62026CC0024
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
přednesené dne 16. dubna 2026 (
1
)
Věc C‑24/26 PPU [Casotta] (
i
)
CV
Trestní řízení
za účasti:
Procuratore generale presso la Corte d’appello
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Corte d’appello di Roma (odvolací soud v Římě, Itálie)]
„Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Směrnice (EU) 2016/343 – Právo být přítomen při řízení před soudem – Odsuzující rozsudek v nepřítomnosti – Řízení o zrušení rozsudku – Právo na nové řízení před soudem – Podmínky – Vyhýbání se vyrozumění o původním řízení – Minimální harmonizace – Možnost členských států poskytnout vyšší úroveň ochrany – Podmínky – Směrnice 2012/29/EU – Právo oběti účastnit se řízení o zrušení rozsudku“
I. Úvod
1.
Jak je uvedeno ve směrnici (EU) 2016/343, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem (
2
), právo podezřelé nebo obviněné osoby na to, aby byla přítomna při řízení před soudem, je založeno na právu na spravedlivý proces, které představuje jednu ze základních zásad demokratické společnosti.
2.
Jak však uvedená směrnice uvádí, právo osoby na to, aby byla přítomna při řízení před soudem, není právem absolutním (
3
). Členské státy mohou stanovit, že rozsudek vydaný v nepřítomnosti lze vykonat, aniž je nutné zahájit nové řízení. Podmínkou však je, že se dotyčná osoba, která byla řádně vyrozuměna, dobrovolně a jednoznačně vzdala práva být přítomna při řízení před soudem, a její nepřítomnost je tedy výsledkem vědomého rozhodnutí (
4
). Naopak, pokud existence takového rozhodnutí není prokázána, je výkon rozsudku v nepřítomnosti možný pouze za podmínky, že dotyčná osoba má právo na nové řízení před soudem, pokud o to požádá.
3.
V rámci projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se Corte d’appello di Roma (odvolací soud v Římě, Itálie) táže, zda směrnice 2016/343 brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, které mu neumožňuje při posuzování takové žádosti zohlednit chování obviněné osoby za účelem posouzení, zda se tato osoba dobrovolně vyhýbala vědomosti o řízení. Jinými slovy se táže, zda unijní právo zavazuje členské státy nejen k zajištění práv na obhajobu dotyčné osoby, ale také k zabránění jejich zneužití.
4.
Předkládající soud se dále táže, zda směrnice 2012/29/EU, kterou se zavádí minimální pravidla pro práva, podporu a ochranu obětí trestného činu a kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2001/220/SVV (
5
), brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, které při posuzování žádosti o nové řízení před soudem po vynesení rozsudku v nepřítomnosti nestanoví žádné vyrozumění nebo účast ve vztahu k oběti dotčeného trestného činu.
II. Právní rámec
A.
Unijní právo
1. Směrnice 2012/29
5.
Body 12, 20, 22, 26 a 31 odůvodnění směrnice 2012/29 uvádí:
„(12)
Právy stanovenými v této směrnici nejsou dotčena práva pachatele. [...]
[...]
(20)
Postavení obětí v systému trestního soudnictví a skutečnost, zda se mohou aktivně účastnit trestního řízení, se mezi jednotlivými členskými státy liší v závislosti na příslušném vnitrostátním systému a jsou určeny jedním nebo více následujícími kritérii: [...] Členské státy by měly určit, která z těchto kritérií se uplatní pro vymezení rozsahu práv stanovených touto směrnicí, je-li v ní odkazováno na postavení oběti v příslušném systému trestního soudnictví.
[...]
(22)
Pro účely této směrnice by se měl okamžik podání trestního oznámení považovat za okamžik spadající do rámce trestního řízení. To by mělo zahrnovat i situace, kdy orgány zahájí trestní řízení z úřední povinnosti v důsledku trestného činu, který byl na oběti spáchán.
[...]
(26)
Poskytované informace by měly být dostatečně podrobné, aby mohlo být s oběťmi zacházeno s respektem a aby tyto oběti měly možnost činit informovaná rozhodnutí, pokud jde o jejich účast v řízení. Z tohoto hlediska jsou mimořádně důležité informace, které dovolují oběti být seznámena se současným stavem řízení. [...]
[...]
(31)
Právo na informace o čase a místě soudního řízení, k němuž dochází na základě oznámení o trestném činu, který byl na oběti spáchán, by se mělo vztahovat i na informace o čase a místě soudního jednání o opravném prostředku proti rozsudku v dané věci.“
6.
Článek 1 odst. 1 první pododstavec, jakož i články 6, 10, 18 a čl. 20 písm. b) směrnice 2012/29 stanoví:
„Článek 1
Cíle
1.   Účelem této směrnice je zajistit, aby se obětem trestného činu dostalo vhodných informací, podpory a ochrany a mohly se účastnit trestního řízení.
[...]
Článek 6
Právo na informace o případu
1.   Členské státy zajistí, aby obětem bylo bez zbytečného prodlení oznámeno, že mají právo obdržet následující informace o trestním řízení zahájeném v důsledku trestního oznámení ve věci trestného činu, který byl na nich spáchán, a aby oběti tyto informace na žádost obdržely:
a)
jakékoliv rozhodnutí nepokračovat ve vyšetřování či jej zastavit nebo zastavit trestní stíhání pachatele;
b)
doba a místo konání soudního jednání a povaha obvinění vznesených proti pachateli.
2.   Členské státy zajistí, aby obětem bylo v souladu s jejich postavením v příslušném systému trestního soudnictví bez zbytečného prodlení oznámeno, že mají právo obdržet následující informace o trestním řízení zahájeném v důsledku trestního oznámení ve věci trestného činu, který byl na nich spáchán, a aby oběti tyto informace na žádost obdržely:
a)
jakýkoliv konečný rozsudek soudu;
b)
informace, které oběti umožní znát stav trestního řízení, ledaže by takovým poskytnutím informací mohl být ve výjimečných případech nepříznivě ovlivněn řádný průběh případu.
3.   Informace stanovené v odst. 1 písm. a) a odst. 2 písm. a) zahrnují odůvodnění nebo stručné shrnutí důvodů pro dotčené rozhodnutí s výjimkou případů rozhodnutí poroty nebo rozhodnutí, jehož odůvodnění je důvěrné, které se podle vnitrostátních právních předpisů nezdůvodňují.
4.   Přání oběti být nebo nebýt informována by mělo být pro příslušné orgány závazné, s výjimkou případů, kdy je třeba tyto informace poskytnout v souvislosti s oprávněním oběti aktivně se účastnit trestního řízení. Členské státy umožní oběti kdykoliv změnit její přání a tuto skutečnost zohlední.
5.   Členské státy zajistí, aby byla obětem poskytnuta možnost získat bez zbytečného prodlení informace o tom, že osoba zadržovaná, stíhaná či odsouzená pro trestný čin, který se oběti týká, byla propuštěna nebo unikla z výkonu trestu nebo vazby. Mimoto členské státy zajistí, aby v případě propuštění pachatele nebo jeho úniku z výkonu trestu byla oběť informována o všech příslušných opatřeních přijatých na její ochranu.
6.   Obětem se informace uvedené v odstavci 5 sdělují na žádost přinejmenším v případech, kdy existuje nebezpečí nebo je zjištěno riziko jejich újmy, s výjimkou případů, kdy je zjištěno riziko újmy pachateli vyplývající z takového poskytnutí informací.
[...]
Článek 10
Právo na slyšení
1.   Členské státy zajistí, aby oběti mohly být během trestního řízení vyslechnuty a mohly předkládat důkazy. [...]
2.   Procesní pravidla, podle nichž mohou být oběti během trestního řízení vyslechnuty a mohou předkládat důkazy, stanoví vnitrostátní právní předpisy.
[...]
Článek 18
Právo na ochranu
Aniž jsou dotčena práva obhajoby, členské státy zajistí, aby byla k dispozici opatření na ochranu obětí a jejich rodinných příslušníků před sekundární či opakovanou viktimizací, zastrašováním a odvetou, a to včetně opatření proti riziku citové nebo psychické újmy a na ochranu důstojnosti oběti v průběhu výslechu a podávání svědecké výpovědi. [...]
[...]
Článek 20
Právo obětí na ochranu při vyšetřování trestného činu
Aniž jsou dotčena práva na obhajobu a v souladu s pravidly pro soudní rozhodování zajistí členské státy, aby během vyšetřování trestného činu
[...]
b) byl počet výslechů obětí omezen na minimum a aby tyto výslechy byly prováděny pouze tehdy, pokud je to naprosto nezbytné pro účely vyšetřování trestného činu[.]“
2. Směrnice 2016/343
7.
Směrnice 2016/343 byla přijata na základě čl. 82 odst. 2 písm. b) SFEU a body 3, 9, 10, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 42 a 48 odůvodnění této směrnice zní následovně:
„(3)
Podle Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen ‚Smlouva o fungování EU‘) je justiční spolupráce v trestních věcech v Unii založena na zásadě vzájemného uznávání rozsudků a jiných soudních rozhodnutí.
[...]
(9)
Cílem této směrnice je posílit právo na spravedlivý proces v trestním řízení stanovením společných minimálních pravidel pro některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při řízení před soudem.
(10)
Stanovením společných minimálních pravidel pro ochranu procesních práv podezřelých a obviněných osob tato směrnice usiluje o posílení důvěry členských států v systémy trestního soudnictví jiných členských států, a tím usnadňuje vzájemné uznávání rozhodnutí v trestních věcech. Tato společná minimální pravidla mohou rovněž vést k odstranění překážek volného pohybu občanů na území členských států.
[...]
(33)
Právo na spravedlivý proces představuje jednu ze základních zásad demokratické společnosti. Právo podezřelé nebo obviněné osoby na to, aby byla přítomna při řízení před soudem, z tohoto práva vychází a mělo by být zajištěno v celé Unii.
[...]
(35)
Právo podezřelé nebo obviněné osoby na to, aby byla přítomna při řízení před soudem, není právem absolutním. Za určitých podmínek by měla mít podezřelá nebo obviněná osoba možnost se tohoto práva výslovně nebo mlčky vzdát, musí to však učinit jednoznačně.
(36)
Za určitých okolností by mělo být možné vynést rozhodnutí o vině nebo nevině podezřelé nebo obviněné osoby i tehdy, není-li v řízení před soudem přítomna. Mohlo by tomu tak být v případě, kdy podezřelá nebo obviněná osoba byla o řízení před soudem řádně vyrozuměna a na následky nedostavení se k soudu upozorněna, přesto však se k řízení před soudem nedostavila. Skutečnost, že podezřelá nebo obviněná osoba byla vyrozuměna o řízení před soudem, by měla být chápána tak, že tato osoba byla osobně předvolána nebo byla úředně vyrozuměna o dni a místě konání uvedeného řízení jiným způsobem tak, aby si byla uvedeného řízení vědoma. Upozorněním podezřelé nebo obviněné osoby na následky nedostavení se k soudu by se mělo rozumět zejména upozornění dané osoby na to, že by rozhodnutí mohlo být vyneseno v její nepřítomnosti.
(37)
Mělo by být rovněž možné, aby se řízení před soudem, jež může vést k rozhodnutí o vině nebo nevině podezřelé nebo obviněné osoby, konalo v její nepřítomnosti, pokud o něm byla vyrozuměna a zmocnila obhájce, jehož si sama zvolila, nebo jenž jí byl ustanoven státem, aby ji v řízení před soudem zastupoval, a který uvedenou podezřelou nebo obviněnou osobu zastupoval.
(38)
Při posuzování otázky, zda způsob vyrozumění zajišťuje dostatečnou informovanost dotyčné osoby o řízení před soudem, by se ve vhodných případech mělo rovněž přihlédnout k tomu, jaké úsilí vyvinuly orgány veřejné moci k tomu, aby dotyčnou osobu vyrozuměly, a k tomu, jaké úsilí vyvinula dotyčná osoba sama, aby obdržela informace jí určené.
(39)
Pokud právní řád členských států umožňuje vést řízení před soudem v nepřítomnosti podezřelé nebo obviněné osoby, avšak podmínky pro přijetí rozhodnutí v nepřítomnosti určité podezřelé nebo obviněné osoby nejsou splněny, neboť přes vynaložení přiměřeného úsilí nemohlo být zjištěno místo jejího pobytu, například proto, že tato osoba uprchla či se skrývá, mělo by být přesto možné vynést rozhodnutí v její nepřítomnosti a toto rozhodnutí vykonat. V takovém případě by členské státy měly zajistit, aby v okamžiku vyrozumění podezřelé nebo obviněné osoby o daném rozhodnutí, zejména při jejím zadržení, tato osoba měla být rovněž poučena o možnosti napadnout takové rozhodnutí a o právu na nové řízení před soudem či na uplatnění jiného prostředku právní nápravy. Takové vyrozumění by mělo být poskytnuto písemně. Může však být poskytnuto i ústně, pokud je skutečnost, že k vyrozumění došlo, zaznamenána v souladu s postupem pro záznamy při řízení před soudem podle vnitrostátního práva.
[...]
(42)
Členské státy by měly zajistit, aby byly při provádění této směrnice, a zejména s ohledem na právo být přítomen při řízení před soudem a právo na nové řízení před soudem, zohledněny zejména zvláštní potřeby zranitelných osob. Podle doporučení Komise ze dne 27. listopadu 2013 o právu osob podezřelých nebo obviněných v trestním řízení na právní pomoc (
6
) by se zranitelnými podezřelými nebo obviněnými osobami měly rozumět všechny podezřelé nebo obviněné osoby, které nemohou chápat smysl trestního řízení nebo účinně se jej účastnit z důvodu svého věku, duševního nebo tělesného stavu či jakéhokoli případného zdravotního postižení.
[...]
(48)
Vzhledem k tomu, že tato směrnice stanoví minimální pravidla, měly by mít členské státy možnost rozšířit práva stanovená v této směrnici s cílem poskytnout vyšší úroveň ochrany. Úroveň ochrany poskytovaná členskými státy by nikdy neměla být nižší než normy stanovené Listinou nebo EÚLP v souladu s tím, jak je vykládají Soudní dvůr a Evropský soud pro lidská práva.“
8.
Článek 1, čl. 8 odst. 1 až 4 a článek 9 směrnice 2016/343 znějí takto:
„Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví společná minimální pravidla týkající se:
a)
některých aspektů presumpce neviny v trestním řízení;
b)
práva být přítomen při trestním řízení před soudem.
[...]
Článek 8
Právo být přítomen při řízení před soudem
1.   Členské státy zajistí, aby podezřelá nebo obviněná osoba měla právo být ve vlastní věci přítomna při řízení před soudem.
2.   Členské státy mohou stanovit, že řízení před soudem, jež může vést k rozhodnutí o vině či nevině podezřelé nebo obviněné osoby, se může konat v její nepřítomnosti, pokud:
a)
podezřelá nebo obviněná osoba byla o řízení před soudem řádně vyrozuměna a na následky nedostavení se k soudu upozorněna; nebo
b)
podezřelá nebo obviněná osoba, jež byla o řízení před soudem vyrozuměna, je zastupována zmocněným obhájcem, jehož si tato podezřelá či obviněná osoba zvolila, nebo jenž jí byl ustanoven státem.
3.   Rozhodnutí, které bylo přijato podle odstavce 2, může být vůči dotčené podezřelé či obviněné osobě vykonáno.
4.   Pokud právní řád členských států umožňuje provést řízení před soudem v nepřítomnosti podezřelé nebo obviněné osoby, avšak nelze splnit podmínky stanovené v odstavci 2 tohoto článku, neboť přes vynaložení přiměřeného úsilí nemohlo být zjištěno místo pobytu podezřelé či obviněné osoby, mohou členské státy stanovit, že takové rozhodnutí lze přesto vynést a vykonat. V takovém případě členské státy zajistí, aby v okamžiku vyrozumění podezřelé nebo obviněné osoby o takovém rozhodnutí, zejména při jejím zadržení, byla tato osoba rovněž v souladu s článkem 9 poučena o možnosti napadnout takové rozhodnutí a o právu na nové řízení před soudem či na uplatnění jiného prostředku právní nápravy.
[...]
Článek 9
Právo na nové řízení před soudem
Členské státy zajistí, aby v případech, kdy podezřelá nebo obviněná osoba nebyla přítomna při řízení, které bylo proti ní vedeno před soudem, a kdy nebyly splněny podmínky stanovené v čl. 8 odst. 2, měla tato osoba právo na nové řízení před soudem nebo jiný prostředek právní nápravy, který umožní nově posoudit skutkový stav věci, včetně vyhodnocení nových důkazů, a který může vést ke zrušení původního rozhodnutí. Členské státy v této souvislosti zajistí, aby tato podezřelá nebo obviněná osoba měla právo být přítomna při řízení před soudem, aktivně se jej účastnit v souladu s vnitrostátními procesními předpisy a vykonávat své právo na obhajobu.“
B.
Italské právo
9.
Článek 420a Codice di procedura penale (trestní řád), nadepsaný „Nepřítomnost obžalovaného“, stanoví:
„1.   Je-li obžalovaný, ať již je na svobodě nebo ve vazbě, nepřítomen při jednání, soud pokračuje v řízení v jeho nepřítomnosti:
a)
pokud byl obžalovaný předvolán k jednání doručením písemnosti do vlastních rukou nebo osobě, kterou výslovně pověřil převzetím písemnosti;
b)
pokud se obžalovaný výslovně vzdal práva dostavit se k soudu nebo se v případě překážky ve smyslu článku 420b výslovně vzdal uplatnění této překážky.
2.   Soud pokračuje v řízení v nepřítomnosti obžalovaného také tehdy, pokud se domnívá, že je jinak prokázáno, že obžalovaný skutečně věděl o probíhajícím řízení a jeho nepřítomnost na jednání je důsledkem jeho dobrovolného a vědomého rozhodnutí. Za tímto účelem soud zohlední způsob doručení, úkony učiněné obžalovaným před jednáním, jmenování obhájce dle vlastního výběru a všechny další relevantní okolnosti.
3.   Soud pokračuje v řízení v nepřítomnosti obžalovaného i mimo případy uvedené v odstavcích 1 a 2, pokud byl obžalovaný prohlášen za uprchlého nebo se jiným způsobem dobrovolně vyhnul informování o probíhajícím řízení.
4.   V případech uvedených v odstavcích 1, 2 a 3 soud prohlásí obžalovaného za nepřítomného. Není-li v zákoně stanoveno jinak, je obžalovaný prohlášený za nepřítomného zastoupen obhájcem.
5.   Mimo případy uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 soud před tím, než zahájí postup podle článku 420c, odročí jednání a nařídí, aby předvolání podle článku 419, obžaloba a zápis z jednání byly doručeny obžalovanému osobně ze strany Polizia giudiziaria (soudní policie).
6.   Usnesení, kterým se prohlašuje nepřítomnost obžalovaného, se zruší i bez návrhu, pokud se obžalovaný před vydáním rozhodnutí dostaví k soudu. Obžalovanému je navrácena lhůta, aby mohl uplatnit práva, o která přišel:
a)
pokud prokáže, že se z důvodu náhody, vyšší moci nebo jiné legitimní překážky nemohl včas dostavit, aby uplatnil práva, o která přišel, a že nemohl včas předložit důkaz o překážce bez svého zavinění;
b)
pokud v případech uvedených v odstavcích 2 a 3 prokáže, že skutečně nevěděl o probíhajícím řízení a že bez vlastního zavinění nemohl včas zasáhnout, aby uplatnil práva, o která přišel;
c)
pokud se v každém případě ukáže, že podmínky pro řízení v jeho nepřítomnosti nebyly splněny.
7.   S výjimkou případu uvedeného v odstavci 6, pokud se ukáže, že podmínky pro řízení v nepřítomnosti nebyly splněny, soud zruší, a to i bez návrhu, usnesení, kterým se prohlašuje nepřítomnost obžalovaného, a postupuje podle odstavce 5.“
10.
Článek 629a trestního řádu, nadepsaný „Zrušení pravomocného rozsudku“, stanoví:
„1.   S výjimkou případů upravených v článku 628a může odsouzená osoba nebo osoba, proti níž bylo vydáno pravomocné rozhodnutí o ochranném opatření, ve vztahu k níž bylo řízení vedeno v nepřítomnosti, dosáhnout zrušení pravomocného rozhodnutí, pokud prokáže, že byla prohlášena za nepřítomnou bez splnění podmínek stanovených v článku 420a a že nemohla podat opravný prostředek proti rozsudku ve lhůtě bez vlastního zavinění, ledaže by bylo prokázáno, že skutečně věděla o konání řízení před soudem před vynesením rozsudku.
2.   Žádost se podává ke Corte d’appello (odvolací soud, Itálie) v obvodu, v němž sídlí soud, který vydal rozhodnutí, pod sankcí nepřípustnosti, osobně dotčenou osobou nebo obhájcem vybaveným zvláštní plnou mocí do třiceti dnů od okamžiku, kdy se tato osoba dozvěděla o rozsudku.
3.   Corte d’appello (odvolací soud) rozhodne podle článku 127 a pokud žádosti vyhoví, zruší rozsudek a nařídí předání spisu soudu fáze nebo stupně řízení, v němž došlo k vadě řízení.
4.   Použijí se články 635 a 640.“
III. Skutečnosti předcházející sporu
11.
Rozsudkem Tribunale ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě, Itálie) ze dne 23. října 2023 byl CV jako spolupachatel trestných činů těžkého ublížení na zdraví a loupeže s přitěžujícími okolnostmi odsouzen k trestu odnětí svobody v délce pěti let a tří měsíců a k pokutě ve výši 1500 eur.
12.
Vzhledem k tomu, že CV nepodal odvolání, nabyl tento rozsudek právní moci dne 14. dubna 2024 a CV byl dne 19. listopadu 2024 zatčen za účelem výkonu uloženého trestu.
13.
Dne 19. prosince 2024 podal CV žádost u Corte d’appello di Roma (odvolací soud v Římě) o zrušení rozsudku Tribunale ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě) s odůvodněním, že byl prohlášen za nepřítomného, přestože nebyly splněny podmínky článku 420a trestního řádu. Nevěděl o tom, že proti němu probíhá řízení.
14.
Corte d’appello di Roma (odvolací soud v Římě) po přezkoumání spisu z prvostupňového řízení uvádí, že toto řízení bylo zahájeno dne 2. dubna 2022 v návaznosti na zatčení CV při činu za trestné činy těžkého ublížení na zdraví a loupeže s přitěžujícími okolnostmi spáchané jako spolupachatel s další osobou, která byla rovněž zatčena, a s dalšími osmi neznámými osobami. CV byl navíc obviněn z recidivy, protože již byl odsouzen za jiné trestné činy stejného druhu.
15.
Na žádost CV informovala policie o jeho zatčení jeho matku a CV si zvolil advokáta jako svého zástupce.
16.
Dne 4. dubna 2022 byl CV předveden ve stavu zatčení před Tribunale ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě) za účelem potvrzení uvedeného zatčení a za účelem jeho soudního projednání v rámci naléhavého řízení. Při této příležitosti uvedl, že je v evidenci obyvatel veden jako bydlící u své matky na Sicílii, ale že již pět let trvale pobývá v Římě. Dále uvedl, že jeho bydliště se nachází v Římě v „mensa per i poveri“ (jídelna pro chudé) provozované „Comunità di Sant’Egidio“.
17.
Po jednání konaném dne 4. dubna 2022 nebylo zatčení CV potvrzeno, nebylo zahájeno naléhavé řízení, věc byla vrácena státnímu zastupitelství a CV byl propuštěn.
18.
Státní zastupitelství následně požádalo Giudice per le indagini preliminari (vyšetřující soudce, Itálie) u Tribunale ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě), aby vydal usnesení o okamžitém projednání z důvodu zjevnosti důkazů, která umožňovala projednat věc přímo bez předběžného jednání.
19.
Tomuto návrhu bylo vyhověno a Giudice per le indagini preliminari (vyšetřující soudce) předal CV k Tribunale ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě) k okamžitému projednání na jednání konaném dne 4. října 2022.
20.
Dne 9. května 2022 se policie dostavila k výše uvedené „mensa per i poveri“, aby doručila usnesení o okamžitém projednání, ale nenašla zde CV a ponechala oznámení jedné z osob odpovědných za fungování sdružení. Ta uvedla, že CV se tam objevil o dva dny dříve, a ujistila, že usnesení o okamžitém projednání vloží do osobní poštovní schránky CV.
21.
Dne 13. července 2022 zaslal advokát určený CV telegram do jeho bydliště v „mensa per i poveri“, aby jej informoval, že se vzdává svého zmocnění z důvodu nemožnosti jej vyhledat.
22.
Dne 4. října 2022 bylo usnesení o okamžitém projednání doručeno certifikovanou elektronickou poštou advokátovi určenému CV, protože místo bydliště uvedené ze strany CV nebylo pro tento účel vhodné.
23.
Na jednání konaném dne 4. října 2022 ustanovil Tribunale ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě) z důvodu, že advokát určený CV se vzdal zmocnění, jiného advokáta jako obhájce ex offo.
24.
Na závěr tohoto jednání dne 4. října 2022 Tribunal ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě) konstatoval, že usnesení o okamžitém projednání nebylo doručeno obviněné osobě, a vrátil spis soudní kanceláři, aby bylo toto doručení provedeno znovu.
25.
Na jednání konaném dne 17. ledna 2023 Tribunale ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě) konstatoval, že je třeba dotyčnou osobu vyhledat, jelikož nebylo prokázáno, že se CV o řízení skutečně dozvěděl, a za tímto účelem postoupil spis soudní kanceláři.
26.
Dne 20. ledna 2023 se policie opět dostavila do „mensa per i poveri“ s cílem doručit oznámení, ale opět CV nenašla, a tak zanechala oznámení u dobrovolníka, který uvedl, že jej vloží do jeho osobní poštovní schránky.
27.
Ve dnech 20., 21. a 23. ledna 2023 se policie marně pokoušela telefonicky kontaktovat CV na mobilním telefonním čísle, které zanechal.
28.
Dne 20. ledna 2023 policie provedla vyhledávání v evidenci obyvatel a zjistila, že CV má bydliště u své matky na Sicílii. Dne 3. února 2023 se však matka CV dostavila na matriční úřad obce, kde předložila prohlášení o odchodu svého syna z bydliště a požádala o jeho vyškrtnutí z evidence domácnosti.
29.
Na jednání konaném dne 13. června 2023 Tribunale ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě) konstatoval, že z policejní poznámky vyplývá, že CV nemohl být nalezen, a proto nařídil, aby byla dotyčná osoba vyhledávána na adrese jejího bydliště, tj. na adrese jeho matky na Sicílii, aby mu byla doručena kopie usnesení o okamžitém projednání a kopie protokolu z jednání konaného dne 13. června 2023, kterým bylo jednání odloženo na 23. října 2023.
30.
Dne 19. června 2023 policie doručila tyto písemnosti matce CV s poznámkou „matka žijící ve společné domácnosti“.
31.
Na jednání konaném dne 23. října 2023 Tribunale ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě) konstatoval, že usnesení o okamžitém projednání bylo doručeno matce žijící ve společné domácnosti, a proto lze mít za to, že obviněná osoba byla o řízení vyrozuměna.
32.
Tribunale ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě) proto nařídil projednání věci v nepřítomnosti CV, neboť měl za to, že bylo prokázáno, že o řízení skutečně věděl a jeho nepřítomnost na jednání musí být považována za dobrovolné a vědomé rozhodnutí podle čl. 420a odst. 3 trestního řádu.
33.
Dne 23. října 2023 byla v rámci ústního jednání vyslechnuta výpověď oběti trestného činu a po diskusi mezi účastníky řízení Tribunale ordinario di Roma (soud prvního stupně v Římě) odsoudil CV k trestu odnětí svobody v délce pěti let a tří měsíců a k pokutě ve výši 1500 eur jako spolupachatele trestných činů těžkého ublížení na zdraví a loupeže s přitěžujícími okolnostmi. Tento rozsudek nabyl právní moci dne 14. dubna 2024.
34.
CV byl zatčen dne 19. listopadu 2024 a podal žádost o zrušení rozsudku uvedenou v bodě 13 tohoto stanoviska.
IV. Řízení před Soudním dvorem a předběžné otázky
35.
V rámci tohoto řízení se Corte d’appello di Roma (odvolací soud v Římě) usnesením ze dne 7. ledna 2026 došlým kanceláři Soudního dvora dne 22. ledna 2026 rozhodl přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být články 6, 10 a 18 [směrnice 2012/29] ve spojení s články 47 a 54 Listiny základních práv Evropské unie a články 6 a 17 Evropské úmluvy o lidských právech jako celek vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v článku 629a italského trestního řádu, která v řízení o zrušení pravomocného rozsudku, které může vést ke zrušení odsuzujícího rozsudku a k nutnosti nového řízení ve věci samé, nestanoví ve vztahu k oběti trestného činu, která se nezúčastnila adhezního řízení, žádnou formu vyrozumění, oznámení nebo účasti?
2)
Musí být články 8 a 9 [směrnice 2016/343] ve spojení s články 47 a 54 Listiny základních práv Evropské unie a články 6 a 17 Evropské úmluvy o lidských právech jako celek vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava stanovená v článcích 420a a 629a italského trestního řádu, která umožňuje zrušení odsuzujícího rozsudku, pokud obžalovaný tvrdí, že neměl skutečnou vědomost o soudním řízení, a to v části, v níž tato právní úprava vylučuje, že dobrovolné vyhýbání se vědomosti o řízení lze dovodit z hrubé nedbalosti obžalovaného nebo z vědomého přijetí rizika, že neobdrží písemnosti, které vyplývají z objektivního chování a nepřímých důkazů?“
36.
Na správních zasedáních konaných dne 5. a 9. února 2026 rozhodl čtvrtý senát Soudního dvora o projednání věci v naléhavém řízení o předběžné otázce podle článku 107 jednacího řádu Soudního dvora.
37.
Italská vláda a Evropská komise předložily písemná vyjádření v rámci řízení před Soudním dvorem. Titíž zúčastnění se zúčastnili jednání, které se konalo dne 18. března 2026.
V. Posouzení
A.
Ke druhé předběžné otázce
38.
V druhé předběžné otázce, kterou navrhuji projednat jako první, předkládající soud žádá o výklad článků 8 a 9 směrnice 2016/343, ve světle článků 47 a 54 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a článků 6 a 17 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“). Předkládající soud se táže, zda tato ustanovení brání takové vnitrostátní právní úpravě, která v souladu s výkladem v relevantní judikatuře vylučuje, aby soud, u něhož byla podána žádost o nové řízení před soudem z důvodu odsouzení v nepřítomnosti, mohl z chování dotyčné osoby a z nepřímých důkazů vyvodit, že se tato osoba dobrovolně vyhýbala vědomosti o původním řízení.
1. Požadavky příslušných ustanovení
39.
Podle čl. 8 odst. 2 a 3 směrnice 2016/343 mohou členské státy stanovit, že řízení před soudem, jež může vést k vykonatelnému rozhodnutí o vině nebo nevině dotyčné osoby, se může konat v její nepřítomnosti. To je možné za podmínky, že dotyčná osoba byla o řízení před soudem včas vyrozuměna a na následky nedostavení se k soudu upozorněna [čl. 8 odst. 2 písm. a)], nebo že byla o řízení před soudem pouze vyrozuměna, je-li zastupována zmocněným obhájcem, jehož si zvolila nebo jenž jí byl ustanoven státem [čl. 8 odst. 2 písm. b)] (
7
). V souladu s odstavcem 4 uvedeného článku lze, pokud není možné tyto podmínky splnit, neboť přes vynaložení přiměřeného úsilí nemohlo být zjištěno místo pobytu dotčené osoby, rovněž vynést a vykonat rozhodnutí, avšak dotčená osoba musí mít v takovém případě právo na nové řízení před soudem, jak stanoví článek 9 této směrnice.
40.
Podle rozsudku Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému) (
8
) vychází možnost poskytnutá v čl. 8 odst. 2 a 3 směrnice 2016/343 členským státům vést řízení v nepřítomnosti v případě, že jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 2, a vykonat rozhodnutí bez stanovení práva na nové řízení před soudem, z předpokladu, že v situaci uvedené v odstavci 2 se dotyčná osoba, která byla řádně vyrozuměna, dobrovolně a jednoznačně vzdala práva být přítomna při řízení před soudem.
41.
V tomtéž rozsudku Soudní dvůr uznal, že v odůvodněných případech lze mít za to, že osoba byla vyrozuměna o řízení před soudem a dobrovolně a jednoznačně se vzdala práva být přítomna při tomto řízení, pokud nelze zjistit místo jejího pobytu za účelem doručení předvolání k soudu. Tak tomu může být v případě, že z přesných a objektivních indicií vyplývá, že dotyčná osoba, i když byla úředně vyrozuměna, že je obviněna ze spáchání trestného činu, a věděla tedy, že proti ní bude vedeno řízení před soudem, úmyslně jednala tak, aby se vyhnula úřednímu obdržení informací o datu a místě řízení před soudem. Existence takových přesných a objektivních indicií může být konstatována například tehdy, když uvedená osoba stejně jako ve věci, v níž byl vydán rozsudek Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému), dobrovolně uvedla nesprávnou adresu vnitrostátním orgánům příslušným v trestních věcech, anebo se již na oznámené adrese nenachází (
9
).
42.
Situace takové osoby, která zabránila orgánům, aby ji včas úředně vyrozuměly o konání řízení prostřednictvím úředního dokumentu, spadá pod případ uvedený v čl. 8 odst. 2 směrnice 2016/343 (
10
). Navíc za těchto okolností se včasné zaslání úředního dokumentu, v němž je uveden den a místo konání řízení před soudem, ze strany příslušných orgánů na adresu, kterou dotčená osoba těmto orgánům sdělila, a doklad o tom, že tento dokument byl na tuto adresu skutečně doručen, považuje za vyrozumění této osoby, jejíž místo pobytu již nelze zjistit, o tomto datu a místě v souladu s čl. 8 odst. 2 směrnice 2016/343. To však platí pouze za předpokladu, že uvedené orgány vynaložily přiměřené úsilí k tomu, aby zjistily místo pobytu uvedené osoby a předvolaly ji osobně nebo ji jiným způsobem úředně vyrozuměly o datu a místě tohoto řízení (
11
).
43.
Kromě toho taková osoba může být zbavena práva na nové řízení pouze tehdy, jsou-li splněny i ostatní podmínky stanovené v čl. 8 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 2016/343, tj. pokud byla tato osoba buď včas upozorněna na následky nedostavení se k soudu, nebo je zastupována obhájcem (
12
).
2. Otázky předkládajícího soudu v souvislosti s jeho výkladem vnitrostátního práva
44.
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda podle unijního práva musí mít posuzovací pravomoc, která mu umožní zohlednit chování CV za účelem posouzení, zda se CV dobrovolně vyhýbal vědomosti o řízení, takže jeho žádost o nové řízení před soudem musí být kvalifikována jako zneužívající.
45.
S ohledem na tvrzení italské vlády se tato otázka jeví jako hypotetická. Podle těchto tvrzení umožňují okolnosti projednávané věci předkládajícímu soudu odmítnout zahájení nového řízení před soudem. Podle vnitrostátní judikatury je to právě skutečná vědomost o řízení, která odůvodňuje prohlášení o nepřítomnosti, a z „nedbalosti obžalovaného z hlediska informování se“ nelze automaticky vyvozovat úmysl se mu vyhnout. Tato nedbalost by však mohla být zohledněna, pokud příslušné orgány vynaložily přiměřené úsilí k vypátrání dotyčné osoby. Je tedy na nich, aby předložily „přesné a objektivní indicie“ prokazující, že dotyčná osoba obdržela dostatečné informace.
46.
Zohlednění těchto dvou podmínek by vylučovalo jakékoli zneužívání práv na obhajobu, neboť by přikládalo význam jak pečlivosti, kterou prokázaly orgány při vyrozumění dotyčné osoby, tak pečlivosti, kterou tato osoba vynaložila, aby obdržela relevantní informace. S ohledem na tyto podmínky okolnosti uvedené v předkládacím rozhodnutí umožňují odepřít CV právo na nové řízení před soudem.
47.
S ohledem na tuto argumentaci je třeba připomenout, že se postup podle článku 267 SFEU zakládá na jasné dělbě činností mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem, přičemž Soudní dvůr je oprávněn rozhodovat pouze o výkladu nebo platnosti unijních aktů uvedených v tomto článku. V tomto rámci nepřísluší Soudnímu dvoru posuzovat výklad vnitrostátních ustanovení ani rozhodovat, zda je jejich výklad provedený vnitrostátním soudem správný. Z toho vyplývá, že Soudnímu dvoru přísluší, aby vzal v úvahu takový skutkový a legislativní kontext, do něhož jsou předběžné otázky zasazeny, jako je kontext, který vyplývá z předkládacího rozhodnutí. V projednávané věci je tudíž třeba vycházet z výkladu italské právní úpravy, jaký vyplývá ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce a tvoří premisu otázky položené Soudnímu dvoru (
13
).
48.
Podle předkládajícího soudu sice článek 420a trestního řádu vyjmenovává skutečnosti, na jejichž základě lze dospět k závěru, že obviněná osoba měla v úmyslu vyhnout se vědomosti o řízení a její nepřítomnost je výsledkem vědomého rozhodnutí. Podle judikatury Corte suprema di cassazione (Kasační soud, Itálie) však nelze žádost o nové řízení před soudem zamítnout, pokud není předložen přímý důkaz o úmyslu vyhnout se vědomosti o řízení.
49.
Podle předkládajícího soudu to de facto znamená požadovat výslovné prohlášení dotyčné osoby, že se chce vyhnout řízení. Je obhajován závěr, že nemožnost jeho vypátrání je způsobena chováním, které nepřímo, ale jednoznačně prokazuje takovou vůli. Není tedy možné zohlednit nedbalost svědčící o vědomém přijetí rizika, že se o řízení nedozví, kterou lze přirovnat k úmyslnému vyhýbání se takové vědomosti. V důsledku toho by za okolností projednávané věci byl předkládající soud povinen vyhovět žádosti o nové řízení před soudem z důvodu neexistence přímého důkazu o vůli CV vyhnout se vědomosti o původním řízení.
50.
Předkládající soud je tedy podle všeho toho názoru, že vnitrostátní právo, jak by jej byl povinen uplatnit, určitým způsobem „nadměrně chrání“ právo na obhajobu. Zavazuje jej k obnově řízení a brání mu přezkoumat okolnosti, které by mohly prokázat, že nepřítomnost CV u soudu je případně výsledkem jeho vědomého rozhodnutí.
3. Zákaz zneužívání práva na nové řízení před soudem zaručeného směrnicí 2016/343
51.
Jak je uvedeno v jejím právním základu v čl. 82 odst. 2 SFEU, v bodech 9 a 48 odůvodnění, jakož i článku 1, směrnice 2016/343 představuje pouze minimální harmonizaci, nikoli úplnou a vyčerpávající harmonizaci, takže členské státy mohou práva v ní stanovená rozšířit, aby zajistily vyšší úroveň ochrany (
14
).
52.
Ze samotného znění čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice tedy vyplývá, že členské státy „mohou stanovit, že řízení před soudem, jež může vést k rozhodnutí o vině či nevině podezřelé nebo obviněné osoby, se může konat v její nepřítomnosti“ (
15
). Členské státy tedy mají volnost nestanovit ve vnitrostátním právu možnost řízení v nepřítomnosti (
16
).
53.
Pokud však takovou možnost stanoví, musí dodržovat požadavky směrnice. Tyto požadavky totiž stanoví a upravují povinnosti členských států, pokud jde o právo podezřelých a obviněných osob být ve vlastní věci přítomny při řízení před soudem, jakož i výjimky z tohoto práva (
17
). To neznamená pouze to, že musí zaručit právo obviněné osoby být přítomna při řízení před soudem, ale musí rovněž zabránit zneužití práva na nové řízení před soudem v případě rozsudku v nepřítomnosti, které by narušilo účinnost trestního stíhání a řádný výkon spravedlnosti.
54.
Je pravda, že členské státy mají v zásadě možnost poskytovat vyšší úroveň ochrany procesních práv, než stanoví směrnice 2016/343. Zajištění těchto práv však nesmí bránit naplnění účelu této směrnice a jejímu účinnému provádění. V případě, že unijní právní akt svěřuje členským státům volbu mezi několika způsoby provedení, spadá výkon této diskreční pravomoci do rámce provádění unijního práva. Z tohoto důvodu spadá přezkum souladu vnitrostátních předpisů zavedených za tímto účelem do rámce výkladu uvedené směrnice ve světle obecných zásad unijního práva (
18
).
55.
Stejně tak jsou členské státy při provádění těchto pravidel vázány ustanoveními Listiny. Mohou sice uplatňovat vnitrostátní standardy ochrany základních práv, avšak za podmínky, že toto uplatnění neohrozí úroveň ochrany stanovenou Listinou, ani přednost, jednotnost a účinnost unijního práva (
19
).
56.
V souladu s těmito zásadami Soudní dvůr již rozhodl, že ustanovení směrnice 2016/343 týkající se práva být přítomen při řízení před soudem a práva na nové řízení musí být vykládána tak, aby se zabránilo tomu, aby osoba, která se výslovně či mlčky, avšak jednoznačně vzdala účasti na řízení před soudem, ač byla o řízení před soudem vyrozuměna, mohla po vydání odsouzení v nepřítomnosti domáhat nového řízení a zneužívajícím způsobem bránit účinnosti trestního stíhání, jakož i řádnému výkonu spravedlnosti (
20
).
57.
Podle Soudního dvora tento výklad vyplývá z účelu směrnice 2016/343, který spočívá, jak uvádí body 9 a 10 jejího odůvodnění, v posílení práva na spravedlivý proces v trestním řízení, a to tak, že se posílí důvěra členských států v systémy trestního soudnictví jiných členských států. Předpoklad, že jsou-li splněny podmínky stanovené v čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice, dotyčná osoba, která byla řádně vyrozuměna, se dobrovolně a jednoznačně vzdala práva být přítomna při řízení před soudem, zaručuje dodržení uvedeného účelu (
21
).
58.
Tento výklad je podpořen skutečností, že směrnice 2016/343, která byla přijata za účelem usnadnění vzájemného uznávání, jakož i policejní a justiční spolupráce v trestních věcech mezi členskými státy, sleduje stejný cíl jako rámcová rozhodnutí o vzájemném uznávání rozsudků v trestních věcech a o postupech při předávání mezi členskými státy (
22
). Jelikož směrnice 2016/343 je součástí téhož souboru právních předpisů, je třeba ji vykládat soudržně s těmito rámcovými rozhodnutími (
23
).
59.
Jak však vysvětlil generální advokát J. Richard de la Tour, na základě těchto posledních rámcových rozhodnutí musí mít vnitrostátní soudy rovněž posuzovací pravomoc, která jim umožňuje posoudit, zda s ohledem na okolnosti projednávané věci byla práva na obhajobu dodržena i přes rozsudek v nepřítomnosti (
24
). Tento názor opírá zejména o účinnost trestního stíhání a řádný výkon spravedlnosti (
25
).
60.
Konečně, navrhovaný výklad je v souladu s právem poškozeného na projednání jeho věci v přiměřené lhůtě a na to, aby nebyl znovu traumatizován, se zásadou hospodárnosti trestního řízení, jakož i s obecnou zásadou zákazu zneužití práva, podle níž se právní subjekty nemohou podvodně nebo zneužívajícím způsobem dovolávat unijních právních norem (
26
).
61.
Zákaz zneužití práva je totiž vždy použitelný. Je pravda, že článek 54 Listiny a článek 17 EÚLP výslovně zakotvují zákaz zneužití práva, který se však za daných okolností nejeví jako relevantní. Jak uvádí Komise, cílem těchto ustanovení je konkrétně zabránit tomu, aby jednotlivci, skupiny nebo státy využívali svobody v nich zaručené k tomu, aby práva v nich uznaná nadměrně omezovali nebo rušili. Tento konkrétní zákaz však nevylučuje obecný zákaz uznaný Soudním dvorem.
4. Závěr ke druhé předběžné otázce
62.
Z výše uvedených úvah vyplývá, že při posuzování, zda jsou splněny podmínky pro uplatnění práva na nové řízení před soudem v případě rozsudku v nepřítomnosti, které je zakotveno v článku 9 směrnice 2016/343, musí mít příslušný soud posuzovací pravomoc.
63.
Při výkonu této pravomoci musí mít tento soud možnost posoudit, zda jsou splněny podmínky shrnuté v bodech 39 až 43 tohoto stanoviska. Musí tedy posoudit, zda existují přesné a objektivní indicie, že dotyčná osoba, byť byla úředně vyrozuměna, že je obviněna ze spáchání trestného činu, a věděla tedy, že proti ní bude vedeno řízení před soudem, úmyslně jednala tak, aby se vyhnula úřednímu obdržení informací o datu a místě řízení před soudem. Přitom musí náležitě zohlednit zvláštní situaci zranitelných osob uvedených zejména v bodě 42 odůvodnění směrnice 2016/343 (
27
). Při tomto posouzení musí předkládající soud konečně určit, zda je splněna jedna z alternativních podmínek stanovených v čl. 8 odst. 2 písm. a) a b) uvedené směrnice, tj. zda byla daná osoba buď vyrozuměna o datu a místě řízení a na následky nedostavení se k soudu upozorněna, nebo zda byla během celého řízení zastupována zmocněným obhájcem (
28
).
64.
Dotyčná osoba může být zbavena práva na nové řízení pouze v případě, že předkládající soud na základě tohoto posouzení dospěje k závěru, že dotyčná osoba úmyslně zabránila tomu, aby jí byly úředně doručeny informace o řízení, a navíc je splněna jedna z výše uvedených podmínek. Jinak by tomu mohlo být pouze v případě, že by se prokázalo, že dotyčná osoba úmyslně zabránila splnění těchto podmínek, například tím, že se vyhýbala přijetí informací o datu a místě konání řízení a o následcích rozsudku pro zmeškání, nebo tím, že úmyslně a opakovaně přerušovala kontakt se svým obhájcem. V takovém případě by obecná zásada zákazu zneužití práva mohla bránit zahájení nového řízení.
65.
V projednávané věci není, s výhradou posouzení předkládajícím soudem, jasné, zda existují indicie, že CV úmyslně a zneužívajícím způsobem bránil naplnění podmínek stanovených v čl. 8 odst. 2 směrnice 2016/343. Bude tedy na tomto soudu, aby přezkoumal, zejména s ohledem na protokol a přepis výslechu CV konaného dne 4. dubna 2022 (bod 16 výše), během něhož byl zastoupen řádně zmocněným advokátem podle své volby (
29
), zda z těchto dokumentů vyplývá, že byl dostatečně vyrozuměn o tom, že je obviněn ze spáchání trestného činu a že proti němu bude vedeno soudní řízení. Stejně tak musí předkládající soud s ohledem zejména na údaje CV o jeho adresách a na úsilí vynaložené k doručení informací o jeho řízení před soudem posoudit, zda je třeba mít za to, že se úmyslně snažil zabránit tomu, aby mu byly úředně doručeny informace o datu a místě řízení před soudem, přestože příslušné orgány vynaložily dostatečné úsilí ke zjištění jeho místa pobytu.
66.
Při tomto posouzení musí předkládající soud náležitě zohlednit nejen zranitelnost CV vyplývající z jeho situace bez trvalého bydliště, ale také to, zda z jeho výpovědí při výslechu dne 4. dubna 2022 vyplývá, že byl dostatečně poučen a při smyslech, aby mohl posoudit důsledky situace, v níž se nacházel. Kromě toho musí mít CV v rámci řízení o žádosti o nové řízení možnost poukázat zejména na zvláštní okolnosti, které mu případně mohly bránit v přijetí oznámení doručených do „mensa per i poveri“ (jídelna pro chudé) provozované „Comunità di Sant’Egidio“ (viz body 16, 20 a 26 tohoto stanoviska).
67.
Předkládající soud musí dále posoudit, zda je v projednávaném případě splněna jedna ze dvou podmínek stanovených v čl. 8 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 2016/343. V tomto ohledu musí nejprve určit, zda lze s ohledem na okolnosti projednávaného případu dospět k závěru, že CV byl po celou dobu řízení zastoupen zmocněným obhájcem (viz body 15, 21 a 23 tohoto stanoviska) (
30
).
68.
Pokud jde o podmínku stanovenou v čl. 8 odst. 2 písm. a) směrnice 2016/343, musí předkládající soud posoudit, zda doručení oznámení o usnesení o okamžitém projednání do „mensa per i poveri“ (jídelna pro chudé) provozované „Comunità di Sant’Egidio“ může být považováno za vyrozumění CV o datu a místě řízení v souladu s čl. 8 odst. 2 písm. a) této směrnice (viz bod 42 tohoto stanoviska). Dále musí posoudit, zda je dostatečně prokázáno, že CV byl včas a úředně vyrozuměn, zejména při výslechu dne 4. dubna 2022, o následcích nedostavení se k soudu.
69.
Konečně je třeba pro úplnost připomenout, že řízení, v jehož rámci musí mít podezřelá nebo obviněná osoba možnost podat návrh na konání nového řízení podle článku 9 směrnice 2016/343, musí splňovat podmínky týkající se práva na účinný opravný prostředek. To mimo jiné znamená, že návrh na konání nového řízení musí být posouzen v dostatečně krátké lhůtě, aby byla zajištěna, zejména v případě, že je dotyčné osobě uložen trest odnětí svobody, jako je tomu v projednávané věci, účinnost tohoto řízení, které může případně vést ke zrušení původního rozhodnutí a k propuštění dotyčné osoby. Za okolností projednávané věci je sporné, zda původní řízení tyto podmínky splňuje, jelikož CV byl zatčen dne 19. listopadu 2024, o zrušení původního rozsudku požádal dne 19. prosince 2024 a předkládající soud předložil Soudnímu dvoru tuto žádost o rozhodnutí o předběžné otázce až dne 7. ledna 2026, tj. více než rok poté, kdy CV již vykonal značnou část trestu, který mu byl uložen (
31
).
B.
K první předběžné otázce
70.
Podstatou první předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda musí být články 6, 10 a 18 směrnice 2012/29 vykládané ve světle článků 47 a 54 Listiny a článků 6 a 17 EÚLP vykládány v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je článek 629a italského trestního řádu, které v řízení o zrušení pravomocného rozsudku, které může vést ke zrušení odsuzujícího rozsudku a k nutnosti nového řízení ve věci samé, nestanoví ve vztahu k oběti trestného činu, která se nezúčastnila adhezního řízení, žádnou formu vyrozumění, oznámení nebo účasti.
71.
Podle čl. 1 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2012/29 je účelem této směrnice zajistit, aby se obětem trestného činu dostalo vhodných informací, podpory a ochrany a mohly se účastnit trestního řízení.
72.
Za tímto účelem článek 6 směrnice 2012/29 stanoví právo oběti na informace o případu. Toto ustanovení se výslovně nevztahuje na řízení o obnovení řízení, jako je původní řízení, v jehož průběhu příslušný soud přezkoumává, zda byly v původním řízení splněny podmínky pro vydání rozsudku v nepřítomnosti. Stejně tak pro účely práva oběti na obdržení v zásadě veškerých informací, které jí umožní znát stav trestního řízení, zakotveného konkrétně v čl. 6 odst. 2 písm. b) uvedené směrnice, odkazuje čl. 6 odst. 2, stejně jako bod 20 odůvodnění, na postavení obětí v systému trestního soudnictví.
73.
Článek 10 směrnice 2012/29, který zakotvuje právo obětí na slyšení, odkazuje rovněž pouze obecně na „trestní řízení“.
74.
Z obecné systematiky a účelu směrnice 2012/29 nicméně vyplývá, že tato směrnice je založena na zohlednění závažných důsledků řízení proti pachatelům pro oběti takových trestných činů a jejím cílem je zajistit, aby se oběti mohly přiměřeně a aktivně účastnit uvedených řízení.
75.
Z tohoto hlediska bod 26 odůvodnění směrnice 2012/29 zdůrazňuje význam předávání informací obětem, které jim umožní seznámit se se současným stavem řízení. Bod 31 odůvodnění této směrnice dále uvádí, že právo na informace o datu a místě soudního řízení by se mělo vztahovat i na informace o čase a místě soudního jednání o opravném prostředku proti rozsudku v dané věci.
76.
Řízení, v jehož rámci příslušný soud posuzuje, zda je třeba zrušit původní rozsudek a obnovit řízení ve věci samé, lze přirovnat k odvolacímu řízení proti rozsudku vydanému v trestní věci. Takové řízení o zrušení rozsudku totiž znamená, že řízení ve věci samé, které je v zásadě ukončeno pravomocným rozsudkem, může být znovu zahájeno.
77.
Takové řízení má pro oběť zásadní význam. Znamená totiž, že oběť pravděpodobně bude muset znovu čelit traumatizujícímu zážitku a může být případně nucena znovu vypovídat v rámci nového řízení ve věci samé.
78.
Za těchto podmínek nemůže být právo oběti aktivně se účastnit trestního řízení podle mého názoru omezeno na řízení ve věci samé, jejichž cílem je prokázat spáchání trestného činu, ale musí se uplatnit i v rámci řízení o zrušení původního rozsudku. Stejně tak právo oběti účastnit se takového řízení nemůže záviset na tom, zda se zúčastnila adhezního řízení, anebo zda původní řízení bylo zahájeno na základě jejího trestního oznámení nebo šetření z úřední povinnosti (
32
).
79.
Je pravda, jak zdůrazňuje Komise, že nelze zvažovat práva oběti a obviněné osoby při posuzování práva na nové řízení před soudem. Jak uvádí bod 12 odůvodnění směrnice 2012/29, právy oběti uvedenými v této směrnici nejsou dotčena práva pachatele. Nejde tedy o to, aby bylo právo obviněné osoby na spravedlivý proces omezeno z důvodu dopadů nového řízení před soudem ve věci samé na oběť. Ustanovení uvedené směrnice, která mají zabránit sekundární viktimizaci nebo zbytečně vysokému počtu jednání (
33
), nelze vykládat tak, aby ohrozila právo obviněné osoby na nové řízení před soudem, jsou-li splněny podmínky pro uplatnění tohoto práva.
80.
Kromě toho se v rámci řízení o zrušení rozsudku nejedná o trestný čin jako takový a výpověď oběti o tomto trestném činu se při posuzování podmínek pro obnovení řízení ve věci samé nezohledňuje.
81.
Je však možné, že oběť může poskytnout informace, které pomohou příslušnému soudu lépe posoudit, zda měl obžalovaný v úmyslu vědomě se vyhnout původnímu řízení. To platí zejména v situacích, jako je domácí násilí, kdy se obžalovaný a oběť znají nebo udržují blízké vztahy.
82.
Z toho vyplývá, že v odpovědi na první otázku předkládajícího soudu je třeba uvést, že práva zaručená oběti směrnicí 2012/29 vyžadují, aby oběť byla informována o jakékoli žádosti směřující k zajištění nového řízení před soudem. Stejně tak musí mít možnost být vyslechnuta při posuzování takové žádosti, aby mohla poskytnout veškeré informace, které by mohly být relevantní pro posouzení chování obžalovaného.
VI. Závěry
83.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky Corte d’appello di Roma (odvolací soud v Římě, Itálie) odpověděl následovně:
„Články 8 a 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 ze dne 9. března 2016, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem, a články 6, 10 a 18 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/29/EU ze dne 25. října 2012, kterou se zavádí minimální pravidla pro práva, podporu a ochranu obětí trestného činu a kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2001/220/SVV,
musí být vykládány v tom smyslu, že
–
vnitrostátní soudy musí mít posuzovací pravomoc k určení, zda s ohledem na všechny relevantní okolnosti projednávané věci má obžalovaný, který nebyl přítomen při řízení před soudem, právo na nové řízení před soudem, aby bylo zaručeno jeho právo na spravedlivý proces;
–
v rámci tohoto posouzení musí vnitrostátní soudy přezkoumat, zda je dostatečně prokázáno, že obžalovaný věděl o konání řízení před soudem a o důsledcích rozsudku v nepřítomnosti, a že jeho nepřítomnost byla výsledkem vědomého rozhodnutí;
–
oběť musí být informována o žádosti obžalovaného o nové řízení před soudem a musí mít právo být vyslechnuta v rámci řízení, v jehož průběhu příslušný soud tuto žádost posuzuje.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
2
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 9. března 2016, (Úř. věst. 2016, L 65, s. 1). Viz bod 33 odůvodnění této směrnice.
(
3
) – Bod 35 odůvodnění uvedené směrnice. Viz rovněž rozsudek ze dne 26. února 2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, bod 49).
(
4
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. května 2022, Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému) [C‑569/20, dále jen Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému), EU:C:2022:401, body 34 a 35].
(
5
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012 (Úř. věst. 2012, L 315, s. 57).
(
6
) – Úř. věst. 2013, C 378, s. 8.
(
7
) – Rozsudky ze dne 19. května 2022, Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému), body 33, jakož i 39 až 43), ze dne 16. ledna 2025, Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, bod 37), a ze dne 20. května 2025, Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, bod 34 a násl.).
(
8
) – Viz body 34 a 35 tohoto rozsudku; viz rovněž rozsudek ze dne 15. září 2022, HN (Řízení proti vyhoštěnému obžalovanému) (C‑420/20, EU:C:2022:679, body 35, 36 a 58).
(
9
) – Viz body 48 a 49 tohoto rozsudku.
(
10
) – Rozsudek Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému) (bod 48).
(
11
) – Viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 16. ledna 2025, Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, bod 42), a ze dne 20. května 2025, Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, bod 37). Tímto případem se nezabýval rozsudek ze dne 24. května 2016, Dworzecki (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, body 33 a násl.), který je předmětem projednávané věci, v němž vyvstala otázka, zda doručení obžaloby dospělé osobě žijící ve společné domácnosti s obžalovaným postačuje k tomu, aby bylo možné mít za to, že obžalovaný byl vyrozuměn o řízení, aniž se řešila otázka, zda byl obžalovaný před tímto doručením vyrozuměn o tom, že proti němu bude vedeno řízení.
(
12
) – Rozsudky Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému) (body 38 a 54 a násl.), ze dne 16. ledna 2025, Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, bod 43) a ze dne 20. května 2025, Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, bod 38). Viz rovněž stanovisko generální advokátky L. Medina ve věci Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, body 41 a násl.).
(
13
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. září 2013, Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, body 28 a 29, jakož i citovaná judikatura).
(
14
) – Rozsudky ze dne 13. února 2020, Specializirana prokuratura (Soudní jednání v nepřítomnosti obviněného) (C‑688/18, EU:C:2020:94, body 29 a 30) a Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému) (bod 43 a citovaná judikatura).
(
15
) – Kurzivou zvýraznila autorka stanoviska.
(
16
) – Rozsudek ze dne 15. září 2022, HN (Řízení proti vyhoštěnému obžalovanému) (C‑420/20, EU:C:2022:679, body 37 až 39).
(
17
) – Rozsudek ze dne 15. září 2022, HN (Řízení proti vyhoštěnému obžalovanému) (C‑420/20, EU:C:2022:679, body 40 a 47).
(
18
) – V tomto smyslu a obdobně viz rozsudky ze dne 25. května 2016, Meroni (C‑559/14, EU:C:2016:349, bod 39), ze dne 9. března 2017, Milkova (C‑406/15, EU:C:2017:198, body 52 a 53), a ze dne 13. června 2017, Florescu a další (C‑258/14, EU:C:2017:448, bod 48).
(
19
) – Rozsudky ze dne 26. února 2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, bod 60), a Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, bod 29).
(
20
) – Rozsudek Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému) (bod 37).
(
21
) – Rozsudek Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému) (body 34 až 36).
(
22
) – K tomuto cíli viz rozsudek ze dne 26. února 2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, bod 51). Viz rovněž rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06 s. 34), jakož i rámcové rozhodnutí Rady 2008/909/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání rozsudků v trestních věcech, které ukládají trest odnětí svobody nebo opatření spojená se zbavením osobní svobody za účelem jejich výkonu v Evropské unii (Úř. věst. 2008, L 327, s. 27), ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, kterým se mění rámcová rozhodnutí 2002/584/SVV, 2005/214/SVV, 2006/783/SVV, 2008/909/SVV a 2008/947/SVV a kterým se posilují procesní práva osob a podporuje uplatňování zásady vzájemného uznávání rozhodnutí na rozhodnutí vydaná v soudním jednání, kterého se dotyčná osoba nezúčastnila osobně (Úř. věst. 2009, L 81, s. 24).
(
23
) – Viz stanovisko generálního advokáta J. Richarda de la Tour ve věci Höldermann (C‑447/24, EU:C:2025:716, bod 83 a násl.).
(
24
) – Viz stanovisko generálního advokáta J. Richarda de la Tour ve věci Khuzdar (C‑95/24, EU:C:2025:712, bod 59 a násl.).
(
25
) – V tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta J. Richarda de la Tour ve věci Khuzdar (C‑95/24, EU:C:2025:712, bod 73).
(
26
) – K posledně uvedené zásadě viz rozsudky ze dne 9. března 1999, Centros (C‑212/97, EU:C:1999:126, bod 24); ze dne 5. července 2007, Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408, bod 38); ze dne 2. června 2016, Bogendorff von Wolffersdorff(C‑438/14, EU:C:2016:401, bod 57), a ze dne 26. února 2019, T Danmark a Y Denmark (C‑116/16 a C‑117/16, EU:C:2019:135, bod 70).
(
27
) – V tomto smyslu viz rozsudek Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému) (bod 48), a rovněž stanovisko generálního advokáta J. Richarda de la Tour ve věci Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému) (C‑569/20, EU:C:2022:26, bod 54).
(
28
) – V této souvislosti viz rozsudek ze dne 20. května 2025, Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, body 59 až 63), jakož i stanovisko generální advokátky L. Medina ve věci Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, body 61 až 67).
(
29
) – K podmínkám vyžadovaným za tímto účelem viz rozsudky Specializirana prokuratura (Řízení proti uprchlému obžalovanému) (bod 56), ze dne 16. ledna 2025, Stangalov (C 644/23, EU:C:2025:16, bod 48), a ze dne 20. května 2025, Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, body 41 a 61).
(
30
) – V této souvislosti viz rozsudek ze dne 20. května 2025, Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, body 59 až 63), jakož i stanovisko generální advokátky L. Medina ve věci Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, body 61 až 67).
(
31
) – V této souvislosti viz rozsudky ze dne 16. ledna 2025, VB II (Poučení o právu na nové řízení před soudem) (C‑400/23, EU:C:2025:14, body 63 a 64), a ze dne 20. května 2025, Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, body 67 až 70), jakož i stanovisko generální advokátky L. Medina ve věci Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, bod 80).
(
32
) – Článek 6 odst. 2 směrnice 2012/29 sice odkazuje na „[trestní] řízení [zahájené] v důsledku trestního oznámení ve věci trestného činu, který byl na [oběti] spáchán“. Takový odkaz se nachází rovněž v bodě 31 odůvodnění uvedené směrnice. Vzhledem k závažnosti důsledků řízení o zrušení rozsudku pro oběť však její právo účastnit se tohoto řízení nemůže záviset na podání trestního oznámení nebo na účasti v adhezním řízení. Tento výklad je podpořen bodem 22 odůvodnění směrnice 2012/29, který pro účely vymezení situací spadajících do rámce trestního řízení staví na roveň podání trestního oznámení a zahájení řízení z úřední povinnosti.
(
33
) – Článek 18 a čl. 20 písm. b) směrnice 2012/29. K těmto ustanovením viz rozsudek ze dne 29. července 2019, Gambino a Hyka (C‑38/18, EU:C:2019:628, body 30 a násl. a body 50 a násl.).