62003CC0230_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Bundesverwaltungsgericht (Saksa kõrgeim halduskohus) esitas Euroopa Kohtule EÜ artikli 234 alusel kaks eelotsuse küsimust assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80, mis käsitleb Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel loodud assotsiatsiooni arengut (edaspidi „otsus nr 1/80”), artikli 6 tõlgendamise kohta.(2)
2. See säte annab Türgi päritolu töötajatele teatud õigusi, mille ulatus sõltub nende töötamise kestusest liikmesriigis.
3. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused puudutavad seda, kuidas mõjutavad meremehe kutsetegevuse teatud katkemised tööperioodide arvutamist, mis on vajalikud vabaks juurdepääsuks kõigile palgalistele töökohtadele.
I. Kohaldatav õigus
4. Türgi ja Euroopa Liidu vahelised suhted varieeruvad lähtuvalt hetke poliitilisest ja majanduslikust olukorrast,(3) kuid õiguslik raamistik jääb samaks.(4)
A. Assotsiatsioonileping
5. 12. septembril 1963 kirjutati Ankaras alla lepingule, millega loodi Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vaheline assotsiatsioon; leping kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ(5) (edaspidi „assotsiatsioonileping”).
6. Nagu ma juba mainisin kohtuasjas Öztürk(6) esitatud ettepanekus, on assotsiatsioonilepingu eesmärk edendada nende kahe poole vaheliste kaubandussuhete pidevat ja tasakaalustatud suurenemist, tagada Türgi majanduse kiirendatud areng ning parandada selle riigi tööhõive taset ja elutingimusi. Preambulis kinnitatakse, et Türgi rahva pingutustele oma elatustaseme tõstmiseks pakutud ühenduse toetus lihtsustab edaspidi Türgi liitumist ühendusega.(7)
7. Kõnealuste eesmärkide täideviimiseks eristas assotsiatsioonileping ettevalmistavat faasi, mille raames Türgi Vabariik tugevdab oma majandust ühenduse abiga (artikkel 3), üleminekufaasi, mille raames luuakse mõlema lepingupoole majanduspoliitikat lähendades järk-järgult tolliliit(8) (artikkel 4), ning lõppfaasi, mille eesmärk on tugevdada nende poliitikate koordineerimist (artikkel 5).
8. Süsteemi progressiivse arengu tagamiseks kohtuvad pooled nõukogu raames, mis tegutseb talle assotsiatsioonilepinguga antud volituste raames (artikkel 6) ja millel on lepingus kindlaksmääratud eesmärkide saavutamiseks õigus võtta lepingus ettenähtud juhtudel vastu otsuseid (artikkel 22).
9. Teine faas hõlmas töötajate vaba liikumise järkjärgulise elluviimise uurimist,(9) mille osas pooled tegutsevad vastavalt EMÜ asutamislepingu artiklitele 48 ja 49 (muudetuna EÜ artiklid 39 ja 40) ning artiklile 50 (muudetuna EÜ artikkel 41) (artikkel 12).(10)
B. Lisaprotokoll
10. Ettevalmistav faas lõppes aastal 1970, kui assotsiatsioonilepingule (artikkel 62) lisati alates 1973. aastast kehtiv lisaprotokoll,(11) et täpsustada järgmise etapi rakendamise tingimused, üksikasjad ja ajakava (artikkel 1).
11. Lisaprotokolli II osa reguleerib isikute ja teenuste vaba liikumist ja töötajaid käsitletakse selle I peatükis, kuhu kuulub ka artikkel 36, mille kohaselt kõnealuse vabaduse elluviimine toimub järk-järgult assotsiatsioonilepingu artiklis 12 sätestatud põhimõtete kohaselt ajavahemikus kaheteistkümnenda aasta lõpust kahekümne teise aasta lõpuni pärast assotsieerumislepingu jõustumist;(12) assotsiatsiooninõukogu otsustab selleks vajalike üksikasjalike sätete üle.
12. Lisaprotokolli artikkel 37 näeb ette, et töötingimuste ja palga osas koheldakse ühenduses töötavaid Türgi kodanikke võrdselt ühenduse liikmesriikide kodanikega.
C. Otsus nr 1/80
13. Assotsiatsiooninõukogu võttis otsuse nr 1/80 vastu pärast 20. detsembri 1976. aasta otsust nr 2/76 assotsiatsioonilepingu artikli 12 rakendamise kohta.(13)
14. Artikkel 6 kuulub II peatüki pealkirjaga „Sotsiaalkaitse sätted” I jakku pealkirjaga „Töötamist ja töötajate vaba liikumist puudutavad küsimused”. Artikkel 6 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Arvestades erisusi, mis tulenevad artiklist 7, mis käsitleb perekonnaliikmete vaba juurdepääsu tööle, on liikmesriigi seaduslikul tööturul oleval Türgi päritolu töötajal:
– õigus pärast ühte aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis uuendada tööluba sama tööandja juures töötamiseks, kui tööandjal on talle tööd pakkuda;
– õigus pärast kolme aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis ning arvestades ühenduse liikmesriikide töötajate eesõigusi, võtta vastu samal kutsealal sama või mõne teise tööandja mõni teine tavapärastel tingimustel tehtud tööpakkumine, mis on registreeritud selle liikmesriigi tööhõivega tegelevates ametiasutustes;
– õigus pärast nelja aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis omandada vaba juurdepääs kõigile palgalistele töökohtadele omal valikul.
2. Iga-aastased puhkused, rasedus- ja sünnituspuhkus ning puudumised tööõnnetuste või lühiajaliste haiguste tõttu arvestatakse seaduslike tööperioodide hulka. Mittevabatahtliku töötuse perioode, mis on pädevate asutuste poolt nõuetekohaselt registreeritud, ja puudumisi pikaajaliste haiguste tõttu ei loeta küll seaduslike tööperioodide hulka, kuid nad ei kahjusta siiski eelneva tööperioodi alusel saadud õigusi.
[…]”
[Mitteametlik tõlge]
II. Asjaolud, põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
15. 1952. aastal sündinud Türgi kodanik Mehmet Sedef töötas alates 1977. aastast meremehena erinevate Saksamaa tööandjate juures; sel kutsealal töötamiseks tööluba ei nõutud, küll aga elamisluba, mis väljastati talle korduvalt, kuna elamisloa kehtivus oli piiratud töösuhte kestusega. Alates 18. jaanuarist 1993 tunnistati M. Sedef selles ametis töötamiseks meditsiinilistel põhjustel sobimatuks.
16. Töötamise alguse ja töötamiseks sobimatuks tunnistamise vahelise ajavahemiku võib jagada neljaks rühmaks, nagu on teinud eelotsusetaotluse esitanud kohus:
1) töötamise perioodid, mis hõlmavad iga-aastaseid puhkusi; selle puhul märgitakse, et M. Sedef on töötanud korduvalt sama tööandja juures üle aasta, kuid mitte kunagi kolm aastat järjest;(14)
2) töötuse perioodid, mille hulka arvestatakse üksnes ametiasutuste registreeritud ajavahemikud, mis varieeruvad alates ühest kuust ja mõnest päevast kuni peaaegu kaheksa kuuni;(15)
3) haiguspuhkused, mis hõlmavad lühemaid ja pikemaid ajavahemikke, millest üks ületas ühte aastat(16) ja
4) muud perioodid, mille hulka kuuluvad ajavahemikud, mida huvitatud isik loeb „palgata puhkuseks”; selliseid ajavahemikke on 17 ja need kestsid 1−70 päeva: umbes 15 aasta jooksul kokku peaaegu 13 kuud (7,2%).(17)
17. Soovides leida palgalist töökohta maismaal, taotles M. Sedef 1992. aastal elamisluba, mis ei oleks piiratud kutsealase tegevusega merelaevanduses, kuid Freie und Hansestadt Hamburg keeldus loa andmisest.
18. Hamburgi Verwaltungsgericht (halduskohus), kelle poole M. Sedef pöördus, käskis otsuse nr 1/80 artikli 6 alusel talle elamisloa väljastada.
19. Kostja ametiasutus kaebas otsuse peale edasi Hamburgi Oberverwaltungsgericht’ile (teise astme halduskohus), kes rahuldas apellatsioonkaebuse põhjusel, et eespool viidatud sättes kehtestatud tingimused ei olnud täidetud.
20. M. Sedef esitas selle otsuse peale kassatsioonkaebuse Bundesverwaltungsgericht’ile, kes leides, et kuna M. Sedefil puudus siseriiklike õigusnormide(18) alusel õigus elamisloale ja et elamisloa saab anda üksnes üh enduse sätete alusel, otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1) Kas Euroopa Majandusühenduse ja Türgi assotsiatsioonilepinguga loodud assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 kolmandat taanet ja lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et Türgi päritolu töötajal, kes on 1977. aastast alates töötanud enam kui 15 aasta jooksul liikmesriigi merelaevanduses järjestikuste tööandjate juures seaduslikult töökohtadel, mille puhul ei nõuta tööluba, kes on seaduslikul tööturul ja kes täitis selle perioodi vältel otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimeses taandes kehtestatud tingimused, on õigus saada elamisluba, kui tema töö merelaevanduses katkes – lisaks mitmele katkemisele haiguse või pädevate ametiasutuste poolt registreeritud mittevabatahtliku töötuse tõttu – kahe töölepingu vahel 17 korral 1–70-päevaste ajavahemike jooksul (kokku umbes 13 kuud) ja Türgi päritolu töötaja veetis oma väidete kohaselt pikemaajalised katkemisperioodid oma perekonna juures Türgis, ilma et nimetatud perioodide osas oleks teda registreeritud mittevabatahtliku töötuna? Kas selles osas omab tähtsust asjaolu, et sellised katkemised on iseloomulikud tema elukutsele (antud juhul iseloomulik merelaevandusele)?
2) Kas õigus elamisloa saamisele otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 kolmanda taande alusel eeldab seda, et Türgi päritolu töötaja täidab eelnevalt otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 teises taandes sätestatud tingimused? Kas selles osas omab tähtsust asjaolu, et tööandja vahetamine enne kolme aasta möödumist on iseloomulik tema elukutsele (antud juhul iseloomulik merelaevandusele)?”
III. Menetlus Euroopa Kohtus
21. Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 20 ette nähtud tähtajaks esitasid kirjalikke märkusi Freie und Hansestadt Hamburg, Saksamaa valitsus ja komisjon.
22. 30. juuni 2005. aasta kohtuistungil osalesid suuliste märkuste esitamiseks M. Sedefi ja komisjoni esindajad.
IV. Eelotsuse küsimuste analüüs
23. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused puudutavad otsuse nr 1/80 artiklit 6, tuleb kõigepealt esitada mõned üldised märkused selle sätte sisu kohta seoses selle kohtuasja asjaoludega; samuti tuleb käsitleda selle asjaolu mõju, et M. Sedef töötas meremehena.
A. Otsuse nr 1/80 artikli 6 sisu
24. Otsus nr 1/80 ei samasta Türgi päritolu töötajaid ühenduse töötajatega, sest neil puuduvad vabast liikumisest tulenevad õigused ja õigus liikuda ja elada vabalt ühenduse territooriumil. Neil on üksnes teatud õigused vastuvõtvas riigis, mille territooriumile nad on seaduslikult sisenenud ja kus nad on töötanud seaduslikult kindlaksmääratud aja jooksul;(19) nad ei ole ka kolmandate riikide kodanikega samas olukorras.(20)
25. Otsuse nr 1/80 artikkel 6 nõuab „liikmesriigi seaduslikul tööturul [olemist]”, mis on eeltingimus töötamise kestuse alusel mitmesuguste õiguste saamiseks.
1. Seaduslikul tööturul olemise nõue
26. See põhitingimus eeldab ühenduse territooriumil asuvat või vähemalt sellega tihedalt seotud töösuhet, mis peab lisaks sellele olema „seaduslik”.
27. Esimese tingimuse täidetuse kontrollimiseks kasutab kohtupraktika töötajate vaba liikumise valdkonnas kasutatavatele sarnaseid kriteeriume,(21) tuvastades töösuhte olemasolu siis, kui teise isiku kasuks ja tema juhendamisel tegeletakse tegeliku ja tulemusliku majandustegevusega, mille eest makstakse tasu.(22) Sama korda järgitakse territoriaalse seose kontrollimisel, mille puhul tuleb arvestada töölepingu sõlmimise kohta ja paika, kus ta palgatööd tehakse, ning siseriiklikku töö- ja sotsiaalkindlustusõigust.(23)
28. Tööturule sisenemise seaduslikkus eeldab stabiilset ja kindlat seisundit(24) ning seda, et töötaja on järginud vastuvõtva riigi õigus- ja haldusnorme ning saanud seega õiguse selles riigis töötada.(25)
2. Antavad õigused
29. Järkjärgulise integreerimise süsteem annab õigusi, mis varieeruvad sõltuvalt töösuhte kestusest.(26)
30. Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1, millel on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt vahetu õigusmõju,(27) kolm taanet loetlevad kolme liiki õigusi, mis omandatakse järgemööda sõltuvalt liikmesriigis töötamise kestusest ja millega kaasneb vastav elamisõigus.(28)
31. Kui seaduslik töötamine kestab üle aasta, on võimalik tööloa uuendamine esialgse tööandja juures; kui töötamine on jätkunud veel kaks aastat, võib vahetada tööandjat, kuid mitte elukutset ega riiki; viimaks, veel ühe aasta möödudes võib tegeleda mis tahes palgatööga samas riigis.
32. Kui töötaja on jõudnud viimasele tasandile, kaotab ta saadud õigused vaid juhul, kui ta lahkub tööturult lõplikult ja seda sõltumata lahkumise põhjusest(29) või kui ta ei ole mõistliku aja jooksul sõlminud uut töösuhet pärast ajutise tegevusetuse etappi.(30)
3. Aja arvestamine
33. Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 taanetes ette nähtud õiguste tekkimine eeldab ühte, kolme või nelja aastat „katkematut” töötamist. Järelikult, kui töötamine katkestatakse, ei ole ajaline nõue täidetud, mistõttu töötamise taasalustamisel arvestust ei jätkata, vaid seda alustatakse uuesti.
34. Kuna selle põhimõttega kaasneks teatav ebaõiglus, lubab lõige 2 teha erandeid ja eristab sõltuvalt töötamise katkemise liigist ja kestusest erandeid, mis tekitavad positiivse lõpptulemuse seetõttu, et möödunud aeg samastatakse seadusliku töötamisega (iga-aastane puhkus, rasedus- ja sünnituspuhkus ning tööõnnetused või lühiajaline haigus), ning erandeid, mis hoiavad ära negatiivse lõpptulemuse, sest nendega välditakse varem saadud õiguste kahjustamist (nõuetekohaselt registreeritud mittevabatahtlik töötus ja pikaajaline haigus).
35. Viimati nimetatud juhtudel ei pea isiku puhul, kes on lõpetanud kutsetegevuse mõnel eespool loetletud põhjusel, alustama aja arvestamist nagu ei oleks ta vastuvõtvas riigis kunagi seaduslikult töötanud.(31)
36. Töötamise katkematust puudutavaid erisätteid ei kohaldata enam siis, kui Türgi päritolu töötaja täidab artikli 6 lõike 1 kolmandas taandes selle sättega antud tingimusteta töötamise õiguse saamiseks sätestatud tingimused,(32) millega kaasneb ka õigus peatada tööturul olemine, sest ta on tööturule juba seaduslikult integreeritud.(33) Seda ajavahemikku, mille jooksul teatud katkemised ei oma tähtsust, ei tohi segamini ajada varasemate ajavahemikega, mille jooksul on mängus õiguste omandamine.
37. Lisaks tuleb rõhutada, et isegi kui selliseid tingimusi tuleb tõlgendada kitsalt,(34) sest vastupidisel juhul moonutataks arvestust, tuleb teatud juhtudel arvestada teistsuguste, üldiselt lühiajaliste perioodidega.(35)
B. Otsuse nr 1/80 artikli 6 tõlgendamine ja meremehe elukutse
38. Euroopa Kohtule esitatud mõlema küsimuse lõpus küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus meremehe elukutse iseärasuste mõju kohta.
39. Merelaevandusele on iseloomulik see, et tegemist on valdkonnaga, mis on algusest peale kaasa toonud arvukaid ohte ja tõsiseid raskusi, sest tegevus toimub vaenulikus ja halastamatus keskkonnas,(36) isegi kui aja möödudes on muutunud tingimused, milles see toimub. „Meile, ulgumere meremeestele, on meri eelkõige tee, peaaegu üksnes rada. Kuid milline rada! Ma ei unusta iialgi esimest korda, kui ma ületasin ookeani. Siis valitsesid maailma veel purjelaevad. Milline aeg see oli! Ma ei ütle, et meri oleks varem parem olnud, ei; kuid ta oli poeetilisem, salapärasem, tundmatum. Tänapäeval muutub meri üha tööstuslikumaks; meremees teab oma raudses laevas, millal see liigub ja millal ankru heidab; päevad ja tunnid on loetud…; varem oli teisiti; laeva kandis juhus, hea õnn, soodne tuul. […] Tänapäeval on meri muutunud, laevad muutunud, ja ka meremees on muutunud.” Niiviisi kõneles 1898. aasta põlvkonda kuuluva tuntud Hispaania kirjaniku romaani peategelane.(37)
40. See tegevusala erines märkimisväärselt teistest tegevusaladest nii minevikus kui ka tänapäeval. Merel elamise ja töötamise iseärasusi ning karmust on arvestatud rahvusvahelises õiguses,(38) liikmesriikide õiguses(39) ja Euroopa Ühenduse õiguses.
41. Ühenduse tasandil võib mainida näiteks nõukogu 21. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/63/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ühenduse Reederite Ühingu (ECSA) ja Euroopa Liidu Transporditööliste Ametiühingute Liidu (FST) sõlmitud kokkulepet meremeeste tööaja korralduse kohta,(40) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 1999. aasta direktiivi 1999/95/EÜ, milles käsitletakse meremeeste tööaega reguleerivate sätete täitmist ühenduse sadamates peatuvatel laevadel.(41)
42. Nagu teistes v aldkondades, näiteks transpordi valdkonnas,(42) on meremeeste töö iseärasused leidnud kajastamist sätetes, eriti kaitse ja turvalisuse osas.
43. Asjaolu, et sellel valdkonnal on oma õigusnormid, tõendab, et vajaduse korral on elukutse iseärasusi arvestatud.
44. Otsuses nr 1/80 ei viidata ühelegi töötajate teatud kategooriale, mistõttu need sätted kohalduvad eranditult kõikidel kutsealadel tegutsevatele töötajatele.
45. Seda seisukohta ei lükka ümber artikkel 12, mille alusel võivad liikmesriigid ja Türgi jätta ajutiselt artiklid 6 ja 7 automaatselt kohaldamata siis, kui teatud piirkonna, tegevusala või kutseala elu- või töötasandil esineb või on ette näha tõsiseid häireid, sest viide elukutsele on üldist laadi ja on seletatav olukorra ajutist laadi erandlikkusega.
46. Lisaks on Euroopa Kohus kinnitanud, et artikli 6 lõike 1 sõnastus on üldine ja tingimusteta, sest selles ei anta liikmesriikidele võimalust jätta teatud Türgi päritolu töötajate kategooriaid ilma neist õigustest, mida see säte neile sõnaselgelt annab.(43) Seda tõlgendust saab kohaldada kõigile olukordadele, milles taotletakse teatud elukutse erandjuhuna käsitlemist.
47. Järelikult ei ole tegevusala iseärasused laias tähenduses asjassepuutuvad selleks, et tõlgendada eespool viidatud sätet, mille ühetaoline kohaldamine satuks ohtu juhul, kui lubataks erandeid ja sätteid kohandataks vastavalt tehtavale tööle, sest miski ei takista ka teistel töövaldkondadel soodsamat kohtlemist taotleda; see põhjustaks kasuistliku kohtupraktika, mis muudaks küsitavaks süsteemi koherenstuse ja õiguskindluse, isegi kui miski ei takista iga üksikjuhtumi konkreetsete asjaolude arvestamist, kui küsimus on sättes tunnustatud õigustes.
C. Esimene eelotsuse küsimus
48. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu põhiline kahtlus puudutab otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 kolmanda taande ja lõike 2 tõlgendamist, et hinnata tagajärgi, mida avaldavad tööle vaba juurdepääsu tunnustamisele sellised katkemised, mis ei tulene nõuetekohaselt registreeritud töötusest või haigusest, ning selle mõju, et tööandja vahetamine on sellele elukutsele iseloomulik; kuigi olen just käsitlenud viimast asjaolu, mis on ühine mõlemale eelotsuse küsimusele.
49. Käesolevas asjas tekkis probleem seetõttu, et M. Sedef töötas üle 15 aasta Saksamaa laevadel erinevate tööandjate juures, kuid Bundesverwaltungsgericht’i esitatud üksikasjade kohaselt töötas ta katkematult üksnes täpselt sellise perioodi vältel, mis on vajalik eespool viidatud artikli esimeses taandes nimetatud õiguse saamiseks, milleks on õigus uuendada tööluba esialgse tööandja juures.
50. Kui võtta arvesse neid 1–70 päeva pikkuseid perioode, mida huvitatud isik nimetab „palgata puhkusteks”, jõutaks kolmandas taandes ette nähtud ülempiiri künniseni, kuid tingimusel, et need perioodid on hõlmatud sama artikli lõikega 2.
51. Selles osas on selge, et neid perioode ei saa samastada iga-aastaste puhkuste või lühiajaliste haigustega, mis tulevad kindlasti arvesse, ja ka eelotsusetaotluse esitanud kohus on sellest nii aru saanud.
52. Neid perioode ei saa ka samastada huvitatud isiku pikemate haigustega, mis on leidnud äramärkimist mujal.
53. Selles osas, kas neid perioode võib samastada mittevabatahtliku töötusega, mainib käsitletav säte üksnes pädeva ametiasutuse nõuetekohaselt registreeritud töötust. Seda kinnitust tuleb tõlgendada selle eesmärgi ehk pettuste ärahoidmise seisukohast, lihtsustades riigil töötajate kontrollimist, sest ametliku registreerimise puudumine mõjutaks olukorra seaduslikkust.(44)
54. Bundesverwaltungsgericht’i määruses esitatud teabe põhjal on võimalik siiski järeldada, et huvitatud isik võis seaduslikult loobuda töö otsijana registreerimisest, kui tal oli väljavaade saada tööd lühikese aja jooksul,(45) ja nii oligi juhtunud mitmeid kordi; määrusest nähtub veel, et huvitatud isik leidis tavaliselt palgatööd raskusteta pärast tagasipöördumist Saksamaale,(46) kus meremehena töötamisel ei nõuta tööluba, vaid üksnes elamisluba.
55. Lühiajalisi katkemisi saab järelikult samastada nõuetekohaselt registreeritud mittevabatahtlike töötuse perioodidega, sest sellega ei rikuta ühenduse liikmesriigi tööturul olemise nõuet ega kahjustata töötuse ametliku registreerimise eesmärki.(47)
56. Selline seisukoht on põhjendatud ka seetõttu, et – nagu ma olen eespool maininud – otsuse nr 1/80 artikli 6 eesmärk on töötajate vaba liikumine, mille eelduseks on seatud seadusliku töötamise katkematus, ja see asjaolu on M. Sedefi puhul piisavalt tõendatud.
57. Seda seisukohta toetab ka 17. aprilli 1997. aasta otsus kohtuasjas Kadiman,(48) mida komisjon mainib oma kirjalikes märkustes. Kuigi kohtuotsus puudutab otsuse nr 1/80 artiklit 7, mille eesmärk on Türgi päritolu töötaja ja tema pereliikmete taasühendamine, kui nad on elanud vastuvõtvas riigis „katkematult” kolm aastat, tunnistatakse selles kohtuotsuses, et „huvitatud isik võib viibida ühisest elukohast eemal mõistliku aja jooksul ja õiguspärasel põhjusel, näiteks puhkuse veetmiseks või oma perekonna külastamiseks oma päritoluriigis” (punkt 48).
58. Viimati nimetatud olukord hõlmab osa vaidlusalustest perioodidest, kuid mitte perioode, mis kestsid ülemäära kaua seetõttu, et tööpakkumise esitamine viibis või et perekonnaga kohtumine kestis mõõdukast kauem.
59. Igal juhul ei ole Euroopa Kohtu ülesanne piiritleda perioodid, mis on samastatavad otsuse nr 1/80 artikli 6 lõikes 2 sätestatud perioodidega, sest siis sekkutaks siseriikliku kohtu pädevusse; Euroopa Kohtul tuleb seega piirduda siseriiklikule kohtule vajalike suuniste andmisega, et siseriiklik kohus saaks ühenduse õigust adekvaatselt kohaldada põhikohtuasjas.
60. Eespool esitatust tulenevalt teen ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele nii, et otsuse nr 1/80 artikli 6 lõige 2 hõlmab käesolevas asjas käsitletavate katkemistega sarnaseid töösuhete katkemisi, välja arvatud need, mis kestavad ülemäära kaua seetõttu, et tööpakkumise esitamine viibib või et perekonna külastamine kestab mõistlikust kauem, kusjuures siseriiklikul kohtul tuleb sellised katkemised kvalifitseerida.
D. Teine eelotsuse küsimus
61. Bundesverwaltungsgericht soovib samuti teada, kas otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 kolmandas taandes kehtestatud õiguse saamiseks peavad teises taandes nimetatud tingimused olema eelnevalt täidetud.
62. Eespool viidatud sätte taanetes laiendatakse järk-järgult vaba juurdepääsu tööle vastavalt seadusliku töötamise kestusele. Kui vaadelda üksnes töösuhte ajalist poolt, saab uurida iseseisvalt igale etapile vastavaid tingimusi nii, et kõrgem tasand hõlmab madalamad tasandid, ehk neli ja kolm aastat hõlmavad vastavalt kolme ja ühte aastat.
63. Raskused ilmnevad, kui tuleb välja selgitada, kas tööleping sõlmiti ühe või mitme tööandjaga, sest teise taande tingimused on täidetud alles pärast kolm aastat kestnud seaduslikku töötamist ja alles sellest hetkest tekib võimalus võtta tööpakkumisi vastu muudelt kui esialgselt tööandjalt.
64. Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõikes 1 sätestatud järkjärgulise integreerimise süsteem eeldab seda, et õiguste maksimaalsele tasandile jõudmiseks tuleb järgemööda läbida eri tasandid, ja seetõttu ei ole vahepealseid tasandeid vahele jättes viimasele tasandile jõudmine võimalik.
65. Graafiliselt saab seda ette kujutada nelja kontsentrilise ringina. Kõige väiksemas on üksnes lootused, kuid juhul, kui isik töötab ühe aasta sama tööandja juures, pääseb ta teise ringi ja võib seega tööluba uuendada; kui töötatakse kolm aastat – esimese tööandja juures, nagu võib eeldada – jõutakse kolmandasse ringi, kus töötaja võib sama elukutse raames vahetada tööandjat; kui töötaja on tegutsenud samal kutsealal neli aastat, võib ta lisaks teisele tööandjale valida ka teise tegevusala.
66. Selles osas tuleb viidata väljakujunenud kohtupraktikale seoses eespool viidatud kohtuotsusega Eroglu, mille kohaselt otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimest taanet kohaldatakse siis, kui töötaja taotleb tööloa pikendamist „töötamise jätkamiseks sama tööandja juures pärast esialgset üheaastast seaduslikku töötamist” (punkt 13), kuid selle kohaldamisala ei saa laiendada tööandja vahetamiseks „enne teises taandes sätestatud kolme aasta möödumist”, mis lisaks „jätaks ühenduse töötajad ilma neile selle taande alusel antud eesõigusest, kui Türgi päritolu töötaja vahetab tööandjat” (punkt 14).
67. 29. mai 1997. aasta kohtuotsuses Eker(49) märgitakse samas tähenduses, et „järkjärgulise integreerimise süsteemi […] koherentsust kahjustataks, kui huvitatud isikul oleks õigus minna tööle teise tööandja juurde enne, kui ta on täitnud lõike 1 esimeses taandes sätestatud ühe aasta seaduslikult töötamise tingimuse”, sest „alles pärast kolm aastat kestnud seaduslikku töötamist kõnealuses liikmesriigis võib Türgi päritolu töötaja minna tööle teise tööandja juurde […]” (punkt 23).
68. Eespool esitatud põhjused on lähtekohaks esitatud küsimusele vastamisel, kuid neid ei saa tõlgendada automaatselt nii, et jäetakse tähelepanuta muud asjaolud, mille tähtsust on liikmesriik sõnaselgelt rõhutanud Türgi päritolu töötaja avalduse üle otsustamisel. Kui sellised erisused jäetaks kõrvale, kohaldataks sätet sõna-sõnalt arvestamata selle mõtet ja eesmärki ja unustades kõik püüdlused õiguse idee poole, mida on võimalik saavutada sätte sisu teleoloogilise ja süstemaatilise tõlgendamisega.
69. Eelotsuse määruses esitatud teabest nähtub, et Saksamaa ametiasutused andsid M. Sedefile meremehena töötamiseks vajaliku elamisloa ühegi vastuväiteta ka siis, kui ta taotles seda lepingu sõlmimiseks erinevate laevaomanikega, ja seda vaatamata sellele, et tal ei ole kunagi olnud kolme aastat ületanud töösuhet sama tööandja juures, töösuhe sama tööandjaga kestis vaid paaril korral üle aasta.(50) Seega eemalduti sätte sõnastuse rangest järgimisest ja kaaluti kõigi asjaolude kogumit, et sobitada sätte mõtet M. Sedefi juhtumi konkreetsete asjaoludega. M. Sedefilt nõuti artikli 6 lõike 1 taanete ranget järgimist üksnes siis, kui ta soovis töötada maismaal.(51)
70. Eespool viidatud ja ka komisjoni kirjalikes märkustes käsitletud kohtuotsuses Ertanir nõutakse, et võetaks arvesse „lühiajalisi perioode, mille jooksul Türgi päritolu töötajal ei ole olnud kehtivat elu- või tööluba vastuvõtvas liikmesriigis, ja mis ei kuulu selle otsuse artikli 6 lõike 2 kohaldamisalasse, kui vastuvõtva liikmesriigi pädevad ametiasutused ei ole sel põhjusel huvitatud isiku elamise seaduslikkust riigi territooriumil vaidlustanud, vaid on vastupidi andnud talle uue elamis- või tööloa” (punkt 69).
71. Kõnealuse kohtupraktika alusel tuleb järeldada, et sellises olukorras nagu käesolevas asjas on siseriiklike ametiasutuste käitumine jätnud rohkem kui 16 aastat mulje, et huvitatud isiku olukord on seaduslik, tõlgendades otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 taanete tingimusi paindlikult. Seda kinnitab asjaolu, et kuigi töötaja oli omandanud ainult esimeses taandes nimetatud õiguse, mille põhjal ta sai jätkata töötamist esialgse tööandja juures, anti talle järjestikku ja korduvalt luba töötada teiste selle valdkonna ettevõtjate juures ehk teises taandes sätestatud õigus, mis eeldab üle kolme aasta pikkust töösuhet sama laevaomaniku juures.
72. Lisaks nimetatud teabele on tõendatud, et M. Sedef oli Saksamaa seaduslikul tööturul ja et tema töösuhted olid püsivad alates meremehena töötamise alustamisest 1977. aastal kuni selles ametis töötamiseks sobimatuks tunnistamiseni 1993. aastal.(52)
73. Kui arvestada käesoleva kohtuasja iseärasusi, Euroopa Kohtu poolt otsusele nr 1/80 omistatavat kasulikku mõju(53) ning assotsiatsioonilepingu – koosmõjus teiste kohaldamisele kuuluvate õigusnormidega – eesmärki ehk töötajate vaba liikumise järkjärgulist elluviimist, tuleb sellises olukorras nagu eespool kirjeldatud analüüsida selle sätte lõike 1 kolmanda taande tingimusi iseseisvalt, ilma et eelnevalt kontrollitaks teise taande tingimuste täitmist.
V. Ettepanek
74. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesverwaltungsgericht’i esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1) Assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80, mis käsitleb Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel loodud assotsiatsiooni arengut, artikli 6 lõige 2 hõlmab käesolevas asjas käsitletavate katkemistega sarnaseid töösuhete katkemisi, välja arvatud need, mis kestavad ülemäära kaua seetõttu, et tööpakkumise esitamine viibib või et perekonna külastamine kestab mõistlikust kauem, kusjuures siseriiklikul kohtul tuleb sellised katkemised kvalifitseerida.
2) Elamisloa saamine vastavalt otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 kolmandale taandele eeldab, et kõnealuse sätte teise taande tingimused on eelnevalt täidetud, kuid sellistel erandlikel asjaoludel nagu käesolevas asjas käsitletavate töölepingute puhul võib nimetatud kolmanda taande tingimusi uurida iseseisvalt.
(1) .
(2)  –	Otsuse teksti ei ole ametlikult avaldatud, kuid sellega võib tutvuda väljaandes Accord d’association et protocoles CEE-Turquie et autres textes de base, Euroopa Liidu Nõukogu, Brüssel, 1992, lk 327 jj. Läbirääkimiste ja lepingu ettevalmistusprotsessi kohta vt Ananiades, L. C ., L’Association aux Communautés européennes, Librairie générale de droit et de jurisprudence, Pariis, 1967, lk 50–59 ja Lesort, G., „L’Association avec la Turquie”, L’Association à la Communauté Economique Européenne. Aspects juridiques,
Presses Universitaires de Bruxelles, Brüssel, 1970, lk 89–111.
(3)  –	Núñez Villaverde, J. A., „Turquía y la UE: una carrera de obstáculos sin fin”, Política Exterior, 1998, nr 63, lk 65 jj.
(4)  –	Olesti Rayo, A., „El Acuerdo de Asociación con Turquía y el régimen jurídico de los trabajadores de nacionalidad turca en la Unión Europea”, Revista de Derecho Comunitario Europeo, nr 7, jaanuar/juuni 2000, lk 51.
(5)  –	EÜT 1964, 217, lk 3685; ELT eriväljaanne 11/11, lk 10.
(6)  –	28. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑373/02 (EKL 2004, lk I-3605).
(7)  –	Lepingu artikkel 28 näeb ette, et kui assotsiatsiooni tegevuse tulemusel täidab Türgi täielikult EÜ asutamislepingust tulenevaid kohustusi, uurivad lepingu pooled Türgi ühinemise võimalust.
(8)  –	Hartler, C., ja Laura, S., „The EU model and Turkey. A case for Thanksgiving”, Journal of World Trade,
1999, nr 3, lk 147 jj.
(9)  –	Poolte delegatsiooni juhtide 12. septembri 1963. aasta kirjavahetuses (EÜT 1964, 217, lk 3701) lubati assotsiatsiooninõukogul uurida tööjõuga seotud probleeme Türgis ka esimeses etapis.
(10)  –	Sama moodi põhineb asutamisõiguse (artikkel 13) järk-järguline rakendamine EMÜ asutamislepingu artiklitel 52–56 ja 58 (muudetuna EÜ artiklid 43–46 ja 48) ja teenuste osutamise vabaduse järk-järguline rakendamine EMÜ asutamislepingu artiklitel 55, 56 ja 58–65 (muudetuna EÜ artiklid 45, 46 ja 48–54).
(11)  –	Lisaprotokoll allkirjastati 23. novembril 1970 Brüsselis ning see kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel nõukogu 19. detsembri 1972. aasta määrusega (EMÜ) nr 2760/72 (EÜT L 293, lk 1; ELT eriväljaanne 11/11, lk 41). Samal päeval kirjutati alla assotsiatsioonilepingule lisatud finantsprotokoll.
(12)  –	30. septembri 1987. aasta otsusest kohtuasjas 12/86: Demirel (EKL 1987, lk 3719, punkt 23) nähtub, et vahetu õigusmõju puudub nii assotsiatsioonilepingu artiklil 12 kui ka protokolli artiklil 36, kuid see asjaolu ei takista alates 20. septembri 1990. aasta otsusest kohtuasjas C‑192/89: Sevince (EKL 1990, lk I-3461, punkt 2); 26. novembri 1998. aasta otsusest kohtuasjas C‑1/97: Birden (EKL 1998, lk I-7747, punkt 52) ja 8. mai 2003. aasta otsusest kohtuasjas C‑171/01: Wählergruppe Gemeinsam (EKL 2003, lk I-4301, punkt 64) seda, et vahetu õigusmõju on assotsiatsiooninõukogu otsustel, millega rakendatakse kindlaksmääratud punktide osas lepingus ette nähtud programme.
(13)  –	Nagu märgitakse 6. juuni 1995. aasta otsuses kohtuasjas C‑434/93: Bozkurt (EKL 1995, lk I‑1475, punkt 14), on otsuse nr 2/76 puhul tegemist esimese etapiga töötajate vaba liikumise rakendamisel, mida jätkatakse otsusega nr 1/80. Sama mõtet väljendatakse näiteks eespool viidatud kohtuotsuses Birden (punkt 52); 23. jaanuari 1997. aasta otsuses kohtuasjas C‑171/95: Tetik (EKL 1997, lk I-329, punkt 20); 30. septembri 1997. aasta otsuses kohtuasjas C‑36/96: Günaydin jt (EKL 1997, lk I-5143, punktid 20 ja 21); 30. septembri 1997. aasta otsuses kohtuasjas C‑98/96: Ertanir (EKL 1997, lk I-5179, punktid 20 ja 21); 10. veebruari 2000. aasta otsuses kohtuasjas C‑340/97: Nazli (EKL 2000, lk I-957, punkt 52); 19. novembri 2002. aasta otsuses kohtuasjas C‑188/00: Kurz (EKL 2002, lk I-10691, punkt 40) ja 2. juuni 2005. aasta otsuses kohtuasjas C‑136/03: Dörr ja Ünal (EKL 2005, lk I-4759, punkt 66).
(14)  – Täpsemalt 31.8.1977−20.11.1977, 28.11.1977−10.2.1978, 7.3.1978−12.9.1978, 17.11.1978−14.6.1979, 16.8.1979−21.6.1980, 27.7.1980−9.11.1981, 4.12.1981−13.4.1982, 7.8.1982−27.10.1983, 2.11.1983−18.5.1984, 16.7.1984−23.7.1985, 21.10.1986−22.2.1987, 22.11.1988−14.3.1989, 14.4.1989−24.6.1989, 3.7.1989−23.9.1989, 2.1.1990−31.1.1990, 7.2.1990−26.2.1991 ja 15.2.1992−10.9.1992.
(15)  – 23.6.1982−6.8.1982, 13.6.1984−14.7.1984, 1.8.1986−20.10.1986, 7.4.1987−20.6.1988, 18.8.1988−21.11.1988, 3.4.1991−30.11.1991 ja 2.12.1991−13.1.1992.
(16)  – 11.2.1978−23.2.1978, 19.6.1980−6.7.1980, 13.6.1985−31.7.1986, 16.2.1987−31.3.1987, 24.9.1989−1.1.1990, 27.2.1991−2.4.1991 ja 11.9.1992−18.1.1993.
(17)  – 21.11.1977−27.11.1977, 24.2.1978−6.3.1978, 13.9.1978−16.11.1978, 15.6.1979−15.8.1979, 7.7.1980−26.7.1980, 10.11.1981−3.12.1981, 14.4.1982−22.6.1982, 28.10.1983−1.11.1983, 19.5.1984−12.6.1984, 15.7.1984, 1.4.1987−6.4.1987, 21.6.1988−17.8.1988, 15.3.1989−13.4.1989, 25.6.1989−2.7.1989, 1.2.1990−6.2.1990, 1.12.1991 ja 14.1.1992−14.2.1992.
(18)  –	9. juuli 1990. aasta Ausländergesetz’i (välismaalaste seadus; BGBl. I, lk 1354) artikkel 10 koosmõjus 18. detsembri 1990. aasta Arbeitsaufenthaltsverordnung’iga (tööloamäärus; BGBl. I, lk 2994).
(19)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Tetik, punkt 29 ja eespool viidatud kohtuotsus Günaydin jt, punkt 22. Õiguskirjanduses eristatakse sisu alusel „assotsiatsioonist tulenevat vaba liikumist” ja „ühenduse vaba liikumist”: Krück, H., „Die Freizügigkeit der Arbeitnehmer nach dem Assoziierungsabkommen EG/Türkei”, EuR, 1984, lk 292 jj ning Rumpf, C., „La libre circulation des travailleurs turcs et l’association entre la Communauté européenne et la Turquie: de Demirel à Kus en passant par Sevince”, Actualités du droit, 1994, nr 2, lk 271.
(20)  –	Otsuse nr 1/80 artikli 8 lõike 1 kohaselt on Türgi päritolu töötajatel eesõigus teiste kolmandate riikide kodanike suhtes, kui tööpakkumist ei suudeta ühenduses rahuldada liikmesriikides oleva tööjõuga.
(21)  –	Seda seetõttu, et EÜ artiklites 39, 40 ja 41 ette nähtud põhimõtteid kohaldatakse Türgi kodanikele, kellel on otsuses nr 1/80 tunnustatud õigused (eespool viidatud kohtuotsus Birden, punkt 23 ja eespool viidatud kohtuotsus Kurz, punktid 30 ja 31).
(22)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Günaydin jt, punkt 31 ja eespool viidatud kohtuotsus Ertanir, punkt 43.
(23)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Bozkurt, punkt 23; eespool viidatud kohtuotsus Günaydin jt, punkt 29; eespool viidatud kohtuotsus Ertanir, punkt 39; eespool viidatud kohtuotsus Birden, punkt 33 ja eespool viidatud kohtuotsus Kurz, punkt 37.
(24)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Sevince, punkt 30 ja eespool viidatud kohtuotsus Bozkurt, punkt 26.
(25)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Birden, punkt 51; eespool viidatud kohtuotsus Nazli, punktid 31 ja 32 ning eespool viidatud kohtuotsus Kurz, punkt 39. Vt ka 16. detsembri 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑237/91: Kus (EKL 1992, lk I-6781, punkt 18); 5. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑285/95: Kol (EKL 1997, lk I-3069, punkt 29) ja eespool viidatud kohtuotsus Sevince, punkt 31, kuigi neis kohtuasjades polnud tegemist seadusliku töötamisega. Õiguskirjanduses, Gutmann, R., „Die aufenthaltsrechtliche Bedeutung des Beschlusses Nr. 1/80 des Assoziationsrats EWG-Türkei”, Assoziierungsabkommen der EU mit Drittstaaten, Viin, 1998, lk 66.
(26)  –	5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑355/93: Eroglu (EKL 1994, lk I-5113, punkt 12); eespool viidatud kohtuotsus Tetik, punkt 23; eespool viidatud kohtuotsus Günaydin jt, punkt 25 ja eespool viidatud kohtuotsus Ertanir, punkt 25.
(27)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Sevince, punkt 26; eespool viidatud kohtuotsus Eroglu, punkt 11; eespool viidatud kohtuotsus Tetik, punkt 22; eespool viidatud kohtuotsus Günaydin jt, punkt 24 ja eespool viidatud kohtuotsus Kurz, punkt 26.
(28)  –	11. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑37/98: Savas (EKL 2000, lk I-2927, punkt 60); eespool viidatud kohtuotsus Sevince, punkt 29; eespool viidatud kohtuotsus Kus, punkt 33; eespool viidatud kohtuotsus Eroglu, punkt 20; eespool viidatud kohtuotsus Bozkurt, punkt 28; eespool viidatud kohtuotsus Günaydin jt, punkt 26; eespool viidatud kohtuotsus Ertanir, punkt 26; eespool viidatud kohtuotsus Nazli, punkt 28; eespool viidatud kohtuotsus Kurz, punkt 27 ja eespool viidatud kohtuotsus Dörr ja Ünal, punkt 66.
(29)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Bozkurt, punkt 39.
(30)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Nazli, punkt 44.
(31)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Tetik, punktid 39 ja 40.
(32)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Nazli, punkt 35 ja 7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑383/03: Dogan (EKL 2005, lk I-6237, punkt 16). Õiguspraktikas leiti veel, et iga eemalolek ei too automaatselt kaasa otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 alusel saadud õiguste kaotamist; nende õiguste kaotamiseks on vajalik lõplik töötamise lõpetamine (kohtuotsus Nazli, punktid 36–39).
(33)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Nazli, punkt 40. Sama kriteeriumi kasutatakse üheaastase perioodi osas näiteks eespool viidatud kohtuotsuses Birden, punktid 37 ja 64 ning resolutiivosa ja eespool viidatud kohtuotsuses Ertanir, punkt 62 ja resolutiivosa; kolmeaastase perioodi osas näiteks eespool viidatud kohtuotsuses Günaydin jt, punkt 55 ja resolutiivosa ning hiljuti eespool viidatud kohtuotsuses Ertanir, punkt 38.
(34)  –	Rumpf, O., „Wann erlischt das Aufenthaltsrecht nach Art. 6 I des Beschlusses Nr. 1/80 des Assoziationsrates EWG-Türkei?”, Neue Zeitschrift für Verwaltungrecht, 1994, lk 1189; autor on seisukohal, et lõikes 2 on olukorrad loetletud ammendavalt ja et ka lühikesed katkemised põhjustavad omandatud õiguste kaotamise. Ka Bundesverwaltungsgericht tunnistab eelotsusetaotluses, et tema kohtupraktikas on siiani lähtutud sellest, et loetelu on ammendav.
(35)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Ertanir, punkt 69.
(36)  –	1996. aasta rahvusvahelise töökonverentsi merenduskoosolekul esitatud statistika kohaselt hukkus ajavahemikus 1994–1996 180 üle 500-tonnist laeva ning elu kaotas üle 1200 isiku, kelle hulgas oli nii reisijaid kui ka meeskonna liikmeid.
(37)  –	Baroja, P., Las inquietudes de Shanti Andía, col. Austral, Espasa Calpe, 8. väljaanne, Madrid, 1970, lk 13 ja 15. Komisjon on kirjeldanud sellist reaalsust järgmiselt: „Noored soovivad üha vähem veeta merel pikki perioode kaugel perekonnast, lastest ja sõpradest. Isegi elukutse kõige köitvam aspekt, ehk võimalus avastada maailma ja külastada eksootilisi kohti, näib olevat kaotanud tähtsuse kaasaegse navigatsiooniviisi tõttu, sest laevad jäävad sadamasse vaid lühikeseks ajaks või jäävad oma kaubanduslikuks tegevuseks sadamast väljapoole. Pealegi on kaasaegsetel laevadel väiksed meeskonnad, mis koosnevad erinevaid keeli rääkivatest erinevate riikide kodanikest, mis võib viia sotsiaalse isolatsioonini” (komisjoni teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile meremeeste väljaõppest ja töölevõtmisest, KOM(2001) 188 lõplik, punkt 1.2.2).
(38)  –	Mainida võib Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni raames sõlmitud arvukaid konventsioone, mille peategelasteks on „meremehed”, muu hulgas 1920. aasta konventsioon nr 7 ja 1936. aasta konventsioon nr 58 vanuse alampiiri kohta (merendustöö); 1920. aasta konventsioon nr 8 töötushüvitiste kohta (laevahukk); 1920. aasta konventsioon nr 9 meremeeste ametisse määramise kohta; 1921. aasta konventsioon nr 16 alaealiste meditsiinilise läbivaatamise kohta (merendustöö); 1926. aasta konventsioon nr 22 töölevõtmise kohta; 1926. aasta konventsioon nr 23 meremeeste kodumaale tagasitoomise kohta; 1936. aasta konventsioon nr 54 ja 1946. aasta konventsioon nr 72 meremeeste palgaliste puhkuste kohta; 1936. aasta konventsioon nr 55 laevaomaniku vastutuse kohta meremehe haigestumise või õnnetuse korral; 1936. aasta konventsioon nr 56 haiguskindlustuse kohta; 1936. aasta konventsioon nr 57 tööaja kestuse laevapardal ja isikkoosseisu kohta; 1946. aasta konventsioon nr 68 laevameeskonna toidu ja toitlustamise kohta (laevameeskond); 1946. aasta konventsioon nr 70 sotsiaalkindlustuse kohta; 1946. aasta konventsioon nr 71 pensioni kohta; 1946. aasta konventsioon nr 76, 1949. aasta konventsioon nr 93, ja 1958. aasta konventsioon nr 109 palga, tööaja laevapardal ja isikkoosseisu kohta; 1970. aasta konventsioon nr 134 õnnetuste vältimise kohta (meremehed); 1976. aasta konventsioon nr 145 jätkuva töötamise kohta (meremehed); 1976. aasta konventsioon nr 147 kaubandusliku meresõidu kohta (miinimumnõuded); 1987. aasta konventsioon nr 163 heaolu kohta; 1987. aasta konventsioon nr 166 meremeeste kodumaale tagasitoomise kohta; 1996. aasta konventsioon nr 179 meremeeste töölevõtmise ja ametisse määramise kohta; 1996. aasta konventsioon nr 180 tööaja laevapardal ja laevade isikkoosseisu kohta. Ka Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni raames on heakskiidetud mitmeid normatiivseid akte, nagu 1982. aasta mereõiguse konventsioon.
(39)  –	Hispaania õigusaktidest saab nimetada näiteks 30. augusti 1974. aasta dekreeti 2864/1974, mis puudutab meremeeste sotsiaalkindlustuse erikorda reguleerivate 30. detsembri 1969. aasta seaduse 116/1969 ja 21. juuni 1972. aasta seaduse 24/1972 ümbersõnastatud teksti heakskiitmist ( Boletín Oficial del Estado, edaspidi „ BOE ”, nr 243, 10.10.1972); 21. septembri 1995. aasta kuninglik dekreet 1561/1995, mis puudutab merel töötamise eritööaega ( BOE
nr 230, 26.9.1995), mida on muudetud 22. märtsi 2002. aasta kuningliku dekreediga 285/2002 ( BOE
nr 82, 5.4.2002), ning 12. veebruari 1999. aasta kuninglik dekreet 258/1999 meremeeste tervisekaitse ja ravi miinimumtingimuste kohta ( BOE
nr 47, 24.2.1999).
(40)  –	EÜT L 167, lk 33; ELT eriväljaanne 05/03, lk 363.
(41)  –	EÜT 2000, L 14, lk 29; ELT eriväljaanne 05/03, lk 407.
(42)  –	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/15/EÜ autovedudealase liikuva tegevusega hõivatud isikute tööaja korralduse kohta (EÜT L 80, lk 35; ELT eriväljaanne 05/04, lk 224).
(43)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Ertanir, punkt 33. Tezcan, E., „Le droit du travail et le droit de séjour des travailleurs turcs dans l’Union Européenne à la lumière des arrêts récents de la Cour de justice des Communautés européennes”, Revue du Marché commun et de l’Union européenne, nr 445, veebruar 2001, lk 124 ja 125.
(44)  –	Sama mõtet toetatakse eespool viidatud kohtuotsuse Tetik punktis 41 sellise töötaja osas, kes on töötanud seaduslikult üle nelja aasta, sest seaduslikult tööturul olemise tingimus on põhimõtteliselt täidetud üksnes siis, „kui töötu huvitatud isik täidab kõik asjaomases liikmesriigis nõutavad formaalsused, näiteks registreerib end töötuna ja jääb nõutava aja jooksul kättesaadavaks selle riigi tööhõiveametile”.
(45)  –	Nimetatud määrusest nähtub, et töötuks ei pea ennast registreerima meremees, kellele on pakutud uut tööd laevas, mis ei ole veel saabunud sadamasse ja mis võib saabuda lubatust hiljem.
(46)  –	Samas määruses tunnistatakse, et huvitatud isik „leidis tavaliselt pärast „palgata puhkusi” raskusteta ja kiiresti uue töö”.
(47)  –	See kehtib näiteks 23. juunil 1982 alanud ja 20. juunil 1988 lõppenud perioodi osas, kui „palgata puhkused” kestsid 28. oktoobrist kuni 1. novembrini 1983, 19. maist kuni 12. juunini 1984 (töötuse periood algas 13. juunil 1984), 15. juulil 1984 ja 1. aprillist kuni 6. aprillini 1987.
(48)  –	Kohtuasi C‑351/95 (EKL 1997, lk I-2133).
(49)  –	Kohtuasi C‑386/95 (EKL 1997, lk I-2697).
(50)  –	Vt Hamburgi Verwaltungsgericht’i 10. detsembri 1996. aasta otsus, lk 4 jj.
(51)  –	Võimalik on väita, et seisukoha muutus johtub sellest, et Saksa õiguse kohaselt piisab meremehena töötamiseks elamisloast ja tööluba nõutakse üksnes maismaal töötamisel; kuid see seletus ei oma tähtsust otsuse nr 1/80 puhul, milles on esiteks oluline integreeritus seaduslikule töötuturule ja teiseks seaduslik töötamine, sõltumata sellest, kas selleks on vajalik teatud liiki luba.
(52)  –	Selles osas on eriti kõnekas Saksamaa valitsuse kirjalikele märkustele lisatud tabel, milles iga aasta vastavas lahtris esitatakse erinevate värvidega töötamise perioodid, haiguspuhkused, nõuetekohaselt registreeritud töötuse perioodid ja „palgata puhkused”.
(53)  –	Seda mainitakse näiteks kohtuotsuses Tetik, punkt 31; kohtuotsuses Günaydin jt, punkt 38; kohtuotsuses Birden, punkt 37 ja kohtuotsuses Kurz, punkt 68.