Soud: Nejvyšší soud 
Datum rozhodnutí: 02/22/2012 
Spisová značka: 20 Cdo 166/2011 
ECLI: ECLI:CZ:NS:2012:20.CDO.166.2011.1 
Typ rozhodnutí: USNESENÍ 
Heslo: Exekuce 
Způsobilost být účastníkem řízení 
Dotčené předpisy: čl. 22 odst. 5 Nařízení () č. 44/2001 
čl. 32 Nařízení () č. 44/2001 
čl. 2 odst. 2 bod d Nařízení () č. 805/2004 
§ 107 odst. 1 o. s. ř. 
§ 45 odst. 2 předpisu č. 120/2001Sb. 
Kategorie rozhodnutí: D EU 
 
20 Cdo 166/2011  
 
U S N E S E N Í 
 
 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Miroslavy 
Jirmanové a soudců JUDr. Olgy Puškinové a JUDr. Vladimíra Mikuška v exekuční věci 
oprávněného města Oslavany, se sídlem v Oslavanech, nám. 13. prosince 51/2, zastoupeného 
JUDr. Ing. Ivanem Rottem, advokátem se sídlem v Brně, Křížová 18, proti povinné G & C 
Pacific Niue Limited, se sídlem ve Spojeném království Velké Británie a Severního Irska, Dalton 
House 60, Windsor Avenue SW19 2RR London, zapsané v registru společností Anglie a Walesu 
pod číslem 6701826, zastoupené JUDr. Kateřinou Tomkovou, advokátkou se sídlem v Brně, 
Lesnická 52, pro 200 000,- Kč s příslušenstvím, vedené u Obvodního soudu pro Prahu 4 pod sp. 
zn. 66 Nc 22500/2007, o dovolání povinné proti usnesení Městského soudu v Praze ze dne 21. 6. 
2010, č. j. 28 Co 272/2010-41, takto: 
 
 
Dovolání se zamítá. 
O d ů v o d n ě n í : 
 
Městský soud napadeným rozhodnutím potvrdil usnesení ze dne 21. 4. 2010, č. j. 114 EX 
1219/08-35, kterým soudní exekutorka Mgr. Zuzana Komínková rozhodla, že namísto 
dosavadních povinných G & C Pacific a. s., se sídlem v Praze 4, U Habrovky 247/11, a BGC 
Developers a. s., se sídlem v Praze 4, U Habrovky 247/11, bude pokračováno s jejich procesním 
nástupcem, kterým je společnost G & C Pacific Niue Limited, se sídlem ve Spojeném království 
Velké Británie a Severního Irska, Dalton House 60, Windsor Avenue SW19 2RR London, 
zapsané v registru společností Anglie a Walesu pod číslem 6701826. Uvedl, že původně povinné 
společnosti zanikly výmazem z obchodního rejstříku a do jejich práv a povinností vstoupila v 
důsledku přeshraniční fúze společnost G & C Pacific Niue Limited. V souvislosti s procesním 
nástupnictvím se odvolací soud zabýval předně otázkou pravomoci (mezinárodní příslušnosti) 
českých soudů a uzavřel, že ji je třeba posoudit podle nařízení Rady č. 44/2001, o příslušnosti a 
uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen „nařízení“). 
Exekuční řízení spadá pod pravidlo výlučné příslušnosti podle čl. 22 odst. 5 nařízení, podle něhož 
bez ohledu na bydliště (žalovaného) mají výlučnou příslušnost pro řízení, jehož předmětem je 
výkon rozhodnutí, soudy členského státu, na jehož území výkon rozhodnutí byl či má být 
proveden. Z hlediska nutnosti přezkumu mezinárodní příslušnosti ve smyslu čl. 25 nařízení, je 
proto nezbytné, aby v této exekuci s mezinárodním prvkem byly dány rozhodné skutečnosti, které
příslušnost zakládají, v daném případě to, že majetek ve vlastnictví povinného se nachází na 
území České republiky (§ 45 odst. 2 zákona č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční 
činnosti /exekuční řád/ a o změně dalších zákonů ve znění pozdějších předpisů, dále též jen 
„zákon č. 120/2001 Sb.“). Takový majetek povinná společnost na území České republiky vlastní. 
K námitce odvolatelky týkající se nepoužitelnosti nařízení s ohledem na skutečnost, že exekučním 
titulem je v souzené věci rozhodčí nález, a s ohledem na čl. 1 odst. 2 písm. d) nařízení, soud 
uvedl, že toto ustanovení dopadá na rozhodčí řízení jako na řízení nalézací, nikoliv na exekuční 
řízení, kde je exekučním titulem rozhodčí nález. Otázka případného uznání a výkonu exekučního 
titulu ve státě sídla nové společnosti není pro posouzení procesního nástupnictví v exekučním 
řízení, k němuž je příslušný soud České republiky, rozhodná. 
 
Povinná v dovolání vytýká exekučnímu soudu nesprávný procesní postup. Poukázala na 
novelizované znění § 200ua zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších 
předpisů (dále též jen „o. s. ř.“), které vychází z nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 
805/2004 ze dne 21. 4. 2004, jímž se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky (dále též 
jen „nařízení č. 805/2004), a který je součást�� českého právního pořádku. Proto podle jejího 
názoru bylo povinností oprávněného podat nejdříve návrh na potvrzení evropského exekučního 
titulu a teprve na základě tohoto titulu pokračovat v exekučním řízení s novou povinnou osobou, 
která není subjektem českého práva. Jiný postup omezuje povinnou v jejím zákonném právu na 
obranu proti nároku, který není podle nařízení č. 805/2004 nárokem nesporným, neboť byl 
založen rozhodčím nálezem. Podle povinné bylo na místě řízení podle § 107 odst. 1 o. s. ř. 
přerušit, poté měl exekuční soud oprávněného vyzvat k podání návrhu podle § 200ua o. s. ř. a na 
základě potvrzeného evropského exekučního titulu poté pokračovat proti novému povinnému. 
Postup soudního exekutora vede k obcházení nařízení č. 805/2004. Navrhla proto, aby dovolací 
soud usnesení odvolacího soudu, stejně jako usnesení soudu prvního stupně zrušil a věc vrátil 
soudu prvního stupně k dalšímu řízení.  
 
Dovolání přípustné podle § 239 odst. 2 písm. b) o. s. ř. (ve znění účinném od 1. 7. 2009) není 
důvodné.  
 
Jelikož vady podle § 229 odst. 1, odst. 2 písm. a), b) a odst. 3 o. s. ř., jež by řízení činily 
zmatečným, k nimž je dovolací soud – je-li dovolání přípustné – povinen přihlédnout z úřední 
povinnosti (§ 242 odst. 3 věta druhá o. s. ř.), v dovolání namítány nejsou a nevyplývají ani z 
obsahu spisu, a protože jinak je dovolací soud vázán uplatněným dovolacím důvodem včetně jeho 
obsahového vymezení (§ 242 odst. 3 věta první o. s. ř.), je předmětem dovolacího přezkumu závěr 
odvolacího soudu o právním nástupnictví povinné. 
 
Z obsahu dovolání je zřejmé, že povinná nezpochybňuje, že je právní nástupkyní společnosti BGC 
Developers, a. s. Její námitku, jíž vytýká soudu, že nepřerušil řízení podle § 107 odst. 1 o. s. ř. a 
dále že nepostupoval podle nařízení č. 805/2004, lze podřadit pod dovolací důvod podle § 241a 
odst. 2 písm. a) o. s. ř., tedy že řízení je postiženo vadou, která mohla mít za následek nesprávné 
rozhodnutí ve věci. 
 
Podle § 107 odst. 1 o. s. ř. jestliže účastník ztratí po zahájení řízení způsobilost být účastníkem 
řízení dříve, než řízení bylo pravomocně skončeno, posoudí soud podle povahy věci, zda v řízení 
může pokračovat. Není-li možné v řízení ihned pokračovat, soud řízení přeruší. O tom, s kým 
bude v řízení pokračováno, soud rozhodne usnesením. 
 
Účelem nařízení č. 805/2004 je zavedení evropského exekučního titulu pro nesporné nároky. Je-li 
podkladové rozhodnutí jako evropský exekuční titul označeno, znamená to, že není třeba 
prohlášení vykonatelnosti v členském státě, v němž se usiluje o výkon rozhodnutí. Rozsah věcné 
působnosti nařízení je upraven v čl. 2, z jehož odst. 2 písm. d) vyplývá, že nařízení se nevztahuje
na rozhodčí řízení. Proto ani rozhodčí nález nemůže být jako evropský exekuční titul označen. 
Navíc, jak bylo uvedeno, označení exekučního titulu jako evropský exekuční titul má smysl tam, 
kde se usiluje o jeho výkon v jiném členském státě než v tom, který exekuční titul vydal. Námitky 
povinné k možnosti použití a postupu podle tohoto nařízení jsou tak zcela bezdůvodné.  
 
Pokud jde o otázku pravomoci (mezinárodní příslušnosti) českého soudu souzenou věc 
projednávat a rozhodovat, pak dovolací soud připomíná, že použití nařízení je vyloučeno, neboť 
se nevztahuje na vykonávací řízení, je-li exekučním titulem rozhodčí nález. Z čl. 32 nařízení totiž 
vyplývá, že pro jeho účely se „rozhodnutím“ rozumí každé rozhodnutí vydané soudem členského 
státu bez ohledu na to, je-li označeno jako rozsudek, usnesení, příkaz nebo nařízení výkonu 
rozhodnutí, včetně rozhodnutí o nákladech řízení vydaného soudním úředníkem.  
 
Po posouzení pravomoci českého soudu je třeba vyjít z § 45 odst. odst. 2 zákona č. 120/2001 Sb., 
upravující místní příslušnost soudu, a prostřednictvím něho zkoumat, zda je dána pravomoc soudu 
jako jedna z podmínek řízení (což následně i odvolací soud činí).  
 
Rozhodl-li tedy odvolací soud, že v řízení bude nadále podle § 107 odst. 3 o. s. ř. jako s procesní 
nástupkyní původní povinné osoby pokračováno se společnosti G & C Pacifik Niue Limited, je 
jeho právní závěr správný.  
 
Nejvyšší soud proto dovolání podle § 243b odst. 2 části věty před středníkem o. s. ř. zamítl. 
 
O náhradě nákladů dovolacího řízení se rozhoduje ve zvláštním režimu (§ 87 a násl. zákona č. 
120/2001 Sb.). 
 
Proti tomuto usnesení není opravný prostředek přípustný. 
 
V Brně dne 22. února 2012  
JUDr. Miroslava Jirmanová, v. r.  
předsedkyně senátu