62023CJ0509
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
19. června 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu – Směrnice (EU) 2015/849 – Článek 3 bod 11 písm. a) – Osoba blízká politicky exponované osobě – Definice – Článek 45 odst. 1 a 8 – Povinné osoby, které jsou součástí skupiny – Sdílení informací v rámci této skupiny – Použití rozhodnutí přijatých jinou povinnou osobou, která je součástí uvedené skupiny – Článek 14 odst. 1 a 8 – Povinnost povinných osob průběžně kontrolovat klienta – Článek 11 písm. d) – Opatření zesílené hloubkové kontroly klienta poskytovatelů služeb hazardních her“
Ve věci C‑509/23,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím administratīvā rajona tiesa (okresní správní soud, Lotyšsko) ze dne 7. srpna 2023, došlým Soudnímu dvoru dne 8. srpna 2023, v řízení
„Laimz“ SIA
proti
Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcija,
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení: T. von Danwitz, místopředseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce šestého senátu, A. Kumin (zpravodaj) a I. Ziemele, soudci,
generální advokát: P. Pikamäe,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za „Laimz“ SIA: E. Jonins, zvērināta advokāta palīgs,
–
za lotyšskou vládu: J. Davidoviča, K. Pommere a I. Romanovska, jako zmocněnkyně,
–
za finskou vládu: A. Laine a M. Pere, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: G. Goddin, I. Naglis a G. von Rintelen, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 2 odst. 1, čl. 3 bodů 9, 11 písm. a), 12 a 15, čl. 8 odst. 2, čl. 11 písm. d), čl. 14 odst. 5 a čl. 45 odst. 1 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES (Úř. věst. 2015, L 141, s. 73), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/843 ze dne 30. května 2018 (Úř. věst. 2018, L 156, s. 43) (dále jen „směrnice 2015/849“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností „Laimz“ SIA, poskytovatelem služeb hazardních her, a Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcija (Úřad pro dohled nad loteriemi a hazardními hrami, Lotyšsko) (dále jen „dozorový úřad“) ve věci finanční sankce uložené této společnosti za porušení vnitrostátních ustanovení o předcházení praní peněz a financování terorismu.
Právní rámec
Unijní právo
3
Body 1, 4, 21, 22, 30 až 33 a 35 odůvodnění směrnice 2015/849 uvádějí:
„(1)
[…] Praní peněz, financování terorismu a organizovaná trestná činnost jsou nadále závažné problémy, které by měly být řešeny na úrovni Unie. Je nezbytně nutné nejen dále rozvíjet trestněprávní přístup na úrovni [Evropské u]nie, ale současně jej doplnit o cílenou a přiměřenou prevenci využívání finančního systému k praní peněz a financování terorismu, což může přinést komplementární výsledky.
[…]
(4)
Praní peněz a financování terorismu často probíhá v mezinárodním měřítku. Opatření přijatá pouze na vnitrostátní úrovni nebo i na úrovni Unie by bez mezinárodní koordinace a spolupráce měla velmi omezené účinky. Opatření přijatá v této oblasti Unií by proto měla být slučitelná s dalšími opatřeními přijatými na mezinárodních fórech a přinejmenším stejně přísná. Činnost Unie by měla i nadále brát v úvahu zejména doporučení [Finanční akční výbor (FATF)] a nástroje dalších mezinárodních orgánů činných v boji proti praní peněz a financování terorismu. Za účelem posílení účinného boje proti praní peněz a financování terorismu by měly být příslušné právní akty Unie tam, kde je to vhodné, sladěny s mezinárodními standardy pro boj proti praní peněz a financování terorismu a šíření zbraní hromadného ničení, které 16. února 2012 přijal FATF (dále jen ‚revidovaná doporučení FATF‘).
[…]
(21)
Využívání služeb odvětví hazardních her k praní výnosů z trestné činnosti je znepokojující. V zájmu zmírnění rizik spojených se službami hazardních her by tato směrnice měla pro poskytovatele těchto služeb, s nimiž je spojeno vyšší riziko, stanovit povinnost provádět opatření hloubkové kontroly klienta u jednotlivých transakcí ve výši 2000 [eur] nebo více. Členské státy by měly zajistit, aby povinné osoby používaly stejnou prahovou hodnotu na výběr výher, peněžité sázky, a to i prostřednictvím nákupu a výměny hracích známek, nebo obojí. Poskytovatelé služeb hazardních her ve fyzických prostorách, jako jsou kasina a herny, by měli zajistit, aby hloubkovou kontrolu klienta, v případě že probíhá v místě vstupu do těchto prostor, bylo možné propojit s transakcemi prováděnými v těchto prostorách klientem. Za okolností, u nichž je prokázáno nízké riziko, by však členské státy měly mít možnost určité služby hazardních her od některých nebo veškerých požadavků podle této směrnice osvobodit. Použití osvobození členským státem by však mělo být zvažováno pouze za přísně omezených a zdůvodněných okolností, a pokud jsou rizika praní peněz a financování terorismu nízká. Tato osvobození by měla podléhat zvláštnímu posouzení rizik zohledňujícímu i míru zranitelnosti dotčených transakcí. Měla by být oznamována [Evropské k]omisi. Členské státy by ve svém posouzení rizik měly uvést, jak zohlednily veškerá relevantní zjištění, jež Komise uvedla ve zprávách vydaných v rámci nadnárodního posuzování rizik.
(22)
Riziko praní peněz a financování terorismu není ve všech případech stejné. Proto by se měl použít holistický přístup založený na posouzení rizik. Přístup založený na posouzení rizik není pro členské státy a povinné osoby nepřiměřeně liberální možností. Zahrnuje užití rozhodování, které vychází z důkazů, s cílem účinněji zaměřit rizika praní peněz a financování terorismu, jimž Unie čelí, a ty, kdo v ní působí.
[…]
(30)
Riziko samotné je proměnlivé a proměnné mohou samy o sobě nebo v kombinaci zvýšit nebo snížit potenciální rizika, což má dopad na odpovídající úroveň preventivních opatření, jako jsou opatření hloubkové kontroly klienta. Mohou tedy nastat okolnosti, za kterých je třeba uplatnit zesílenou hloubkovou kontrolu, a jiné, kdy může být vhodná zjednodušená hloubková kontrola.
(31)
Je třeba uznat, že určité situace představují větší riziko praní peněz nebo financování terorismu. Ačkoliv by měla být zjištěna totožnost a obchodní profil všech klientů, existují případy, kdy jsou zapotřebí zvláště přísné postupy pro zjištění a ověření totožnosti klienta.
(32)
To platí zejména o vztazích s fyzickými osobami, které zastávají nebo zastávaly významné veřejné funkce v Unii i mimo ni […]. Takové vztahy mohou vystavit finanční sektor zvláště významnému riziku ztráty pověsti a právním rizikům. Mezinárodní úsilí o potírání korupce rovněž odůvodňuje potřebu věnovat těmto osobám zvláštní pozornost a použít odpovídající opatření zesílené hloubkové kontroly klienta v případě osob, které zastávají nebo zastávaly významné veřejné funkce v tuzemsku nebo v zahraničí, a vysoce postavených osob v mezinárodních organizacích.
(33)
Požadavky týkající se politicky exponovaných osob mají preventivní a nikoli trestněprávní povahu a neměly by být vykládány tak, aby uvedené osoby stigmatizovaly, jako by byly zapojeny do trestné činnosti. Odmítnutí obchodního vztahu s osobou pouze na základě zjištění, že je politicky exponována, je v rozporu se zněním i účelem této směrnice i revidovaných doporučení FATF.
[…]
(35)
Aby se zamezilo opakování postupů pro zjišťování totožnosti klientů vedoucímu ke zdržením a neefektivnosti v podnikání, je vhodné, při dodržení odpovídajících ochranných opatření, umožnit klientům, jejichž identifikace již byla provedena jinde, aby byli povinným osobám představeni. V případech, kdy povinná osoba přebírá identifikaci od třetí osoby, měla by konečnou odpovědnost za hloubkovou kontrolu klienta nést povinná osoba, jíž je klient představen. Třetí osoba nebo osoba, která klienta představila, by měla nadále odpovídat za dodržení této směrnice, včetně požadavku na oznámení podezřelých transakcí a uchování záznamů, pokud udržuje s klientem vztah, který je předmětem této směrnice.“
4
Článek 1 odst. 1 této směrnice stanoví:
„Cílem této směrnice je předcházet využívání finančního systému Unie k praní peněz a financování terorismu.“
5
Článek 2 odst. 1 uvedené směrnice stanoví:
„Tato směrnice se vztahuje na tyto povinné osoby:
[…]
3)
následující fyzické nebo právnické osoby při výkonu jejich profesních činností:
[…]
f) poskytovatele služeb hazardních her;
[…]“
6
Článek 3 téže směrnice stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[…]
9)
‚politicky exponovanou osobou‘ fyzická osoba, která zastává nebo zastávala významnou veřejnou funkci, včetně:
a)
hlav států, předsedů vlád, ministrů, náměstků ministrů a státních tajemníků;
b)
členů parlamentu nebo podobných zákonodárných orgánů;
c)
členů řídících orgánů politických stran;
d)
členů nejvyšších soudů, ústavních soudů nebo dalších nejvyšších justičních orgánů, proti jejichž rozhodnutí nelze s výhradou výjimečných okolností podat opravný prostředek;
e)
členů účetních dvorů nebo rad centrálních bank;
f)
velvyslanců, chargés d'affaires a vysokých důstojníků ozbrojených sil;
g)
členů správních, řídících nebo dozorčích orgánů podniků ve vlastnictví státu;
h)
ředitelů, zástupců ředitelů a členů rady nebo osob v rovnocenném postavení v mezinárodní organizaci.
Žádná z veřejných funkcí uvedených v bodech a) až h) nezahrnuje středně postavené či nižší úředníky;
[…]
11)
‚osobou blízkou‘:
a)
fyzická osoba, o níž je známo, že je skutečným spolumajitelem právnických osob nebo právních uspořádání nebo má jakýkoli jiný blízký obchodní vztah s politicky exponovanou osobou;
b)
fyzická osoba, která je jediným skutečným majitelem právnické osoby nebo právního uspořádání, o kterých je známo, že ve skutečnosti byly vytvořeny ve prospěch politicky exponované osoby;
12)
‚vrcholným vedením‘ člen vedení nebo zaměstnanec, který je dostatečně obeznámen s expozicí instituce vůči riziku praní peněz a financování terorismu a v dostatečném postavení k tomu, aby přijímal rozhodnutí, jež ovlivní tuto její expozici; nemusí se vždy jednat o člena představenstva;
13)
‚obchodním vztahem‘ obchodní nebo profesní vztah související s profesní činností povinné osoby, o němž se v době vzniku vztahu předpokládá, že bude mít určité trvání;
14)
‚službou hazardních her‘ služba spojená s peněžitým vkladem do her s prvkem náhody, včetně her s prvkem dovednosti, jako jsou loterie, hry v kasinu, pokerové hry a sázky, které jsou poskytovány na fyzickém místě nebo jakýmikoli prostředky na dálku, elektronicky nebo pomocí jiných technologií pro usnadnění komunikace a na individuální žádost příjemce služeb;
15)
‚skupinou‘ skupina podniků, která se skládá z mateřského podniku, jeho dceřiných podniků a subjektů, v nichž mateřský podnik nebo jeho dceřiné podniky drží účast, jakož i podniky propojené vztahem ve smyslu článku 22 směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 2013/34/EU [ze dne 26. června 2013 o ročních účetních závěrkách, konsolidovaných účetních závěrkách a souvisejících zprávách některých forem podniků, o změně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES a o zrušení směrnic Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS (Úř. věst. 2013, L 182, s. 19)];
[…]“
7
Článek 8 směrnice 2015/849 stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby povinné osoby podnikly vhodné kroky k identifikaci a posouzení rizik praní peněz a financování terorismu s přihlédnutím k rizikovým faktorům, jako jsou faktory týkající se jejich klientů, zemí nebo zeměpisných oblastí, produktů, služeb, transakcí nebo distribučních kanálů. Tyto kroky musí odpovídat povaze a velikosti povinných osob.
2.   Posouzení rizik uvedená v odstavci 1 musí být doložena, aktualizována a k dispozici relevantním příslušným orgánům a dotčeným orgánům stavovské samosprávy. Příslušné orgány mohou rozhodnout, že se individuální doložená posouzení rizik nevyžadují, jestliže jsou zvláštní rizika v daném odvětví zřetelná a známá.
3.   Členské státy zajistí, aby povinné osoby měly zavedeny strategie, kontroly a postupy ke zmírňování a účinnému řízení rizik praní peněz a financování terorismu identifikovaných na úrovni Unie, členského státu a povinné osoby. Tyto strategie, kontroly a postupy musí odpovídat povaze a velikosti povinných osob.
4.   Strategie, kontroly a postupy uvedené v odstavci 3 zahrnují:
a)
vypracování vnitřních strategií, kontrol a postupů, včetně modelových postupů řízení rizik, hloubkové kontroly klienta, oznamování, vedení záznamů, vnitřní kontroly, kontroly dodržování předpisů – včetně jmenování kontrolora dodržování předpisů na řídící úrovni, pokud je to vhodné vzhledem k rozsahu a povaze podnikání – a prověřování zaměstnanců;
b)
pokud to odpovídá rozsahu a povaze podnikání, nezávislý útvar auditu pro ověřování vnitřních strategií, kontrol a postupů uvedených v písmeni a).
5.   Členské státy vyžadují, aby povinné osoby získaly souhlas svého vrcholného vedení se strategiemi, kontrolami a postupy, které zavádějí, a tam, kde je to vhodné, sledovaly a posilovaly přijatá opatření.“
8
Článek 11 této směrnice stanoví:
„Členské státy zajistí, aby povinné osoby uplatnily opatření hloubkové kontroly klienta za těchto okolností:
a)
při vzniku obchodního vztahu;
[…]
d)
v případě poskytovatelů služeb hazardních her při výběru výher, vsazení peněžité částky nebo obojím, pokud provádějí transakce ve výši 2000 [eur] ať již je tato transakce prováděna jako jediná operace, nebo jako několik operací, které se zdají být spojeny;
[…]
f)
při pochybnostech o pravdivosti nebo adekvátnosti již dříve získaných údajů o totožnosti klienta.“
9
Článek 13 odst. 1, 2 a 4 uvedené směrnice stanoví:
„1.   Opatření hloubkové kontroly klienta zahrnují:
a)
zjištění a ověření totožnosti klienta na základě dokumentů, údajů nebo informací získaných ze spolehlivého a nezávislého zdroje, případně včetně elektronických prostředků identifikace, příslušných služeb vytvářejících důvěru podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 910/2014 [ze dne 23. července 2014 o elektronické identifikaci a službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce na vnitřním trhu a o zrušení směrnice 1999/93/ES (Úř. věst. 2014, L 257, s. 73)] či jakéhokoli jiného bezpečného postupu identifikace na dálku nebo elektronické identifikace, regulovaného, uznaného, schváleného nebo přijatého příslušnými vnitrostátními orgány;
b)
zjištění totožnosti skutečného majitele a přijetí náležitých opatření pro ověření jeho totožnosti, aby se povinná osoba ujistila, že skutečného majitele zná; to zahrnuje přijetí náležitých opatření k tomu, aby pochopila vlastnickou a řídicí strukturu klienta v případě právnických osob, svěřenských fondů, společností, nadací a podobných právních uspořádání. […];
c)
posouzení a případně získání informací o účelu a zamýšlené povaze obchodního vztahu;
d)
průběžné sledování obchodního vztahu včetně kontroly transakcí prováděných v jeho průběhu, aby bylo zajištěno, že prováděné transakce jsou v souladu s tím, co povinná osoba ví o klientovi a o jeho obchodním a rizikovém profilu včetně, je-li to třeba, zdrojů finančních prostředků, a zajištění průběžné aktualizace příslušných dokumentů, údajů nebo informací.
[…]
2.   Členské státy zajistí, aby povinné osoby uplatňovaly všechny požadavky na hloubkovou kontrolu klienta stanovené v odstavci 1. Povinné osoby však mohou určit rozsah takových opatření při zohlednění míry rizika.
[…]
4.   Členské státy zajistí, aby povinné osoby byly schopny příslušným orgánům nebo orgánům stavovské samosprávy prokázat, že opatření odpovídají identifikovaným rizikům praní peněz a financování terorismu.“
10
Článek 14 odst. 5 téže směrnice stanoví:
„Členské státy od povinných osob vyžadují, aby uplatňovaly opatření hloubkové kontroly klienta nejen na všechny nové klienty, ale také ve vhodných okamžicích na stávající klienty při zohlednění míry rizika, včetně okamžiků, kdy se mění relevantní okolnosti klienta, nebo v případě, má-li povinná osoba v průběhu příslušného kalendářního roku zákonnou povinnost kontaktovat klienta za účelem přezkumu relevantních informací týkajících se skutečných majitelů či pokud takovou povinnost povinná osoba měla podle směrnice Rady 2011/16/EU [ze dne 15. února 2011 o správní spolupráci v oblasti daní a o zrušení směrnice 77/799/EHS (Úř. věst. 2011, L 64, s. 1)].“
11
Článek 20 směrnice 2015/849 stanoví:
„Pokud jde o transakce nebo obchodní vztahy s politicky exponovanými osobami, členské státy kromě opatření hloubkové kontroly klienta stanovených v článku 13 po povinných osobách vyžadují, aby:
a)
měly zavedeny náležité systémy řízení rizik včetně postupů založených na posouzení rizik ke zjištění, zda klient nebo skutečný majitel klienta je politicky exponovanou osobou;
b)
v případě obchodních vztahů s politicky exponovanými osobami uplatňovaly tato opatření:
i)
získaly souhlas vrcholného vedení k navázání nebo rozvoji obchodních vztahů s takovými osobami;
ii)
přijaly přiměřená opatření s cílem zjistit zdroj majetku a zdroj finančních prostředků, které figurují v obchodních vztazích nebo transakcích s takovými osobami;
iii)
prováděly zesílené průběžné sledování těchto obchodních vztahů.“
12
Článek 23 této směrnice stanoví, že opatření podle článků 20 a 21 této směrnice se použijí rovněž na rodinné příslušníky politicky exponovaných osob nebo „osoby blízké politicky exponovaným osobám“.
13
Článek 45 odst. 1 a 8 uvedené směrnice stanoví:
„1.   Členské státy vyžadují, aby povinné osoby, které jsou součástí skupiny, zavedly skupinové strategie a postupy, včetně postupů ochrany údajů a strategií a postupů pro sdílení informací v rámci skupiny pro boj proti praní peněz a financování terorismu. Uvedené strategie a postupy musí být účinně zavedeny v pobočkách a většinově vlastněných dceřiných podnicích v členských státech a třetích zemích.
[…]
8.   Členské státy zajistí, aby sdílení informací v rámci skupiny bylo možné. Informace o podezřeních, že finanční prostředky jsou výnosy z trestné činnosti nebo mají souvislost s financováním terorismu, která byla oznámena finanční zpravodajské jednotce, musí být sdíleny v rámci skupiny, nevydá-li finanční zpravodajská jednotka jiný pokyn.“
Lotyšské právo
14
Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas novēršanas likums (zákon o předcházení praní peněz a financování terorismu a šíření jaderných zbraní) ze dne 17. července 2008 (Latvijas Vēstnesis, 2008, č. 116) (dále jen „zákon o předcházení praní peněz“) byl pozměněn pro účely provedení směrnice 2015/849.
15
Článek 1 tohoto zákona, ve znění použitelném na skutkové okolnosti v původním řízení stanoví:
„Pro účely tohoto zákona se rozumí:
[…]
21)
skupinou, skupina právnických osob nebo právních uspořádání;
a)
která zahrnuje mateřskou společnost a její dceřinou společnost, jakož i uspořádání, ve kterých mateřská společnost nebo dceřiná společnost drží podíl,
[…]
81)
vrcholným vedením, správní rada, je-li zřízena, nebo člen správní rady, člen vedení nebo zaměstnanec konkrétně jmenovaný správní radou, který je dostatečně obeznámen s expozicí povinné osoby vůči riziku praní peněz a financování terorismu a šíření jaderných zbraní a v dostatečném postavení k tomu, aby přijímal rozhodnutí, jež ovlivní expozici této osoby vůči uvedenému riziku;
[…]
18)
politicky exponovanou osobou, osoba, která zastává nebo zastávala významnou veřejnou funkci v Lotyšské republice, v jiném členském státě nebo ve třetí zemi, včetně nejvyšších státních úředníků, vedoucích správních útvarů státu (nebo obce), předsedů vlád, ministrů (náměstků ministrů nebo pověřených ministrů, pokud taková funkce v dotyčné zemi existuje), státních tajemníků nebo jiných vysoce postavených úředníků vlády nebo správního útvaru státu (nebo obce); členů parlamentu nebo podobných zákonodárných orgánů, členů řídících orgánů politických stran (poradců), soudců ústavních soudů, nejvyšších soudů nebo dalších justičních orgánů (členů soudních orgánů), členů správních nebo řídících orgánů vyšších kontrolních orgánů (auditu), členů rad nebo správních rad centrálních bank, velvyslanců, chargés d'affaires a vysokých důstojníků ozbrojených sil, členů správních nebo řídících orgánů podniků ve vlastnictví státu, vedoucích představitelů (ředitelů, zástupců ředitelů) a členů rady nebo osob v rovnocenném postavení v mezinárodní organizaci;
[…]
182)
osobou blízkou politicky exponované osobě, fyzická osoba, o níž je známo, že udržuje obchodní vztah nebo jiný blízký vztah s některou z osob uvedených v bodě 18 tohoto článku […]“
16
Článek 3 uvedeného zákona, nadepsaný „Oblast působnosti zákona“, v odstavcích 1 až 21 stanoví:
„1.   Povinnými subjekty podle tohoto zákona jsou osoby vykonávající obchodní nebo profesní činnost:
[…]
7) pořadatelé loterií a hazardních her;
[…]
2.   Povinné osoby, které jsou součástí skupiny, zavedou skupinové strategie a postupy, zejména postupy pro nakládání s osobními údaji fyzických osob, jakož i strategie a postupy pro sdílení informací v rámci skupiny pro boj proti praní peněz a financování terorismu a šíření jaderných zbraní. Uvedené skupinové strategie a postupy musí být účinně zavedeny i v pobočkách nebo většinově vlastněných dceřiných společnostech povinných osob usazených v členských státech a třetích zemích.
21)
Povinné osoby, které jsou součástí skupiny, zajistí na úrovni skupiny, aby strukturální subjekty odpovědné za dodržování předpisů, audit nebo boj proti praní peněz a financování terorismu a šíření jaderných zbraní měly přístup k informacím nezbytným pro výkon těchto činností od poboček a dceřiných společností, včetně informací o klientech, účtech a platbách.“
17
Článek 10 téže zákona, nadepsaný „Určení zaměstnanců pověřených dodržováním požadavků stanovených tímto zákonem“, v odstavci 1 stanoví:
„Povinné osoby, jsou-li právnickými osobami, určují jednoho nebo více zaměstnanců (osob odpovědných za dodržování požadavků v oblasti boje proti praní peněz a financování terorismu a šíření jaderných zbraní) zejména z vrcholného vedení, kteří jsou oprávněni přijímat rozhodnutí a jsou přímo odpovědní za dodržování požadavků stanovených tímto zákonem a za sdílení informací s příslušným dozorovým a kontrolním orgánem […].“
18
Článek 11 zákona o předcházení praní peněz, nadepsaný „Hloubková kontrola klienta“, v odstavci 1 stanoví:
„Povinná osoba přijme opatření hloubkové kontroly klienta:
1)
před navázáním obchodního vztahu;
[…]
4)
pokud povinná osoba, která pořádá loterie a hazardní hry, provádí transakci s klientem ve výši 2000 eur nebo více, včetně případů, kdy klient vyhraje, nakoupí prostředky pro účast ve hře nebo losy, nebo smění cizích měnu za tímto účelem, ať již je tato transakce prováděna jako jediná operace, nebo jako několik spojených operací;
[…].“
19
Článek 111 tohoto zákona, nadepsaný „Opatření hloubkové kontroly klienta a rizikové faktory“, v odstavcích 1, 2, 6 a 7 stanoví:
„1.   Opatření hloubkové kontroly klienta představují soubor opatření založených na posouzení rizik, v jehož rámci povinná osoba:
1)
zjišťuje totožnost klienta a ověřuje získané identifikační údaje;
[…]
5)
zajišťuje, aby dokumenty, osobní údaje a informace získané v rámci hloubkové kontroly klienta byly uchovávány, pravidelně vyhodnocovány a aktualizovány vzhledem k rizikům spojeným s tímto klientem, a to nejméně jednou za pět let.
2.   Při určování rozsahu a postupu hloubkové kontroly klienta a správnosti přezkumu dokumentů, osobních údajů a informací získaných v rámci hloubkové kontroly klienta vezme povinná osoba v úvahu rizika praní peněz a financování terorismu a šíření jaderných zbraní související s klientem, zemí, v níž má bydliště (v níž je usazen), obchodní nebo osobní činností klienta, použitými službami a produkty a jejich dodavatelskými řetězci a prováděnými transakcemi.
[…]
6.   Při navázání obchodního vztahu povinná osoba na základě posouzení rizik praní peněz a financování terorismu a šíření jaderných zbraní získá a zdokumentuje informace o účelu a zamýšlené povaze obchodního vztahu, včetně služeb, které klient hodlá využít, počtu a objemu zamýšlených transakcí, druhu obchodní nebo osobní činnosti klienta, při níž bude klient využívat služby, a případně původu peněžních prostředků klienta a původu majetku, který vypovídá o finanční situaci klienta.
7.   Povinná osoba uplatňuje opatření hloubkové kontroly klienta nejen při navázání obchodního vztahu, ale i v jeho průběhu (včetně stávajících klientů) na základě přístupu založeného na posouzení rizik […]“
20
Článek 25 uvedeného zákona, nadepsaný „Obchodní vztahy s politicky exponovanou osobou, rodinným příslušníkem politicky exponované osoby nebo osobou blízkou politicky exponované osobě“, v odstavci 2 stanoví:
„Systém vnitřní kontroly povinné osoby založený na posouzení rizik umožňuje zjistit, že se klient, který není politicky exponovanou osobou nebo rodinným příslušníkem politicky exponované osoby, nebo osobou blízkou politicky exponované osobě v okamžiku navázání obchodního vztahu stane takovou osobou po navázání obchodního vztahu.“
21
Článek 29 téhož zákona, nadepsaný „Uznávání a přijímání výsledků šetření u zákazníka“, v odstavci 1 stanoví:
„Úvěrové a finanční instituce mohou uznat a přijmout výsledky šetření u zákazníka, pokud jde o dodržování opatření uvedených v čl. 11.1 odst. 1 bodech 1 až 3 tohoto zákona, které provádějí úvěrové a finanční instituce členských států nebo třetích zemí, jsou-li splněny všechny následující podmínky: […].“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
22
Laimz je společnost usazená v Lotyšsku, jejíž obchodní činností je pořádání hazardních her. Základní kapitál této společnosti je ze 100 % vlastněn společností „Optibet“ SIA, která je rovněž společností s ručením omezeným usazenou v Lotyšsku, jejíž obchodní činností je také pořádání hazardních her. Tyto dvě společnosti jsou součástí skupiny Enlabs AB usazené ve Švédsku. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že společnost Laimz má postavení povinné osoby ve smyslu zákona o předcházení praní peněz, jehož cílem je provést směrnici 2015/849.
23
Dne 2. března 2020 společnost Optibet, která si sjednala smlouvu s určitou společností, aby jí tato společnost poskytovala zveřejněné a veřejně dostupné údaje týkající se hodnocení a řízení rizik s ohledem na požadavky zákona o předcházení praní peněz, uzavřela dohodu se společností Laimz, v níž se zavázala sdělovat jí uvedené údaje, aby bylo zajištěno co nejúčinnější využívání zdrojů a jednotné dodržování požadavků uvedeného zákona v rámci společností této skupiny.
24
Dne 23. srpna 2021 začala společnost Laimz poskytovat služby interaktivních hazardních her zákazníkovi, který byl dříve zákazníkem společnosti Optibet (dále jen „klient dotčený ve věci v původním řízení“).
25
Dne 31. ledna 2022 přijala společnost Laimz vůči tomuto klientovi opatření zesílené hloubkové kontroly a vyžádala si od něj další informace, přičemž se opírala o jeho herní návyky a částky jeho sázek, jakož i o údaje, které jí sdělila společnost Optibet z doby, kdy byl jejím klientem. V této souvislosti se společnost Laimz rovněž řídila rozhodnutím ze dne 27. března 2020 přijatým vrcholným vedením společnosti Optibet, které se týkalo udržování vztahů se zákazníkem.
26
V únoru a březnu 2022 provedl dozorový úřad u společnosti Laimz kontrolu. Ve zprávě vypracované na konci kontroly tento orgán uvedl, že v letech 2020, 2021 a 2022 společnost Laimz neidentifikovala žádný obchodní vztah s osobami blízkými politicky exponované osobě a pokud jde o klienta dotčeného ve věci v původním řízení poté, co bylo dne 26. srpna 2021 dosaženo prahové hodnoty 2000 eur, neprovedla společnost Laimz vůči němu šetření, aby jej požádala o informace o zdrojích příjmů, jejich výši a zamýšleném rozpočtu na hry, ani aby určila jeho postavení jakožto osoby blízké politicky exponované osobě a ověřila informace ve veřejně přístupných databázích za účelem identifikace dalších rizikových faktorů.
27
Rozhodnutím ze dne 15. června 2022 dozorový úřad uložil společnosti Laimz pokutu ve výši 52263,90 euro, která odpovídala 5 % čistého obratu dosaženého v roce 2020, z důvodu, že tato společnost řádně nezavedla systém vnitřní kontroly klienta, ani u zákazníků neprovedla šetření. Uvedený úřad měl za to, že dotčená společnost měla provést samostatné a nezávislé posouzení klienta dotčeného ve věci v původním řízení, a neměla vycházet z posouzení vypracovaného jinou společností, v projednávané věci společností Optibet. Dozorový úřad rovněž připomněl skutečnost, že uvedený klient byl považován za osobu blízkou politicky exponované osobě, neboť byl současně s touto politicky exponovanou osobou členem výkonného orgánu sdružení.
28
Dne 18. července 2022 podala společnost Laimz proti tomuto rozhodnutí žalobu k administratīvā rajona tiesa (okresní správní soud, Lotyšsko), který je předkládajícím soudem. Na podporu této žaloby společnost Laimz tvrdila, že byla oprávněna použít informace získané od společnosti Optibet na základě dohody ze dne 2. března 2020, uvedené v bodě 23 tohoto rozsudku, i rozhodnutí přijatá vedením uvedené společnosti, a uplatnit je na svůj obchodní vztah s klientem dotčeným ve věci v původním řízení.
29
Kromě toho společnost Laimz vytýkala dozorovému úřadu, že pro závěr, že tento klient byl osobou blízkou politicky exponované osobě, vycházel pouze z jejich společného členství v témže sdružení, aniž provedl individuální a podrobné posouzení.
30
Dozorový úřad na svou obranu uvedl, že zákon o předcházení praní peněz neupravuje sdílení údajů o klientech s jinou společností, které by příjemce dotčených informací zprostilo povinnosti plnit své zákonné povinnosti. Uvedený úřad kromě toho zdůraznil, že když klient dotčený ve věci v původním řízení navázal obchodní vztah se společností Laimz, ukončil svůj obchodní vztah se společností Optibet, takže společnost Laimz již nemohla využívat informace získané společností Optibet.
31
V této souvislosti si předkládající soud klade otázku ohledně rozsahu slovního spojení „osoba blízká politicky exponované osobě“ obsaženého v čl. 3 bodu 11 směrnice 2015/849 v případě společného členství osoby a politicky exponované osoby ve výkonném orgánu téhož sdružení. Kromě toho má předkládající soud za to, že je třeba vyjasnit, zda společnosti patřící do téže skupiny mohou sdílet informace pro účely plnění svých povinností hloubkové kontroly, jakož i zda čl. 45 odst. 1 a 8 směrnice 2015/849 ve spojení s čl. 3 body 12 a 15 této směrnice umožňuje, aby byly použity informace od jiné společnosti téže skupiny a aby byla rozhodnutí přijatá vrcholným vedením této jiné společnosti uplatněna na více společností v uvedené skupině. Konečně si předkládající soud klade otázku ohledně povinnosti povinné osoby uplatnit opatření hloubkové kontroly na stávající klienty v případě, že nelze zjistit žádnou změnu relevantních okolností klientů, na rozdíl od situace dotčené ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 17. listopadu 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883.
32
Za těchto podmínek se administratīvā rajona tiesa (okresní správní soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být čl. 3 bod 11 písm. a) směrnice 2015/849 vykládán v tom smyslu, že fyzická osoba může být považována za osobu blízkou politicky exponované osobě pouze na základě toho, že tyto osoby jsou členy téhož sdružení, aniž jsou zohledněny jakékoli další okolnosti?
2)
Musí být [čl. 3 bod] 9 směrnice 2015/849 vykládán v tom smyslu, že pro určení, zda má osoba postavení politicky exponované osoby, je třeba zjistit, zda tato osoba zastává některou z funkcí vyjmenovaných v tomto článku, a navíc provést šetření a ověřit, zda se jedná o vysokou funkci, a nikoli o střední nebo nižší funkci?
3)
Musí být čl. 45 odst. 1 směrnice 2015/849 ve spojení s čl. 45 odst. 8 této směrnice vykládán v tom smyslu, že členské státy musí povinným osobám uvedeným v čl. 2 odst. 1 směrnice 2015/849, které jsou považovány za společnosti v rámci jedné skupiny, umožnit vzájemnou výměnu informací, včetně uzavření dohod o výměně informací a zajištění vzájemného toku informací a možnosti jejich vzájemného uplatnění, aby bylo dosaženo cílů směrnice 2015/849?
4)
Umožňuje čl. 45 odst. 1 a 8 směrnice 2015/849 ve spojení s čl. 3 body 12 a 15 této směrnice, aby informace nebo rozhodnutí byly použity a uplatněny také v několika společnostech patřících do téže skupiny, přičemž se jedná o rozhodnutí přijatá v rámci skupiny vrcholným vedením společnosti patřící do téže skupiny?
5)
Musí být čl. 14 odst. 5 směrnice 2015/849 ve spojení s jejím čl. 8 odst. 2 vykládán v tom smyslu, že povinná osoba není povinna uplatňovat ve vztahu ke stávajícím obchodním klientům opatření hloubkové kontroly, pokud neuplynula lhůta stanovená vnitrostátním právem ani lhůta stanovená postupy vnitřního kontrolního systému pro opětovné uplatnění opatření hloubkové kontroly a povinná osoba si není vědoma nových okolností, které by mohly ovlivnit posouzení rizik provedené ve vztahu k dotčenému klientovi?
6)
Musí být povinnost uložená povinné osobě v čl. 11 písm. d) směrnice 2015/849 uplatňovat opatření hloubkové kontroly klienta, pokud má transakce při výběru výher, vsazení peněžité částky nebo obojím celkovou hodnotu 2000 eur nebo více, ať již je tato transakce prováděna jako jediná operace, nebo jako několik operací, které se zdají být spojeny, vykládána v tom smyslu, že opatření hloubkové kontroly musí být přijata pokaždé, když celková hodnota transakce dosáhne 2000 eur, bez ohledu na časový interval, v němž je opakovaně dosaženo výše 2000 eur stanovené v tomto ustanovení?“
K předběžným otázkám
K první otázce
33
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 3 bod 11 písm. a) směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že fyzická osoba může být považována za osobu blízkou politicky exponované osobě pouze z toho důvodu, že obě tyto osoby jsou členy téhož sdružení.
34
Na úvod je třeba připomenout, že hlavním cílem směrnice 2015/849, jak vyplývá z jejího názvu a čl. 1 odst. 1 a 2, je předcházet využívání finančního systému k praní peněz a financování terorismu (rozsudek ze dne 5. prosince 2024, MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, bod 25 a citovaná judikatura).
35
Konkrétně ustanovení směrnice 2015/849, která mají preventivní povahu, mají za cíl zavést podle přístupu založeného na riziku soubor preventivních a odrazujících opatření umožňujících účinně bojovat proti praní peněz a financování terorismu, aby se zabránilo tomu, jak vyplývá z bodu 1 odůvodnění této směrnice, že by protiprávní peněžní toky mohly poškodit integritu, stabilitu a pověst finančního sektoru Unie, a ohrozit její vnitřní trh a mezinárodní rozvoj (rozsudek ze dne 5. prosince 2024, MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, bod 26 a citovaná judikatura).
36
Jak vyplývá z článků 6 až 8 směrnice 2015/849, přístup založený na riziku předpokládá posouzení tohoto rizika, které je v rámci systému zavedeného touto směrnicí prováděno na třech úrovních, a to nejprve na úrovni Unie Komisí, dále na úrovni jednotlivých členských států a konečně na úrovni povinných osob. Jak vyplývá z bodu 30 odůvodnění uvedené směrnice, toto posouzení rizik je podmínkou zejména pro přijetí vhodných opatření hloubkové kontroly dotčeného klienta těmito osobami. Podle judikatury Soudního dvora totiž platí, že bez takového posouzení není možné, aby dotyčný členský stát ani případně uvedené osoby v konkrétním případě rozhodly, jaká opatření je třeba přijmout (rozsudek ze dne 17. listopadu 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, bod 35 a citovaná judikatura).
37
V tomto ohledu článek 20 směrnice 2015/849 stanoví, pokud jde o transakce nebo obchodní vztahy s politicky exponovanými osobami, povinnosti, za jejichž dodržování odpovídají povinné osoby vedle opatření hloubkové kontroly klienta stanovených v čl. 13 odst. 1 této směrnice, která musí uplatňovat. Konkrétně druhé jmenované ustanovení ukládá povinným osobám povinnost zjistit a ověřit totožnost klienta, zjistit totožnost skutečného majitele, posoudit zamýšlený obchodní vztah a získat informace o jeho účelu a povaze, jakož i průběžně sledovat tento obchodní vztah. Pokud jde o uvedený článek 20, ten ukládá členským státům, aby od povinných osob vyžadovaly zejména zavedení náležitých systémů řízení rizik včetně postupů založených na posouzení rizik ke zjištění, zda lze klienta nebo skutečného majitele klienta kvalifikovat jako politicky exponovanou osobu. V tomto ohledu je třeba připomenout, že body 31 a 32 odůvodnění uvedené směrnice upřesňují, že určité situace představují větší riziko praní peněz nebo financování terorismu, což platí zejména o vztazích s osobami, které zastávají nebo zastávaly významné veřejné funkce.
38
Kromě toho podle článku 23 směrnice 2015/849 musí povinné osoby rozšířit tyto systémy řízení rizik na zjišťování totožnosti rodinných příslušníků politicky exponovaných osob a osob „blízkých“ politicky exponovaným osobám.
39
V tomto ohledu čl. 3 bod 11 písm. a) směrnice 2015/849 definuje „osobu blízkou“ jako „ fyzick[ou] osob[u], o níž je známo, že je skutečným spolumajitelem právnických osob nebo právních uspořádání“ nebo má „jakýkoli jiný blízký obchodní vztah s politicky exponovanou osobou“.
40
Pro výklad ustanovení unijního práva je třeba vzít v úvahu nejen jeho znění v souladu s jeho obvyklým významem v běžném jazyce, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí [rozsudek ze dne 9. ledna 2025, Österreichische Datenschutzbehörde (Nepřiměřené žádosti), C‑416/23, EU:C:2025:3, bod 24 a citovaná judikatura].
41
Pokud jde na prvním místě o znění čl. 3 bodu 11 písm. a) směrnice 2015/849, z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že se předkládající soud s ohledem na účast klienta a politicky exponované osoby ve výkonném orgánu téhož sdružení táže konkrétněji na slovní spojení „blízký obchodní vztah“.
42
V tomto ohledu lze uvést, že čl. 3 bod 13 směrnice 2015/849 definuje pojem „obchodní vztah“, pokud se vztahuje na povinnou osobu, jako obchodní nebo profesní vztah související s profesní činností povinné osoby, o němž se v době vzniku vztahu předpokládá, že bude mít určité trvání. Mimoto, i když tato směrnice nedefinuje, jak má být posuzována blízkost takového vztahu, takové upřesnění naznačuje, že pouhá existence obchodního vztahu není dostačující a musí být shledáno, že tento vztah je rovněž zvláště významný.
43
Jsou-li však fyzická osoba a politicky exponovaná osoba součástí výkonného orgánu téhož sdružení, udržují mezi sebou a priori vztah v profesním rámci, takže nelze vyloučit, že tyto funkce mohou představovat „blízký obchodní vztah“ mezi touto osobou a touto politicky exponovanou osobou ve smyslu čl. 3 bodu 11 písm. a) směrnice 2015/849, nebo že jim tyto funkce umožňují, aby takový vztah navázaly jinak. Kromě toho v takové situaci nelze vyloučit ani to, že tato fyzická osoba může být považována za skutečného spolumajitele právnických osob nebo právních uspořádání s politicky exponovanou osobou ve smyslu tohoto ustanovení. Takové zjištění však nemůže být založeno pouze na skutečnosti, že obě osoby jsou členy výkonného orgánu téhož sdružení, ale musí se opírat o analýzu okolností případu.
44
Za těchto podmínek lze ze znění čl. 3 bodu 11 písm. a) směrnice 2015/849 vyvodit, že taková situace, jako je situace dotčená v původním řízení, kdy jsou fyzická osoba a politicky exponovaná osoba členy výkonného orgánu téhož sdružení, a priori nevylučuje, aby tato osoba byla považována za osobu blízkou politicky exponované osobě ve smyslu tohoto ustanovení.
45
Tato analýza je potvrzena kontextem, do něhož je toto ustanovení zasazeno, jakož i cíli sledovanými směrnicí 2015/849.
46
Jak totiž bylo připomenuto v bodě 38 tohoto rozsudku, článek 23 směrnice 2015/849 zejména stanoví, že opatření upravená v článku 20 této směrnice se použijí na osoby blízké politicky exponovaným osobám, ale rovněž na rodinné příslušníky politicky exponovaných osob. Z toho vyplývá, že unijní normotvůrce měl v úmyslu rozšířit oblast působnosti směrnice 2015/849 na co největší počet osob v okolí politicky exponovaných osob.
47
Je však třeba rovněž připomenout, že podle bodu 1 odůvodnění směrnice 2015/849 je nezbytně nutné doplnit další rozvoj trestněprávního přístupu na úrovni Unie o cílenou a přiměřenou prevenci využívání finančního systému k praní peněz a financování terorismu, což může přinést komplementární výsledky.
48
V této souvislosti podle čl. 8 odst. 3 této směrnice, který stanoví, že strategie, kontroly a postupy ke zmírňování a účinnému řízení rizik praní peněz a financování terorismu povinné osoby musí odpovídat povaze a velikosti povinných osob, musí být postupy založené na posouzení rizik zmíněné v článku 20 uvedené směrnice přiměřené povaze a velikosti povinných osob, což dává povinným osobám určitý prostor pro uvážení při navrhování postupů přizpůsobených rizikům vyplývajícím z jejich činnosti. I když přístup založený na posouzení rizik umožňuje určitou míru flexibility, není, jak uvádí bod 22 odůvodnění téže směrnice, pro členské státy a povinné osoby nepřiměřeně liberální možností a zahrnuje užití rozhodování, které vychází z důkazů.
49
Kromě toho z bodu 33 odůvodnění směrnice 2015/849 vyplývá, že požadavky týkající se politicky exponovaných osob mají preventivní a nikoli trestněprávní povahu a neměly by být vykládány tak, aby uvedené osoby stigmatizovaly, jako by byly zapojeny do trestné činnosti. Podle tohoto bodu odůvodnění je odmítnutí obchodního vztahu s osobou pouze na základě zjištění, že je politicky exponována, v rozporu se zněním i účelem této směrnice i revidovaných doporučení FATF.
50
Proto jsou povinné osoby, když používají přístup založený na posouzení rizik, povinny při posuzování existence blízkého obchodního vztahu mezi fyzickou osobou a politicky exponovanou osobou zohlednit nejen povahu vztahu mezi dotyčným klientem a politicky exponovanou osobou, aby určily, zda existuje riziko, že tento vztah bude využit k praní peněz a financování terorismu a šíření jaderných zbraní, ale musí zohlednit i sledované cíle, takže za účelem splnění požadavků směrnice 2015/849 je třeba provést individuální posouzení každého případu.
51
Opačný výklad by měl za následek, že by se dodatečné povinnosti stanovené ve směrnici 2015/849 musely vztahovat na velmi velký počet situací, v nichž by byla ohrožena jejich přiměřenost ve vztahu k cílům sledovaným touto směrnicí, totiž k předcházení zneužití finančního systému Unie k praní peněz a financování terorismu, jak je stanoveno v čl. 1 odst. 1 této směrnice, a navíc by to vyvolalo praktické potíže, pokud jde o přístup k údajům dotyčných osob.
52
S ohledem na výše uvedené je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 3 bod 11 písm. a) směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že fyzickou osobu nelze považovat za osobu blízkou politicky exponované osobě pouze z toho důvodu, že tyto dvě osoby jsou členy výkonného orgánu téhož sdružení, avšak tato situace představuje relevantní okolnost, kterou je třeba v rámci tohoto posouzení zohlednit.
K druhé otázce
53
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 3 bod 9 směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že pro konstatování, že fyzická osoba je politicky exponovanou osobou, stačí prokázat, že tato osoba vykonává některou z funkcí vyjmenovaných v tomto čl. 3 bodu 9 písm. a) až h), nebo zda je kromě toho třeba na základě posouzení skutkového stavu ověřit, že se v případě zastávané funkce jedná o vysokou funkci, a nikoli o střední nebo nižší funkci.
54
Soudní dvůr v tomto ohledu opakovaně zdůraznil, že postup zavedený článkem 267 SFEU je nástrojem spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy, díky němuž Soudní dvůr poskytuje vnitrostátním soudům výklad unijního práva, jenž je pro ně nezbytný k vyřešení sporů, které mají tyto soudy rozhodnout, a důvodem existence žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce není vydávání konzultativních stanovisek k obecným nebo hypotetickým otázkám, ale potřeba skutečného vyřešení sporu [rozsudek ze dne 7. listopadu 2024, Adusbef (Most Morandi), C‑683/22, EU:C:2024:936, bod 38 a citovaná judikatura].
55
Jak vyplývá ze samotného znění článku 267 SFEU, požadované rozhodnutí o předběžné otázce musí být „nezbytné“ k tomu, aby předkládající soud mohl „vynést rozsudek“ ve věci, která mu byla předložena [rozsudek ze dne 7. listopadu 2024, Adusbef (Most Morandi), C‑683/22, EU:C:2024:936, bod 39 a citovaná judikatura].
56
V projednávané věci předkládající soud neposkytuje žádnou informaci o přesné povaze funkcí, které v profesním životě vykonává osoba, o níž se ve věci v původním řízení předpokládá, že je politicky exponovanou osobou. Kromě toho dozorový úřad považuje klienta dotčeného ve věci v původním řízení za osobu blízkou politicky exponované osobě, a nikoli za osobu, která je sama politicky exponovanou osobou.
57
Konečně ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, nijak nevyplývá, že by účastníci původního řízení zpochybňovali postavení osoby, se kterou by tento klient mohl být osobou blízkou, jako politicky exponované osoby. Námitka vznesená společností Laimz se týká výkladu slovního spojení „osoba blízká politicky exponované osobě“, jak jej použil dozorový úřad, které je předmětem první otázky.
58
Za těchto okolností musí být podle judikatury připomenuté v bodech 54 a 55 tohoto rozsudku druhá otázka prohlášena za nepřípustnou.
K třetí otázce
59
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 45 odst. 1 a 8 směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že členské státy jsou povinny umožnit povinným osobám uvedeným v čl. 2 odst. 1 této směrnice, které jsou součástí téže skupiny ve smyslu čl. 3 bodu 15 uvedené směrnice, aby mezi sebou sdílely informace, a to i uzavíráním dohod o výměně informací a zajištěním vzájemného toku těchto informací za účelem dosažení cílů směrnice 2015/849.
60
V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 45 odst. 1 této směrnice ukládá členským státům povinnost vyžadovat od povinných osob, které jsou součástí skupiny, aby zavedly skupinové strategie a postupy, včetně postupů ochrany údajů a strategií a postupů pro sdílení informací v rámci skupiny pro boj proti praní peněz a financování terorismu. Podle téhož ustanovení musí být uvedené strategie a postupy účinně zavedeny v pobočkách a většinově vlastněných dceřiných podnicích v členských státech a třetích zemích. Je třeba dodat, že toto ustanovení tak sleduje cíl uvedený v bodě 35 odůvodnění uvedené směrnice, kterým je zamezit opakování postupů pro zjišťování totožnosti klientů.
61
Kromě toho čl. 45 odst. 8 téže směrnice dodává, že členské státy „zajistí, aby sdílení informací v rámci skupiny bylo možné“, a upřesňuje, že informace o podezřeních, že finanční prostředky jsou výnosy z trestné činnosti nebo mají souvislost s financováním terorismu, které byly oznámeny finanční zpravodajské jednotce, musí být sdíleny v rámci skupiny, nevydá-li finanční zpravodajská jednotka jiný pokyn.
62
V projednávané věci je nesporné, že vzhledem k tomu, že společnosti Laimz a Optibet jsou poskytovateli služeb hazardních her ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 3 písm. f) směrnice 2015/849, jsou povinnými osobami. Kromě toho společnost Laimz a společnost Optibet, od níž společnost Laimz získala informace, jsou součástí skupiny ve smyslu čl. 3 bodu 15 této směrnice. Proto vztah mezi těmito dvěma společnostmi, včetně spolupráce za účelem splnění požadavků stanovených uvedenou směrnicí, spadá do působnosti čl. 45 odst. 1 a 8 této směrnice.
63
Vzhledem k tomu, že znění tohoto čl. 45 odst. 1 a 8 je jednoznačné, vyplývá z toho, že členské státy jsou povinny umožnit povinným osobám, které jsou součástí téže skupiny, aby mezi sebou sdílely informace za účelem dosažení cílů sledovaných směrnicí 2015/849. Toto ustanovení naproti tomu nevyžaduje, aby takové sdílení bylo předmětem uzavření dohod o sdílení informací za účelem zajištění vzájemné komunikace v rámci skupiny a dostupnosti těchto informací.
64
Je však třeba, jak uvádí i Komise, zohlednit skutečnost, že sledování cílů směrnice 2015/849 v zásadě vyžaduje individualizovaný přístup k boji proti praní peněz a financování terorismu. Pokud se tedy ukáže, že informace sdílené v rámci skupiny nejsou dostatečné k tomu, aby povinné osobě umožnily vykonat hloubkovou kontrolu klienta, zejména proto, že se jednotlivé služby a produkty, které tato povinná osoba nabízí, liší od služeb a produktů nabízených jiným subjektem v téže skupině, musí dotyčná povinná osoba provést individuální kontrolu. I kdyby dotčené služby a produkty byly totožné a informace dostatečné, je třeba připomenout, že čl. 45 odst. 1 a 8 uvedené směrnice neupravuje opatření, která mají povinné osoby přijmout na základě informací předaných v rámci skupiny, a tudíž tyto osoby nezbavuje povinnosti dodržovat závazky v oblasti boje proti praní peněz a financování terorismu stanovené v uvedené směrnici. Tento výklad je podpořen čl. 13 odst. 2 a 4 směrnice 2015/849, který upřesňuje, že uvedené osoby určí na základě zohlednění míry rizika rozsah opatření hloubkové kontroly, která uplatňují vůči svým klientům.
65
Je tedy třeba rovněž uvést, že článek 45 směrnice 2015/849 nelze vykládat tak, že umožňuje, aby povinná osoba automaticky používala informace o hloubkové kontrole klienta, aniž by sama provedla vlastní posouzení rizik a opatření hloubkové kontroly, která mají být přijata. Naproti tomu s ohledem na povinnosti hloubkové kontroly, které má povinná osoba na základě této směrnice, je důležité, aby v případě, že tato osoba obdrží informace, které mohou prima facie odůvodnit zavedení opatření hloubkové kontroly, provedla požadovaná ověření v co nejkratší době.
66
Na třetí otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 45 odst. 1 a 8 směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že členské státy mají povinnost umožnit povinným osobám uvedeným v čl. 2 odst. 1 této směrnice, které jsou součástí téže skupiny ve smyslu čl. 3 bodu 15 uvedené směrnice, aby mezi sebou sdílely informace. Taková výměna informací však nezbavuje dotyčnou povinnou osobu odpovědnosti za výkon povinnosti hloubkové kontroly klienta.
Ke čtvrté otázce
67
Podstatou čtvrté otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 45 odst. 1 a 8 směrnice 2015/849 ve spojení s čl. 3 body 12 a 15 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že umožňuje podniku, který je součástí skupiny, aby automaticky uplatnil rozhodnutí přijaté osobou z vrcholného vedení jiného podniku téže skupiny, které se týká opatření hloubkové kontroly jednoho z klientů posledně uvedeného podniku, aniž prvně jmenovaný podnik provede vlastní posouzení rizik a opatření hloubkové kontroly, která je třeba přijmout.
68
Úvodem je třeba uvést, že čl. 45 odst. 1 uvedené směrnice neupřesňuje povahu informací, které mohou být vyměňovány a následně použity přijímající povinnou osobou. S ohledem na oblast působnosti dotčených unijních právních předpisů, jakož i na odkaz na cíle v oblasti boje proti praní peněz a financování terorismu se může jednat pouze o informace, které jsou potřebné pro splnění požadavků uložených povinným osobám v téže směrnici.
69
V projednávané věci z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že dotčené rozhodnutí bylo přijato podnikem, který je součástí skupiny, v rámci povinnosti podniku provádět hloubkovou kontrolu klienta. Podle všeho tedy toto rozhodnutí spadá do působnosti tohoto čl. 45 odst. 1.
70
Pokud jde o otázku, zda toto rozhodnutí může být použito jiným podnikem této skupiny, je třeba připomenout, že jak vyplývá z odpovědi na třetí otázku, i když sdílení informací mezi povinnými osobami skupiny usnadňuje dodržování požadavků uložených ve směrnici 2015/849 v oblasti boje proti praní peněz a financování terorismu, čl. 45 odst. 1 a 8 této směrnice nezbavuje žádnou povinnou osobu její individuální odpovědnosti za splnění těchto požadavků. Takový výklad přitom nelze vyloučit, pokud je předanými informacemi rozhodnutí přijaté osobou z vrcholného vedení jiného podniku téže skupiny vůči jednomu z jeho klientů tohoto podniku. Tento výklad je podpořen čl. 8 odst. 5 uvedené směrnice, který stanoví, že členské státy vyžadují, aby povinné osoby získaly souhlas svého vrcholného vedení se strategiemi, kontrolami a postupy, které zavádějí.
71
Na čtvrtou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 45 odst. 1 a 8 směrnice 2015/849 ve spojení s čl. 3 body 12 a 15 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že brání povinné osobě, která je součástí skupiny, aby automaticky použila rozhodnutí osoby z vrcholného vedení jiného podniku téže skupiny, které tato osoba přijala v rámci její povinnosti provádět hloubkovou kontrolu a které se týká opatření hloubkové kontroly jednoho z klientů posledně uvedeného podniku, aniž povinná osoba provede vlastní posouzení rizik a opatření hloubkové kontroly, která je třeba přijmout.
K páté otázce
72
Podstatou páté otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 14 odst. 5 směrnice 2015/849 ve spojení s čl. 8 odst. 2 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že povinná osoba není povinna uplatňovat opatření hloubkové kontroly ve vztahu ke stávajícím klientům, dokud neuplynula lhůta stanovená vnitrostátními právními předpisy a lhůta stanovená postupy vnitřní kontroly pro zavedení nových kontrolních opatření a dotčená povinná osoba nevěděla o jiných nových okolnostech, které by mohly mít vliv na posouzení rizik spojených s dotyčným klientem.
73
V tomto ohledu ze znění čl. 14 odst. 5 směrnice 2015/849 vyplývá, že povinné osoby musí na základě přístupu založeného na posouzení rizika uplatňovat opatření hloubkové kontroly nejen na nové klienty, ale také, je-li vhodný okamžik, na stávající klienty. Toto ustanovení upřesňuje, že jedním z těchto možných vhodných okamžiků je okamžik, kdy se mění relevantní okolnosti dotyčného klienta. Uvedené ustanovení mimoto neomezuje tuto povinnost, jíž mají povinné osoby, pouze na klienty, kterým byla přiřazena vysoká míra rizika (rozsudek ze dne 17. listopadu 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, bod 83).
74
Podle čl. 8 odst. 2 směrnice 2015/849 musí povinné subjekty zejména aktualizovat posouzení rizik praní peněz a financování terorismu, kterému jsou vystaveny (rozsudek ze dne 17. listopadu 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, bod 84).
75
V tomto ohledu je třeba připomenout, že Soudní dvůr již rozhodl, že čl. 14 odst. 5 směrnice 2015/849 ve spojení s čl. 8 odst. 2 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že povinné osoby musí přijmout na základě aktualizovaného posouzení rizik opatření hloubkové kontroly, případně zesílené povahy, vůči stávajícímu klientovi, pokud se to jeví jako vhodné, zejména v případě změny relevantních okolností tohoto klienta, a to bez ohledu na skutečnost, že maximální lhůta stanovená vnitrostátním právem pro nové posouzení rizika spojeného s uvedeným klientem ještě neuplynula (rozsudek ze dne 17. listopadu 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, bod 91).
76
Kromě toho je třeba uvést, že čl. 14 odst. 5 směrnice 2015/849 zaručuje dosažení hlavního cíle této směrnice, a sice předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu. Cílem uplatňování opatření hloubkové kontroly klienta na stávající klienty je tedy zmírnit nová nebo odlišná rizika spojená s dotčeným klientem a daným obchodním vztahem. Pokud tedy povinná osoba neví o změně relevantních okolností dotčeného klienta a neuplynuly lhůty pro zavedení nových opatření hloubkové kontroly, neexistuje povinnost nebo důvody pro uplatnění takových opatření. Jinak je tomu v případě, kdy je nezjištění takových změn způsobeno nedostatky při průběžné kontrole upravené v čl. 13 odst. 1 písm. d) směrnice 2015/849, kterou musí provádět povinná osoba.
77
Z výše uvedeného vyplývá, že na pátou otázku je třeba odpovědět tak, že čl. 14 odst. 5 směrnice 2015/849 ve spojení s čl. 8 odst. 2 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že povinná osoba není povinna uplatňovat opatření hloubkové kontroly na stávající klienty, dokud neuplynula lhůta stanovená vnitrostátními právními předpisy a lhůta stanovená postupy vnitřní kontroly pro zavedení nových kontrolních opatření a dotčená povinná osoba nevěděla o jiných nových okolnostech, které by mohly mít vliv na posouzení rizik spojených s dotyčným klientem s výhradou, že nezjištění těchto okolností není způsobeno nedostatky při průběžné kontrole upravené v čl. 13 odst. 1 písm. d) směrnice 2015/849, kterou musí tento subjekt provádět.
K šesté otázce
78
Podstatou šesté otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 11 písm. d) směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že povinnost uložená povinným osobám, které jsou poskytovateli služeb hazardních her, provést hloubkovou kontrolu svého klienta, pokud má transakce při výběru výher, vsazení peněžité částky nebo obojím hodnotu 2000 eur nebo více, ať již je tato transakce prováděna jako jediná operace, nebo jako několik operací, které se zdají být spojeny, se musí uplatnit pokaždé, když dotčená transakce dosáhne hodnoty 2000 eur.
79
V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 11 písm. a) směrnice 2015/849 stanoví, že při vzniku obchodního vztahu se musí uplatnit opatření hloubkové kontroly klienta, přičemž je třeba upřesnit, že obchodní vztah ve smyslu této směrnice musí mít v souladu s čl. 3 bodem 13 této směrnice „určité trvání“.
80
Pokud jde o čl. 11 písm. d) směrnice 2015/849, který se týká konkrétního případu poskytovatelů služeb hazardních her, toto ustanovení jim ukládá, aby uplatnili opatření hloubkové kontroly svých klientů při výběru výher, vsazení peněžité částky nebo obojím, pokud provádějí transakce ve výši 2000 eur nebo více, ať již je tato transakce prováděna jako jediná operace, nebo jako několik operací, které se zdají být spojeny.
81
Znění tohoto ustanovení tak nepodmiňuje uplatnění této povinnosti tím, že se dotčená transakce uskutečnila v určitém období ve srovnání s předchozí transakcí, která rovněž splňovala tyto podmínky.
82
Kromě toho musí být uvedené ustanovení vykládáno ve světle bodu 21 odůvodnění směrnice 2015/849, který upřesňuje, že využívání služeb odvětví hazardních her k praní výnosů z trestné činnosti je znepokojující a v zájmu zmírnění rizik spojených s tímto odvětvím by tato směrnice měla pro poskytovatele služeb hazardních her, s nimiž je spojeno vyšší riziko, stanovit povinnost provádět opatření hloubkové kontroly klienta u každé transakce ve výši 2000 eur nebo více.
83
Z uvedeného vyplývá, že čl. 11 písm. d) směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že povinnost uložená povinným osobám, které jsou poskytovateli služeb hazardních her, provést hloubkovou kontrolu svého klienta, pokud má transakce při výběru výher, vsazení peněžité částky nebo obojím hodnotu 2000 eur nebo více, ať již je tato transakce prováděna jako jediná operace, nebo jako několik operací, které se zdají být spojeny, se musí uplatnit pokaždé, když dotčená transakce dosáhne hodnoty 2000 eur.
84
S ohledem na výše uvedené je třeba na šestou otázku odpovědět tak, že čl. 11 písm. d) směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že ukládá povinným osobám povinnost uplatnit opatření hloubkové kontroly svých klientů při výběru výher, vsazení peněžité částky nebo obojím pokaždé, když hodnota dotčené transakce dosáhne výše 2000 eur nebo více, ať již je tato transakce prováděna jako jediná operace, nebo jako několik operací, které se zdají být spojeny.
K nákladům řízení
85
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 3 bod 11 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/843 ze dne 30. května 2018,
musí být vykládán v tom smyslu, že
že fyzickou osobu nelze považovat za osobu blízkou politicky exponované osobě pouze z toho důvodu, že tyto dvě osoby jsou členy výkonného orgánu téhož sdružení, avšak tato situace představuje relevantní okolnost, kterou je třeba v rámci tohoto posouzení zohlednit.
2)
Článek 45 odst. 1 a 8 směrnice 2015/849, ve znění směrnice 2018/843,
musí být vykládán v tom smyslu, že
členské státy mají povinnost umožnit povinným osobám uvedeným v čl. 2 odst. 1 pozměněné směrnice 2015/849, které jsou součástí téže skupiny ve smyslu čl. 3 bodu 15 pozměněné směrnice 2015/849, aby mezi sebou sdílely informace. Taková výměna informací však nezbavuje dotyčnou povinnou osobu odpovědnosti za výkon povinnosti hloubkové kontroly klienta.
3)
Článek 45 odst. 1 a 8 směrnice 2015/849, ve znění směrnice 2018/843, ve spojení s čl. 3 body 12 a 15 pozměněné směrnice 2015/849,
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání povinné osobě, která je součástí skupiny, aby automaticky použila rozhodnutí osoby z vrcholného vedení jiného podniku téže skupiny, které tato osoba přijala v rámci její povinnosti provádět hloubkovou kontrolu a které se týká opatření hloubkové kontroly jednoho z klientů posledně uvedeného podniku, aniž povinná osoba provede vlastní posouzení rizik a opatření hloubkové kontroly, která je třeba přijmout.
4)
Článek 14 odst. 5 směrnice 2015/849, ve znění směrnice 2018/843, ve spojení s čl. 8 bodem 2 této pozměněné směrnice 2015/849,
musí být vykládán v tom smyslu, že
povinná osoba není povinna uplatňovat opatření hloubkové kontroly na stávající klienty, dokud neuplynula lhůta stanovená vnitrostátními právními předpisy a lhůta stanovená postupy vnitřní kontroly pro zavedení nových kontrolních opatření a dotčená povinná osoba nevěděla o jiných nových okolnostech, které by mohly mít vliv na posouzení rizik spojených s dotyčným klientem s výhradou, že nezjištění těchto okolností není způsobeno nedostatky při průběžné kontrole upravené v čl. 13 odst. 1 písm. d) pozměněné směrnice 2015/849, kterou musí tento subjekt provádět.
5)
Článek 11 písm. d) směrnice 2015/849, ve znění směrnice 2018/843,
musí být vykládán v tom smyslu, že
ukládá povinným osobám povinnost uplatnit opatření hloubkové kontroly svých klientů při výběru výher, vsazení peněžité částky nebo obojím pokaždé, když hodnota dotčené transakce dosáhne výše 2000 eur nebo více, ať již je tato transakce prováděna jako jediná operace, nebo jako několik operací, které se zdají být spojeny.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: lotyština.