62024CJ0144
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. sausio 22 d. (
*1
)
„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Įsisteigimo laisvė – Nacionalinės teisės normos, kuriomis nustatytos tam tikrų pagrindinių statybinių medžiagų referencinės kainos, mažesnės už rinkos kainas – Pareiga mokėti „papildomą gavybos mokestį“, atitinkantį 90 % skirtumo tarp referencinės kainos ir pardavimo kainos – Priemonė, daranti poveikį daugiausia kitose valstybėse narėse įsteigtoms bendrovėms priklausančioms įmonėms – Pateisinimo nebuvimas – Informacijos apie techninius reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarka – Direktyva (ES) 2015/1535 – 1 straipsnio 1 dalies d punktas – Sąvoka „kiti reikalavimai“
Byloje C‑144/24
dėl 2024 m. vasario 23 d. pagal SESV 258 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
Europos Komisija, atstovaujama L. Armati, M. Mataija ir A. Tokár,
ieškovė,
prieš
Vengriją, atstovaujamą M. Z. Fehér, R. Kissné Berta ir K. Szíjjártó,
atsakovę,
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún (pranešėja), teisėjai J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ir B. Smulders,
generalinis advokatas A. Rantos,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
susipažinęs su 2025 m. balandžio 30 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Savo ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad priimdama:
–
nuostatas, susijusias su papildomo gavybos mokesčio mokėjimu ir minimaliu tam tikrų išgaunamų mineralinių išteklių kiekiu, įtvirtintas atitinkamai gazdaság újraindítása érdekében fizetendő kiegészítő bányajáradékról szóló 404/2021. (VII. 8.) Korm. rendeletet (Vyriausybės nutarimas Nr. 404/2021 (VII. 8.) dėl papildomo gavybos mokesčio, mokėtino siekiant atgaivinti ekonomiką; toliau – Nutarimas Nr. 404/2021) ir bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény eltérő alkalmazásáról szóló 405/2021. (VII. 8.) Korm. rendelet (Vyriausybės nutarimas Nr. 405/2021 (VII. 8.), kuriuo leidžiama nukrypti nuo 1993 m. Kasybos įstatymo Nr. XLVIII; toliau – Nutarimas Nr. 405/2021), taip pat
–
bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. Törvény (1993 m. Kasybos įstatymas Nr. XLVIII) su pakeitimais, padarytais az egyes energetikai és közlekedési tárgyú, valamint kapcsolódó törvények módosításáról 2021. évi CXXXVI. törvény (2021 m. Įstatymas Nr. CXXXVI, kuriuo iš dalies keičiami tam tikri įstatymai dėl energetikos, transporto ir susijusių sričių; toliau – 2021 m. Įstatymas Nr. CXXXVI) (toliau – Kasybos įstatymas), 27/A, 27/B ir 27/C straipsniuose,
Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 49 straipsnį ir 2015 m. rugsėjo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/1535, kuria nustatoma informacijos apie techninius reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarka (OL L 241, 2015, p. 1), 5 straipsnio 1 dalį.
I. Teisinis pagrindas
A. Sąjungos teisė
2
Pagal SESV 49 straipsnį:
„Vadovaujantis toliau išdėstytomis nuostatomis vienos valstybės narės nacionalinių subjektų įsisteigimo laisvės kitos valstybės narės teritorijoje apribojimai uždraudžiami. Draudžiami ir apribojimai vienos valstybės narės nacionaliniams subjektams, įsisteigusiems kitos valstybės narės teritorijoje, steigti atstovybes, padalinius ar dukterines bendroves.
Įsisteigimo laisvė apima ir teisę imtis savarankiškai dirbančių asmenų veiklos bei ja verstis, taip pat steigti ir valdyti įmones, būtent bendroves ar firmas, apibūdintas 54 straipsnio antrojoje pastraipoje, tomis pačiomis sąlygomis, kurios įsisteigimo šalies teisės aktuose yra nustatytos jos pačios subjektams, ir laikantis kapitalui skirto skyriaus nuostatų.“
3
Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Šioje direktyvoje taikomos šios terminų apibrėžtys:
<...>
d)
„kiti reikalavimai“ – gaminiui keliami kiti nei techninė specifikacija reikalavimai, kuriais siekiama apsaugoti pirmiausia vartotojus ar aplinką ir kurie turi įtakos į rinką pateikto gaminio būvio ciklui, kaip antai jo naudojimo, perdirbimo, pakartotinio naudojimo ar utilizavimo sąlygos, jeigu jos gali žymiai paveikti gaminio sudėtį, esmines savybes ar jo pardavimą;
<...>
g)
„techninio reglamento projektas“– techninės specifikacijos, kito reikalavimo ar paslaugų taisyklės tekstas, įskaitant administracines nuostatas, parengtas siekiant suteikti dokumentui teisinę galią arba galiausiai jį priimti kaip techninį reglamentą, esantis tokioje parengimo stadijoje, kai dar galima daryti esminius dalinius jo pakeitimus“.
4
Šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
„Laikydamosi 7 straipsnio, valstybės narės nedelsdamos pateikia Komisijai kiekvieno techninio reglamento projektą, išskyrus tuos atvejus, kai jis tik perima visą tarptautinio ar Europos standarto tekstą, kuomet užtenka pateikti informaciją apie atitinkamą standartą; jos taip pat pateikia Komisijai pagrindimą, kodėl būtina priimti tokį techninį reglamentą, jei tos priežastys nėra aiškios iš projekto.“
B. Vengrijos teisė
1.
Kasybos įstatymas
5
Kasybos įstatymo 27/A straipsnyje nurodyta:
„(1)   Kasyklų priežiūros institucija [(Vengrija)], vykdydama mineralinių išteklių valdymo įgaliojimus, atidžiai stebi ekonominius procesus, susijusius su mineralinių žaliavų paieška, gavyba, pardavimu ir naudojimu nacionaliniu ekonominiu lygmeniu. Šiomis aplinkybėmis kasyklų priežiūros institucija patikrina, ar yra padėtis, pateisinanti rinkos priežiūros priemonę.
(2)   Jei pagrindinių statybinių medžiagų pramonės kainų indekso mėnesio vertė, [paskelbta Központi Statisztikai Hivatal (Centrinė statistikos įstaiga, Vengrija),] <...> rodo, kad statybinių medžiagų pramonės kainos padidėjo ne mažiau kaip 5 %, palyginti su tokiu pačiu praėjusių metų laikotarpiu (ne mažiau kaip du kartus per dvylikos mėnesių laikotarpį), [kasyklų priežiūros institucijos] vadovas gali nutarimu nustatyti situaciją, pateisinančią rinkos priežiūros priemonę.
<...>
(4)   2 dalyje minėtame nutarime turi būti nurodyta rinkos priežiūros priemonę pateisinančios situacijos trukmė, kuri negali viršyti vienų metų.
<...>“
6
Kasybos įstatymo 27/B straipsnyje numatyta:
„(1)   [Kasyklų priežiūros institucijos] vadovas nutarimu nurodo kasykloms, įkurtoms žaliavoms ir pagrindinėms statybinėms medžiagoms eksploatuoti ir turinčioms ne mažiau kaip 5000000 m3 išgaunamų mineralinių išteklių,
a)
išsamius reikalavimus dėl minimalaus išgautino mineralinių išteklių kiekio ir su tuo susijusio gavybos grafiko,
b)
taisykles dėl išgavimo kiekio ir terminų, kurios skiriasi nuo 49 straipsnio 49 punkte nustatytų taisyklių,
c)
taisykles dėl išgavimo pradžios termino ir jo pratęsimo, kurios skiriasi nuo 26/A straipsnio 4, 6b ir 6c dalyse nustatytų taisyklių,
d)
taisykles dėl gavybos nutraukimo ar sustabdymo, kurios skiriasi nuo 30 straipsnio 4 dalyje nustatytų taisyklių,
situacijos, kuria pateisinama rinkos priežiūros priemonė, laikotarpiui.
<...>
(5)   Jei nesilaikoma 1 dalies b ir c punktuose išvardytų reikalavimų, nustatytų 1 dalyje nurodytame nutarime, kasyklų priežiūros institucija panaikina kasyklos operatoriaus kasybos licenciją.“
7
Šio įstatymo 27/C straipsnyje nustatyta:
„(1)   Susiklosčius situacijai, pateisinančiai rinkos priežiūros priemonę, įmonei, kaip ji suprantama pagal 2 ir 3 dalis, taikomas papildomas gavybos mokestis, kaip jis suprantamas pagal šį straipsnį.
(2)   Papildomu gavybos mokesčiu apmokestinama įmonė, kuri:
a)
privalo mokėti gavybos mokestį pagal 20 straipsnio 2 dalies a ir b punktus ir
b)
vykdo pagrindinę veiklą
ba)
žaliavų ir pagrindinių statybinių medžiagų išgavimo srityje bei
bb)
gaminių, kurie naudojami kaip pagrindinės statybinės medžiagos, gamybos srityje, –
ekonominę veiklą, [kasyklų priežiūros institucijos] vadovo apibrėžtą nutarime, ir kuri
c)
pasiekė 3000000000 Vengrijos forintų (HUF) [apie 7715000 EUR] arba didesnę apyvartą – neįskaitant susijusių įmonių – antraisiais mokestiniais metais iki situacijos, pateisinančios rinkos priežiūros priemonę, nustatytą [kasyklų priežiūros institucijos] vadovo nutarimu.
<...>
(5)   Asmuo, privalantis mokėti mokestį, kaip tai suprantama pagal 2 dalį, turi mokėti papildomą gavybos mokestį, kai parduoda savo išgautus ar apdorotus produktus, kurie yra pagrindinės statybinės medžiagos, jei pardavimo kaina už toną, nurodyta apskaitos dokumente be pridėtinės vertės mokesčio [(PVM)], viršija [kasyklų priežiūros institucijos] vadovo nutarime nustatytą referencinę kainą už toną. Papildomo gavybos mokesčio dydis lygus 90 % sumos, gautos parduotą kiekį padauginus iš skirtumo tarp pardavimo kainos už toną ir referencinės kainos už toną. Apskaitos dokumente nurodyta pardavimo kaina negali apimti paslaugos sąnaudų ir negali būti sumažinta atimant paslaugos sąnaudas.
<...>“
2.
Nutarimai Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021
8
Nutarimai Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021 iš pradžių įsigaliojo 2021 m. liepos 9 d. tik dėl COVID‑19 pandemijos laikotarpio. Tačiau jų galiojimas kelis kartus buvo pratęstas dėl karo Ukrainoje, todėl šio ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo pareiškimo dieną jie vis dar galiojo.
a)
Nutarimas Nr. 404/2021
9
Nutarimo Nr. 404/2021 1 straipsnyje nustatyta:
„(1)   Nukrypstant nuo [Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény (2011 m. Įstatymas Nr. CXCIV dėl Vengrijos ekonominio stabilumo)], papildomą gavybos mokestį turi mokėti įmonė, kuri:
a)
privalo mokėti gavybos mokestį pagal [Kasybos įstatymo] 20 straipsnio 2 dalies a ir b punktus,
b)
kurios pagrindinė veikla yra
ba)
dekoratyvinio ir statybinio akmens, klinčių, gipso, kreidos ir skalūno karjerų eksploatavimas (NACE 0811),
bb)
smėlio ir žvyro karjerų eksploatavimas; molio ir kaolino kasyba (NACE 0812),
bc)
cemento gamyba (NACE 2351) arba
bd)
kalkių ir gipso gamyba (NACE 2352),
be)
degto molio plytų, plytelių ir statybinių dirbinių gamyba (NACE 2332),
bf)
keraminių apdailos plytelių gamyba (NACE 2331),
ir kurios
c)
2019 m. grynoji apyvarta – neįskaitant susijusių įmonių, kaip tai suprantama pagal [társasági adóról és az osztalékadóról szóló törvény (Pelnų mokesčio ir dividendų įstatymas)] – pasiekė arba viršijo 3000000000 HUF.
(2)   Šiuo mokesčiu apmokestinamas asmuo, kaip jis suprantamas pagal 1 dalį, kuris išgauna arba perdirba kaip pagrindines statybines medžiagas:
a)
rūšiuotą smėlį, kurį parduoda už daugiau nei 700 HUF [(apie 1,80 EUR)] už toną,
b)
rūšiuotą žvyrą, kurį parduoda už daugiau nei 900 HUF [(apie 2,30 EUR)] už toną,
c)
smėlingą rūšiuotą žvyrą, kurį parduoda už daugiau nei 700 HUF už toną,
d)
gamtinį smėlingą žvyrą, kurį parduoda už daugiau nei 700 HUF už toną,
e)
cementą, kurį parduoda už daugiau nei 20000 HUF [(apie 51,50 EUR)] už toną,
<...>
– be PVM – kaip papildomą gavybos mokestį privalo mokėti 90 % skirtumo tarp savo faktinės apyvartos ir apyvartos, nustatytos pagal parduotą kiekį ir šioje dalyje nurodytą kainą.
<...>
(3)   Pardavėjas, parduodamas 2 dalyje nurodytus gaminius, jei nėra apmokestinamas papildomu gavybos mokesčiu, turi siekti pagrįstos pelno normos, atsižvelgdamas į 2 ir 2a dalyse nurodytas vertes.
(4)   Jei pardavėjas, kuris neprivalo mokėti papildomo gavybos mokesčio, taiko kainų politiką, kuria siekiama nepagrįsto pelno, o tai prieštarauja 3 dalies nuostatoms, Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatóság [(Nacionalinė mokesčių ir muitų administracija, Vengrija)] gali pradėti administracinę mokestinę procedūrą.
<...>
(7)   Šiame nutarime pagrindinė veikla, kaip ji suprantama pagal 1 dalį, reiškia veiklą, kurią įmonė 2019 m. bet kuriuo metu vykdė kaip pagrindinę.
b)
Nutarimas Nr. 405/2021
10
Nutarimo Nr. 405/2021 1 straipsnio 1–3a dalyse nustatyta:
„(1)   Atsižvelgdama į išimtinę COVID‑19 sukeltos pandemijos situaciją, kasyklų priežiūros institucija dėl kasyklų, įkurtų siekiant eksploatuoti žaliavas ir pagrindines statybines medžiagas, priima sprendimą, įpareigojantį kasyklos operatorių,
a)
kuris iki šio nutarimo įsigaliojimo gavo techninio eksploatavimo planą gavybai pradėti, pradėti vykdyti gavybą per vienus metus, išgaunant ne mažiau kaip 50 % didžiausio gavybos kiekio, leidžiamo pagal pirmąjį techninio eksploatavimo dėl gavybos planą iki pakeitimo;
b)
kuris po šio nutarimo įsigaliojimo gavo techninio eksploatavimo planą gavybai pradėti, pradėti vykdyti gavybą per vienus metus, išgaunant 100 % didžiausio gavybos kiekio, leidžiamo pagal pirmąjį techninio eksploatavimo dėl gavybos planą iki pakeitimo.
<...>
(2)   Kasyklos operatorius, pradedantis vykdyti žaliavų ir pagrindinių statybinių medžiagų gavybą, gavęs kasyklų priežiūros institucijos leidimą, gali sumažinti išgavimo kiekį. Kasyklos operatorius gali pateikti prašymą sumažinti išgavimo kiekį ne vėliau kaip 20-tą dieną mėnesio, einančio po paskutinės vienų metų išgavimo laikotarpio, nustatyto 1 straipsnio 1 dalyje, dienos.
(2a)   Sumažinti išgavimo kiekį gali būti leidžiama, jei:
a)
kasyklos operatorius susidūrė su force majeure aplinkybėmis arba
b)
yra įtikinama išorinė priežastis, kurios neapima a punktas ir kuri nesusijusi su operatoriaus vykdomos veiklos sritimi.
(3)   Jei gavyba nepradedama vykdyti pagal 1 dalį, išskyrus 3a dalyje numatytus atvejus, kasyklų priežiūros institucija panaikina kasyklos operatoriaus kasybos licenciją ir paskiria Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. [(Vengrijos nacionalinė turto valdymo įmonė)] naująja kasybos licencijos dėl atitinkamos kasyklos turėtoja, kad ji Vengrijos valstybės vardu galėtų naudotis nuosavybės teise.
(3a)   Kasyklų priežiūros institucija nepanaikina kasyklos operatoriaus kasybos licencijos, jeigu jis įrodo, kad yra priežastis, dėl kurios negalima taikyti šios taisyklės, vadovaujantis 2a dalimi.“
II. Ikiteisminė procedūra
11
2022 m. balandžio 6 d. Komisija išsiuntė Vengrijai oficialų pranešimą, jame ginčijo Nutarimų Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021, taip pat 2021 m. Įstatymo Nr. CXXXVI, kuriuo į Kasybos įstatymą įtraukti 27/A, 27/B ir 27/C straipsniai, suderinamumą, be kita ko, su SESV 49 straipsniu ir Direktyvos 2015/1535 5 straipsnio 1 dalimi.
12
Šios institucijos teigimu, Nutarimu Nr. 404/2021, viena vertus, buvo nustatytos už rinkos kainas mažesnės oficialios kainos, taikomos tam tikroms pagrindinėms statybinėms medžiagoms, kaip antai smėliui, žvyrui ir cementui, ir, kita vertus, didžiausioms šias medžiagas išgaunančioms ar gaminančioms įmonėms, kurios beveik visos priklausė kitose valstybėse narėse įsteigtoms bendrovėms, buvo nustatytas vadinamasis „papildomas gavybos mokestis“, kurio dydis atitinka 90 % skirtumo tarp šiame nutarime nustatytos referencinės kainos ir faktinės šių pagrindinių medžiagų pardavimo kainos. Be to, Komisijos teigimu, įmonės, kurioms buvo taikomi minėti nutarimai, pagal Nutarimą Nr. 405/2021 privalėjo išlaikyti vyriausybės nustatytą minimalų gavybos kiekį, kad neprarastų kasybos leidimo. Tuo tarpu 2021 m. Įstatymu Nr. CXXXVI kasyklų priežiūros institucijos vadovui buvo suteikta teisė imtis panašių priemonių.
13
2022 m. birželio 13 d. atsakyme Vengrija užginčijo pažeidimus, nurodytus oficialiame pranešime. Konkrečiai kalbant, ši valstybė narė teigė, kad papildomas gavybos mokestis yra mokestis, kad ginčijamos nuostatos pateisinamos privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais ir kad jomis įsisteigimo laisvė ribojama tik proporcingai.
14
2023 m. sausio 26 d. Komisija nusiuntė Vengrijai pagrįstą nuomonę, kurioje iš esmės pakartojo oficialiame pranešime išdėstytus argumentus. Ši institucija paragino šią valstybę narę per du mėnesius nuo pagrįstos nuomonės gavimo dienos imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų atsižvelgta.
15
2023 m. kovo 30 d. raštu Vengrija atsakė į pagrįstą nuomonę, pakartodama, kad kaltinimai dėl pažeidimų yra nepagrįsti.
16
Kadangi atsakymas Komisijos neįtikino, 2024 m. vasario 23 d. ji pareiškė ieškinį dėl įsipareigojimų nevykdymo.
III. Dėl ieškinio
17
Grįsdama savo ieškinį Komisija nurodo du prieštaravimus, grindžiamus atitinkamai SESV 49 straipsnio ir Direktyvos 2015/1535 5 straipsnio 1 dalies pažeidimu.
A. Dėl pirmo prieštaravimo, grindžiamo SESV 49 straipsnio pažeidimu
1.
Dėl įsisteigimo laisvės apribojimo
a)
Šalių argumentai
18
Visų pirma dėl Nutarimo Nr. 404/2021 Komisija teigia, kad jo 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta penkių pagrindinių statybinių medžiagų, t. y. rūšiuoto smėlio, rūšiuoto žvyro, rūšiuoto smėlingo žvyro, gamtinio smėlingo žvyro ir cemento, referencinė kaina. Jei medžiagos parduodamos už didesnę kainą, atitinkama įmonė turi mokėti šiame nutarime nustatytą papildomą gavybos mokestį, kurio dydis atitinka 90 % skirtumo tarp jos faktinės apyvartos ir apyvartos, apskaičiuotos remiantis parduotu kiekiu ir referencine kaina.
19
Be to, dėl Nutarimo Nr. 405/2021 ši institucija pažymi, kad pagal jo 1 straipsnio 1, 2 ir 2a dalis kasyklų priežiūros institucija įpareigoja kasyklų operatorius per vienus metus faktiškai pradėti gavybą ir išgauti arba ne mažiau kaip 50 % didžiausio gavybos kiekio, leidžiamo pagal techninio eksploatavimo dėl gavybos planą, arba 100 % šio gavybos kiekio, nelygu kada buvo gautas šis planas (toliau – minimalaus išgavimo pareiga). Taikomas minimalus išgavimo kiekis gali būti sumažintas tik gavus šios institucijos leidimą, kai kasyklos operatorius susiduria su force majeure atveju arba kai esama kito išorinio privalomojo pagrindo. Negavęs tokio leidimo, operatorius, nesilaikantis minimalaus išgavimo pareigos, netektų savo kasybos licencijos.
20
Galiausiai, kiek tai susiję su Kasybos įstatymu, pagal jo 27/A–27/C straipsnius kasyklų priežiūros institucijos vadovui leidžiama imtis priemonių, analogiškų toms, kurios numatytos nutarimuose Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021. Tai, kad šios institucijos vadovas nesiėmė tokių priemonių, nors jų taikymo sąlygos buvo įvykdytos, galima paaiškinti aplinkybe, kad Vengrijos teisės aktų leidėjas dėl karo Ukrainoje pratęsė šių nutarimų galiojimo laikotarpį, kuris iš pradžių buvo apribotas COVID‑19 pandemijos trukme.
21
Komisija mano, kad šių priemonių visuma riboja įsisteigimo laisvę.
22
Šiuo aspektu ši institucija tvirtina, kad per ikiteisminę procedūrą ji konstatavo, jog Nutarimo Nr. 404/2021 1 straipsnio 2 dalyje nustatytos visų joje nurodytų pagrindinių medžiagų kainos visada buvo mažesnės už rinkos kainas.
23
Ji taip pat konstatavo, kad iš 340 įmonių, veikiančių Vengrijoje šiame nutarime nurodytuose sektoriuose, tik keturios turi mokėti papildomą gavybos mokestį ir kad visos šios įmonės, išskyrus vieną, priklauso kitoje valstybėje narėje įsteigtai įmonei. Nors šios keturios įmonės sudaro tik 1,2 % visų 340 įmonių, joms kartu priklauso 25 % šių veiklos sektorių rinkos.
24
Įmonės, privalančios mokėti papildomą gavybos mokestį, privalo parduoti savo produktus už Nutarime Nr. 404/2021 nustatytą kainą, kad išvengtų pareigos kaip mokestį mokėti 90 % šios kainos ir rinkos kainos skirtumo. Komisijos teigimu, tai verčia šias įmones, priešingai nei tas, kurios neprivalo mokėti minėto mokesčio, veikti nuostolingai. Nutarimas Nr. 405/2021 sustiprina šį poveikį, nes įmonės, kurios privalo mokėti tą mokestį, nenorėdamos netekti kasybos licencijos, turi laikytis nutarime nustatytos minimalaus išgavimo pareigos, net jei veikia nuostolingai.
25
Ši institucija teigia, kad tokiomis aplinkybėmis šie du nutarimai tiek atskirai, tiek kartu trukdo kitose valstybėse narėse įsteigtoms įmonėms naudotis įsisteigimo laisve arba dėl jų naudojimasis šia laisve tampa mažiau patrauklus dėl trijų priežasčių.
26
Pirma, kalbant apie kitose valstybėse narėse įsteigtas įmones, ketinančias patekti į Vengrijos rinką, pažymėtina, kad dėl šių taisyklių joms sunkiau patekti į šią rinką. Be to, pagal Nutarimą Nr. 405/2021 jos privalo per vienus metus pasiekti tokį gavybos kiekį, kuris atitinka minimalaus išgavimo pareigą, o Nutarimas Nr. 404/2021 labai apsunkina ar net užkerta kelią pelno gavimui.
27
Antra, nustačius naujas sąlygas, susijusias su ekonominės veiklos vykdymu, kitose valstybėse narėse įsteigtoms įmonėms, jau veikiančioms Vengrijos rinkoje, naudojimasis įsisteigimo laisve yra mažiau patrauklus ar net neįmanomas, nes jų pelnas gerokai apribojamas. Jos netgi galėtų būti priverstos veikti nuostolingai.
28
Trečia, iš 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo AGET Iraklis (C‑201/15, EU:C:2016:972) 53 punkto matyti, kad naudojimasis įsisteigimo laisve iš esmės reiškia, kad ūkio subjektai turi ne tik laisvę nustatyti ekonominės veiklos, kuri bus vykdoma priimančiojoje valstybėje narėje, pobūdį ir apimtį, bet ir laisvę vėliau sumažinti tos veiklos apimtį. Minimalaus išgavimo pareiga neleidžia įgyvendinti šio įsisteigimo laisvės aspekto.
29
Galiausiai aptariamos nacionalinės teisės normos lemia netiesioginę diskriminaciją, nes jos, išskyrus vieną išimtį, taikomos įmonėms, kurios priklauso kitose valstybėse narėse įsteigtoms bendrovėms.
30
Vengrija mano, kad konstatuodama įsipareigojimų neįvykdymą Komisija klaidingai remiasi šiame ieškinyje nurodytų nacionalinės teisės normų bendru taikymu.
31
Šios valstybės narės teigimu, nutarimai Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021 negali turėti kumuliacinio poveikio, nes jie negali būti taikomi kartu.
32
Remiantis Nutarimo Nr. 405/2021 1 straipsnio 1 dalimi, šis nutarimas susijęs tik su kasyklų operatoriais, kurie jo įsigaliojimo dieną, t. y. 2021 m. liepos 9 d., dar nebuvo faktiškai pradėję gavybos. Šie operatoriai iš esmės neatitinka kriterijų, kurie susiję su jų 2019 m. pagrindine veikla ir grynąja apyvarta tais pačiais metais ir į kuriuos daroma nuoroda Nutarime Nr. 404/2021 siekiant identifikuoti įmones, turinčias mokėti papildomą gavybos mokestį.
33
Taigi Nutarime Nr. 405/2021 numatyta minimalaus išgavimo pareiga praktikoje netaikoma įmonėms, privalančioms mokėti Nutarime Nr. 404/2021 nustatytą papildomą gavybos mokestį.
34
Be to, Vengrijos teigimu, Kasybos įstatymo 27/A–27/C straipsniuose įtvirtintos tik nuostatos, kuriomis kompetentingos nacionalinės institucijos vadovui suteikiama teisė išimties tvarka ir laikinai nustatyti tam tikras taisykles. Ne tik tokios taisyklės dar nėra priimtos, bet taip pat šių straipsnių ir Nutarimų Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021 nuostatų esmė nėra identiška.
35
Dėl argumentų, kuriais Komisija remiasi siekdama įrodyti, kad šiais nutarimais ribojama įsisteigimo laisvė, Vengrija atsikerta, kad, pirma, kiek tai susiję su kitoje valstybėje narėje įsteigtomis įmonėmis, ketinančiomis patekti į Vengrijos rinką, minimalaus išgavimo pareiga taikoma visiems naujiems šios rinkos dalyviams, nepriklausomai nuo to, ar jie nacionaliniai, ar ne, todėl nėra pažeidžiama įsisteigimo laisvė.
36
Be to, Kasybos įstatyme numatyta bendra taisyklė, kad kasybos veikla turi būti faktiškai pradėta per tam tikrą laikotarpį, o tam tikro dydžio kasyklose turi būti pasiektas minimalus gavybos kiekis. Nutarime Nr. 405/2021, palyginti su šia bendra tvarka, nustatyta griežtesnė išgavimo pareiga pereinamuoju laikotarpiu, atsižvelgiant į nepaprastąją padėtį, o pagal šio įstatymo 27/B straipsnį pereinamuoju laikotarpiu taip pat leidžiama nukrypti nuo įprastai taikomų taisyklių. Nėra neproporcinga tai, kad, esant laikinai situacijai, minimalus gavybos kiekis viršija įprastai taikomą apimtį.
37
Antra, dėl Vengrijos rinkoje jau veikiančių įmonių ši valstybė narė teigia, kad papildomas gavybos mokestis yra mokestis, grindžiamas neutraliais kriterijais, kaip antai 2019 m. grynąja apyvarta ir Nutarime Nr. 404/2021 nustatyta referencine kaina. Tam, kad mokesčių našta išliktų proporcinga, tame nutarime mokestinė prievolė susiejama su apyvartos dydžiu. Šiuo aspektu 2020 m. kovo 3 d. Sprendimo Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139) 50 punkte Teisingumo Teismas pripažino, kad apyvarta gali būti laikoma neutraliu atskyrimo kriterijumi, nes tai yra reikšmingas apmokestinamųjų asmenų pajėgumo mokėti mokesčius rodiklis.
38
Trečia, 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimas AGET Iraklis (C‑201/15, EU:C:2016:972) susijęs su kitokiomis aplinkybėmis nei nagrinėjamos šioje byloje, todėl iš jo negalima daryti bendros išvados, kad valstybės narės, neviršydamos savo kompetencijos ribų, negali priimti priemonių, galinčių turėti įtakos įmonių ekonominės veiklos apimčiai.
39
Galiausiai, kalbant apie netiesioginę diskriminaciją, tai, kad papildomą gavybos mokestį mokančios įmonės daugiausia priklauso kitose valstybėse narėse įsteigtoms įmonėms, lemia Vengrijos rinkos, kurioje didžiausios atitinkamo sektoriaus įmonės yra užsienio įmonės, specifinės ypatybės. Šiuo aspektu ši byla panaši į bylas, kuriose priimti 2020 m. kovo 3 d. Sprendimas Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139) ir 2020 m. kovo 3 d. Sprendimas Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2020:140).
40
Dublike Komisija ginčija Vengrijos pozicijos, kad nutarimai Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021 neturi kumuliacinio poveikio, pagrįstumą, motyvuodama tuo, kad šie nutarimai negali būti taikomi kartu. Iš Nutarimo Nr. 405/2021 1 straipsnio 2 ir 2a dalių matyti, kad gavybą jau vykdančioms įmonėms taikoma minimalaus išgavimo pareiga. Joms taip pat taikomas Nutarimas Nr. 404/2021.
41
Šiuo aspektu triplike Vengrija teigia, kad toks šio 1 straipsnio 2 ir 2a dalių aiškinimas yra klaidingas, nes jos taikomos tik tiems kasyklų operatoriams, kurie pradeda naują gavybos veiklą.
42
Ji pripažįsta, kad, atsižvelgiant į nutarimų Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021 formuluotes, iš principo negalima atmesti galimybės, kad Vengrijos rinkoje jau veikiantis kasyklų operatorius, kuris pradeda gavybos veiklą naujoje kasykloje, patenka į šių dviejų nutarimų taikymo sritį. Vis dėlto, viena vertus, tokiu atveju minimalaus išgavimo pareiga būtų taikoma tik dėl šios naujos kasyklos. Kita vertus, kadangi Nutarimo Nr. 405/2021 taikymas konkrečiam kasyklų operatoriui priklauso nuo kasyklų priežiūros institucijos sprendimo, tam, kad papildomą gavybos mokestį privalančioms mokėti įmonėms būtų taikomi abu nutarimai, reikia, kad jos būtų to sprendimo adresatės. Remiantis šios institucijos pateikta informacija, toks sprendimas nebuvo priimtas nė dėl vienos iš šių įmonių.
43
Be to, dublike Komisija nurodo, kad nors Kasybos įstatymo 27/A–27/C straipsniuose įtvirtintos tik nuostatos, kuriomis kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos vadovui leidžiama nustatyti taisykles, o to jis iki šiol nepadarė, iš 2007 m. liepos 5 d. Sprendimo Komisija / Belgija (C‑522/04, EU:C:2007:405) 70 punkto matyti, kad net jei praktikoje valstybės narės valdžios institucijos netaiko Sąjungos teisei prieštaraujančios nacionalinės teisės nuostatos, vis dėlto teisinis saugumas reikalauja, kad ši nuostata būtų pakeista.
44
Dėl Vengrijos argumentų, grindžiamų 2020 m. kovo 3 d. Sprendimu Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139) ir 2020 m. kovo 3 d. Sprendimu Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2020:140), Komisija primena, kad bylos, kuriose priimti šie sprendimai, buvo susijusios su progresiniais apyvartos mokesčiais. Papildomas gavybos mokestis nėra apyvartos mokestis ir nėra progresinis.
45
Šis mokestis nėra apyvartos mokestis, nes jo bazė nėra grindžiama jį privalančių mokėti įmonių apyvarta, kuri svarbi tik nustatant susijusių įmonių ratą. Be to, vienintelė reikšminga apyvarta yra ta, kurią jos pasiekė 2019 m., todėl šis įmonių ratas, kurį daugiausia sudaro įmonės, priklausančios kitose valstybėse narėse įsteigtoms bendrovėms, buvo žinomas Vengrijos valdžios institucijoms priimant nutarimus Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021 ir nekinta atsižvelgiant į metinę jų apyvartą.
46
Ši Nutarimo Nr. 404/2021 taikymo srities nustatymo tvarka rodo diskriminacinį ketinimą, dėl kurio į šią taikymo sritį patenkančios įmonės atsiduria mažiau palankioje padėtyje nei įmonės, kurioms netaikomas papildomas gavybos mokestis ir kurios daugiausia priklauso Vengrijos piliečiams.
47
Be to, papildomas gavybos mokestis neturi progresinio apmokestinimo požymių, nes atitinkamos įmonės neprivalo jo mokėti tol, kol laikosi Nutarime Nr. 404/2021 nustatytos kainos, tačiau jei šią kainą viršija, turi mokėti mokestį, kuris sudaro 90 % skirtumo tarp šios kainos ir pardavimo kainos.
48
Apibendrinant pažymėtina, kad nors šio nutarimo taikymo srities nustatymas nėra pagrįstas skirtumu, grindžiamu atitinkamų įmonių nacionaline priklausomybe ar įsteigimo vieta, akivaizdu, kad jis turi diskriminacinių ar apsauginių aspektų, todėl yra nesuderinamas su pagrindinėmis laisvėmis, kaip tai suprantama pagal 1985 m. gegužės 9 d. Sprendimą Humblot (112/84, EU:C:1985:185, 14 punktas).
49
Šiuo klausimu triplike Vengrija atsikerta, kad papildomas gavybos mokestis yra kintamas mokestis, išskaidytas į dalis, nes atsižvelgiant į apyvartos ribą vienos įmonės laikomos apmokestinamomis, o kitos – ne. Ji priduria, kad net jeigu šis mokestis nėra progresinis, į kai kurias išvadas, padarytas 2020 m. kovo 3 d. Sprendime Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139) ir 2020 m. kovo 3 d. Sprendime Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2020:140), būtų galima atsižvelgti nagrinėjant šią bylą, pavyzdžiui, į tai, kad apyvarta yra svarbus apmokestinamojo asmens pajėgumo mokėti mokesčius rodiklis.
b)
Teisingumo Teismo vertinimas
50
Reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją įsisteigimo laisvės apribojimais, kaip jie suprantami pagal SESV 49 straipsnį, turi būti laikomos visos priemonės, dėl kurių naudotis šia laisve draudžiama, sunku arba mažiau patrauklu (2024 m. balandžio 25 d. Sprendimo Edil Work 2 ir S.T., C‑276/22, EU:C:2024:348, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
51
Šiuo aspektu draudžiama ne tik atvira diskriminacija dėl bendrovių buveinės vietos, bet ir visos paslėptos diskriminacijos formos, kurios, taikant kitus skiriamuosius kriterijus, sukelia tokių pačių pasekmių (2014 m. vasario 5 d. Sprendimo Hervis Sport- és Divatkereskedelmi, C‑385/12, EU:C:2014:47, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Staatssecretaris van Financiën (Palūkanos, susijusios su paskola grupės viduje), C‑585/22, EU:C:2024:822, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
52
Siekiant įvertinti, ar nuostatomis, susijusiomis su, pirma, pareiga mokėti papildomą gavybos mokestį ir, antra, minimalaus išgavimo pareiga, įtvirtintomis atitinkamai nutarimuose Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021, taip pat panašiomis Kasybos įstatymo 27/A–27/C straipsnių nuostatomis, su kuriomis susijęs šis prieštaravimas, yra pažeistas SESV 49 straipsnis, iš pradžių reikia nustatyti, ar jų poveikis turi būti nagrinėjamas tiek kartu, tiek atskirai, nes Komisija mano, kad šių dviejų rūšių pareigos gali būti taikomos kartu, o Vengrija tai ginčija.
53
Reikia priminti, kad remiantis suformuota jurisprudencija, susijusia su įrodinėjimo pareiga, vykstant procesui dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal SESV 258 straipsnį Komisija turi įrodyti nurodomą įsipareigojimų neįvykdymą ir pateikti Teisingumo Teismui reikiamus duomenis šiam įsipareigojimų neįvykdymui patikrinti, ir ji negali remtis kokiomis nors prielaidomis (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Danija (Maksimalus stovėjimo laikas), C‑167/22, EU:C:2023:1020, 47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
54
Vis dėlto įsipareigojimų neįvykdymas gali būti įrodytas, jeigu jį lėmė įstatymo ar kito teisės akto, kurio buvimas ir taikymas nėra ginčijami, priėmimas, atliekant teisinę šios priemonės nuostatų analizę (2024 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Komisija / Lenkija (Teisė būti kandidatu ir narystė politinėje partijoje), C‑814/21, EU:C:2024:963, 130 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
55
Nagrinėjamu atveju įsipareigojimų neįvykdymas, kuriuo Komisija kaltina Vengriją, grindžiamas, be kita ko, nutarimų Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021, kurių buvimo ar taikymo ši valstybė narė neginčija ir kurių nuostatų teisinė analizė atliekama ieškinyje, priėmimu.
56
Taigi, reikia išnagrinėti šios analizės pagrįstumą ir patikrinti, ar, kaip teigia Komisija, šių nutarimų taikymo sritys ratione personae sutampa, todėl jie gali būti taikomi kartu tai pačiai įmonei.
57
Iš Nutarimo Nr. 404/2021 1 straipsnio 1 ir 7 dalių matyti, kad papildomą gavybos mokestį turi mokėti įmonės, kurių pagrindinė veikla 2019 m. buvo tam tikrų pagrindinių statybinių medžiagų gavyba arba gamyba ir kurių grynoji apyvarta tais metais pasiekė arba viršijo 3 mlrd. Vengrijos forintų ribą (maždaug 7715000 EUR).
58
Kalbant apie Nutarimą Nr. 405/2021, pažymėtina, kad iš jo 1 straipsnio 1 dalies matyti, jog kasyklų priežiūros institucija turi priimti sprendimą įpareigoti kasyklų operatorius per vienus metus faktiškai pradėti gavybą atitinkamoje kasykloje, išgaunant ne mažiau kaip 50 % didžiausio gavybos kiekio, leidžiamo pagal šios kasyklos techninio eksploatavimo planą, jei operatorius šį planą gavo iki šio nutarimo įsigaliojimo, arba 100 % šio kiekio, jeigu jis šį planą gavo vėliau.
59
Taigi minimalaus išgavimo pareiga gali būti taikoma tik tiems kasyklų operatoriams, kurie šio nutarimo įsigaliojimo dieną, t. y. 2021 m. liepos 9 d., dar nebuvo faktiškai pradėję gavybos konkrečioje kasykloje.
60
Kaip teisingai teigia Vengrija, šie operatoriai praktikoje neprivalo mokėti papildomo gavybos mokesčio, nes Nutarimo Nr. 404/2021 taikymo asmenų atžvilgiu sritis apima tik įmones, kurių pagrindinė veikla 2019 m. jau buvo tam tikrų pagrindinių statybinių medžiagų gavyba arba gamyba.
61
Šios išvados nepaneigia Komisijos argumentas, kad kasyklų operatoriai, kurie jau vykdė gavybą įsigaliojant Nutarimui Nr. 405/2021, yra nurodyti jo 1 straipsnio 2 dalies pirmame sakinyje. Šios institucijos teigimu, kadangi šioje nuostatoje nustatytos sąlygos, susijusios su „kasyklos operatori[iaus], pradedan[čio] vykdyti žaliavų ir pagrindinių statybinių medžiagų gavybą“, gavybos kiekio sumažinimu, ji taikoma visuotinai, o ne tik tiems operatoriams, kurie faktiškai pradeda gavybą po šio įsigaliojimo.
62
Kaip teisingai teigia Vengrija, iš Nutarimo Nr. 405/2021 1 straipsnio 2 dalies antro sakinio matyti, kad šioje nuostatoje daroma nuoroda į šio nutarimo 1 straipsnio 1 dalyje nustatytą vienų metų terminą, susijusį su faktine gavybos veiklos kasykloje pradžia. Todėl to 1 straipsnio 2 dalis susijusi tik su kasyklų operatoriais, kurie pradeda tokią gavybą, ir nėra visuotinio taikymo, kurį jai priskiria Komisija,
63
Taigi reikia konstatuoti, kad ši institucija nepateikė įrodymų, kuriuos privalėjo pateikti, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 53 punkte nurodytą jurisprudenciją, kiek tai susiję su bendru nutarimų Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021 taikymu toms pačioms įmonėms.
64
Vadinasi, nereikia nagrinėti, ar bendras šių nutarimų taikymas įmonėms, kurių buveinė yra kitose valstybėse narėse nei Vengrija, sudaro kliūtis naudojimuisi įsisteigimo laisve šioje valstybėje narėje arba daro jį mažiau patrauklų. Tačiau reikia patikrinti, ar, kaip Komisija teigia grįsdama savo ieškinį, kiekvienu iš šių dviejų nutarimų atskirai pažeidžiama SESV 49 straipsnyje įtvirtinta įsisteigimo laisvė.
65
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nutarimai Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021 nagrinėjant šį ieškinį turi būti analizuojami atskirai, o paskui turi būti įvertinta, ar Kasybos įstatymo 27/A–27/C straipsniais pažeidžiama įsisteigimo laisvė.
1) Dėl Nutarime Nr. 404/2021 numatytos pareigos mokėti papildomą gavybos mokestį
66
Dėl klausimo, ar Nutarime Nr. 404/2021 numatyta pareiga mokėti papildomą gavybos mokestį yra įsisteigimo laisvės apribojimas, reikia pažymėti, kad, pirma, Komisija tvirtina, o Vengrija neprieštarauja, kad šio nutarimo 1 straipsnio 2 dalyje nustatytos referencinės kainos per ikiteisminę procedūrą visada buvo mažesnės už visų jame nurodytų medžiagų rinkos kainas.
67
Kadangi šio mokesčio dydis sudaro 90 % skirtumo (t. y. beveik visą skirtumą) tarp atitinkamų medžiagų pardavimo kainos ir šios referencinės kainos, remiantis šio sprendimo 50 punkte priminta jurisprudencija, dėl minėto mokesčio naudojimasis įsisteigimo laisve neišvengiamai tampa mažiau patrauklus ar net neįmanomas, nes jis gali trukdyti juo apmokestintoms įmonėms gauti pelno iš investicijų (pagal analogiją žr. 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Global Starnet, C‑322/16, EU:C:2017:985, 36 punktą).
68
Antra, Komisija tvirtina, o Vengrija jai neprieštarauja, kad tik keturios iš 340 atitinkamame sektoriuje Vengrijoje veikiančių įmonių turi mokėti papildomą gavybos mokestį, o trys iš jų priklauso kitoje valstybėje narėje įsteigtai bendrovei.
69
Žinoma, pagal valstybių narių autonomijos mokesčių srityje principą, išskyrus sritis, kuriose Sąjungos mokesčių teisė yra suderinta, kiekvieno mokesčio sudedamųjų dalių nustatymas priklauso šių valstybių diskrecijai. Vis dėlto šia diskrecija turi būti naudojamasi laikantis Sąjungos teisės (šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 16 d. Sprendimo Komisija / Vengrija, C‑596/19 P, EU:C:2021:202, 44 punktą), be kita ko, SESV nuostatų dėl įsisteigimo laisvės (2022 m. spalio 6 d. Sprendimo Contship Italia, C‑433/21 ir C‑434/21, EU:C:2022:760, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
70
Privalomas mokestis, kuris yra taikomas nustačius iš pirmo žvilgsnio objektyvų diferencijavimo kriterijų, tačiau daugeliu atvejų, atsižvelgiant į jo savybes, sukuria nepalankią padėtį bendrovėms, kurių buveinė yra kitoje valstybėje narėje nei apmokestinimo valstybė narė ir kurių padėtis panaši į bendrovių, turinčių buveinę pastarojoje valstybėje narėje, padėtį, yra netiesioginė diskriminacija dėl bendrovių buveinės vietos, draudžiama pagal SESV 49 ir 54 straipsnius (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Staatssecretaris van Financiën (Palūkanos, susijusios su paskola grupės viduje), C‑585/22, EU:C:2024:822, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
71
Taip yra papildomo gavybos mokesčio atveju, nes jis daugiausiai taikomas ne Vengrijoje, o kitose valstybėse narėse įsteigtoms bendrovėms.
72
Konkrečiai kalbant, priešingai, nei teigia Vengrija, ši situacija susiklostė ne dėl neutralaus apmokestinimo kriterijaus, kaip antai apyvartos, taikymo, skirtingai nei situacija, nagrinėta bylose, kuriose priimti 2020 m. kovo 3 d. sprendimai Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139, 46 punktas) ir Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2020:140, 66 punktas).
73
Kaip teisingai pažymi Komisija, šiuo atveju apyvarta naudojama ne papildomo gavybos mokesčio bazei nustatyti, o tik tam, kad būtų identifikuotos jį turinčios mokėti įmonės. Be to, kaip pripažįsta Vengrija, šis mokestis visada sudaro 90 % skirtumo tarp šiame nutarime nustatytos referencinės kainos ir atitinkamų medžiagų pardavimo kainos, todėl jis nėra progresinis.
74
Apskaičiuojant papildomą gavybos mokestį, kuris 2021 m. iš esmės buvo nustatytas ribotam laikotarpiui, t. y. COVID‑19 pandemijos trukmei, tam, kad būtų identifikuotos įmonės, kurios turi jį mokėti, atsižvelgiama į jų tam tikru laikotarpiu, t. y. 2019 m., užfiksuotą apyvartą, nors joms ir toliau buvo taikoma pareiga mokėti šį mokestį bent iki šio ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo pareiškimo dienos, t. y. 2024 m. vasario 23 d.
75
Taigi, kol bus pratęsiamas Nutarimo Nr. 404/2021 poveikis, papildomas gavybos mokestis visada bus taikomas toms pačioms keturioms įmonėms, iš kurių trys priklauso kitoje valstybėje narėje įsteigtai bendrovei, net jei jų atitinkama apyvarta po 2019 m. nebesiektų 3 mlrd. Vengrijos forintų (maždaug 7715000 EUR) ribos.
76
Atvirkščiai, tame pačiame sektoriuje veikiančios įmonės, kurių apyvarta pasiekė šią ribą po 2019 m., neprivalo mokėti šio mokesčio. Komisija teigia, o Vengrija neprieštarauja, kad įmonės, kurios neturi mokėti minėto mokesčio, daugiausia priklauso Vengrijoje gyvenantiems ar įsteigtiems fiziniams ar juridiniams asmenims.
77
Taigi Nutarimu Nr. 404/2021 nustatytai sistemai būdinga tai, kad, atsižvelgiant į šio nutarimo taikymo asmenų atžvilgiu srities nustatymo tvarką, įmonės, kurios privalo mokėti papildomą gavybos mokestį, visada bus tos pačios, be to, jos ir toliau privalės jį mokėti, neatsižvelgiant į jų apyvartos pokyčius. Be to, jokia kita įmonė nebus juo apmokestinta, net jei jos apyvarta pasiektų ar viršytų minėtą 3 mlrd. Vengrijos forintų (maždaug 7715000 EUR) ribą.
78
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad Nutarime Nr. 404/2021 numatyta pareiga mokėti papildomą gavybos mokestį yra įsisteigimo laisvės apribojimas, kaip tai suprantama pagal SESV 49 straipsnį.
2) Dėl Nutarime Nr. 405/2021 numatytos minimalaus išgavimo pareigos
79
Kiek tai susiję su klausimu, ar minimalaus išgavimo pareiga yra įsisteigimo laisvės apribojimas, Komisija keletą kartų teigė, kad šis nutarimas reiškia, jog jame nurodytos įmonės privalo pasiekti arba išlaikyti tam tikrą gavybos apimtį, nors yra įpareigotos dirbti nuostolingai, kad išvengtų pareigos mokėti papildomą gavybos mokestį pagal Nutarimą Nr. 404/2021.
80
Todėl toks argumentas suponuoja, kad įmonės, kurioms taikomas toks įpareigojimas dėl gavybos apimties, taip pat turi mokėti papildomą gavybos mokestį. Vis dėlto, kaip matyti iš šio sprendimo 60 punkto, praktikoje šios įmonės neturi mokėti tokio papildomo mokesčio.
81
Be to, kiek tai susiję su įmonėmis, ketinančiomis pradėti kasybos veiklą Vengrijoje po Nutarimo Nr. 405/2021 įsigaliojimo, t. y. vienintelėmis įmonėmis, kurioms, kaip matyti iš šio sprendimo 59 punkto, taikoma minimalaus išgavimo pareiga, Komisija tik bendrai teigia, kad dėl šios pareigos kitose valstybėse narėse įsteigtoms bendrovėms tampa sunkiau patekti į Vengrijos rinką.
82
Nesant jokio bendro poveikio su pareiga mokėti papildomą gavybos mokestį, reikia konstatuoti, kad ši institucija, apsiribodama tokiu bendru argumentu, neįrodė, jog dėl minimalaus išgavimo pareigos naudojimasis įsisteigimo laisve tampa mažiau patrauklus, kaip to reikalaujama pagal šio sprendimo 50 ir 53 punktuose primintą jurisprudenciją.
83
Be to, reikia pažymėti, kad, kaip teisingai teigia Vengrija, ši minimalaus išgavimo pareiga taikoma visiems nacionaliniams ar nenacionaliniams kasyklų operatoriams, pradedantiems kasybos veiklą Vengrijos kasykloje. Šiuo klausimu Komisija nepateikė jokių duomenų, patvirtinančių, kad bendrovės, kurioms taikoma minėta pareiga, daugiausiai yra įsteigtos kitose valstybėse narėse.
84
Galiausiai Komisija tvirtina, kad minimalaus išgavimo pareiga neleidžia kasyklų operatoriams sumažinti savo ekonominės veiklos apimties, nors iš 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo AGET Iraklis (C‑201/15, EU:C:2016:972, 53 punktas) matyti, kad įsisteigimo laisvė reiškia, jog ūkio subjektai, be kita ko, turi laisvę nustatyti ekonominės veiklos, kuri bus vykdoma priimančiojoje valstybėje narėje, pobūdį ir apimtį, taip pat laisvę vėliau tą apimtį sumažinti.
85
Šiuo aspektu pakanka pažymėti, kad iš šio sprendimo nematyti, jog ūkio subjektams, pradedantiems veiklą kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jie įsteigti, priimančiojoje valstybėje narėje iš principo negali būti taikomi įpareigojimai, be kita ko, dėl veiklos apimties, jeigu jie suderinami su Sąjungos teise. Kaip matyti iš minėto sprendimo, vertinant tokį suderinamumą įsisteigimo laisvės, kaip ji suprantama pagal SESV 49 straipsnį, požiūriu, iš tiesų svarbu atsižvelgti į nacionalinės teisės aktų, kuriais tokie įpareigojimai nustatomi, ypatumus. Šiomis aplinkybėmis iš Nutarimo Nr. 405/2021 1 straipsnio 1 dalies matyti, kad minimalaus išgavimo pareiga priklauso nuo „didžiausio gavybos kiekio, leidžiamo pagal pirmąjį techninio eksploatavimo dėl gavybos planą“. Reikia konstatuoti, kad Komisija šiuo klausimu nepateikė jokių konkrečių įrodymų, kurie leistų Teisingumo Teismui patikrinti, kokį konkretų poveikį ši pareiga gali turėti atitinkamų įmonių naudojimuisi įsisteigimo laisve.
86
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad Komisija nepateikė pakankamai įrodymų, jog minimalaus išgavimo pareiga yra įsisteigimo laisvės apribojimas, kaip tai suprantama pagal SESV 49 straipsnį.
3) Dėl Kasybos įstatymo 27/A–27/C straipsnių
87
Galiausiai dėl klausimo, ar Kasybos įstatymo 27/A–27/C straipsniais yra ribojama įsisteigimo laisvė, reikia pažymėti, kad Komisija ieškinyje tik teigia, jog šiuose straipsniuose įtvirtintos priemonės analogiškos nustatytoms nutarimuose Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021.
88
Šiuo aspektu reikia konstatuoti, kad Kasybos įstatymo 27/A straipsnyje iš esmės numatytos sąlygos, kurioms esant kasyklų priežiūros institucijos vadovas gali nuspręsti, kad susiklostė „padėtis, pateisinanti rinkos priežiūros priemonę“.
89
Esant tokiai padėčiai šios institucijos vadovas turi kompetenciją nutarimu nustatyti priemones, panašias į numatytąsias nutarimuose Nr. 404/2021 ir 405/2021. Viena vertus, pagal šio įstatymo 27/B straipsnį šiam vadovui leidžiama, be kita ko, nustatyti minimalaus išgavimo pareigą dėl tam tikras sąlygas atitinkančių kasyklų. Kita vertus, minėto įstatymo 27/C straipsnyje yra nustatytas specialus mokestis, taip pat vadinamas „papildomu gavybos mokesčiu“, o tam, kad šis mokestis būtų mokamas, vadovas nutarimu turi nustatyti tam tikrų pagrindinių statybinių medžiagų referencines kainas.
90
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad, pirma, Kasybos įstatymo 27/A–27/C straipsniuose numatytas tik bendras norminis pagrindas, kuris turi būti įgyvendintas įvairiais nutarimais, prireikus priimamais kasyklų priežiūros institucijos vadovo. Neginčytina, kad šio ieškinio pareiškimo dieną tokių nutarimų nebuvo priimta.
91
Antra, šio įstatymo 27/B ir 27/C straipsniuose numatytos priemonės, žinoma, yra panašios į atitinkamai numatytąsias nutarimuose Nr. 405/2021 ir Nr. 404/2021, tačiau nėra joms identiškos.
92
Konkrečiai kalbant apie sistemą, susijusią su papildomu gavybos mokesčiu, reikia priminti, kad pačiame Nutarime Nr. 404/2021 yra nustatytos referencinės kainos šiam mokesčiui apskaičiuoti, o, kaip matyti iš šio sprendimo 66 punkto, per ikiteisminę procedūrą šios kainos visada buvo mažesnės už rinkos kainas.
93
Kita vertus, minėto įstatymo 27/C straipsnyje nėra nustatytos referencinės kainos, skirtos jame numatytam mokesčiui apskaičiuoti, nes šios kainos turi būti nustatytos kasyklų priežiūros institucijos vadovo nutarimu. Todėl nėra akivaizdu, kad jo nustatytos kainos bus mažesnės už rinkos kainas.
94
Panašiai, nors, kaip matyti iš šio sprendimo 74–77 punktų, įmonės, privalančios mokėti Nutarime Nr. 404/2021 nustatytą papildomą gavybos mokestį, visada bus tos pačios, nes šis mokestis grindžiamas tam tikru momentu užfiksuota apyvarta, įmonės, privalančios mokėti Kasybos įstatymo 27/C straipsnyje numatytą mokestį, laikui bėgant gali keistis. Siekiant identifikuoti pastarąsias įmones, šiame straipsnyje daroma nuoroda į apyvartą, kurią jos pasiekė „antraisiais mokestiniais metais iki situacijos, pateisinančios rinkos priežiūros priemonę“, t. y. apyvartą, kuri nėra užfiksuota tam tikru momentu.
95
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad priežastys, dėl kurių nustatyta, kad Nutarime Nr. 404/2021 numatyta pareiga mokėti papildomą gavybos mokestį yra įsisteigimo laisvės apribojimas, negali būti taikomos Kasybos įstatymo 27/C straipsnyje numatytai tvarkai arba prireikus galėtų būti taikomos tik tuo atveju, jei kasyklų priežiūros institucijos vadovas būtų įgyvendinęs šio įstatymo 27/A–27/C straipsnius, o taip nebuvo nei šio ieškinio pareiškimo dieną, nei a fortiori pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigos dieną.
96
Šios išvados nepaneigia Komisijos nurodyta Teisingumo Teismo jurisprudencija, kuri suformuota, be kita ko, iš 2019 m. birželio 26 d. Sprendimo Komisija / Graikija (C‑729/17, EU:C:2019:534) 102 punkto ir pagal kurią net jei valstybės narės valdžios institucijos faktiškai netaiko Sąjungos teisei prieštaraujančios nacionalinės teisės nuostatos, vis dėlto teisinis saugumas reikalauja, kad ši nuostata būtų pakeista.
97
Šioje jurisprudencijoje daroma prielaida, kad neginčytina, jog ginčijama nuostata prieštarauja Sąjungos teisei, o šiame etape taip nėra, kiek tai susiję su 27/A–27/C straipsniais.
98
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad Kasybos įstatymo 27/A–27/C straipsniai, jų neįgyvendinus kasyklų priežiūros institucijos vadovo nutarimais, savaime nėra įsisteigimo laisvės apribojimas, kaip tai suprantama pagal SESV 49 straipsnį.
2.
Dėl įsisteigimo laisvės apribojimo, kylančio iš Nutarime Nr. 404/2021 numatytos pareigos mokėti papildomą gavybos mokestį, pateisinimo
a)
Šalių argumentai
99
Komisija pažymi, kad atsakydama į pagrįstą nuomonę Vengrija nurodė kelis privalomuosius bendrojo intereso pagrindus, pateisinančius papildomo gavybos mokesčio nustatymą ir palikimą galioti.
100
Visų pirma ji rėmėsi ekonomikos atsigavimu ir nacionalinės ekonomikos bei jos pagrindinių sektorių apsauga. Kaip matyti iš 2023 m. liepos 13 d. Sprendimo Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568) 23 ir 64 punktų, tai yra ekonominiai tikslai, kurie negali būti laikomi privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais net ir tada, kai yra susiklosčiusi išskirtinė situacija, kaip antai ekonomikos atsigavimas po COVID‑19 pandemijos.
101
Be to, Vengrija nurodė kovą su rinkos veikimo sutrikimais, būsto statybos programos išsaugojimą ir baudimą už nesąžiningą kainų nustatymo praktiką, o tai yra bendros ir neaiškios sąvokos, kurias sunku atskirti nuo pirmesniame punkte nurodytų ekonominių tikslų, ir valstybė narė nenurodė nei jų turinio, nei to, kiek Nutarimu Nr. 404/2021 prisidedama prie šių tikslų įgyvendinimo.
102
Galiausiai Vengrija rėmėsi tikslais, kurie, Komisijos nuomone, yra Sąjungos teisėje pripažinti privalomieji bendrojo intereso pagrindai, t. y. tiekimo saugumas ir vartotojų bei paslaugų gavėjų apsauga.
103
Pirma, dėl tiekimo saugumo Teisingumo Teismas 2023 m. liepos 13 d. Sprendimo Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568) 67 ir 69 punktuose nusprendė, kad tokiu tikslu galima remtis tik tuo atveju, kai pagrindiniam visuomenės interesui kyla reali ir pakankamai didelė grėsmė, ir pažymėjo, kad negalima teigti, jog toks pagrindinis interesas apima tikslą užtikrinti tiekimo statybos sektoriuje saugumą, kiek tai susiję su tam tikromis žaliavomis.
104
Visų pirma Vengrija neįrodė, kad kyla reali ir pakankamai didelė grėsmė Nutarime Nr. 404/2021 nurodytų medžiagų tiekimo saugumui. Net jei šių medžiagų gamybos apimtis šioje valstybėje narėje būtų nepakankama, niekas netrukdytų jų importuoti. Vengrijos vyriausybė neapribojo ir jų eksporto.
105
Be to, šioje byloje nagrinėjamos teisės normos yra akivaizdžiai netinkamos tokiam tiekimo saugumui užtikrinti, nes, įpareigodamos atitinkamas įmones parduoti nuostolingai, jos kenkia jų finansiniam stabilumui ir skatina jas nutraukti veiklą Vengrijos rinkoje. Net darant prielaidą, kad referencinių kainų nustatymas gerina pagrindinių statybinių medžiagų tiekimo saugumą, dėl 75 % šių medžiagų gamybos šis reikalavimas netaikomas.
106
Galiausiai Vengrija nepaaiškino, kodėl toks tiekimo saugumas negali būti užtikrintas įsisteigimo laisvę mažiau ribojančiomis priemonėmis.
107
Antra, dėl vartotojų ir paslaugų gavėjų apsaugos Komisija nurodo, kad Vengrija teigė, jog rinkos dalių, kurios priklauso papildomą gavybos mokestį mokančioms įmonėms, dydis yra svarbus veiksnys vertinant šio mokesčio tinkamumą ir proporcingumą ir kad taikymas atsižvelgiant į grynąją apyvartą yra skirtas įmonėms, kurių rinkos dalys yra pakankamos, kad jos galėtų riboti gamybą ir išlaikyti dirbtinai dideles pardavimo kainas.
108
Šiuo atžvilgiu Komisija pažymi, kad jei tikrasis papildomo gavybos mokesčio tikslas buvo užkirsti kelią išimtinai dideliam pelnui, galima kelti klausimą, kodėl šis mokestis taikomas tik labai nedideliam atitinkamame sektoriuje veikiančių įmonių skaičiui.
109
Be to, Komisija pabrėžia, kad pagal Nutarimo Nr. 404/2021 1 straipsnio 4 dalį, jeigu pardavėjas, kuris neprivalo mokėti šio mokesčio, taiko kainų politiką, kuria siekiama gauti nepagrįstą pelną, valstybinė mokesčių ir muitų administracija gali prieš jį pradėti administracinę mokestinę procedūrą. Taigi šioje nuostatoje, siekiant užkirsti kelią nepagrįstam pelnui, numatyta mažiau ribojanti priemonė nei apmokestinimas šiuo mokesčiu.
110
Be to, Vengrija neįrodė, kad papildomą gavybos mokestį privalančios mokėti įmonės turi tokią rinkos dalį, kad galėtų iškraipyti rinkos sąlygas. Šios valstybės narės apibūdinti rinkos iškraipymo padariniai yra panašūs į piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, kaip tai suprantama pagal SESV 102 straipsnį, su kuriuo, esant reikalui, reikia kovoti priimant teisės aktus konkurencijos teisės srityje. Be to, Vengrijos konkurencijos institucija tebevykdo procedūras dėl atitinkamo sektoriaus įmonių.
111
Vengrija ginčija Komisijos argumentą, kad nutarimais Nr. 404/2021 ir Nr. 405/2021 siekiama vien ekonominio tikslo. Atvirkščiai, jie nukreipti į vartotojų ir paslaugų gavėjų interesus užtikrinant, pirma, pakankamą žaliavų kiekį statybos pramonei ir, antra, kainų politiką, kuria nepiktnaudžiaujama.
112
2020–2021 m. neigiamą ekonominį poveikį, nulemtą COVID‑19 pandemijos, padidino tam tikrų rinkos dalyvių prekybos politika, susijusi su tokiais produktais kaip smėlis ir žvyras. Kasybos gaminių kaina per pastaruosius penkerius metus vidutiniškai padidėjo 20 %, neatsižvelgiant į nacionalinę pasiūlą ir paklausą. Per tą patį laikotarpį gerokai padidėjo ne tik didžiausių smėlingo žvyro gavybos sektoriaus ūkio subjektų apyvarta, bet ir pelnas atskaičius mokesčius. Taigi jie gavo papildomo pelno pasinaudoję itin padidėjusia kitų statybos sektoriaus dalyvių paklausa.
113
Nebūtina pateikti įrodymų, kaip to reikalauja Komisija, kad Vengrijos rinkoje trūksta atitinkamų medžiagų, nes kova su grėsmės pagrindinių statybinių medžiagų tiekimo saugumui tikimybe taip pat gali būti laikoma teisėtu tikslu, kai yra požymių, kad šiam saugumui gali kilti pavojus. Todėl nebūtina laukti, kol tokiam saugumui iš tikrųjų bus pakenkta, kad valstybė narė turėtų pagrindą imtis tinkamų ir proporcingų prevencinių priemonių, skirtų tokiam pavojui išvengti.
114
Dėl Komisijos argumentų, susijusių su akivaizdžiu Nutarimo Nr. 404/2021 netinkamumu tiekimo saugumui užtikrinti, Vengrija teigia, kad net įmonės, kurioms netaikomas papildomas gavybos mokestis ir kurioms tenka 75 % visos atitinkamų medžiagų gamybos, turi atsižvelgti į Nutarime Nr. 404/2021 nustatytą kainų lygį ir siekti pagrįstos pelno maržos. Proporcingumas būtų pažeistas būtent tuo atveju, jei pareiga mokėti papildomą gavybos mokestį būtų taikoma visiems ūkio subjektams, o ne tik tiems, kurių ekonominė galia leidžia ją įvykdyti.
115
Galiausiai, dėl Komisijos nurodytų procedūrų konkurencijos srityje, darant prielaidą, kad konkurencijos teisė gali padėti rasti sprendimą dėl nesąžiningos kainų nustatymo praktikos, pažymėtina, kad ji negali užtikrinti pakankamo pagrindinių statybinių medžiagų kiekio.
b)
Teisingumo Teismo vertinimas
116
Kaip matyti iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos, įsisteigimo laisvės apribojimas leidžiamas tik su sąlyga, kad, pirma, jis atitinka privalomuosius bendrojo intereso pagrindus ir, antra, laikomasi proporcingumo principo, o tai reiškia, kad juo turi būti nuosekliai ir sistemiškai užtikrinamas siekiamo tikslo įgyvendinimas ir neviršijama tai, kas būtina tam tikslui pasiekti (2020 m. spalio 6 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Aukštasis mokslas), C‑66/18, EU:C:2020:792, 178 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
117
Be to, atitinkama valstybė narė turi įrodyti, kad šios kumuliacinės sąlygos yra įvykdytos (2020 m. spalio 6 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Aukštasis mokslas), C‑66/18, EU:C:2020:792, 179 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
118
Šiomis aplinkybėmis taip pat reikia priminti, kad pateisinamos priežastys, kuriomis valstybė narė gali remtis, turi būti patvirtintos tinkamais šios valstybės priimtos ribojamosios priemonės tinkamumo ir būtinumo įrodymais ar analize, taip pat konkrečiais įrodymais, pagrindžiančiais jos argumentus (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas), C‑235/17, EU:C:2019:432, 94 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2025 m. liepos 10 d. Sprendimo INTERZERO ir kt., C‑254/23, EU:C:2025:569, 101 punktą).
119
Nagrinėjamu atveju Vengrija tvirtina, kad Nutarimo Nr. 404/2021 priėmimas buvo būtinas siekiant atgaivinti ekonomiką, apsaugoti nacionalinę ekonomiką ir pagrindinius jos sektorius, įskaitant pagrindinių statybinių medžiagų tiekimo užtikrinimą, išsaugoti ir apsaugoti būsto statybų programą, kovoti su rinkos veikimo sutrikimais, užtikrinti prekybos sandorių sąžiningumą, bausti už nesąžiningą kainų nustatymo praktiką ir apsaugoti paslaugų gavėjus.
120
Ši valstybė narė pabrėžia, kad tai nėra vien ekonominiai tikslai, nes šiuo nutarimu galiausiai siekiama ginti vartotojų ir paslaugų gavėjų interesus, užtikrinant, kad pagrindinės statybinės medžiagos būtų prieinamos pakankamais kiekiais ir už kainas, kuriomis nepiktnaudžiaujama.
121
Iš minėtos valstybės narės rašytinių dokumentų matyti, kad visos šios priežastys iš esmės grindžiamos tariamai bendru nepalankių rinkos pokyčių dėl COVID‑19 pandemijos ir šių medžiagų trūkumo poveikiu. Šį poveikį dar labiau sustiprino didžiausių atitinkamo sektoriaus ūkio subjektų, kurie pasinaudodami ekstremaliai padidėjusia paklausa gavo nepaprastai didelį pelną, elgesys.
122
Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad vien ekonominio pobūdžio tikslai negali būti laikomi privalomuoju bendrojo intereso pagrindu, galinčiu pateisinti SESV garantuojamos pagrindinės laisvės apribojimą (2025 m. liepos 10 d. Sprendimo INTERZERO ir kt., C‑254/23, EU:C:2025:569, 123 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
123
Tai visų pirma pasakytina apie tikslus, susijusius su nacionalinės ekonomikos skatinimu arba geru jos veikimu (šiuo klausimu žr. 2023 m. liepos 13 d. Sprendimo Xella Magyarország, C‑106/22, EU:C:2023:568, 64 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), kaip antai tikslą atgaivinti ekonomiką ir apsaugoti nacionalinę ekonomiką bei pagrindinius jos sektorius, kuriuo šiuo atveju remiasi Vengrija.
124
Kita vertus, Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad nacionalinės teisės aktu gali būti nustatomas pateisinamas pagrindinės laisvės apribojimas, jeigu aktas priimtas dėl ekonominių priežasčių, kuriomis siekiama bendrojo intereso tikslo (2025 m. liepos 10 d. Sprendimo INTERZERO ir kt., C‑254/23, EU:C:2025:569, 123 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
125
Vis dėlto iš suformuotos jurisprudencijos matyti, jog kadangi SESV 52 straipsnio 1 dalyje nurodyti privalomieji bendrojo intereso pagrindai, kaip antai viešoji tvarka ir visuomenės saugumas, leidžia nukrypti nuo SESV numatytos pagrindinės laisvės, jie turi būti suprantami siaurai, todėl kiekviena valstybė narė negali vienašališkai, be Europos Sąjungos institucijų kontrolės, nustatyti jų apimties. Taigi šiais pagrindais galima remtis tik jeigu pagrindiniam visuomenės interesui kyla reali, faktinė ir pakankamai didelė grėsmė (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas), C‑235/17, EU:C:2019:432, 59 punktą, 2020 m. birželio 18 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas), C‑78/18, EU:C:2020:476, 91 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2023 m. liepos 13 d. Sprendimo Xella Magyarország, C‑106/22, EU:C:2023:568, 66 punktą).
126
Konkrečiai dėl tikslo, susijusio su tiekimo saugumu, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad tokiu tikslu galima remtis tik realios ir pakankamai didelės grėsmės pagrindiniam visuomenės interesui atveju (2023 m. liepos 13 d. Sprendimo Xella Magyarország, C‑106/22, EU:C:2023:568, 67 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
127
2023 m. liepos 13 d. Sprendimo Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568) 69 punkte Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad negalima teigti, jog tikslas užtikrinti tiekimo statybų sektoriui saugumą, kiek tai susiję su tam tikromis pagrindinėmis žaliavomis, t. y. žvyru, smėliu ir moliu, gaunamais vykdant kasybos veiklą, yra „pagrindinis visuomenės interesas“, kaip tai suprantama pagal pirmesniuose dviejuose punktuose primintą jurisprudenciją.
128
Be to, šiuo atveju Vengrijos nurodytas tikslas užtikrinti medžiagų, kurioms taikomas Nutarime Nr. 404/2021 nustatytas papildomas gavybos mokestis, t. y. rūšiuoto smėlio, rūšiuoto žvyro, rūšiuoto smėlingo žvyro, gamtinio smėlingo žvyro ir cemento, tiekimo statybų sektoriuje saugumą, negali būti laikomas tokiu „pagrindiniu visuomenės interesu“, todėl ir privalomuoju bendrojo intereso pagrindu, galinčiu pateisinti įsisteigimo laisvės apribojimą.
129
Kiek tai susiję su tikslu išsaugoti ir apsaugoti būsto statybų programą, reikia konstatuoti, kad savo rašytiniuose dokumentuose Vengrija nepateikė jokios informacijos apie šios programos turinį ir apimtį, taip pažeisdama jai šiuo atžvilgiu tenkančią pareigą, kaip matyti iš šio sprendimo 118 punkte nurodytos jurisprudencijos.
130
Bet kuriuo atveju šis tikslas, kaip ir tikslai kovoti su rinkos veikimo sutrikimais, bausti už nesąžiningą kainų nustatymo praktiką ir apsaugoti vartotojus bei paslaugų gavėjus, iš esmės grindžiamas, kaip matyti iš šio sprendimo 121 punkto, tariamai bendru nepalankių rinkos pokyčių dėl COVID‑19 pandemijos ir medžiagų, kurioms taikomas papildomas gavybos mokestis, trūkumo poveikiu.
131
Šiuo aspektu Komisija kaltina Vengriją nepateikus jokių tokio trūkumo Vengrijos rinkoje įrodymų.
132
Vengrija tvirtina, kad tokių įrodymų pateikti nereikia, nes kova su tikimybe, kad gali kilti grėsmė tokių medžiagų tiekimo statybų sektoriuje saugumui, taip pat gali būti laikoma teisėtu tikslu, jeigu yra požymių, kad šiam saugumui gali kilti pavojus.
133
Viena vertus, taip ši valstybė narė nesilaiko šio sprendimo 117 ir 118 punktuose primintų pareigų, kurios jai tenka, kai ji remiasi privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais siekdama pateisinti įsisteigimo laisvės apribojimą.
134
Kita vertus, nurodydama vien „tikimybę“, kad gali kilti grėsmė tam tikrų medžiagų tiekimo statybų sektoriuje saugumui, Vengrija nesiremia „realia“ ir „faktine“ grėsme, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 126 punkte nurodytą jurisprudenciją.
135
Todėl realios, faktinės ir pakankamai rimtos grėsmės pagrindiniam visuomenės interesui buvimas, leidžiantis remtis privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, nėra įrodytas, kiek tai susiję su šio sprendimo 130 punkte nurodytais tikslais.
136
Taigi įsisteigimo laisvės apribojimas, kylantis iš Nutarime Nr. 404/2021 numatytos pareigos mokėti papildomą gavybos mokestį, nepateisinamas nė vienu iš Vengrijos nurodytų tikslų.
137
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad priimdama nuostatas dėl šiame nutarime nustatyto mokesčio mokėjimo Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 49 straipsnį.
138
Taigi reikia iš dalies pritarti pirmam prieštaravimui, kiek jis susijęs su Nutarime Nr. 404/2021 numatytu papildomu gavybos mokesčiu.
B. Dėl antro prieštaravimo, grindžiamo Direktyvos 2015/1535 5 straipsnio 1 dalies pažeidimu
1.
Šalių argumentai
139
Komisija tvirtina, kad pagal Direktyvos 2015/1535 5 straipsnio 1 dalį apie Nutarimą Nr. 404/2021 ir Kasybos įstatymo 27/A–27/C straipsnius jai turėjo būti pranešta projektų stadijoje.
140
Ji mano, kad tiek šį nutarimą, tiek šiuos 27/A–27/C straipsnius apima sąvoka „kiti reikalavimai“, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies d punktą, nes tai yra taisyklės, turinčios „privalomą teisinę formą“.
141
Be to, Nutarimas Nr. 404/2021 ir Kasybos įstatymo 27/A–27/C straipsniai daro poveikį prekybai juose nurodytomis žaliavomis ir pagrindinėmis statybinėmis medžiagomis, nes jais, pirma, nustatomos oficialios šių prekių kainos ir, antra, įpareigojama mokėti papildomą gavybos mokestį.
142
Komisijos informacijos tiekimo vadovas, susijęs su Direktyva 2015/1535, patvirtina šį aiškinimą, nes jame patikslinta, kad sąvoka „kiti reikalavimai“ apima sąlygas, „turinč[ias] įtakos gaminio gyvavimo ciklui nuo pardavimo laikotarpio iki dėl jo susidarančių atliekų tvarkymo ir šalinimo“, ir šios sąlygos turi daryti didelį poveikį gaminio sudėčiai, esminėms savybėms ar pardavimui.
143
Vengrija tvirtina, kad antrą prieštaravimą reikia atmesti.
2.
Teisingumo Teismo vertinimas
144
Iš Direktyvos 2015/1535 5 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos matyti, kad valstybės narės nedelsdamos turi pateikti Komisijai kiekvieno „techninio reglamento projektą“, o ši sąvoka, kaip matyti iš šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies g punkto, apima, be kita ko, „kitus reikalavimus“.
145
Minėtos direktyvos 1 straipsnio 1 dalies d punkte sąvoka „kiti reikalavimai“ apibrėžiama kaip gaminiui keliami kiti nei techninė specifikacija reikalavimai, kuriais siekiama apsaugoti pirmiausia vartotojus ar aplinką ir kurie turi įtakos į rinką pateikto gaminio būvio ciklui, kaip antai jo naudojimo, perdirbimo, pakartotinio naudojimo ar utilizavimo sąlygos, jeigu jos gali daryti didelį poveikį gaminio sudėčiai, esminėms savybėms ar jo pardavimui.
146
Todėl šios sąvokos apibrėžtis yra gana sudėtinga ir, kaip savo išvados 118 punkte pažymėjo generalinis advokatas, reikalauja, kad būtų įvykdytos tam tikros kumuliacinės sąlygos.
147
Reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 53 punkto, vykstant procedūrai dėl įsipareigojimų pagal SESV 258 straipsnį neįvykdymo būtent Komisija turi įrodyti neįvykdymą ir pateikti Teisingumo Teismui reikiamus duomenis šiam įsipareigojimų neįvykdymui patikrinti, ir ji negali remtis kokiomis nors prielaidomis.
148
Tik tada, kai Komisija pateikia pakankamai įrodymų, kad būtų galima nustatyti įsipareigojimų neįvykdymą, valstybė narė turi iš esmės ir išsamiai užginčyti pateiktus įrodymus ir iš jų kylančias pasekmes (2021 m. birželio 24 d. Sprendimo Komisija / Ispanija (Donjanos gamtinio regiono blogėjimas), C‑559/19, EU:C:2021:512, 47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
149
Nagrinėjamu atveju, nors grįsdama ieškinyje suformuluotą antrą prieštaravimą Komisija teigia, kad Nutarimą Nr. 404/2021 ir Kasybos įstatymo 27/A–27/C straipsnius apima sąvoka „kiti reikalavimai“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies d punktą, ji visiškai nepagrindžia šio teiginio ir iš esmės tik pažymi, kad tai yra taisyklės, turinčios „privalomą teisinę formą“ ir darančios poveikį prekybai žaliavomis ir pagrindinėmis statybinėmis medžiagomis. Vis dėlto šie teiginiai neleidžia pakankamai teisiškai nustatyti priežasčių, dėl kurių šie Vengrijos teisės aktai patenka į šios sąvokos taikymo sritį.
150
Neatlikusi nors ir glaustos įvairių šioje nuostatoje nustatytų kumuliacinių sąlygų analizės dėl kiekvieno iš šių aktų, Komisija nesudarė sąlygų Teisingumo Teismui patikrinti nurodyto įsipareigojimų neįvykdymo.
151
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad Komisija pakankamai teisiškai neįrodė, jog Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2015/1535 5 straipsnio 1 dalį.
152
Todėl antrą prieštaravimą reikia atmesti.
153
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad priimdama Nutarimo Nr. 404/2021 nuostatas dėl papildomo gavybos mokesčio mokėjimo Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 49 straipsnį.
154
Likusi ieškinio dalis atmetama.
IV. Dėl bylinėjimosi išlaidų
155
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
156
Šiuo atveju, kadangi Komisijos ieškinys tenkintinas tik iš dalies, reikia nuspręsti, kad kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1.
Priimdama nuostatas dėl papildomo gavybos mokesčio mokėjimo, įtvirtintas gazdaság újraindítása érdekében fizetendő kiegészítő bányajáradékról szóló 404/2021. (VII. 8.) Korm. Rendeletet
(Vyriausybės nutarimas Nr. 404/2021 (VII. 8.) dėl papildomo gavybos mokesčio, mokėtino siekiant atgaivinti ekonomiką), Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 49 straipsnį.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Europos Komisija ir Vengrija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vengrų.