62022CJ0132
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
15 päivänä kesäkuuta 2023 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Työntekijöiden vapaa liikkuvuus – SEUT 45 artikla – Asetus (EU) N:o 492/2011 – 3 artiklan 1 kohta – Este – Yhdenvertainen kohtelu – Varallaololuettelon laatimista koskeva menettely virkojen täyttämiseksi tietyissä kansallisissa julkisissa oppilaitoksissa – Näissä oppilaitoksissa hankittua aiempaa ammattikokemusta koskeva osallistumisehto – Kansallinen säännöstö, jossa ei sallita muissa jäsenvaltioissa hankitun ammattikokemuksen huomioon ottamista – Perusteltavuus – Tavoite torjua prekaarisuutta
Asiassa C‑132/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazion alueellinen hallintotuomioistuin, Italia) on esittänyt 13.12.2021 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 25.2.2022, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
BM ja
NP
vastaan
Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. G. Xuereb, ensimmäisen jaoston puheenjohtaja A. Arabadjiev (esittelevä tuomari) ja tuomari A. Kumin,
julkisasiamies: M. Szpunar,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
BM ja NP, edustajanaan D. Terracciano, avvocata,
–
Italian hallitus, asiamiehenään G. Palmieri, avustajinaan L. Fiandaca ja A. Jacoangeli, avvocati dello Stato,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään B.‑R. Killmann ja D. Recchia,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 45 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 (EUVL 2011, L 141, s. 1) 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä BM ja NP, jotka ovat Italian kansalaisia, jotka ovat hankkineet ammattikokemusta muissa jäsenvaltioissa kuin Italian tasavallassa, ja toisaalta Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR (opetus‑, korkeakoulu‑ ja tutkimusministeriö, Italia; jäljempänä ministeriö) ja jossa on kyseessä sen ministeriön asetuksen laillisuus, jossa säädetään, että henkilöstön ottamiseksi palvelukseen Italian julkisten taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitoksiin, toistaiseksi voimassa olevien ja määräaikaisten työsopimusten tekemistä varten laadittaviin varallaololuetteloihin merkitsemistä koskevaan menettelyyn hyväksytään ainoastaan hakijat, jotka ovat hankkineet tiettyä ammattikokemusta näissä oppilaitoksissa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 492/2011
3
Neuvoston asetuksen N:o 492/2011 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän asetuksen mukaan ei jäsenvaltion lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä taikka hallinnollista käytäntöä saa soveltaa, jos:
– –
b)
niiden yksinomaisena tai pääasiallisena tarkoituksena tai vaikutuksena on, huolimatta siitä, että niitä sovelletaan kansalaisuudesta riippumatta, estää muiden jäsenvaltioiden kansalaisia saamasta tarjottua työtä.
– –”
Määräaikaista työtä koskeva puitesopimus
4
Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (EYVL 1999, L 175, s. 43) liitteenä olevan määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeessa, jonka otsikko on ”Väärinkäytöksiä ehkäisevät toimenpiteet”, määrätään seuraavaa:
”1. Perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden väärinkäytösten estämiseksi [jäsenvaltioiden] kuultuaan työmarkkinaosapuolia kansallisen lainsäädännön, työehtosopimusten tai käytännön mukaan ja/tai työmarkkinaosapuolten on otettava käyttöön erityisten alojen ja/tai työntekijäryhmien tarpeiden mukaan yksi tai useita seuraavista toimenpiteistä, jos käytettävissä ei ole vastaavia oikeudellisia toimenpiteitä väärinkäytösten estämiseksi:
a)
perustellut syyt tällaisen työsopimuksen tai työsuhteen uudistamista varten;
b)
perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden enimmäiskokonaiskesto;
c)
tällaisten työsopimusten tai työsuhteiden uudistamisten lukumäärä.
2. Jäsenvaltiot kuultuaan työmarkkinaosapuolia ja/tai työmarkkinaosapuolet määrittävät tarvittaessa, millä edellytyksillä määräaikaisia työsopimuksia tai työsuhteita
a)
pidetään perättäisenä;
b)
pidetään toistaiseksi voimassa olevina työsopimuksina tai työsuhteina.”
Italian oikeus
5
Valtion alustavasta talousarviosta varainhoitovuodeksi 2018 ja kolmivuotisesta talousarviosta vuosiksi 2018–2020 27.12.2017 annetun lain nro 205 (legge n. 205 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2018 e bilancio pluriennale per il triennio 2018–2020; GURI nro 302, 29.12.2017; jäljempänä laki nro 205/3027) 1 §:n 653 ja 655 momentissa säädetään seuraavaa:
”653.   Prekaarisuuden poistamiseksi taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitoksissa myönnetään vuodelle 2018 1 miljoona euroa, vuodelle 2019 6,6 miljoonaa euroa, vuodelle 2020 11,6 miljoonaa euroa, vuodelle 2021 15,9 miljoonaa euroa, vuodelle 2022 16,4 miljoonaa euroa, vuosille 2023–2025 kullekin 16,8 miljoonaa euroa, vuodelle 2026 16,9 miljoonaa euroa, vuodelle 2027 17,5 miljoonaa euroa, vuodelle 2028 18,1 miljoonaa euroa ja vuodesta 2029 lukien 18,5 miljoonaa euroa vuodessa. – –
– –
655.   Opetushenkilöstö, jolla ei ole jo toistaiseksi voimassa olevaa työsopimusta 653 momentissa tarkoitetussa oppilaitoksessa ja joka on läpäissyt kilpailun päästäkseen oppilaitosten varallaololuetteloon ja joka on lukuvuoden 2020–2021 loppuun mennessä hankkinut kahdeksan viimeisen lukuvuoden ajalta vähintään kolmelta lukuvuodelta, joiden ei ole oltava peräkkäisiä lukuvuosia, opetuskokemusta jossakin edellä mainituista oppilaitoksista, 8.7.2005 annetussa tasavallan presidentin asetuksessa nro 212 tarkoitetun asetuksen 3 §:ssä mainituilta kursseilta ja opetus‑, korkeakoulu‑ ja tutkimusministerin asetuksen soveltamisesta 10.9.2010 annetun asetuksen nro 249 3 §:n 3 momentissa tarkoitetuilta opintojaksoilta, merkitään erityisiin kansallisiin varallaololuetteloihin, joiden perusteella opetushenkilöstön vakituiset ja määräaikaiset virat täytetään ja jotka ovat toissijaisia suhteessa voimassa oleviin, tutkintoihin perustuviin kansallisiin varallaololuetteloihin ja 653 momentissa tarkoitettuihin varallaololuetteloihin, tarjolla olevien vapaiden paikkojen rajoissa. Luetteloon merkitseminen tapahtuu opetus‑, korkeakoulu‑ ja tutkimusministerin asetuksessa määriteltyjen menettelyjen mukaisesti.”
6
Taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitosten opetushenkilöstölle varattujen varallaololuetteloiden laatimisesta 14.8.2018 annetun ministeriön asetuksen nro 597 (decreto ministeriale n. 597 – Costituzione graduatorie riservate per il personale docente delle Istituzioni AFAM, jäljempänä ministeriön asetus nro 597/2018) 2 §:n 1 momentissa säädetään, että tähän menettelyyn voivat osallistua ainoastaan hakijat, jotka ovat opettaneet vähintään kolme lukuvuotta 8.7.2005 annetun presidentin asetuksen nro 212 3 §:ssä tarkoitetuilla kursseilla tai 10.9.2010 annetun opetus‑, korkeakoulu‑ ja tutkimusministerin asetuksen nro 249 3 §:n 3 momentissa tarkoitetuilla opintojaksoilla.
7
Ministeriön asetuksen nro 597/2018 8 §:n 1 momentin A kohdassa säädetään mahdollisuudesta ottaa kyseiseen menettelyyn osallistuviksi hyväksyttyjen hakijoiden pätevyyttä arvioitaessa huomioon aikaisempi ammattikokemus, joka on hankittu ulkomailla sijaitsevissa, Italian taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitosten kanssa samantasoisissa oppilaitoksissa.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
8
Pääasian kantajat vaativat vuonna 2018 ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa Tribunale amministrativo regionale per il Laziossa (Lazion alueellinen hallintotuomioistuin, Italia) nostamillaan erillisillä kanteilla ministeriön asetuksen nro 597/2018 kumoamista ja väittivät muun muassa, että kun kyseisessä ministeriön asetuksessa ei tunnusteta opetushenkilöstön toistaiseksi voimassa olevien ja määräaikaisten virkojen täyttämistä Italian valtion taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitoksissa koskevaan menettelyyn osallistumista varten muissa jäsenvaltioissa kuin Italian tasavallassa sijaitsevissa samantasoisissa oppilaitoksissa hankittua vähintään kolmen vuoden ammattikokemusta, mainittu ministeriön asetus on SEUT 45 artiklan ja asetuksen N:o 492/2011 3 artiklan vastainen.
9
Ministeriö väittää, että ministeriön asetusta nro 597/2018 ei voida pitää lainvastaisena, koska se on annettu lain nro 205/2017 perusteella, jolla pyritään – kuten sen 1 §:n 653 momentista ilmenee – poistamaan taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen opetuksen alalla vallinnut historiallinen prekaarisuus ja asetetaan ministeriö sidotun toimivallan piiriin. Kyse ei myöskään ole SEUT 45 artiklan tai asetuksen N:o 492/2011 rikkomisesta, koska hakijoita ei kohdella eri tavalla heidän kansalaisuutensa perusteella, sillä lain nro 205/2017 1 §:n 655 momentissa tarkoitettuun menettelyyn voivat osallistua sekä Italian kansalaiset että ulkomaalaiset. Lisäksi se, että muissa jäsenvaltioissa ammattikokemusta hankkineet henkilöt voisivat osallistua tähän menettelyyn, vääristäisi kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön logiikkaa, sillä sen tarkoituksena on poistaa prekaarisuus Italian julkisissa taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitoksissa laatimalla varallaololuettelot opettajista, jotka ovat hankkineet ammattikokemuksensa näissä oppilaitoksissa, eivätkä ulkomailla.
10
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että ministeriön oli ministeriön asetusta N:o 597/2018 antaessaan viitattava lain nro 205/2017 säännöksiin yksilöidäkseen kyseisen lain 1 §:n 655 momentissa tarkoitettuun menettelyyn osallistumisen edellytykset.
11
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan laki nro 205/2017 näyttäisi rajoittavan työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, koska sillä rajoitetaan pääsyä opettajien sekä toistaiseksi voimassa olevien että määräaikaisten virkojen antamista koskevaan menettelyyn Italian julkisissa taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitoksissa varaamalla tämä pääsy ainoastaan opettajille, joilla on vähintään kolmen vuoden aiempi ammattikokemus kyseisissä oppilaitoksissa.
12
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan 10.10.2019 annetusta tuomiosta Krah (C‑703/17, EU:C:2019:850) ja 23.4.2020 annetusta tuomiosta Land Niedersachsen (Aikaisemmat merkitykselliset työskentelykaudet) (C‑710/18, EU:C:2020:299) seuraa kuitenkin, että työntekijöiden vapaata liikkuvuutta rajoittavat toimenpiteet voivat olla sallittuja, jos niillä pyritään johonkin EUT‑sopimuksessa asetettuun tavoitteeseen tai jos ne ovat oikeutettuja yleiseen etuun liittyvistä pakottavista syistä ja jos ne ovat suhteellisuusperiaatteen mukaisia.
13
Kysymykseen siitä, onko laissa nro 205/2017 säädetty tavoite, joka koskee ”prekaarisuusilmiön hillitsemistä” Italian julkisissa taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitoksissa, sellainen yleiseen etuun liittyvä tavoite, joka voi oikeuttaa tämän rajoituksen, ja onko se oikeassa suhteessa tähän tavoitteeseen nähden, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa ensinnäkin, että 26.11.2014 annetusta tuomiosta Mascolo ym. (C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401) ilmenee, että sillä, että jäsenvaltiot toteuttavat toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on torjua julkishallinnossa esiintyvää prekaarisuusilmiötä, joka johtuu määräaikaisten työsopimusten toistuvasta solmimisesta, on tarkoitus tyydyttää paitsi kansallisia etuja myös Euroopan unionin etuja.
14
Toiseksi osallistuminen lain nro 205/2017 1 §:n 655 momentissa tarkoitettuun menettelyyn ei ole ainoa keino saada opettajien toistaiseksi voimassa olevaa tai määräaikaista virkaa Italian julkisissa taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitoksissa. Ainakin puolet näiden laitosten vakinaisesta henkilöstöstä otetaan nimittäin palvelukseen erityisten kansallisten varallaololuetteloiden perusteella, kun taas loput tästä henkilöstöstä otetaan palvelukseen todistuksiin ja kokeisiin perustuvien julkisten valintamenettelyjen päätteeksi. Lisäksi määräaikaiset työsopimukset tehdään ensisijaisesti näihin luetteloihin merkittyjen opettajien kanssa. Jos kaikkia avoimia virkoja ei ole mahdollista täyttää tällä tavalla, asianomaiset oppilaitokset voivat julkaista hakuilmoituksia kutakin laitosta koskevien erityisten luetteloiden laatimiseksi.
15
Kolmanneksi Corte costituzionalen (perustuslakituomioistuin, Italia) oikeuskäytännöstä ilmenee, että säännöt, joissa ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa oikeusriidassa kyseessä olevien sääntöjen tavoin säädetään ylimääräisistä kilpailuista, ovat lähtökohtaisesti Italian perustuslain mukaisia, koska ne on annettu hallinnon moitteettoman toiminnan varmistamiseksi, oikeussuhteiden turvaamiseksi ja työllisyyteen liittyvän prekaarisuuden poistamiseksi, ja koska niillä ei rajoiteta kohtuuttomasti oikeutta päästä julkishallinnon palvelussuhteisiin eikä avoimen virkakilpailun periaatetta.
16
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko SEUT 45 artiklan 1 ja 2 kohtaa ja [asetuksen N:o 492/2011] 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä lain nro 205/2017 1 §:n 655 momentin kaltaiselle säännökselle, jonka mukaan italialaisten [taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan] korkea‑asteen oppilaitosten opetushenkilöstön toistaiseksi voimassa olevien ja määräaikaisten sopimusten tekemistä varten laadittaviin varallaololuetteloihin merkitsemistä koskevaan menettelyyn osallistuttaessa huomioon otetaan yksinomaan hakijoille kyseisistä kansallisista oppilaitoksista kertynyt ammattikokemus, mutta ei samantasoisista oppilaitoksista muissa Euroopan maissa kertynyttä kokemusta, kun huomioon otetaan kyseisen menettelyn erityinen tavoite torjua prekaarisuusilmiötä Italiassa, ja mikäli unionin tuomioistuin ei katso kyseisen Italian lainsäädännön olevan yleisellä tasolla ristiriidassa unionin lainsäädäntökehyksen kanssa, voidaanko kyseiseen lainsäädäntöön sisältyviä toimenpiteitä käytännössä pitää oikeasuhteisina edellä mainittuun yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen nähden?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
17
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko SEUT 45 artiklaa ja asetuksen N:o 492/2011 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että ainoastaan hakijat, joilla on tiettyä ammattikokemusta kansallisissa julkisissa taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitoksissa, voidaan hyväksyä toistaiseksi voimassa olevien ja määräaikaisten työsopimusten tekemistä varten laadittaviin varallaololuetteloihin merkitsemistä koskevaan menettelyyn henkilöstön ottamiseksi palvelukseen mainittuihin oppilaitoksiin, ja joka estää siten ottamasta tähän menettelyyn hyväksymistä varten huomioon muissa jäsenvaltioissa hankittua ammattikokemusta.
18
Tässä yhteydessä on syytä muistuttaa, että henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevien kaikkien EUT‑sopimuksen määräysten tarkoituksena on helpottaa jäsenvaltioiden kansalaisten kaikenlaisen ansiotyön tekemistä unionin alueella ja että kyseisten määräysten vastaisia ovat toimenpiteet, joilla voi olla epäsuotuisa vaikutus näihin kansalaisiin, kun he haluavat harjoittaa taloudellista toimintaa toisen jäsenvaltion alueella (tuomio 23.4.2020, Land Niedersachsen (Aikaisemmat merkitykselliset työskentelykaudet), C‑710/18, EU:C:2020:299, 24 kohta ja tuomio 28.4.2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 21 kohta).
19
Oikeuskäytännöstä ilmenee, että SEUT 45 artiklan soveltamisalaan kuuluvat muun muassa muiden kuin kyseisen määräyksen 4 kohdassa tarkoitettujen julkishallinnon palvelussuhteiden palvelukseenottoehdot (ks. vastaavasti tuomio 26.5.1982, komissio v. Belgia, 149/79, EU:C:1982:195, 11 kohta ja tuomio 11.2.2021, Katoen Natie Bulk Terminals ja General Services Antwerp, C‑407/19 ja C‑471/19, EU:C:2021:107, 82 kohta).
20
Kansalliset säännökset, jotka estävät jäsenvaltion kansalaisuuden omaavaa työntekijää lähtemästä alkuperävaltiostaan käyttääkseen oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen tai saavat hänet luopumaan ajatuksesta lähteä alkuperävaltiostaan tässä tarkoituksessa, ovat tämän SEUT 45 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun vapauden rajoituksia, vaikka niitä sovellettaisiin kyseessä olevan työntekijän kansalaisuudesta riippumatta (tuomio 28.4.2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21
Lisäksi SEUT 45 artiklan tarkoituksena on muun muassa välttää se, että työntekijää, joka käyttämällä oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen on työskennellyt useammassa jäsenvaltiossa, kohdeltaisiin ilman objektiivisia perusteita epäedullisemmin kuin sellaista työntekijää, joka on työskennellyt koko työuransa ajan ainoastaan yhdessä jäsenvaltiossa (tuomio 28.4.2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22
Henkilöiden vapaa liikkuvuus ei nimittäin toteutuisi täysimääräisesti, jos jäsenvaltiot voisivat kieltäytyä soveltamasta mainittua määräystä sellaisiin kansalaisiinsa, jotka ovat käyttäneet hyväkseen unionin oikeudessa säädettyjä mahdollisuuksia ja jotka ovat tällä tavoin hankkineet ammattipätevyyden muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka kansalaisuus heillä on (tuomio 28.4.2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23
Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että kansallinen säännöstö, jossa ei oteta täysimääräisesti huomioon aikaisempia vastaavaa työskentelyä koskevia kausia, jotka ovat kertyneet muussa jäsenvaltiossa kuin siirtotyöläisen alkuperäjäsenvaltiossa, voi tehdä työntekijöiden vapaan liikkuvuuden vähemmän houkuttelevaksi SEUT 45 artiklan 1 kohdan vastaisesti (ks. vastaavasti tuomio 30.9.2003, Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, 74 kohta; tuomio 10.10.2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, 54 kohta; tuomio 23.4.2020, Land Niedersachsen (Aikaisemmat merkitykselliset työskentelykaudet), C‑710/18, EU:C:2020:299, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 28.4.2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 26 kohta).
24
Oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että jos jäsenvaltion julkinen elin ottaessaan palvelukseen henkilöstöä sellaisiin virkoihin, jotka eivät kuulu SEUT 45 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan, aikoo ottaa huomioon hakijoiden aiemman ammatillisen toiminnan julkishallinnon palveluksessa, mainittu elin ei voi suorittaa erottelua sen mukaan, onko ammatillista toimintaa harjoitettu kyseisen jäsenvaltion vai jonkun muun jäsenvaltion julkishallinnossa (ks. vastaavasti tuomio 23.2.1994, Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, 12 kohta ja tuomio 12.5.2005, komissio v. Italia, C‑278/03, EU:C:2005:281, 14 kohta).
25
On todettava, että pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö on omiaan saamaan työntekijän luopumaan SEUT 45 artiklassa määrätyn vapaata liikkuvuutta koskevan oikeutensa käyttämisestä siltä osin kuin siinä asetetaan ammattikokemuksen vähimmäismäärää koskeva edellytys hakijoiden merkitsemiseksi ministeriön asetuksen nro 597/2018 nojalla laadittuihin luetteloihin henkilöstön palvelukseen ottamiseksi määräaikaisilla ja toistaiseksi voimassa olevilla sopimuksilla Italian julkisiin taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitoksiin, mutta estetään ottamasta tätä varten huomioon muissa jäsenvaltioissa kuin Italian tasavallassa hankittua kokemusta.
26
Tällainen työntekijä voidaan näet saada luopumaan ajatuksesta lähteä alkuperäjäsenvaltiostaan siirtyäkseen työskentelemään tai asettautuakseen toiseen jäsenvaltioon, jos häneltä täten evätään mahdollisuus siihen, että hänen palatessaan ensin mainittuun jäsenvaltioon hänen jälkimmäisessä jäsenvaltiossa hankkimansa työkokemus otetaan huomioon näihin luetteloihin merkitsemistä varten.
27
Lisäksi on muistutettava, että SEUT 45 artiklan 2 kohdassa määrätään, että työntekijöiden vapaa liikkuvuus merkitsee, että kaikki kansalaisuuteen perustuva jäsenvaltioiden työntekijöiden syrjintä työsopimusten tekemisessä sekä palkkauksessa ja muissa työehdoissa poistetaan (ks. vastaavasti tuomio 28.4.2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Tältä osin on muistutettava, että SEUT 45 artiklaan kirjatulla yhdenvertaisen kohtelun periaatteella ei kielletä ainoastaan kansalaisuuteen perustuvaa välitöntä syrjintää vaan myös kaikki sellaiset välillisen syrjinnän muodot, joissa tosiasiallisesti päädytään samaan lopputulokseen muita erotteluperusteita soveltamalla (ks. vastaavasti tuomio 28.4.2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Unionin tuomioistuin on täsmentänyt tässä yhteydessä, että kansallisen oikeuden säännöstä, vaikka sitä sovellettaisiin erotuksetta kaikkiin työntekijöihin heidän kansalaisuudestaan riippumatta, on pidettävä välillisesti syrjivänä, jos sen vaikutukset kohdistuvat sen ominaislaadun vuoksi enemmän työntekijöihin, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, kuin kotimaisiin työntekijöihin ja jos säännöksellä saatetaan sen vuoksi kohdella erityisesti ensiksi mainittuja huonommin, jollei se ole objektiivisesti perusteltu ja oikeassa suhteessa tavoiteltuun päämäärään (tuomio 28.4.2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Jotta toimenpiteen voitaisiin katsoa olevan välillisesti syrjivä, ei ole välttämätöntä, että sillä suosittaisiin kaikkia kyseisen jäsenvaltion kansalaisia tai että sillä asetettaisiin epäedulliseen asemaan ainoastaan muiden jäsenvaltioiden mutta ei kyseisen jäsenvaltion kansalaisia (tuomio 28.4.2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31
Kun pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä kieltäydytään sellaisen vastaavan työkokemuksen huomioon ottamisesta, jonka siirtotyöläinen on hankkinut muun jäsenvaltion kuin Italian tasavallan laitoksen palveluksessa, se on omiaan vaikuttamaan enemmän siirtotyöläisiin kuin kotimaisiin työntekijöihin asettamalla erityisesti ensin mainitut huonompaan asemaan, koska he ovat erittäin todennäköisesti hankkineet työkokemusta muussa jäsenvaltiossa kuin Italian tasavallassa ennen tämän viimeksi mainitun jäsenvaltion taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitosten palveluksessa aloittamista (ks. analogisesti tuomio 28.4.2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 33 kohta). Tällä säännöstöllä voidaan siis saada aikaan kansalaisuuteen välillisesti perustuva erilainen kohtelu.
32
Näin ollen on katsottava, että pääasiassa kyseessä oleva säännöstö merkitsee työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitusta, joka on lähtökohtaisesti kielletty SEUT 45 artiklassa.
33
Tällaisen rajoituksen oikeuttamisesta on todettava, että erittäin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että kansalliset toimenpiteet, jotka voivat haitata perussopimuksessa taattujen perusvapauksien käyttämistä tai tehdä näiden vapauksien käyttämisestä vähemmän houkuttelevaa, voidaan hyväksyä vain, jos niillä on yleisen edun mukainen tavoite, jos niillä voidaan taata tämän tavoitteen saavuttaminen ja jos niillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi (tuomio 28.4.2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä pyritään korjaamaan Italian taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen koulutuksen alalla vallinnut työllisyyteen liittyvä historiallinen prekaarisuus edistämällä sen poistamista tällä alalla.
35
Tältä osin on todettava, että vaikka oletettaisiin, että tätä tavoitetta on pidettävä yleistä etua koskevana oikeutettuna tavoitteena, jolla voidaan oikeuttaa työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitus, pääasiassa kyseessä olevalla rajoituksella ei näytetä voivan taata mainitun tavoitteen saavuttamista.
36
Kuten Euroopan komissio on näet perustellusti todennut, sellaisten hakijoiden jättäminen lain nro 205/2017 1 §:n 655 momentissa tarkoitetun menettelyn ulkopuolelle, jotka ovat hankkineet ammattikokemuksen muussa jäsenvaltiossa kuin Italian tasavallassa, ei sellaisenaan vaikuta välttämättömältä prekaarisuuden poistamisen edistämiseksi eli vakituisten työntekijöiden osuuden kasvattamiseksi Italiassa taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen koulutuksen alalla, koska tämä menettely mahdollistaa sen, että tämän alan laitokset voivat ottaa palvelukseensa sekä tällaisia työntekijöitä että määräaikaisia työntekijöitä.
37
Lisäksi on niin, että vaikka oletettaisiin, että kyseisellä menettelyllä voidaan ottaa palvelukseen enemmän vakituisia työntekijöitä kuin määräaikaisia työntekijöitä, ensiksi mainitun ryhmän osuuden lisäämistä kyseisellä alalla koskeva tavoite voitaisiin saavuttaa yhtä tehokkaasti avaamalla sama menettely hakijoille, jotka ovat hankkineet työkokemuksen muussa jäsenvaltiossa kuin Italian tasavallassa, ilman, että vakituisia virkoja varattaisiin kyseisellä alalla ”pitkään toimineille” määräaikaisille työntekijöille.
38
Tällainen toimenpide ei myöskään estä Italian tasavaltaa erityisesti korjaamasta viimeksi mainittujen työntekijöiden epävarmaa tilannetta, joka johtuu – kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää – määräaikaisten työsopimusten toistuvasta tekemisestä, erityisesti toteuttamalla määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeessa tarkoitetut toimenpiteet tai vakinaistamalla nämä työntekijät.
39
Näin ollen on katsottava, että pääasiassa kyseessä olevasta kansallisesta säännöstöstä aiheutuva työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitus ei ole oikeutettu.
40
Asetuksen N:o 492/2011 3 artiklasta, jonka 1 kohdassa toistetaan työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15.10.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (EYVL 1968, L 257, s. 2) 3 artiklan 1 kohdan sanamuoto muuttumattomana (tuomio 5.2.2015, komissio v. Belgia, C‑317/14, EU:C:2015:63, 2 kohta), on riittävää muistuttaa, että siinä ainoastaan selvennetään SEUT 45 artiklaan perustuvia oikeuksia erityisesti työhön pääsyn osalta ja että täten sitä on tulkittava samalla tavoin kuin viimeksi mainittua artiklaa (ks. analogisesti tuomio 23.2.1994, Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, 6 kohta ja tuomio 12.5.2005, komissio v. Italia, C‑278/03, EU:C:2005:281, 3 ja 15 kohta).
41
Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että SEUT 45 artiklaa ja asetuksen N:o 492/2011 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että ainoastaan hakijat, joilla on tiettyä ammattikokemusta kansallisissa julkisissa taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitoksissa, voidaan hyväksyä toistaiseksi voimassa olevien ja määräaikaisten työsopimusten tekemistä varten laadittaviin varallaololuetteloihin merkitsemistä koskevaan menettelyyn henkilöstön ottamiseksi palvelukseen mainittuihin oppilaitoksiin, ja joka estää siten ottamasta tähän menettelyyn hyväksymistä varten huomioon muissa jäsenvaltioissa hankittua ammattikokemusta.
Oikeudenkäyntikulut
42
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
SEUT 45 artiklaa ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa
on tulkittava siten, että
ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että ainoastaan hakijat, joilla on tiettyä ammattikokemusta kansallisissa julkisissa taide‑, musiikki‑ ja koreografia‑alan korkea‑asteen oppilaitoksissa, voidaan hyväksyä toistaiseksi voimassa olevien ja määräaikaisten työsopimusten tekemistä varten laadittaviin varallaololuetteloihin merkitsemistä koskevaan menettelyyn henkilöstön ottamiseksi palvelukseen mainittuihin oppilaitoksiin, ja joka estää siten ottamasta tähän menettelyyn hyväksymistä varten huomioon muissa jäsenvaltioissa hankittua ammattikokemusta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.