62023CO0084
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kaheksas koda)
5. oktoober 2023 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Euroopa Liidu veise-, sea- ja lambarümpade klassifitseerimisskaalad – Delegeeritud määrus (EL) 2017/1182 – Erandid üldisest rümpade klassifitseerimise kohustusest – Tapamajad – Artikli 2 lõige 1 – Väikestele ettevõtetele tehtavad erandid – Riigisisesed õigusnormid, mis ei näe selliste erandite tegemise võimalust ette – Selliste erandite kohustuslikkus või vabatahtlikkus
Kohtuasjas C‑84/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Înalta Curte de Casație și Justiție – Secția de contencios administrativ și fiscali (Rumeenia kassatsioonikohus, haldus- ja maksuvaidluste kolleegium) 5. oktoobri 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 14. veebruaril 2023, menetluses
SC Dinamel Trade SRL
versus
Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president M. Safjan, kohtunikud N. Jääskinen ja M. Gavalec (ettekandja),
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 99 pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega,
on teinud järgmise
määruse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada komisjoni 20. aprilli 2017. aasta delegeeritud määruse (EL) 2017/1182, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1308/2013 liidu veise-, sea- ja lambarümpade klassifitseerimisskaalade ning teatavatesse kategooriatesse kuuluvate rümpade ja elusloomade turuhindadest teatamise osas (ELT 2017, L 171, lk 74), artikli 2 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud SC Dinamel Trade SRLi ja Ministerul agriculturii și Dezvoltării Rurale (põllumajandus- ja maaelu arengu ministeerium, Rumeenia; edaspidi „MADR“) vahelises kohtuvaidluses erandi tegemise üle riigisiseses õiguses ette nähtud üldisest veise- ja searümpade klassifitseerimise kohustusest.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus (EL) nr 1308/2013
3
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT 2013, L 347, lk 671), artikli 19 „Delegeeritud volitused“ lõikes 6 on sätestatud:
„Selleks et võtta arvesse artiklis 10 osutatud tehnilisi arenguid ja sektori vajadusi ning vajadust standardida eri toodete esitlemist turu läbipaistvuse parandamise ja hindade registreerimise eesmärgil ning seoses turusekkumise meetmete kohaldamisega, on komisjonil õigus võtta kooskõlas artikliga 227 vastu delegeeritud õigusakte, millega:
a)
kohandatakse ja ajakohastatakse IV lisas rümpade jaoks sätestatud liidu klassifitseerimis-, identifitseerimis- ja esitlemisskaalasid käsitlevaid sätteid;
b)
nähakse ette lisasätted rümpade klassifitseerimise (sealhulgas kvalifitseeritud klassifitseerijate poolt), liigitamise (sealhulgas automaatsed liigitustehnikad), identifitseerimise, kaalumise ja märgistamise ning liidu keskmiste hindade arvutamise ja nende hindade arvutamisel kasutatud kaalukoefitsientide kohta;
c)
nähakse veise- ja vasikalihasektoris ette erandid sätetest ning spetsiifilised erandid, mida liikmesriigid võivad kohaldada tapamajade suhtes, milles tapetakse vähe veiseid, ning lisasätted asjaomaste toodete kohta, sealhulgas sätted, mis on seotud lihakus- ja rasvasusklassidega, ning lambalihasektoris nähakse ette täiendavad sätted seoses kaalu, liha värvuse ja rasvkattega ning kergete tallede klassifitseerimise kriteeriumid;
d)
antakse liikmesriikidele luba mitte kohaldada searümpade klassifitseerimisskaalat ning lubatakse kasutada hindamiskriteeriume lisaks kaalule ja hinnangulisele tailihasisaldusele või nähakse ette erandid kõnealusest skaalast.“
4
Selle määruse artiklis 227 „Delegeeritud volituste rakendamine“ on ette nähtud:
„1.   Komisjonile antakse õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte käesolevas artiklis sätestatud tingimustel.
2.   Käesolevas määruses osutatud õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte antakse komisjonile seitsmeks aastaks alates 20. detsembrist 2013. Komisjon esitab delegeeritud volituste kohta aruande hiljemalt üheksa kuud enne seitsmeaastase tähtaja möödumist. Volituste delegeerimist pikendatakse automaatselt samaks ajavahemikuks, välja arvatud juhul, kui Euroopa Parlament või nõukogu esitab selle suhtes vastuväite hiljemalt kolm kuud enne iga ajavahemiku lõppemist.
3.   Euroopa Parlament või nõukogu võivad käesolevas määruses osutatud volituste delegeerimise igal ajal tagasi võtta. Tagasivõtmise otsusega lõpetatakse otsuses nimetatud volituste delegeerimine. Otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas või otsuses nimetatud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba jõustunud delegeeritud õigusaktide kehtivust.
4.   Niipea kui komisjon on delegeeritud õigusakti vastu võtnud, teeb ta selle samal ajal teatavaks Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
5.   Käesoleva määruse alusel vastu võetud delegeeritud õigusakt jõustub üksnes juhul, kui Euroopa Parlament ega nõukogu ei ole kahe kuu jooksul pärast õigusakti teatavakstegemist Euroopa Parlamendile ja nõukogule esitanud selle kohta vastuväiteid või kui Euroopa Parlament ja nõukogu on enne selle tähtaja möödumist komisjonile teatanud, et nad ei esita vastuväidet. Euroopa Parlamendi või nõukogu algatusel pikendatakse seda tähtaega kahe kuu võrra.“
5
Sama määruse IV lisa „Artiklis 10 osutatud liidu klassifitseerimisskaalad rümpade jaoks“ on sõnastatud järgmiselt:
„A Liidu klassifitseerimisskaala kaheksa kuu vanuste või vanemate veiste rümpade jaoks
[…]
V. Klassifitseerimine ja identifitseerimine
[…] tunnustatud tapamajad võtavad meetmeid, et tagada, et kõik sellistes tapamajades tapetud üle kaheksa kuu vanuste või vanemate veiste rümbad või poolrümbad[…] on klassifitseeritud ja identifitseeritud liidu skaala kohaselt.
Enne identifitseerimist märgistamise teel on liikmesriikidel õigus eemaldada rümpadelt või poolrümpadelt välisrasv, kui see on rasvaladestuse tõttu põhjendatav.
B. Liidu klassifitseerimisskaala searümpade jaoks
[…]
II. Klassifikatsioon
Rümbad klassifitseeritakse vastavalt nende hinnangulisele tailihasisaldusele ning jagatakse järgmistesse klassidesse:
Klassid
Tailihasisaldus protsendina rümba massist
S
vähemalt 60
E
vähemalt 55, kuid alla 60
U
vähemalt 50, kuid alla 55
R
vähemalt 45, kuid alla 50
O
vähemalt 40, kuid alla 45
P
alla 40“.
Delegeeritud määrus 2017/1182
6
Delegeeritud määruse 2017/1182 põhjenduses 3 on märgitud:
„Halduskoormuse vähendamiseks peaks liikmesriikidel olema võimalik lubada väikestele ettevõtetele erandeid rümpade klassifitseerimise üldkohustusest. Liidu klassifitseerimisskaala kohaldamisest saadud kogemuste põhjal on asjakohane näha sellised erandid ette tapamajadele, kus tapetakse aastas keskmiselt alla 150 kaheksa kuu vanust või vanemat vasikat või alla 500 sea nädalas. Sellest hoolimata võivad liikmesriigid eriti hinnaaruandluse representatiivsuse tagamiseks määrata kindlaks väiksemad piirangud, mis sõltuvad riigi olukorrast.“
7
Määruse artiklis 1 „Veiste vanuse identifitseerimine ja nende kategooriad“ on ette nähtud:
„Määruse […] nr 1308/2013 IV lisa punkti A alapunktis II osutatud kategooriate määratlemiseks kontrollitakse veiste vanust [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuli 2000. aasta] määruse (EÜ) nr 1760/2000 [veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi loomise, veiseliha ja veiselihatoodete märgistamise ning nõukogu määruse (EÜ) nr 820/97 kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT 2000, L 204, lk 1; ELT eriväljaanne 03/30, lk 248)] I jaotise kohaselt igas liikmesriigis loodud veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi andmete põhjal.“
8
Määruse artiklis 2 „Erandid rümpade kohustuslikust klassifitseerimisest“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid võivad otsustada, et vastavalt määruse (EL) nr 1308/2013 IV lisa punkti A alapunktis V ja punkti B alapunktis II esitatud veiste ja sigade rümpade klassifitseerimise nõuded ei ole kohustuslikud selliste tapamajade jaoks, kus tapetakse:
a)
aastas keskmiselt vähem kui 150 kaheksa kuu vanust või vanemat veist nädalas;
b)
aastas keskmiselt vähem kui 500 siga nädalas.
Liikmesriigid võivad näha ette madalama piirmäära, eelkõige [komisjoni 20. aprilli 2017. aasta] rakendusmääruse (EL) 2017/1184[, milles sätestatakse määruse nr 1308/2013 rakenduseeskirjad (ELT 2017, L 171, lk 103),] artikli 8 lõikes 2 osutatud hindade registreerimise representatiivsuse tagamiseks.
2.   Liikmesriigid võivad otsustada, et veiste ja sigade rümpade klassifitseerimise nõuded ei ole kohustuslikud:
a)
selliste veiste ja sigade rümpade suhtes, mis kuuluvad tapamajale, kui selliste loomade ostmiseks ei toimu äritehingut;
b)
selgelt määratletud kohalikku tõugu või konkreetsesse turustusliiki kuuluvate sigade rümpade suhtes, kui sigade anatoomilise lihakeha tõttu ei ole ühtne ja standarditud klassifitseerimine võimalik.
3.   Liikmesriigid, kes kohaldavad määruse (EL) nr 1308/2013 artikli 10 teise lõiguga ette nähtud lambarümpade klassifitseerimist, võivad otsustada objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel, et lambarümpade klassifitseerimisnõuded ei ole kohustuslikud teatavate tapamajade jaoks.
4.   Liikmesriigid teatavad komisjonile, kui nad otsustavad kohaldada käesoleva artikli lõigetes 1, 2 ja 3 sätestatud erandeid.“
Rumeenia õigus
9
30. jaanuari 2019. aasta valitsuse määruse nr 4/2019, millega korraldatakse ümber riigisisene veise-, sea- ja lambarümpade klassifitseerimise süsteem ning mis käsitleb rümpade ja elusloomade jälgimist ja kontrolli ning turuhindade teatamist (Ordonanța Guvernului nr. 4/2019 privind reorganizarea sistemului național de clasificare a carcaselor de bovine, porcine și ovine, precum și monitorizarea, controlul și raportarea prețurilor de piață ale carcaselor și ale animalelor vii) (Monitorul Oficial al României, I osa, nr 81, 31.1.2019; edaspidi „OG nr 4/2019“), artikli 2 lõikes 1 on nähtud ette, et riiklik klassifitseerimissüsteem tagab veise-, sea- ja lambarümpade klassifitseerimiseks Euroopa Liidus kasutatavate skaalade kohustusliku kohaldamise vastavalt rümpade klassifitseerimist käsitlevatele liidu määrustele ja kehtivatele riigisisestele õigusaktidele, et parandada turu läbipaistvust ja kehtestada rümpadele võrreldavad turuhinnad nii riiklikul kui ka liidu tasandil, seejuures on need skaalad aluseks asjaomaste meetmete haldamisele ja komisjoni sekkumismehhanismide kohaldamisele selles sektoris.
10
11. augusti 2021. aasta valitsuse otsuse nr 842/2021, mis käsitleb riigisisese veise-, sea- ja lambarümpade klassifitseerimise süsteemi korraldamise ja toimimise korda (Hotărârea Guvernului nr. 842/2021 privind modul de organizare și funcționare a sistemului național de clasificare a carcaselor de bovine, porcine și ovine) (Monitorul Oficial al României, I osa, nr 810, 24.8.2021; edaspidi „HG nr 842/2021“), artikli 3 lõikes 1 on sätestatud, et liidu määrustes sätestatud rümpade ja elusloomade teatavate kategooriate klassifitseerimiseks ja turuhindadest teatamiseks liidus kasutatava rümpade ja elusloomade skaala kohaldamine on kohustuslik ja see kujutab endast
a)
vajadust jälgida liha turuhinda kõigis liikmesriikides võrreldaval alusel ja arvutada keskmised turuhinnad kogu liidus, kusjuures selline järelevalve on vajalik veise- ja sealihasektoris, et hallata sellega seotud meetmeid, nagu riiklik sekkumine, eraladustamine ja eksporditoetused;
b)
riikliku sekkumise tingimust veiselihasektoris;
c)
olulist vahendit rümba väärtuse määramiseks, mis aitab kaasa turu läbipaistvusele ning mida saab kasutada loomade tarnijate ja/või põllumajandustootjate ning loomakasvatajate vahelistes kaubandus- ja lepingulistes suhetes.“
11
Vastavalt HG nr 842/2021 artiklile 5 kehtivad tapamajade suhtes peamiselt järgmised kohustused:
„[…]
b)
sõlmida leping rümpade klassifitseerimise teenuse osutamiseks iga loomaliigi kohta ainult tunnustatud sõltumatute rümpade klassifitseerijate või rümpade klassifitseerijatega;
[…]
d)
tagada ettevõttes alaliselt tingimused, mis on vajalikud selleks, et teenuseosutaja saaks teostada ja täita kõikide rümpade klassifitseerimise tegevust vastavalt rümpade klassifitseerimise, klassifitseerimistulemuste ja liha hindade registreerimise ja deklareerimise tehnilistele eeskirjadele;
[…]
g)
võtta vajalikud meetmed, et tagada ettevõttes rümpade klassifitseerimise tegevuse katkematu teostamine, kui isikule, kellega on sõlmitud klassifitseerimisteenuse osutamise leping, on rümpade klassifitseerimise inspektsioon määranud sanktsiooniks klassifitseerimisloa peatamise/tühistamise või mis tahes muu klassifitseerimisteenuse lepingu muutmise/asendamise;
h)
edastada loomade tapakava isikule, kellega on sõlmitud klassifitseerimisteenuse osutamise leping, nii et see isik viibiks tapamajas loomade tapmise alguses, et klassifitseerida rümbad nende tapasooja kaalu kindlaksmääramisel ja hiljemalt vastavalt liigile diferentseeritud tehnilistes klassifitseerimisstandardites kindlaks määratud vahemikus liigiti erinevalt;
i)
teha klassifitseerijale enne klassifitseerimise algust kättesaadavaks dokumendid, mis sisaldavad täpset teavet, et need andmed saaks sisestada arvutirakendusse ja koostada klassifitseerimisaruande;
[…]
m)
säilitada arhiivis täielikud dokumendid kronoloogilises järjekorras deklaratsiooni nädala kaupa kahe kalendriaasta jooksul pärast nende koostamise aasta lõppu vastavalt tehnilistele arhiveerimisnormidele ja liigiti eristatult;
n)
teha kõigile loomade tarnijatele/tootjatele, kes on tarninud loomi tapamajja tapmiseks, kättesaadavaks rümpade klassifitseerija koostatud ja allkirjaga kinnitatud klassifitseerimisaruanne hiljemalt 48 tunni jooksul pärast loomade tapmist;
[…]
p)
teavitada rümpade klassifitseerimise inspektsiooni kõigist rümpade klassifitseerimise tehniliste eeskirjade kohaldamisel klassifitseerija poolt tuvastatud rikkumistest ja/või iga kord, kui klassifitseerija ei täida teenuste osutamise lepingus sätestatud tingimusi ja/või kui klassifitseerija lõpetab teenuste osutamise lepingu;
[…]
r)
võimaldada teha kontrolle, et oleks võimalik kontrollida klassifitseerimisaruannete andmete vastavust esmasele registreerimisele ja koguda neid riiklikus klassifitseerimisandmebaasis.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
12
Dinamel Trade, kes käitab väiketapamaja, oli kohustatud sõlmima üldise veise- ja searümpade klassifitseerimise kohustuse täitmiseks OG nr 4/2019 ja HG nr 842/2021 alusel lepingud rümpade klassifitseerimise teenuste osutamiseks.
13
Dinamel Trade esitas Tribunalul Brăilale (Brăila esimese astme kohus, Rumeenia) kaebuse, milles palus esiteks kohustada MADRi tegema haldusotsust, millega tehtaks talle nende klassifitseerimistoimingute tegemise kohustusest erand.
14
Kuna nimetatud kaebus jäeti 9. aprilli 2014. aasta kohtuotsusega rahuldamata, esitas Dinamel Trade selle peale apellatsioonkaebuse Curtea de Apel Galațile (Galați apellatsioonikohus, Rumeenia), kes tühistas kõnealuse kohtuotsuse ja saatis asja Tribunalul Brăilale (Brăila esimese astme kohus) tagasi.
15
Viimati nimetatud kohus, kellele asi tagasi saadeti, asus siiski seisukohale, et asja on pädev lahendama hoopis Curtea de Apel Galați (Galați apellatsioonikohus), kes jättis 30. juuni 2016. aasta kohtuotsusega Dinamel Trade’i kaebuse rahuldamata.
16
Viimane esitas selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Înalta Curte de Casație și Justiție – Secția de contencios administrativ și fiscalile (Rumeenia kassatsioonikohus, haldus- ja maksuvaidluste kolleegium), kes jättis selle 4. veebruari 2020. aasta otsusega põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
17
Dinamel Trade esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule teistmisavalduse põhjendusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei olnud oma 4. veebruari 2020. aasta kohtuotsuses võtnud arvesse delegeeritud määrust 2017/1182, kuna see ei olnud Curtea de Apel Galați (Galați apellatsioonikohus) 30. juuni 2016. aasta kohtuotsuse kuulutamise ajal kehtiv.
18
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rahuldas teistmisavalduse, tühistas oma 4. veebruari 2020. aasta kohtuotsuse ja pani toimiku ootele kuni asja arutamiseks määratakse uus kohtuistung.
19
Dinamel Trade esitas 24. mail 2022 eelotsusetaotluse esitanud kohtule taotluse esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlus. Dinamel Trade väidab nimelt, et OG nr 4/2019 ja HG nr 842/2021 ei sisalda väikeste ettevõtete suhtes erandit, kuna veise- ja searümpade klassifitseerimine on kohustuslik sõltumata nädalas tapetud loomade arvust, samas kui delegeeritud määruse 2017/1182 preambulist nähtub, et kuigi see ei ole liikmesriikidele kohustuslik, peaks neil olema võimalik teha erandeid rümpade klassifitseerimise üldisest kohustusest väikestele ettevõtetele, et vähendada nende halduskoormust.
20
Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus möönab, et ta on kohus, mille otsuste peale ei saa edasi kaevata, mis toob kaasa ELTL artikli 267 kolmanda lõigu kohaldamise ja kohustuse pöörduda Euroopa Kohtusse, leiab ta, et on ilmne, et liidu seadusandja on jätnud igale liikmesriigile kaalutlusõiguse otsustada, kas näha oma riigisiseses õiguses ette erandid veise- ja searümpade klassifitseerimise kohustusest või mitte, ning et Rumeenia on valinud üldise klassifitseerimise kohustuse ilma eranditeta.
21
Delegeeritud määruse 2017/1182 põhjendusest 3 nähtub siiski, et kuigi komisjoni väitel „peaks liikmesriikidel olema võimalik lubada väikestele ettevõtetele erandeid rümpade klassifitseerimise üldkohustusest“, mis viitab tõepoolest sellele, et liikmesriikidele jääb vabadus selliseid erandeid ette näha, on see institutsioon täpsustanud samuti, et „on asjakohane näha sellised erandid ette tapamajadele, kus tapetakse aastas keskmiselt alla 150 kaheksa kuu vanust või vanemat vasikat või alla 500 sea nädalas“, mis on tõlgendatav pigem neil lasuva kohustusena.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvamuse kohaselt kaldutakse OG nr 4/2019 ja HG nr 842/2021 sätetes liidu õigusnormide põhimõtetest kõrvale, kui rümpade klassifitseerimise kohustusest erandite tegemise kaalutlusõiguse kasutamisel on otsustatud selle kasuks, et jätta kõik erandid tegemata ja konkreetselt jätta delegeeritud määruses 2017/1182 sätestatud analüüsikriteeriumid arvesse võtmata.
23
Seega tuleb kindlaks teha, kas riigisisesed õigusnormid, mis ei näe sellest kohustusest ette ühtegi erandit, on delegeeritud määrusega 2017/1182 kooskõlas, ja samuti, kas viis, kuidas liikmesriigi ametiasutused oma kaalutlusõigust kasutavad, on selle määrusega kooskõlas.
24
Neil asjaoludel otsustas Înalta Curte de Casație și Justiție – Secția de contencios administrativ și fiscal (kassatsioonikohus, haldus- ja maksuvaidluste kolleegium) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [OG nr 4/2019] artikli 2 lõige 1 ning [HG nr 842/2021] artikli 3 lõige 1 ja artikkel 5, mis reguleerivad riigisisest rümpade klassifitseerimise süsteemi ning milles on sätestatud, et [veise- ja searümpade] klassifitseerimine on kohustuslik olenemata tapetud loomade arvust, […] on vastuolus [delegeeritud määruse 2017/1182] artikli 2 lõike 1 punktidega a ja b, millega on peetud sobivaks ja vajalikuks erandit rümpade klassifitseerimise kohustusest väikeste tapamajade puhul, kus tapetakse aastas keskmiselt vähem kui 150 veist nädalas ja aastas keskmiselt vähem kui 500 siga nädalas, ning seda väljendiga „liikmesriigid võivad otsustada, et [veise- ja searümpade] klassifitseerimise nõuded ei ole kohustuslikud selliste tapamajade jaoks, kus tapetakse piiratud arv veiseid või sigu“?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
25
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 99 kohaselt võib Euroopa Kohus, kui eelotsuse küsimusele võib vastuse selgelt tuletada kohtupraktikast või kui küsimusele antav vastus ei tekita põhjendatud kahtlust, igal ajal ettekandja-kohtuniku ettepanekul ja pärast kohtujuristi ärakuulamist lahendada kohtuasja põhistatud määrusega.
26
Käesolevas kohtuasjas tuleb seda sätet kohaldada.
27
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on ELTL artikliga 267 kehtestatud liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama (26. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus PL Holdings, C‑109/20, EU:C:2021:875, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
28
Samuti tuleb märkida, et Euroopa Kohtu ülesanne ei ole eelotsusemenetluses otsustada, kas riigisisesed õigusnormid on liidu õigusnormidega kooskõlas (16. mai 2022. aasta kohtumäärus Staatsanwaltschaft Köln (Rumeeniasse viidud laps), C‑724/21, EU:C:2022:393, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika).
29
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimusega sisuliselt selgitada, kas delegeeritud määruse 2017/1182 artikli 2 lõike 1 esimese lõigu punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on veise- ja searümpade klassifitseerimise nõuded, mis on ette nähtud vastavalt määruse nr 1308/2013 IV lisa punkti A alapunktis V ja punkti B alapunktis II, kohaldatavad kõigile liikmesriigi territooriumil asuvatele tapamajadele, olenemata tapetavate loomade arvust nädalas.
30
Delegeeritud määruse 2017/1182 artikli 2 lõike 1 esimese lõigu kohaselt võivad liikmesriigid otsustada, et vastavalt määruse nr 1308/2013 IV lisa punkti A alapunktis V ja punkti B alapunktis II esitatud veiste ja sigade rümpade klassifitseerimise nõuded ei ole kohustuslikud selliste tapamajade jaoks, kus tapetakse aastas keskmiselt vähem kui 150 kaheksa kuu vanust või vanemat veist nädalas või kus tapetakse aastas keskmiselt vähem kui 500 siga nädalas.
31
Kõnealuse delegeeritud määruse artikli 2 lõike 1 teises lõigus on sätestatud, et liikmesriigid võivad näha ette madalama piirmäära, eelkõige rakendusmääruse 2017/1184 artikli 8 lõikes 2 osutatud hindade registreerimise representatiivsuse tagamiseks.
32
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada nii selle sõnastust kui ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (28. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (hilinenud maksmise vastu võitlemise direktiiv), C‑122/18, EU:C:2020:41, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
33
Mis puutub kõigepealt delegeeritud määruse 2017/1182 artikli 2 lõike 1 sõnastusse, siis nähtub sõnadest „[l]iikmesriigid võivad otsustada, et [selle lõike esimeses lõigus esitatud] nõuded ei ole kohustuslikud“, et see säte ei näe ette mitte kohustust, vaid liikmesriikide õigust oma riigisiseste õigusnormidega otsustada, et need veise- ja searümpade klassifitseerimise nõuded ei ole kohustuslikud.
34
Nimetatud sätte teises lõigus on sõnaselgelt täpsustatud nende liikmesriikide kaalutlusruumi, kes otsustavad näha oma riigisisestes õigusnormides ette kõnealustest klassifitseerimise kohustustest erandid, mis kinnitab veelgi asjaolu, et need erandid on vabatahtlikud.
35
Delegeeritud määruse 2017/1182 artikli 2 lõike 1 sõnastusest tuleneb seega, et liikmesriikidel on õigus otsustada, kas kehtestada sellised erandid oma riigisisestes õigusnormides selles sättes kehtestatud piirides või mitte.
36
Seda tõlgendust, mis tuleneb delegeeritud määruse 2017/1182 artikli 2 lõike 1 sõnastusest otsesõnu, kinnitavad pealegi asjaomase sätte kontekst ja õigusnormid, mille osa vastav säte on.
37
Esimesena tuleneb nimetatud artikli 2 lõigetest 2 ja 3, et liikmesriigid võivad neis sätestatud tingimustel vabastada teatavat liiki tapamajad veise-, sea- ja lambarümpade klassifitseerimisega seotud kohustustest.
38
Teisena tuleb arvesse võtta delegeeritud määruse 2017/1182 artikli 2 lõike 4 sõnastust, mille kohaselt teatavad liikmesriigid komisjonile, kui nad otsustavad kohaldada kõnealuse artikli lõigetes 1, 2 ja 3 sätestatud erandeid.
39
Esiteks tuleneb sellest sõnastusest selgesti, et liikmesriigid otsustavad, kas kohaldada mõnda artiklis 2 ette nähtud erandit või mitte.
40
Teiseks, kui tuleks asuda seisukohale, et liikmesriigid on kohustatud sellised erandid ette nägema, ei oleks nendest teatamisel mingit mõtet.
41
Kolmandana tuleb meelde tuletada, et komisjon võttis delegeeritud määruse 2017/1182 vastu volituse alusel, mis on talle antud määruse nr 1308/2013 artikliga 227. Viimati nimetatud määruse artikli 19 lõike 6 punktis c on muu hulgas sätestatud, et „komisjonil [on] õigus võtta […] vastu delegeeritud õigusakte, millega […] nähakse […] ette erandid […], mida liikmesriigid võivad kohaldada tapamajade suhtes, milles tapetakse vähe veiseid“.
42
See volitusnorm ei näe aga ette, et komisjon võib vastu võtta delegeeritud määruse, mille sätted näevad ette, et liikmesriigid on kohustatud selliseid erandeid tegema.
43
Seega kinnitavad selle volituse piirid delegeeritud määruse 2017/1182 artikli 2 lõike 1 esimese lõigu punktide a ja b tõlgendust, nagu see tuleneb kõnealuse sätte sõnastusest.
44
Neljandaks tuleb lisada, et seda tõlgendust kinnitab ka komisjoni 10. detsembri 2008. aasta määruse nr 1249/2008, millega kehtestatakse ühenduse veise-, sea- ja lambarümpade klassifitseerimisskaalade ja nendega seotud hindadest teatamise üksikasjalikud eeskirjad (ELT 2008, L 337, lk 3), teatavate sätete sõnastus. Nimelt oli osutatud määruse artiklites 5 ja 20 veiste ja sigade kohta vastavalt sätestatud, et „[l]iikmesriigid võivad otsustada, et [veiste ja sigade] rümpade klassifitseerimise nõuete kohaldamine [selles määruses määratletud piirides] ei ole kohustuslik“.
45
Vastab tõele, et määrus nr 1249/2008 tunnistati kehtetuks ja asendati delegeeritud määrusega 2017/1182 ning see ei ole põhikohtuasjas ratione temporis kohaldatav, nagu nähtub eelotsusetaotlusest.
46
Määruse nr 1249/2008 osutatud sätete selgesõnaline sõnastus, millest ei nähtu kuidagi, et liikmesriigid oleksid pidanud nägema oma riigisisestes õigusnormides veise- ja searümpade klassifitseerimise nõuetest ette erandid, viitab siiski delegeeritud määruse 2017/1182 vastavate sätete ulatusele.
47
Mis puutub lõpuks delegeeritud määruse 2017/1182 artikli 2 lõikega 1 taotletavatesse eesmärkidesse, siis ei ole delegeeritud määruse põhjenduse 3 sõnastusest nähtuva komisjoni tahtega vastuolus ka tõlgendus, mille kohaselt võivad liikmesriigid selles sättes kehtestatud piirides kehtestada või mitte kehtestada veise- ja searümpade klassifitseerimise nõuetest erandeid.
48
Komisjon toob selles põhjenduses välja olukorrad, mille puhul ta peab vajalikuks, et liikmesriigid kasutaksid neile jäetud võimalust näha oma riigisisestes õigusaktides ette erandid rümpade klassifitseerimise kohustustest.
49
Täpsemini märgib komisjon kõnealuse põhjenduse esimeses lauses, et „[h]alduskoormuse vähendamiseks peaks liikmesriikidel olema võimalik lubada väikestele ettevõtetele erandeid rümpade klassifitseerimise üldkohustusest“. Need sõnad annavad ühemõtteliselt tunnistust komisjoni tahtest anda liikmesriikidele võimalus näha vastavad erandid ette. Küll aga on tõsi, et nimetatud põhjenduse teises lauses on see institutsioon täpsustanud, et „on asjakohane näha sellised erandid ette tapamajadele, kus tapetakse aastas keskmiselt alla 150 kaheksa kuu vanust või vanemat vasikat või alla 500 sea nädalas“, ning et „liikmesriigid [võivad] […] määrata kindlaks väiksemad piirangud, mis sõltuvad riigi olukorrast“, mis võib jätta vastupidise mulje.
50
Sellest ei saa siiski järeldada, et komisjon ei kavatsenud delegeeritud määruse 2017/1182 artikli 2 lõiget 1 vastu võttes kehtestada mitte võimaluse, vaid kohustuse, millega pannakse liikmesriikidele kohustus näha ette erandid veise- ja searümpade klassifitseerimise nõuetest.
51
Lisaks sellele, mis tuleneb määruse põhjenduse 3 esimese lause selgesõnalisest sõnastusest, tuleb meelde tuletada, et liidu õigusakti preambulil ei ole õiguslikult siduvat jõudu ja sellele ei saa tugineda asjaomase akti sätetest kõrvalekaldumisel ega nende sätete tõlgendamisel ilmselgelt vastupidi nende sõnastusele (13. septembri 2018. aasta kohtuotsus Česká pojišťovna, C‑287/17, EU:C:2018:707, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
52
Käesoleval juhul, nagu on märgitud kõnealuse kohtumääruse eelmistes punktides, ei kehtesta delegeeritud määruse 2017/1182 artikli 2 lõike 1 esimene lõik liikmesriikidele ühtegi kohustust. Seega ei saa seda tõlgendada vastupidises tähenduses põhjusel, et asjaomase määruse põhjenduse 3 teist lauset on võimalik nii mõista.
53
Eelnimetatud põhjustel tuleb asuda seisukohale, et delegeeritud määruse 2017/1182 artikli 2 lõike 1 esimese lõigu punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on veise- ja searümpade klassifitseerimise nõuded, mis on ette nähtud vastavalt määruse nr 1308/2013 IV lisa punkti A alapunktis V ja punkti B alapunktis II, kohaldatavad kõigile liikmesriigi territooriumil asuvatele tapamajadele, olenemata tapetavate loomade arvust nädalas.
Kohtukulud
54
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Komisjoni 20. aprilli 2017. aasta delegeeritud määruse (EL) 2017/1182, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1308/2013 liidu veise-, sea- ja lambarümpade klassifitseerimisskaalade ning teatavatesse kategooriatesse kuuluvate rümpade ja elusloomade turuhindadest teatamise osas, artikli 2 lõike 1 esimese lõigu punkte a ja b
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on veise- ja searümpade klassifitseerimise nõuded, mis on ette nähtud vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007, IV lisa punkti A alapunktis V ja punkti B alapunktis II, kohaldatavad kõigile liikmesriigi territooriumil asuvatele tapamajadele, olenemata tapetavate loomade arvust nädalas.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rumeenia.