62020TJ0058
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu seitsemäs jaosto)
13 päivänä marraskuuta 2024 (
*1
)
Kilpailu – Yrityskeskittymät – Saksan televisio- ja televiestintäpalvelujen markkinat – Päätös, jossa yrityskeskittymä todetaan sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi – Sitoumukset – Liiketoimen horisontaalisten, vertikaalisten ja monialaisten kilpailuvaikutusten arviointi – Yrityskeskittymän osapuolten välinen kilpailusuhde – Keskittymäkohtainen muutos – Ilmeinen arviointivirhe
Asiassa T‑58/20,
NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, kotipaikka Köln (Saksa), edustajinaan asianajajat M. Geppert, P. Schmitz ja J. Schulze zur Wiesche,
kantajana,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään G. Conte, A. Keidel ja C. Vollrath,
vastaajana,
jota tukee
Vodafone Group plc, kotipaikka Newbury (Yhdistynyt kuningaskunta), edustajinaan asianajajat V. Vollmann, solicitor, C. Jeffs, A. Chadd ja D. Seeliger,
väliintulijana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu seitsemäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti M. van der Woude sekä tuomarit R. da Silva Passos (esittelevä tuomari), I. Reine, L. Truchot ja M. Sampol Pucurull,
kirjaaja: hallintovirkamies S. Jund,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn,
ottaen huomioon 22.9.2023 pidetyssä istunnossa esitetyn,
on antanut seuraavan
tuomion (
1
)
1
Kantaja NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH vaatii SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan kumoamaan 18.7.2019 annetun komission päätöksen C(2019) 5187 final, jossa komissio julisti yrityskeskittymän, jossa Vodafone Group plc hankkisi erinäisiä Liberty Global plc:n omaisuuseriä, sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi (asia COMP/M.8864 – Vodafone / Certain Liberty Global Assets) (jäljempänä riidanalainen päätös).
– –
I Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
– –
47
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen;
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
48
Komissio ja Vodafone vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen;
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
II Oikeudellinen arviointi
– –
B
Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan komissio teki ilmeisiä arviointivirheitä ja laiminlöi perusteluvelvollisuutensa ja huolellisuusvelvoitteensa, kun se ei todennut tehokkaan kilpailun estyvän olennaisesti monen asunnon kiinteistöille tapahtuvan TV-signaalien vähittäistason siirron markkinoilla (jäljempänä MDU-markkinat)
– –
3. Ensimmäinen osa, jonka mukaan komissio teki ilmeisiä arviointivirhettä katsoessaan, etteivät yrityskeskittymän osapuolet olleet toistensa suoria kilpailijoita
– –
98
Tältä osin on täsmennettävä, että yritysten välillä on suoraa kilpailua silloin, kun ne kilpailevat samoista asiakkaista.
99
Käsiteltävässä asiassa on riidatonta, ettei yrityskeskittymän osapuolten kaapeliverkoissa ole päällekkäisyyttä ja että tosiasiassa silloin, kun monen asunnon kiinteistön omistaja (jäljempänä MDU-asiakas) haluaa tehdä sopimuksen TV-signaalien siirtoa harjoittavan verkko-operaattorin kanssa, asiakkaan on lähtökohtaisesti mahdollista valita ainoastaan joko yrityskeskittymän osapuolista se, jonka kaapeliverkon peittoalueella verkkoon liitettävä kiinteistö sijaitsee, tai jokin tämän kilpailijoista, kuten kantaja. Tältä kannalta on merkityksetöntä, ovatko MDU-markkinat olleet ennen yrityskeskittymän muodostamista maanlaajuiset vai ovat ne rajautuneet yrityskeskittymän osapuolten kaapeliverkkojen peittoalueisiin, sillä edellinen toteamus pätee kummassakin tilanteessa.
100
Tästä seuraa, että yrityskeskittymän osapuolten myymät tuotteet eivät kilpailleet käytännössä keskenään eikä komissio näin ollen tehnyt ilmeistä arviointivirhettä todetessaan, etteivät osapuolet olleet toistensa suoria kilpailijoita ennen yrityskeskittymän muodostamista.
101
Kantajan esittämät perustelut eivät osoita päinvastaista.
102
Ensinnäkin on tuotava esille, että kuten komissio on vahvistanut unionin yleiselle tuomioistuimelle, oli olemassa vakavia viitteitä siitä, että MDU-markkinat rajautuivat ennen yrityskeskittymän muodostamista maantieteellisesti kummankin osapuolen kaapeliverkkojen peittoalueisiin, mutta koska olemassa oli maanlaajuisia verkko-operaattoreita sekä asiakkaita ja koska mahdolliset maan sisäiset hinnanerot eivät liittyneet näihin peittoalueisiin, komissio oli pystynyt sulkemaan täysin pois sen mahdollisuuden, että MDU-markkinat olivat maanlaajuiset.
103
Se, että komissio oli ajatellut markkinoiden saattavan olla maanlaajuiset, ei merkitse sitä, että komissio olisi katsonut, että yrityskeskittymän osapuolten välillä käytiin suoraa kilpailua näillä hypoteettisilla markkinoilla. Komissio arvioi vasta myöhemmässä vaiheessa tutkiessaan MDU-markkinoille kohdistuvia yrityskeskittymän vaikutuksia, johtiko yrityskeskittymä mahdollisilla maanlaajuisilla markkinoilla osapuolten liiketoiminta huomioon ottaen suoran kilpailun lakkaamiseen niiden väliltä. Siitä, että komissio oli ajatellut riidanalaisessa päätöksessä MDU-markkinoiden saattaneen olla maanlaajuiset jo ennen yrityskeskittymän muodostamista, ei siis voida päätellä, että yrityskeskittymän osapuolet olivat väistämättä toistensa todellisia kilpailijoita tällaisilla markkinoilla, kuten kantaja väittää. On mahdollista, että kaksi yritystä toimii muiden yritysten kanssa samoilla maantieteellisillä markkinoilla, ilman että ne tavoittelevat kuitenkaan samoja asiakkaita erityisesti niiden kaapeliverkkojen maantieteellisten rajojen vuoksi.
104
Kantajan väitteeseen, jonka mukaan komissio laiminlöi perusteluvelvollisuuden, koska se ei tutkinut yrityskeskittymän vaikutuksia maanlaajuisilla MDU-markkinoilla, on todettava, että komissio tutki riidanalaisen päätöksen VIII osaston 2.4.2.3 kohdassa eli 721–785 perustelukappaleessa yksityiskohtaisesti, poistaisiko yrityskeskittymä todellisen tai potentiaalisen kilpailupaineen sen osapuolten väliltä. Näissä perustelukappaleissa tehdyt toteamukset ovat päteviä riippumatta siitä, ovatko MDU-markkinat maanlaajuiset vai rajautuvatko ne Vodafonen ja Unitymedian kaapeliverkkojen peittoalueisiin.
105
Toiseksi kantajan esittämiin väitteisiin on täsmennettävä MDU-markkinoiden maantieteellisistä rajoista riippumatta, että vaikka yrityskeskittymän osapuolten kaapeliverkoissa ei ollut lainkaan päällekkäisyyttä, mitä kantaja ei ole kyseenalaistanut, komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä, että niiden liiketoiminnassa oli kuitenkin jonkin verran päällekkäisyyksiä, sillä ne ostivat tässä tapauksessa TV-signaalien välityksen välitason palveluja toiselta yrityskeskittymän osapuolelta tai kokonaan muulta verkkotason 3 operaattorilta tavoittaakseen asianomaiset MDU-asiakkaat.
106
On tuotava esille, ettei kantaja kiistä sellaisenaan numerotietoja, jotka komissio on esittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa käytävässä menettelyssä ja jotka koskevat yrityskeskittymän osapuolten kaapeliverkkojensa peittoalueiden ulkopuolella tekemiä sopimuksia sekä asianomaisten asiakkaiden määrää, vaikka se kiistää niiden vähämerkityksisyyden. Tältä osin on todettava, että kyseiset numerotiedot osoittavat tällaisten sopimusten edustavan hyvin pientä määrää MDU-asiakkaista siirtoverkkoon liitettyjen kotitalouksien määrään ja markkinaosuuteen verrattuna, sillä niiden osuus on alle 1 prosentin, mikä on siis niin vähän, etteivät ne voi edustaa jäljelle jäävää kilpailua, jota olisi suojattava. Yrityskeskittymän osapuolet tekivät sitä paitsi tällaisia sopimuksia kaapeliverkkojensa peittoalueiden ulkopuolella vain poikkeustapauksessa, mitä kantaja ei kiistä.
107
Koska yrityskeskittymän osapuolten kaapeliverkkojensa peittoalueiden ulkopuolella tekemien sopimusten markkinaosuus on vähäinen, on lisäksi epätodennäköistä, että yrityskeskittymä johtaisi määräävän markkina-aseman vahvistumiseen, joten kantajan väitettä, jonka mukaan komission olisi pitänyt todeta tehokkaan kilpailun estyvän olennaisesti ottaen huomioon yrityskeskittymän osapuolten suuret markkinaosuudet, joita yrityskeskittymä olisi vahvistanut entisestään, ei voida hyväksyä.
108
Joka tapauksessa on muistettava, että asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti keskittymä julistetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi vain, jos se olennaisesti estää tehokasta kilpailua sisämarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla erityisesti siitä syystä, että sillä luodaan määräävä asema tai vahvistetaan sitä. Kyseisten säännösten sanamuodon perusteella olennainen arviointiperuste yrityskeskittymän sisämarkkinoille soveltumisen tutkimiseksi on se, estääkö yrityskeskittymä olennaisesti tehokkaan kilpailun. Adverbin ”erityisesti” käyttäminen viittaa siihen, että määräävän markkina-aseman luominen tai vahvistaminen on yksi skenaarioista, joissa tällainen kilpailun estyminen voidaan todeta. Yrityskeskittymä, joka luo määräävän markkina-aseman tai vahvistaa sitä, ei siis estä automaattisesti tehokasta kilpailua, eikä määräävää markkina-asemaa koskevan arviointiperusteen ja tehokkaan kilpailun olennaista estymistä koskevan arviointiperusteen välillä ole automaattisesti yhteyttä, toisin kuin kantaja väittää.
109
Kantajan väitteeseen, jonka mukaan komissio jätti ottamatta huomioon useita asiakirjoja, jotka osoittavat, että Unitymedialla oli tarkoitus liittää Vodafonen kaapeliverkon peittoalueella sijaitsevia MDU-asiakkaita omaan verkkoonsa, on todettava, että tällainen väite liittyy potentiaalisen kilpailun olemassaoloon, ei niinkään väitetysti olemassa olevaan suoraan kilpailuun, mikä tekee siitä tehottoman nyt tarkasteltavan kanneperusteen ensimmäisen osan yhteydessä.
110
Kantajan väitteestä, jonka mukaan komissio oli sivuuttanut virheellisesti yrityskeskittymän osapuolten välillä esiintyvän suoran kilpailun siitä syystä, ettei kyse ollut ”aktiivisesta” kilpailusta, on katsottava, että toteamuksella, jonka komissio esittää riidanalaisen päätöksen 768 perustelukappaleessa ja jonka mukaan osapuolet eivät ”kilpailleet aktiivisesti” keskenään, pyrittiin ainoastaan selittämään sitä, että osapuolet olivat tehneet TV-signaalien siirtoa toisen osapuolen peittoalueella koskevia sopimuksia vain hyvin harvoin MDU-asiakkailta oma-aloitteisesti tulleiden pyyntöjen perusteella. Näihin pyyntöihin vastaamiseksi osapuolet olivat siis ostaneet TV-signaalien välityksen välitason palveluja muulta operaattorilta. Näin todetessaan komissio ei katsonut, että tehokkaan kilpailun olennaisen estymisen toteaminen yrityskeskittymien valvonnan alalla edellyttäisi ”aktiivisen” kilpailun lakkaamista.
111
Kaiken edellä esitetyn perusteella kantaja ei ole osoittanut komission katsoneen riidanalaisessa päätöksessä ilmeisen virheellisesti tai perusteluvelvollisuuttaan tai huolellisuusvelvoitettaan laiminlyöden, etteivät yrityskeskittymän osapuolet ole olleet toistensa suoria kilpailijoita ennen yrityskeskittymän muodostamista. Nyt tarkasteltavan kanneperusteen ensimmäinen osa on siten hylättävä.
4. Toinen osa, jonka mukaan komissio teki ilmeisiä arviointivirhettä katsoessaan, etteivät yrityskeskittymän osapuolet olleet toistensa potentiaalisia kilpailijoita
– –
134
Ensinnäkin kantajan väitteeseen, jonka mukaan oli ennakoitavissa, että asunto-osakeyhtiöiden halu käyttää vain yhden operaattorin palveluita vahvistuisi, koska asuntosektorin vahva vakiintuminen oli jatkunut Saksassa jo useiden vuosien ajan, on todettava, ettei pelkkä halu ole riittävää sen arvioimiseksi, onko kahden yrityksen välillä potentiaalinen kilpailusuhde.
135
Potentiaalisen kilpailun olemassaolon arvioinnilla pyritään nimittäin selvittämään näiden markkinoiden rakenne ja niitä sääntelevä taloudellinen ja oikeudellinen toimintaympäristö huomioon ottaen, onko tosiasiallisesti ja konkreettisesti mahdollista, että asianomaiset yritykset kilpailevat keskenään tai että uusi kilpailija voi päästä kyseisille markkinoille kilpailemaan niillä ennestään toimivien yrittäjien kanssa (ks. tuomio 4.7.2006, easyJet v. komissio, T‑177/04, EU:T:2006:187, 116 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tämän perusteella tällainen arviointi, joka perustuu uuden potentiaalisen tarjoajan markkinoille tulon edellytyksiin, riippuu lähinnä tarjontapuolen tarkastelusta eikä kysyntäpuolen tarkastelusta, joten ensimmäinen väite ei voi menestyä.
136
Kantaja tuo joka tapauksessa itse esille, että asuntosektori on vakiintunut Saksassa vahvasti useiden vuosien ajan. Tämä jo useiden vuosien ajan tapahtunut vakiintuminen ei ole kuitenkaan johtanut yrityskeskittymän osapuolten markkinaosuuksien merkittävään kasvuun niiden omien peittoalueiden ulkopuolella siten, että ne olisivat tehneet sopimuksia sellaisten suurten MDU-asiakkaiden kanssa, jotka haluavat ostaa palvelunsa vain yhdeltä operaattorilta, sillä riidanalaisen päätöksen taulukosta 16 ilmenee, että sekä Vodafonella että Unitymedialla oli [0–5 prosentin] markkinaosuus toisen osapuolen peittoalueella.
137
Toiseksi niistä markkinatutkimuksen tuloksista, jotka komission väitetään sivuuttaneen, on korostettava, että komissiolla on oikeus ottaa tulokset huomioon, mutta ne eivät voi olla ratkaisevia potentiaalisen kilpailun olemassaolon arvioinnin kannalta.
138
Vaikka kilpailijoiden mielipide voi olla tärkeä tiedonlähde tutkittaessa yrityskeskittymän todennäköistä vaikutusta markkinoilla, tämä mielipide ei voi sitoa komissiota sen arvioidessa itsenäisesti keskittymän vaikutuksia kyseisillä markkinoilla (ks. vastaavasti tuomio 25.3.1999, Gencor v. komissio, T‑102/96, EU:T:1999:65, 290 ja 291 kohta ja tuomio 5.10.2020, HeidelbergCement ja Schwenk Zement v. komissio, T‑380/17, ei julkaistu, EU:T:2020:471, 673 kohta), joten toista väitettä ei voida hyväksyä.
139
Riidanalaisen päätöksen 727, 728, 752 ja 753 perustelukappaleesta ilmenee joka tapauksessa, että komissio otti huomioon kilpailevien operaattoreiden mielipiteen, sillä kyseisten perustelukappaleiden perusteella komissio teki perusteellisen tutkimuksen yrityskeskittymän osapuolten välisestä potentiaalisesta kilpailusta erityisesti kilpailevien operaattoreiden esittämien huomautusten vuoksi. Komissio ei siis ole kiistänyt millään muotoa markkinatutkimuksen tulosten todistusvoimaa, vaan se on tarkistanut kriittisesti yrityskeskittymän osapuolten väitteet peilaten niitä markkinatutkimuksen tuloksiin, toisin kuin kantaja väittää.
140
Kolmanneksi on todettava komission ottaneen huomioon sen, että Vodafonella oli jo jonkin verran infrastruktuuria Unitymedian kaapeliverkon peittoalueella, arvioidessaan potentiaalista kilpailua yrityskeskittymän osapuolten välillä. Riidanalaisen päätöksen 740 perustelukappaleesta ilmenee nimittäin, että Vodafonen tekemissä ennusteissa, jotka komissio tarkisti, otettiin kuin otettiinkin huomioon Vodafonen olemassa oleva infrastruktuuri sekä 5G-infrastruktuurin käyttöönotto, jotka eivät kuitenkaan voineet tehdä päällekkäisen kaapeliverkon rakentamisesta riittävän kannattavaa, joten kolmas väite ei voi menestyä.
141
Neljänneksi arvioitaessa, miten todennäköisesti Vodafone tulisi markkinoille Unitymedian kaapeliverkon peittoalueella, on oleellista ottaa huomioon, ettei se, ettei Vodafonella ollut aiemmin Unitymedian kaapeliverkon kanssa päällekkäistä verkkoa, osoita, ettei niiden välillä ollut potentiaalista kilpailua, toisin kuin kantaja väittää. Se, ettei kyseinen toimija ollut milloinkaan aiemmin rakentanut päällekkäistä verkkoa, yhdistettynä siihen, ettei sillä ollut aikomusta toimia näin, vahvistaa nimittäin komission päätelmän, jonka mukaan Vodafonen infrastruktuurin laajentaminen Unitymedian kaapeliverkon peittoalueella olisi epätodennäköistä, jos yrityskeskittymä ei toteutuisi, joten neljättä väitettä ei voida hyväksyä. Kuten edellä tämän tuomion 115 ja 116 kohdasta ilmenee, on joka tapauksessa todettava niin ikään, ettei komissio tukeudu riidanalaisessa päätöksessä yksinomaan tähän seikkaan (ks. riidanalaisen päätöksen 731–746 perustelukappale).
142
Viidenneksi kantajan väitteestä, jonka mukaan todetessaan, ettei päällekkäisen kaapeliverkon rakentaminen ollut kannattavaa, komissio on tukeutunut todisteisiin, joita voidaan soveltaa kaiken tyyppisiin verkon laajentamisiin, joihin kuuluu myös verkon laajentaminen kyseisen operaattorin omalla peittoalueella, on tuotava esille, että komissio totesi riidanalaisen päätöksen 737 perustelukappaleessa, ettei päällekkäisen kaapeliverkon rakentaminen ollut Vodafonen kannalta kokonaisuutena houkuttelevaa ”etenkään verrattuna uusien kotitalouksien määrän kasvuun sen omalla peittoalueella, mikä edellytti pienempiä investointeja infrastruktuuriin ja tarjosi mahdollisuuksia suurempiin tuloihin, koska paikalla ei ollut vielä operaattoria”. Tämän perusteella komissio totesi, että päällekkäisen kaapeliverkon rakentaminen sen peittoalueen ulkopuolella oli vähemmän kannattavaa kuin kaapeliverkon laajentaminen sen omalla alueella, mitä kantaja ei kiistä sellaisenaan.
143
Lisäksi on todettava komission tuovan esille riidanalaisen päätöksen 736 perustelukappaleen katkelmassa, jonka komissio toimitti 30.3.2023 annetun määräyksen mukaisesti, todenneensa, että Vodafone oli laajentanut viiden edellisen vuoden aikana verkkoaan oman kaapeliverkkonsa peittoalueen sisällä tai sen läheisyydessä vain vähän. Tämä toteamus, jota kantaja ei ole kiistänyt 2.6.2023 esittämissään huomautuksissa, vahvistaa komission päätelmän, jonka mukaan Vodafonen infrastruktuurin laajentaminen Unitymedian kaapeliverkon peittoalueelle olisi epätodennäköistä, jos yrityskeskittymä ei toteutuisi. Jos Vodafone ei ollut juurikaan laajentanut kaapeliverkkoaan oman peittoalueensa sisällä ennen yrityskeskittymän muodostamista, oli nimittäin todella epätodennäköistä, että se rakentaisi päällekkäistä verkkoa Unitymedian kaapeliverkon peittoalueelle, koska tällainen liiketoimi oli vähemmän kannattava. Kantajan viides väite on siten hylättävä.
144
Kuudenneksi Vodafonen investointiperusteista ja kantajan väitteistä, joiden mukaan komissio tukeutui näihin perusteisiin virheellisesti tarkistamatta niitä riittävällä tavalla, on todettava, että voidakseen tutkia, onko yritys potentiaalinen kilpailija markkinoilla, komissio on velvollinen tutkimaan, olisiko yrityksellä ollut tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet päästä kyseisille markkinoille ja kilpailla sinne jo sijoittautuneiden yritysten kanssa ilman kyseistä keskittymää. Tällainen toteennäyttäminen ei voi perustua pelkkään olettamukseen, vaan sen tueksi on esitettävä tosiseikkoja tai relevanttien markkinoiden rakennetta koskeva selvitys. Yritystä ei näin ollen voida luokitella potentiaaliseksi kilpailijaksi, jos sen markkinoille tulo ei ole taloudellisesti elinkelpoisen strategian mukaista (ks. analogisesti tuomio 29.6.2012, E.ON Ruhrgas ja E.ON v. komissio, T‑360/09, EU:T:2012:332, 86 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
145
Lisäksi markkinoilletulostrategian taloudellista elinkelpoisuutta ei voida rinnastaa pelkkään tällaisen strategian kannattavuuteen. Jos näin tehtäisiin, pelkkää teoreettista valmiutta tulla markkinoille voitaisiin pitää riittävänä potentiaalisen kilpailun olemassaolon toteamisen kannalta. Komissio voi siis ottaa huomioon potentiaalisen kilpailijan aseman kannalta tutkimansa yrityksen kaupallisen tai taloudellisen intressin markkinoille tuloon (ks. vastaavasti tuomio 21.9.2005, EDP v. komissio, T‑87/05, EU:T:2005:333, 177, 185, 187, 188, 191 ja 195 kohta ja tuomio 4.7.2006, easyJet v. komissio, T‑177/04, EU:T:2006:187, 123 kohta) ja tukeutua siten investointiperusteisiin. Komissio ei voi luonnehtia yritystä potentiaaliseksi kilpailijaksi yleisten ja abstraktien seikkojen perusteella ottamatta huomioon kyseisen yrityksen kaupallisia intressejä, lyhyen ja keskipitkän aikavälin kehittämisstrategiaa sekä yrityksen tätä varten itselleen asettamia kannattavuuskriteereitä.
146
Tältä osin on huomattava, että komission on tukeuduttava näyttöön kokonaisuutena, kun se arvioi, onko potentiaalista kilpailua olemassa. Tässä arvioinnissa se ei voi jättää huomioimatta asianomaisten yritysten investointistrategioita. Tämä pätee erityisesti Vodafonen kaltaisiin suuriin kansainvälisiin konserneihin, joiden on pystyttävä tekemään valintoja useisiin kansallisiin markkinoihin liittyvien investointihankkeiden välillä käyttäen perusteena mahdollisimman hyvää tuottoa. Lisäksi on todettava, etteivät kantajan esittämät todisteet ole riittäviä sen toteamiseksi, että komissiolla oli viitteitä siitä, että keskittymästä ilmoittaneen osapuolen esittämät numerotiedot eivät pitäneet paikkaansa.
147
Lisäksi on korostettava, että yrityskeskittymien valvontaa koskevassa lainsäädännössä on säädetty eri toimenpiteistä, joilla on tarkoitus estää virheellisten tai harhaanjohtavien tietojen antaminen ja rangaista siitä. Yrityskeskittymästä ilmoittavilla on nimittäin asetuksen N:o 139/2004 täytäntöönpanosta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 802/2004 (EUVL 2004, L 133, s. 1; oikaisu EUVL 2004, L 172, s. 9) 4 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan 2 kohdan perusteella nimenomainen velvollisuus esittää komissiolle totuudenmukaisesti ja täydellisesti soveltuvuutta koskevan päätöksen tekemiseen vaikuttavat tosiasiat ja olosuhteet niin, että tämän velvoitteen rikkomisesta säädetään seuraamus asetuksen N:o 139/2004 14 artiklassa. Komissio voi myös kumota soveltuvuutta koskevan päätöksen asetuksen N:o 139/2004 6 artiklan 3 kohdan a alakohdan ja 8 artiklan 6 kohdan a alakohdan perusteella, jos kyseinen päätös perustuu sellaisiin virheellisiin tietoihin, joista jokin keskittymään osallistuvista yrityksistä on vastuussa, tai jos päätös on saatu aikaan vilpillisesti (tuomio 7.5.2009, NVV ym. v. komissio, T‑151/05, EU:T:2009:144, 185 kohta).
148
On vielä todettava yhtäältä, että erityisesti riidanalaisen päätöksen 742 perustelukappaleesta ja alaviitteestä 553 ilmenee, että komissio tarkisti yrityskeskittymän osapuolten tekemät ennusteet, joiden yhteydessä osapuolet olivat tutkineet useiden infrastruktuurin käyttöönottoa koskevien hankkeiden kannattavuuden omat investointiperusteensa huomioon ottaen, ja että komissio piti kyseisten ennusteiden tuloksia riittävän realistisina, ja toisaalta on todettava, ettei komissio tukeutunut pelkästään yrityskeskittymän osapuolten investointiperusteisiin todetessaan, ettei osapuolten välillä ollut potentiaalista kilpailua, vaan se otti huomioon erityisesti sen seikan, että käytännössä Vodafone tai Unitymedia eivät olleet kumpikaan rakentaneet missään vaiheessa toisen osapuolen kaapeliverkon kanssa päällekkäistä kaapeliverkkoa eikä kumpikaan näistä osapuolista ollut juurikaan laajentanut verkkoaan oman kaapeliverkkonsa peittoalueen sisällä, vaikka tällainen sisäinen laajentaminen oli kannattavampaa.
149
Väitteestä, jonka mukaan komissio on itse todennut, että Deutsche Telekom oli valmis laajentamaan verkkoaan, minkä seurauksena myös Vodafonella olisi pitänyt olla kantajan mukaan yhtä lailla valmiudet siihen, on todettava, että komissio selitti riidanalaisessa päätöksessä syyt, joiden vuoksi näitä strategioita ei voitu soveltaa yrityskeskittymän osapuoliin.
150
Kuten riidanalaisen päätöksen 744 perustelukappaleen c kohdasta sekä siinä mainitusta Deutsche Telekomin vastauksesta ilmenee, Deutsche Telekomin tilanne poikkeaa hyvin paljon yrityskeskittymän osapuolten tilanteesta muun muassa sillä perusteella, että Deutsche Telekomilla on jo hyvin laaja valokuituverkko, jota se käyttää laajakaistayhteyspalvelujen tarjoamiseen digitaalisen tilaajayhteystekniikan (Digital Subscriber Line, DSL) avulla. Deutsche Telekom pystyy siis käyttämään omia valokuituyhteyksiään tai olemassa olevia kaapeleitaan laajentaakseen MDU-asiakkaille suunnattua tarjontaansa uusille alueille, eikä sen tarvitse yleensä rakentaa kuin lyhyitä osia verkkotason 3 verkkoa.
151
Kantajan kuudes väite on siten hylättävä.
152
Seitsemänneksi kantaja itse tuo esille kannekirjelmässään, että Vodafonen ja Deutsche Glasfaserin välisessä yhteistyössä käyttöön otettavalla verkolla voidaan toimittaa valokuituyhteyksiä yrityksille, joten se ei koske MDU-markkinoita.
153
Kantajan esittämä Gigabit-niminen investointisuunnitelma vain vahvistaa tämän, koska siitä ilmenee, että kyseisellä hankkeella pyritään yhtäältä ottamaan käyttöön valokuituverkko erittäin nopean internetyhteyden toimittamiseksi yrityksille (100000 yritystä noin 2000 yritysalueella, arvo yhteensä 1,4–1,6 miljardia euroa) sekä maaseudun kotitalouksille yhteistyössä kuntien kanssa ja kuntien tarjoaman tuen avulla (miljoona maaseudun kotitaloutta, joilla on vaillinaiset internetyhteydet; arvo yhteensä 0,2–0,4 miljardia euroa), ja toisaalta päivittämään Vodafonen kaapeli-infrastruktuuria DOCSIS 3.1 ‑standardin mukaisesti nopeamman internetyhteyden tarjoamiseksi ”kaikkiaan 12,6 miljoonalle tällaiselle kotitaloudelle” (arvo 0,2 miljardia euroa).
154
Siten on todettava, että kyseinen hanke koskee kiinteiden internetyhteyksien markkinoita, eikä se ole näin ollen merkityksellinen tutkittaessa, onko yrityskeskittymän osapuolten välillä potentiaalista kilpailua MDU-markkinoilla.
155
Joka tapauksessa on todettava niin ikään, että kyseisellä hankkeella pyritään lähinnä tarjoamaan (erittäin nopeat) laajakaistayhteydet yrityksille sekä maaseudun kotitalouksille, jotka ovat vailla asianmukaista internetyhteyttä, muttei siis MDU-asiakkaille, ja lisäksi päivittämään Vodafonen olemassa olevaa kaapeliverkkoa sen nykyisten asiakkaiden internetyhteyksien parantamiseksi.
156
On lisättävä, että kantajan esittämästä Gigabit-investointisuunnitelmasta ilmenee, että kyseinen hanke täyttää Vodafonen investointiperusteet, sellaisina kuin ne luetellaan riidanalaisessa päätöksessä, mikä vahvistaa, että yhtäältä kyseinen operaattori huolehtii siitä, että näitä perusteita noudatetaan silloin, kun sen aikomuksena on ryhtyä infrastruktuurihankkeeseen, ja että toisaalta komissio saattoi pätevällä tavalla tukeutua näihin perusteisiin tutkiessaan, miten todennäköisesti Vodafone rakentaisi päällekkäisen kaapeliverkon Unitymedian peittoalueelle MDU-asiakkaiden liittämiseksi verkkoon.
157
Se, että Vodafone ilmoitti 6.12.2019 laajentavansa yhteistyötään Deutsche Glasfaserin kanssa yksityisille tarkoitetun kuituyhteyden käyttöön ottamiseksi erityisesti Unitymedian kaapeliverkon peittoalueella, ei ole merkityksellistä riidanalaisen päätöksen laillisuuden tutkimisen kannalta, sillä tämä tosiseikka tapahtui riidanalaisen päätöksen antamisen jälkeen. Kumoamiskanteen yhteydessä riidanalaisen toimen laillisuutta on näet arvioitava toimen antamisajankohtana olemassa olleiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella (ks. tuomio 10.9.2019, HTTS v. neuvosto, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 17.9.2007, Microsoft v. komissio, T‑201/04, EU:T:2007:289, 260 kohta) ja niiden seikkojen perusteella, jotka saattoivat olla toimenpiteen toteuttaneen toimielimen tiedossa sen toteuttamisen ajankohtana (tuomio 9.9.2009, Brink’s Security Luxembourg v. komissio, T‑437/05, EU:T:2009:318, 96 kohta ja tuomio 12.4.2013, Du Pont de Nemours (France) ym. v. komissio, T‑31/07, ei julkaistu, EU:T:2013:167, 157 kohta). Kantaja ei siis voi vedota unionin tuomioistuimissa sen toimen, jonka lainmukaisuus riitautetaan, jälkeen tapahtuneisiin tosiseikkoihin, jotka eivät ole voineet olla toimen toteuttajan tiedossa toimen toteuttamisen ajankohtana. Kantaja ei ole joka tapauksessa osoittanut, että tällä yhteistyöllä pyrittiin liittämään MDU-asiakkaat verkkoon.
158
Kantajan seitsemäs väite on siten hylättävä.
159
Kahdeksanneksi väitteestä, jonka mukaan tuotteita on mahdollista tarjota MDU-asiakkaille ilman, että verkkotason 3 kaapeliverkkoa on tarpeen ottaa käyttöön, on tuotava esille, ettei komissio tutkinut potentiaalisen kilpailun todennäköisyyttä pelkästään yrityskeskittymän toisen osapuolen kaapeliverkon kanssa päällekkäisen verkon rakentamisen perusteella, mikä ilmenee riidanalaisen päätöksen 745 perustelukappaleesta Vodafonen osalta ja 763 perustelukappaleesta Unitymedian osalta. Komissio katsoi tässä yhteydessä olevan niin ikään epätodennäköistä, että osapuoli ulottaisi toimintansa toisen osapuolen kaapeliverkon peittoalueelle muita resursseja kuin infrastruktuuriin perustuvia resursseja käyttäen, kuten kiinteiden vuokrayhteyksien, satelliitti-infrastruktuurin tai verkkotason 4 verkkojen avulla.
160
Tältä osin on tuotava niin ikään esille, että komissio totesi riidanalaisen päätöksen 820 perustelukappaleessa, että verkkotason 4 operaattorit olivat täysin riippuvaisia osapuolten halusta tarjota TV-signaalien välityksen välitason palveluja kilpailukykyisin ehdoin, mitä kantaja ei kiistä. Komissio huomautti riidanalaisen päätöksen 1479 perustelukappaleessa, että verkkotason 4 operaattorit olivat itse selittäneet toimivansa markkinoiden erikoissegmentillä, kun taas asunto-osakeyhtiöt olivat todenneet, etteivät kyseiset operaattorit useinkaan täyttäneet palveluntasoa koskevia vaatimuksia eivätkä ne pystyneet huolehtimaan verkkotason 3 verkon päivittämisestä, mitä kantaja ei myöskään kiistä.
161
Lisäksi toisin kuin kantaja väittää, se, että yrityskeskittymän osapuolet ovat käyttäneet tätä teknistä vaihtoehtoa vain hyvin vähän, vahvistaa pelkästään sen, ettei kyseinen vaihtoehto ole kiinnostava kilpailulliselta kannalta, ja tukee komission toteamusta, jonka mukaan oli epätodennäköistä, että yrityskeskittymän osapuolet laajentaisivat toimintaansa toisen osapuolen kaapeliverkon peittoalueelle käyttämällä muita resursseja kuin infrastruktuuriin perustuvia.
162
Kantajan kahdeksas väite on siten hylättävä.
163
Yhdeksänneksi on todettavat kantajan viittauksista yhtäältä komission aikaisempaan päätöskäytäntöön ja toisaalta liittovaltion kilpailuviranomaisen päätökseen sekä Oberlandesgericht Düsseldorfin (osavaltion ylioikeus, Düsseldorf, Saksa) tuomioon, etteivät nämä sido komissiota.
164
Yhtäältä on nimittäin tuotava esille, että kun komissio antaa ratkaisun yrityskeskittymän soveltuvuudesta sisämarkkinoille ilmoituksen ja keskittymään liittyvän asiakirja-aineiston perusteella, kantajalla ei ole oikeutta kyseenalaistaa näitä toteamuksia sillä perusteella, että ne poikkeavat toteamuksista, jotka on tehty aikaisemmin toisessa asiassa eri ilmoituksen ja eri asiakirja-aineiston perusteella, vaikka oletettaisiin, että merkitykselliset markkinat ovat samanlaiset tai jopa samat molemmissa asioissa (tuomio 14.12.2005, General Electric v. komissio, T‑210/01, EU:T:2005:456, 118 kohta ja tuomio 13.5.2015, Niki Luftfahrt v. komissio, T‑162/10, EU:T:2015:283, 142 kohta).
165
Toisaalta on todettava niin ikään, että kun otetaan huomioon asetuksen N:o 139/2004 perustana oleva täsmällinen toimivallan jako, kansallisten kilpailuviranomaisten päätökset eivät voi sitoa komissiota yrityskeskittymien valvontamenettelyjen yhteydessä (ks. vastaavasti tuomio 18.12.2007, Cementbouw Handel & Industrie v. komissio, C‑202/06 P, EU:C:2007:814, 56 kohta ja tuomio 7.5.2009, NVV ym. v. komissio, T‑151/05, EU:T:2009:144, 139 kohta).
166
Kantajan yhdeksäs väite on siten hylättävä.
167
Edellä esitetyn perusteella kantaja ei ole onnistunut osoittamaan, että komissio teki ilmeisiä arviointivirheitä katsoessaan riidanalaisessa päätöksessä, etteivät yrityskeskittymän osapuolet olleet toistensa potentiaalisia kilpailijoita MDU-markkinoilla eivätkä ne siten kohdistaneet toisiinsa kilpailupainetta.
5. Kolmas osa, jonka mukaan komissio teki ilmeisiä arviointivirheitä arvioidessaan yrityskeskittymän vaikutusta kilpailijoiden taholta tulevaan kilpailupaineeseen
– –
b) Yrityskeskittymän muodostamisen jälkeen kolmansien taholta tulevan kilpailupaineen väitetysti riittämätön ja virheellinen arviointi
– –
190
Tältä osin on todettava pitävän paikkansa, että jos kilpailijoiden taholta tuleva kilpailupaine pienenee merkittävästi yrityskeskittymän seurauksena, voi tehokas kilpailu olennaisesti estyä.
191
Lisäksi on tuotava esille, että arvioidessaan yrityskeskittymän soveltuvuutta sisämarkkinoille komissio ottaa huomioon useita seikkoja, kuten kyseessä olevien markkinoiden rakenteen, yritysten todellisen ja mahdollisen kilpailun, keskittymään osallistuvien yritysten aseman ja niiden taloudellisen ja rahoituksellisen vahvuuden, tavarantoimittajien ja käyttäjien käytettävissä olevat valintamahdollisuudet, markkinoillepääsyn esteet sekä tarjonnan ja kysynnän kehityksen (tuomio 15.2.2005, komissio v. Tetra Laval, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, 125 kohta). Yrityskeskittymän tuloksena syntyvän yksikön rahoituksellisen vahvuuden lisääntymisen toteaminen ei siten ole yksin riittävää sen toteamiseksi, että tehokas kilpailu olennaisesti estyy.
192
Asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan 1 kohdan a alakohdasta ilmenee tosin lisäksi, että arvioidessaan, soveltuuko keskittymä sisämarkkinoille, komissio ottaa huomioon tarpeen ylläpitää ja kehittää tehokasta kilpailua sisämarkkinoilla muun muassa kaikkien kyseessä olevien markkinoiden rakenteen sekä unionin alueelta ja sen ulkopuolelta olevien yritysten todellisen ja mahdollisen kilpailun kannalta. Tämä vaatimus on tärkeä seikka arvioinnissa, joka komission on tehtävä (tuomio 6.11.2012, Éditions Odile Jacob v. komissio, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, 68 kohta).
193
Tällä vaatimuksella ei voida kuitenkaan muuttaa saman artiklan 2 kohdassa määriteltyä sääntöä, jonka mukaan keskittymä julistetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi, jollei se olennaisesti estä tehokasta kilpailua sisämarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla erityisesti siitä syystä, että sillä luodaan määräävä asema tai vahvistetaan sitä (tuomio 6.11.2012, Éditions Odile Jacob v. komissio, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, 68 kohta).
194
On myös korostettava, että komissio voi julistaa keskittymän sisämarkkinoille soveltumattomaksi vain, jos se toteaa tehokkaan kilpailun olennaisen estymisen olevan keskittymän suora ja välitön seuraus. Tällaista kilpailun estymistä, joka perustuu yrityskeskittymän tuloksena syntyvän yksikön tuleviin päätöksiin, voidaan pitää keskittymän suorana ja välittömänä seurauksena vain, jos tämän tulevaisuudessa tapahtuvan käyttäytymisen mahdollistaa ja tekee taloudellisesti kannattavaksi keskittymän aiheuttama markkinoiden ominaispiirteiden ja rakenteen muuttuminen (ks. tuomio 11.12.2013, Cisco Systems ja Messagenet v. komissio, T‑79/12, EU:T:2013:635, 118 kohta).
195
On korostettava, että keskenään kilpailevien eri yritysten välisten voimasuhteiden arviointi markkinoilla kuuluu lähtökohtaisesti monitahoiseen taloudelliseen arviointiin, jota varten komissiolla on harkintavaltaa (ks. tuomio 14.12.2005, General Electric v. komissio, T‑210/01, EU:T:2005:456, 253 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
196
Kantaja väittää ensinnäkin, että komissio on valvonut riittämättömällä tavalla yrityskeskittymän tuloksena syntyvän yksikön rahoituksellisen vahvuuden väitetystä lisääntymisestä aiheutuvia mahdollisesti kielteisiä seurauksia kilpailijoiden kehittymiselle MDU-markkinoilla, mihin on todettava, etteivät komission tekemät arvioinnit, jotka koskevat kilpailijoiden taholta tulevaan kilpailupaineeseen kohdistuvia yrityskeskittymän todennäköisiä vaikutuksia, perustu pinnalliseen tarkasteltuun tai pelkkiin oletuksiin, kuten kantaja väittää.
197
Kuten edellä tämän tuomion 179–182 kohdasta ilmenee, komission riidanalaisen päätöksen 821–831 perustelukappaleessa antamissa selityksissä, joissa analysoidaan yksityiskohtaisesti yrityskeskittymän todennäköisiä vaikutuksia kilpailijoiden taholta tulevaan kilpailupaineeseen MDU-markkinoilla yrityskeskittymän muodostamisen jälkeen, näkyvät komission arvioinnin tulevaisuuteen suuntautunut luonne, komission edellyttämä näyttökynnys sekä komission käytettävissä olleet todisteet sellaisen arvioinnin yhteydessä, jossa komissio saattoi käyttää harkintavaltaa, joten riittämätöntä tutkimista koskevaa ensimmäistä väitettä ei voida hyväksyä.
198
Joka tapauksessa on muistettava, että vaikka komissio totesi kyseisen analyysin päätteeksi, että yrityskeskittymän tuloksena syntyvän yksikön rahoituksellinen vahvuus lisääntyy ja on keskittymäkohtaista, tällainen toteamus ei ole yksinään riittävä, jotta tehokkaan kilpailun voitaisiin todeta olennaisesti estyvän, kuten edellä tämän tuomion 191 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee.
199
Kantajan ensimmäinen väite on sen vuoksi hylättävä.
– –
215
Ensimmäisen kanneperusteen kolmas osa ja siten ensimmäinen kanneperuste kokonaisuudessaan on näin ollen hylättävä.
– –
E
Neljäs kanneperuste, jonka mukaan komissio teki ilmeisiä arviointivirheitä, rikkoi asetuksen N:o 139/2004 2 ja 8 artiklaa ja laiminlöi perusteluvelvollisuuden ja huolellisuusvelvoitteen arvioidessaan tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskevaa sitoumusta
– –
3. Toinen osa, jonka mukaan komissio teki ilmeisiä arviointivirheitä ja antoi riittämättömät perustelut ja ohjeet, koska tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskeva sitoumus aiheuttaisi uusia kilpailuongelmia
– –
a) Komissio ei tutkinut eikä perustellut riittävästi yrityskeskittymästä ja tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskevasta sitoumuksesta yhteisesti aiheutuvia kiinteiden internetyhteyksien markkinoilla toimiviin kilpailijoihin kohdistuvia vaikutuksia
– –
340
Tältä osin on todettava ensinnäkin siihen väitteeseen, jonka mukaan komissio oli jättänyt tarkistamatta, että tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskeva sitoumus poistaisi havaitut kilpailuongelmat kokonaan, että komissio tosiaan selitti riidanalaisen päätöksen 1895 perustelukappaleen osassa, jossa tarkasteltiin Vodafonen esittämiä alkuperäisiä sitoumuksia, arvioineensa asetuksessa N:o 139/2004 vahvistettujen, sitoumusten hyväksyttävyyttä koskevien periaatteiden mukaisesti, olivatko alkuperäiset sitoumukset asianmukaisia ja riittäviä poistamaan kilpailuongelmat ja voitiinko ne panna tehokkaasti täytäntöön lyhyellä aikavälillä. Komissio ei siis ilmaissut nimenomaisesti, että sitoumusten pitäisi poistaa havaitut kilpailuongelmat kokonaan.
341
Komissio oli kuitenkin muistuttanut tätä edeltävästi riidanalaisen päätöksen 1894 perustelukappaleessa, että ehdotetut sitoumukset voidaan hyväksyä, jos niillä pystytään tekemään yrityskeskittymästä sisämarkkinoille soveltuva siten, että ne estävät tehokkaan kilpailun olennaisen estymisen kaikilla kyseessä olevilla markkinoilla, joilla kilpailuongelmia oli havaittu, ja komissio oli lisännyt, että nyt käsiteltävässä asiassa sitoumusten oli poistettava havaitut kilpailuongelmat erityisesti kiinteiden internetyhteyksien ja 2P-palvelukokonaisuuksien markkinoilla. Tästä ilmenee komission selvittäneen tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskevaa sitoumusta tutkiessaan, että kyseinen sitoumus poistaisi havaitut kilpailuongelmat kokonaan, vaikkei komissio tehnytkään tätä selvitystä missään tietyssä osiossa muodollisesti erillisenä sen kysymyksen tutkimisesta, oliko kyseinen sitoumus asianmukainen ja riittävä poistamaan mainitut ongelmat ja voitiinko se panna tehokkaasti täytäntöön lyhyellä aikavälillä.
342
Lisäksi on todettava, että komissio toi esille riidanalaisen päätöksen 1953 perustelukappaleessa esittäessään lopullisen päätelmänsä tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskevasta sitoumuksesta, että kyseisen korjaustoimenpiteen laajuus ja tehokkuus ovat riittäviä ”kilpailuongelmien poistamiseksi” kiinteiden internetyhteyksien ja 2P-palvelukokonaisuuksien markkinoilla, mikä vahvistaa komission tehneen tällaisen selvityksen.
343
Komission perustelujen väitetystä puutteellisuudesta siinä yhteydessä, kun se oli väitetysti jättänyt varmistumatta siitä, ettei tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskeva sitoumus itsessään estäisi olennaisesti tehokasta kilpailua, on tuotava esille, että riidanalaisen päätöksen 1995–2005 perustelukappaleesta ilmenee komission selvittäneen vastauksena niihin pelkoihin, joita markkinatoimijat olivat tuoneet esille erityisesti tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskevan sitoumuksen alkuperäistä versiota koskeneessa kuulemisessa, ettei kyseisestä sitoumuksesta aiheutuisi haittaa myöskään valokuituun suunnattaville investoinneille tai vähittäistasolla tarjottavien palvelukokonaisuuksien markkinoille, ja luetelleen yksityiskohtaisesti syyt, joiden vuoksi se katsoi, ettei näin kävisi. Siten komissiota ei voida arvostella siitä, ettei se tutkinut eikä perustellut riittävällä tavalla päätelmäänsä, jonka mukaan yrityskeskittymä yhdistettynä tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskevaan sitoumukseen ei aiheuttaisi haittaa kiinteiden internetyhteyksien markkinoilla toimiville kilpailijoille.
344
Kantaja ei joka tapauksessa selitä mitenkään sitä, millä tavoin komission riidanalaisen päätöksen 1995–2005 perustelukappaleessa antamat selitykset eivät olisi riittävän perusteltuja, jotta niille, joita toteutettu toimenpide koskee, selviävät sen syyt, ja jotta unionin yleinen tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa.
345
Toiseksi kantajan väitteeseen, jonka mukaan ilmaisun ”alustava” käyttäminen otsikossa, joka edelsi arviointia, jonka mukaan tukkutason kaapelilaajakaistayhteksiä koskevan sitoumuksen täytäntöönpanosta ei aiheudu kilpailuongelmia, paljasti kyseisen, komission riidanalaisessa päätöksessä tekemän arvioinnin lyhykäisyyden, on todettava, että kyseisessä riidanalaisen päätöksen osassa tehdään, vaikka sen otsikossa viitataan alustavaan arviointiin, kattava tutkimus kaikista vastaväitteistä, joita markkinatoimijat olivat esittäneet Vodafonen alkuperäisiä sitoumuksia koskeneessa kuulemisessa (ks. erityisesti 1995–2005 perustelukappale). Näin ollen komission tekemää tutkimusta tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskevan sitoumuksen mahdollisista haitallisista vaikutuksista kilpailijoihin ei voida luonnehtia lyhykäiseksi, mikä on riittävää kyseisen kantajan väitteen hylkäämiseksi.
346
Joka tapauksessa, kuten komissio tuo esille nyt käytävässä menettelyssä, ilmaisun ”alustava” käyttäminen kyseistä tarkastelua koskevassa otsikossa johtuu korjaustoimenpiteitä koskevan tiedonannon 104 kohdan soveltamisesta, sillä kyseisen kohdan mukaan ”arvioidessaan, onko ostajaehdokas vaarassa aiheuttaa kilpailuongelmia, komissio laatii alustavan arvioinnin ostajan hyväksymisprosessissa saatavilla olevien tietojen perusteella”. Vaikka pitää paikkansa, että kyseinen kohta koskee ostajaehdokkaan sekä myynti- ja ostosopimuksen hyväksyntää luovutussitoumuksen yhteydessä, on todettava yhtäältä, että kyseisen tiedonannon 129 kohdasta ilmenee, että monia periaatteita, jotka liittyvät luovutussitoumusten täytäntöönpanoon, voidaan soveltaa vastaavasti myös muuntyyppisiin sitoumuksiin, ja toisaalta, että tutkimus kilpailuun kohdistuvista riskeistä, jotka voisivat aiheutua siitä, että yritys, joka hyötyy verkkoon liittymistä koskevan sitoumuksen hyväksymisestä, perustuu samanlaiseen logiikkaan kuin tutkimus, jonka avulla selvitetään, saattaako ostajaehdokas aiheuttaa luovutussitoumuksen yhteydessä kilpailuongelmia, ja tämän perusteella komissio voi tehdä samanlaisen arvioinnin näistä riskeistä tai tästä riskistä kyseisissä kahdessa tilanteessa.
347
Edellä esitetyn perusteella kantaja ei ole osoittanut, että komission riidanalaisessa päätöksessä tekemä arviointi kiinteiden internetyhteyksien markkinoilla toimiviin kilpailijoihin kohdistuvista vaikutuksista, jotka johtuvat yrityskeskittymästä yhdistettynä tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskevaan sitoumukseen, olisi ollut riittämätön tai riittämättömällä tavalla perusteltu, joten kyseinen väite on hylättävä.
b) Kilpailuun kohdistuvista tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskevan sitoumuksen vaikutuksista tehdyn alustavan arvioinnin ilmeinen virheellisyys
– –
358
Muiden kantajan esittämien argumenttien perusteltavuudesta on todettava, että tutkiessaan yrityskeskittymää II vaiheen aikana komission on osoitettava riittävän todennäköisesti, että tällä keskittymän osapuolten ehdottamilla sitoumuksilla muutetulla keskittymällä ei luoda tai vahvisteta sellaista määräävää asemaa, jonka seurauksena tehokas kilpailu sisämarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla olennaisesti estyisi (ks. tuomio 23.5.2019, KPN v. komissio, T‑370/17, EU:T:2019:354, 110 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
359
Vastaavalla tavalla kuin yrityskeskittymän vaikutusten arviointi, sen kysymyksen ratkaiseminen, aiheutuuko sitoumuksesta kilpailuongelmia, kuuluu todennäköisyyksien arviointiin eikä komission velvollisuuteen osoittaa ilman perusteltua epäilyä, ettei keskittymä aiheuta kilpailuongelmia (ks. analogisesti tuomio 11.12.2013, Cisco Systems ja Messagenet v. komissio, T‑79/12, EU:T:2013:635, 47 kohta).
360
Lisäksi ilmoituksen tehneiden osapuolten ei tarvitse rajoittua ehdottamaan sitoumuksia, joiden ainoana tavoitteena on palauttaa ennen keskittymää vallinnut kilpailutilanne, jotta komissio voisi julistaa tämän keskittymän sisämarkkinoille soveltuvaksi (ks. vastaavasti tuomio 23.2.2006, Cementbouw Handel & Industrie v. komissio, T‑282/02, EU:T:2006:64, 308 kohta).
361
Nyt käsiteltävässä asiassa on tuotava ensinnäkin esille kantajan väitteestä, jonka mukaan tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskeva sitoumus vaarantaisi markkinat ja vahvistaisi oligopolistista markkinarakennetta, kun Telefónicalle annettaisiin tukkutason käyttöoikeus edullisemmin ehdoin, että komissio selitti riidanalaisessa päätöksessä, että kyseinen korjaustoimenpide vahvistaisi asianomaista operaattoria, mikä ei kuitenkaan aiheuttaisi kilpailuongelmia, sillä Telefónica ei ollut vahva kilpailija kiinteiden internetyhteyksien eikä 2P-palvelukokonaisuuksien markkinoilla, sen hallussa oli pieni 5–6 prosentin markkinaosuus ja sen kasvu kyseisillä markkinoilla oli negatiivinen. Komissio lisäsi, että vaikka tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskeva sitoumus tarjoaisi houkuttelevammat kaupalliset ehdot kuin ne, joita Deutsche Telekom tarjoaa, Telefónican kilpailukyky ei kasvaisi tämän vaikutuksesta tavalla, joka loisi itsessään kilpailuongelman (ks. riidanalaisen päätöksen1993 ja 1994 perustelukappale).
362
Osoittaakseen tämän olevan päinvastoin kantaja tyytyy vain esittämään epämääräisiä ja yleisluonteisia argumentteja, joilla ei voida kyseenalaistaa näitä komission esittämiä seikkoja.
363
Vaikka kantaja väittää Telefónican olevan vertikaalisesti integroitunut suuri yleiseurooppalainen kaapelioperaattori, se ei kiistä Telefónican pientä markkinaosuutta ja negatiivista kasvua merkityksellisillä markkinoilla eli kiinteiden internetyhteyksien ja 2P-palvelukokonaisuuksien markkinoilla, sellaisina kuin komissio on ne todennut riidanalaisessa päätöksessä, eli todisteita, joiden perusteella komissio päätteli, ettei Telefónica ollut vahva kilpailija kyseisillä markkinoilla eikä sen aseman vahvistuminen tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskevan sitoumuksen ansiosta aiheuttaisi itsessään kilpailuongelmia.
364
Lisäksi on todettava, ettei kantaja osoita, että Telefónican asema merkityksellisillä markkinoilla muuttuisi tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskevan sitoumuksen vaikutuksesta siten, että kyseinen korjaustoimenpide voisi aiheuttaa suhteellisen lyhyellä aikavälillä itsessään kilpailuongelmia, jotka haittaavat pieniä ja keskisuuria kilpailijoita.
365
Kantaja ei näin ollen ole osoittanut komission tehneen ilmeisen arviointivirheen katsoessaan, ettei tukkutason kaapelilaajakaistayhteyksiä koskeva sitoumus luonut itsessään kilpailuongelmia.
– –
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu seitsemäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
van der Woude
da Silva Passos
Reine
Truchot
Sampol Pucurull
Julistettiin Luxemburgissa 13 päivänä marraskuuta 2024.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.
(
1
)	Tuomiosta on otettu tähän vain kohdat, joiden julkaisemista unionin yleinen tuomioistuin pitää aiheellisena.