Mål C‑575/12
Air Baltic Corporation AS
mot
Valsts robežsardze
(begäran om förhandsavgörande från Administratīvā apgabaltiesa)
”Begäran om förhandsavgörande – Område med frihet, säkerhet och rättvisa – Förordning (EG) nr 810/2009 – Artiklarna 24.1 och 34 – Enhetlig visering – Upphävande eller återkallande av en enhetlig visering – Giltigheten av en enhetlig visering som anbringats på en ogiltig resehandling – Förordning (EG) nr 562/2006 – Artiklarna 5.1 och 13.1 – In- och utresekontroller – Inresevillkor – Nationell bestämmelse som kräver att giltig visering anbringats på en giltig resehandling”
Sammanfattning – Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 4 september 2014
1.        Gränskontroller, asyl och invandring – Viseringspolitik – Gemenskapskodex om viseringar – Förordning nr 810/2009 – Inresevillkor för tredjelandsmedborgare – En giltig enhetlig visering som anbringats på en ogiltig resehandling – En myndighet i ett tredjeland saknar behörighet att upphäva en sådan visering
(Europaparlamentets och rådets förordning nr 810/2009, artiklarna 24.1, 32.1 samt 34.1 och 34.2)
2.        Unionsrätt – Tolkning – Texter på flera språk – Bristande överensstämmelse mellan de olika språkversionerna – Beaktande av systematiken i och syftet med lagstiftningen i fråga
3.        Gränskontroller, asyl och invandring – Gemenskapskodex om gränspassage för personer – Inresevillkor för tredjelandsmedborgare – Krav på att den giltiga viseringen ska vara anbringad på en giltig resehandling – Föreligger inte
(Europaparlamentets och rådets förordning nr 562/2006, artiklarna 5.1 och 13.1)
4.        Gränskontroller, asyl och invandring – Gemenskapskodex om gränspassage för personer – Inresevillkor för tredjelandsmedborgare – Nationell lagstiftning vilken medför att en tredjelandsmedborgare vid inresa till den berörda medlemsstatens territorium är underkastad villkoret att den giltiga viseringen ska vara anbringad på en giltig resehandling – Otillåtet
(Europaparlamentets och rådets förordning nr 562/2006, artiklarna 5.1 och 13.1)
1.        Artiklarna 24.1 och 34 i förordning nr 810/2009 om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex), ska tolkas så, att en i tredjeland behörig myndighets upphävande av en resehandling, inte automatiskt medför att en enhetlig visering som anbringats på handlingen upphör att gälla.
En enhetlig visering förblir nämligen giltig till dess att den av medlemsstatens behöriga myndighet vid utfärdandet fastställda giltighetstiden löper ut, med undantag för om viseringen har upphävts eller återkallats före utgången av denna period, med tillämpning av artikel 34 i viseringskodexen.
Det framgår av punkterna 1 och 2 i nämnda artikel att ett upphävande eller återkallande av en enhetlig visering kräver att ett specifikt beslut antas i detta syfte av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som utfärdat viseringen eller i en annan medlemsstat. En myndighet i ett tredjeland är således inte behörig att upphäva en enhetlig visering.
Det enda skälet för upphävande av viseringen som direkt rör resehandlingen, med tillämpning av artikel 32.1 a i) i viseringskodexen, utgörs av det fallet att resehandlingen, vid utfärdandet av viseringen, utgör en efterbildning eller förfalskning. Det följer härav att upphävandet av resehandlingen på vilken viseringen anbringats, efter utfärdandet av den senare, inte utgör en giltig grund för en behörig myndighets upphävande av denna.
(se punkterna 32, 33, 35 och 36 samt punkt 1 i domslutet)
2.        Se domen.
(se punkt 43)
3.        Artikel 5.1 i förordning nr 562/2006 om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna), i dess lydelse enligt förordning nr 265/2010, jämförd med artikel 13.1 i samma förordning, ska tolkas så, att en tredjelandsmedborgare vid inresa till en medlemsstats territorium inte är underkastad villkoret att den giltiga viseringen, när den företes vid gränskontrollen, ska vara anbringad på en giltig resehandling.
(se punkt 56 samt punkt 2 i domslutet)
4.        Artikel 5.1 i förordning nr 562/2006 om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna), i dess lydelse enligt förordning nr 265/2010, jämförd med artikel 13.1 i samma förordning, ska tolkas så, att den utgör hinder för en sådan nationell bestämmelse som den i det nationella målet aktuella, vilken medför att en tredjelandsmedborgare vid inresa till den berörda medlemsstatens territorium är underkastad villkoret att den giltiga viseringen, när den företes vid gränskontrollen, ska vara anbringad på en giltig resehandling.
En medlemsstat har nämligen inte ett utrymme för skönsmässig bedömning som ger den rätt att neka en tredjelandsmedborgare inresa på sitt territorium genom tillämpning av ett villkor som inte föreskrivs i kodexen om Schengengränserna.
(se punkterna 69 och 70 samt punkt 3 i domslutet)