62023CJ0293
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
28. november 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Elektrienergia siseturg – Direktiiv (EL) 2019/944 – Artikli 2 punktid 28 ja 29 – Mõiste „jaotamine“ – Mõiste „jaotusvõrguettevõtja“ – Mõiste „jaotussvõrk“ – Artiklid 30–39 – Jaotusvõrgu käitamine – Ettevõtja, kes käitab energiapaigaldist, mis koosneb koostootmisjaamast ja ülekandesüsteemist, ning selle abil varustab soojuse, sooja vee ja elektriga kortermajade kompleksi korterivaldajaid – Elektri tootmisega kaasnev toodetud elektri müümine – Liikmesriigi õigusnormid, millega sellise paigaldise käitaja on vabastatud sellest direktiivist tulenevatest jaotusvõrguettevõtja kohustustest
Kohtuasjas C‑293/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesgerichtshofi (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) 13. detsembri 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 9. mail 2023, menetluses
ENGIE Deutschland GmbH
versus
Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr,
menetluses osalesid:
Zwickauer Energieversorgung GmbH,
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
Koosseisus: neljanda koja president I. Jarukaitis viienda koja presidendi ülesannetes (ettekandja), kohtunikud D. Gratsias ja E. Regan,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
ENGIE Deutschland GmbH, esindaja: Rechtsanwalt D. Legler,
–
Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr, esindajad: A. Hennersdorf, J. Leuschke ja K. Meißner,
–
Zwickauer Energieversorgung GmbH, esindaja: Rechtsanwalt K. M. Schwabe,
–
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen, esindajad: J. Kargel ja C. Mögelin,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: O. Beynet ja T. Scharf,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/944 elektrienergia siseturu ühiste normide kohta ja millega muudetakse direktiivi 2012/27/EL (ELT 2019, L 158, lk 125) artikli 2 punktide 28 ja 29 ning artikli 30 ja sellele järgnevate artiklite tõlgendamist.
2
Eelotsusetaotlus on esitatud kohtuvaidluse raames, mille pooled on ENGIE Deutschland GmbH (edaspidi „ENGIE“) ja Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr (Saksimaa majandus-, tööhõive- ja transpordiministeeriumi haldusalas olev liidumaa reguleeriv asutus, Saksamaa) (edaspidi „Saksimaa reguleeriv asutus“) ning mille ese on jaotusvõrguettevõtja Zwickauer Energieversorgung GmbH (edaspidi „ZEV“) keeldumine ühendada oma võrguga kahte ENGIE energiapaigaldist, mis on omatarbimispaigaldised, ja tagada vajalikud mõõtepunktid.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2012/27/EL
3
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiivi 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust, muudetakse direktiive 2009/125/EÜ ja 2010/30/EL ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ (ELT 2012, L 315, lk 1), artikli 2 punktis 21 on mõiste „jaotusvõrguettevõtja“ selle direktiivi tähenduses defineeritud kui Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivis 2009/72/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ (ELT 2009, L 211, lk 55), määratletud jaotusvõrguettevõtja.
Määrus (EL) 2019/943
4
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/943, milles käsitletakse elektrienergia siseturgu (ELT 2019, L 158, lk 54), artikli 2 punktis 48 on mõiste „jaotusvõrguettevõtja“ defineeritud kui direktiivi 2019/944 artikli 2 punktis 29 määratletud jaotusvõrguettevõtja.
Direktiiv 2019/944
5
Direktiivi 2019/944 põhjendused 7, 8, 18, 65 ja 68 on järgmised:
„(7)
Elektrienergia siseturu loomiseks peaksid liikmesriigid toetama oma riiklike turgude ühendamist ning võrguettevõtjate koostööd [Euroopa L]iidu ja piirkondlikul tasandil ning ühendama nn elektrisaari moodustavad üksteisest eraldatud võrgud, mida liidus ikka veel leidub.
(8)
[…] käesoleva direktiivi eesmärk [on] käsitleda ka elektrienergia siseturu väljakujundamisel ikka veel püsivaid takistusi. Täpsustatud õigusraamistik peab aitama kõrvaldada killustatud riiklike turgude praegusi probleeme […]
[…].
(18)
[…] Elektriturgude lõimimine eeldab võrguettevõtjate, turuosaliste ja reguleerivate asutuste tihedat koostööd[…]
[…].
(65)
Mittediskrimineeriv juurdepääs jaotusvõrgule määrab edaspidi juurdepääsu jaetarbijatele. Jaemüügi tasandil võrdsete tingimuste loomiseks tuleks jaotusvõrguettevõtjate tegevust jälgida, et takistada neid ära kasutamast oma vertikaalset integreeritust seoses nende konkurentsipositsiooniga turul, eelkõige kodutarbijate ja väikeste äritarbijate suhtes.
[…]
(68)
Tegeliku eraldamise tagab üksnes see, kui kaotatakse vertikaalselt integreeritud ettevõtjate motivatsioon diskrimineerida konkurente võrgule juurdepääsul ja investeerimisel. Omandisuhete eraldamine ehk võrgu omaniku määramine võrguettevõtjaks ning tema täielik sõltumatus tarne- ja tootmishuvidest on tõhus ja kindel viis huvide konflikti lahendamiseks ja varustuskindluse tagamiseks. […]“
6
Direktiivi artikli 1 „Reguleerimisese“ kaks esimest lõiku on järgmised:
„Käesoleva direktiiviga kehtestatakse elektrienergia tootmise, ülekandmise, jaotamise, salvestamise ja tarnimise ühised normid koos tarbijakaitse sätetega tõeliselt ühendatud konkurentsivõimeliste, tarbijakesksete ja paindlike, õiglaste ja läbipaistvate elektriturgude loomiseks liidus.
Käesoleva direktiivi eesmärk on ühendatud turgude eeliste kasutamisega tagada tarbijatele taskukohased ja läbipaistvad energiahinnad ja -kulud, varustuskindluse kõrge tase ja sujuv üleminek kestlikule, vähese CO2-heitega energiasüsteemile. Käesolevas direktiivis sätestatakse peamised liidu elektrisektori korraldust ja toimimist reguleerivad normid, eelkõige normid tarbijate mõjuvõimu suurendamise ja tarbijakaitse kohta, avatud juurdepääsu kohta ühendatud turule, kolmandate isikute juurdepääsu kohta ülekande- ja jaotustaristule, eraldamisnõuded ning normid liikmesriikide reguleerivate asutuste sõltumatuse kohta.“
7
Direktiivi artiklis 2 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
„tarbija“ – elektrienergia hulgimüüja või lõpptarbija;
[…]
7)
„väikeettevõtja“ – äriühing, kus töötab vähem kui 50 inimest ja mille aastakäive ja/või aastane bilansimaht ei ületa 10 miljonit eurot;
[…]
11)
„kodanike energiakogukond“ – juriidiline isik,
a)
kelles osalemine on vabatahtlik ja avatud ning keda tegelikult kontrollivad liikmed, aktsionärid või osanikud, kes on füüsilised isikud, kohalikud ametiasutused, sealhulgas omavalitsused, või väikeettevõtjad;
b)
kelle peamine eesmärk on rahalise kasumi asemel pigem anda keskkonnaalast, majanduslikku või sotsiaalset kogukondlikku kasu oma liikmetele, aktsionäridele, osanikele või neile kohalikele piirkondadele, kus ta tegutseb; ning
c)
kes võib tegeleda elektritootmise, sealhulgas taastuvatest energiaallikatest pärineva elektritootmise, jaotamise, tarnimise, tarbimise, agregeerimise ja salvestamisega, energiatõhususteenustega, elektrisõidukite laadimisteenustega ja osutada muid energiateenuseid oma liikmetele, aktsionäridele või osanikele;
12)
„tarnimine“– elektrienergia müük, kaasa arvatud edasimüük tarbijatele;
[…]
28)
„jaotamine“– elektrienergia edastamine kõrgepinge-, keskpinge- ja madalpingejaotusvõrkude kaudu edastamiseks tarbijatele; käesolev mõiste ei hõlma tarnimist;
29)
„jaotusvõrguettevõtja“– füüsiline või juriidiline isik, kes vastutab jaotusvõrgu käitamise, hoolduse ja vajaduse korral arendamise eest teatud piirkonnas, ja asjakohasel juhul jaotusvõrgu sidumise eest teiste võrkudega, ning kes tagab võrgu pikaajalise võime rahuldada mõistlikku nõudlust elektrienergia jaotamise järele;
[…]
42)
„väike eraldatud võrk“– võrk, kus tarbimine oli 1996. aastal väiksem kui 3000 GWh ja milles vähem kui 5% iga-aastasest tarbimisest kaetakse ühenduste kaudu teiste võrkudega;
43)
„väike ühendatud võrk“– võrk, kus tarbimine oli 1996. aastal väiksem kui 3000 GWh ja milles rohkem kui 5% iga-aastasest tarbimisest kaetakse ühenduste kaudu teiste võrkudega;
[…].“
8
Direktiivi artiklis 4 „Tarnija vaba valimine“ on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et kõik tarbijad võivad vabalt osta elektrit oma valitud tarnijalt ja tarbijatel võib olla korraga rohkem kui üks elektrivarustusleping, tingimusel et nõutavad ühendused ja mõõtmispunktid on olemas.“
9
Direktiivi artikli 12 „Vahetamisõigus ja õigusnormid vahetamisega seotud tasude kohta“ lõigetes 1 ja 4 on sätestatud:
„1.   Tarnija […] vahetamine peab toimuma võimalikult lühikese aja jooksul. Liikmesriigid tagavad, et tarbijal, kes täidab lepingulisi kohustusi ja soovib vahetada tarnijat […], on õigus seda teha maksimaalselt kolme nädala jooksul alates taotluse esitamise kuupäevast. […]
[…]
4.   Liikmesriigid tagavad, et õigus vahetada tarnijat […] oleks tarbijatele tagatud hinna, töömahu ja ajakulu poolest mittediskrimineerival viisil.
[…]“
10
Direktiivi artiklis 15 „Aktiivsed tarbijad“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et lõpptarbijad võivad tegutseda aktiivse tarbijana, […].
2.   Liikmesriigid tagavad, et
[…]
e)
aktiivsetelt tarbijatelt nõutakse kulupõhiseid, läbipaistvaid ja mittediskrimineerivaid võrgutasusid, milles arvestatakse eraldi võrku saadetud elektrit ja võrgust tarbitud elektrit […], tagades, et nad panustavad piisavalt ja tasakaalustatud viisil võrgu üldkuludesse;
[…].“
11
Direktiivi artiklis 16 „Kodanike energiakogukonnad“ on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid kehtestavad kodanike energiakogukondi toetava õigusraamistiku, millega tagatakse, et
[…]
e)
kodanike energiakogukondade suhtes kohaldatakse mittediskrimineerivaid, õiglasi, proportsionaalseid ja läbipaistvaid […] tasusid[…], mis tagavad, et kogukonnad panustavad piisavalt ja tasakaalustatud viisil võrgu üldkulude jagamisse.
[…]
4.   Liikmesriigid võivad otsustada anda kodanike energiakogukondadele õiguse hallata jaotusvõrke oma tegevuspiirkonnas ja kehtestada asjakohased menetlused, ilma et see piiraks IV peatüki ning teiste jaotusvõrguettevõtjatele kohaldatavate õigusnormide ja eeskirjade kohaldamist. Kui kodanike energiakogukondadele on kõnealune õigus antud, tagavad liikmesriigid, et
[…]
b)
kodanike energiakogukondade suhtes kohaldatakse nende võrgu ja väljaspool kodanike energiakogukonda asuva jaotusvõrgu ühenduspunktides asjakohaseid võrgutasusid, milles võetakse […] eraldi arvesse elektrit, mida tarnitakse väljaspool kodanike energiakogukonda asuvasse jaotusvõrku, ja elektrit, mida saadakse tarbimiseks väljaspool kogukonda asuvast jaotusvõrgust;
[…].“
12
Direktiivi artiklis 18 on täpsustatud arvete ja arvetel esitatava teabe suhtes kohaldatavad eeskirjad.
13
Direktiivi 2019/944 IV peatükis „Jaotusvõrgu käitamine“ sisalduvad artiklid 30–39.
14
Direktiivi artiklis 30 „Jaotusvõrguettevõtjate ülesanded“ on sätestatud:
„Liikmesriigid määravad või nõuavad, et ettevõtjad, kellele kuuluvad jaotusvõrgud või kes vastutavad nende eest, määraksid kas ühe või mitu jaotusvõrguettevõtjat ajavahemikuks, mille liikmesriigid kehtestavad olenevalt tõhususe ja majandusliku tasakaalu näitajatest.“
15
Direktiivi artiklis 31 „Jaotusvõrguettevõtjate ülesanded“ on sätestatud:
„1.   Jaotusvõrguettevõtja vastutab selle eest, et võrk suudab pikaajaliselt rahuldada mõistlikku elektrienergia jaotamise nõudlust, ning majandustingimustele vastava turvalise, töökindla ja tõhusa elektrijaotussüsteemi toimimise, hoolduse ja arendamise eest oma piirkonnas, võttes arvesse keskkonnaküsimusi ja energiatõhusust.
2.   Jaotusvõrguettevõtja ei tohi diskrimineerida eri võrgukasutajaid või võrgukasutajate rühmi, eriti oma sidusettevõtjaid eelistades.
3.   Jaotusvõrguettevõtja annab võrgukasutajatele võrgule tõhusaks juurdepääsuks, sealhulgas selle kasutamiseks vajalikku teavet.
[…]
6.   Kui jaotusvõrguettevõtja vastutab toodete ja teenuste hankimise eest, mis on vajalikud jaotusvõrgu tõhusaks, töökindlaks ja turvaliseks toimimiseks, peavad jaotusvõrguettevõtja kõnealusel eesmärgil vastu võetud eeskirjad olema objektiivsed, läbipaistvad ja mittediskrimineerivad ning need töötatakse välja koostöös põhivõrguettevõtjate ja teiste asjaomaste turuosalistega. Jaotusvõrguettevõtjatele toodete pakkumise ja teenuste osutamise tingimused, sealhulgas vajaduse korral eeskirjad ja tasud, kehtestatakse vastavalt artikli 59 lõikele 7 mittediskrimineerival ja kulusid kajastaval viisil ning need avaldatakse.
[…]
9.   Jaotusvõrguettevõtjad teevad koostööd põhivõrguettevõtjatega nende võrku ühendatud turuosaliste tõhusaks osalemiseks jae- ja hulgimüügiturgudel ning tasakaalustamisturgudel. […]
10.   Liikmesriigid või nende määratud pädevad asutused võivad lubada jaotusvõrguettevõtjatel teha muid toiminguid, kui on ette nähtud käesolevas direktiivis ja määruses (EL) 2019/943, kui sellised toimingud on jaotusvõrguettevõtjatele vajalikud nende käesoleva direktiivi või määruse (EL) 2019/943 kohaste kohustuste täitmiseks ning reguleeriv asutus on hinnanud erandi vajalikkust. Käesolev lõige ei piira jaotusvõrguettevõtjate õigust omada, arendada, hallata ja käitada muid võrke kui elektrivõrgud, kui liikmesriik või määratud pädev asutus on selle õiguse andnud.“
16
Direktiivi 2019/944 artiklites 32–37 on reguleeritud jaotusvõrkudes paindlikkuse kasutamise stiimulid (artikkel 32), elektrimobiilsuse elektrivõrku lõimimine (artikkel 33), jaotusvõrguettevõtjate ülesanded seoses andmehaldusega (artikkel 34), jaotusvõrguettevõtjate eraldatus juhul, kui jaotusvõrguettevõtja moodustab osa vertikaalselt integreeritud ettevõtjast (artikkel 35), jaotusvõrguettevõtjatele kuuluvad energiasalvestusüksusi puudutavad eeskirjad (artikkel 36) ja jaotusvõrguettevõtjate konfidentsiaalsuskohustus (artikkel 37).
17
Direktiivi 2009/72 artiklis 38 „Suletud jaotusvõrgud“ on täpsustatud:
„1.   Liikmesriigid võivad lõike 4 kohaldamist piiramata sätestada, et reguleerivad asutused või muud pädevad asutused liigitavad võrgu, mis jaotab elektrit geograafiliselt piiratud tootmiskoha, ärirajatise või ühisteenuste koha piires ega varusta kodutarbijaid, suletud jaotusvõrguks, kui
a)
konkreetsetel tehnilistel või ohutusega seotud põhjustel on selle võrgu kasutajate tegevus või tootmisprotsess ühendatud või
b)
kõnealune võrk jaotab elektrit peamiselt võrgu omanikule või võrguettevõtjale või nende sidusettevõtjatele.
2.   Suletud jaotusvõrke käsitatakse käesoleva direktiivi tähenduses jaotusvõrkudena. Liikmesriigid võivad sätestada, et reguleerivad asutused vabastavad suletud jaotusvõrgu ettevõtja [käesoleva lõike punktides a–e ette loetletud kohustustest].
[…]
4.   Kui võrku kasutavad aeg-ajalt vähesed kodumajapidamised, kes on jaotusvõrgu omanikuga töösuhtes või sarnases suhtes ning kes asuvad suletud jaotusvõrgu teeninduspiirkonnas, ei välista see lõike 2 kohase vabastuse andmist.“
18
Direktiivi artiklis 39 on täpsustatud ühendatud võrguettevõtjate suhtes kohaldatavaid eeskirjad.
19
Direktiivi VIII peatükis „Lõppsätted“ sisalduvad artiklid 65–74.
20
Direktiivi 2019/944 artiklis 66 „Mõisted“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid, kes tõendavad, et nende väikeste ühendatud võrkude ja väikeste eraldatud võrkude käitamises on suuri probleeme, võivad taotleda komisjonilt erandeid artiklite 7 ja 8 ning IV, V ja VI peatüki asjakohastest sätetest.
Väikesed eraldatud võrgud ja Korsika puhul Prantsusmaa võivad taotleda erandeid ka artiklitest 4, 5 ja 6.
Enne otsuse tegemist teavitab komisjon neist taotlustest liikmesriike, järgides konfidentsiaalsusnõudeid.
2.   Erandid, mille komisjon teeb lõike 1 alusel, kehtivad piiratud aja jooksul ja peavad vastama tingimustele, mille eesmärk on suurendada konkurentsi ja siseturuga lõimumist ning millega on tagatud, et erandid ei takista üleminekut taastuvenergiale, paindlikkuse suurendamist, energia salvestamist, elektrimobiilsust ega tarbimiskaja.
[ELTL] artikli 349 kohaste äärepoolseimate piirkondade puhul, mida ei ole võimalik liidu elektrituruga ühendada, ei ole erandi kehtivusaeg piiratud ja erandi suhtes kohaldatakse tingimusi, mille eesmärk on tagada, et erand ei takistaks üleminekut taastuvenergiale.
Erandi tegemise otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas.
3.   Artiklit 43 ei kohaldata Küprose, Luksemburgi ega Malta suhtes. Peale selle ei kohaldata Malta suhtes artikleid 6 ja 35 ning Küprose suhtes artikleid 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50 ja 52.
[…]
4.   Kuni 1. jaanuarini 2025 või käesoleva artikli lõike 1 kohaselt tehtud otsuses sätestatud hilisema kuupäevani ei kohaldata Küprose ega Korsika suhtes artiklit 5.
5.   Malta suhtes ei kohaldata artiklit 4 kuni 5. juulini 2027. […]“
21
Direktiivi artiklis 72 „Kehtetuks tunnistamine“ on sätestatud:
„Direktiiv [2009/72] tunnistatakse kehtetuks alates 1. jaanuarist 2021, ilma et see mõjutaks liikmesriikide kohustusi, mis on seotud III lisas osutatud direktiivi liikmesriigi õigusesse ülevõtmise ja kohaldamise tähtpäevadega.
Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiivile käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile ning neid loetakse vastavalt IV lisas esitatud vastavustabelile.“
22
Direktiivi 2019/944 artikli 73 „Jõustumine“ teises lõigus on täpsustatud:
„Artikli 6 lõiget 1, artikli 7 lõikeid 2–5, artikli 8 lõiget 1, artikli 8 lõike 2 punkte a–i ja punkti k, artikli 8 lõikeid 3 ja 4, artikli 9 lõikeid 1, 3, 4 ja 5, artikli 10 lõikeid 2–10, artikleid 25, 27, 30, 35 ja 37, artikli 38 lõikeid 1, 3 ja 4, artikleid 39, 41, 43, 44 ja 45, artikli 46 lõiget 1, artikli 46 lõike 2 punkte a, b ja c ning punkte e–h, artikli 46 lõikeid 3–6, artikleid 47–50, 52, 53, 55, 56, 60, 64 ja 65 kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2021.“
Saksa õigus
23
Põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis 7. juuli 2005. aasta energiamajandusseaduse (Energiewirtschaftsgesetz, BGBl. I, lk 1970 ja 3621; edaspidi „EnWG“) §-s 3 on sätestatud:
„Käesolevas seaduses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
3.
„jaotusvõrguettevõtja“
füüsiline või juriidiline isik või energiavarustusettevõtja õiguslikult iseseisvusetu organisatsiooniline üksus, kes tagab elektrienergia jaotamise ja vastutab jaotusvõrgu käitamise, hooldamise ja vajaduse korral arendamise eest konkreetses piirkonnas ning olenevalt asjaoludest selle ühendamise eest teiste võrkudega;
[…]
15.
„energiapaigaldis“
energia tootmiseks, salvestamiseks, edastamiseks või müügiks kasutatav paigaldis, välja arvatud juhul, kui seda kasutatakse üksnes signaalide edastamiseks; see hõlmab ka lõpptarbijate jaotusseadmeid […]
16.
„energiavarustusvõrk“
elektrivarustusvõrk või gaasivarustusvõrk, mis läbib ühte või mitut pinge- või survetasandit, välja arvatud [punktis 24a] määratletud omatarbimispaigaldis,
[…]
18.
„energiavarustusettevõtja“
füüsiline või juriidiline isik, kes tarnib energiat kolmandatele isikutele, kes käitab energiavarustusvõrku või kellel on omanikuna energiavarustusvõrgu käsutusõigus; omatarbimispaigaldise käitamine või ettevõtja enda varustamiseks ette nähtud omatarbimispaigaldise käitamine ei muuda käitajat energiavarustusettevõtjaks,
[…]
24a.
„omatarbimispaigaldis“
energiapaigaldis, mille otstarve on elektrienergia tarnimine ja mis
a)
asub territoriaalselt ühtses piirkonnas,
b)
on ühendatud energiavarustusvõrgu või tootmisüksusega,
c)
ei ole elektri- ja gaasitarnete valdkonnas tõhusa ja moonutamata konkurentsi tagamise seisukohast oluline ja
d)
on sõltumata elektritarnija valikust ja ilma diskrimineerimiseta ning tasuta kättesaadav kõigile selle kaudu elektri edastamiseks sellega ühendatud lõpptarbijatele,
[…].“
24
EnWG § 20 lõikes 1d on sätestatud:
„Selle energiajaotusvõrgu käitaja, millega on ühendatud omatarbimispaigaldis, peab tagama mõõtepunkti, mille abil saab jälgida elektrienergia kogust (üldarvesti), mis omatarbimispaigaldisse on üldisest energiajaotusvõrgust võetud ja sellest üldisesse energiajaotusvõrku suunatud, samuti kõik mõõtepunktid, mis on vajalikud selleks, et omatarbimispaigaldise kõik allarvestid oleks võrguga ühendatud elektri edastamiseks (elektriarvete esitamise seisukohast olulised allarvestid). Kui lõpptarbija tarnib energiat kolmandatele isikutele, tasaarveldatakse mõõdetud väärtused vajalikus mahus allarvestite abil. […]“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
25
ENGIE on ettevõtja, kes tarnib energiat. Ta käitab mitut objekti, nimelt omatarbimispaigaldisi, kohalikke soojusvõrke ja energiatarnepaigaldisi, lõpptarbijate varustamiseks soojuse ja elektriga. ZEV käitab Zwickau (Saksamaa) elektrijaotusvõrku.
26
Elamukooperatiiviga Wohnungsbaugenossenschaft (edaspidi „ZWG“), kes on asjaomase kinnistu omanik, sõlmitud soojusenergia tarnimise lepingu kohaselt tarnis ENGIE soojusenergiat ja sooja vett 9000 m2 suurusel territooriumil (edaspidi „ala 1“) asuva nelja kortermaja kokku 96 korterisse ning 25500 m2 suurusel territooriumil (edaspidi „ala 2“) asuva kuue kortermaja kokku 160 korterisse, kasutades kummalgi alal asuvat eraldi energiakeskjaama ja nendega ühendatud kohalikku soojusvõrku. Ala 1 ja ala 2 piirnevad teineteisega, ent kohalikud soojusvõrgud ei ole omavahel ühendatud. Kõik mõlemal alal asuvad korterelamud on ühendatud jaotusvõrguettevõtja ZEV jaotusvõrguga.
27
ENGIE käivitas 2018. aastal projekti kahe koostootmisjaama – võimsusega vastavalt 20 kW (ala 1) ja 40 kW (ala 2) – ehitamiseks ja käitamiseks ning kahe galvaanilise isolatsiooniga eraldatud elektriliinisüsteemi, millega ühendatakse lõpptarbijad, nimelt korterivaldajad, ehitamiseks ja käitamiseks. ENGIE kavatsus oli müüa koostootmisjaamades lisaks soojusele ja soojale veele toodetud elektrienergiat korterelamutes elavatele korterivaldajatele, kusjuures kavandatud aastane edastatav energiakogus oleks alal 1 hinnanguliselt 288 MWh ja alal 2 hinnanguliselt 480 MWh. Seetõttu esitas ta ZEVile kahe eraldi omatarbimispaigaldise alal 1 ja alal 2 asuva põhivõrguga ühendamise teatise ning EnWG § 20 lõike 1d alusel nende paigaldiste ZEVi võrguga ühendamise ja vajalike mõõtepunktide tagamise taotluse. ZEV jättis need taotlused rahuldamata põhjendusel, et tegemist ei ole omatarbimispaigaldisega EnWG § 3 punkti 24a tähenduses.
28
Seejärel esitas ENGIE Saksimaa reguleerivale asutusele taotlused, et ZEVi kohustataks ühendama need käitised kui omatarbimispaigaldised oma võrguga ning tagama energiavoogude arvestuse ja arvete esitamise vastavalt EnWG § 20 lõikele 1d. Need taotlused jäeti 19. juuli 2019. aasta otsusega rahuldamata. Kuna Oberlandesgericht Dresden (Dresdeni kõrgeim piirkondlik kohus, Saksamaa) jättis 16. septembri 2020. aasta kohtumäärusega rahuldamata ENGIE esitatud kaebuse selle otsuse tühistamise nõudes, esitas see ettevõtja määruskaebuse Bundesgerichtshofile (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
29
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab kõigepealt, et 21. ja 27. aprillil 2020 ehk ajal, mil Oberlandesgericht Dresdenis (Dresdeni kõrgeim piirkondlik kohus) oli menetlus pooleli, sõlmisid ENGIE ja ZWG uue soojuse tarnimise lepingu, milles oli ette nähtud, et kahe koostootmisjaama ehitamine tuleb põhimõtteliselt lõpule viia 2020. aasta detsembriks.
30
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib talle esitatud määruskaebuse kohta, et see tuleb rahuldada, kui ilmneb, et tema menetluses kõne all olevate paigaldiste puhul on tegemist omatarbimispaigaldisega EnWG § 3 punkti 24a tähenduses. Selle kohtu hinnangul on tegemist sellise olukorraga, kuna kõik osutatud sättes ette nähtud tingimused on täidetud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab eelkõige, et kõiki elektritarnijaid, nende hulgas ENGIEd, koheldakse ühtemoodi, sest nad kasutavad paigaldist tasuta, ning rõhutab sellega seoses, et nende omatarbimispaigaldiste kasutamise eest võtab ENGIE ühtset igakuist põhitasu, mis ei sõltu tarbimisest, mitte aga tarbimispõhist tasu.
31
Selle kohtu hinnangul oleks ka siis, kui peaks ilmnema, et põhikohtuasjas kõne all olevad paigaldised moodustavad jaotusvõrgu lahutamatu osa direktiivi 2019/944 artikli 2 punktide 28 ja 29 tähenduses, nende paigaldiste suhtes EnWG § 3 punkti 24a kohaldamine siiski vastuolus direktiivi nimetatud sätetega ning artikliga 30 ja sellele järgnevate artiklitega. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib selle kohta, et EnWG § 3 punkti 16 kohaselt ei ole omatarbimispaigaldis energia jaotusvõrgu osa ja selle käitaja ei ole jaotusvõrguettevõtja selle seaduse § 3 punkti 3 tähenduses, mistõttu ei ole selle käitaja suhtes kohaldatav nimetatud seaduse §-s 11 ja sellele järgnevates paragrahvides ette nähtud regulatsioon, kuna omatarbimispaigaldise jaotusvõrguga ühendamise kohas lõpeb reguleeritud võrk ja algab omatarbimisrajatis.
32
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu teada ei ole Euroopa Kohus siiski veel teinud lahendit küsimuses, kas mõistega „jaotusvõrk“ direktiivi 2019/944 tähenduses on hõlmatud ka sellised omatarbimispaigaldised, nagu on ette nähtud EnWG § 3 punktis 24a, ning vastus sellele küsimusele ei ole ilmselge. Ehkki Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et liidu seadusandja kavatsus ei olnud välistada selle direktiivi kohaldamisalast teatud põhi- või jaotusvõrgud nende suuruse või elektri tarbimise alusel, on siiski lahendamata küsimus, milliseid paigaldisi ja milliste kriteeriumide alusel tuleb pidada jaotusvõrguks.
33
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kahtlemata ei kujuta endast jaotusvõrku kortermaja sisene jaotuspaigaldis, mida käitab asjaomase kinnistu omanik, olenemata selle suurusest, või energiapaigaldis, mis kuulub kaasomanike ühendusele, kes tarnib energiat ühel maatükil asuvale 20-le ühepereelamule. Ent selle kohtu hinnangul ei ole kindel – võttes käesoleval juhul arvesse tema menetluses olevas kohtuasjas kõne all olevate paigaldiste suurust ja asjaolu, et ENGIE on ühtaegu nii nende paigaldiste käitaja kui ka elektritarnija –, et need paigaldised ei ole direktiivi 2019/944 tähenduses jaotusvõrgu osa.
34
Pealegi mõjutab selliste paigaldiste omatarbimispaigaldisena jaotusvõrguga ühendamine direktiivi 2019/944 artikli 1 esimeses ja teises lõigus sätestatud eesmärke. Eraldi võetuna ei ole ühe paigaldise mõju – nii positiivne kui negatiivne – tõepoolest oluline. Siiski võimenduks see mõju seda mööda, mida enam ühendatakse jaotusvõrguga samasuguseid paigaldisi omatarbimispaigaldisena.
35
Esiteks võib energia tarnimiseks mõeldud rajatiste ühendamine selliste detsentraliseeritud tootmispaigaldistega hõlbustada üleminekut vähese CO2‑heitega säästvale energiasüsteemile. Kui aga jaotusvõrguga ühendatakse väga palju omatarbimispaigaldisi, muutub võrgu käitamine üldiselt kulukamaks ja vähem tõhusaks. Nimelt peab jaotusvõrguettevõtja, kelle võrguga sellised paigaldised on ühendatud, säilitama võrgus piisava võimsuse, et detsentraliseeritud tootmispaigaldise rikke korral jätkuks tarnimine. Samal ajal jääb jaotusvõrgu käitamise kogukulu üha vähema arvu lõpptarbijate kanda, kuna EnWG § 20 ja sellele järgnevate paragrahvide kohaselt ei tule seoses detsentraliseeritud tootmisrajatises toodetud ja sellega ühendatud omatarbimispaigaldises tarbitava elektrienergiaga maksta mingit võrgutasu. Samas tuleneb direktiivi 2019/944 artikli 15 lõike 2 punktist e ja artikli 16 lõike 1 punktist e, et ka aktiivsed tarbijad ja energiakogukonnad peavad piisavalt ja tasakaalustatult osalema süsteemi üldkulude jagamises.
36
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et asjaolu, et nende paigaldiste ehitus-, käitamis- ja hoolduskulud on ZWG ja lõppastmes soojustarnelepingu alusel korterivaldajatest lõpptarbijate kanda, toob kaasa konkurentsimoonutuse ENGIE ja teiste elektritarnijate vahel, kuna ENGIE-l ei ole vaja kanda energia tarnimiseks mõeldud energiarajatiste kulusid ega maksta võrgutasu. Järelikult on mõju konkurentsile seda suurem, mida rohkem kõnealust tüüpi ja võrreldava suurusega paigaldisi ENGIE käitab.
37
Lõpuks juhib eelotsusetaotluse esitanud kohus tähelepanu asjaolule, et seoses lõpptarbijatega kätkeb see süsteem eriomast huvide konflikti, kuna nende tarbijate suhtes on ENGIE ühtaegu nii omatarbimisepaigaldise omanik ja käitaja kui ka elektritarnija. Elektritarnijana on ta huvitatud võimalikult kõrge elektrihinna kehtestamisest, kuid selle huviga on vastuolus asjaomaste paigaldiste ehitamise, käitamise ja hooldamise eest võetava tasu esitamine läbipaistvalt. Käesoleval juhul ei ole soojusenergia tarnimise lepingu raames sõlmitud lepingutes eraldi välja toodud kasutustasu. Seetõttu ei ole korterivaldajatel võimalik arvutada kogutasu, mida nad maksavad enda tarbitud elektrienergia eest.
38
Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi 2019/944 artikli 2 punktidega 28 ja 29 ning artikliga 30 ja sellele järgnevate artiklitega on vastuolus selline õigusnorm nagu [EnWG] § 3 punkt 24a koostoimes punktiga 16, mille kohaselt ei ole elektrienergia tarnimiseks mõeldud energiapaigaldise käitajal jaotusvõrguettevõtja kohustusi, kui ta senise jaotusvõrgu asemel ehitab energiapaigaldise ja käitab seda, et tarnida soojus- ja elektrienergia koostootmisjaamas toodetud elektrienergiat mitmele korterelamule, milles on kuni 200 kasutatavat korterit ja kuhu edastatakse aastas elektrienergiat kuni 1000 MWh, kusjuures energiapaigaldise ehitamise ja käitamise kulud kannavad lõpptarbijad (korterivaldajad) osana tarnitud soojuse eest makstavast igakuisest ühtsest põhitasust ning käitaja müüb toodetud elektrienergia korterivaldajatele?“
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
39
ENGIE leiab, et eelotsusetaotlus ei ole vastuvõetav, ja väidab sisuliselt, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on jätnud piisavalt täpsustamata nii faktilised asjaolud kui ka kohaldatava õiguse, mistõttu ei ole Euroopa Kohtul võimalik anda põhikohtuasja lahendamiseks tarvilikku vastust. ENGIE märgib, et lisaks nähtub faktilistest ja õiguslikest täpsustustest, mis eelotsusetaotluses puuduvad ja mille ta ise on üksikasjalikult esitanud, et esitatud küsimus ei ole seotud põhikohtuasja esemega ning et kahtlus, mis eelotsusetaotluse esitanud kohtul on seoses põhikohtuasjas kõne all olevate paigaldiste või nende paigaldiste lisandumise tagajärjel direktiivi 2019/944 eesmärkidele, üksnes avaliku võrguga ühendatud lõpptarbijate makstavate võrgutasude suurenemisele või konkurentsile avalduda võiva mõjuga, ei ole põhjendatud.
40
Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale on ELTL artiklis 267 ette nähtud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute vahelise koostöö raames üksnes asja menetleva ja selle lahendamise eest vastutava liikmesriigi kohtu ülesanne kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii seda, kas eelotsusetaotlus on vajalik kohtuasjas lahendi tegemiseks, kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Juhul, kui esitatud küsimused puudutavad liidu õigusnormi tõlgendamist või kehtivust, on Euroopa Kohus järelikult üldjuhul kohustatud lahendi tegema (10. detsembri 2002. aasta kohtuotsus der Weduwe, C‑153/00, EU:C:2002:735, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 30. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
41
Sellest järeldub, et eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamist ja kehtivust puudutavad küsimused, mis liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et küsimuses osutatud Euroopa Liidu õigusnormi tõlgendamisel või kehtivuse kontrollimisel puudub seos põhikohtuasja asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (5. detsembri 2006. aasta kohtuotsus Cipolla jt, C‑94/04 ja C‑202/04, EU:C:2006:758, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 30. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika.).
42
Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktides 25–38 esitatud asjaoludest, on eelotsusetaotluse esitanud kohus esitanud Euroopa Kohtule küsimuse direktiivi 2019/944 sätete tõlgendamise kohta vaidluse raames, mille pooled on energiavarustusettevõtja, kes käitab kahte energiapaigaldist, ja liidumaa reguleeriv asutus ning mille ese on sisuliselt küsimus, kas nende sätetega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt põhikohtuasjas kõne all olevate paigaldiste käitamine sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ei ole hõlmatud selle direktiivi tähenduses mõistega „jaotusvõrgu haldamine“. Osutatud punktidest nähtub samuti, et sellega seoses on eelotsusetaotluse esitanud kohus selgelt välja toonud esiteks selle vaidluse eriomased faktilised ja õiguslikud asjaolud, mille paikapidavust ja asjakohasust ei ole pealegi kahtluse alla seatud, ning teiseks põhjused, miks ta on esitanud nende sätete tõlgendamise küsimuse seoses kohaldatavate riigisiseste õigusnormidega.
43
Neil asjaoludel ei ole ilmne, et esitatud küsimus on asjakohatu või selle puhul on tegemist mõne käesoleva kohtuotsuse punktis 41 loetletud juhuga, mille korral võib Euroopa Kohus talle esitatud taotluse läbi vaatamata jätta.
44
Lisaks on Euroopa Kohus ELTL artiklis 267 sätestatud menetluses pädev otsustama liidu õigusnormide tõlgenduse üle üksnes nende asjaolude põhjal, mis liikmesriigi kohus on talle esitanud (5. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Nordecon ja Ramboll Eesti, C‑561/12, EU:C:2013:793, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Colt Technology Services jt, C‑339/21, EU:C:2023:214, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega tuleb eelotsuse küsimuse analüüsimisel lähtuda eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt faktilistele asjaoludele antud hinnangust, olenemata sellest, milline on seda hinnangut puudutav ENGIE seisukoht (vt analoogia alusel 12. oktoobri 2023. aasta kohtuotsus INTER CONSULTING, C‑726/21, EU:C:2023:764, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
45
Pealegi võib ENGIE kriitika, mis puudutab kahtlust, mis eelotsusetaotluse esitanud kohtul on seoses põhikohtuasjas kõne all olevate paigaldiste või nende paigaldiste lisandumise tagajärjel üksnes avaliku võrguga ühendatud lõpptarbijate makstavate võrgutasude suurenemisele või konkurentsile avalduda võiva mõjuga, seonduda esitatud küsimusele antava vastuse sisulise aspektiga, mistõttu ei saa sellega põhjendada eelotsusetaotluse vastuvõetamatust.
46
Eeltoodut arvesse võttes tuleb sedastada, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
Eelotsuse küsimuse analüüs
47
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sisuliselt, kas direktiivi 2019/944 artikli 2 punktidega 28 ja 29 ning artiklitega 30–39 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei ole elektrienergia varustamiseks mõeldud energiapaigaldise käitajal jaotusvõrguettevõtja kohustusi, kui ta senise jaotusvõrgu asemel ehitab energiapaigaldise ja käitab seda, et tarnida koostootmisjaamas toodetud elektrit aastas kuni 1000 MWh ulatuses mitmele korterelamule, milles on kokku kuni 200 korterit, kusjuures elektripaigaldise ehitamise ja käitamise kulud kannavad lõpptarbijad, kes on selle korterelamu korterivaldajad ning kõnealune ettevõtja müüb toodetud elektrit neile tarbijatele.
48
Põhjendustest, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on esitanud eelotsusetaotluses, selgub, et kõnealuse ettevõtja suhtes ei kehti mainitud kohustused põhjusel, et asjaomane energiapaigaldis ei kujuta endast „energiavarustusvõrku“ EnWG artikli 3 punkti 16 tähenduses, mistõttu vastavalt selle seaduse artikli 3 punktile 18 ei loeta sellise paigaldise käitajat „energiavarustusettevõtjaks“ ning järelikult ei ole ta hõlmatud selle seaduse artikli 3 punktis 3 määratletud mõistega „energiavarustusettevõtja“. Lisaks tuleb märkida, et viimati nimetatud sättes on sisuliselt taasesitatud direktiivi 2019/944 artikli 2 punktis 29 esitatud mõiste „jaotusvõrguettevõtja“ määratlus ning „jaotusvõrguettevõtja“ ülesanded ja kohustused on konkreetselt täpsustatud selle direktiivi artiklites 30–39, millest koosneb direktiivi IV peatükk, milles on reguleeritud elektrienergia jaotusvõrkude käitamine.
49
Esitatud küsimusele vastamiseks tuleb seega esimesena kindlaks teha, kas selline energiapaigaldis, mida on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktis 47, võib kuuluda direktiivi 2019/944 tähenduses mõiste „jaotusvõrk“ alla.
50
Ehkki direktiivis 2019/944 puudub eelmainitud mõiste kui sellise määratlus, on mõiste „jaotamine“ selle direktiivi artikli 2 punktis 28 määratletud kui „elektrienergia transport kõrgepinge-, keskpinge- ja madalpinge jaotusvõrkudes, mille eesmärk on edastada see tarbijatele, kuid mitte tarnimine“. Mõistega „tarnimine“ tähistatakse vastavalt selle direktiivi artikli 2 punktile 12 elektri müüki „tarbijatele“ ning vastavalt selle direktiivi artikli 2 punktile 1 on „tarbija“„elektrienergia hulgimüüja või lõpptarbija“.
51
Kuna neis määratlustes ei ole sõnaselget viidet liikmesriikide õigusele, tuleneb nii liidu õiguse ühetaolise kohaldamise kui ka võrdsuse põhimõttega seotud nõuetest, et neid mõisteid tuleb kogu liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt (vt analoogia alusel 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punktid 43 ja 44 ning seal viidatud kohtupraktika).
52
Käesoleva kohtuotsuse punktis 50 meenutatud määratluste põhjal on selge, et jaotusvõrk on hulgimüüjatele või lõpptarbijatele müüdava elektri edastamiseks kasutatav kõrgepinge-, keskpinge- või madalpingevõrk (vt analoogia alusel 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punkt 45 ning seal viidatud kohtupraktika).
53
Seega on asjakohased kriteeriumid, mille põhjal tuleb teha kindlaks, kas võrk on jaotusvõrk direktiivi 2019/944 tähenduses, üksnes edastatava elektri pinge –tegemist peab olema vähemalt madalpingega – ja nende tarbijate rühma määratlus, kellele elektrit edastatakse (vt analoogia alusel 28. novembri 2018. aasta kohtuotsus Solvay Chimica Italia jt, C‑262/17, C‑263/17 ja C‑273/17, EU:C:2018:961, punktid 30 ja 37, ning 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punktid 46, 48 ja 49).
54
Seevastu ei ole asjakohased kriteeriumid ei võrgu ehitamise kuupäev ega asjaolu, et edastatav elekter on toodetud riigisisese õiguse konkreetses tähenduses omatarbimispaigaldises, ning samuti asjaolud, et võrgu haldaja on eraõiguslik üksus ja et võrguga on ühendatud piiratud arv tootmis- ja tarbimisüksusi ning võrgu suurus ja elektritarbimise tase, kuna liidu seadusandja kavatsus ei ole olnud teatavate jaotus- või põhivõrkude direktiivi kohaldamisalast välistamine selliste kriteeriumide alusel (vt analoogia alusel 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punkt 47 ning seal viidatud kohtupraktika).
55
Samuti ei ole asjakohane kriteerium asjaolu, et edastatav elekter on toodetud koostootmisjaamas, ega asjaolu, et selle elektri edastamispaigaldised on kõigi käsutuses tasuta, kuna liidu seadusandja ei ole valinud jaotusvõrguna määratlemise kriteeriumideks edastatava elektri tootmismeetodit või asjaomase taristu kasutamise tasu suurust.
56
Vastab tõele, et direktiiviga 2019/944, mille põhjenduse 8 kohaselt on direktiivi eesmärk käsitleda elektrienergia siseturu väljakujundamisel ikka veel püsivaid takistusi, ei ole ammendavalt ühtlustatud muu hulgas elektrienergia jaotamise eeskirju. Samuti on selle direktiivi artikli 2 punktis 28 – ehkki selles on sätestatud kriteeriumid, mille põhjal tuleb teha kindlaks, kas võrk on jaotusvõrk – liikmesriikidele jäetud teatav tegutsemisruum jaotusvõrguna määratletava võrgu piiritlemisel (vt analoogia alusel 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punktid 50 ja 51).
57
Kuna direktiivis 2019/944 sellekohane säte puudub, on seega liikmesriikidele jäetud pädevus määrata – tingimusel, et nad järgivad selle direktiivi artikli 2 punktis 28 esitatud kriteeriume – direktiivis esitatud määratlusi järgides kindlaks eelkõige see, kas ühenduspunkt teise võrguga on jaotusvõrgu osa või mitte (vt analoogia alusel 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punktid 52 ja 53).
58
Seevastu ei tohi liikmesriigid mõiste „jaotusvõrk“ määratlusse lisada muid täiendavaid eristamiskriteeriume peale pinge taseme ja tarbijate rühma, kellele elektrienergiat edastatakse, sest vastasel juhul võidakse ohustada direktiivi 2019/944 artikli 2 punkti 28 autonoomset ja ühetaolist tõlgendamist (vt analoogia alusel 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punkt 55).
59
Nimelt on direktiivi 2019/944 tähenduses mõiste „jaotusvõrk“ – vaatamata sellele, et mainitud direktiiviga ei ühtlustata täielikult sellega reguleeritavaid valdkondi – direktiivi üldise ülesehituse seisukohalt alusmõiste, kuna ikka veel püsivate elektrienergia siseturu loomise takistuste käsitlemiseks on selles direktiivis jaotusvõrguettevõtjate suhtes ette nähtud eraldi eeskirjad, nagu nähtub muu hulgas IV peatükis sätetest (vt analoogia alusel 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punkt 56).
60
Neid asjaolusid arvestades on liikmesriigid kohustatud selleks, et tagada direktiivis 2019/944 silmas peetud konkurentsivõimelise turu loomise eesmärgi saavutamiseks vajalik ühetaoline kohaldamine, määratlema selle direktiivi tähenduses mõiste „jaotusvõrk“ üksnes direktiivi artikli 2 punktis 28 ette nähtud nende kahe kriteeriumi alusel, mis puudutavad vastavalt pingetaset ja tarbijate rühma, kellele elektrienergiat edastatakse (vt analoogia alusel 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punkt 57).
61
Sellest tuleneb, et liikmesriigid ei saa võtta seisukohta, et teatavat liiki võrk ei ole hõlmatud direktiivi 2019/944 tähenduses mõistega „jaotusvõrk“, tuginedes muudele täiendavatele kriteeriumidele peale nende, mis on ette nähtud selle direktiivi artikli 2 punktis 28 (vt analoogia alusel 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punkt 58).
62
Kuna seda mõistet tuleb kogu liidus nii tõlgendada kui kohaldada ühetaoliselt, puudub seega liikmesriikidel alus välistada direktiivi 2019/944 kohaldamisalast – muu hulgas proportsionaalsuse põhimõtte alusel – paigaldised, mille puhul on selge, et neid kasutatakse klientidele müüdava kõrgepinge-, keskpinge- või madalpinge elektri edastamiseks (vt analoogia alusel 28. novembri 2018. aasta kohtuotsus Solvay Chimica Italia jt, C‑262/17, C‑263/17 ja C‑273/17, EU:C:2018:961, punktid 34–37).
63
Seoses küsimusega, kas mõni jaotusvõrguettevõtja võib olla välistatud direktiivi 2019/944 tähenduses mõiste „jaotusvõrguettevõtja“ alt, tuleb teisena märkida, et direktiivi artikli 2 punktis 29 on mõiste „jaotusvõrguettevõtja“ määratletud nii, et see tähistab füüsilist või juriidilist isikut, kes vastutab jaotusvõrgu käitamise, hoolduse ja vajaduse korral arendamise eest teatud piirkonnas ning juhtumipõhiselt jaotusvõrgu teiste võrkudega ühendamise eest ning kelle ülesanne on tagada, et selle võrgu abil saab pikaajaliselt rahuldada mõistlikku nõudlust elektrienergia jaotamise järele.
64
Ka selles määratluses puudub sõnaselge viide liikmesriikide õigusele, mistõttu tuleb seda vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 51 meenutatud kohtupraktikale tõlgendada kogu liidus autonoomselt ja ühetaoliselt.
65
Ent artikli 2 punktis 29 esitatud määratlusest koostoimes käesoleva kohtuotsuse punktides 52–62 esitatud kaalutlustega järeldub selgelt, et ettevõtja, kes käitab energiapaigaldist, mille abil edastatakse kõrgepinge-, keskpinge- või madalpinge elektrit hulgimüüjatele või lõpptarbijatele tarnimiseks, on hõlmatud mõistega „jaotusvõrguettevõtja“ direktiivi 2019/944 artikli 2 punkti 29 tähenduses.
66
Seoses sellega tuleb tõdeda, et ehkki tõepoolest on direktiivi 2019/944 artiklis 30 ette nähtud, et liikmesriigid ise määravad või nõuavad, et ettevõtjad, kellele kuuluvad jaotusvõrgud või kes vastutavad nende eest, määraksid kas ühe või mitu jaotusvõrguettevõtjat ajavahemikuks, mille liikmesriigid kehtestavad olenevalt tõhususe ja majandusliku tasakaalu näitajatest.
67
Siiski ei saa sellest artiklist järeldada, et liikmesriigid võivad selle direktiivi kohaldamisalast välistada üksuse, kes vastab direktiivi 2019/944 artikli 2 punkti 29 tähenduses mõistele „jaotusvõrguettevõtja“. Nii nagu vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 62 sedastatule ei ole liikmesriikidel õigust välistada nimetatud direktiivi kohaldamisalast välja paigaldisi, mille puhul on selge, et neid kasutatakse klientidele müümiseks mõeldud kõrgepinge-, keskpinge- või madalpinge elektri edastamiseks, puudub liikmesriikidel samuti õigus välistada artikli 2 punkti 29 tähenduses mõiste „jaotusvõrguettevõtja“ alt selline üksus, kes vastutab muu hulgas sellise rajatise käitamise ja hooldamise eest, sest vastasel juhul loodaks võimalus hoida kõrvale direktiivi 2019/944 kohaldamisalast ning kahjustataks nii selle direktiivi tähenduses mõistete „jaotamine“ ja „jaotusvõrk“ kasulikku mõju kui ka liidu õiguse ühetaolist kohaldamist.
68
Seega ei või liikmesriigid direktiivi 2019/944 artikli 2 punkti 29 tähenduses mõiste „jaotusvõrguettevõtja“ alt välistada kortermajade elektrienergiaga varustamiseks mõeldud energiapaigaldist käitavat ettevõtjat, juhul kui asjaomast paigaldist kasutatakse kõrgepinge-, keskpinge- või madalpinge elektri edastamiseks asjaomaste hoonete elanikest lõpptarbijatele.
69
Kolmandana tuleb märkida seoses sellega, kas liikmesriigid võivad direktiivi 2019/944 artikli 2 punkti 29 tähenduses jaotusvõrguettevõtjate suhtes jätta kohaldamata kohustusi, mis neil on selle direktiivi alusel, et selle direktiivi kohaselt võivad liikmesriigid esiteks vastavalt selle direktiivi artiklile 16 kehtestada kodanike energiakogukondadele soodsa õigusliku raamistiku ja näha ette, et nende kogukondade suhtes – isegi kui need on jaotusvõrgu omanikud või on rajanud jaotusvõrgu ja haldavad seda iseseisvalt – kohaldatakse suletud jaotusvõrkude suhtes selle direktiivi artikli 38 lõikes 2 ette nähtud erandeid.
70
Direktiivi 2019/944 kontekstis mõistega „kodanike energiakogukond“ on selle direktiivi artikli 2 punkti 11 kohaselt tähistatud siiski vaid selline juriidiline üksus, keda tegelikult kontrollivad selle liikmed või aktsionärid, kes on füüsilised isikud, kohalikud omavalitsused või väikeettevõtjad, kusjuures mõiste „väikeettevõtja“ on selle direktiivi artikli 2 punktis 7 määratletud kui vähem kui 50 töötajaga ettevõtja, kelle aastakäive ja/või aastabilansi kogumaht jääb alla 10 miljoni euro.
71
Teiseks on direktiivi 2019/944 artiklis 38 sätestatud, et liikmesriigid võivad juhuks, kui selles artiklis sätestatud tingimused on täidetud, ette näha, et liikmesriigi pädevad asutused võivad „suletud jaotusvõrguks“ liigitada võrgu, mille kaudu jaotatakse elektrit geograafiliselt piiritletud tootmis-, äri- või ühisteenuste koha piires ja mille kaudu ei varustata kodutarbijaid, ilma et see mõjutaks selle artikli lõike 4 kohaldamist, ning et need asutused võivad vabastada suletud jaotusvõrguettevõtja teatavate kohustuste täitmisest, mis tuleb selle direktiivi kohaselt jaotusvõrguettevõtjatele kehtestada, kusjuures kohustused, millest võib vabastada, on loetletud osutatud artikli lõike 2 punktides a–e. Siiski tuleneb nimetatud lõikest 4, et lõike 2 alusel kohustustest vabastamine ei ole välistatud siis, kui võrku kasutavad aeg-ajalt vähesed kodumajapidamised, kellel on jaotusvõrgu omanikuga töösuhe või muu sarnane suhe ning kes asuvad suletud jaotusvõrgu teeninduspiirkonnas.
72
Kolmandaks on direktiivi 2019/944 artikli 66 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud, et liikmesriigid, kes tõendavad, et nende territooriumil asuvate väikeste ühendatud võrkude ja väikeste eraldatud võrkude käitamisel tekivad märkimisväärsed probleemid, võivad taotleda komisjonilt erandi tegemist eeskätt selle IV peatüki sätetest. Siiski on artikli 66 lõikes 2 ühelt poolt sisuliselt täpsustatud, et komisjon lahendab sellise taotluse otsusega, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas. Teiselt poolt on selle direktiivi artikli 2 punktis 43 ette nähtud, et „väike ühendatud võrk“ on võrk, milles tarbimine oli 1996. aastal väiksem kui 3000 GWh ja milles rohkem kui 5% iga-aastasest tarbimisest kaetakse ühenduste kaudu teiste võrkudega, samas kui nimetatud direktiivi artikli 2 punkti 42 kohaselt on mõistega „väike eraldatud võrk“ tähistatud võrgud, milles tarbimine oli 1996. aastal väiksem kui 3000 GWh ja milles vähem kui 5% iga-aastasest tarbimisest kaetakse ühenduste kaudu teiste võrkudega.
73
Neljandaks on direktiivi 2019/944 artikli 66 lõigetes 3–5 sätestatud teatavad erandid Küprose, Luksemburgi, Malta ja Prantsuse Korsika piirkonna suhtes.
74
Viiendaks on direktiivi 2019/944 IV peatüki „Jaotusvõrgu kasutamine“ teatud sätetes sisuliselt ette nähtud, et liikmesriigid võivad otsustada, et nad ei kohalda teatavaid nendes artiklites nimetatud kohustusi kas teatavate ettevõtjate suhtes või teatavatel tingimustel. Nii on see näiteks selle direktiivi artikli 32 lõike 5, artikli 33 lõike 3, artikli 35 lõike 4 ja artikli 36 lõike 2 puhul.
75
Käesoleval juhul ei ole võimalik järeldada – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu läbiviidava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et põhikohtuasjas kõne olev paigaldis või sellise paigaldise käitaja, kellega on tegemist põhikohtuasjas, vastab tingimustele, mille täidetuse korral saab selle käitise või käitaja kasuks kohaldada mõnest käesoleva kohtuotsuse punktides 69–74 nimetatud erandit või vabastust. Eriti ei ole kõigepealt ilmne, et selline käitis on hõlmatud direktiivi 2019/944 artikli 2 punkti 11 tähenduses mõistega „kodanike energiakogukond“, kuna seda kontrolliv käitaja ei ole „väikeettevõtja“ selle direktiivi artikli 2 punkti 7 tähenduses. Järgmiseks tuleb tõdeda, et kuna sellisest paigaldisest, nagu on kõne all põhikohtuasjas, varustatakse kodutarbijaid elektrienergiaga mitte täiendavalt tootmis-, äri- või ühisteenuste osutamise koha varustamisele, vaid tegeldakse peamiselt või isegi ainult sellega, siis ei saa sellise paigaldise käitaja suhtes igal juhul kohaldada erandeid, mida liikmesriikidel on selle direktiivi artikli 38 kohaselt lubatud teha suletud jaotusvõrkude halduritele. Lõpuks tuleb – lisaks sellele, et põhikohtuasjas kõne all olevad paigaldised ei asu üheski käesoleva kohtuotsuse punktis 73 nimetatud liikmesriigis või piirkonnas – tõdeda, et kui see põhikohtuasjas kõne all olev paigaldis tuleb käesoleva kohtuotsuse punktis 62 nimetatud kriteeriumide alusel kvalifitseerida jaotusvõrguks direktiivi 2019/944 tähenduses, ei saa see olla hõlmatud kas mõistega „väike ühendatud võrk“ või mõistega „väike eraldatud võrk“ selle direktiivi tähenduses. Pealegi ei nähtu Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et Saksamaa Liitvabariigile on selliste paigaldiste jaoks, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tehtud erand kõnealuse direktiivi artikli 66 lõike 1 alusel, ega ka seda, et see liikmesriik oleks taotlenud komisjonilt erandi tegemist selliste paigaldiste suhtes.
76
Neljandana tuleb viimasena märkida, et kui lubada liikmesriikidel välistada direktiivi 2019/944 tähenduses jaotusvõrkude kategooriast paigaldised, mida kasutatakse tarbijaile müüdava kõrgepinge-, keskpinge- või madalpinge elektri edastamiseks, ja seega mitte kohaldada üksustele, kes ometi käitavad selliseid paigaldisi, kohustusi, mis peavad selle direktiivi kohaselt olema direktiivi tähenduses „jaotusvõrgu halduritel“, oleks nende jaotusvõrkude ja nende haldurite keskset rolli sama direktiivi ülesehituses ning ka üldiselt liidu elektrienergia siseturu reguleerimisel arvesse võttes tagajärg direktiiviga taotletavate eesmärkide ohustamine muudel asjaoludel kui need, mille jaoks on direktiivis sõnaselgelt ette nähtud erand või vabastus. Sellises kontekstis on samuti oluline märkida, et mõistet „jaotusvõrguettevõtja“ on kasutatud ka direktiivis 2012/27, nagu nähtub selle artikli 2 punktist 21, ning määruses 2019/943 vastavalt selle artikli 2 punktile 48.
77
Sellega seoses tuleb eriti rõhutada direktiiviga 2019/944 võrguhalduritele määratud keskset rolli riigisiseste turgude integreerimise lõpuleviimisel, mis eeldab – nagu nähtub sisuliselt selle direktiivi põhjendustest 7 ja 18 –võrguettevõtjate tihedat koostööd liidu ja piirkondlikul tasandil. Käesoleva kohtuotsuse punktis 47 kirjeldatud riigisiseste õigusnormide tulemusel võivad aga jaotusvõrguettevõtjate kohustuste kohaldamisalast olla välistatud märkimisväärse hulga paigaldiste käitajad, kelle puhul on selge, et nad edastavad klientidele müüdavat kõrgepinge-, keskpinge- või madalpinge elektrit, mistõttu direktiivi 2019/944 artikli 1 kohaselt selle direktiivi eesmärgiks oleva tõeliselt integreeritud turgude loomisesse panustamise asemel on need õigusnormid hoopis osadeks jaotatud turgude säilitamise osategur.
78
Sellise välistamise lubamise korral esineks pealegi oht, et ohustatakse ka eesmärki luua liidus mitte ainult tõeliselt integreeritud, vaid ka konkurentsipõhised elektriturud, mis on suunatud tarbijatele ning on paindlikud, õiglased ja läbipaistvad, et tagada taskukohased energiahinnad ja -kulud vastavalt osutatud artiklile 1, kuna jaotusvõrguettevõtjatele kehtestatud kohustuste eesmärk on – nagu sisuliselt nähtub selle direktiivi põhjendustest 65 ja 68 – tagada tarbijate kasuks jaemüügi tasandil võrdsed konkurentsitingimused.
79
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2019/944 artikli 2 punktidega 28 ja 29 ning artiklitega 30–39 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei ole elektrienergia varustamiseks mõeldud energiapaigaldise käitajal jaotusvõrguettevõtja kohustusi, kui ta senise jaotusvõrgu asemel ehitab energiapaigaldise ja käitab seda, et tarnida koostootmisjaamas toodetud elektrit aastas kuni 1000 MWh ulatuses mitmele korterelamule, milles on kokku kuni 200 korterit, kusjuures elektripaigaldise ehitamise ja käitamise kulud kannavad lõpptarbijad, kes on selle korterelamu korterivaldajad, ning kõnealune ettevõtja müüb toodetud elektrit neile tarbijatele, juhul kui sellist paigaldist kasutatakse tarbijatele müüdava kõrgepinge-, keskpinge- või madalpinge elektri edastamiseks ja kohaldatav ei ole ükski selles direktiivis sõnaselgelt ette nähtud vabastus või erand neist kohustustest.
80
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab siiski kontrollima, kas direktiiv 2019/944 on põhikohtuasjas ratione temporis kohaldatav, ning kas juhul, kui see kohus lõpuks leiab, et kõne all oleva vaidluse puhul on kohaldatav direktiiv 2009/72, on vastus esitatud küsimusele mutatis mutandis ülekantav. Ühelt poolt on nimelt direktiivi 2019/944 artikli 2 punktides 28 ja 29 sisalduvate mõistete „jaotamine“ ja „jaotusvõrguettevõtja“ määratlustes üks-ühele korratud samade mõistete määratlusi, mis olid juba esitatud direktiivis 2009/72. Teiselt poolt tuleb tõdeda, et direktiivi 2019/944 eesmärgid on tõepoolest täpsemad ja üksikasjalikumad kui direktiivi 2009/72 omad ning direktiiviga 2019/944 on jaotusvõrguettevõtjatele pandud uusi ülesanded ja kohustusi. Sellegipoolest on mõiste „jaotusvõrk“ juba direktiivi 2009/72 ülesehituse seisukohalt alusmõiste (vt analoogia alusel 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punkt 56) ja juba selle direktiivi eesmärk oli kehtestada muu hulgas elektrienergia jaotamise ühiseeskirjad energiaturgude täiustamiseks ja integreerimiseks liidus ning eelkõige saavutada täiesti avatud turg, mis võimaldab kõikidel tarbijatel vabalt valida tarnijaid ja kõigil tarnijatel vabalt teenindada oma tarbijaid, et luua elektrienergia siseturg (vt selle kohta 17. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Elektrorazpredelenie Yug, C‑31/18, EU:C:2019:868, punktid 38 ja 39), nähes sel otstarbel ette selliste võrkude käitajate ülesannete ja kohustuste kogumi, ilma et oleks lubatud teha nendest erandeid muudel kui samas direktiivis sõnaselgelt ette nähtud juhtudel.
Kohtukulud
81
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/944 elektrienergia siseturu ühiste normide kohta ja millega muudetakse direktiivi 2012/27/EL artikli 2 punkte 28 ja 29 ning artikleid 30–39
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei ole elektrienergia varustamiseks mõeldud energiapaigaldise käitajal jaotusvõrguettevõtja kohustusi, kui ta senise jaotusvõrgu asemel ehitab energiapaigaldise ja käitab seda, et tarnida koostootmisjaamas toodetud elektrit aastas kuni 1000 MWh ulatuses mitmele korterelamule, milles on kokku kuni 200 korterit, kusjuures elektripaigaldise ehitamise ja käitamise kulud kannavad lõpptarbijad, kes on selle korterelamu korterivaldajad ning kõnealune ettevõtja müüb toodetud elektrit neile tarbijatele, juhul kui sellist paigaldist kasutatakse tarbijatele müüdava kõrgepinge-, keskpinge- või madalpinge elektri edastamiseks ja kohaldatav ei ole ükski selles direktiivis sõnaselgelt ette nähtud vabastus või erand neist kohustustest.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.