62024CJ0353
TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. gruodžio 18 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Pramonės politika – Informacijos apie techninius standartus, reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarka – Direktyva (ES) 2015/1535 – Sąvoka „techninis reglamentas“ – Nacionalinės teisės aktai, įpareigojantys mokesčių administratoriaus duomenų bazėje įregistruotos programinės įrangos pirminį kodą pateikti techninių mokestinių reikalavimų atitikties vertinimo įstaigai – SESV 34 straipsnis – Kiekybiniams importo apribojimams lygiaverčio poveikio priemonės – Proporcingumo principas“
Byloje C‑353/24
dėl administratīvā rajona tiesa, Rīgas tiesu nams (regiono administracinio teismo Rygos rūmai, Latvija) 2024 m. gegužės 13 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2024 m. gegužės 15 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
SIA „EUROPARK LATVIA“,
SKIDATA GmbH
prieš
Valsts ieņēmumu dienests,
dalyvaujant
SIA „19 points“,
SIA „Ernst & Young Baltic“,
TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas F. Schalin, teisėjai M. Gavalec (pranešėjas) ir Z. Csehi,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
SIA „EUROPARK LATVIA“, atstovaujamos advokāts S. Petrovičs,
–
SKIDATA GmbH, atstovaujamos jurists R. Gasūns,
–
Latvijos vyriausybės, atstovaujamos J. Davidoviča ir K. Pommere,
–
Čekijos vyriausybės, atstovaujamos A. Edelmannová, M. Smolek ir J. Vláčil,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos M. Escobar Gomez, L. Malferrari ir I. Naglis,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/34, nustatančios informacijos apie techninius standartus, reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarką (OL L 204, 1998, p. 37; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 20 t., p. 337), iš dalies pakeistos 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1025/2012 (OL L 316, 2012, p. 12) (toliau – Direktyva 98/34), 1 straipsnio 11 punkto, 8 straipsnio 1 dalies ir SESV 34 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant SIA „EUROPARK LATVIA“ (toliau – Europark) ir SKIDATA GmbH (toliau – Skidata) ginčą su Valsts ieņēmumu dienests (Valstybės mokesčių administratorius, Latvija) dėl pastarojo sprendimo iš savo duomenų bazės išbraukti Skidata pagamintus automatinio mokėjimo įrenginius.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 98/34
3
Direktyvos 98/34/EB 1 straipsnyje buvo nustatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamos sąvokos turi šią reikšmę:
1.
„Gaminys“ – bet kuris pramonės gaminys, taip pat žemės ūkio ir žuvininkystės produktas.
<…>
3.
„Techninė specifikacija“ – dokumente pateikti reikalavimai tokioms gaminio charakteristikoms kaip kokybės lygiai, darbiniai parametrai, sauga ar matmenys, taip pat reikalavimai parduodamo gaminio pavadinimui, terminijai, simboliams, bandymams ir bandymų metodams, pakavimui, žymėjimui ar ženklinimui etiketėmis ir atitikties įvertinimo procedūroms.
<…>
4.
„Kiti reikalavimai“ – gaminiui keliami kiti nei techninė specifikacija reikalavimai, kuriais siekiama apsaugoti pirmiausia vartotojus ar aplinką ir kurie turi įtakos į rinką patekusio gaminio būvio [gyvavimo] ciklui, kaip antai jo naudojimo, perdirbimo, pakartotinio naudojimo ar utilizavimo sąlygos, jeigu jos gali žymiai paveikti gaminio sudėtį, esmines savybes ar jo pardavimą.
5.
„Paslaugų taisyklė“ – tai bendro pobūdžio reikalavimas, susijęs su paslaugų verslo steigimu ir vertimusi juo, kaip nurodyta 2 punkte, ypač nuostatos, susijusios su paslaugos teikėju, paslaugomis ir paslaugų gavėju, išskyrus bet kokias taisykles, kurios nėra konkrečiai skirtos minėtame punkte nurodytoms paslaugoms.
<…>
11.
„Techninis reglamentas“ – techninės specifikacijos ir kiti reikalavimai arba paslaugų taisyklės, įskaitant atitinkamas administracines nuostatas, kurių būtina laikytis de jure ir de facto parduodant, teikiant paslaugą, steigiant paslaugų verslą arba naudojant valstybėje narėje ar didžiojoje jos dalyje, taip pat valstybių narių įstatymai ir kiti teisės aktai, išskyrus nurodytus 10 straipsnyje, draudžiantys gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti, arba draudžiantys teikti paslaugą arba ja naudotis, arba steigti paslaugų teikėjo verslą.
De facto techniniais reglamentais laikoma:
–
valstybės narės įstatymai ir kiti teisės aktai, kuriuose yra pateikiama nuoroda į technines specifikacijas arba į kitus reikalavimus, arba į paslaugų taisykles, arba į profesines ar praktikos nuostatas, kuriose savo ruožtu daroma nuoroda į technines specifikacijas, kitus reikalavimus arba į paslaugų taisykles, kurių atitiktis suteikia minėtų įstatymų ir kitų teisės aktų atitikties prielaidą,
–
savanoriški susitarimai, kuriuose valstybės institucija yra susitariančioji šalis, ir kuriuose visuomenės labui yra numatyta laikytis techninių specifikacijų, kitų reikalavimų ar paslaugų taisyklių, išskyrus viešojo pirkimo konkursų specifikacijas;
–
techninės specifikacijos, kiti reikalavimai arba paslaugų taisyklės, susijusios su fiskalinėmis ar finansinėmis priemonėmis, kurių reikalavimų atitiktis turi įtakos gaminių suvartojimui ar paslaugų naudojimui; techninės specifikacijos, kiti reikalavimai, arba paslaugų taisyklės, susijusios su nacionalinėmis socialinės apsaugos sistemomis, šiai grupei nepriklauso.
Tai valstybių narių paskirtų valdžios institucijų priimti techniniai reglamentai, pateikiami sąraše, kurį [Europos] Komisija privalo parengti iki 1999 m. rugpjūčio 5 d. 5 straipsnyje nurodytame komitete.
Ta pati tvarka taikoma iš dalies keičiant šį sąrašą.
12.
„Techninio reglamento projektas“ – techninės specifikacijos, kito reikalavimo ar paslaugų taisyklės tekstas, įskaitant administracines nuostatas, parengtas siekiant suteikti dokumentui teisinę galią arba galiausiai jį priimti kaip techninį reglamentą, esantis tokioje parengimo stadijoje, kai dar galima daryti esminius jo keitimus.
<…>“
4
Šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje buvo numatyta:
„Laikydamosi 10 straipsnio nuostatų, valstybės narės nedelsdamos pateikia Komisijai kiekvieno techninio reglamento projektą, išskyrus tuos atvejus, kai jis tik perima visą tarptautinio ar Europos standarto tekstą, kuomet užtenka pateikti informaciją apie atitinkamą standartą; jos taip pat pateikia Komisijai pagrindimą, kodėl būtina priimti tokį techninį reglamentą, jei priežastys nėra aiškios iš projekto.“
Direktyva (ES) 2015/1535
5
Nuo 2015 m. spalio 7 d. Direktyva 98/34 buvo panaikinta ir pakeista 2015 m. rugsėjo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2015/1535, kuria nustatoma informacijos apie techninius reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarka (OL L 241, 2015, p. 1).
6
Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Šioje direktyvoje taikomos šios terminų apibrėžtys:
a)
„gaminys“ – bet kuris pramonės gaminys, taip pat žemės ūkio ir žuvininkystės produktas;
<…>
c)
„techninė specifikacija“ – dokumente pateikti reikalavimai tokioms gaminio charakteristikoms kaip kokybės lygiai, darbiniai parametrai, sauga ar matmenys, taip pat reikalavimai parduodamo gaminio pavadinimui, terminijai, simboliams, bandymams ir bandymų metodams, pakavimui, žymėjimui ar ženklinimui etiketėmis ir atitikties įvertinimo procedūroms.
<…>
d)
„kiti reikalavimai“ – gaminiui keliami kiti nei techninė specifikacija reikalavimai, kuriais siekiama apsaugoti pirmiausia vartotojus ar aplinką ir kurie turi įtakos į rinką pateikto gaminio būvio [gyvavimo] ciklui, kaip antai jo naudojimo, perdirbimo, pakartotinio naudojimo ar utilizavimo sąlygos, jeigu jos gali žymiai paveikti gaminio sudėtį, esmines savybes ar jo pardavimą;
e)
„paslaugų taisyklė“ – tai bendro pobūdžio reikalavimas, susijęs su paslaugų verslo steigimu ir vertimusi juo, kaip nurodyta b punkte, ypač nuostatos, susijusios su paslaugos teikėju, paslaugomis ir paslaugų gavėju, išskyrus bet kokias taisykles, kurios nėra konkrečiai skirtos tame punkte nurodytoms paslaugoms.
<…>
f)
„techninis reglamentas“ – techninės specifikacijos ir kiti reikalavimai arba paslaugų taisyklės, įskaitant atitinkamas administracines nuostatas, kurių būtina laikytis de jure ar de facto parduodant, teikiant paslaugą, steigiant paslaugų verslą arba naudojant valstybėje narėje ar didžiojoje jos dalyje, taip pat valstybių narių įstatymai ir kiti teisės aktai, išskyrus nurodytus 7 straipsnyje, draudžiantys gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti arba draudžiantys teikti paslaugą arba ja naudotis, arba steigti paslaugų teikėjo verslą;
De facto techniniais reglamentais laikoma:
i)
valstybės narės įstatymai ir kiti teisės aktai, kuriuose yra pateikiama nuoroda į technines specifikacijas arba į kitus reikalavimus, arba į paslaugų taisykles, arba į profesines ar praktikos nuostatas, kuriose savo ruožtu daroma nuoroda į technines specifikacijas, kitus reikalavimus arba į paslaugų taisykles, kurių atitiktis suteikia minėtų įstatymų ir kitų teisės aktų atitikties prielaidą;
ii)
savanoriški susitarimai, kuriuose valstybės institucija yra susitariančioji šalis, ir kuriuose visuomenės labui yra numatyta laikytis techninių specifikacijų, kitų reikalavimų ar paslaugų taisyklių, išskyrus viešojo pirkimo konkursų specifikacijas;
iii)
techninės specifikacijos, kiti reikalavimai arba paslaugų taisyklės, susijusios su fiskalinėmis ar finansinėmis priemonėmis, kurių reikalavimų atitiktis turi įtakos gaminių suvartojimui ar paslaugų naudojimui; techninės specifikacijos, kiti reikalavimai, arba paslaugų taisyklės, susijusios su nacionalinėmis socialinės apsaugos sistemomis, šiai grupei nepriklauso.
Tai valstybių narių paskirtų valdžios institucijų priimti techniniai reglamentai, pateikti sąraše, kurį Komisija parengė ir, jei reikia, atnaujino 2 straipsnyje nurodytame Komitete.
Ta pati tvarka taikoma iš dalies keičiant šį sąrašą;
g)
„techninio reglamento projektas“ – techninės specifikacijos, kito reikalavimo ar paslaugų taisyklės tekstas, įskaitant administracines nuostatas, parengtas siekiant suteikti dokumentui teisinę galią arba galiausiai jį priimti kaip techninį reglamentą, esantis tokioje parengimo stadijoje, kai dar galima daryti esminius dalinius jo pakeitimus.
<…>“
7
Šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
„Laikydamosi 7 straipsnio, valstybės narės nedelsdamos pateikia Komisijai kiekvieno techninio reglamento projektą, išskyrus tuos atvejus, kai jis tik perima visą tarptautinio ar Europos standarto tekstą, kuomet užtenka pateikti informaciją apie atitinkamą standartą; jos taip pat pateikia Komisijai pagrindimą, kodėl būtina priimti tokį techninį reglamentą, jei tos priežastys nėra aiškios iš projekto.“
Latvijos teisė
Mokesčių ir rinkliavų įstatymas
8
Likums Par nodokļiem un nodevām (Mokesčių ir rinkliavų įstatymas) 281 straipsnio 41 dalyje nustatyta:
„Mokesčių mokėtojai gali naudoti elektroninius prietaisus ir įrangą, kurie atitinka mokesčiams ir kitiems mokėjimams registruoti skirtų elektroninių prietaisų ir įrangos techninius reikalavimus ir kurių atitiktis buvo patikrinta. Elektroninių prietaisų ir įrangos techninę priežiūrą gali atlikti techninės priežiūros paslaugų teikėjas, kurio atitiktis patikrinta pagal teisės aktus.“
Nutarimas dėl naudojimo
9
2014 m. vasario 11 d.Ministru kabineta noteikumi Nr. 96 „Nodokļu un citu maksājumu reģistrēšanas elektronisko ierīču un iekārtu lietošanas kārtība“ (Ministrų kabineto nutarimas Nr. 96 dėl mokesčiams ir kitiems mokėjimams registruoti skirtų elektroninių prietaisų ir įrangos naudojimo tvarkos; toliau – nutarimas dėl naudojimo“) 1214 straipsnio 4 punkte nustatyta:
„Siekdamas, kad būtų atlikta konkrečių modelių kasos aparatų, hibridinių kasos aparatų, kasos sistemų, specialių prietaisų ir įrangos, jų modifikacijų ir programinės įrangos versijų atitikties patikra, techninės priežiūros paslaugų teikėjas pateikia įstaigai techninius dokumentus gamintojo kalba ir notaro patvirtintą vertimą į nacionalinę kalbą. Techniniuose dokumentuose pateikiamas: registruotos programinės įrangos ir fiskalinės atminties modulio pirminis kodas (žmonėms suprantamai programuotojo parašytos kompiuterio instrukcijos) ir objektinis kodas (simbolių rinkinys, kurį kompiuteris supranta vykdydamas programuotojo sudarytą programą).“
10
Nutarimo dėl naudojimo 1215 straipsnyje numatyta:
„Per šešis mėnesius nuo šio nutarimo 1214 dalyje nurodytų dokumentų gavimo atitikties patikros įstaiga techninės priežiūros paslaugų teikėjui išduoda deklaraciją, patvirtinančią, kad kasos aparato, hibridinio kasos aparato, kasos sistemos, specialaus prietaiso ar įrangos modelis, jo modifikacija ar versija atitinka mokesčiams ir kitiems mokėjimams registruoti skirtų elektroninių prietaisų ir įrangos techninius reikalavimus, <…> arba informuoja jį apie atsisakymą išduoti tokią atitikties deklaraciją.“
11
Nutarimo dėl naudojimo 1294 straipsnio 6 punktas suformuluotas taip:
„Valstybės mokesčių administratoriaus bendrojoje duomenų bazėje (registre) registruojant kasos aparato, hibridinio kasos aparato, kasos sistemos, specialaus prietaiso ar įrangos, kurią prižiūri techninės priežiūros paslaugų teikėjas, modelį ar modifikaciją, šis paslaugų teikėjas (nesvarbu, ar jis yra įrangos arba prietaiso gamintojas, ar gamintojo įgaliotasis atstovas) Valstybės mokesčių administratoriaus prašymu per 24 valandas pateikia šiam administratoriui registruotos programinės įrangos pirminį kodą.“
12
Nutarimo dėl naudojimo 12917 straipsnio 1 dalies 1.2.2. numatyta:
„Valstybės mokesčių administratorius iš bendrosios duomenų bazės (registro) išbraukia: naudotojo vardu registruotus kasos aparatus, hibridinius kasos aparatus, kasos sistemas, specialius prietaisus ir įrangą: [jeigu] nesilaikoma teisės aktuose, reglamentuojančiuose mokesčiams ir kitiems mokėjimams registruoti skirtų elektroninių prietaisų ir įrangos techninius reikalavimus, nustatytų sąlygų. Valstybės mokesčių administratorius per 15 darbo dienų informuoja naudotoją apie išbraukimą iš bendrosios duomenų bazės (registro).“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
13
Europark yra Latvijos komercinė bendrovė, teikianti automobilių stovėjimo aikštelių paslaugas. Skidata yra Austrijos komercinė bendrovė, kuri Austrijoje gamina automatinio mokėjimo įrenginius ir juos eksportuoja į 25 valstybes nares, įskaitant Latviją.
14
2015 m. birželio 30 d. ir lapkričio 27 d.Europark iš Skidata įsigijo aštuonis automatinio mokėjimo įrenginius, kurie 2015 m. spalio 8 d. – gruodžio 30 d. buvo įregistruoti Valstybės mokesčių administratoriaus duomenų bazėje.
15
SIA „Ernst & Young Baltic“ – įstaiga, atliekanti kasos aparatų ir automatinių įrenginių atitikties techniniams reikalavimams patikrą – 2022 m. gegužės 16 d. raštu informavo Valstybės mokesčių administratorių, kad atsisako išduoti šių aštuonių įrenginių atitikties deklaraciją, nes techninės priežiūros paslaugų teikėja SIA „19 points“ jai nepateikė Nutarimo dėl naudojimo 1214 straipsnio 4 punkte numatytų duomenų, t. y. minėtų įrenginių registruotos programinės įrangos pirminio ir objektinio kodų.
16
Todėl 2022 m. rugsėjo 2 d. sprendimu administratorius juos išbraukė iš savo duomenų bazės.
17
Tuomet Europark ir Skidata pateikė skundus administratīvā rajona tiesa, Rīgas tiesu nams (regiono administracinio teismo Rygos rūmai, Latvija) – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui – ir prašė panaikinti šį sprendimą. Jos teigė, kad Nutarime dėl naudojimo reikalaujama pranešti registruotos programinės įrangos pirminį ir objektinį kodus ir tai yra techninis reikalavimas, apie kurį reikėjo pranešti Komisijai, kaip nustatyta Direktyvoje 2015/1535.
18
Bendrovės taip pat nurodė, kad Europark, teisės naudoti programinę įrangą įgijėja, negali teisėtai gauti ir savo iniciatyva atskleisti programinės įrangos pirminio kodo be jos gamintojos Skidata sutikimo, nes šis kodas priklauso gamintojai ir yra jos komercinė paslaptis. Anot jų, pareiga pateikti pirminį kodą neproporcingai apriboja gamintojos intelektinės nuosavybės teisę.
19
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, pirma, kad pagrindinėje byloje aptariami automatinio mokėjimo įrenginiai yra „gaminiai“, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 1 punktą. Todėl jam kyla klausimas, ar pareigą pateikti šių įrenginių registruotos programinės įrangos pirminį kodą apima šios direktyvos 1 straipsnio 11 punkto sąvoka „techninis reglamentas“, išskirianti keturias priemonių kategorijas. Jeigu apima, jis norėtų sužinoti, kuriai kategorijai tokia pareiga turėtų būti priskirta.
20
Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, ši pareiga galėtų priklausyti trims kategorijoms, taigi galėtų būti kvalifikuojama kaip „techninė specifikacija“ pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 3 punktą, „kiti reikalavimai“ pagal šios direktyvos 1 straipsnio 4 punktą arba minėtos direktyvos 1 straipsnio 11 punkte nurodytos taisyklės, „draudžian[čios] gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti“.
21
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui neaišku, ar pareiga pateikti registruotos programinės įrangos pirminį kodą atitikties patikros įstaigai gali būti laikoma kiekybiniam importo apribojimui lygiaverčio poveikio priemone, kaip ji suprantama pagal SESV 34 straipsnį.
22
Jo nuomone, šia priemone, leidžiančia Valstybės mokesčių administratoriui įsitikinti mokėjimų registravimo tikslumu ir užkirsti kelią galimam mokėjimų neapskaitymui arba mokesčių nemokėjimui, siekiama teisėto tikslo. Tačiau jam kilo klausimas, ar tokia pareiga yra būtina šiam tikslui pasiekti. Nacionalinis teismas pabrėžė, kad Skidata kitose valstybėse narėse atitinkamoms patikroms atlikti pateikia automatiniams įrenginiams, kaip antai aptariamiems pagrindinėje byloje, skirtą taikomųjų programų sąsają, kuria naudodamasi atitikties patikros įstaiga gauna visą būtiną informaciją apie mokėjimus. Be to, jis pažymėjo, kad Skidata tai pat sutiko pateikti pirminio kodo dalį, susijusią su mokėjimų ir mokesčių registravimu, kad būtų galima atlikti prekybos automatų atitikties patikrą. Tačiau pagrindinėje byloje dalyvaujanti atitikties patikros įstaiga nepritarė tokiai pozicijai ir tebereikalauja pateikti visą pirminį kodą.
23
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad, nors pagrindinėje byloje aptariamuose nacionalinės teisės aktuose numatyta pareiga nereiškia, kad draudžiama Latvijos rinkoje prekiauti automatinio mokėjimo įrenginiais, vis dėlto šių įrenginių gamintojui nustato dvigubą naštą, nes jis privalo atitikti gamintojo šalies ir šalies, kurioje gaminiu prekiaujama, taisykles. Todėl nacionalinis teismas mano, kad dėl tokios pareigos gali būti sudėtingiau ir brangiau importuoti minėtus įrenginius, o tai galėtų atgrasyti suinteresuotuosius subjektus jais prekiauti Latvijoje.
24
Šiomis aplinkybėmis administratīvā rajona tiesa, Rīgas tiesu nams (regiono administracinio teismo Rygos rūmai) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyvos 98/34] 1 straipsnio 11 punktas turi būti aiškinamas taip, kad teisės norma, pagal kurią techninės priežiūros paslaugų teikėjas privalo pateikti atitikties vertinimo įstaigai registruotos programinės įrangos pirminį kodą, gali patekti į sąvoką „techniniai reglamentai“, apie kurių projektus turi būti pranešta Komisijai pagal minėtos direktyvos 8 straipsnio 1 dalį?
2.
Ar [SESV] 34 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad reikalavimas atitikties patikros įstaigai pateikti registruotos programinės įrangos pirminį kodą gali būti laikomas kiekybiniam importo apribojimui lygiaverčio poveikio priemone?
3.
Jeigu į pirmesnį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar tokia priemonė gali būti laikoma proporcinga atsižvelgiant į mokesčių kontrolės veiksmingumą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
25
Pirmiausia primintina, kad, kaip matyti iš Direktyvos 2015/1535 10 ir 11 straipsnių, Direktyva 98/34 buvo panaikinta nuo 2015 m. spalio 7 d., t. y. nuo Direktyvos 2015/1535 įsigaliojimo dienos. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad vienus automatinio mokėjimo įrenginius Europark įsigijo 2015 m. birželio 30 d., o kitus – po 2015 m. spalio 7 d. Aštuoni aptariami įrenginiai buvo įregistruoti Valstybės mokesčių administratoriaus duomenų bazėje, o po tos datos iš jos išbraukti. Darytina išvada, kad pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms ratione temporis taikomos tiek Direktyvos 98/34, tiek Direktyvos 2015/1535 nuostatos.
26
Vis dėlto, kadangi pagrindinei bylai reikšmingos šių direktyvų nuostatos suformuluotos panašiai, reikia apsiriboti Direktyvos 2015/1535 nuostatomis.
27
Taip pat pažymėtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmajame klausime prašė Teisingumo Teismo išaiškinti Direktyvos 98/34 1 straipsnio 11 punktą, atsižvelgiant į jos 8 straipsnio 1 dalį, pagal kurią valstybės narės nedelsdamos pateikia Komisijai kiekvieno „techninio reglamento“, kaip jis suprantamas pagal tos direktyvos 1 straipsnio 11 punktą, projektą. Šiuo klausimu primintina, kad, kaip pažymėjo ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pagal suformuotą jurisprudenciją tai, kad valstybė narė nesilaikė pareigos iš anksto pranešti apie tokį projektą, lemia negalėjimą remtis atitinkamu „techniniu reglamentu“ prieš privačius asmenis (2020 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Star Taxi App, C‑62/19, EU:C:2020:980, 57 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
28
Taigi laikytina, kad pateikdamas pirmąjį klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies f punktas turi būti aiškinamas taip, kad nacionalinės teisės aktai, įpareigojantys automatinio mokėjimo įrenginių techninės priežiūros paslaugos teikėjus pateikti atitikties patikros įstaigai registruotos šių įrenginių programinės įrangos pirminį kodą, yra „techninis reglamentas“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, kuriuo galima remtis prieš privačius asmenis tik jeigu apie atitinkamą teisės akto projektą buvo iš anksto pranešta Komisijai pagal Direktyvos 2015/1535 5 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą.
29
Primintina, kad Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies f punkte išskiriamos keturios kategorijos priemonių, kurios gali būti laikomos „techniniais reglamentais“, kaip jie suprantami pagal šią direktyvą, t. y. pirma, „techninė specifikacija“, antra, „kiti reikalavimai“, trečia, „paslaugų taisyklės“ ir, ketvirta, „valstybių narių įstatymai ir kiti teisės aktai, <…> draudžiantys gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti“. Pirmos trys priemonių kategorijos apibrėžtos atitinkamai šio 1 straipsnio 1 dalies c–e punktuose.
30
Taigi, siekiant atsakyti į pateiktą klausimą, reikia išnagrinėti, ar pareiga pateikti atitikties patikros įstaigai automatinio mokėjimo įrenginiuose registruotos programinės įrangos pirminį kodą, kaip antai Nutarime dėl naudojimo numatyta pareiga, patenka į vieną iš šių keturių techninių reglamentų kategorijų.
31
Pirma, svarbu pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai susiję ne su informacinės visuomenės paslaugomis, t. y. paslaugomis, teikiamomis nuotoliniu būdu, elektroninėmis priemonėmis ir individualiu gavėjo prašymu, o su konkrečiais gaminiais ir jų naudojimu, šiuo atveju – automatinio mokėjimo įrenginiais. Taigi nereikia nagrinėti, ar tokia pareiga patenka į „paslaugų taisyklės“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies e punktą, kategoriją.
32
Antra, reikia patikrinti, ar ši pareiga gali būti priskiriama prie kategorijos „valstybių narių įstatymai ir kiti teisės aktai, <…> draudžiantys gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies f punktą.
33
Nors dėl to, kad atitikties patikros įstaigai nebuvo praneštas automatinio mokėjimo įrenginių registruotos programinės įrangos pirminis kodas, šių prietaisų neįmanoma naudoti operacijoms ir mokėjimams registruoti, vis dėlto šiuo atveju pagrindinėje byloje nagrinėjamas Nutarimas dėl naudojimo nedraudžia tokių įrenginių gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti.
34
Todėl Nutarime dėl naudojimo numatyta pareiga pateikti registruotos programinės įrangos pirminį kodą negali būti priskiriama prie „valstybių narių įstatym[ų] ir kitų teisės akt[ų], <…> draudžian[čių] gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti“, kategorijos, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies f punktą.
35
Trečia, dėl klausimo, ar ši pareiga patenka į sąvoką „techninė specifikacija“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies c punktą, primintina, kad ši sąvoka nurodo dokumente pateiktus reikalavimus tokioms gaminio charakteristikoms, kaip kokybės lygiai, darbiniai parametrai, sauga ar matmenys, taip pat reikalavimai parduodamo gaminio atitikties įvertinimo procedūroms.
36
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją sąvoka „techninė specifikacija“ suponuoja, kad nacionalinėje priemonėje turi būti daroma nuoroda į gaminį ar jo pakuotę, taigi nustatytas ir vienas iš reikalaujamų gaminio požymių (2022 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Belplant, C‑658/21, EU:C:2022:925, 24 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
37
Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos prekybai gaminiu taikomas išankstinio leidimo reikalavimas, turi būti laikomi „techniniu reglamentu“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies f punktą (šiuo klausimu žr. 2002 m. sausio 22 d. Sprendimo Canal Satélite Digital, C‑390/99, EU:C:2002:34, 46 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
38
Pagrindinėje byloje Nutarimo dėl naudojimo 1214 straipsnio 4 punkte priežiūros paslaugų teikėjams nustatyta pareiga pateikti už atitinkamų gaminių atitikties patikrą atsakingai įstaigai su šiais gaminiais susijusius techninius dokumentus, kuriuose turi būti nurodytas registruotos programinės įrangos pirminis ir objektinis kodai, daroma nuoroda į pačius gaminius. Konkrečiau kalbant, nacionalinės teisės aktuose nurodyta, kad pirminis kodas – tai žmonėms suprantamai programuotojo parašytos kompiuterio instrukcijos, o objektinis kodas – simbolių rinkinys, kurį kompiuteris supranta vykdydamas programą. Be to, šiuose teisės aktuose patikslinta, kad minėti dokumentai turi būti pateikti nacionaline gamintojo kalba kartu su notaro patvirtintu vertimu į nacionalinę kalbą. Taigi pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose daroma nuoroda į patį gaminį ir reikalaujama, kad techninės priežiūros paslaugų teikėjai pateiktų techninius dokumentus, kuriuose, be kita ko, būtų nurodytas registruotos programinės įrangos pirminis ir objektinis kodai, kurie turėtų būti laikomi reikalaujamais ir specialiais visų pardavimo automatų požymiais, nes jie negali būti nustatomi gaminiams, neturintiems registruotos programinės įrangos pirminio ir objektinio kodų.
39
Be to, pareiga pranešti registruotos programinės įrangos pirminį ir objektinį kodus yra reikalavimas, taikomas automatinio mokėjimo įrenginiams atliekant jų atitikties mokestiniams reikalavimams vertinimo procedūrą. Atsižvelgiant į tai, šie kodai turi būti tikrinami atitikties patikros įstaigai atliekant atitikties patikrą. Nepateikus informacijos, automatinio mokėjimo įrenginiams negali būti išduota atitikties deklaracija, būtina, kad jie būtų įregistruoti bendroje Valstybės mokesčių administratoriaus duomenų bazėje, o tai iš esmės yra kliūtis juos pateikti Latvijos rinkai. Galiausiai pabrėžtina, kad atitikties vertinimo procedūros taisyklės ir reikalavimai nustatyti Nutarime dėl naudojimo, apie kurį Komisijai nebuvo pranešta pagal Direktyvos 2015/1535 5 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą.
40
Taigi nacionalinės teisės aktai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, įpareigojantys automatinio mokėjimo prietaisų techninės priežiūros paslaugų teikėjus pateikti šių prietaisų atitikties kontrolės įstaigai techninius dokumentus, kuriuose, be kita ko, būtų nurodytas registruotos programinės įrangos pirminis kodas, patenka į sąvoką „techninė specifikacija“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies c punktą, todėl yra „techninis reglamentas“, kaip jis suprantamas pagal šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies f punktą.
41
Galiausiai, ketvirta, reikia įvertinti, ar pareiga pateikti registruotos programinės įrangos pirminį kodą gali būti laikoma „techniniu reglamentu“ dėl to, kad priklauso „kitų reikalavimų“ kategorijai, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies d punktą. Pagal tą nuostatą ši sąvoka apima kitus nei techninė specifikacija gaminiui keliamus reikalavimus, kuriais siekiama apsaugoti pirmiausia vartotojus ar aplinką ir kurie turi įtakos į rinką pateikto gaminio gyvavimo ciklui, kaip antai jo naudojimo, perdirbimo, pakartotinio naudojimo ar utilizavimo sąlygas, jeigu jos gali gerokai paveikti gaminio sudėtį, esmines savybes ar jo pardavimą.
42
Kadangi, kaip konstatuota šio sprendimo 40 punkte, ši pareiga patenka į sąvoką „techninė specifikacija“, ji negali būti laikoma „kitu reikalavimu“. Remiantis pirmesniame punkte pateikta pastarosios sąvokos apibrėžtimi, ji neapima „techninių specifikacijų“.
43
Vis dėlto siekiant išsamumo pažymėtina, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog tam, kad atitinkamos nacionalinės priemonės galėtų būti laikomos „kitais reikalavimais“, jos turi nustatyti „sąlygas“, galinčias daryti didelę įtaką atitinkamo gaminio sudėčiai, esminėms savybėms ar pardavimui (šiuo klausimu žr. 2023 m. kovo 9 d. Sprendimo Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, 39 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
44
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad nacionalinės teisės aktai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, įpareigojantys automatinio mokėjimo įrenginių techninės priežiūros paslaugos teikėjus pateikti šių įrenginių atitikties patikros įstaigai jų registruotos programinės įrangos pirminį ir objektinį kodus, kad gautų atitikties deklaraciją, būtiną norint tuos įrenginius įregistruoti bendroje Valstybės mokesčių administratoriaus duomenų bazėje, gali daryti poveikį prekybai jais. Šios pareigos nesilaikymas gali daryti didelę įtaką prekybai automatinio mokėjimo įrenginiais, nes ūkio subjektai nėra suinteresuoti jų įsigyti ir šie įrenginiai faktiškai negali būti naudojami pagal paskirtį. Be to, primintina, kad, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, pareiga pateikti pagrindinėje byloje aptariamos registruotos programinės įrangos pirminį ir objektinį kodus siekiama ne apsaugoti vartotojus ar aplinką, o leisti valstybei užtikrinti deklaravimo prievolių laikymąsi ir mokesčių mokėjimo kontrolę.
45
Taigi nacionalinės teisės aktai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, negali būti laikomi „kitais reikalavimais“, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies d punktą.
46
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą atsakytina: Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies f punktas turi būti aiškinamas taip, kad nacionalinės teisės aktai, įpareigojantys automatinio mokėjimo įrenginių techninės priežiūros paslaugos teikėjus pateikti šių įrenginių atitikties patikros įstaigai registruotos jų programinės įrangos pirminį kodą, yra „techninis reglamentas“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, kuriuo galima remtis prieš privačius asmenis tik jeigu apie atitinkamą teisės akto projektą buvo iš anksto pranešta Komisijai pagal šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą.
Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
47
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, nereikia atsakyti į antrąjį ir trečiąjį klausimus.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
48
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:
2015 m. rugsėjo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/1535, kuria nustatoma informacijos apie techninius reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarka, 1 straipsnio 1 dalies f punktas
turi būti aiškinamas taip:
nacionalinės teisės aktai, įpareigojantys automatinio mokėjimo įrenginių techninės priežiūros paslaugos teikėjus pateikti šių įrenginių atitikties patikros įstaigai registruotos jų programinės įrangos pirminį kodą, yra „techninis reglamentas“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, kuriuo galima remtis prieš privačius asmenis tik jeigu apie atitinkamą teisės akto projektą buvo iš anksto pranešta Europos Komisijai pagal šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: latvių.