Överklagande ingett den 19 maj 2015 av Robert Aubineau m.fl. av den dom som tribunalen (tredje avdelningen) meddelade den 18 mars 2015 i mål T-195/11, T-458/11, T-448/12 och T-41/13, Cahier m.fl. mot rådet och kommissionen
(Mål C-227/15 P)
Rättegångsspråk: franska
Parter
Klagande: Robert Aubineau m.fl. (ombud: advokaten Ch.-E. Gudin)
Övriga parter i målet: Rådet, kommissionen och Republiken Frankrike
Klagandenas yrkanden
Klagandena yrkar att domstolen ska
upphäva tribunalens dom i den mån tribunalen nekar att nekar att erkänna förbudet mot producenter av hembränt att själva destillera det vin som producerats utöver de kvantiteter som normalt används till vinframställning, eftersom de kan ansöka om tillstånd härför, och därigenom klassas som destillatörer,
upphäva tribunalens dom i den mån tribunalen nekar att erkänna den diskriminerande karaktären hos förordning (EG) nr 1623/20001 då den inte tillerkänner brännvinstillverkare samma rättigheter,
upphäva tribunalens dom i den mån tribunalen nekar att erkänna unionsinstitutionernas felaktiga agerande och ansvar för att ha antagit en rättsakt som strider mot likabehandlingsprincipen, vilken framstår som en allmän unionsrättslig princip enligt domstolens praxis och enligt artikel 40 FEUF, då rättsakten ingår i den gemensamma organisationen av en marknad, vilket är fallet i förevarande mål, och
upphäva tribunalens dom i den mån den nekat att erkänna den skada klagandena har lidit på grund av att förordningen getts två olika tolkningar, och att förordningen har föranlett samtliga nationella domstolar att straffa klagandena strängt. Dessa två tolkningar är en direkt konsekvens av en rättsakt för vilken dess upphovsman bär ansvaret, i förevarande fall kommissionen.
Grunder och huvudargument
Till stöd för sitt överklagande åberopar klagandena fyra grunder.
Inom ramen för den första grunden ombeds domstolen upphäva tribunalens dom, då den vägrar erkänna den diskriminerande karaktären hos förordning nr 1623/2000, då den inte tillerkänner brännvinstillverkare samma rättigheter.
Genom den andra grunden hävdar klagandena att tribunalen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte erkänna unionsinstitutionernas felaktiga agerande och ansvar för att ha antagit och tolkat en rättsakt i strid med likabehandlingsprincipen vilken framstår som en allmän unionsrättslig princip enligt domstolens praxis och enligt artikel 40 FEUF, då rättsakten ingår i den gemensamma organisationen av en marknad, vilket är fallet i förevarande mål.
Genom den tredje grunden invänder klagandena mot att tribunalen inte har erkänt den skada de lidit. De två möjliga tolkningarna av förordning nr 1623/200 har föranlett nationella domstolar att strängt lagföra klagandena och denna rättsstridighet är själva orsaken till den uppkomna skadan.
Genom den sista grunden har klagandena hävdat att tribunalen har missuppfattat innebörden och räckvidden av artikel 65 i förordningen, vilken föreskriver särskilda formaliteter för tillverkare som äger sina egna destillerier och som har för avsikt att bedriva obligatorisk destillering av egna kvantiteter som överstiger de kvantiteter som normalt används till vinframställning.
____________
1 Kommissionens förordning (EG) nr 1623/2000 av den 25 juli 2000 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EG) nr 1493/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin, vad beträffar marknadsföreskrifterna (EUT L 194, s. 45).