etenee seuraavasti:
–
ensiksi henkilöstöosasto julkaisee hallinnollisen muistion, jossa ilmoitetaan arviointikierroksen päättymisestä (yleisten täytäntöönpanosäännösten 5 artiklan 1 kohta)
–
toiseksi työvaliokunnan jäsenet kuulevat uudelleenluokittelukelpoisten toimihenkilöiden arvioijia (yleisten täytäntöönpanosäännösten 5 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta), minkä jälkeen he vertailevat kyseisten toimihenkilöiden ansioita ensimmäisen kerran (yleisten täytäntöönpanosäännösten 5 artiklan 3 kohdan toinen alakohta)
–
kolmanneksi kriisinratkaisuneuvoston puheenjohtaja keskustelee henkilöstökomitean kanssa ja sen pyynnöstä ilmoittaa muut kriteerit, jotka on otettu huomioon samanarvoisten ansioiden tapauksessa (yleisten täytäntöönpanosäännösten 5 artiklan 4 kohta)
–
neljänneksi yhteisen kriisinratkaisuneuvoston puheenjohtaja laatii luettelon toimihenkilöistä, joiden osalta ehdotetaan uudelleenluokittelua (yleisten täytäntöönpanosäännösten 5 artiklan 5 kohta), jonka se antaa tiedoksi kriisinratkaisuneuvoston koko henkilöstölle ja uudelleenluokittelua käsittelevälle pariteettikomitealle (jäljempänä pariteettikomitea) (yleisten täytäntöönpanosäännösten 5 artiklan 6 kohta)
–
viidenneksi toimihenkilöt, joiden nimet eivät ole kyseisessä luettelossa, voivat tehdä pariteettikomitealle valituksen siitä, ettei heitä ehdoteta luokiteltavaksi uudelleen. Pariteettikomitea vertailee uudelleenluokittelukelpoisten toimihenkilöiden ansioita ja esittää työsopimusten tekemiseen toimivaltaiselle viranomaiselle luettelon toimihenkilöistä, joiden osalta se suosittelee uudelleenluokittelua (yleisten täytäntöönpanosäännösten 5 artiklan 7 kohta)
–
kuudenneksi työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen vertailee puolestaan uudelleenluokittelukelpoisten toimihenkilöiden ansioita ja antaa luettelon toimihenkilöistä, jotka luokitellaan uudelleen (yleisten täytäntöönpanosäännösten 5 artiklan 8 kohta). Kyseinen luettelo julkaistaan kriisinratkaisuneuvoston henkilöstön tutustuttavaksi (yleisten täytäntöönpanosäännösten 5 artiklan 9 kohta).
Asian tausta
8
Asian tausta on esitetty valituksenalaisen tuomion 2–10 kohdassa seuraavasti:
”2
Kriisinratkaisuneuvosto otti [valittajan] palvelukseensa 1.11.2016 väliaikaiseksi toimihenkilöksi [muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen] 2 artiklan f alakohdan nojalla, ja hänet luokiteltiin palkkaluokkaan AD 6 palkkatasolle 2. Tämän jälkeen hänet nimitettiin juristiksi kriisinratkaisuneuvoston sihteeristön yksikköön 01.
3
Osallistuttuaan menestyksekkäästi kriisinratkaisuneuvoston järjestämään ulkoiseen palvelukseenottomenettelyyn [valittaja] teki uuden työsopimuksen samaan yksikköön; hänet luokiteltiin uudelleen palkkaluokkaan AD 7 1.10.2017 alkaen.
4
Kriisinratkaisuneuvosto käynnisti väliaikaisten toimihenkilöiden vuoden 2021 uudelleenluokittelukierroksen – – kriisinratkaisuneuvoston puheenjohtajan (jäljempänä puheenjohtaja) 11.5.2021 päivätyllä muistiolla – –, joka annettiin tiedoksi kriisinratkaisuneuvoston henkilöstölle.
5
Puheenjohtaja ei sisällyttänyt [valittajaa] 14.6.2021 julkaistuun luetteloon toimihenkilöistä, joiden osalta ehdotettiin uudelleenluokittelua.
6
[Valittaja] teki [pariteettikomitealle] valituksen siitä, ettei häntä ollut ehdotettu luokiteltavaksi uudelleen. Kyseinen komitea päätti 9.7.2021 kahdella äänellä yhtä vastaan olla puoltamatta hänen uudelleenluokitteluaan [työsopimusten tekemisestä vastaavalle viranomaiselle].
7
Puheenjohtaja antoi 16.7.2021 työsopimusten tekemisestä vastaavana viranomaisena henkilöstölle tiedoksi luettelon toimihenkilöistä, jotka uudelleenluokiteltiin vuoden 2021 uudelleenluokittelukierroksella; kyseiseen luetteloon ei sisältynyt [valittajan] nimeä.
8
[Valittaja] teki 19.7.–19.9.2021 useita pyyntöjä saada tutustua asiakirjoihin, jotka koskivat erityisesti vuosien 2019–2021 uudelleenluokittelukierroksia – –. Kriisinratkaisuneuvosto antoi 1.10.2021 [valittajalle] oikeuden tutustua osaan pyydetyistä asiakirjoista.
9
[Valittaja] teki 15.10.2021 [henkilöstösääntöjen] 90 artiklan 2 kohdan, jota sovelletaan analogisesti väliaikaisiin toimihenkilöihin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 46 artiklan nojalla, perusteella valituksen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevasta päätöksestä. Kyseinen valitus hylättiin kriisinratkaisuneuvoston 14.2.2022 tekemällä päätöksellä (jäljempänä hylkäämispäätös).
10
Kannekirjelmän jättämisen jälkeen kriisinratkaisuneuvosto ei jatkanut [valittajan] työsopimusta ja päätti hänen työsuhteensa.”
Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne ja valituksenalainen tuomio
9
Valittaja nosti edellä 1 kohdassa mainitun kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 19.5.2022 jättämällään kannekirjelmällä.
10
Valituksenalaisen tuomion 31 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että valittaja vetosi kanteensa tueksi pääasiallisesti kuuteen kanneperusteeseen:
–
ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, ettei kaikkien uudelleenluokittelukelpoisten toimihenkilöiden ansioita vertailtu
–
toinen kanneperuste, joka perustuu perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin ja palkkaluokassa kertyneen palvelusajan virheelliseen laskemiseen
–
kolmas kanneperuste, joka liittyy tehtävien vastuullisuuden arviointiin
–
neljäs kanneperuste, joka liittyy uudelleenluokittelumenettelyn sääntöjenvastaisuuksiin
–
viides kanneperuste, joka perustuu yleisten täytäntöönpanosäännösten liitteessä II tarkoitetun tavoitekeskiarvon sivuuttamiseen, ja
–
kuudes kanneperuste, joka perustuu toissijaisesti ilmeiseen virheeseen valittajan ansioiden ja hänen palkkaluokassa kertyneen palvelusaikansa arvioinnissa.
11
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisessa tuomiossa kaikki kyseiset kanneperusteet ja näin ollen hylkäsi valittajan kumoamiskanteen.
Valitusasian asianosaisten vaatimukset
12
Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
kumoaa riidanalaisen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevan päätöksen ja
–
velvoittaa kriisinratkaisuneuvoston korvaamaan valittajalle valitusmenettelyssä ja ensimmäisessä oikeusasteessa käydyssä menettelyssä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
13
Kriisinratkaisuneuvosto vaatii, että unionin tuomioistuin
–
jättää valituksen tutkimatta ja joka tapauksessa hylkää sen perusteettomana ja
–
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valitus
14
Valituksensa tueksi valittaja vetoaa pääasiallisesti kahdeksaan valitusperusteeseen. Valituksessa numeroitujen kuuden perusteen lisäksi valittaja esittää aluksi luonteeltaan monialaisen niin sanotun ”johdannollisen” valitusperusteen, joka on määritelty vastauksessa hänen ensimmäiseksi valitusperusteekseen ja joka koskee liitteiden hyväksyttävyyttä ja kanneperusteiden tutkittavaksi ottamista, ja lopuksi valitusperusteen, joka perustuu kulujen virheelliseen jakamiseen valituksenalaisessa tuomiossa. Valituksessa numeroidut valitusperusteet perustuvat seuraaviin seikkoihin: toinen valitusperuste perustuu siihen, ettei kaikkien uudelleenluokittelukelpoisten toimihenkilöiden ansioita vertailtu, kolmas perustelujen puuttumiseen, neljäs tehtävien vastuullisuuden arviointiin, viides menettelyvirheisiin, kuudes yleisissä täytäntöönpanosäännöksissä toistettujen henkilöstösääntöihin perustuvien tavoitekeskiarvojen sivuuttamiseen ja seitsemäs ilmeiseen arviointivirheeseen.
Valituksen tutkittavaksi ottaminen
Asianosaisten lausumat
15
Kriisinratkaisuneuvosto väittää ensisijaisesti, että valitus on jätettävä kokonaisuudessaan tutkimatta sillä perusteella, että se on sekava ja toisteinen, joten tietyt sen osat ja väitteet eivät ole rakenteeltaan johdonmukaisia.
16
Valittaja kiistää tämän argumentaation pätevyyden.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
17
SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdasta seuraa, että valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin valituksenalaisen tuomion tai määräyksen kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi, tai muuten kyseinen valitus tai peruste jätetään tutkimatta (tuomio 3.3.2022, WV v. EUH, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
18
Näitä vaatimuksia ei täytä ja tutkimatta on jätettävä erityisesti sellainen valitusperuste, jonka perustelut eivät ole riittävän selviä ja täsmällisiä, jotta unionin tuomioistuin voisi harjoittaa laillisuusvalvontaansa, erityisesti siksi, että ne oleelliset seikat, joihin valitusperuste perustuu, eivät ilmene riittävän johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi valituskirjelmästä, joka on tältä osin muotoiltu epäselvästi ja moniselitteisesti. Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että valitus, joka ei ole rakenteeltaan johdonmukainen ja joka rajoittuu yleisiin toteamuksiin ja jossa ei ilmoiteta täsmällisesti valituksenalaisen ratkaisun kohtia, joissa väitetään mahdollisesti olevan oikeudellinen virhe, on jätettävä tutkimatta sen tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvän puuttumisen vuoksi (tuomio 3.3.2022, WV v. EUH, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19
Vaikka nyt käsiteltävän valituksen tueksi esitetyt argumentit olisi ollut syytä esittää selkeämmin kyseisen valituksen ymmärtämisen helpottamiseksi, siinä kuitenkin määritetään arvostelun kohteena olevat valituksenalaisen tuomion kohdat ja siinä on oikeudellisia perusteluja, jotka nimenomaan liittyvät selvästi yksilöityihin kyseisen tuomion osiin. Kriisinratkaisuneuvoston väitteet eivät näin ollen voi johtaa siihen, että valitus jätettäisiin kokonaisuudessaan tutkimatta.
20
Valitus on näin ollen otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
21
Valittaja väittää kolmannen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa ja seitsemännen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, joita on tarkasteltava yhdessä ja ensiksi, että unionin yleinen tuomioistuin yhtäältä teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että kriisinratkaisuneuvostolla oli oikeus täydentää riidanalaisen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevan päätöksen perusteluja oikeudenkäynnin aikana, ja toisaalta loukkasi hallinnollisen valituksen ja kanteen välisen vastaavuuden periaatetta jättäessään tutkimatta kanneperusteen, joka koski valittajan ansioiden virheellistä arviointia.
Kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa
Asianosaisten lausumat
22
Valittaja väittää kolmannen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 238 ja 240–245 kohdassa katsoessaan, että kriisinratkaisuneuvostolla oli oikeus täydentää riidanalaisen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevan päätöksen perusteluja oikeudenkäynnin aikana. Hänen mukaansa unionin yleisen tuomioistuimen olisi tältä osin yhtäältä pitänyt ottaa huomioon tällaisen mahdollisuuden poikkeuksellisuus eikä sen toisaalta olisi pitänyt voida katsoa pätevästi, että valittajalle 1.10.2021 vastauksena hänen asiakirjoihin tutustumista koskeviin pyyntöihinsä toimitetut tiedot olivat alku perusteluille, jotka olivat unionin yleisen tuomioistuimen mainitsemassa oikeuskäytännössä asetetun vaatimuksen mukaisia. Lisäksi valittaja esittää kyseisen osan yhteydessä argumentteja, jotka liittyvät läheisesti seitsemännen valitusperusteen ensimmäisen osan tarkasteluun ja jotka koskevat riidanalaisen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevan päätöksen perustelujen puutteellisuuden vaikutuksia seitsemännen valitusperusteen, joka perustuu toissijaisesti hänen ansioidensa ilmeisen virheelliseen arviointiin, tutkittavaksi ottamiseen.
23
Kriisinratkaisuneuvosto väittää, että kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta ja että se on joka tapauksessa perusteeton. Tältä osin kriisinratkaisuneuvosto väittää yhtäältä, että valittaja tyytyy tässä osassa toistamaan perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä koskevan argumentaation, jonka valittaja esitti jo unionin yleisessä tuomioistuimessa, ja näin ollen valittaja pyytää unionin tuomioistuinta tarkastelemaan uudelleen tätä argumenttia, mikä ei kuulu unionin tuomioistuimen toimivaltaan. Kriisinratkaisuneuvosto katsoo toisaalta, että unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, johon unionin yleinen tuomioistuin viittaa valituksenalaisen tuomion 238 kohdassa, käy ilmi, että oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa esitettyjen perustelujen puutteellisuus ei voi oikeuttaa asianomaisen päätöksen kumoamista, jos työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen esittää oikeudenkäynnin aikana lisätäsmennyksiä ja asianomaisella oli ennen kanteen nostamista jo tiedossaan seikkoja, jotka ovat perustelujen alku. Tältä kannalta on merkityksetöntä, että merkitykselliset seikat esitettiin vasta vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
24
Kolmannen valitusperusteen ensimmäisen osan tutkittavaksi ottamisesta on palautettava mieleen, että valittaja moittii tässä osassa unionin yleistä tuomioistuinta pääasiallisesti siitä, että se hyväksyi sen, että kriisinratkaisuneuvosto täydensi oikeudenkäynnin aikana riidanalaisen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevan päätöksen perusteluja. Näin ollen kyseistä argumenttia ei voida pitää pelkkänä unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetussa kanteessa esitetyn argumentin toistamisena, koska kriisinratkaisuneuvosto toimitti nämä täydentävät perustelut kyseisen kannekirjelmän jättämisen jälkeen. Näin ollen kriisinratkaisuneuvoston esittämä kolmannen valitusperusteen ensimmäisen osan tutkimatta jättämistä koskeva väite on hylättävä.
25
Kolmannen valitusperusteen ensimmäisen osan perusteltavuudesta on aluksi todettava, että perustelut on lähtökohtaisesti ilmoitettava asianomaiselle samaan aikaan kuin hänelle vastainen päätös ja että perustelujen puuttumista ei voida korjata sillä, että asianomainen saa päätöksen perustelut tietoonsa unionin tuomioistuimissa käytävän oikeudenkäyntimenettelyn aikana. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeudenkäynnin aikana esitetyt perustelut voivat tilanteessa, jossa perustelut ovat puutteelliset, ja ainoastaan tässä tilanteessa, mutta ei tilanteessa, jossa perustelut puuttuvat, aiheuttaa poikkeuksellisissa tapauksissa sen, että asianomaisen päätöksen perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä koskeva kanneperuste menettää kohteensa (ks. vastaavasti tuomio 28.2.2008, Neirinck v. komissio, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, 50 ja 51 kohta ja tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 51 ja 52 kohta).
26
Näin ollen oikeus korjata perustelujen puutteellisuus jälkikäteen menettelyvirheenä toimittamalla täydentäviä perusteluja oikeudenkäynnin aikana ei ole absoluuttinen. Tällainen mahdollisuus nimittäin rajoittuu ainoastaan ”poikkeuksellisiin tapauksiin”, joissa on kiistatonta, että ainakin pääasialliset syyt, jotka ovat johtaneet adressaatille vastaisen hallinnollisen päätöksen tekemiseen, on esitetty selvästi ja yksiselitteisesti hänelle.
27
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 232 ja 235 kohdassa, että yksittäinen merkityksellinen syy, joka oikeuttaa riidanalaisen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevan päätöksen, ei käy selvästi ilmi hylkäämispäätöksestä, koska kriisinratkaisuneuvosto ei ollut ottanut kantaa valittajan ansioiden tasoon. Unionin yleinen tuomioistuin totesi täsmällisemmin valituksenalaisen tuomion 233 ja 234 kohdassa, että kyseisessä päätöksessä ei täsmennetty nimenomaisesti valittajan henkilökohtaista tulosta kaikkien uudelleenluokittelukelpoisten toimihenkilöiden ansioiden perättäisessä vertailussa, vaikka työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen olisi pitänyt ainakin ilmoittaa hänelle, olivatko hänen ansionsa osoittautuneet alemmiksi tai mahdollisesti samanarvoisiksi kuin muilla toimihenkilöillä, jotka kuuluivat samaan palkkaluokkaan kuin hän ja jotka uudelleenluokiteltiin, ja tilanteessa, jossa ansiot olisivat olleet samanarvoisia, täsmentää, mitä muuta kriteeriä tai muita kriteereitä sovellettiin eron tekemiseksi heidän välilleen.
28
Unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin arvioi valituksenalaisen tuomion 239–245 kohdassa pääasiallisesti, että valittaja saattoi päätellä pariteettikomitean lausunnosta, joka annettiin hänelle tiedoksi 1.10.2021 vastauksena hänen asiakirjoihin tutustumista koskevaan pyyntöönsä, että se, ettei häntä luokiteltu uudelleen, saattoi johtua hänen ansioidensa riittämättömyydestä, joten kriisinratkaisukomitean oikeudenkäynnin aikana antamien tietojen avulla täydennettiin hylkäämispäätöksen perusteluja ja annettiin riittävät perustelut riidanalaiselle uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevalle päätökselle.
29
Tältä osin on ensiksi muistutettava, että yhtäältä perusteluvelvollisuus edellyttää, että toimen perusteluista ilmenee selkeästi ja yksiselitteisesti toimen antaneen unionin asianomaisen toimielimen tai elimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden, ja toisaalta, että perusteluvelvollisuutta on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se intressi, joka niillä, joille toimi on osoitettu, tai muilla henkilöillä, joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Näin ollen tällä velvollisuudella tavoitellun päämäärän ja kaikkien kyseisten seikkojen perusteella on mahdollista katsoa, että päätöstä ei ole perusteltu tai että sitä ei ole perusteltu riittävästi (tuomio 11.6.2020, komissio v. Di BernardoC‑114/19 P, EU:C:2020:457, 54 kohta).
30
Näin ollen on erotettava kaksi eri tilannetta eli yhtäältä toimen perustelujen puuttuminen ja toisaalta toimen perustelujen puutteellisuus, joista kumpaankin sovelletaan omia sääntöjään. Tilanteessa, jossa riidanalaista päätöstä ei ole perusteltu, päätöksen tehnyt toimielin tai elin ei voi korjata tällaista virhettä esittämällä perusteluja unionin tuomioistuimissa, kun taas päätös, jossa on virhe sen johdosta, että sen perustelut ovat puutteelliset, voidaan mahdollisesti saattaa jälkikäteen sääntöjenmukaiseksi, mutta ainoastaan silloin, jos tämä on oikeutettua poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi (ks. vastaavasti tuomio 11.6.2020, komissio v. Di BernardoC‑114/19 P, EU:C:2020:457, 52 ja 60 kohta).
31
Perustelujen puuttuminen voidaan lisäksi todeta silloinkin, kun kyseessä olevaan päätökseen sisältyy joitakin perusteluja. Näin ollen ristiriitaiset tai käsittämättömät perustelut merkitsevät perustelujen puuttumista. Sama pätee silloin, kun kyseiseen päätökseen sisältyvät perustelut ovat niin puutteelliset, ettei sen adressaatti voi päätöksen tekemisen yhteydessä mitenkään ymmärtää sen antajan päättelyä (tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Nyt käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, ettei riidanalaiseen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevaan päätökseen, joka esitettiin taulukkona, jossa lueteltiin toimihenkilöt, jotka uudelleenluokiteltiin, ja jossa viitattiin kaikkien uudelleenluokittelukelpoisten toimihenkilöiden ansioiden vertailuun, eikä hylkäämispäätökseen sisältynyt yksittäistä syytä, joka oikeuttaa sen, ettei valittajaa luokiteltu uudelleen.
33
Pariteettikomitean lausunnon, joka annettiin valittajalle tiedoksi vastauksena hänen asiakirjoihin tutustumista koskevaan pyyntöönsä, osalta valituksenalaisen tuomion 138, 157, 240 ja 388 kohdasta ilmenee, että kyseisessä lausunnossa ainoastaan todetaan, että kyseinen komitea antoi suosituksen olla luokittelematta valittajaa uudelleen sen jälkeen, kun se oli tarkastellut häntä koskevaa asiakirja-aineistoa sekä vertaillut hänen ja muiden hänen kanssaan samaan palkkaluokkaan kuuluvien uudelleenluokittelukelpoisten toimihenkilöiden ansioita. Tästä seuraa, että pariteettikomitean lausunnossa oli käytetty ansioiden vertailun osalta yleisiä ilmaisuja, jotka vastasivat tältä kannalta riidanalaisessa uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevassa päätöksessä käytettyjä ilmaisuja, joten kyseisten perustelujen avulla ei voida selkeästi ja yksiselitteisesti todeta, olivatko valittajan ansiot osoittautuneet alemmiksi tai samanarvoisiksi kuin muilla toimihenkilöillä, jotka kuuluivat samaan palkkaluokkaan kuin hän ja jotka uudelleenluokiteltiin.
34
Koska riidanalaisesta uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevasta päätöksestä puuttuu sellaisia erityisiä syitä, joiden perusteella yksin valittajasta oli tehtävä tällainen päätös, koskevien perustelujen alku, on näin ollen katsottava, että kyseisen lausunnon perustelut puuttuvat edellä 31 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla, mitä asianomainen elin, joka nyt käsiteltävässä asiassa on kriisinratkaisuneuvosto, ei voi korjata jälkikäteen toimittamalla täydentäviä perusteluja oikeudenkäynnin aikana (ks. analogisesti tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 60 kohta).
35
Toiseksi on niin, että vaikka oletettaisiin, että unionin yleinen tuomioistuin oli oikeassa arvioidessaan, että pariteettikomitean lausunto oli riidanalaisen uudenluokittelun toteuttamatta jättämistä koskevan päätöksen perustelujen alku, on kuitenkin niin, että unionin toimielimillä ja elimillä ei ole lähtökohtaisesti oikeutta korjata puutteellisesti perusteltuja päätöksiään unionin tuomioistuimissa, eikä näillä tuomioistuimilla ole perusteluvelvollisuuden noudattamista arvioidessaan velvollisuutta ottaa huomioon lisäselvityksiä, jotka kyseessä oleva toimielin tai elin toimittaa oikeudenkäynnin aikana (tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 58 kohta).
36
Näin ollen ainoastaan poikkeuksellisissa tapauksissa, kuten tapauksissa, jotka ovat tyypillisiä olosuhteissa, jotka liittyvät sellaisten kilpailujen järjestämiseen, joissa hakijoita on paljon, ja joissa kyseessä oleva unionin toimielin tai elin ei voi käytännön syistä toimittaa kullekin hakijalle riittäviä perusteluja ajoissa, perusteluja voidaan täydentää toimen antajan oikeudenkäynnin aikana esittämillä selityksillä (ks. vastaavasti tuomio 28.2.2008, Neirinck v. komissio, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, 57 kohta ja tuomio 11.6.2020, komissio v. Di BernardoC‑114/19 P, EU:C:2020:457, 53 ja 59 kohta).
37
Kuten valittaja perustellusti väittää, nyt käsiteltävässä tapauksessa unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan selvittänyt, saattoiko kriisinratkaisuneuvosto vedota tällaisiin edellä 30 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuihin poikkeuksellisiin olosuhteisiin.
38
Tältä osin on lisättävä, että kriisinratkaisuneuvosto ei edes väittänyt eikä varsinkaan osoittanut, ettei se voinut käytännön syistä toimittaa ajoissa riittäviä perusteluja kullekin toimihenkilölle, jota ei luokiteltu uudelleen. Vaikka oletettaisiin, että pariteettikomitean lausunto, joka annettiin valittajalle tiedoksi vastauksena hänen asiakirjoihin tutustumista koskevaan pyyntöönsä, olisi riidanalaisen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevan päätöksen perustelujen alku, joka tapauksessa yksityiskohtaisen vastauksen antaminen valittajalle sen jälkeen, kun tämä oli tehnyt valituksen kyseiselle komitealle, tai vielä suuremmalla syyllä yksityiskohtaisen vastauksen antaminen valittajalle hylkäämispäätöksessä ei olisi aiheuttanut kriisinratkaisuneuvostolle liiallista työtaakkaa, koska valitusten vertailu koski vain valittajaa ja kahta muuta hänen kanssaan samaan palkkaluokkaan kuuluvaa toimihenkilöä (ks. analogisesti tuomio 28.2.2008, Neirinck v. komissio, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, 58 kohta).
39
Lisäksi edellä 36 kohdassa tarkoitetut poikkeukselliset tapaukset kattavat tilanteet, joissa unionin toimielin tai elin ei voi käytännön syistä toimittaa kullekin asianomaiselle henkilölle riittäviä perusteluja ajoissa. Nyt käsiteltävässä tapauksessa ei kuitenkaan ole millään tapaa osoitettu, että kriisinratkaisuneuvoston olisi ollut käytännössä mahdotonta perustella oikeudellisesti riittävällä tavalla riidanalaista uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevaa päätöstä. Näin ollen kriisinratkaisuneuvoston yksinkertaisilla toteamuksilla, jotka se teki ensimmäisessä oikeusasteessa esittämissään kirjelmissä tai unionin yleisen tuomioistuimen kysymyksiin antamassaan vastauksessa, ei voida korjata sitä, että kyseisen päätöksen perustelut olivat alun alkaen puutteelliset.
40
Kolmanneksi on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään selvittänyt, oliko sen päätöksestä hyväksyä poikkeuksellisesti se, että kriisinratkaisuneuvosto täydensi kyseisen päätöksen perusteluja oikeudenkäynnin aikana, vaarana seurata valittajan puolustautumisoikeuksien ja erityisesti prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatteen loukkaaminen.
41
Nimittäin silloinkin, kun unionin tuomioistuimet toteavat, että kyseessä on poikkeuksellinen tapaus, jossa unionin tuomioistuimet voivat antaa kyseessä olevalle unionin toimielimelle tai elimelle luvan täydentää asianomaiselle vastaisen toimen perusteluja, tällainen hyväksyminen ei ole luonteeltaan automaattinen. Kun otetaan huomioon asianosaisten välinen epätasapaino, jonka kyseisen toimen perustelujen toimittaminen myöhään voi aiheuttaa, unionin tuomioistuinten on vielä tarkistettava, onko vaarana, että päätöksellä hyväksyä täydentävien perustelujen esittäminen loukataan puolustautumisoikeuksia. Niiden on tässä yhteydessä otettava huomioon muun muassa menettelyvaihe, jossa kyseessä oleva unionin toimielin tai elin on esittänyt selitykset, ja varmistuttava siitä, että asianomaisella henkilöllä on tosiasiallisesti ollut mahdollisuus vastata niihin (ks. vastaavasti tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 59 kohta).
42
Nyt käsiteltävässä tapauksessa päättäessään, että kriisinratkaisuneuvostolle oli annettava lupa täydentää riidanalaisen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevan päätöksen perusteluja pääasiallisesti sillä perusteella, että valittaja ”saattoi” päätellä kyseisen päätöksen valmisteluasiakirjasta, mikä ”saattoi” olla syy sille, ettei häntä luokiteltu uudelleen, unionin yleinen tuomioistuin ei noudattanut näitä periaatteita eikä varsinkaan varmistanut, että valittajan puolustautumisoikeuksia ei loukattu.
43
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen katsoessaan, että kriisinratkaisuneuvosto saattoi esittää tällaisia täydentäviä perusteluja oikeudenkäynnin aikana. Katsoessaan, että riidanalaisen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevan päätöksen perustelut eivät olleet puutteelliset, unionin yleinen tuomioistuin teki siten oikeudellisen virheen.
44
Tästä seuraa, että kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on perusteltu.
Seitsemännen valitusperusteen ensimmäinen osa
Asianosaisten lausumat
45
Valittaja moittii seitsemännen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, joka koskee valituksenalaisen tuomion 365–373 kohtaa, unionin yleistä tuomioistuinta pääasiallisesti siitä, että se loukkasi hallinnollisen valituksen ja kanteen välisen vastaavuuden periaatetta jättäessään tutkimatta hänen kanneperusteensa, joka koski sitä, että kriisinratkaisuneuvosto oli arvioinut virheellisesti hänen ansioitaan.
46
Kyseisen osan tueksi valittaja väittää yhtäältä, että hänen kanteensa tueksi kyseisen kanneperusteen yhteydessä esittämänsä argumentit vastasivat argumentteja, jotka hän esitti hallinnollisessa valituksessaan. Hän muistuttaa myös, että unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jos tosiseikat, joihin vedotaan, ja esitetty argumentaatio pysyvät samoina, kantaja voi muuttaa unionin yleisessä tuomioistuimessa hallinnollisessa valituksessaan esittämänsä perusteen otsikointia, eikä kyseistä kanneperustetta voida tällöin jättää tutkimatta tällä perusteella. Valittaja väittää toisaalta, että kun otetaan huomioon se, että hän teki hallinnollisen valituksensa yksin ja esitti samat argumentit kanteessaan, unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi vastaavuuden periaatetta erityisen suppeasti. Sitä vastoin unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi sen, että kriisinratkaisuneuvosto esitti yksittäisen syyn sille, ettei valittajaa luokiteltu uudelleen, vasta oikeudenkäynnin aikana. Valittajan mukaan nyt käsiteltävässä tapauksessa hän esitti ansioidensa virheellistä arviointia koskevan kanneperusteen toissijaisesti siltä varalta, että riidanalainen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskeva päätös olisi tosiasiallisesti perustunut kyseiseen arviointiin. Vasta kriisinratkaisuneuvoston oikeudenkäynnin aikana esittämien täydentävien perustelujen valossa selvisi, että kyseinen päätös perustui tosiasiallisesti kyseiseen arviointiin.
47
Kriisinratkaisuneuvosto vaatii, että seitsemännen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että valittaja vaatii siinä todellisuudessa, että unionin tuomioistuin tutkii uudelleen kanneperusteen, johon vedottiin jo unionin yleisessä tuomioistuimessa. Kriisinratkaisuneuvoston mukaan kyseinen osa on joka tapauksessa perusteeton.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
48
Seitsemännen valitusperusteen ensimmäisestä osasta, jossa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi hallinnollisen valituksen ja kanteen välisen vastaavuuden periaatetta, on todettava, että tällaiseen kanneperusteeseen ei voitu vedota kanteessa, koska unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli kyseistä vastaavuutta vasta riidanalaisessa tuomiossa. Näin ollen kriisinratkaisuneuvoston esittämä kyseisen osan tutkimatta jättämistä koskeva väite on hylättävä.
49
Ensimmäisen osan perusteltavuuden osalta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy ilmi, että oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn tavoitteen eli sen, että sovinto syntyy erimielisyyksissä, saavuttaminen edellyttää yhtäältä sitä, että nimittävällä viranomaisella on mahdollisuus saada tietoonsa riittävän tarkasti asianomaisten heille vastaisesta päätöksestä esittämät väitteet. Toisaalta hallinnon ei pidä tutkia valituksia suppeasti vaan päinvastoin avoimin mielin. Tästä seuraa, että vaikka virkamiesten nostamissa kanteissa unionin tuomioistuimille esitetyillä vaatimuksilla on oltava sama kohde kuin hallinnollisessa valituksessa esitetyillä vaatimuksilla ja vaikka niissä esitetyillä riitauttamisperusteilla on oltava sama syy kuin valituksessa esitetyillä riitauttamisperusteilla, näitä riitauttamisperusteita voidaan oikeudenkäynnin aikana kehittää esittämällä kanneperusteita ja perusteluita, jotka eivät välttämättä sisälly valitukseen, edellyttäen, että ne liittyvät siihen läheisesti (ks. vastaavasti tuomio 23.4.2002, Campogrande v. komissio, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, 33 ja 34 kohta).
50
Koska oikeudenkäyntiä edeltävä menettely on luonteeltaan epävirallinen ja koska asianomaiset yleensä toimivat tässä vaiheessa ilman asianajajaa, henkilöstösääntöjen 91 artiklan tarkoituksena ei ole rajata mahdollista oikeudenkäyntivaihetta ehdottomalla ja lopullisella tavalla, kunhan kanteessa ei muuteta hallinnollisen valituksen syytä eikä kohdetta (ks. vastaavasti tuomio 7.5.1986, Rihoux ym. v. komissio, 52/85, EU:C:1986:199, 12 kohta ja tuomio 23.4.2002, Campogrande v. komissio, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, 35 kohta).
51
Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on riidatonta, että valittaja laati hallinnollisen valituksensa riidanalaisen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevasta päätöksestä yksin eikä hän esittänyt siinä nimenomaisesti väitettä, jonka mukaan kriisinratkaisuneuvosto olisi arvioinut hänen ansioitaan virheellisesti. Kyseisessä vaiheessa valittaja nimittäin teki hallinnollisen valituksensa tutustuttuaan ainoastaan luetteloon niistä väliaikaisista toimihenkilöistä, jotka luokiteltiin uudelleen. Kuten valittaja perustellusti väittää nyt käsiteltävänä olevassa valituksessaan, hän esitti kyseisessä hallinnollisessa valituksessa, että kriisinratkaisuneuvosto oli aliarvioinut hänet eikä hän tiennyt syitä sille, miksi hänen työkokemustaan pidettiin riittämättömänä, kun hän vertasi tilannettaan tältä osin muiden hänen kanssaan samaan palkkaluokkaan kuuluvien kollegoiden, jotka luokiteltiin uudelleen, tilanteeseen. Samat argumentit esitettiin sanatarkasti kanteen kuudennessa kanneperusteessa. Näin ollen on katsottava, että valittajan ansioiden virheellistä arviointia koskeva kanneperuste liittyy riittävän läheisesti hallinnolliseen valitukseen, jonka hän teki oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä.
52
Lisäksi on huomattava, että koska valituksenalaisen tuomion 232–235 kohdasta ilmenee, ettei valittajalla ollut vielä hylkäämispäätöksen jälkeenkään kaikkia merkityksellisiä tietoja, joiden avulla hän olisi saanut tietää riidanalaisen uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevan päätöksen perusteena olevan yksittäisen syyn, ei sitä suuremmalla syyllä ole varmaa, että hän olisi saattanut vedota kyseiseen perusteeseen hallinnollisen valituksen vaiheessa (ks. analogisesti tuomio 25.6.2020, Schneider v. EUIPO, C‑116/19 P, EU:C:2020:501, 36 kohta).
53
Lisäksi kyseistä seitsemännen valitusperusteen ensimmäistä osaa on arvioitava suhteessa määrättyyn menettelylliseen tilanteeseen, jossa unionin yleinen tuomioistuin antoi hallinnolle luvan esittää täydentäviä perusteluja riidanalaiselle uudelleenluokittelun tekemättä jättämistä koskevalle päätökselle ilman, että unionin yleinen tuomioistuin olisi selvittänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla, seurasiko tällaisesta luvan antamisesta valittajan puolustautumisoikeuksien loukkaaminen. Tällainen loukkaus voidaan todeta silloin, kun hallinnon esittämillä täydentävillä perusteluilla muutetaan asianomaiselle vastaisen toimen olennaista sisältöä ja pakotetaan näin henkilö, jolle kyseinen toimi on osoitettu, mukauttamaan olennaisesti argumentaatiotaan voidakseen vastata asianmukaisesti uusiin argumentteihin.
54
Edellä esitetystä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen jättäessään tutkimatta valittajan kanneperusteen, joka koski sitä, että kriisinratkaisuneuvosto oli väitetysti arvioinut virheellisesti hänen ansioitaan.
55
Tästä seuraa, että seitsemännen valitusperusteen ensimmäinen osa on perusteltu.
56
Edellä esitetyn perusteella kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa ja seitsemännen valitusperusteen ensimmäinen osa on hyväksyttävä ja valituksenalainen tuomio on kumottava ilman, että on tarpeen tutkia kolmannen ja seitsemännen valitusperusteen muita osia ja muita valitusperusteita.
Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa
57
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että jos unionin yleisen tuomioistuimen päätös kumotaan, unionin tuomioistuin voi joko palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi tai itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen.
58
Koska asia on ratkaisukelpoinen, on lausuttava kanteessa esitetyistä vaatimuksista, jotka koskevat riidanalaisen uudelleenluokittelun toteuttamatta jättämistä koskevan päätöksen kumoamista.
59
Tältä osin on todettava, että kriisinratkaisuneuvosto ei esittänyt kyseisessä päätöksessä, olivatko valittajan ansiot osoittautuneet alemmiksi tai mahdollisesti samanarvoisiksi kuin muiden hänen kanssaan samaan palkkaluokkaan kuuluvien toimihenkilöiden, jotka uudelleenluokiteltiin, ansiot, tai täsmentänyt tilanteessa, jossa valittajan ja muiden toimihenkilöiden ansiot olivat samanarvoiset, mitä muuta kriteeriä tai muita kriteereitä sovellettiin eron tekemiseksi heidän välilleen, joten kriisinratkaisuneuvosto laiminlöi sille kuuluvan perusteluvelvollisuuden. Kyseinen päätös on siten kumottava tällä perusteella.
Oikeudenkäyntikulut
60
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus on perusteltu ja unionin tuomioistuin itse ratkaisee riidan lopullisesti, se tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
61
Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
62
Koska valittaja on nyt käsiteltävässä asiassa vaatinut, että kriisinratkaisuneuvosto velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska kriisinratkaisuneuvosto on hävinnyt asian, kriisinratkaisuneuvosto on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan valittajalle tästä muutoksenhausta ja asian ensimmäisen oikeusasteen menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Unionin yleisen tuomioistuimen 20.9.2023 antama tuomio PB v. SRB (T‑293/22, EU:T:2023:577) kumotaan.
2)
Yhteisen kriisinratkaisuneuvoston (SRB) 16.7.2021 tekemä päätös olla luokittelematta PB:tä uudelleen vuoden 2021 uudelleenluokittelukierroksen päätteeksi kumotaan.
3)
Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto vastaa omista kuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan PB:lle tästä valituksesta ja ensimmäisen oikeusasteen menettelystä aiheutuneet kulut.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.