Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kuues koda)
21. mai 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Riigiabi – Põllumajandus- ja metsandussektori teatavate toetuste grupierand – Määrus (EL) nr 702/2014 – Abi loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tekitatud kahju korvamiseks – Abisumma vähendamine juhul, kui ei ole sõlmitud kindlustuslepingut, mis katab vähemalt 50% keskmisest aastatoodangust või toodanguga seotud tulust ja milles võetakse arvesse asjaomases liikmesriigis või piirkonnas kõige sagedamini esinevaid ilmastikuga seotud riske – Artikli 25 lõige 9 – Abisaaja suutmatus sõlmida nõutud kindlustusleping
Liidetud kohtuasjades C‑52/25 [Binanrier](i) ja C‑53/25 [Beaudeluc]i,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel cour d’appel de Monsi (Monsi apellatsioonikohus, Belgia) 21. jaanuari 2025. aasta otsustega esitatud kaks eelotsusetaotlust, mis saabusid Euroopa Kohtusse 28. jaanuaril 2025, menetlustes
RZ,
GT (C‑52/25),
AX,
UI (C‑53/25)
versus
Région wallonne,
EUROOPA KOHUS (kuues koda),
koosseisus: kohtunikud A. Kumin koja presidendi ülesannetes, S. Gervasoni ja M. Bošnjak (ettekandja),
kohtujurist: A. Biondi,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Belgia valitsus, esindajad: P. Cottin, C. Pochet ja M. Van Regemorter, keda abistas avocat X. Drion,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: A. Bouquet, C. Kovács ja S. Verschraegen,
olles 15. jaanuari 2026. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlused puudutavad küsimust, kuidas tõlgendada komisjoni 25. juuni 2014. aasta määruse (EL) nr 702/2014 [ELTL] artiklite 107 ja 108 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi põllumajandus- ja metsandussektoris ja maapiirkondades tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks (ELT 2014, L 193, lk 1), artikli 25 lõiget 9.
2        Taotlused on esitatud kahes kohtuvaidluses ühelt poolt põllumajandustootjate RZi ja GT (kohtuasi C‑52/25) ning AXi ja UI (kohtuasi C‑53/25) ning teiselt poolt Région wallonne’i (Vallooni piirkond, Belgia) vahel neile põllumajandustootjatele põuast tingitud kahju hüvitamise üle.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Määruse nr 702/2014 (mis kehtis põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal ja on praeguseks asendatud) põhjendused 10, 42 ja 54 olid sõnastatud järgmiselt:
„(10)      Käesoleva määruse rakendamise üldtingimused tuleks kindlaks määrata ühiste põhimõtete kogumi põhjal, mis tagavad, et abi teenib ühise huvi eesmärki, et abil on selge ergutav mõju ning see on asjakohane ja proportsionaalne, et abi antakse täieliku läbipaistvuse tingimustes ning selle suhtes kohaldatakse kontrollimehhanismi ja regulaarset hindamist ning see ei mõjuta kaubandustingimusi ebasoodsalt sellisel määral, mis on vastuolus ühiste huvidega.
[…]
(42)      Sellist liiki abi peaks eelkõige hõlmama […] riskijuhtimise ja kriisiohjamise abi (nt abi loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tekitatud kahju korvamiseks […]. Kõnealune abi peaks eelkõige olema suunatud kogu põllumajandussektori konkurentsivõime ja elujõulisuse suurendamisele.
[…]
(54)      Põhivahend jätkusuutliku ja konkurentsivõimelise põllumajandussektori saavutamiseks on hea riskijuhtimine ja kriisiohjamine. Konkreetsed loodus-, kliima- ja terviseriskid ja kriisid ohustavad eelkõige just põllumajanduslikku esmatootmist. Seepärast tuleks riskijuhtimise ja kriisiohjamise abi ning loomakasvatussektorile antava abi korral piirduda ainult põllumajandusliku esmatootmisega tegelevate VKEdega. Loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tekitatud kahju korvamiseks, loomahaiguste ja taimekahjurite tõrjeks ning kindlustusmaksete tasumiseks antavat riigiabi tuleks eraldada ainult sellistele abisaajatele, kellel on konkreetseid raskusi, kuigi nad on teinud asjakohaseid jõupingutusi riskide vähendamiseks. Riigiabi ei tohiks ahvatleda abisaajaid põhjendamatuid riske võtma. Esmatootmisega tegelevad VKEd peavad ise vastutama järelemõtlematu tootmismeetodite või toodete valiku tagajärgede eest.“
4        Määruse artiklis 3 „Teavitamiskohustusest vabastamise tingimused“ oli sätestatud:
„Abikavad, selliste kavade raames antav üksikabi ja sihtotstarbeline üksikabi peavad olema siseturuga kokkusobivad [ELTL] artikli 107 lõike 2 või 3 tähenduses ning need tuleb [ELTL] artikli 108 lõike 3 kohasest teavitamiskohustusest vabastada, kui kõnealune abi vastab kõigile käesoleva määruse I peatükis sätestatud tingimustele ning käesoleva määruse III peatükis asjaomase abiliigi suhtes sätestatud eritingimustele.“
5        Määruse artiklis 25 „Abi loodusõnnetusega võrreldavatest ebasoodsatest ilmastikutingimustest tingitud kahju hüvitamiseks“ oli ette nähtud:
„1.      Põllumajandusliku esmatootmisega tegelevatele VKEdele loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tagajärjel põhjustatud kahju korvamiseks antav abi sobib [ELTL] artikli 107 lõike 3 punkti c tähenduses siseturuga kokku ning see vabastatakse [ELTL] artikli 108 lõike 3 kohasest teavitamiskohustusest, kui täidetud on käesoleva artikli lõigetes 2–10 ja I peatükis sätestatud tingimused.
[…]
9.      Käesoleva artikli kohaselt antavat abi vähendatakse 50% võrra, välja arvatud juhul, kui see antakse abisaajatele, kes on sõlminud kindlustuslepingu, mis katab vähemalt 50% tema keskmisest aastatoodangust [või] toodanguga seotud tulust ja milles võetakse arvesse asjaomases liikmesriigis või piirkonnas statistiliselt kõige sagedamini esinevaid ilmastikuga seotud riske, mida kindlustusleping katab.
[…]“.
Belgia õigus
6        Valloonia valitsuse 23. augusti 2018. aasta määruse, millega tunnistatakse 2016. aasta augustist 2017. aasta juunini kestnud põud põllumajanduskatastroofiks, piiritletakse selle geograafiline ulatus ja nähakse ette kahju hüvitamine (l’arrêté du gouvernement wallon, du 23 août 2018, considérant comme une calamité agricole la sécheresse d’août 2016 à juin 2017, délimitant l’étendue géographique de cette calamité et déterminant l’indemnisation des dommages) (Moniteur belge, 4.9.2018, lk 68445; edaspidi „23. augusti 2018. aasta määrus“), artiklis 6 on ette nähtud:
„Hüvitise puhul vähendatakse artikli [5] kohaldamisest tulenevaid summasid 50% võrra, kui kahju kannatanu ei ole sõlminud kindlustuslepingut, mis kataks vähemalt 50% tema toodangust kliimariskide vastu.“
Menetlus põhikohtuasjades, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
7        Põhikohtuasja hagejatel, kelle põllumajandusettevõtted koosnevad püsi- ja lühiajalistest rohumaadest ning loomasöödaks mõeldud rohumaadest, tekkis 2016. aasta augustist kuni 2017. aasta juunini kestnud põuaperioodide ajal kahju. Valloonia valitsus tunnistas 23. augusti 2018. aasta määruses selle põua põllumajanduskatastroofiks, mis annab riigisisese õiguse alusel õiguse hüvitisele. Põhikohtuasja hagejad esitasid selle alusel kahju hüvitamise taotlused.
8        31. oktoobril 2018 tegi Luxembourgi provintsi (Belgia) kuberner ettepaneku maksta hagejatele hüvitist poole võrra vähendatud summas vastavalt 23. augusti 2018. aasta määruse artiklile 6, kuna hagejad ei olnud sõlminud kindlustuslepingut, mis kataks vähemalt 50% nende toodangust kliimariskide vastu.
9        Põhikohtuasja hagejad vaidlustasid selle ettepaneku põhjendatuse, väites, et Belgias pakutavad kindlustuslepingud ei võimaldanud põllumajandusettevõtet põuariski vastu kindlustada. Luxembourgi provintsi kuberner määras 10. detsembril 2018 tehtud kahe otsusega põhikohtuasja hagejatele hüvitise poole võrra vähendatud summas.
10      Cour d’appel de Liège (Liège’i apellatsioonikohus, Belgia) jättis kahe 15. märtsi 2021. aasta kohtuotsusega rahuldamata põhikohtuasja hagejate kaebused nende kahe otsuse peale põhjendusel, et 23. augusti 2018. aasta määruse artikkel 6 on kooskõlas määruse nr 702/2014 artikli 25 lõikega 9, mille kohaselt vähendatakse abi 50% võrra, välja arvatud juhul, kui see antakse abisaajatele, kes on sõlminud kindlustuslepingu, mis katab vähemalt 50% tema keskmisest aastatoodangust [või] toodanguga seotud tulust ja milles võetakse arvesse asjaomases liikmesriigis või piirkonnas statistiliselt kõige sagedamini esinevaid ilmastikuga seotud riske. Kuna Belgias on kõige sagedasem ilmastikunähtus rahe ja seda tüüpi nähtuse vastu on kõnealuses liikmesriigis kindlustus olemas, leidis nimetatud kohus, et põhikohtuasja hagejatel oli võimalik niisugune kindlustusleping sõlmida.
11      Cour de cassation (Belgia kassatsioonikohus) tühistas 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsustega need kaks kohtuotsust põhjendusel, et cour d’appel de Liège (Liège’i apellatsioonikohus) ei olnud võtnud arvesse põhikohtuasja hagejate argumenti, et neil oli võimatu sõlmida rahekindlustuse lepingut, sest see ei kata püsi- ja lühiajalistele rohumaadele tekkida võivat kahju.
12      Kohtuasjad saadeti tagasi Cour d’appel de Monsile (Monsi apellatsioonikohus, Belgia), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Selles kohtus väitsid põhikohtuasja hagejad ühelt poolt, et kõnealuse põua ajal ei olnud Belgias võimalik põllumajandusettevõtet niisuguse riski vastu kindlustada. Teisalt, kuigi raheriski katvad kindlustuslepingud olid küll olemas, ei oleks põhikohtuasja hagejad neid siiski sõlmida saanud, kuna nende põllumaad ei olnud neile eriomaste tunnuste tõttu niisuguse riski vastu kindlustatavad. 23. augusti 2018. aasta määruse artikkel 6 oli diskrimineeriv, kuna see ei võimaldanud põllumajandustootjatel tõendada, et neil ei olnud võimalik üle poole oma toodangust asjaomase riski või isegi Belgias statistiliselt kõige sagedasema kliimariski vastu kindlustada.
13      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, milline on määruse nr 702/2014 artikli 25 lõike 9 ulatus ja kas 23. augusti 2018. aasta määruse artikkel 6 on selle sättega kooskõlas. Sellega seoses märgib ta, et nimetatud artiklis 6 ei ole arvestatud sellega, et kahjukannatajal ei pruukinud olla võimalik kindlustada ennast talle kahju põhjustanud konkreetse kliimariski – käesoleval juhul põua –vastu ega oma põllumajandusettevõtet muude kliimariskide vastu.
14      Neil asjaoludel otsustas Cour d’appel de Mons (Monsi apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [määruse nr 702/2014] artikli 25 [lõige] 9 – milles nähakse ette, et põllumajandusliku esmatootmisega tegelevatele VKEdele loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tagajärjel põhjustatud kahju korvamiseks antavat abi vähendatakse 50% võrra, välja arvatud juhul, kui seda antakse abisaajatele, kes on sõlminud kindlustuslepingu, mis katab vähemalt 50% nende keskmisest aastatoodangust või toodanguga seotud tulust ja milles võetakse arvesse asjaomases liikmesriigis või piirkonnas statistiliselt kõige sagedamini esinevaid ilmastikuga seotud riske, mida kindlustus katab – on kohaldatav juhul, kui abi on mõeldud selleks, et hüvitada põllumajandustootjatele kahju, mille on põhjustanud loodusõnnetusena käsitatav ilmastikunähtus (käesoleval juhul põud), mis ei kuulu asjaomases liikmesriigis (konkreetsel juhul [Belgia Kuningriigis]) statistiliselt kõige sagedasemate kliimariskide hulka?
2.      Kas artiklis [25] ette nähtud vähendamine on kohaldatav juhul, kui abi eesmärk on hüvitada põllumajandustootjatele kahju, mille on põhjustanud loodusõnnetusena käsitatav ilmastikunähtus (käesoleval juhul põud), mis ei kuulu nende kliimariskide hulka, mille vastu on asjaomases liikmesriigis (käesoleval juhul [Belgia Kuningriigis]) võimalik saada kindlustust, isegi kui on olemas kindlustuspoliise, mis katavad muid, statistiliselt sagedasemad kliimariske (käesoleval juhul rahet) –, mille kohta abisaajast põllumajandustootja oleks saanud lepingu sõlmida?
3.      Kas sama artikkel lubab asjaomasel liikmesriigil jätta vähendamata abi, mis on ette nähtud loodusõnnetusena käsitatavast ilmastikunähtusest tingitud kahju hüvitamiseks põllumajandustootjatele, kui abisaaja tõendab, et tema käitatava tootmisettevõtte tüüpi (käesoleval juhul püsi- ja lühiajalisi rohumaid ning loomasöödaks mõeldud heinamaid, mitte põllukultuure) ei ole asjaomases liikmesriigis (käesoleval juhul [Belgia Kuningriigis]) võimalik vähemalt 50% ulatuses tema keskmisest aastatoodangust või tootmistulust statistiliselt kõige sagedasemate kliimariskide vastu kindlustada?“
15      Euroopa Kohtu presidendi 24. veebruari 2025. aasta otsusega liideti kohtuasjad C‑52/25 ja C‑53/25 ühiseks kirjalikuks menetlemiseks ja kohtuotsuse tegemiseks.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene ja teine küsimus
16      Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 702/2014 artikli 25 lõiget 9 tuleb tõlgendada nii, et põllumajandusliku esmatootmisega tegelevale VKE‑le loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tagajärjel põhjustatud kahju korvamiseks antavat abi tuleb vähendada poole võrra, kui see VKE ei ole sõlminud kindlustuslepingut asjaomases liikmesriigis või piirkonnas statistiliselt kõige sagedamini esinevate kliimariskide vastu, olukorras, kus asjaomase abi eesmärk on hüvitada kahju, mille on põhjustanud niisugune ilmastikunähtus, mis ühelt poolt ei kuulu nende riskide hulka ja teiselt poolt ei kujuta endast riski, mis oleks selles liikmesriigis või asjaomases piirkonnas kindlustatud.
17      Määruse nr 702/2014 artikli 25 lõike 1 kohaselt on põllumajandusliku esmatootmisega tegelevatele VKEdele loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tagajärjel põhjustatud kahju korvamiseks antav abi siseturuga kokkusobiv ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c tähenduses ning see vabastatakse ELTL artikli 108 lõike 3 kohasest teavitamiskohustusest, kui täidetud on eelkõige nimetatud artikli 25 lõigetes 2–10 ette nähtud tingimused.
18      Viidatud sätete hulgas on määruse nr 702/2014 artikli 25 lõige 9, mille kohaselt vähendatakse selle artikli 25 alusel antavat abi 50% võrra, välja arvatud juhul, kui see antakse abisaajatele, kes on sõlminud kindlustuslepingu, mis katab vähemalt 50% tema keskmisest aastatoodangust või toodanguga seotud tulust ja milles võetakse arvesse asjaomases liikmesriigis või piirkonnas statistiliselt kõige sagedamini esinevaid ilmastikuga seotud riske, mida kindlustusleping katab.
19      Esitatud küsimustele vastamiseks tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õigusnormi tõlgendamisel lisaks selle sõnastusele võtta arvesse ka selle konteksti ja eelkõige eesmärki (vt selle kohta 13. novembri 2025. aasta kohtuotsus JYSK, C‑117/24, EU:C:2025:872, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
20      Mis puudutab määruse nr 702/2014 artikli 25 lõike 9 sõnastust, siis on seal täpsustatud, et artikli 25 alusel antavat abi vähendatakse põhimõtteliselt poole võrra, välja arvatud juhul, kui abisaaja on sõlminud kindlustuslepingu, mis katab „vähemalt 50% tema keskmisest aastatoodangust [või] toodanguga seotud tulust“ ning kaetud riskid on määratletud kui „asjaomases liikmesriigis või piirkonnas statistiliselt kõige sagedamini esinev[ad] ilmastikuga seotud risk[id] […]“.
21      Selles sättes on niisiis ette nähtud kaks kumulatiivset tingimust, millele abisaaja poolt sõlmitud kindlustusleping peab vastama, et abi summat poole võrra ei vähendataks. Kordagi ei ole viidatud konkreetselt toetuse andmise aluseks oleva kahju põhjustanud kliimariskile ega ka just seda riski katva kindlustuslepingu sõlmimisele. Seega tuleneb määruse nr 702/2014 artikli 25 lõike 9 grammatilisest tõlgendusest, et ei küsimus sellest, milline on konkreetselt hüvitatava kahju põhjuseks oleva kliimariski laad, ega sellest, kas see konkreetne risk, käesoleval juhul põud, oli tegelikult kindlustatav, ei ole asjakohane, kui tuleb kontrollida, kas asjaomast abi on vaja selle sätte alusel poole võrra vähendada või mitte. Ainus kontroll, mille pädevad riiklikud asutused peavad selles kontekstis läbi viima, on kontrollida seda, kas potentsiaalne abisaaja on sõlminud eespool nimetatud tingimustele vastava kindlustuslepingu või mitte, eelkõige kas ta on kindlustanud riski, mis kuulub asjaomases liikmesriigis või piirkonnas statistiliselt kõige sagedamini esinevate riskide hulka.
22      Niisugune tõlgendus on täielikult kooskõlas määruse nr 702/2014 artikli 25 lõike 9 eesmärgiga.
23      Nagu nähtub selle määruse põhjendusest 54, on loodusõnnetustega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tekitatud kahju korvamiseks antav abi seotud hea riskijuhtimise ja kriisiohjamisega ning selle eesmärk on aidata VKEsid, kellel on konkreetseid raskusi, kuigi nad on teinud asjakohaseid jõupingutusi eelkõige kliimariskide vähendamiseks, millega põllumajanduslik esmatootmine kokku puutub. Nimetatud määruse põhjendustest 10 ja 42 tuleneb samuti, et niisugusel abil peaks olema selge ergutav mõju, mis suurendab samal ajal kogu liidu põllumajandussektori konkurentsivõimet ja elujõulisust.
24      Määruse artikli 25 lõikes 9 ette nähtud vähendamise eesmärk on seega julgustada põllumajandusliku esmatootmisega tegelevaid VKEsid sõlmima kindlustuslepinguid, mis kataksid kliimariske, millega nad statistiliselt kõige rohkem kokku puutuvad. Seades abi kogusumma andmisele tingimuse, et võimalikud abisaajad peavad olema sõlminud kindlustuslepingu, mis vähendaks prognoositavate kliimariskide finantstagajärgi nende põllumajanduslikule tegevusele, püüdis liidu seadusandja vähendada asjaomaste VKEde majanduslikku sõltuvust põllumajanduslikust abist, mida antakse loodusõnnetusega võrreldavatest ebasoodsatest ilmastikutingimustest põhjustatud kahju korvamise kavade raames, piirates samas üldiselt selle abi kogumahtu.
25      Nimetatud eesmärgiga ei ole aga vastuolus see, kui määruse nr 702/2014 artikli 25 lõike 9 alusel vähendatakse ilmastikunähtuse põhjustatud kahju eest antava abi summat poole võrra olukorras, kus ühelt poolt ei kuulu ilmastikunähtus asjaomases liikmesriigis või piirkonnas statistiliselt kõige sagedamini esinevate kliimariskide hulka ja teiselt poolt ei ole see nendes riikides kindlustatav. Vastupidi, kui asuda seisukohale, et niisuguses olukorras ei saaks asjaomasele abisaajale antava abi summat poole võrra vähendada, võib see vähendada üldist ergutavat mõju kogu põllumajanduslikule esmatootmisele võimalikult täieliku kindlustuskaitse kasuks.
26      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et määruse nr 702/2014 artikli 25 lõiget 9 tuleb tõlgendada nii, et põllumajandusliku esmatootmisega tegelevale VKE-le loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tagajärjel põhjustatud kahju korvamiseks antavat abi tuleb vähendada poole võrra, kui see VKE ei ole sõlminud kindlustuslepingut asjaomases liikmesriigis või piirkonnas statistiliselt kõige sagedamini esinevate kliimariskide vastu, olukorras, kus asjaomase abi eesmärk on hüvitada kahju, mille on põhjustanud niisugune ilmastikunähtus, mis ühelt poolt ei kuulu nende riskide hulka ja teiselt poolt ei kujuta endast riski, mis oleks selles liikmesriigis või asjaomases piirkonnas kindlustatud.
Kolmas küsimus
27      Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 702/2014 artikli 25 lõiget 9 tuleb tõlgendada nii, et põllumajandusliku esmatootmisega tegelevale VKE-le loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tagajärjel põhjustatud kahju korvamiseks antavat abi tuleb vähendada poole võrra, kui sellel VKE-l ei ole olnud võimalik sõlmida nimetatud sätte tingimustele vastavat kindlustuslepingut tema käitatava tootmisettevõtte tüübi jaoks, võttes arvesse asjaomasel kindlustusturul pakutavaid võimalusi.
28      Käesoleva kohtuotsuse punktist 21 nähtub, et määruse nr 702/2014 artikli 25 lõikes 9 on sätestatud üksnes need kaks tingimust, millele peab vastama kindlustusleping, mille artikli 25 alusel antud abi saaja peab olema sõlminud selleks, et abi ei vähendataks poole võrra vastavalt sellele sättele.
29      Seega ei võimalda määruse nr 702/2014 artikli 25 lõike 9 sõnastus üksi kindlaks teha, kas enne abi vähendamist vastavalt sellele sättele on liikmesriigi pädevad asutused kohustatud kontrollima, kas asjaomasel kindlustusturul pakutavaid võimalusi arvestades oli abisaajal tegelikult võimalik sõlmida tema käitatava tootmisettevõtte tüübi jaoks kindlustusleping, mis vastab selles sättes ette nähtud tingimustele. Täpsemalt ei võimalda see sõnastus ühemõtteliselt järeldada, et abi poole võrra vähendamine, mis on ette nähtud üldreeglina, ei ole kohaldatav, kui abisaajal ei ole niisugust kinnitust. Neil asjaoludel nõuab vastus kolmandale küsimusele artikli 25 lõike 9 teleoloogilist tõlgendamist.
30      Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 24, on selles sättes ette nähtud vähendamise eesmärk innustada põllumajandusliku esmatootmisega tegelevaid VKEsid sõlmima kindlustuslepingut, mis katab kliimariskid, millega nad statistiliselt kõige rohkem kokku puutuvad, selleks et vähendada nende majanduslikku sõltuvust põllumajanduslikust abist, mida antakse loodusõnnetusega võrreldavatest ebasoodsatest ilmastikutingimustest põhjustatud kahju hüvitamise kavade raames.
31      Hea riskijuhtimise ja kriisiohjamise raames on määruse nr 702/2014 artikli 25 lõikes 9 ette nähtud tingimustele vastava kindlustuse sõlmimine osa mõistlikest jõupingutustest, mida võib põllumajandusliku esmatootmise sektoris tegutsevatelt VKEdelt õiguspäraselt nõuda, et vähendada prognoositavate kliimariskide finantstagajärgi nende tegevusele. Kui abisaaja ei ole niisuguseid jõupingutusi teinud ega oma ettevõtet nõuetekohaselt kindlustanud, on selle määruse artikli 25 lõikes 9 ette nähtud toetuse oluline vähendamine põhjendatud kui sellise käitumise otsene tagajärg.
32      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 28 ja 29 sisuliselt märkis, ei saa sellist tagajärge siiski kohaldada erandlikul juhul, kui asjaomasel turul puudub määruse nr 702/2014 artikli 25 lõike 9 nõuetele vastav kindlustus. Sellisel juhul ei saa abisaajale ette heita, et ta ei teinud niisugust kindlustust sõlmides kõiki mõistlikke jõupingutusi, et vähendada prognoositavate kliimariskide finantstagajärgi oma tegevusele. Nimelt ei olnud abisaajal võimalik omal algatusel vähendada majanduslikku sõltuvust hüvitisskeemidest, mistõttu on abi vähendamise ajendi eesmärk ära langenud. Selline järeldus on seda enam õigustatud, et abisaaja seisab jätkuvalt silmitsi kõigi talle tekitatud kahju rahaliste tagajärgedega, mida talle antav abi peaks hüvitama.
33      Sellest järeldub, et määruse nr 702/2014 artikli 25 alusel antud abi ei tule vähendada vastavalt selle artikli 25 lõikele 9, kui on kindlaks tehtud, et asjaomasel kindlustusturul pakutavaid võimalusi arvesse võttes ei olnud abisaajal võimalik sõlmida tema käitatava tootmisettevõtte tüübi jaoks kindlustuslepingut, mis vastab selles sättes ette nähtud tingimustele. Vajaduse korral peab abisaaja tegema kindlaks faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis näitavad niisuguse olukorra esinemist.
34      Siinkohal tuleb ühelt poolt täpsustada, et määruse nr 702/2014 artikli 25 lõike 9 selline tõlgendus ei ole vastuolus asjaomase sätte ühetaolise tõlgendamise nõudega. Nimelt, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 33 sisuliselt märkis, saab seeläbi tagada, et nimetatud sätte alusel antavat abi vähendatakse objektiivse kriteeriumi põhjal ning kooskõlas hea riskijuhtimise ja kriisiohjamise nõudega.
35      Teiselt poolt ei võimalda miski arvata, et niisugune tõlgendus võiks põhjustada konkurentsimoonutusi liidu põllumajandusliku esmatootmise sektoris. Vastupidi – asjaolu, et määruse nr 2014/702 artikli 25 alusel antud abi ei pea artikli 25 lõike 9 kohaselt vähendama olukorras, kus abisaajal ei olnud võimalik sõlmida viimati nimetatud lõikes sätestatud tingimustele vastavat kindlustuslepingut, võib korvata selles sektoris tegutsevate VKEde jaoks ebasoodsad tingimused, mis tulenevad sellest, et puudub Euroopa kindlustusturg, mis suudaks pakkuda täielikke ja ühetaolisi kindlustusteenuseid igas liikmesriigis.
36      Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et Belgias on kõige sagedasem kliimarisk rahe ning et põhikohtuasja aluseks olevate asjaolude asetleidmise ajal oli selle riski kindlustuskaitse Belgia kindlustusturul hästi kättesaadav. Põhikohtuasja kaebajad väidavad siiski, et arvestades nende põllumajandusettevõtete eripära, mida iseloomustavad püsi- ja lühiajalised rohumaad ning loomasöödaks mõeldud rohumaad, oli neil võimatu sõlmida rahekindlustust, mis katab vähemalt 50% nende keskmisest aastatoodangust või toodanguga seotud tulust.
37      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas kõiki tema käsutuses olevaid asjaolusid arvestades on võimalik tuvastada, et asjaomasel kindlustusturul pakutavaid võimalusi arvestades ei olnud põhikohtuasja hagejatel tegelikult võimalik sõlmida kindlustuslepingut, mis vastaks määruse nr 702/2014 artikli 25 lõikes 9 ette nähtud tingimustele.
38      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et määruse nr 702/2014 artikli 25 lõiget 9 tuleb tõlgendada nii, et põllumajandusliku esmatootmisega tegelevale VKE-le loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tagajärjel põhjustatud kahju korvamiseks antavat abi ei tohi vähendada poole võrra, kui sellel VKE-l ei ole olnud võimalik sõlmida nimetatud sätte tingimustele vastavat kindlustuslepingut tema käitatava tootmisettevõtte tüübi jaoks, võttes arvesse asjaomasel kindlustusturul pakutavaid võimalusi.
Kohtukulud
39      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:
1.      Komisjoni 25. juuni 2014. aasta määruse (EL) nr 702/2014 [ELTL] artiklite 107 ja 108 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi põllumajandus- ja metsandussektoris ja maapiirkondades tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks, artikli 25 lõiget 9
tuleb tõlgendada nii, et
põllumajandusliku esmatootmisega tegelevale mikro-, väikesele või keskmise suurusega ettevõtjale (VKE) loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tagajärjel põhjustatud kahju korvamiseks antavat abi tuleb vähendada poole võrra, kui see VKE ei ole sõlminud kindlustuslepingut asjaomases liikmesriigis või piirkonnas statistiliselt kõige sagedamini esinevate kliimariskide vastu, olukorras, kus asjaomase abi eesmärk on hüvitada kahju, mille on põhjustanud niisugune ilmastikunähtus, mis ühelt poolt ei kuulu nende riskide hulka ja teiselt poolt ei kujuta endast riski, mis oleks selles liikmesriigis või asjaomases piirkonnas kindlustatud.
2.      Määruse nr 702/2014 artikli 25 lõiget 9
tuleb tõlgendada nii, et
põllumajandusliku esmatootmisega tegelevale mikro-, väikesele või keskmise suurusega ettevõtjale (VKE) loodusõnnetusega võrreldavate ebasoodsate ilmastikutingimuste tagajärjel põhjustatud kahju korvamiseks antavat abi ei tohi vähendada poole võrra, kui sellel VKE-l ei ole olnud võimalik sõlmida nimetatud sätte tingimustele vastavat kindlustuslepingut tema käitatava tootmisettevõtte tüübi jaoks, võttes arvesse asjaomasel kindlustusturul pakutavaid võimalusi.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: prantsuse.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.