62023CJ0649
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
19. března 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Směrnice 2001/29/ES – Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti – Právo na rozmnožování – Článek 2 písm. a) – Pojem ‚dílo‘ – Autorskoprávní ochrana děl – Podmínky – Směrnice 2006/116/ES – Článek 5 – Bernská úmluva o ochraně literárních a uměleckých děl – Článek 2 – Kritické vydání již existujícího díla, jehož cílem je obnova latinského rukopisu – Duševní výtvor odrážející osobnost autora, který je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě tvůrčí svobody – Předmět, který lze identifikovat dostatečně přesně a objektivně“
Ve věci C‑649/23,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Nejvyšší kasační a soudní dvůr, Rumunsko) ze dne 6. prosince 2022, došlým Soudnímu dvoru dne 31. října 2023, v řízení
Institutul de Istorie şi Teorie Literară „G. Călinescu“,
Fundaţia Naţională pentru Ştiinţă şi Artă
proti
HK, jakožto dědici po TB,
VP,
GR,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení: F. Biltgen, předseda senátu, T. von Danwitz, místopředseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce prvního senátu, I. Ziemele (zpravodajka), A. Kumin a S. Gervasoni, soudci,
generální advokát: D. Spielmann,
za soudní kancelář: R. Șereș, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 19. března 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Institutul de Istorie şi Teorie Literară „G. Călinescu“: P. Buta, avocat,
–
za rumunskou vládu: E. Gane, L. Ghiță a A. Rotăreanu, jako zmocněnkyně,
–
za francouzskou vládu: T. Lechevallier a B. Travard, jako zmocněnci,
–
za italskou vládu: S. Fiorentino a G. Palmieri, jako zmocněnci, ve spolupráci s: D. G. Pintus, avvocato dello Stato,
–
za Evropskou komisi: A. Biolan a J. Samnadda, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 26. června 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Institutul de Istorie și Teorie Literară „G. Călinescu“ (Ústav dějin a teorie literatury „G. Călinescu“, dále jen „Ústav Călinescu“) a Fundația Națională pentru Știință și Artă (Národní nadace pro vědu a umění, dále jen „FNSA“) na straně jedné a HK jakožto dědicem po TB, VP a GR na straně druhé týkajícího se toho, zda je kritické vydání díla, které se stalo z hlediska práva autorského volným, dílem chráněným autorským právem.
Právní rámec
Mezinárodní právo
Bernská úmluva
3
Článek 1 Bernské úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl podepsané v Bernu dne 9. září 1886 (Pařížský akt ze dne 24. července 1971) ve znění změny ze dne 28. září 1979 (dále jen „Bernská úmluva“) stanoví:
„Státy, na něž se vztahuje tato úmluva, tvoří Unii pro ochranu práv autorů k jejich literárním a uměleckým dílům.“
4
Článek 2 této úmluvy stanoví:
„(1)
Výraz ‚literární a umělecká díla‘ zahrnuje všechny výtvory z literární, vědecké a umělecké oblasti, bez ohledu na způsob nebo formu jejich vyjádření jako: knihy, brožury a jiná díla písemná; přednášky, proslovy, kázání a jiná díla téže povahy; dramatická nebo hudebně dramatická díla; choreografická díla a pantomimy; hudební skladby s textem nebo bez textu; filmová díla, jimž jsou postavena na roveň díla vyjádřená způsobem obdobným filmu; díla kreslířská, malířská, architektonická, sochařská, rytecká, litografická; fotografická díla, jimž jsou postavena na roveň díla vyjádřená způsobem obdobným fotografii; díla užitého umění; ilustrace, zeměpisné mapy; plány, náčrty a plastická díla zeměpisná, místopisná, architektonická nebo vědecká.
(2)
Zákonodárstvím států Unie se však vyhrazuje možnost stanovit, že literární a umělecká díla anebo jedna nebo více kategorií z nich nejsou chráněny, nejsou-li zachyceny na hmotný záznam.
(3)
Překlady, úpravy, hudební úpravy a jiná zpracování literárního nebo uměleckého díla jsou chráněny jako díla původní bez újmy autorského práva k původnímu dílu.“
5
Článek 9 odst. 1 uvedené úmluvy zní následovně:
„Autoři literárních a uměleckých děl chráněných touto úmluvou mají výlučné právo udílet svolení k rozmnožování těchto děl jakýmkoli způsobem nebo v jakékoli podobě.“
6
Článek 12 této úmluvy stanoví:
„Autoři literárních nebo uměleckých děl mají výlučné právo udílet svolení k zpracování, úpravám nebo k jiným změnám svých děl.“
Smlouva WIPO o právu autorském
7
Smlouva Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) o právu autorském podepsaná v Ženevě dne 20. prosince 1996 byla schválena jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2000/278/ES ze dne 16. března 2000 (Úř. věst. 2000, L 89, s. 6).
8
Článek 1 smlouvy WIPO o právu autorském, nadepsaný „Vztah k Bernské úmluvě“, v odstavci 4 stanoví:
„Smluvní strany musí vyhovět článkům 1 až 21 a příloze Bernské úmluvy.“
Dohoda TRIPS
9
Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (TRIPS) ze dne 15. dubna 1994 (Úř. věst. 1994, L 336, s. 214, dále jen „Dohoda TRIPS“), která tvoří přílohu 1 C Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (WTO), byla podepsána v Marrákeši dne 15. dubna 1994 a schválena rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994) (Úř. věst. 1994, L 336, s. 1; Zvl. vyd. 11/21, s. 80). Smluvními stranami Dohody TRIPS jsou členové WTO, včetně všech členských států Evropské unie, jakož i samotná Unie.
10
Článek 9 Dohody TRIPS stanoví:
„1.
Členové se přizpůsobí článkům [1] až 21 Bernské úmluvy […] a příloze k ní. […]
2.
Autorskoprávní ochrana nebude poskytnuta myšlenkám, postupům, výrobním metodám [způsobům fungování] nebo matematickým pojmům jako takovým, nýbrž jejich vyjádření.“
Unijní právo
Směrnice 93/98/EHS
11
Článek 1 odst. 1 směrnice Rady 93/98/EHS ze dne 29. října 1993 o harmonizaci doby ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících (Úř. věst. 1993, L 290, s. 9) stanovil, že autorskoprávní ochrana literárního nebo uměleckého díla ve smyslu článku 2 Bernské úmluvy trvá po dobu života autora tohoto díla a 70 let po jeho smrti.
12
Článek 5 této směrnice, nadepsaný „Kritická a vědecká vydání“, stanovil:
„Členské státy mohou chránit kritická a vědecká vydání děl, která se stala z hlediska práva autorského volná. Maximální doba ochrany takových práv činí 30 let ode dne, kdy bylo takové vydání poprvé oprávněně vydáno.“
13
Směrnice 93/98 byla zrušena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/116/ES ze dne 12. prosince 2006 o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících (Úř. věst. 2006, L 372, s. 12), která provádí kodifikaci směrnice 93/98 a obsahuje v podstatě stejná ustanovení jako posledně uvedená směrnice. Směrnice 2006/116 vstoupila v platnost dne 16. ledna 2007.
Směrnice 2001/29
14
Článek 2 směrnice 2001/29, nadepsaný „Právo na rozmnožování“, stanoví:
„Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé, dočasné nebo trvalé rozmnožování jakýmikoliv prostředky a v jakékoliv formě, vcelku nebo po částech:
a)
pro autory v případě jejich děl;
[…]“
Směrnice 2006/116
15
Bod 19 odůvodnění směrnice 2006/116 uvádí:
„Členské státy by měly mít volnost zachovat nebo zavést jiná práva související s právem autorským, zejména pokud jde o ochranu kritických a vědeckých vydání. Za účelem zajištění transparentnosti na úrovni Společenství je však nezbytné, aby členské státy, které zavádějí nová práva související s právem autorským, o nich uvědomily [Evropskou] [k]omisi.“
16
Článek 5 této směrnice, nadepsaný „Kritická a vědecká vydání“, stanoví:
„Členské státy mohou chránit kritická a vědecká vydání děl, která se stala z hlediska práva autorského volná. Maximální doba ochrany takových práv činí 30 let ode dne, kdy bylo takové vydání poprvé oprávněně vydáno.“
Rumunské právo
17
Článek 16 Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (zákon č. 8/1996 o právu autorském a právech s ním souvisejících) ze dne 14. března 1996 (Monitorul Oficial al României, část I, č. 60 ze dne 26. března 1996) ve znění platném v roce 2001 stanovil:
„Autor díla má výlučné majetkové právo udělit svolení k překladu, vydání ve sbírkách, adaptaci a k jakémukoli jinému zpracování svého díla, kterým vzniká dílo odvozené.“
18
Článek 8 zákona č. 8/1996 o právu autorském a právech s ním souvisejících ve znění platném v roce 2015 a ve znění platném v současné době (Monitorul Oficial al României, část I, č. 489 ze dne 14. června 2018) stanoví:
„Aniž jsou dotčena autorská práva k původnímu dílu, autorské právo se vztahuje rovněž na odvozená díla, která byla vytvořena na základě jednoho nebo více již existujících děl, a to na:
a)
překlady, adaptace, anotace, dokumentační práce, hudební úpravy a jakákoliv jiná zpracování literárního, uměleckého nebo vědeckého díla představující tvůrčí duševní dílo;
b)
sbírky literárních, uměleckých nebo vědeckých děl jako encyklopedie a antologie, sbírky či soubory obsahů či údajů, ať chráněných nebo nechráněných, a to včetně databází, které představují způsobem výběru nebo uspořádáním obsahu duševní výtvory.“
19
Článek 23 zákona č. 8/1996 o právu autorském a právech s ním souvisejících ve znění platném v roce 2015 a ve znění platném v současné době stanoví:
„ ‚Vytvářením odvozených děl‘ ve smyslu tohoto zákona se rozumí překlad, vydání ve sbírkách, adaptace a jakékoli jiné zpracování již existujícího díla, pokud se jedná o duševní výtvor.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
20
Profesor Dan Slușanschi je autorem kritického vydání díla, které v latině napsal kníže Dimitrie Cantemir na začátku XVIII. století, nazvaného „Incrementorum et decrementorum Aulae Othman[n]icae siue Aliothma[n]icae historiae a prima gentis origine ad nostra usque tempora deductae libri tres“ (Dějiny vzestupu a pádu Osmanské říše od počátku až do současnosti, ve třech svazcích), které se v současné době stalo z hlediska práva autorského volným (dále jen „Slușanschiho kritické vydání“). Toto kritické vydání bylo vydáno poprvé v roce 2001 nakladatelstvím Amarcord se sídlem v Temešváru (Rumunsko). Druhé kritické vydání, které revidoval a opravil profesor Slușanschi, bylo vydáno v roce 2008 nakladatelstvím Paideia se sídlem v Bukurešti (Rumunsko) a následovala další vydání v letech 2010 a 2012.
21
Slușanschiho kritické vydání bylo vyhotoveno na základě latinského rukopisu Dimitrie Cantemira, který byl objeven v roce 1984 na Hardvarské univerzitě (Spojené státy), která je vlastníkem tohoto rukopisu od roku 1901.
22
Profesor Slușanschi pro první Slușanschiho kritické vydání konkrétně použil faksimilii tohoto rukopisu vydanou v Rumunsku v roce 1999 a pro druhé Slușanschiho kritické vydání použil fotografické reprodukce uvedeného rukopisu, které poskytl vlastník díla Dimitrie Cantemira.
23
Po smrti profesora Slușanschiho jeho dědicové TB a VP v roce 2013 uzavřeli s Ústavem Călinescu dohodu, na jejímž základě bylo tomuto ústavu poskytnuto právo používat přepisy a překlady profesora Slușanschiho týkající se několika textů z díla Dimitrie Cantemira, včetně Slușanschiho kritického vydání, za účelem realizace souborného vydání tohoto díla. Tento ústav zpřístupnil práce profesora Slușanschiho FNSA.
24
FNSA vydala v roce 2015 v dvojjazyčné latinsko-rumunské verzi ve dvou svazcích dílo nazvané Dimitrie Cantemir – Istoria măririi și decăderii Curții othomane (Dimitrie Cantemir – Dějiny vzestupu a pádu Osmanské říše), které zahrnovalo jeho latinský text doplněný o kritické poznámky vypracované autory FNSA (dále jen „vydání FNSA“). Toto dílo obsahovalo text Slușanschiho kritického vydání, které bylo vydáno v roce 2001.
25
Dne 8. prosince 2015 podali TB a VP k Tribunalul București (soud prvního stupně v Bukurešti, Rumunsko) žalobu pro porušení autorského práva, pokud jde o Slușanschiho kritického vydání.
26
V rozsudku ze dne 21. prosince 2017 Tribunalul București (soud prvního stupně v Bukurešti) konstatoval, že Slușanschiho kritické vydání bylo v plném rozsahu převzato do vydání FNSA a FNSA použila rovněž v té době nezveřejněné dodatky a opravy, které profesor Slușanschi provedl ve svém vydání a které měl v úmyslu použít v budoucnu. Na profesora Slușanschiho bylo přitom odkazováno pouze v poznámkách pod čarou ve vydání FNSA. Za těchto podmínek tento soud konstatoval, že Ústav Călinescu a FNSA porušily osobnostní právo profesora Slușanschiho být uznán jako autor Slușanschiho kritické vydání, jakož i majetková autorská práva náležející jeho dědicům TB a VP, a uložil žalovaným zaplatit náhradu této nemajetkové a majetkové újmy.
27
Ústav Călinescu a FNSA podaly proti tomuto rozsudku odvolání ke Curtea de Apel București (odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko).
28
V rozsudku ze dne 7. dubna 2021 měl Curtea de Apel București (odvolací soud v Bukurešti) zejména za to, že Slușanschiho kritické vydání je odvozeným dílem ve smyslu zákona č. 8/1996, neboť vyžadovalo tvůrčí úsilí a bylo výsledkem duševní činnosti jeho autora. Tento odvolací soud potvrdil porušení autorského práva, které konstatoval soud prvního stupně, přičemž snížil výši náhrady nemajetkové újmy, kterou měly Ústav Călinescu a FNSA společně a nerozdílně zaplatit.
29
Ústav Călinescu a FNSA podaly proti tomuto rozsudku kasační opravný prostředek k Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší kasační a soudní dvůr, Rumunsko), který je předkládajícím soudem.
30
V podstatě zpochybňují konstatování Curtea de Apel București (odvolací soud v Bukurešti) týkající se toho, že takové kritické vydání, jako je Slușanschiho kritické vydání, je dílem, přičemž tomuto soudu vytýkají, že nepoužil kritéria stanovená judikaturou Soudního dvora za účelem posouzení autorskoprávní ochrany takového kritického vydání.
31
Podle Ústavu Călinescu a FNSA je v případě díla vědecké povahy sepsaného ve starodávném jazyce, jako je latina, která má přesná pravidla týkající se syntaxe a stavby vět, míra volnosti autora kritického vydání velmi omezená, ne-li žádná.
32
V tomto ohledu mají za to, že v případě kritického vydání je tvůrčí svoboda autora vyloučena, přičemž jediným cílem tohoto autora je využít svých odborných schopností k tomu, aby v případě, že záměr autora původního díla z použitých rukopisů jasně nevyplývá, identifikoval verze textu, které se nejvíce blíží záměru autora původního díla, ale jeho cílem nikdy není nahradit jej záměrem autora kritického vydání.
33
Skutečnost, že je možné volit mezi různými překlady, pokud jde o slova nebo použité formulace, údajně neznamená, že autor kritického vydání přispěl tvůrčím a originálním způsobem, takže v dané věci nelze tvrdit, že Slușanschiho kritické vydání odráží osobnost autora.
34
V tomto kontextu se předkládající soud táže, zda kritické vydání díla může být kvalifikováno jako „dílo“ chráněné autorským právem podle čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29.
35
Připomíná, že podle judikatury Soudního dvora tento pojem „dílo“ předpokládá splnění dvou kumulativních kritérií, a sice jednak existenci originálního předmětu v tom smyslu, že je zároveň nezbytné a dostačující, odráží-li tento předmět osobnost autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě tvůrčí svobody, a jednak existenci dostatečně přesně a objektivně identifikovatelného předmětu.
36
Pokud jde o první kritérium, předkládající soud si klade otázku, zda skutečně existuje tvůrčí svoboda autora kritického vydání, který vyjadřuje obsah již existujícího textu ve srozumitelné podobě co možná nejblíže záměru autora původního díla při respektování stylu a jazykového vyjádření posledně uvedeného autora, přičemž k textu přiloží kritické poznámky, komentáře a vysvětlivky k opravám, nahrazeným slovům nebo doplněním, které jsou případně nezbytné pro srozumitelnost textu rukopisu.
37
Pokud jde o druhé kritérium, předkládající soud si rovněž klade otázku, zda je toto kritérium splněno, neboť zůstává otevřena otázka, zda je třeba mít za to, že kritické vydání je dílem odlišným od původního díla, nebo zda s ním naopak splývá, jelikož jeho cílem je právě vytvořit text již existujícího díla.
38
Tento soud tvrdí, že v případě kritického vydání je cílem sledovaným autorem skutečně obnovit původní dílo ve formě, která se co možná nejvíce přibližuje formě použité autorem tohoto původního díla. Autor kritického vydání nahlíží do rukopisu původního díla a případně v něm provádí opravy nebo doplnění, aby zajistil, že si zachová smysl, přičemž k němu připojí komentáře a vysvětlivky, které mají odůvodnit volbu vhodných výrazů. Rovněž v něm obsažený kritický aparát předpokládá intelektuální úsilí, které odráží často nesmírně pracnou a časově náročnou výzkumnou činnost.
39
Z tohoto hlediska tedy podle něj nelze výtvor autora kritického vydání stavět na roveň rozmnožování nebo přepisu faksimilie rukopisu dotčeného původního díla. Přinejmenším by samotné kritické poznámky, komentáře a vysvětlivky připojené k textu mohly představovat přesně a objektivně identifikovatelný předmět, takže v tomto případě by kvalifikace díla, které může být chráněno autorským právem, byla přiznána pouze ve vztahu k těmto částem kritického vydání, jejichž předmět je identifikovatelný.
40
Uvedený soud mimoto připomíná, že podle čl. 2 odst. 3 Bernské úmluvy „[p]řeklady, úpravy, hudební úpravy a jiná zpracování literárního nebo uměleckého díla jsou chráněny jako díla původní bez újmy autorského práva k původnímu dílu“.
41
V tomto ohledu tentýž soud uvádí, že ve věci v původním řízení je původní dílo v latině nesporně „literárním dílem“ ve smyslu Bernské úmluvy, neboť tato úmluva mezi příklady „literárních a uměleckých děl“, které uvádí v čl. 2 odst. 1, zmiňuje výtvory z vědecké oblasti.
42
Naproti tomu k tomu, aby takové kritické vydání, jako je Slușanschiho kritické vydání, mohlo být chráněno jako původní dílo, musí se podle čl. 2 odst. 3 této úmluvy jednat o „zpracování“ literárního díla.
43
Podle předkládajícího soudu přitom Unie sice není smluvní stranou Bernské úmluvy, má nicméně na základě čl. 1 odst. 4 Smlouvy WIPO o právu autorském, jíž je smluvní stranou a jejíž provedení je cílem směrnice 2001/29, povinnost vyhovět článkům 1 až 21 této úmluvy.
44
Konečně předkládající soud poznamenává, že se Soudní dvůr dosud nevyjádřil k otázce, zda a za jakých podmínek může být kritické vydání původního díla samo o sobě kvalifikováno jako „dílo“ ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 nebo případně jiného ustanovení aktu unijního práva, což podle něj odůvodňuje předložení žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU.
45
Za těchto podmínek se Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší kasační a soudní dvůr) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 2 písm. a) směrnice [2001/29] vykládán v tom smyslu, že lze kritické vydání díla, jehož cílem je obnovit text původního díla na základě rukopisu [a připojením] komentářů a nezbytného kritického aparátu, považovat za dílo chráněné autorským právem?“
K předběžné otázce
46
Podstatou jediné předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 musí vykládán v tom smyslu, že lze kritické vydání díla, které se stalo z hlediska práva autorského volným, jehož cílem je obnovit text tohoto díla s připojením komentářů a nezbytného kritického aparátu, považovat za dílo, které je ve smyslu tohoto ustanovení chráněno autorským právem.
47
Je třeba připomenout, že směrnice 2001/29 v článcích 2 až 4 stanoví, že členské státy upraví soubor výlučných práv, která se v případě autorů týkají jejich „děl“ a v článku 5 upravuje soubor výjimek z těchto práv a jejich omezení. Tato směrnice přitom neobsahuje žádný výslovný odkaz na právo členských států za účelem vymezení smyslu a dosahu pojmu „dílo“. S ohledem na požadavky jednotného použití unijního práva a na zásadu rovnosti proto musí být tento pojem zpravidla vykládán v celé Unii autonomním a jednotným způsobem (rozsudek ze dne 13. listopadu 2018, Levola Hengelo, C‑310/17, EU:C:2018:899, bod 33 a citovaná judikatura).
48
Z toho vyplývá, že kritické vydání takového již existujícího díla, jako je Slușanschiho kritické vydání, může být chráněno autorským právem na základě směrnice 2001/29 pouze tehdy, pokud takové vydání může být kvalifikováno jako „dílo“ ve smyslu této směrnice.
49
V tomto ohledu je nutno připomenout, že pojem „dílo“ předpokládá naplnění dvou kumulativních znaků. Tento pojem zaprvé předpokládá existenci originálního předmětu v tom smyslu, že je autorovým vlastním duševním výtvorem. Zadruhé jsou jako dílo kvalifikovány pouze prvky, které jsou vyjádřením takového výtvoru (rozsudek ze dne 12. září 2019, Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, bod 29 a citovaná judikatura).
50
Pokud jde v prvé řadě o kritérium originality, z judikatury Soudního dvora vyplývá, že k tomu, aby mohl být určitý předmět považován za originální, je zároveň nezbytné a dostačující, odráží-li osobnost autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě tvůrčí svobody. Naproti tomu v případě, že bylo zhotovení určitého předmětu dáno technickými úvahami, určitými pravidly nebo jinými omezeními, v jejichž důsledku nezůstal žádný prostor pro tvůrčí svobodu, nelze se domnívat, že tento předmět vykazuje originalitu nezbytnou k tomu, aby byl dílem (rozsudek ze dne 12. září 2019, Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, body 30 a 31, jakož i citovaná judikatura).
51
Skutečnost, že dotčený předmět odráží osobnost autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě tvůrčí svobody, tedy představuje rozhodující znak pojmu „originalita“, a proto i autorskoprávní ochrany tohoto předmětu v unijním právu.
52
V tomto ohledu již Soudní dvůr rozhodl, že články z tisku mohou představovat „díla“ chráněná autorským právem, u nichž vlastní duševní výtvor autora vyplývá ze způsobu, jakým je téma prezentováno, jakož i z jazykového vyjádření tohoto autora (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2009, Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, bod 44).
53
Soudní dvůr naproti tomu rozhodl, že „díla“ nemohou představovat ani slova jako taková (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2009, Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, bod 46), ani vojenské zprávy, jejichž obsah je převážně určen informacemi, které jsou v nich obsaženy, takže tyto informace a jejich vyjádření v těchto zprávách splývají a uvedené zprávy se vyznačují pouze technickou funkcí s vyloučením jakékoliv původnosti (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. července 2019, Funke Medien NRW, C‑469/17, EU:C:2019:623, bod 24 a citovaná judikatura).
54
Za účelem určení, zda je takový literární předmět, jako je Slușanschiho kritické vydání, originální, je třeba ověřit, jak uvedl generální advokát v bodě 56 svého stanoviska, zda jeho autor mohl při vypracovávání dotčeného vydání činit rozhodnutí na základě tvůrčí svobody, která mohou jeho výtvoru přiznat originalitu, přičemž tato originalita vyplývá nikoli ze samotných slov posuzovaných jednotlivě, nýbrž z jejich výběru, jejich uspořádání a jejich kombinace, kterými autor vyjádřil tvůrčí schopnost originálním způsobem a dosáhl výsledku, který představuje duševní výtvor, a dovednosti vynaložené na toto vytvoření jsou v tomto ohledu irelevantní (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 16. července 2009, Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, body 45 a 46, jakož i ze dne 29. července 2019, Funke Medien NRW, C‑469/17, EU:C:2019:623, bod 23).
55
Jak v tomto kontextu uvedl generální advokát v bodě 63 svého stanoviska, volby, které autor kritického vydání učiní v gramatické, lexikální, literární a stylistické oblasti, budou pravděpodobně dány či přinejmenším ovlivněny léty jeho zkušeností, jeho filologickou odborností, znalostmi a porozuměním době, ve které bylo dotčené původní dílo sepsáno, a historickému období, k němuž se toto původní dílo vztahuje, tím, jak zná autora uvedeného původního díla, jeho styl a jazykový projev, jakož i tím, jak vykládá to, co vnímá jako záměr tohoto autora.
56
Konečně jak rovněž uvedl generální advokát v bodě 65 svého stanoviska, podmínku originality lze posuzovat rovněž s ohledem na skladbu dotčeného kritického vydání, strukturu dotčeného díla, formát, jakož i uspořádání původního textu ve vztahu ke komentářům a kritickému aparátu.
57
V projednávané věci ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že Slușanschiho kritické vydání není pouhým přepisem latinského rukopisu díla Dimitrie Cantemira, ani faksimilie tohoto rukopisu. Cílem Slușanschiho kritického vydání totiž bylo obnovit prostřednictvím oprav a doplnění text původního díla v úplné a srozumitelné formě co možná nejblíže záměru jeho autora, a sice Dimitrie Cantemira.
58
Kromě toho z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že komentáře a kritický aparát obsažený v Slușanschiho kritickém vydání, které se týkají oprav, nahrazení slov a doplnění, které jsou případně nezbytné pro pochopení rukopisu díla Dimitrie Cantemira, jakož i různých jazykových verzí nebo variant slov nebo výrazů, které byly vynechány, jsou rovněž výsledkem duševní činnosti profesora Slușanschiho.
59
Jeví se tedy, že toto kritické vydání splňuje kritérium originality, ledaže bylo vypracování Slușanschiho kritického vydání dáno čistě technickými úvahami, pravidly nebo omezeními bez jakékoli tvůrčí svobody, což však přísluší posoudit předkládajícímu soudu.
60
Pokud jde ve druhé řadě o kritérium týkající se identifikovatelnosti dotčeného předmětu, Soudní dvůr upřesnil, že pojem „dílo“ nutně vyžaduje existenci dostatečně přesně a objektivně identifikovatelného předmětu. Zaprvé musí mít orgány pověřené dohledem nad ochranou výlučných práv spjatých s autorským právem možnost jasně a přesně se obeznámit s takto chráněným předmětem. Totéž platí pro třetí osoby, proti nimž může působit ochrana, které se autor tohoto předmětu dovolává. Zadruhé nutnost odstranit z procesu identifikace tohoto předmětu veškeré subjektivní prvky, které jsou na újmu právní jistotě, předpokládá, že byl daný předmět vyjádřen objektivně (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. září 2019, Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, body 32 a 33, jakož i citovaná judikatura).
61
V projednávané věci předkládající soud nevylučuje, že lze mít za to, že Slușanschiho kritické vydání splývá s rukopisem díla Dimitrie Cantemira, jelikož jeho cílem bylo obnovit text tohoto již existujícího díla. Tento soud nicméně uznává, že autor kritického vydání může provést úpravy nebo doplnění díla za účelem reprodukce původního smyslu rukopisu tohoto díla, takže by toto kritické vydání mohlo splňovat druhé kritérium.
62
Jak bylo v tomto ohledu připomenuto v bodě 60 tohoto rozsudku, pojem „dílo“ uvedený ve směrnici 2001/29 nutně vyžaduje existenci vyjádření tak, že bude dostatečně přesně a objektivně identifikovatelné (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. listopadu 2018, Levola Hengelo, C‑310/17, EU:C:2018:899, bod 40) ve srovnání s částmi odpovídajícími původnímu dílu.
63
Jak přitom uvedl generální advokát v bodě 70 svého stanoviska, může se jevit, že kritické vydání původního díla je jako celek předmětem, který je dostatečně přesně a objektivně identifikovatelný.
64
Není totiž třeba nezbytně rozlišovat mezi částmi odpovídajícími původnímu dílu, které byly případně předmětem textových změn, a komentáři, kritickými poznámkami nebo vysvětlivkami, které je doprovázejí, aby bylo případně možné identifikovat ty části, na které se může vztahovat autorskoprávní ochrana. Takový přístup by představoval riziko rozdělení díla, které má smysl pouze jako celek, zejména pokud takové komentáře, poznámky nebo vysvětlivky doplňují nebo souvisejí s konkrétní částí textu původního díla, k níž se vyjadřují nebo kterou nahrazují.
65
S výhradou ověření, která bude muset provést předkládající soud, s přihlédnutím ke specifičnosti Slușanschiho kritického vydání, jehož cílem je obnovit částečně ztracený text původního díla s připojením komentářů a nezbytného kritického aparátu, lze tudíž v projednávané věci toto kritické vydání považovat za „dílo“ ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 za podmínky, že je duševním výtvorem, který odráží osobnost autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě tvůrčí svobody a může být dostatečně přesně a objektivně identifikováno.
66
Pokud jde ve třetí řadě o rozsah ochrany díla, je třeba připomenout, že vykazuje-li kritické vydání vlastnosti připomenuté v bodě 49 tohoto rozsudku, a představuje tedy dílo, musí jakožto dílo požívat autorskoprávní ochrany v souladu se směrnicí 2001/29, přičemž je třeba podotknout, že rozsah této ochrany nezávisí na míře tvůrčí svobody autora, a tato ochrana tedy není menšího rozsahu než ochrana, které požívá každé dílo, na něž se tato směrnice vztahuje (rozsudek ze dne 12. září 2019, Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, bod 35 a citovaná judikatura).
67
Je třeba dodat, jak uvedl generální advokát v bodě 73 svého stanoviska, že porušením autorského práva není nutně jen rozmnožování díla jako celku, nýbrž jím může být i rozmnožování jeho části. I na jednotlivé části díla se totiž vztahuje ochrana podle čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 za podmínky, že obsahují určité prvky, které jsou vyjádřením vlastního duševního výtvoru autora díla (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2009, Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, bod 39), přičemž to může nastat v případě, že se autor snaží o obnovení částečně ztraceného literárního díla ve formě, o níž má za to, že se co možná nejvíce přibližuje formě použité autorem původního díla.
68
Konečně a bez ohledu na výše uvedené úvahy uznání autorského práva ke kritickému vydání literárního díla, které se stalo z hlediska práva autorského volným, nezpůsobí, že se toto dílo vrátí do soukromé sféry, a nemůže autorovi tohoto kritického vydání přiznat výlučné právo k tomuto již existujícímu dílu.
69
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že kritické vydání díla, které se stalo z hlediska práva autorského volným, jehož cílem je obnovit text tohoto díla s připojením komentářů a nezbytného kritického aparátu, lze považovat za dílo, které je ve smyslu tohoto ustanovení chráněno autorským právem, za podmínky, že je duševním výtvorem, který odráží osobnost autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě tvůrčí svobody a může být dostatečně přesně a objektivně identifikováno.
K nákladům řízení
70
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
Článek 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti
musí být vykládán v tom smyslu, že
kritické vydání díla, které se stalo z hlediska práva autorského volným, jehož cílem je obnovit text tohoto díla s připojením komentářů a nezbytného kritického aparátu, lze považovat za dílo, které je ve smyslu tohoto ustanovení chráněno autorským právem, za podmínky, že je duševním výtvorem, který odráží osobnost autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě tvůrčí svobody a může být dostatečně přesně a objektivně identifikováno.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: rumunština.