62023CJ0529
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
3. července 2025 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Institucionální právo – Evropský parlament – Pravidla pro poskytování náhrad a příspěvků poslancům Parlamentu – Příspěvek na parlamentní asistenci – Vrácení neoprávněně vyplacených částek – Článek 41 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie – Právo být vyslechnut – Právo na přístup ke spisu – Nařízení (EU) 2018/1725 – Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Evropské unie a volný pohyb těchto údajů – Článek 9 – Předávání osobních údajů jiným příjemcům usazeným v Unii, než jsou tyto orgány a instituce – Článek 26 služebního řádu úředníků Evropské unie“
Ve věci C‑529/23 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 17. srpna 2023,
Evropský parlament, zástupci: M. Ecker, N. Görlitz, J.-C. Puffer a S. Toliušis, jako zmocněnci,
účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel),
přičemž dalším účastníkem řízení je:
TC, zástupci: D. Aukštuolytė-Kapp, advokatė,
žalobce v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení: M. L. Arastey Sahún, předsedkyně senátu, D. Gratsias (zpravodaj), E. Regan, J. Passer a B. Smulders, soudci,
generální advokátka: L. Medina,
za soudní kancelář: M. Aleksejev, vedoucí oddělení,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 28. listopadu 2024,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 30. ledna 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Svým kasačním opravným prostředkem se Evropský parlament domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 7. června 2023, TC v. Parlament (T‑309/21, EU:T:2023:315, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Tribunál částečně vyhověl žalobě TC a zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 16. března 2021, kterým byla vůči TC konstatována pohledávka na částku neoprávněně vyplacenou z titulu výdajů na parlamentní asistenci a bylo nařízeno vrácení této částky (dále jen „sporné rozhodnutí“), a oznámení o dluhu č. 7010000523 ze dne 31. března 2021 (dále jen „oznámení o dluhu“) v rozsahu, v němž nařizovala, aby TC vrátil odměny, sociální náklady a cestovní výdaje ve výši 50754,54 eura související se zaměstnáváním jeho akreditovaného parlamentního asistenta A v období od 22. května 2015 do 31. března 2016.
Právní rámec
Akt o volbách
2
Článek 6 odst. 1 Aktu o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách, jenž je připojen k rozhodnutí 76/787/ESUO, EHS, Euratom (Úř. věst. 1976, L 278, s. 5), ve znění rozhodnutí Rady 2002/772/ES, Euratom ze dne 25. června 2002 a 23. září 2002 (Úř. věst. 2002, L 283, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 137) (dále jen „akt o volbách“) stanoví:
„Členové Evropského parlamentu hlasují jednotlivě [individuálně] a osobně. Nemohou být vázáni žádnými pokyny a mandát, který obdrží, není vázaný.“
Statut poslanců
3
Článek 2 rozhodnutí Evropského parlamentu 2005/684/ES, Euratom ze dne 28. září 2005 o přijetí statutu poslanců Evropského parlamentu (Úř. věst. 2005, L 262, s. 1, dále jen „statut poslanců“) v odstavci 1 uvádí:
„Poslanci jsou svobodní a nezávislí.“
4
Podle článku 4 tohoto statutu „písemnosti a elektronické záznamy, které poslanec obdržel, sepsal nebo odeslal, nejsou považovány za dokumenty Parlamentu, kromě případů, kdy jsou předloženy na základě jednacího řádu“.
5
Článek 21 téhož statutu stanoví:
„1.   Poslanci mají nárok na služby osobních asistentů, které si sami vybírají.
2.   Parlament hradí náklady skutečně vzniklé jejich zaměstnáváním.
3.   Parlament stanoví podmínky pro uplatňování tohoto nároku.“
Prováděcí opatření
6
Článek 33 odst. 1 a 2 rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 19. května a 9. července 2008, kterým se stanoví prováděcí opatření ke statutu poslanců Evropského parlamentu (Úř. věst. 2009, C 159, s. 1, dále jen „prováděcí opatření“), stanoví:
„1.   Poslanci mají nárok na služby osobních asistentů, které si sami vyberou. Parlament hradí skutečně vynaložené náklady, které zcela a výlučně vyplývají ze zaměstnávání jednoho nebo více asistentů nebo z využívání služeb v souladu s těmito prováděcími opatřeními za podmínek stanovených předsednictvem.
2.   Hradí se pouze výdaje související s nezbytnou asistencí, která je přímo spojená s výkonem mandátu poslanců v Parlamentu. Tyto výdaje nemohou v žádném případě pokrývat náklady spojené se soukromím poslanců.“
7
Článek 68 prováděcích opatření zní následovně:
„1.   Jakákoli částka vyplacená z hlediska těchto prováděcích opatření neoprávněně bude požadována zpět. Generální tajemník vydá pokyny k tomu, aby byly tyto částky získány od dotyčného poslance zpět.
2.   Při rozhodování o vymáhání plateb se věnuje náležitá pozornost tomu, aby poslanec mohl účinně vykonávat svůj mandát a nebyl narušen řádný chod Parlamentu. Před přijetím rozhodnutí dá generální tajemník příslušnému poslanci možnost se vyjádřit.
3.   Tento článek se použije obdobně pro [na] bývalé poslance a třetí osoby.“
Nařízení (EU) 2016/679
8
Bod 4 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1) uvádí:
„Zpracování osobních údajů by mělo sloužit lidem. Právo na ochranu osobních údajů není právem absolutním; musí být posuzováno v souvislosti se svou funkcí ve společnosti a v souladu se zásadou proporcionality musí být v rovnováze s dalšími základními právy. […]“
9
Článek 6 odst. 1 tohoto nařízení stanoví:
„Zpracování je zákonné, pouze pokud je splněna nejméně jedna z těchto podmínek a pouze v odpovídajícím rozsahu:
[…]
f)
zpracování je nezbytné pro účely oprávněných zájmů příslušného správce či třetí strany, kromě případů, kdy před těmito zájmy mají přednost zájmy nebo základní práva a svobody subjektu údajů vyžadující ochranu osobních údajů, zejména pokud je subjektem údajů dítě.
První pododstavec písm. f) se netýká zpracování prováděného orgány veřejné moci při plnění jejich úkolů.“
Nařízení (EU) 2018/1725
10
Body 5 a 22 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1725 ze dne 23. října 2018 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení nařízení (ES) č. 45/2001 a rozhodnutí č. 1247/2002/ES (Úř. věst. 2018, L 295, s. 39) znějí následovně:
„(5)
V zájmu soudržného přístupu k ochraně osobních údajů v celé [Evropské u]nii je, aby byla pravidla pro ochranu údajů pro orgány, instituce a jiné subjekty Unie v nejvyšší možné míře sladěna s pravidly přijatými pro veřejný sektor v členských státech. Kdekoliv ustanovení tohoto nařízení vycházejí ze stejných zásad jako ustanovení nařízení […] 2016/679, měla by být obě ustanovení [měly by být oba soubory ustanovení] podle judikatury Soudního dvora Evropské unie […] vykládána jednotně, především proto, že režim tohoto nařízení by měl být chápán jako odpovídající režimu nařízení […] 2016/679.
[…]
(22)
Aby bylo zpracování zákonné, měly by být osobní údaje zpracovávány na základě nezbytnosti splnění úkolu prováděného orgány a subjekty Unie ve veřejném zájmu nebo při výkonu veřejné moci, nezbytnosti dodržení zákonné povinnosti, která se na správce vztahuje, nebo s ohledem na nějaký jiný legitimní základ podle tohoto nařízení, včetně souhlasu dotčeného subjektu údajů, nebo nezbytnosti plnění smlouvy, jejíž stranou je subjekt údajů, nebo pro přijetí opatření na žádost subjektu údajů před uzavřením smlouvy. […]“
11
Článek 4 tohoto nařízení, nadepsaný „Zásady zpracování osobních údajů“, v odstavci 1 uvádí:
„Osobní údaje musí být:
[…]
c)
přiměřené, relevantní a omezené na nezbytný rozsah ve vztahu k účelu, pro který jsou zpracovávány (‚minimalizace údajů‘);
[…]
e)
uchovávány ve formě umožňující identifikaci subjektů údajů po dobu ne delší, než je nezbytné pro účely, pro které jsou zpracovávány; osobní údaje lze uložit po delší dobu, pokud se zpracovávají výhradně pro účely archivace ve veřejném zájmu, pro účely vědeckého či historického výzkumu nebo pro statistické účely podle článku 13, a to za předpokladu provedení příslušných technických a organizačních opatření požadovaných tímto nařízením s cílem zaručit práva a svobody subjektu údajů (‚omezení uložení‘)[…]
[…]“
12
Článek 9 téhož nařízení, nadepsaný „Předávání osobních údajů jiným příjemcům usazeným v Unii, než jsou orgány a subjekty Unie“, stanoví:
„1.   Aniž jsou dotčeny články 4, 5, 6 a 10, lze osobní údaje předávat jiným příjemcům usazeným v Unii, než jsou orgány a subjekty Unie, pouze pokud:
a)
příjemce shledá, že údaje jsou nezbytné pro splnění úkolu prováděného ve veřejném zájmu nebo při výkonu veřejné moci, kterým je příjemce pověřen, nebo
b)
příjemce shledá, že předání údajů je nezbytné pro konkrétní účel ve veřejném zájmu, a správce v případě, že je důvod se domnívat, že mohou být poškozeny oprávněné zájmy subjektu údajů, shledá poté, co prokazatelně zváží různé protichůdné zájmy, že je přiměřené tyto osobní údaje pro tento konkrétní účel předat.
2.   Pokud podnět k předání údajů podle tohoto článku učiní správce, musí za použití kritérií stanovených v odst. 1 písm. a) nebo b) prokázat, že předání osobních údajů je nezbytné a přiměřené účelům předání.
3.   Orgány a subjekty Unie uvedou právo na ochranu osobních údajů do souladu s právem na přístup k dokumentům v souladu s právem Unie.“
Služební řád
13
Článek 26 služebního řádu úředníků Evropské unie ve znění použitelném na spor (dále jen „služební řád“) stanoví:
„Osobní spis úředníka obsahuje:
a)
všechny písemnosti týkající se jeho služebního poměru [postavení] a všechny zprávy týkající se jeho způsobilosti, výkonnosti a chování;
b)
všechny připomínky úředníka k těmto písemnostem.
Písemnosti se zapisují, číslují a číselně řadí; písemnosti uvedené v písmenu a) nemohou být použity nebo uvedeny orgánem proti úředníkovi, pokud s nimi před jejich zařazením nebyl seznámen.
Seznámení s jakoukoli písemností potvrzuje úředník svým podpisem, pokud k tomuto nedojde, je obeslán prostřednictvím doporučeného dopisu zaslaného na poslední adresu, kterou úředník sdělil.
Osobní spis úředníka neobsahuje žádný odkaz na jeho politické, odborové, filozofické nebo náboženské aktivity a postoje, nebo na jeho rasový či etnický původ nebo sexuální orientaci.
Předchozí pododstavec však nezakazuje, aby do složky byly vkládány správní akty a dokumenty, které úředník zná a které jsou pro uplatňování tohoto služebního řádu nezbytné.
Každý úředník má pouze jeden osobní spis.
Úředník má právo, a to i po skončení služebního poměru, seznámit se se všemi písemnostmi, které jeho spis obsahuje[,] a pořizovat z nich kopie.
Osobní spis je důvěrný a je možné do něho nahlížet pouze v kancelářích administrativy nebo pomocí zabezpečeného elektronického nosiče dat. Může však být předán Soudnímu dvoru Evropské unie, je-li zahájeno soudní řízení týkající se úředníka.“
Pracovní řád ostatních zaměstnanců
14
Článek 1 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie ve znění použitelném na spor (dále jen „pracovní řád“) stanoví:
„Tento pracovní řád se vztahuje na zaměstnance zaměstnané na základě smlouvy s Unií. Tito [Těmito] zaměstnanci jsou:
[…]
–
akreditovaní parlamentní asistenti.
[…]“
15
Článek 5a pracovního řádu uvádí:
„Pro účely tohoto pracovního řádu se ‚akreditovanými parlamentními asistenty‘ rozumějí osoby, které byly vybrány jedním nebo více poslanci a jsou na základě přímé smlouvy přijaty Evropským parlamentem, aby poskytovaly přímé asistenční služby v prostorách Evropského parlamentu na jednom z jeho tří pracovišť, a to pod vedením a z pověření dotyčných poslanců a v rámci vztahu založeného na vzájemné důvěře vyplývající z možnosti vlastního výběru podle článku 21 […] statutu poslanců […].“
16
Z článku 127 první věty pracovního řádu vyplývá, že články 11 až 26a služebního řádu se použijí obdobně i na akreditované parlamentní asistenty.
Skutečnosti předcházející sporu
17
Skutečnosti předcházející sporu jsou uvedeny v bodech 2 až 26 napadeného rozsudku a lze je shrnout následovně.
18
Dne 22. května 2015 uzavřel Parlament na základě článku 5a pracovního řádu s A smlouvu akreditovaného parlamentního asistenta pracujícího na plný úvazek v Bruselu (Belgie) za účelem asistování TC, poslanci Evropského parlamentu, do konce sedmého volebního období.
19
Dne 25. února 2016 požádal TC orgán Parlamentu oprávněný k uzavírání pracovních smluv (dále jen „oprávněný orgán“) o vypovězení uvedené smlouvy z různých důvodů ztráty důvěry, zahrnujících neodůvodněné nepřítomnosti a nedodržení pravidel týkajících se povolení k výkonu mimopracovních činností.
20
Po neúspěchu pokusu o smírčí řízení oprávněný orgán dne 24. června 2016 oznámil A své rozhodnutí uvedenou smlouvu vypovědět pro ztrátu důvěry z důvodu, že nedodržel pravidla týkající se povolení k výkonu mimopracovních činností.
21
Dne 14. dubna 2017 podal A k Tribunálu žalobu na neplatnost tohoto rozhodnutí.
22
Rozsudkem ze dne 7. března 2019, L v. Parlament (T‑59/17, EU:T:2019:140, dále jen „rozsudek L v. Parlament), Tribunál uvedené rozhodnutí zrušil. Ve svém rozsudku konstatoval, že z písemností ve spise vyplývá, že TC o mimopracovních činnostech A věděl a že je přímo inicioval. Tribunál měl proto za to, že důvod uvedený oprávněným orgánem k podložení uvedeného rozhodnutí, tedy narušení vztahu důvěry, se nejeví být přijatelným. Podle něj se tedy oprávněný orgán dopustil zjevně nesprávného posouzení, když vyhověl žádosti o vypovězení smlouvy A vznesené z tohoto důvodu TC. Ten nebyl účastníkem řízení ve věci, v níž byl uvedený rozsudek vydán.
23
Dopisem ze dne 8. června 2020, vyhotoveným v angličtině a zaslaným TC e-mailem dne 30. července 2020, informoval generální tajemník Parlamentu TC o zahájení řízení o vrácení neoprávněně vyplacených částek podle článku 68 prováděcích opatření, a to v celkové výši 78838,21 eura týkající se parlamentní asistence, kterou mu A poskytoval. Generální tajemník TC vyzval, aby ve lhůtě dvou měsíců předložil vyjádření a důkazy směřující k vyvrácení předběžných závěrů Parlamentu o mimopracovních činnostech, které A s jeho vědomím a pod jeho vedením vykonával od 22. května 2015 do 22. listopadu 2016, a aby prokázal, že během téhož období A skutečně plnil úkoly akreditovaného parlamentního asistenta.
24
Z bodu 13 napadeného rozsudku vyplývá, že TC e-mailem ze dne 4. srpna 2020 požádal Parlament o předání:
–
osobního spisu A vedeného v Parlamentu (všech dokumentů souvisejících s jeho přijetím a prací), včetně informací o počtu žádostí o ochranu Parlamentu ve vztahu k A a údajů o jeho přítomnosti (údaje z přístupové karty do Parlamentu),
–
kopií své korespondence se zástupci Parlamentu týkající se práce A a
–
úplného spisu k věci, v níž byl vydán rozsudek L v. Parlament.
25
Dne 4. září 2020 zaslal generální tajemník Parlamentu TC dopis vyhotovený v litevštině a datovaný dnem 3. září 2020, který měl v podstatě totožný obsah jako dopis ze dne 8. června 2020 zmiňovaný v bodě 23 tohoto rozsudku. K dopisu byla přiložena kopie rozsudku L v. Parlament a vyúčtování částek, které Parlament A vyplatil.
26
Dne 22. září 2020 připomněl TC Parlamentu žádost zmíněnou v bodě 24 tohoto rozsudku a mimo to po něm požadoval protokol o smírčím řízení mezi ním a A v litevštině, jakož i kopii „všech e-mailů z let 2015, 2016 a 2019“.
27
E-mailem ze dne 29. října 2020 zaslal TC Parlamentu své předběžné vyjádření, jakož i řadu dokumentů, přičemž požádal, aby mu bylo umožněno poskytnout další informace a důkazy později.
28
E-mailem ze dne 20. listopadu 2020 TC znovu požádal Parlament o informace, které si vyžádal prostřednictvím e-mailů ze dne 4. srpna a 22. září 2020, zejména údaje o přístupu A do Parlamentu a kopie e-mailů z let 2015, 2016 a 2019.
29
E-mailem ze dne 24. listopadu 2020 předal TC Parlamentu vyjádření a důkazy doplňující ty, které mu zaslal e-mailem ze dne 29. října 2020.
30
E-mailem ze dne 27. listopadu 2020 informoval generální ředitel financí Parlamentu (dále jen „generální ředitel“) TC, že lhůta, která mu byla stanovena k předložení vyjádření a důkazů v rámci řízení o vrácení částek upraveného článkem 68 prováděcích opatření, uplynula dne 4. listopadu 2020, ale pokud se chce seznámit s informacemi týkajícími se A, může se obrátit na dvě osoby, jejichž e-mailové adresy poskytl, avšak s tím, že tyto žádosti nemohou mít na uvedené řízení dopad.
31
Dopisem zaslaným Parlamentu dne 1. prosince 2020 TC obsah e-mailu ze dne 27. listopadu 2020 zpochybnil. Dále zaslal osobám uvedeným v daném e-mailu žádosti o dokumenty.
32
Dopisem ze dne 8. ledna 2021 (dále jen „dopis ze dne 8. ledna 2021“) generální ředitel předal TC protokol uvedený v bodě 26 tohoto rozsudku, ale odepřel mu přístup k ostatním požadovaným dokumentům. Dále poskytl TC lhůtu patnácti dnů k předložení doplňujících vyjádření, což TC učinil dne 21. ledna 2021.
33
Ve sporném rozhodnutí měl generální tajemník Parlamentu za to, že tento orgán neprávem uhradil částku 78838,21 eura za práci A v období od 22. května 2015 do 22. listopadu 2016 a tato musí být podle čl. 68 odst. 1 prováděcích opatření vymáhána na TC. Proto dne 31. března 2021 vydal generální ředitel jakožto pověřená schvalující osoba oznámení o dluhu, v němž TC nařídil vrácení uvedené částky a vyzval jej, aby se tak stalo do 30. května 2021. A téhož dne sporné rozhodnutí a oznámení o dluhu předal TC.
Žaloba k Tribunálu a napadený rozsudek
34
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 24. května 2021 podal TC žalobu znějící na zrušení sporného rozhodnutí a oznámení o dluhu. Na podporu této žaloby uplatnil pět žalobních důvodů.
35
Zaprvé z bodů 27 a 28 napadeného rozsudku vyplývá, že po kontrole uskutečněné v souvislosti s věcí, v níž byl vydán uvedený rozsudek, Parlament konstatoval, že se v březnu 2016 rozhodl od 1. dubna 2016 pozastavit vyplácení odměn a cestovních výdajů A. V důsledku toho generální tajemník Parlamentu dne 8. listopadu 2022 sporné rozhodnutí částečně zrušil ex tunc v rozsahu 28083,67 eura. Dne 15. listopadu 2022 byl vydán dobropis na tuto částku.
36
Z bodů 32 a 36 až 42 odůvodnění a z bodu 1 výroku napadeného rozsudku rovněž vyplývá, že za těchto podmínek Tribunál na žádost Parlamentu a po vyslechnutí vyjádření TC konstatoval, že se žaloba stala bezpředmětnou a není namístě rozhodovat o legalitě sporného rozhodnutí a oznámení o dluhu v rozsahu uvedených 28083,67 eura, v němž se týkají odměn, sociálních nákladů a cestovních výdajů souvisejících se zaměstnáváním A v období od 1. dubna do 22. listopadu 2016.
37
Zadruhé Tribunál poté, co v bodech 45 až 53 napadeného rozsudku připomněl pravidla týkající se úhrady výdajů na parlamentní asistenci a vracení částek, které byly z tohoto titulu neoprávněně vyplaceny, jakož i související judikaturu, zkoumal v bodech 54 až 66 svého rozsudku první žalobní důvod, vycházející z porušení zásady dodržení přiměřené lhůty, a zamítl jej jako neopodstatněný.
38
A konečně zatřetí Tribunál přezkoumal druhý žalobní důvod, vycházející z porušení práva být vyslechnut, práva na přístup ke spisu a povinnosti uvést odůvodnění, jak jsou stanoveny v čl. 41 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“). V této souvislosti se rovněž zabýval některými argumenty, shrnutými v bodech 70 a 71 napadeného rozsudku, které TC uplatnil v rámci prvního žalobního důvodu.
39
V bodech 74 až 79 napadeného rozsudku Tribunál zkoumal argument Parlamentu shrnutý v jeho bodě 73, podle kterého TC nemohl zpochybnit odpověď, kterou mu poskytl generální ředitel ve svém dopise ze dne 8. ledna 2021, jelikož již uplynula dvouměsíční lhůta stanovená v čl. 263 šestém pododstavci SFEU pro podání žaloby proti rozhodnutí obsaženému v tomto dopise.
40
Jak vyplývá z bodů 78 až 80 napadeného rozsudku, Tribunál měl za to, že uvedený dopis obsahuje odpověď Parlamentu na žádost TC o předložení dokumentů, které tento považoval za nezbytné k prokázání toho, že A činnost akreditovaného parlamentního asistenta v období od 22. května 2015 do 22. listopadu 2016 skutečně vykonával. Tribunál měl rovněž za to, že tato odpověď spadá do rámce řízení o vrácení neoprávněně vyplacených částek. Měl tedy za to, že se TC může v rámci své žaloby proti spornému rozhodnutí a oznámení o dluhu dovolávat nesrovnalostí obsažených v uvedeném dopise, takže argumentace TC ohledně téhož dopisu byla přípustná.
41
V rámci věcného zkoumání druhého žalobního důvodu a některých argumentů uplatněných v rámci prvního žalobního důvodu Tribunál v bodě 87 napadeného rozsudku konstatoval, že TC e-maily ze dne 4. srpna, 22. září a 20. listopadu 2020 požádal Parlament o poskytnutí těchto dokumentů:
–
protokolu o smírčím řízení mezi ním a A v litevštině,
–
kopie „všech e-mailů z let 2015, 2016 a 2019“,
–
kopie své korespondence se zástupci Parlamentu týkající se práce A,
–
úplného spisu k věci, v níž byl vydán rozsudek L v. Parlament, a
–
osobního spisu A vedeného v Parlamentu („všech dokumentů souvisejících s jeho přijetím a prací“), včetně informací o počtu žádostí o ochranu Parlamentu ve vztahu k A a údajů o jeho přítomnosti, které lze vyčíst z jeho přístupové karty do Parlamentu.
42
V bodě 88 napadeného rozsudku Tribunál konstatoval, že Parlament tento protokol, jakož i dokumenty týkající se ukončení smlouvy A předal TC. Naproti tomu ostatní dokumenty uvedené v předchozím bodě rozsudku v projednávané věci odmítl podle Tribunálu dopisem ze dne 8. ledna 2021 TC předat.
43
Tribunál měl v bodě 90 napadeného rozsudku za to, že pokud je poslanec vyzván, aby Parlamentu předložil důkaz, že pro něj akreditovaný parlamentní asistent v souvislosti s jeho poslaneckým mandátem pracoval, může tento poslanec na základě práva být vyslechnut požádat unijní orgány, instituce a agentury o předání písemností, které mají v držení a které považuje za relevantní. Podle Tribunálu Parlament, obdrží-li takovou žádost, může odmítnout požadované údaje poskytnout, aniž by porušil právo být vyslechnut, pouze tehdy, pokud na podporu tohoto odmítnutí uvede důvody, které mohou být považovány za oprávněné s ohledem jednak na okolnosti daného případu a jednak na použitelná pravidla.
44
Jak vyplývá z bodu 91 napadeného rozsudku, v důsledku toho měl Tribunál za to, že musí zkoumat, zda důvody, které Parlament uplatnil ve svém dopise ze dne 8. ledna 2021 pro nepředání TC požadovaných údajů, jsou oprávněné.
45
Tribunál zaprvé zkoumal důvody uplatněné Parlamentem k zamítnutí žádosti TC o poskytnutí „všech e-mailů z let 2015, 2016 a 2019“ a jeho korespondence s příslušnými útvary Parlamentu ohledně práce A.
46
V bodě 92 napadeného rozsudku Tribunál konstatoval, že Parlament uvedenou žádost zamítl především z důvodu, že na základě jeho politiky je uchovávání elektronických zpráv omezeno na 90 dnů, výjimečně pak jeden rok. Parlament dodal, že e-maily z doby po roce 2019 předat mohl, ale ty že nebyly relevantní, jelikož se nevztahovaly k době, kdy měl A pro TC pracovat.
47
V tomto ohledu Tribunál v bodě 95 napadeného rozsudku uvedl, že od počátku roku 2016 Parlament věděl o konfliktní situaci mezi TC a A, pokud jde o to, zda posledně uvedený vykonával svou činnost v souladu s pravidly upravujícími parlamentní asistenci. Od tohoto okamžiku bylo proto dle Tribunálu třeba, aby Parlament během řízení o propuštění zajistil uchovávání e-mailů, které mohly prokazovat přesnou povahu činnosti A, a kdyby toto řízení vedlo k jiným soudním nebo administrativním řízením, jako je například řízení o vrácení částek, i po celý průběh těchto řízení.
48
V bodech 100 a 101 napadeného rozsudku Tribunál odmítl argument Parlamentu, podle kterého přísluší poslancům, aby si uchovávali své e-maily vytvořením osobních složek umožňujících jejich trvalou archivaci, tak jak je k tomu Parlament vyzval ve třech sděleních, která jim zaslal dne 14. června 2014, 13. října 2014 a 30. března 2015. Tribunál měl za to, že možnost provádět osobní archivaci nemůže zprostit Parlament povinnosti zajistit uchovávání všech relevantních e-mailů a předat je, pokud ho na základě práva být vyslechnut o to požádá dotyčný poslanec, jehož se týká řízení o vrácení částek neoprávněně využitých na parlamentní asistenci.
49
Tribunál v bodě 102 napadeného rozsudku dodal, že se Parlamentu nepodařilo prokázat, že by byl TC s těmito sděleními seznámen. Pokud jde konkrétně o sdělení ze dne 14. června 2014, Tribunál poznamenal, že bylo určeno „nováčkům“, k nimž TC v té době nepatřil, neboť byl poslancem Parlamentu již předtím.
50
A dále v bodě 103 napadeného rozsudku Tribunál konstatoval, že Parlament neuvedl žádný důvod pro své odmítnutí předat TC jeho korespondenci s příslušnými útvary Parlamentu.
51
Tyto úvahy vedly Tribunál k tomu, že v bodě 104 napadeného rozsudku konstatoval, že důvody uplatněné Parlamentem k zamítnutí žádosti TC o poskytnutí „všech e-mailů z let 2015, 2016 a 2019“ a jeho korespondence s příslušnými útvary Parlamentu ohledně práce A nejsou opodstatněné.
52
Zadruhé Tribunál v bodech 105 až 124 napadeného rozsudku analyzoval důvody uplatněné Parlamentem k zamítnutí žádosti TC týkající se předání osobního spisu A, tedy především všech dokumentů souvisejících s jeho přijetím a prací, jakož i informace o počtu žádostí o ochranu Parlamentu ve vztahu k A a údajů o jeho přítomnosti, které lze vyčíst z jeho přístupové karty do Parlamentu.
53
V bodě 105 napadeného rozsudku Tribunál uvedl, že Parlament odůvodnil své odmítnutí poskytnout tento spis, dokumenty, informace a údaje tvrzením, že jejich předání je v rozporu s nařízením 2018/1725 a s článkem 26 služebního řádu. Kromě toho v bodě 106 uvedeného rozsudku Tribunál konstatoval, že generální ředitel TC sdělil, že zásahy bezpečnostních pracovníků Parlamentu nejsou úředně zaznamenávány a že údaje z přístupových karet jsou uchovávány po dobu nejvýše čtyř měsíců.
54
Tribunál nejprve v bodech 107 až 118 napadeného rozsudku zkoumal důvod založený na nařízení 2018/1725. V tomto ohledu v jeho bodech 110 a 111 uvedl, že jelikož údaje požadované TC měly sloužit k jeho obhajobě v rámci řízení o vrácení částek, nemohly být považovány za údaje, na které se vztahuje čl. 9 odst. 1 písm. a) nebo b) tohoto nařízení. Tribunál měl nicméně v bodě 113 uvedeného rozsudku za to, že „s ohledem na význam, který je v unijním právním řádu přiznán právu být vyslechnut, nemůže okolnost, že se takové podklady mohou nacházet v ‚osobním spisu‘ A[…], jako taková bránit tomu, aby byly předány [TC], aby mu bylo umožněno vyjádřit se užitečným a účinným způsobem v rámci výkonu uvedeného práva, jak vyžaduje judikatura“.
55
Tribunál v bodech 114 až 116 téhož rozsudku dodal, že právo na ochranu osobních údajů není absolutním právem, ale musí být posuzováno ve vztahu ke své funkci ve společnosti, a z tohoto důvodu vyvažováno s jinými základními právy v rámci postupu přiznávajícího každému z dotčených práv uplatnění, které mu s ohledem na skutkové okolnosti projednávané věci přísluší v unijním právním řádu na základě zásady proporcionality. Podle Tribunálu je nutnost zajistit takové vyvážení zdůrazněna unijním normotvůrcem v bodě 4 odůvodnění nařízení 2016/679, jehož „ekvivalentem“, pokud jde o ochranu osobních údajů orgány, institucemi a jinými unijními subjekty, nařízení 2018/1725 je, jak uvádí bod 5 jeho odůvodnění.
56
Tribunál z toho v bodě 117 napadeného rozsudku vyvodil, že nelze připustit, aby Parlament mohl vyzvat TC, aby se užitečným a účinným způsobem vyjádřil k písemnostem případně obsaženým ve spise A, aniž mu k nim poskytl přístup poté, co poměří zájem A na tom, aby údaje, které se ho týkají, nebyly předány třetím osobám, a zájem TC na vyjádření předloženém užitečným a účinným způsobem v rámci proti němu zahájeného řízení o vrácení. V bodě 118 svého rozsudku přitom Tribunál konstatoval, že v případě TC Parlament takto nepostupoval.
57
Dále, pokud jde o důvod týkající se článku 26 služebního řádu, Tribunál v bodě 121 napadeného rozsudku uvedl, že důvěrnost písemností založených ve spise A nelze v rozsahu nezbytném k tomu, aby mohl TC uplatnit své právo být vyslechnut, vůči němu, když byl ostatně jakožto nadřízený A autorem některých z dotčených dokumentů, namítat. V jeho bodě 122 pak Tribunál dodal, že Parlament tím, že vycházel z uvedeného článku 26, neprávem nezohlednil zájem TC na přístupu k určitým písemnostem z osobního spisu A, aby mohl užitečně předložit své vyjádření v rámci proti němu zahájeného řízení o vrácení.
58
Konečně, pokud jde o důvod týkající se údajů z přístupové karty A do Parlamentu, Tribunál v bodě 123 napadeného rozsudku uvedl, že z důvodů podobných těm, které byly uvedeny v jeho bodech 100 a 101 a shrnuty v bodě 48 rozsudku v projednávané věci, měl Parlament přijmout opatření nezbytná k tomu, aby byly tyto údaje uchovávány po dobu delší než čtyři měsíce, jelikož propuštění A vedlo k zahájení soudního řízení a proti poslanci, pro kterého Parlament A zaměstnal, bylo zahájeno řízení o vrácení částek určených na výdaje na parlamentní asistenci.
59
V důsledku toho Tribunál v bodě 124 napadeného rozsudku potvrdil, že důvody uplatněné Parlamentem k zamítnutí žádosti TC týkající se „osobního spisu“ A[…] (všech dokumentů souvisejících s jeho přijetím a prací)“, včetně informací o počtu žádostí o ochranu Parlamentu ve vztahu k A a údajů o jeho přítomnosti, které lze vyčíst z jeho přístupové karty do Parlamentu, nelze považovat za opodstatněné.
60
Zatřetí Tribunál v bodech 126 až 128 napadeného rozsudku zkoumal důvody uplatněné Parlamentem k zamítnutí žádosti TC o předání spisu k věci, v níž byl vydán rozsudek L v. Parlament. V tomto ohledu Tribunál v bodě 125 napadeného rozsudku konstatoval, že Parlament tuto žádost zamítl z důvodu, že toto předání je v rozporu s článkem 9 nařízení 2018/1725 a že v rámci řízení před Tribunálem byla A poskytnuta anonymita.
61
Pokud jde o důvod týkající se článku 9 nařízení 2018/1725, Tribunál odkázal na body 112 až 118 napadeného rozsudku, shrnuté v bodech 54 až 56 rozsudku v projednávané věci. Tribunál mimoto uvedl, že cílem takové anonymity, jaká byla přiznána A ve věci, v níž byl vydán rozsudek L v. Parlament, je odstranit z dokumentů souvisejících s věcí, k nimž má veřejnost přístup, jméno účastníka řízení ve sporu nebo jména jiných osob zmíněných v rámci věci nebo také určité údaje a tato se netýká důvěrnosti písemností založených do spisu k uvedenému řízení mimo toto řízení, v rámci vztahů mezi jeho účastníky a třetími osobami. Tribunál z toho v bodě 129 napadeného rozsudku vyvodil, že rozhodnutí Tribunálu o anonymitě v řízení, v němž byl vydán rozsudek L v. Parlament, nezakazovalo Parlamentu předat TC písemnosti vyměněné v průběhu posledně uvedeného řízení, které mohou být relevantní pro výkon jeho práva být vyslechnut.
62
Závěrem Tribunál v bodech 130 a 131 napadeného rozsudku uvedl, že důvody uplatněné Parlamentem v jeho dopise ze dne 8. ledna 2021 nejsou opodstatněné nebo jsou nedostatečné a že jelikož Parlament řádně neodůvodnil své odmítnutí předat TC dokumenty, které mu mohly užitečným a účinným způsobem umožnit uplatnit jeho právo být vyslechnut, zaručené čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny, v rámci řízení o vrácení částek vyplacených z titulu výdajů na parlamentní asistenci, které proti němu bylo zahájeno, nelze vyloučit, že TC byl zbaven příležitosti zajistit si lepší obhajobu. Tribunál proto vyhověl druhému žalobnímu důvodu v rozsahu, v němž vycházel z porušení práva být vyslechnut, aniž zkoumal ostatní žalobní důvody a argumenty uplatněné TC, a zrušil sporné rozhodnutí a oznámení o dluhu v rozsahu, v němž se týkají odměn, sociálních nákladů a cestovních výdajů souvisejících se zaměstnáváním A v období od 22. května 2015 do 31. března 2016.
Návrhová žádání účastníků v řízení o kasačním opravném prostředku
63
Parlament navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek,
–
vydal konečné rozhodnutí ve sporu předloženém Tribunálu a vyhověl návrhovým žádáním, která uplatnil v prvním stupni a
–
uložil TC náhradu nákladů řízení v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku.
64
TC navrhuje, aby Soudní dvůr kasační opravný prostředek zamítl a uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
65
Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje Parlament pět důvodů. První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nerespektování předmětu sporu v prvním stupni a přípravné povahy dopisu ze dne 8. ledna 2021, z porušení práva být vyslechnut, jakož i z nerespektování judikatury týkající se účinků procesních vad. Druhý důvod kasačního opravného prostředku, dělící se do tří částí, se týká úvah Tribunálu ohledně e-mailů TC z let 2015, 2016 a 2019, jakož i korespondence mezi ním a útvary Parlamentu, které vedly ke konstatování porušení práva být vyslechnut. Třetí důvod kasačního opravného prostředku, dělící se do čtyř částí, se týká úvah Tribunálu ohledně osobního spisu A, údajů o používání přístupové karty do Parlamentu a informací týkajících se počtu případů, kdy byla bezpečnostní služba požádána o zásah v souvislosti s ním. Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku se týká úvah Tribunálu ohledně spisu ve věci, v níž byl vydán rozsudek L v. Parlament, které vedly ke konstatování porušení práva být vyslechnut. Pátý důvod kasačního opravného prostředku se týká úvah Tribunálu ohledně práva TC požadovat pouze na základě práva být vyslechnut, aby mu Parlament předal písemnosti, které mu umožní vyjádřit se.
66
V prvé řadě je třeba společně zkoumat první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku, jakož i jeho třetí a pátý důvod.
K první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku, jakož i ke třetímu a pátému důvodu
Argumentace účastníků řízení
67
V první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku Parlament zpochybňuje odůvodnění uvedené v bodech 2, 92 až 104, 130 a 131 napadeného rozsudku, v nichž Tribunál rozhodl, že porušil právo TC být vyslechnut tím, že neuchoval jeho e-maily z let 2015 a 2016. Podle Parlamentu Tribunál vycházel z příliš širokého pojetí práva být vyslechnut a porušil zásadu svobodného mandátu poslanců, jak vyplývá z čl. 6 odst. 1 aktu o volbách a z článku 2 statutu poslanců, což je zásada, která brání jakémukoliv zasahování nebo vměšování do chráněné sféry těchto poslanců ze strany útvarů Parlamentu. Kromě toho Tribunál nezohlednil zásadu minimalizace údajů zakotvenou v čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení 2018/1725.
68
Parlament dodává, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 95 napadeného rozsudku rozhodl, že jakmile se Parlament na začátku roku 2016 dozvěděl o konfliktní situaci mezi TC a A, měl uchovávat e-maily, které mohly prokazovat přesnou povahu činnosti A. Parlament rovněž zpochybňuje konstatování Tribunálu, podle kterého bylo sdělení ze dne 14. června 2014, uvedené v bodech 98 a 102 napadeného rozsudku, určeno „nováčkům“, k nimž TC nepatřil.
69
Třetím důvodem kasačního opravného prostředku Parlament zpochybňuje body 105 až 124, 130 a 131 napadeného rozsudku. V první části tohoto důvodu tvrdí, že odůvodnění týkající se článku 9 nařízení 2018/1725, uvedené v bodech 107 až 118 tohoto rozsudku, je nesoudržné. Tribunál na jedné straně konstatoval, že čl. 9 odst. 1 nařízení 2018/1725 brání tomu, aby byly TC předány údaje A, a na druhé rozhodl, že Parlament mohl tyto údaje TC předat. Parlament se tak dostal do situace, kdy nemohl napadenému rozsudku vyhovět, jak vyžaduje článek 266 SFEU.
70
V rámci druhé části třetího důvodu kasačního opravného prostředku Parlament zpochybňuje odůvodnění uvedené v bodech 119 až 122, 124, 130 a 131 napadeného rozsudku ohledně toho, že Parlament odmítl předat TC osobní spis A. Tvrdí, že čl. 26 poslední pododstavec první věta služebního řádu brání jakémukoli předání písemností z osobního spisu A, jelikož do tohoto spisu lze nahlížet pouze v kancelářích administrativy nebo na zabezpečeném elektronickém nosiči dat. V každém případě uvedený spis nemohl obsahovat písemnosti umožňující prokázat skutečnou práci vykonanou A a vztah existující mezi touto prací a výkonem mandátu TC.
71
Třetí částí třetího důvodu kasačního opravného prostředku Parlament zpochybňuje odůvodnění uvedené v bodech 123, 124, 130 a 131 napadeného rozsudku, v nichž měl Tribunál za to, že právo být vyslechnut ukládá Parlamentu povinnost přijmout nezbytná opatření pro uchovávání údajů o používání přístupové karty A do Parlamentu. Parlament Tribunálu vytýká, že vycházel z příliš širokého pojetí práva být vyslechnut a porušil čl. 4 odst. 1 písm. e) nařízení 2018/1725.
72
Čtvrtou části třetího důvodu kasačního opravného prostředku Parlament zpochybňuje odůvodnění uvedené v bodech 124, 130 a 131 napadeného rozsudku k podložení závěru Tribunálu, že Parlament porušil právo TC být vyslechnut tím, že mu neposkytl informace týkající se počtu žádostí o ochranu Parlamentu ve vztahu k A. Parlament Tribunálu vytýká, že nezohlednil skutečnost, že – jak je vysvětleno v dopise ze dne 8. ledna 2021 – takové informace nebyly generálním ředitelstvím Parlamentu pro bezpečnost a ochranu zaznamenávány. V každém případě by takové informace nebyly relevantní.
73
V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku Parlament tvrdí, že body 90 a 91 napadeného rozsudku jsou stiženy nesprávným právním posouzením v rozsahu, v němž měl Tribunál za to, že TC mohl pouze na základě práva být vyslechnut podle čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny požádat o poskytnutí informací, které se jeví jako relevantní pro prokázání řádného využívání dotyčných výdajů na parlamentní asistenci.
74
Podle Parlamentu tato úvaha Tribunálu zakládá nové právo na přístup k písemnostem, které má Parlament k dispozici, nad rámec práva na přístup ke spisu stanoveného v čl. 41 odst. 2 písm. b) Listiny. V tomto ohledu Tribunál neuvedl důvody pro uznání takového práva, které nemá žádnou oporu v čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny. Kromě toho by to mělo za následek rozpor s obecnou systematikou tohoto čl. 41 odst. 2, který v písm. b) stanoví jasně vymezenou a úplnou cestu umožňující zúčastněné osobě získat přístup ke všem písemnostem ve spise, který se jí týká.
75
TC na první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku, která se týká přístupu k e-mailům z let 2015 a 2016, odpovídá, že z bodů 94 až 102 napadeného rozsudku vyplývá, že Tribunál zohlednil výjimečné okolnosti projednávané věci, které se vyznačují tím, že se Parlament již na začátku roku 2016 dozvěděl o konfliktní situaci mezi TC a A, jakož i o tom, že A porušil pravidla upravující jeho činnost. Podle TC právě tato konfliktní situace odůvodňovala zahájení proti němu vedeného řízení o vrácení částek. Vytýká Parlamentu, že ho neinformoval o svém záměru mazat jeho e-maily, které obsahovaly důkaz o práci vykonávané A. TC má za to, že argumenty Parlamentu vycházející z čl. 6 odst. 1 aktu o volbách a článku 2 statutu poslanců jsou nové, jelikož nebyly vzneseny před Tribunálem. V každém případě nelze tyto argumenty přijmout, jelikož jednak pouhé uchovávání e-mailů poslance Parlamentem, který provozuje vlastní systém elektronické pošty, nelze považovat za „zasahování“, a jednak Parlament po dobu 90 dnů e-maily poslanců uchovává.
76
Pokud jde o argumenty Parlamentu vycházející z nařízení 2018/1725, TC tvrdí, že Parlament neposkytl podrobnosti o tom, jakým způsobem osobní údaje zpracovává, ani nevysvětlil, jak by delší uchovávání e-mailů mohlo být neslučitelné s režimem zavedeným tímto nařízením. Kromě toho se zásada minimalizace údajů stanovená v čl. 4 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení týká objemu zpracovávaných údajů, a nikoli doby jejich uchovávání.
77
Parlament navzdory výzvě Tribunálu v tomto smyslu ani nezaložil do spisu v prvním stupni jakoukoliv písemnost, která by prokazovala, že se TC seznámil se sděleními týkajícími se politiky uchovávání e-mailů, která jsou ostatně sepsána v jazycích, kterým TC nerozumí. To, zda měl být v roce 2014 považován za „nováčka“ mezi poslanci, je proto irelevantní.
78
V reakci na první část třetího důvodu kasačního opravného prostředku TC tvrdí, že Tribunál v bodech 115 a 116 napadeného rozsudku jasně uvedl, že Parlament je povinen dodržovat nařízení 2016/679 a 2018/1725, jakož i zpracovávat osobní údaje tak, aby mu umožnil uplatnit své právo být vyslechnut. Pokud jde o druhou až čtvrtou část tohoto důvodu kasačního opravného prostředku, TC uvádí, že všechny písemnosti, o které žádal a které mu Parlament odmítl poskytnout, mohly přímo či nepřímo sloužit k prokázání práce vykonané A.
79
V reakci na pátý důvod kasačního opravného prostředku TC uvádí, že Parlament v dopise ze dne 8. ledna 2021 ani během řízení před Tribunálem nezpochybnil jeho právo na získání informací a že se omezil na uplatnění článku 9 nařízení 2018/1725. Z toho podle TC plyne, že tímto důvodem kasačního opravného prostředku Parlament uplatňuje nové argumenty, k nimž Tribunál neměl příležitost se vyjádřit.
80
V každém případě má TC za to, že není namístě rozlišovat mezi „právem na informace“ a „právem být vyslechnut“. Tato práva jsou v podstatě jen součástmi obecného práva na řádnou správu, zakotveného v článku 41 Listiny. Parlament měl přitom za to, že v rámci postupu vedoucího k vrácení výdajů na parlamentní asistenci není vázán žádnými povinnostmi. Zničí relevantní písemnosti ve svém držení a následně žádá poslance, aby předložili tytéž písemnosti z důvodu, že nesou důkazní břemeno.
81
TC dále zdůrazňuje, že z judikatury Tribunálu vyplývá, že přístup k administrativnímu spisu nemůže být podmíněn žádostí dotyčné osoby. Domnívá se, že v projednávané věci Parlament významně omezil jeho právo na přístup ke spisu a na účinnou formulaci svého vyjádření. Užitečný výkon práva být vyslechnut s sebou nese možnost předložit vyjádření podložené důkazy, z nichž alespoň některé má v držení Parlament. Ten se podle TC nemůže omezit na to, že ho vyzve k předložení vyjádření, čímž čistě formálně dodrží jeho právo být vyslechnut, aniž by mu ale poskytl prostředky k jeho účinnému uplatnění.
Závěry Soudního dvora
82
Úvodem je třeba v souvislosti s tvrzením TC, že Parlament v rámci první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku a v rámci jeho pátého důvodu předkládá nové argumenty, které nebyly uplatněny před Tribunálem, připomenout, že podle ustálené judikatury může navrhovatel podat kasační opravný prostředek tak, že uvede důvody vyplývající ze samotného napadeného rozsudku a směřující ke zpochybnění jeho právní opodstatněnosti (rozsudek ze dne 6. září 2018, Česká republika v. Komise, C‑4/17 P, EU:C:2018:678, bod 24 a citovaná judikatura).
83
První části druhého důvodu kasačního opravného prostředku přitom Parlament zpochybňuje důvody uvedené v napadeném rozsudku na podporu konstatování učiněného v bodě 131 uvedeného rozsudku, podle kterého Parlament řádně neodůvodnil své odmítnutí předat TC mimo jiné jeho e-maily z let 2015 a 2016.
84
Svým pátým důvodem kasačního opravného prostředku Parlament v podstatě zpochybňuje opodstatněnost odůvodnění uvedeného v bodě 90 napadeného rozsudku, podle kterého v případě, že poslanec, který má doložit práci vykonávanou svým parlamentním asistentem, požádá Parlament, aby mu předal písemnosti, které má v držení a které se jeví jako relevantní, nemůže tento odmítnout této žádosti vyhovět, aniž poruší právo dotyčného poslance být vyslechnut, ledaže na podporu tohoto odmítnutí uvede důvody, které lze s ohledem na okolnosti projednávané věci, jakož i na použitelná pravidla považovat za opodstatněné.
85
V obou případech se jedná o důvody a argumenty vyplývající ze samotného napadeného rozsudku, které jsou podle judikatury citované v bodě 82 tohoto rozsudku přípustné.
86
Z věcného hlediska, co se týče v prvé řadě odůvodnění uvedeného v bodě 90 napadeného rozsudku, které Parlament zpochybňuje v rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba připomenout, že dodržování práva na obhajobu zakotveného v čl. 41 odst. 2 Listiny představuje základní právo, které je nedílnou součástí unijního právního řádu. Toto právo zahrnuje mimo jiné právo každého být vyslechnut před přijetím jemu určeného individuálního opatření, které by se jej mohlo nepříznivě dotknout, a právo na přístup ke spisu při respektování oprávněných zájmů důvěrnosti (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, body 98 a 99).
87
Z judikatury Soudního dvora zejména vyplývá, že právo být vyslechnut zakotvené v čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny musí být dodrženo v každém řízení, které může vést k aktu nepříznivě zasahujícímu do právního postavení, a zaručuje každému možnost účelným a účinným způsobem vyjádřit své stanovisko v průběhu správního řízení před přijetím každého rozhodnutí, které by se mohlo nepříznivě dotknout jeho zájmů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. června 2020, Komise v. RQ, C‑831/18 P, EU:C:2020:481, bod 67 a citovaná judikatura).
88
Pokud jde o právo na přístup ke spisu zakotvené v čl. 41 odst. 2 písm. b) Listiny, to obnáší poskytnout dotčené osobě možnost přezkoumat všechny dokumenty obsažené ve vyšetřovacím spise, které by mohly být relevantní pro její obhajobu. To zahrnuje dokumenty svědčící jak v její neprospěch, tak v její prospěch, s výhradou obchodních tajemství, interních dokumentů dotčeného orgánu a jiných důvěrných informací (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. října 2011, Solvay v. Komise, C‑110/10 P, EU:C:2011:687, bod 49 a citovaná judikatura).
89
Z článku 41 odst. 2 Listiny a z judikatury uvedené v bodech 86 až 88 rozsudku v projednávané věci tak vyplývá, že před předložením vyjádření v rámci výkonu svého práva být vyslechnut zakotveného v písmenu a) uvedeného ustanovení může dotyčný z titulu výkonu práva, které mu přiznává písmeno b) téhož ustanovení, požadovat a při respektování oprávněných zájmů důvěrnosti a profesního a obchodního tajemství i získat přístup ke všem písemnostem ve spise založeném dotyčnou administrativou.
90
Naproti tomu právo být vyslechnut musí být odlišeno od práva požadovat a získat přístup ke všem dokumentům, které i když nejsou založeny v tomto spise, jsou v držení dotčeného orgánu a dotyčný je považuje za relevantní pro svou obhajobu. Z tohoto důvodu čl. 41 odst. 2 písm. b) Listiny stanoví specifické právo, které dotyčnému zaručuje přístup ke spisu, který se ho týká.
91
Zvláštnosti situace poslance, který má odůvodnit výdaje na parlamentní asistenci, které ve vztahu k němu Parlament vynaložil, nemohou odůvodnit odlišný výklad jeho práva na obhajobu zakotveného v článku 41 Listiny.
92
Jak Tribunál připomněl v bodě 89 napadeného rozsudku, z čl. 33 odst. 1 a 2 prováděcích opatření vyplývá, že poslancům, kteří žádají Parlament o finanční náhradu výdajů spojených se službami osobních asistentů, přísluší prokázat, že tyto výdaje byly skutečně vynaloženy a odpovídají nezbytné asistenci, která je přímo spojená s výkonem mandátu (rozsudek ze dne 4. července 2024, SN v. Parlament, C‑430/23 P, EU:C:2024:576, bod 47 a citovaná judikatura).
93
Nelze přitom vyloučit, že písemnosti nezbytné k tomuto prokázání jsou v držení nikoli dotyčného poslance, ale Parlamentu. V takovém případě je možné, že tento poslanec nebude moci obdržet takové písemnosti pouze z titulu svého práva získat na základě čl. 41 odst. 2 písm. b) Listiny přístup ke spisu, který se jej týká a který je v držení Parlamentu.
94
Jak totiž v podstatě uvedla generální advokátka v bodě 67 svého stanoviska, jelikož bude toto prokázání na dotčeném poslanci, spis založený Parlamentem bude přinejmenším zpočátku obsahovat pouze písemnosti, které vedly k žádosti adresované tomuto poslanci, zejména výkaz výdajů na parlamentní asistenci, které ve vztahu k němu Parlament vynaložil.
95
Nic to však nemění na tom, že každý poslanec je seznámen s prací, kterou jeho parlamentní asistent vykonává, a je tudíž schopen ji popsat, i když nemá k dispozici všechny důkazy nezbytné k doložení svých tvrzení.
96
Jak rovněž uvedla generální advokátka v bodě 69 svého stanoviska, poslanec čelící žádosti o odůvodnění výdajů na parlamentní asistenci, jež byly ve vztahu k němu vynaloženy, a který nemá k dispozici všechny důkazy nezbytné k tomuto účelu a nacházející se v držení Parlamentu, se tudíž může v první chvíli omezit na to, že ve svém vyjádření předloženém Parlamentu v reakci na tuto žádost vysvětlí práci vykonanou svým asistentem s tím, že předloží důkazy, které má k dispozici, a na ty, které se mohou nalézat v držení Parlamentu, pouze odkáže.
97
Je přitom třeba zdůraznit, podobně jako to učinila generální advokátka v bodě 70 svého stanoviska, že takový odkaz musí s dostatečnou přesností uvádět jak dotčené důkazy, tak skutečnosti týkající se reálné práce dotyčného asistenta, jakož i spojitost mezi touto prací a mandátem poslance, které by tyto důkazy mohly prokázat. Tyto informace jsou totiž nezbytné k tomu, aby Parlament mohl tyto důkazy identifikovat a jejich přezkoumáním ověřit, zda skutečně prokazují to, co se od tohoto poslance požaduje.
98
Pokud má Parlament po přezkumu dotčených skutečností za to, že reálnost práce parlamentního asistenta dotyčného poslance nebo spojitost mezi touto prací a výkonem mandátu tohoto poslance neprokazují, bude muset v zájmu zajištění plného dodržování práva tohoto poslance na obhajobu tyto důkazy založit do spisu, umožnit poslanci přístup k němu za dodržení zejména požadavků důvěrnosti a poskytnout mu příležitost doplnit jeho vyjádření, pokud si to přeje.
99
S ohledem na úvahy uvedené v bodech 86 až 98 tohoto rozsudku je tudíž třeba konstatovat, že bod 90 napadeného rozsudku je stižen nesprávným právním posouzením v rozsahu, v němž Tribunál rozhodl, že pokud poslanec, který má prokázat reálnou práci svého parlamentního asistenta, jakož i spojitost této práce s výkonem svého mandátu, o to požádá, Parlament musí, ledaže uvede důvody, které mohou být považovány za oprávněné jednak s ohledem na okolnosti daného případu a jednak na použitelná pravidla, tomuto poslanci předat všechny písemnosti, které má k dispozici a které „se jeví jako relevantní“, aniž by vyžadoval, aby taková žádost v souladu s podmínkami uvedenými v bodech 96 a 97 tohoto rozsudku s dostatečnou přesností uváděla jak dotčené písemnosti, které se mohou nalézat v držení Parlamentu, tak skutečnosti týkající se reálné práce dotyčného asistenta, jakož i spojitost mezi touto prací a mandátem poslance, které by tyto písemnosti mohly prokázat, tak aby je Parlament mohl identifikovat za účelem jejich přezkoumání.
100
Z toho plyne, že pátému důvodu kasačního opravného prostředku je třeba vyhovět.
101
Ve druhé řadě, pokud jde o první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku, jakož i o třetí a čtvrtou část třetího důvodu, ve kterých Parlament zpochybňuje odůvodnění napadeného rozsudku týkající se porušení práva TC na obhajobu tím, že mu nebyly předány jeho e-maily z let 2015 a 2016, údaje o používání přístupové karty A do Parlamentu, jakož i informace o počtu žádostí o ochranu Parlamentu ve vztahu k A, je třeba uvést, že od orgánu nelze vyžadovat, aby do spisu k zahájenému administrativnímu řízení vložil písemnosti, které nikdy neexistovaly nebo které v okamžiku, kdy bylo toto řízení zahájeno, již neexistují.
102
Tato úvaha neznamená, že nezaznamenávání určitých informací nebo neuchovávání určitých písemností nemůže mít na výsledek dotčeného řízení vliv. Tento aspekt se však netýká práva na přístup ke spisu zakotveného v čl. 41 odst. 2 písm. b) Listiny. Je relevantní pro posouzení dostupných důkazů a věcné opodstatněnosti aktu přijatého daným orgánem na konci dotčeného řízení.
103
Konkrétně v případě, kdy stejně jako v projednávané věci adresátovi administrativy, v projednávané věci poslanci nebo bývalému poslanci Parlamentu, přísluší prokázat existenci určitých skutečností, bez čehož je dotyčný orgán, v projednávané věci Parlament, oprávněn přijmout rozhodnutí v určitém smyslu, by bylo možné mít za to, že tento adresát dostál svému důkaznímu břemenu, i když se důkazy, které předložil, jeví prima facie jako nedostatečné, pokud se ukáže, že tento orgán neprávem neuchoval některé jiné důkazy, které by mohly poskytnout úplnější důkaz.
104
A naopak bylo by možné mít za to, že uvedený adresát tomuto břemenu nedostál, pokud jsou důkazy, které předložil, nedostatečné a nepředložil důkazy, které měl uchovávat a na žádost předložit.
105
V projednávané věci z bodů 85, 86, 92 a 96 napadeného rozsudku vyplývá, že dne 8. června 2020, kdy bylo proti TC zahájeno řízení směřující k vrácení předmětných částek, již byly jeho e-maily z let 2015 a 2016 ze systému Parlamentu vymazány, a to v souladu s politikou tohoto orgánu pro uchovávání e-mailů, podle níž byly e-maily v zásadě po 90 dnech nebo výjimečně po jednom roce mazány.
106
Mimoto z bodu 106 napadeného rozsudku vyplývá, že údaje týkající se používání přístupových karet do Parlamentu byly archivovány po dobu nejvýše čtyř měsíců a že zásahy bezpečnostních pracovníků Parlamentu nebyly úředně zaznamenávány.
107
V bodech 130 a 131 napadeného rozsudku Tribunál rozhodl, že důvody uplatněné Parlamentem v dopise ze dne 8. ledna 2021 na podporu toho, že TC nebyly předány mimo jiné jeho e-maily z let 2015 a 2016, údaje o používání přístupové karty A do Parlamentu, jakož i informace o počtu žádostí o ochranu Parlamentu ve vztahu k A, nejsou opodstatněné nebo jsou nedostatečné, a že v důsledku toho nelze vyloučit, že TC byl zbaven příležitosti zajistit si lepší obhajobu tím, že by užitečným a účinným způsobem uplatnil své právo být vyslechnut zaručené v čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny.
108
Z úvah uvedených v bodech 101 až 104 rozsudku v projednávané věci přitom zaprvé vyplývá, že se Tribunál tím, že v podstatě rozhodl, že za účelem dodržení práva TC na obhajobu mu měl Parlament poskytnout přístup k písemnostem, které nikdy neexistovaly nebo které v okamžiku, kdy bylo zahájeno řízení vedoucí k přijetí sporného rozhodnutí a založen spis k tomuto řízení, již neexistovaly, dopustil nesprávného právního posouzení.
109
Zadruhé, aniž by bylo nezbytné řešit, zda by neomezené uchovávání e-mailů poslanců Parlamentem, nebo alespoň přesahující dobu 90 dnů určených politikou Parlamentu pro uchovávání e-mailů platnou v době rozhodné z hlediska skutkových okolností projednávané věci, mohlo, jak tvrdí Parlament, narušovat svobodu a nezávislost poslanců, stačí uvést, podobně jako to učinil Tribunál v bodě 93 napadeného rozsudku, že Parlamentu nic nebránilo v tom, aby zavedl automatické mazání e-mailů, u nichž poslanci a ostatní uživatelé systému elektronické pošty Parlamentu neučinili specifické kroky vedoucí k jejich uchování i po uplynutí uvedené doby.
110
Tribunál se přitom dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 95 napadeného rozsudku rozhodl, že jelikož Parlament od počátku roku 2016 věděl o „konfliktní situaci mezi [TC] a A[..], pokud jde o to, zda A[..] vykonával činnost pro [TC] v souladu s pravidly upravujícími parlamentní asistenci“, bylo na něm, aby zajistil „během řízení o propuštění uchovávání e-mailů, které mohly prokazovat přesnou povahu činnosti A[..], a kdyby toto řízení vedlo k jiným soudním nebo administrativním řízením, jako je například řízení o vrácení částek, i po celý průběh těchto řízení“.
111
Z bodů 86, 92 a 96 až 98 napadeného rozsudku totiž plyne, že se Parlament zavázal dodržovat politiku uchovávání e-mailů, podle které se po uplynutí doby archivace v délce 90 dnů v zásadě e-maily automaticky mažou, pokud si je dotčené osoby samy neuložily. Skutečnost, že Parlament věděl o „konfliktní situaci“ mezi poslancem a jeho parlamentním asistentem, nemůže být důvodem k tomu, aby se Parlament od tohoto závazku odchýlil.
112
To platí tím spíše, že k tomu, aby mohl Parlament archivovat e-maily, které by mohly být relevantní s ohledem na konfliktní situaci mezi TC a A, musel by jejich e-maily vytřídit, což by představovalo závažný a neodůvodněný zásah do soukromých sfér tohoto poslance a parlamentního asistenta. V tomto ohledu je třeba ostatně uvést, obdobně jak to učinila generální advokátka v bodě 87 svého stanoviska, že podle článku 4 statutu poslanců nejsou e-maily, které poslanec odeslal nebo obdržel, považovány za dokumenty Parlamentu, a tudíž patří samotnému poslanci.
113
Mimoto pro rozhodnutí o řízeních případně zahájených na základě této konfliktní situace nebylo nijak nutné, aby Parlament preventivně a z vlastního podnětu uchovával e-maily vyměněné mezi TC a A. Parlament mohl v tomto ohledu vycházet z prohlášení dotčených osob a z jimi předložených důkazů, včetně případných e-mailů, které si jeden z nich uložil a předložil.
114
V této souvislosti je třeba připomenout, jak bylo upřesněno v bodě 92 tohoto rozsudku, že důkazní břemeno ohledně výdajů na služby osobních asistentů nesou poslanci.
115
Zatřetí z důvodů obdobných důvodům uvedeným v bodech 112 až 114 tohoto rozsudku je třeba mít za to, že na rozdíl od toho, co v podstatě uvedl Tribunál, Parlament nebyl ani povinen archivovat údaje týkající se používání přístupové karty A do Parlamentu po uplynutí obvyklé doby jejich uchovávání, jakož i vést soupis zásahů svých bezpečnostních pracovníků vyžádaných ve vztahu k A.
116
Z úvah uvedených v bodech 101 až 115 tohoto rozsudku vyplývá, že první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku, jakož i třetí a čtvrté části třetího důvodu musí být rovněž vyhověno.
117
Ve třetí řadě, pokud jde o odůvodnění uvedené v bodech 109 až 118 napadeného rozsudku a týkající se toho, že se Parlament v dopise ze dne 8. ledna 2021 dovolává nařízení 2018/1725, které Parlament zpochybňuje v první části třetího důvodu svého kasačního opravného prostředku, Tribunál v bodě 110 uvedeného rozsudku správně zdůraznil, že údaje požadované TC nemohly být považovány za „nezbytné pro splnění úkolu prováděného ve veřejném zájmu nebo při výkonu veřejné moci, kterým je příjemce pověřen“ ve smyslu čl. 9 odst. 1 písm. a) daného nařízení.
118
Naproti tomu, jak uvedla generální advokátka v bodech 97 a 98 svého stanoviska, vedení řízení o vrácení výdajů na parlamentní asistenci, které Parlament neoprávněně vynaložil ve vztahu k poslanci, musí být při dodržení práva tohoto poslance na obhajobu považováno za opatření sloužící „konkrétnímu účelu ve veřejném zájmu“ ve smyslu čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení 2018/1725.
119
Pokud jsou tudíž osobní údaje obsaženy ve spise týkajícím se řízení směřujícího k vrácení dotčených částek, toto nařízení nebrání tomu, aby Parlament za účelem splnění své povinnosti vyplývající z čl. 41 odst. 2 písm. b) Listiny umožnil dotyčnému poslanci přístup k těmto údajům při dodržení podmínek, na které čl. 9 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení takový přístup váže, přičemž je třeba připomenout, že v souladu s tímto čl. 41 odst. 2 písm. b) musí být přístup ke spisu poskytnut zejména při respektování „oprávněných zájmů důvěrnosti“.
120
Z toho plyne, že Parlamentem tvrzená nesoudržnost odůvodnění napadeného rozsudku vyplývá z nesprávného právního posouzení spočívajícího v tom, že Tribunál v bodě 111 uvedeného rozsudku neprávem rozhodl, že k předání takových údajů nedošlo pro „konkrétní účel ve veřejném zájmu“ ve smyslu čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení 2018/1725.
121
Přestože Tribunál v bodech 110 a 111 napadeného rozsudku rozhodl, že čl. 9 odst. 1 nařízení 2018/1725 nemůže odůvodnit předání osobních údajů poslanci, kterému byla předložena žádost o odůvodnění výdajů na parlamentní asistenci, jež byly ve vztahu k němu vynaloženy, v jeho bodě 117 měl za to, že v projednávaném případě byl Parlament povinen poskytnout TC přístup k osobním údajům obsaženým ve spise A poté, co by „poměřil zájem tohoto [parlamentního asistenta] na tom, aby údaje, které se ho týkají, nebyly předány třetím osobám, a zájem [TC] na vyjádření předloženém užitečným a účinným způsobem v rámci proti němu zahájeného řízení o vrácení“.
122
Tribunál tím v konečném důsledku připustil, že Parlament byl povinen poskytnout TC přístup k osobním údajům uvedeného parlamentního asistenta při dodržení podmínek, které jsou v podstatě stejné jako podmínky stanovené v čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení 2018/1725.
123
V důsledku toho první část třetího důvodu kasačního opravného prostředku nemůže v žádném případě vést ke zrušení napadeného rozsudku a musí být zamítnuta jako neúčinná.
124
A konečně ve čtvrté řadě, pokud jde o osobní spis A, jak tvrdí Parlament v rámci druhé části svého třetího důvodu kasačního opravného prostředku, z čl. 26 posledního pododstavce služebního řádu, který se použije na akreditované parlamentní asistenty na základě čl. 127 první věty pracovního řádu, vyplývá, že do osobního spisu takového asistenta lze nahlížet pouze v kancelářích Parlamentu nebo na zabezpečeném elektronickém nosiči dat a spis může být předán pouze Soudnímu dvoru Evropské unie, je-li zahájeno soudní řízení týkající se dotyčného asistenta.
125
V projednávané věci z bodu 87 poslední odrážky napadeného rozsudku vyplývá, že TC požádal Parlament nikoliv o to, aby mohl v jeho kancelářích nebo na zabezpečeném elektronickém nosiči dat nahlédnout do osobního spisu A, ale aby mu byl tento spis předán. Takové předání by přitom bylo v rozporu s článkem 26 služebního řádu.
126
Z toho plyne, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 121 a 122 napadeného rozsudku v podstatě rozhodl, že Parlament při zamítnutí této žádosti TC nemohl platně vycházet z článku 26 služebního řádu z důvodu, že důvěrnost písemností obsažených v tomto spise nemohla být vůči TC v rozsahu nezbytném pro výkonu jeho práva být vyslechnut namítána, s tím že TC byl ostatně jakožto nadřízený A autorem některých písemností v uvedeném spise.
127
V důsledku toho je třeba vyhovět i druhé části třetího důvodu kasačního opravného prostředku.
128
Ze všech výše uvedených skutečností vyplývá, že je třeba kasačnímu opravnému prostředku vyhovět a zrušit body 2 a 3 výroku napadeného rozsudku.
129
Za těchto podmínek není třeba zkoumat první a čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku ani druhou a třetí část jeho druhého důvodu, jelikož směřují ke zpochybnění odůvodnění napadeného rozsudku, které spočívá na předpokladu, ve vztahu k němuž bylo v rámci přezkumu pátého důvodu kasačního opravného prostředku prokázáno, že je stižen nesprávným právním posouzením.
130
Naproti tomu bod 1 uvedeného výroku, jímž Tribunál rozhodl, že se žaloba na neplatnost stala bezpředmětnou a že není namístě rozhodovat o legalitě sporného rozhodnutí a oznámení o dluhu v rozsahu, v němž se týkají odměn, sociálních nákladů a cestovních výdajů souvisejících se zaměstnáváním A v období od 1. dubna do 22. listopadu 2016 v celkové výši 28083,67 eura, nelze považovat za napadený kasačním opravným prostředkem, jelikož návrhovým žádáním Parlamentu bylo v této části napadeného rozsudku vyhověno.
K žalobě před Tribunálem
131
Článek 61 první pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie stanoví, že zruší-li Soudní dvůr rozhodnutí Tribunálu, může vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Tribunálu k rozhodnutí.
132
V projednávané věci soudní řízení dovoluje rozhodnout, pokud jde o první a druhý žalobní důvod.
133
První z nich formálně vychází z porušení zásady dodržení přiměřené lhůty stanovené v čl. 41 odst. 1 Listiny. Argumenty uplatněné TC na podporu tohoto důvodu byly shrnuty v bodech 54 a 55 napadeného rozsudku a Tribunálem odmítnuty z důvodů uvedených v jeho bodech 57 až 66, které není namístě zpochybňovat, jelikož TC nepodal vedlejší kasační opravný prostředek týkající se této části uvedeného rozsudku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. listopadu 2021, Rada v. Hamás, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, bod 81 a citovaná judikatura).
134
V rámci uvedeného žalobního důvodu nicméně TC rovněž předložil argumenty týkající se toho, že mu Parlament v dopise ze dne 8. ledna 2021 odmítl poskytnout informace, o které požádal. Tyto argumenty, shrnuté v bodech 70 a 71 napadeného rozsudku, Tribunál zkoumal společně s druhým žalobním důvodem, vycházejícím z porušení práva být vyslechnut, práva na přístup ke spisu a povinnosti uvést odůvodnění, jak jsou stanoveny v čl. 41 odst. 2 Listiny, kterému Tribunál vyhověl. Vzhledem k tomu, že napadený rozsudek byl zrušen, je třeba uvedené argumenty a tento druhý důvod zkoumat společně.
135
TC tvrdí, že Parlament porušil jeho právo být vyslechnut a jeho právo na přístup ke spisu zakotvená v čl. 41 odst. 2 Listiny tím, že ve sporném rozhodnutí odkázal na závěry rozsudku L v. Parlament, aniž mu předal důkazy, zejména sdělení A ze dne 9. května 2016, které tyto závěry podepíraly. Kromě toho má za to, že z důvodu politiky Parlamentu týkající se uchovávání e-mailů, kterou považuje za neslučitelnou s bodem 22 odůvodnění nařízení 2018/1725 a o niž tvrdí, že s ní nebyl seznámen, byl zbaven možnosti předložit důkazy proti tvrzením uvedeného orgánu. Mimoto mu vytýká, že se neprávem dovolával článku 9 uvedeného nařízení k tomu, aby mu odepřel přístup k důkazům, o které požádal.
136
Z důvodů uvedených v bodech 86 až 116 a 124 až 126 tohoto rozsudku přitom vyplývá, že to, že Parlament v dopise ze dne 8. ledna 2021 odmítl předat TC písemnosti, které posledně uvedený požadoval, nelze považovat za porušení jeho práva na obhajobu, a zejména jeho práva být vyslechnut.
137
Zaprvé se TC ve svých žádostech ze dne 4. srpna 2020 a 22. září 2020, uvedených v bodech 24 a 26 tohoto rozsudku, omezil na to, že požádal o předání celé řady souhrnně uvedených písemností, aniž by konkretizoval skutečnosti k prokázání nebo písemnosti, které by je mohly prokázat. TC především neuvedl, jakou práci A vykonával, jaká byla spojitost mezi touto prací a výkonem jeho poslaneckého mandátu a jak by požadované písemnosti, které měl údajně Parlament v držení, mohly tuto práci a tuto spojitost prokazovat.
138
Zadruhé některé z požadovaných písemností, a sice e-maily od TC z let 2015 a 2016, údaje o používání přístupové karty A do Parlamentu, jakož i informace o počtu žádostí o ochranu Parlamentu ve vztahu k A, nikdy neexistovaly, nebo každopádně neexistovaly v okamžiku, kdy bylo dotčené řízení zahájeno, a tudíž v době, kdy TC podal svou žádost.
139
Zatřetí bylo předání osobního spisu A poslanci TC podle článku 26 služebního řádu zakázáno.
140
Pokud jde o argument TC vycházející z údajného odkazu Parlamentu na závěry rozsudku L v. Parlament ve sporném rozhodnutí, stačí připomenout, jak plyne z bodu 25 rozsudku v projednávané věci, že Parlament předal TC kopii rozsudku L v. Parlament, takže mu nelze vytýkat, že by ve sporném rozhodnutí zohlednil skutečnosti, k nimž TC neměl přístup.
141
V důsledku toho je třeba první a druhý žalobní důvod, které byly uplatněny před Tribunálem, zamítnout.
142
Ve zbývající části není spor ve stavu, který by Soudnímu dvoru dovolil, aby o něm rozhodl, jelikož třetí až pátý důvod uplatněné TC na podporu své žaloby nebyly Tribunálem zkoumány.
143
V důsledku toho je třeba vrátit věc Tribunálu, aby rozhodl o těchto žalobních důvodech.
K nákladům řízení
144
Vzhledem k tomu, že věc se vrací Tribunálu, je třeba rozhodnout, že o nákladech řízení souvisejících s tímto řízením o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
1)
Body 2 a 3 výroku rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 7. června 2023, TC v. Parlament (T‑309/21, EU:T:2023:315), se zrušují.
2)
První a druhý žalobní důvod, které byly uplatněny před Tribunálem Evropské unie, se zamítají.
3)
Věc se vrací Tribunálu Evropské unie k rozhodnutí o třetím až pátém žalobním důvodu.
4)
O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: litevština.