61997TO0614_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa T-614/97,
Aduanas Pujol Rubio SA, kotipaikka Barcelona (Espanja), ja ne 115 kantajaa, joiden nimet ilmenevät liitteestä,
edustajinaan asianajajat S. Muños Machado, Madrid, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto A. May, 398 route d'Esch,
kantajana,
vastaan
Euroopan unionin neuvosto, asiamiehinään oikeudelliset neuvonantajat M. C. Giorgi, M. G. Houttuin ja G.-L. Ramos Ruano, prosessiosoite Luxemburgissa c/o Euroopan investointipankin oikeudellisen osaston pääjohtaja A. Morbilli, 100 boulevard Konrad Adenauer,
ja
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellinen neuvonantaja H. van Lier, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen osaston virkamies C. Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,
vastaajana,
joissa kantajat vaativat korvaamaan vahingon, jonka he väittävät kärsineensä Euroopan yhtenäisasiakirjan mukaisesti 1.1.1993 lähtien toteutettujen sisämarkkinoiden aiheuttamista kantajien yritysten rakenneuudistuksista ja konkursseista sekä tästä seuranneesta, kantajien tuohon saakka yhteisön sisäisessä kaupassa harjoittaman tulliasioitsijan toiminnan lakkauttamisesta,
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Lenaerts sekä tuomarit J. Azizi ja M. Jaeger,
kirjaaja: H. Jung,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
Kanteen perustana olevat tosiseikat ja sovellettavat säännökset
1 ETY:n perustamissopimusta täydennettiin 17.2.1986 Luxemburgissa ja 28.2.1986 Haagissa allekirjoitetun, 1.7.1987 voimaantulleen Euroopan yhtenäisasiakirjan (jäljempänä yhtenäisasiakirja) 13 artiklalla, jolla siihen lisättiin 8 a artikla, josta Euroopan unionin perustamissopimuksen G artiklan 9 kohdan (josta on muutettuna tullut EY 14 artikla) nojalla tuli EY:n perustamissopimuksen 7 a artikla, ja jossa määrätään seuraavasti:
"Yhteisö hyväksyy toimenpiteet, joiden tarkoituksena on toteuttaa sisämarkkinat asteittain 31 päivänä joulukuuta 1992 päättyvän kauden kuluessa tämän artiklan - - mukaisesti - - .
Sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus taataan tämän sopimuksen määräysten mukaisesti."
2 Koska sisämarkkinoiden toteuttaminen edellytti sisäisiä rajoja vailla olevan alueen perustamista ETY:n jäsenvaltioiden välillä, fiskaaliset rajat ja yhteisön sisäiset tullitarkastukset oli oltava poistetut edellä mainitussa määräyksessä asetetun määräajan päätyttyä eli 1.1.1993 mennessä.
3 Sisämarkkinoiden toteuttaminen vaikutti huomattavasti eräiden sellaisten taloudellisten toimintojen harjoittamiseen, jotka liittyivät välittömästi yhteisön sisäisillä rajoilla toimitettuihin tulli- ja verotarkastuksiin.
4 Tästä syystä sisämarkkinoiden toteuttaminen koski erityisesti tulliasiamiehiä ja -asioitsijoita eli henkilöitä, jotka täyttävät muiden puolesta vastiketta vastaan tavaroiden rajanylityksen edellyttämät tullimuodollisuudet. Tulliasiamiehet täyttävät nämä muodollisuudet toisen henkilön lukuun ja tämän nimissä. Tulliasioitsijat täyttävät nämä muodollisuudet toisen henkilön lukuun, toimien kuitenkin omissa nimissään.
5 Kantajat toteavat, että sisämarkkinoiden toteuttamisen 1.1.1993 ja sen seurauksena tapahtuneen, kantajien harjoittaman yhteisön sisäisessä kaupassa toimivan tulliasioitsijan ammatin lakkauttamisen vuoksi heille oli aiheutunut kustannuksia yritystensä rakennemuutoksista ja konkursseista.
Oikeudenkäynti
6 Tässä tilanteessa kantajat nostivat 31.12.1997 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nyt esillä olevan vahingonkorvauskanteen.
7 Oikeudenkäyntiä asiassa T-614/97 lykättiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen viidennen jaoston puheenjohtajan 29.6.1998 antamalla määräyksellä siihen saakka, kunnes Tribunal Supremo (espanjalainen ylimmän oikeusasteen tuomioistuin) olisi antanut tuomionsa siinä vireillä olevista kantajien nostamista kanteista nro:t 372/95, 374/95, 375/75, 378/95 ja 404/95, ja kunnes yhteisöjen tuomioistuin olisi antanut tuomionsa muutoksenhausta, jonka kohteena oli tähän asiaan liittyvässä asiassa T-113/96, Dubois et Fils vastaan neuvosto ja komissio, 29.1.1998 annettu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (Kok. 1998, s. II-125). Tällä tuomiolla oli hylätty EY:n perustamissopimuksen 178 ja 215 artiklan toisen kohdan (joista on tullut EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta) nojalla nostettu vahingonkorvauskanne, jossa vaadittiin, että yhteisö velvoitettaisiin korvaamaan se vahinko, joka eräälle ranskalaiselle tulliasioitsijalle olisi aiheutunut siitä, että sisämarkkinat toteutettiin 1.1.1993 Euroopan yhtenäisasiakirjan mukaisesti ja siitä, että yhteisön sisäisessä kaupassa harjoitettu tulliasioitsijan toiminta tästä syystä lakkautettiin.
8 Yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi valituksen asiassa C-95/98 P, Dubois et Fils vastaan neuvosto ja komissio, 8.7.1999 antamallaan määräyksellä (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), koska se katsoi, että osaksi tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat, ja että osaksi se oli selvästi perusteeton.
9 Tämän määräyksen huomioon ottaen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kehottanut asianosaisia esittämään huomautuksensa siitä, miten asian käsittelyä tulisi jatkaa.
10 Kantajat ovat huomautuksissaan ilmoittaneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle, että Tribunal Supremo oli hylännyt heidän kanteensa.
Asianosaisten vaatimukset
11 Kantajat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
- jatkaa oikeudenkäyntiä edellä mainitusta asiassa Dubois et Fils vastaan neuvosto ja komissio annetusta määräyksestä huolimatta
- toteaa neuvoston ja komission olevan EY:n perustamissopimuksen 215 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetuin tavoin vastuussa siitä vahingosta, joka kantajille oli aiheutunut niiden yhteisön sisäisessä kaupassa harjoittaman tulliasioitsijan toiminnan tultua lakkautetuksi 1.1.1993 lähtien, ja jota Espanjan tuomioistuin ei velvoittanut Espanjan valtiota korvaamaan
- velvoittaa neuvoston ja komission korvaamaan kantajille aiheutetun vahingon liitteestä ilmenevillä määrillä
- velvoittaa neuvoston ja komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
12 Neuvosto vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
- toteaa, ettei asian käsittelyn jatkaminen ole enää edellä mainitussa asiassa Dubois et Fils vastaan neuvosto ja komissio annetun määräyksen antamisen jälkeen perusteltua
- toteaa, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa
- velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
13 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, ettei asian käsittelyn jatkaminen ole enää edellä mainitussa asiassa Dubois et Fils vastaan neuvosto ja komissio annetun määräyksen antamisen jälkeen perusteltua.
Oikeudelliset seikat
14 Työjärjestyksen 111 artiklassa määrätään, että jos kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai kanne on selvästi täysin perusteeton, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi jatkamatta asian käsittelyä ratkaista asian perustellulla määräyksellä. Nyt esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että sillä on asiakirjojen perusteella riittävät tiedot asiasta, jotta se voi ratkaista asian jatkamatta asian käsittelyä.
15 Aluksi on syytä muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (ks. mm. asia C-146/91, KYDEP v. neuvosto ja komissio, tuomio 15.9.1994, Kok. 1994, s. I-4199, 19 kohta) yhteisö on perustamissopimuksen 215 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetussa sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinkoa on tosiasiallisesti syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys. Jos yksi näistä edellytyksistä jää täyttymättä, vaatimus on kokonaisuudessaan hylättävä, eikä sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun muita edellytyksiä ole tarpeen tutkia (em. asia KYDEP v. neuvosto ja komissio, tuomion 81 kohta, ja asia C-104/97 P, Atlanta v. neuvosto ja komissio, tuomio 14.10.1999, 65 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
16 Kantajat esittävät, että se vahinko, jota he vaativat korvattavaksi, on aiheutettu lakkauttamalla 1.1.1993 lähtien kantajien yhteisön sisäisessä kaupassa harjoittama tulliasioitsijan toiminta. He katsovat, että tällä vahingolla on kolme eri syytä. Ensinnäkin syynä on se, että vastaajat ovat toteuttaneet johdetun oikeuden alaan kuuluvia toimenpiteitä, joista on seurannut, että jäsenvaltioiden väliset tullimuodollisuudet on äkillisesti 1.1.1993 lähtien lakkautettu. Toiseksi vahinko on aiheutettu siten, ettei asianmukaisia korvaus- eikä tukitoimenpiteitä ole toteutettu. Kolmanneksi vahingon syynä on tulliasiamiehen ja tulliasioitsijan ammatin sopeuttamisesta sisämarkkinoille 17 päivänä joulukuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3904/92 (EYVL L 394, s. 1) väärä soveltaminen.
17 Kantajat väittävät vahingon kahden ensimmäisen syyn osalta, että vastaajilla oli ollut velvollisuus yhtenäisasiakirjaa toimeenpannessaan joko lakkauttaa tullimuodollisuudet asteittain tai toteuttaa korvaus- taikka tukitoimenpiteitä.
18 Kantajat katsovat siis, että vastaajien olisi pitänyt estää se, ettei yhteisön sisäisessä kaupassa toimivan tulliasioitsijan toiminnan lakkauttaminen pakottaisi tätä ammattiryhmää muuttamaan yritystensä rakennetta tai asettamaan niitä konkurssiin, taikka ettei siitä aiheutuisi niille vastaavia kustannuksia.
19 Tältä osin riittää kun todetaan, että korvattavaksi vaadittu vahinko, eli kantajien yhteisön sisäisessä kaupassa harjoittaman tulliasioitsijan toiminnan lakkauttaminen, on seurausta jäsenvaltioiden välisten tullirajojen ja fiskaalisten rajojen poistamisesta, jonka välittömänä ja määräävänä syynä ei ole johdetun oikeuden alaan kuuluvien toimenpiteiden toteuttaminen eikä asianmukaisten korvaus- ja tukitoimenpiteiden toteuttamatta jättäminen, vaan yhtenäisasiakirjan 13 artikla, jolla ETY:n perustamissopimukseen on lisätty 8 a artikla, josta on tullut perustamissopimuksen 7 a artikla ja jossa määrätään muun muassa, että "sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja". Yhtenäisasiakirja on jäsenvaltioiden antama. Se ei siis ole vastaajien toteuttama toimenpide eikä se näin ollen voi synnyttää yhteisön sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta.
20 Koska kantajien yritysten pääasialliseen toimialaan sisämarkkinoiden toteuttamishetkellä kuului yhteisön sisäisessä toiminnassa harjoitettava tulliasiointi, tästä seuraa, että - riippumatta siitä, missä olosuhteissa nämä ammatit lakkautettiin - tästä lakkauttamisesta aiheutui välttämättä rakennemuutos- tai konkurssikustannuksia, jotka eivät ole vastaajien syytä.
21 Vastaajilla ei ollut velvollisuutta estää sitä, ettei yhteisön sisäisessä kaupassa toimivan tulliasioitsijan toiminnan lakkauttaminen pakottaisi tätä ammattiryhmää muuttamaan yritystensä rakennetta tai asettamaan niitä konkurssiin, taikka ettei siitä aiheutuisi niille vastaavia kustannuksia.
22 Koska kyseisen toiminnan lakkauttaminen ei ole vastaajien syytä, niillä ei ollut velvollisuutta korvata tästä lakkauttamisesta mahdollisesti aiheutuvaa vahinkoa. Toisaalta nyt esillä olevassa asiassa ei myöskään ole syytä pohtia sitä, onko mahdollisesti olemassa sellainen yleinen oikeusperiaate, jonka perusteella yhteisöllä olisi velvollisuus korvata vahinko, joka jollekin henkilölle on aiheutettu pakkolunastustoimenpiteillä tai hänen omistusoikeutensa käyttövapautta rajoittavilla toimenpiteillä ja jonka huomiotta jättäminen synnyttäisi oikeuden nostaa perustamissopimuksen 215 artiklan toiseen kohtaan perustuvan kanteen. Tällainen vahingonkorvausvelvollisuus voi näet perustua ainoastaan itse yhteisön toimielinten toteuttamiin toimenpiteisiin, sillä yhteisö ei voi olla vastuussa sellaisen vahingon korvaamisesta, joka on aiheutettu muilla kuin yhteisön toteuttamilla toimenpiteillä.
23 Kantajien väitteet, jotka koskevat vastaajien toteuttamien toimenpiteiden lainvastaisuutta ja vastaajien laiminlyöntejä, ovat selvästi perusteettomia.
24 Tältä osin on syytä muistuttaa, että vaikka lainvastaisuusväite koskeekin lainsäädäntötointa, kuten nyt esillä olevassa asiassa on asian laita, yhteisö voi olla vastuussa ainoastaan, jos on osoitettu, että ylemmäntasoista, yksityisiä suojaavaa oikeussääntöä on rikottu. Jos toimielin lisäksi on toteuttanut lainsäädäntötoimen laajan harkintavaltansa perusteella, yhteisö on vastuussa vain, jos rikkominen on kyllin selkeä ja vakava. Näitä perusteita sovelletaan myös silloin, kun laiminlyönti perustuu tuottamukseen (em. asia Dubois et Fils v. neuvosto ja komissio, tuomion 59 ja 60 kohta).
25 Kantajat ovat ennen kaikkea riitauttaneet ne johdetun oikeuden alaan kuuluvat toimenpiteet, joista on aiheutunut yhteisön sisäisten tullimuodollisuuksien lakkauttaminen 1.1.1993 lähtien.
26 Ensiksi kantajat toteavat, että vastaajien olisi pitänyt poistaa nämä muodollisuudet asteittain yhtenäisasiakirjan voimaantulopäivän ja sisämarkkinoiden toteuttamiselle asetetun määräpäivän 31.12.1992 välisenä aikana. Tämä väite perustuu yhtenäisasiakirjan 13 artiklaan, jonka ensimmäisessä kohdassa todetaan, että "yhteisö hyväksyy toimenpiteet, joiden tarkoituksena on toteuttaa sisämarkkinat asteittain 31 päivänä joulukuuta 1992 päättyvän kauden kuluessa".
27 Jos oletetaan, että vastaajille asetetaan käsitteellä "asteittain" oikeudellinen velvollisuus ja että tätä velvollisuutta voidaan pitää ylemmäntasoisena, yksityisiä suojaavana oikeussääntönä, sitä on sovellettava kaikissa sellaisissa sisämarkkinoiden toteuttamista koskevissa toimenpiteissä, joilla pyritään samanaikaisesti poistamaan tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaan liikkuvuuden esteet, eikä pelkästään toteutettaessa siihen liittyviä mitä lukuisimpia yksittäistoimenpiteitä. Tullimuodollisuuksien lakkauttamisen, joka oli vain yksi näistä toimenpiteistä, edellytyksenä oli lisäksi välttämättä se, että suurin osa näistä esteistä oli ensin poistettu, ja se olisi joka tapauksessa voitu suorittaa vasta sisämarkkinoiden asteittaisen toteuttamisen viimeisessä vaiheessa.
28 Tämän jälkeen kantajat väittävät, että vastaajat ovat loukanneet suhteellisuusperiaatetta toteuttaessaan johdetun oikeuden alaan kuuluvia toimenpiteitä, joiden vaikutuksesta tullimuodollisuudet on lakkautettu, koska tulliasiamiesten ja -asioitsijoiden ammattiryhmälle aiheutuneet seuraamukset ovat suhteettomia.
29 Tältä osin on syytä muistuttaa, että yhteisön sisäisessä kaupassa toimivien tulliasioitsijoiden toiminnan lakkauttamista ei voida katsoa vastaajien syyksi eikä niillä ole velvollisuutta korvata siitä aiheutunutta vahinkoa. Niiden olosuhteiden osalta, joissa tämä lakkauttaminen tapahtui, on juuri todettu, että koska tullimuodollisuuksien lakkauttamisen edellytyksenä oli se, että suurin osa muun muassa tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteistä oli poistettu, yhteisöllä ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin toteuttaa tähän lakkauttamiseen tähtäävät toimenpiteet sisämarkkinoiden asteittaisen toteuttamisen viimeisessä vaiheessa.
30 Väite, jonka mukaan vastaajat olisivat loukanneet suhteellisuusperiaatetta toteuttaessaan johdetun oikeuden alaan kuuluvia toimenpiteitä, joiden vaikutuksesta tullimuodollisuudet on lakkautettu, on siis selvästi perusteeton.
31 Lopuksi kantajat vetoavat luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen.
32 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että kaikilla toimijoilla, joille yhteisön hallinnon toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia, on oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen. Luottamuksensuojaan ei sitä vastoin voida vedota, jos hallinto ei ole antanut täsmällisiä vakuutuksia (em. asia Dubois et Fils v. neuvosto ja komissio, tuomion 68 kohta).
33 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantajat eivät nyt esillä olevassa asiassa ole esittäneet sellaisia seikkoja, jotka osoittaisivat tai joiden nojalla voitaisiin olettaa, että niille olisi yhteisöjen toimielinten toiminnan vuoksi syntynyt perusteltuja odotuksia siitä, että toimielimet tulisivat toteuttamaan asianmukaisia korvaavia tai mukauttavia toimenpiteitä.
34 Luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista koskeva väite on siis selvästi perusteeton.
35 Toiseksi kantajat moittivat vastaajia siitä, etteivät ne ole toteuttaneet vahingonkorvaustoimenpiteitä. Tällä laiminlyönnillä loukataan kohtuullisuusperiaatetta ja suhteellisuusperiaatetta, koska siitä on seurannut, että yksinomaan tulliasiamiehet ja -asioitsijat ovat joutuneet maksamaan sisämarkkinoiden toteuttamisesta muille näillä markkinoilla toimiville toimijoille tulleen hyödyn kustannukset.
36 Tältä osin on syytä muistuttaa, että yhteisö on vastuussa yhteisön toimielinten laiminlyönneistä vain, jos toimielimet ovat rikkoneet yhteisön säännöksestä johtuvaa lakiin perustuvaa toimimisvelvollisuutta (em. asia KYDEP v. neuvosto ja komissio, tuomion 58 kohta).
37 Edellä on jo todettu, että vastaajilla ei ollut velvollisuutta korvata yhteisön sisäisessä kaupassa toimivan tulliasioitsijan toiminnan lakkauttamisesta mahdollisesti aiheutuva vahinko.
38 Väite on siis selvästi perusteeton.
39 Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että tulliasiamiehen ja tulliasioitsijan ammatin sopeuttamisesta sisämarkkinoille annetusta komission tiedonannosta neuvostolle, Euroopan parlamentille ja talous- ja sosiaalikomitealle (SEC(92) 887 lopull., jäljempänä komission tiedonanto) ilmenee, että sisämarkkinoiden toteuttamisesta tälle ammattiryhmälle aiheutuvien sosiaalisten ja taloudellisten vaikutusten huomioon ottamiseksi on ryhdytty useisiin tukitoimenpiteisiin.
40 Sen jälkeen kun komissio vuonna 1991 laaditutti Euroopan sosiaalirahaston rahoittaman tutkimuksen (komission tiedonanto, s. 6-11, II kohta), yhteisö päätti kolmenlaisten toimenpiteiden toteuttamisesta.
41 Ensinnäkin Euroopan sosiaalirahasto rinnasti tulliasiamiehet ja -asioitsijat pitkäaikaistyöttömiin ja toteutti tästä syystä toimenpiteitä, joilla pyrittiin varmistamaan koulutusmahdollisuudet, avustaminen työnhaussa ja joitakin erityistoimenpiteitä, kuten sosiaalirahaston rahoittamat interventiot, joilla pyrittiin helpottamaan tämän ammattiryhmän ammatillista suuntautumista (komission tiedonanto, s. 14-16, IV.1 kohta).
42 Toiseksi Interreg-aloitteella tuettiin alan yritysten rakennemuutoksia, niiden henkilöstön koulutusta ja uudelleenjärjestäytymistä, rajoilla sijaitsevien tavaroiden käsittelyyn varattujen alueiden käyttötarkoituksen muuttamista ja kunnostamista sekä korvaavien työpaikkojen perustamista (komission tiedonto, s. 16-7, IV.2 kohta).
43 Kolmanneksi ja edellä mainittujen rakennerahastojen toimialaan kuuluvien toimenpiteiden lisäksi ehdotettiin ja toteutettiin myös muita kuin näistä rahastoista rahoitettuja toimenpiteitä. Näihin kuului neuvoston asetus N:o 3904/92.
44 Yhteisön toimielimet ovat siis toteuttaneet, vaikka ne eivät ole olleet siihen velvollisia, mitä erilaisimpia tukitoimenpiteitä, joilla on pyritty täydentämään jäsenvaltioiden ponnisteluja.
45 Vahingon kolmannen syyn, eli asetuksen N:o 3904/92 väärän soveltamisen osalta kantajat väittävät, että Espanjassa tämän asetuksen nojalla on myönnetty tukia melkein yksinomaisesti vain viranomaisille. Hankkeiden esittämisedellytyksiä ja niiden arviointiperusteita ei ole julkaistu.
46 Tältä osin on syytä todeta, että asetuksessa N:o 3904/92, jolla pyrittiin ainoastaan määräämään jäsenvaltioiden ponnisteluita tukevista täydentävistä yhteisön toimenpiteistä (asetuksen kahdeksas perustelukappale), päätettiin vain näiden toimenpiteiden yleisistä puitteista ja uskottiin niiden toimeenpano olennaisilta osiltaan jäsenvaltioille. Tämän asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, että yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä sellaisten yritysten avustamiseksi, joiden pääasiallisena toimialana oli yhteisön sisäisten tullimuodollisuuksien hoitaminen. Tämän avun myöntäminen edellytti muun muassa, että jäsenvaltiot määrittivät ne vyöhykkeet, jotka täyttivät avunsaantiedellytykset (em. asetuksen 3 artiklan ensimmäinen kohta) ja että jäsenvaltioiden määräämät toimivaltaiset viranomaiset esittivät avustushakemukset (em. asetuksen 6 artikla). Tästä seuraa, että avunsaantiedellytykset mahdollisesti täyttävien hankkeiden luettelointi kussakin jäsenvaltiossa kuului tälle jäsenvaltiolle eikä neuvostolle tai komissiolle. Näin ollen kantajien väitteitä, jotka liittyvät asetuksen N:o 3904/92 täytäntöönpanon tähän puoleen Espanjassa, ei voida kohdistaa vastaajiin.
47 Tästä seuraa, että kanne on selvästi täysin perusteettomana hylättävä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
48 Työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on tätä vaatinut.
49 Koska kantajat ovat hävinneet asian, heidät on velvoitettava korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut viimeksi mainitun vaatimusten mukaisesti, sekä määrättävä, että he vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on määrännyt seuraavaa: