62023CC0641
GENERALINIO ADVOKATO
JEAN RICHARD DE LA TOUR IŠVADA,
pateikta 2025 m. balandžio 3 d. (
1
)
Byla C‑641/23 (Dubers) (
i
)
YM,
dalyvaujant
Openbaar Ministerie
(Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apygardos teismas, Nyderlandai) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pamatinis sprendimas 2008/909/TVR – Nuosprendžių, kuriais skiriamos laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės, pripažinimas, siekiant šias bausmes ar priemones įvykdyti kitoje valstybėje narėje – 7 straipsnio 3 ir 4 dalys – 9 straipsnio 1 dalies d punktas – Nepripažinimo ir nevykdymo pagrindas – Galimybė atsisakyti pripažinti ir vykdyti apkaltinamąjį nuosprendį, paskelbtą perdavus asmenį su grąžinimo garantija – 25 straipsnis – Bausmių vykdymas išdavus Europos arešto orderį – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – Europos arešto orderis – 2 straipsnio 4 dalis – Dvigubo baudžiamumo sąlyga – 4 straipsnio 1 punktas – Europos arešto orderio neprivalomas nevykdymo pagrindas – 5 straipsnio 3 punktas – Europos arešto orderis, išduotas baudžiamojo persekiojimo tikslais – Perdavimas su sąlyga, kad prašomas perduoti asmuo bus grąžintas į vykdančiąją valstybę narę, kad ten jam būtų įvykdyta laisvės atėmimo bausmė arba pritaikyta su laisvės atėmimu susijusi priemonė, paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje“
I. Įvadas
1.
Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje (
2
), iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR (
3
), 7 straipsnio 4 dalies, 9 straipsnio 1 dalies d punkto ir 25 straipsnio, taip pat 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (
4
), iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299 (
5
), 2 straipsnio 4 dalies, 4 straipsnio 1 punkto ir 5 straipsnio 3 punkto išaiškinimo.
2.
Šis prašymas pateiktas Nyderlanduose vykdant Europos arešto orderį, kurį 2023 m. gegužės 9 d.Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydział III Karny (Jelenia Guros apygardos teismas, trečiasis baudžiamųjų bylų skyrius, Lenkija) išdavė dėl YM jo baudžiamojo persekiojimo tikslais.
3.
Priimdamas Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punktą ir 5 straipsnio 3 punktą Sąjungos teisės aktų leidėjas, siekdamas palengvinti prašomo perduoti asmens socialinę reintegraciją, norėjo leisti valstybėms narėms atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį arba nustatyti perduodamo asmens grąžinimo sąlygą, jeigu jis bus nuteistas.
4.
Ši byla suteikia Teisingumo Teismui galimybę patikslinti minėto Pagrindų sprendimo ir Pamatinio sprendimo 2008/909 tarpusavio ryšį, nesant dvigubo baudžiamumo, kai įgyvendinamas Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytas perdavimo mechanizmas su grąžinimo garantija (
6
).
II. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
1. Pagrindų sprendimas 2002/584
5.
Pagrindų sprendimo 2002/584 2 straipsnio „Europos arešto orderio taikymo sritis“ 4 dalyje nustatyta:
„Kitų, į šio straipsnio 2 dalį neįrašytų, nusikalstamų veikų atvejais, perdavimas gali būti vykdomas su sąlyga, kad veikos, už kurias yra išduotas Europos arešto orderis, būtų laikomos nusikalstamomis veikomis pagal vykdančiosios valstybės narės teisę, nesvarbu, kokia būtų veikos sudėtis ar kaip ji būtų apibūdinama.“
6.
Šio pagrindų sprendimo 4 straipsnio „Europos arešto orderio neprivalomo nevykdymo pagrindai“ 1 ir 6 punktuose numatyta:
„Vykdančioji teisminė institucija gali atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį:
1)
jei vienu iš 2 straipsnio 4 dalyje nurodytų atvejų veika, dėl kurios išduotas Europos arešto orderis, nėra nusikalstama veika pagal vykdančiosios valstybės narės teisę <…>;
<…>
6)
jei Europos arešto orderis yra išduotas, siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo, kai prašomas perduoti asmuo yra vykdančiojoje valstybėje narėje arba yra jos pilietis ar gyventojas, ir toji valstybė imasi vykdyti bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo pagal savo vidaus teisę.“
7.
Minėto pagrindų sprendimo 5 straipsnio „Išduodančiosios valstybės narės suteikiamos garantijos ypatingais atvejais“ 3 punkte nustatyta:
„Vykdančiajai teisminei institucijai vykdant Europos arešto orderį, pagal vykdančiosios valstybės narės teisę gali būti taikomi šie reikalavimai:
<…>
3)
kai asmuo, kurio atžvilgiu yra išduotas Europos arešto orderis, siekiant jį patraukti baudžiamojon atsakomybėn [siekiant pradėti jo baudžiamąjį persekiojimą], yra vykdančiosios valstybės narės pilietis arba gyventojas, perdavimui gali būti taikomas reikalavimas, kad apklausus asmenį, jis būtų grąžintas vykdančiajai valstybei narei ir ten atliktų išduodančiojoje valstybėje narėje jam priimtą laisvės atėmimo bausmę arba įvykdytų sprendimą dėl įkalinimo.“
2. Pamatinis sprendimas 2008/909
8.
Pamatinio sprendimo 2008/909 12 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Šis pamatinis sprendimas taip pat turėtų būti mutatis mutandis taikomas bausmių vykdymui [Pamatinio sprendimo 2002/584] 4 straipsnio 6 dalyje ir 5 straipsnio 3 dalyje numatytais atvejais. Tai, inter alia, reiškia, kad nedarant poveikio [Pamatinio sprendimo 2002/584] taikymui, vykdančioji valstybė galėtų patikrinti, ar esama šio pamatinio sprendimo 9 straipsnyje numatytų atsisakymo pagrindų, įskaitant patikrinimą dėl dvigubo baudžiamumo, jei vykdančioji valstybė pateikė šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 4 dalyje nurodytą nuosprendžio pripažinimui ir vykdymui būtiną deklaraciją, siekdama apsvarstyti, ar nuteistąjį asmenį perduoti, ar vykdyti bausmę Pamatinio sprendimo [2002/584] 4 straipsnio 6 dalyje numatytais atvejais.“
9.
Pamatinio sprendimo 2008/909 3 straipsnio „Tikslas ir taikymo sritis“ 1 ir 2 dalyse nurodyta:
„1.   „Šio pamatinio sprendimo tikslas – nustatyti taisykles, pagal kurias valstybė narė, siekdama sudaryti palankesnes sąlygas socialinei nuteistojo asmens reabilitacijai, pripažįsta nuosprendį ir vykdo bausmę.
2.   Šis pamatinis sprendimas taikomas, jei nuteistasis asmuo yra išduodančiojoje valstybėje arba vykdančiojoje valstybėje.“
10.
Pamatinio sprendimo 2008/909 7 straipsnio „Dvigubas baudžiamumas“ 3 ir 4 dalyse numatyta:
„3.   Kitų nei 1 dalyje išvardytos nusikalstamų veikų atvejais vykdančioji valstybė gali pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę su sąlyga, kad jis susijęs su veikomis, kurios pagal vykdančiosios valstybės teisę taip pat laikomos nusikalstama veika, neatsižvelgiant į jos sudėties požymius arba apibūdinimą.
4.   Priimant šį pamatinį sprendimą arba vėliau kiekviena valstybė narė pateikdama deklaraciją ir pranešdama apie ją [Europos Sąjungos] Tarybos Generaliniam sekretoriui gali pareikšti, kad ji netaikys 1 dalies. Bet kuri tokia deklaracija gali būti atsiimta bet kuriuo metu. Tokios deklaracijos arba apie deklaracijų atsiėmimą skelbiama Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.“
11.
Šio pamatinio sprendimo 8 straipsnio „Nuosprendžio pripažinimas ir bausmės vykdymas“ 1 dalyje nustatyta:
„Vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija pripažįsta pagal 4 straipsnį ir laikantis 5 straipsnyje nustatytos tvarkos perduotą nuosprendį ir nedelsdama imasi visų būtinų priemonių nuosprendžiui vykdyti, išskyrus atvejus, kai kompetentinga institucija nusprendžia remtis kuriuo nors 9 straipsnyje nurodytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu.“
12.
Minėto pamatinio sprendimo 9 straipsnio „Nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai“ 1 dalies d punkte nustatyta:
„Vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, jei:
<…>
d)
7 straipsnio 3 dalyje nurodytu atveju ir tuo atveju, jei vykdančioji valstybė narė pateikė deklaraciją pagal 7 straipsnio 4 dalį, 7 straipsnio 1 dalyje nurodytu atveju, nuosprendis susijęs su veikomis, kurios nelaikomos nusikalstamomis pagal vykdančiosios valstybės teisę. <…>“
13.
To paties pamatinio sprendimo 25 straipsnis „Bausmių vykdymas pagal Europos arešto orderį“ suformuluotas taip:
„Nedarant poveikio Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] taikymui, šio pamatinio sprendimo nuostatos mutatis mutandis taikomos bausmių vykdymui tiek, kiek jos atitinka Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] nuostatas, tais atvejais, kai valstybė narė imasi vykdyti bausmę Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] 4 straipsnio 6 dalyje nurodytais atvejais arba kai ji[,] veikdama pagal Pamatinio [Pagrindų] sprendimo [2002/584] 5 straipsnio 3 dalį[,] nustatė sąlygą, kad asmuo turi būti grąžintas atlikti bausmės į atitinkamą valstybę narę, kad būtų išvengta atitinkamo asmens nebaudžiamumo.“
14.
2012 m. rugsėjo 20 d. deklaracijoje, pateiktoje Tarybos Generaliniam sekretoriatui pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 7 straipsnio 4 dalį, Nyderlandų Karalystė nurodė, kad netaikys šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 1 dalies (
7
).
B.
Nyderlandų teisė
1. Teisės aktai, susiję su Europos arešto orderiu
15.
Pagrindų sprendimas 2002/584 buvo perkeltas į Nyderlandų teisę 2004 m. balandžio 29 d.Wet tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Overleveringswet) (Įstatymas dėl Europos Sąjungos Tarybos pagrindų sprendimo dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos įgyvendinimo (Įstatymas dėl perdavimo)) (
8
), iš dalies pakeistu 2021 m. kovo 3 d. Įstatymu (
9
) (toliau – Įstatymas dėl perdavimo).
16.
Įstatymo dėl perdavimo 6 straipsnyje nustatyta:
„1.   Nyderlandų pilietis gali būti perduodamas, jeigu to prašoma dėl jo vykdomo baudžiamojo tyrimo tikslais ir jeigu, vykdančiosios teisminės institucijos nuomone, užtikrinama, kad jei šis asmuo dėl nusikalstamų veikų, dėl kurių leidžiama jį perduoti, išduodančiojoje valstybėje narėje bus nuteistas besąlygine [laisvės atėmimo bausme ar jam bus pritaikyta besąlyginė su laisvės atėmimu susijusi priemonė], jis šią bausmę galėtų atlikti Nyderlanduose.
<…>
3.   1 dalis taip pat taikoma užsieniečiui, kuris per rechtbank (apylinkės teismas, Nyderlandai) surengtą apklausą įrodo, kad teisėtai ir nepertraukiamai gyveno Nyderlanduose bent penkerius metus, kaip tai suprantama pagal Vreemdelingenwet 2000 (2000 m. lapkričio 23 d. Įstatymas dėl užsieniečių) (
10
) 8 straipsnio pradžią, a–e ir l punktus, jeigu jo baudžiamasis persekiojimas už veikas, dėl kurių išduotas Europos arešto orderis, gali būti vykdomas Nyderlanduose ir jeigu tikėtina, kad jis nepraras teisės gyventi Nyderlanduose dėl jam po perdavimo paskirtos bausmės ar priemonės. Visi galimi patvirtinamieji dokumentai turi būti pateikti likus pakankamai laiko iki apklausos teisme.“
17.
Įstatymo dėl perdavimo 7 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Perduoti galima dėl:
a.
išduodančiosios valstybės narės institucijų arba [2017 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (ES) 2017/1939, kuriuo įgyvendinamas tvirtesnis bendradarbiavimas Europos prokuratūros įsteigimo srityje (
11
)] 1 straipsnyje nurodytos Europos prokuratūros pradėto tyrimo baudžiamojoje byloje dėl prezumpcijos, kad, išduodančiosios teisminės institucijos nuomone, prašomas perduoti asmuo padarė:
1°
veiką, kuri pagal išduodančiosios valstybės narės teisę pripažįstama nusikalstama ir yra įtraukta į šio įstatymo 1 priede pateiktą sąrašą ir už kurią pagal išduodančiosios valstybės narės teisę baudžiama [laisvės atėmimo bausme arba su laisvės atėmimu susijusia priemone], kurios ilgiausias terminas – bent treji metai; arba
2°
kitą veiką, už kurią baudžiama ir pagal išduodančiosios valstybės narės, ir pagal Nyderlandų teisę ir už kurią pagal išduodančiosios valstybės narės teisę numatyta [laisvės atėmimo bausmė arba su laisvės atėmimu susijusi priemonė], kurios ilgiausias terminas – bent 12 mėnesių;
b.
siekiant įvykdyti keturių mėnesių ar ilgesnės trukmės [laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę], kurią prašomas perduoti asmuo turi atlikti išduodančiosios valstybės narės teritorijoje už 1 arba 2 punktuose nurodytą veiką.“
2. Teisės aktai, susiję su nuosprendžių pripažinimu ir vykdymu
18.
Pamatinis sprendimas 2008/909 į Nyderlandų teisę perkeltas 2012 m. liepos 12 d.Wet wederzijdse erkenning en tenuitvoerlegging vrijheidsbenemende en voorwaardelijke sancties (Įstatymas dėl nuosprendžių, kuriais skiriama laisvės atėmimo bausmė, atidedant jos vykdymą arba jo neatidedant, tarpusavio pripažinimo ir vykdymo) (
12
), iš dalies pakeistu 2021 m. kovo 3 d. įstatymu (
13
) (toliau – WETS).
19.
WETS 1:1 straipsnio a punktas suformuluotas taip:
„Šiame įstatyme ir juo pagrįstose nuostatose vartojamų sąvokų apibrėžtys:
a.
„Ministras“ – saugumo ir teisingumo ministras.“
20.
WETS 2:11 straipsnyje nustatyta:
„1.   Ministras perduoda teismo sprendimą ir liudijimą prie apeliacinio teismo veikiančios prokuratūros prokurorui, išskyrus atvejus, kai jis iš karto mano, kad yra pagrindas atsisakyti pripažinti teismo sprendimą.
2.   Prokuroras iš karto pateikia teismo sprendimą ir liudijimą Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Arnhemo Leuvardeno apeliacinis teismas, Nyderlandai) specialiajai kolegijai, nurodytai Wet op de rechterlijke organisatie (
14
) [(1827 m. gegužės 17 d. Teismų organizavimo įstatymas)] 67 straipsnyje. Prokuroras gali pateikti šiai kolegijai savo pastabas dėl minėtų dokumentų per keturiolika dienų nuo jų gavimo dienos.
3.   Apeliacinio teismo specialioji kolegija vertina:
a.
ar yra pagrindų atsisakyti pripažinti teismo sprendimą pagal 2:13 straipsnio 1 dalį;
<…>
7.   Per šešias savaites nuo teismo sprendimo ir liudijimo gavimo dienos apeliacinio teismo specialioji kolegija pateikia ministrui pagal šio straipsnio 3 dalį atliktą motyvuotą rašytinį vertinimą.“
21.
WETS 2:12 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Ministras sprendžia dėl teismo sprendimo pripažinimo, atsižvelgdamas į apeliacinio teismo specialiosios kolegijos atliktą vertinimą.“
22.
WETS 2:13 straipsnio „Privalomojo nepripažinimo pagrindai“ 1 dalies f punkte nustatyta:
„Teismo sprendimą atsisakoma pripažinti, jeigu:
<…>
f.
už veiką, už kurią buvo paskirta [laisvės atėmimo bausmė arba su laisvės atėmimu susijusi priemonė], pagal Nyderlandų teisę nebūtų baudžiama, jeigu ji būtų padaryta Nyderlanduose.“
III. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudicinis klausimas
23.
Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydzial III Karny (Jelenia Guros apygardos teismas, Trečiasis baudžiamųjų bylų skyrius) išdavė du Europos arešto orderius YM baudžiamajam persekiojimui vykdyti: vieną 2020 m. lapkričio 9 d., o kitą – 2023 m. gegužės 9 d.
24.
Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kaip vykdančioji teisminė institucija turi priimti sprendimą dėl šių dviejų Europos arešto orderių vykdymo.
25.
Minėtas teismas patikslina, kad jo prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs tik su antruoju iš minėtų orderių. Jis buvo išduotas siekiant vykdyti prašomo perduoti asmens baudžiamąjį persekiojimą už vieną veiką, t. y. dėl pareigos išlaikyti nepilnametį sūnų nevykdymo, kaip nurodyta Lenkijos teismų priimtuose sprendimuose.
26.
Išduodančioji teisminė institucija šios veikos nekvalifikavo kaip Pagrindų sprendimo 2002/584 2 straipsnio 2 dalyje nurodytos nusikalstamos veikos, dėl kurios atitinkamas asmuo gali būti perduotas netikrinant veikos dvigubo baudžiamumo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatavo, kad pagal Nyderlandų teisę ši veika nelaikoma nusikaltimu, tačiau vis dėlto ketina atsisakyti taikyti minėto pagrindų sprendimo 4 straipsnio 1 punkte numatytą neprivalomą nevykdymo pagrindą.
27.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad prašomas perduoti asmuo, kuris yra Lenkijos pilietis, teisėtai ir nepertraukiamai gyveno Nyderlanduose daugiau nei penkerius metus, taigi įgijo teisę nuolat gyventi šioje šalyje. Taigi minėtas teismas laikosi nuomonės, kad šis asmuo yra Nyderlandų Karalystės „gyventojas“, kaip tai suprantama pagal minėto pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punktą.
28.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad prašomas perduoti asmuo palaiko glaudžius ryšius su Nyderlandų Karalyste, todėl laisvės atėmimo bausmės arba su laisvės atėmimu susijusios priemonės, kuri gali būti paskirta Lenkijoje po perdavimo, vykdymas Nyderlandų Karalystėje padidintų jo socialinės reintegracijos galimybes. Šiuo klausimu tas teismas pažymi, kad šis asmuo Nyderlanduose gyvena maždaug dvylika metų, kad pastaraisiais metais gavo didelių pajamų, kad gerai kalba nyderlandų kalba ir, nors šiuo metu neturi darbo, ketina mokytis kūno rengybos instruktoriaus profesijos.
29.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą jį pateikęs teismas iš pradžių Teisingumo Teismui pateikė tris prejudicinius klausimus. 2024 m. vasario 13 d. jis nusprendė atsiimti pirmąjį ir antrąjį prejudicinius klausimus. Remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimais, jis nusprendė atsiimti dalį klausimų po to, kai 2023 m. gruodžio 21 d. Nyderlandų vyriausybė pateikė Wet herimplementatie Europees Strafrecht (Įstatymas dėl naujo Sąjungos baudžiamosios teisės perkėlimo į nacionalinę teisę) įstatymo projektą, kurį priėmus būtų galima išspręsti Pagrindų sprendimo 2002/584 perkėlimo į nacionalinę teisę problemas, iškeltas pirmuosiuose dviejuose prejudiciniuose klausimuose.
30.
Trečiasis prejudicinis klausimas, į kurį dabar Teisingumo Teismo prašoma atsakyti, susijęs su atveju, kai Europos arešto orderis išduodamas dėl Pagrindų sprendimo 2002/584 2 straipsnio 4 dalyje nurodytos veikos, kuri pagal vykdančiosios valstybės narės teisę nelaikoma nusikalstama veika. Nusprendusi nesiremti šio pagrindų sprendimo 4 straipsnio 1 punkte numatytu neprivalomu nevykdymo pagrindu, vykdančioji teisminė institucija nori pasinaudoti minėto pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punkte numatyta galimybe ir svarsto galimybę prašomo perduoti asmens perdavimą susieti su sąlyga, kad jis būtų grąžintas į vykdančiąją valstybę narę, kad joje atliktų laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri gali būti jam paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje.
31.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad pagal nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priėmimo dieną galiojusias Nyderlandų teisės nuostatas automatiškai atsisakoma pripažinti kitoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, jei veika, už kurią buvo paskirta laisvės atėmimo bausmė ar su laisvės atėmimu susijusi priemonė, nebūtų laikoma nusikalstama pagal Nyderlandų teisę, jeigu ji būtų padaryta Nyderlandų teritorijoje.
32.
Taigi, kai Europos arešto orderis išduodamas siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą už veikas, už kurias pagal Nyderlandų teisę nėra baudžiama, ir jeigu šis arešto orderis būtų vykdomas, atitinkamo asmens perdavimui taikant grąžinimo garantiją pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą, šis asmuo negalėtų Nyderlanduose atlikti laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės, kuri galėtų būti paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje.
33.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad tokia situacija nesuderinama su Sąjungos teise. Šio teismo nuomone, Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytas neprivalomas nepripažinimo ir nevykdymo pagrindas. Taigi perkeldamos šią nuostatą į nacionalinę teisę valstybės narės turėtų suteikti kompetentingoms institucijoms diskreciją, nepripažindamos šio atsisakymo pagrindo privalomu. Be to, minėtas atsisakymo pagrindas turi būti aiškinamas siaurai, atsižvelgiant į tikslą palengvinti atitinkamo asmens socialinę reintegraciją.
34.
Minėtas teismas priduria, kad taikant grąžinimo garantiją už veiką, už kurią pagal vykdančiosios valstybės narės teisę nėra baudžiama, kyla abejonių dėl tokios diskrecijos suderinamumo su Sąjungos teise.
35.
Iš tiesų atrodo, kad tokiu atveju negalėjimas įvykdyti laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės Nyderlandų teritorijoje prieštarauja Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsniui.
36.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagal šį 25 straipsnį Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatos yra viršesnės už Pamatinio sprendimo 2008/909 nuostatas. Be to, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad Pagrindų sprendimu 2002/584, visų pirma jo 5 straipsnio 3 punktu, vykdančiajai teisminei institucijai tam tikrais atvejais leidžiama nuspręsti, kad išduodančiojoje valstybėje narėje paskirta bausmė turi būti vykdoma vykdančiosios valstybės narės teritorijoje (
15
).
37.
Šiomis aplinkybėmis tas teismas laikosi nuomonės, kad tuo atveju, kai vykdančioji teisminė institucija atsisakė remtis dvigubu baudžiamumu grindžiamu neprivalomu nevykdymo pagrindu, numatytu Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punkte, tačiau susiejo perdavimą su grąžinimo garantija, kad padidintų atitinkamo asmens socialinės reintegracijos galimybes pagal šio pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punktą, pagal Sąjungos teisę vykdančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai draudžiama vėliau atsisakyti pripažinti ir vykdyti išduodančiojoje valstybėje narėje paskirtą bausmę remiantis dvigubu baudžiamumu grindžiamu atsisakymo pagrindu, numatytu Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte.
38.
Minėto teismo teigimu, išduodančiojoje valstybėje narėje paskirtos laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės nepripažinimas prieštarautų Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktu siekiamam tikslui, t. y. padidinti nuteistojo asmens socialinės reintegracijos galimybes, ir ši nuostata taptų visiškai neveiksminga.
39.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat patikslina, kad atsakymas į šį klausimą turės įtakos jo sprendimui perduoti asmenį, dėl kurio nagrinėjama pagrindinė byla, arba jo neperduoti. Jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad pagal Sąjungos teisę nedraudžiama taikyti tokių nacionalinės teisės nuostatų, kaip aprašytos jo prašyme priimti prejudicinį sprendimą, tas teismas nurodo, kad galėtų persvarstyti savo ketinimą perduoti šį asmenį Lenkijos valdžios institucijoms su grąžinimo garantija. Tokiu atveju nebūtų užtikrinta, kad minėtas asmuo galėtų laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri jam gali būti paskirta Lenkijoje, atlikti Nyderlanduose, kad būtų padidintos jo socialinės reintegracijos galimybės.
40.
Taigi apibendrinant galima daryti išvadą, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar, įgyvendinant Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytą grąžinimo garantiją, laisvės atėmimo bausmės arba su laisvės atėmimu susijusios priemonės, kuri gali būti paskirta Lenkijoje, pripažinimas ir vykdymas Nyderlanduose gali kirstis su tuo, kad pagal Nyderlandų teisę už šią veiką nėra baudžiama.
41.
2024 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismui pateiktame sprendime dėl dalies klausimų atsiėmimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas sukonkretino priežastis, dėl kurių Nyderlandų teisės aktų pakeitimas, kuriuo Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytam nepripažinimo ir nevykdymo pagrindui suteikiamas neprivalomas pobūdis, neišsprendžia problemos, dėl kurios pateiktas trečiasis prejudicinis klausimas. Net ir tokiu atveju ministras visada turėtų teisę iš karto atsisakyti pripažinti užsienio valstybėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, taigi ir grąžinti nuteistą asmenį į Nyderlandus dėl to, kad pagal Nyderlandų teisę už tokią veiką nėra baudžiama, kaip numatyta WETS 2:11 straipsnio 1 dalyje. Net jei ministras nuspręstų nepasinaudoti tokiais įgaliojimais, Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Arnhemo Leuvardeno apeliacinis teismas) vis tiek turėtų teisę atsisakyti pripažinti tokį nuosprendį, taigi ir grąžinti nuteistąjį į Nyderlandus dėl to, kad pagal Nyderlandų teisę už jo padarytą veiką nebaudžiama, nors pagal WETS 2:12 straipsnio 1 dalį toks atsisakymas būtų privalomas ministrui.
42.
Šiomis aplinkybėmis Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„Ar pagal [Pamatinio sprendimo 2008/909] 9 straipsnio 1 dalies d punktą, siejamą su šio pamatinio sprendimo 25 straipsniu ir [Pagrindų sprendimo 2002/584] 4 straipsnio 1 punktu ir 5 straipsnio 3 punktu, valstybei narei, kuri taikė [Pamatinio sprendimo 2008/909] 7 straipsnio 4 dalį, draudžiama perkelti pirma nurodytą nuostatą į nacionalinę teisę taip, kad po to, kai vykdančioji teisminė institucija sutiko taikant grąžinimo garantiją perduoti asmenį išduodančiajai valstybei narei tam, kad būtų vykdomas asmens baudžiamasis persekiojimas už veiką, kaip tai suprantama pagal [Pagrindų sprendimo 2002/584] 2 straipsnio 4 dalį, kuri pagal vykdančiosios valstybės narės teisę nėra nusikalstama, bet vykdančioji teisminė institucija aiškiai nepasinaudojo galimybe dėl šių priežasčių atsisakyti perduoti asmenį, kitos vykdančiosios valstybės narės (kaip vykdančiosios valstybės) institucijos privalo arba turi teisę atsisakyti pripažinti ir vykdyti laisvės atėmimo bausmę, kuri buvo paskirta už šią veiką išduodančiojoje valstybėje narėje, remdamosi tuo, kad už šią veiką pagal vykdančiosios valstybės narės (kaip vykdančiosios valstybės) teisę nėra vykdomas baudžiamasis persekiojimas, taigi jos privalo arba turi teisę atsisakyti pasinaudoti grąžinimo garantija?“
43.
YM, Openbaar Ministerie (prokuratūra, Nyderlandai), Nyderlandų ir Lenkijos vyriausybės bei Europos Komisija pateikė rašytines pastabas ir, išskyrus Lenkijos vyriausybę, dalyvavo 2025 m. sausio 15 d. teismo posėdyje, kuriame, be kita ko, atsakė į Teisingumo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.
IV. Analizė
44.
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktas ir 25 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatyta valstybės narės kompetentingos institucijos pareiga ar teisė atsisakyti pripažinti ir vykdyti kitoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį ir įvykdyti joje paskirtą bausmę, motyvuojant tuo, kad jie susiję su veikomis, kurios pagal pirmosios valstybės narės teisę nelaikomos nusikalstamomis, kai šios valstybės narės vykdančioji teisminė institucija, laikydamasi Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkto reikalavimų, prieš tai nusprendė vykdyti Europos arešto orderį, susiedama prašomo perduoti asmens perdavimą su sąlyga, kad išklausytas šis asmuo būtų grąžintas į vykdančiąją valstybę narę, kad ten atliktų laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri būtų jam paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje.
45.
Šioje byloje nagrinėjamas atvejis apibūdintas toliau.
46.
Valstybės narės vykdančioji teisminė institucija, gavusi Europos arešto orderį, išduotą siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą, ketina perduoti prašomą perduoti asmenį, pirma, atsisakydama remtis Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punkte numatytu neprivalomu nevykdymo pagrindu, susijusiu su situacija, kai veika, dėl kurios išduotas Europos arešto orderis, nelaikoma nusikalstama pagal vykdančiosios valstybės narės teisę, ir, antra, pagal šio pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punktą reikalaudama, kad šis asmuo būtų grąžintas į šią valstybę narę, kad joje atliktų laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri jam prireikus bus paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje.
47.
Vis dėlto siekdama priimti sprendimą dėl perdavimo vykdančioji teisminė institucija abejoja, kaip ši grąžinimo garantija gali būti taikoma pagal Nyderlandų teisę apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo ir bausmės, kuri prireikus bus skirta išduodančiojoje valstybėje narėje po perdavimo, vykdymo etapu.
48.
Pagal nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priėmimo metu galiojusios redakcijos Nyderlandų teisės nuostatas vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija, remdamasi Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktu, privalėjo atsisakyti pripažinti išduodančiojoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį ir vykdyti joje paskirtą bausmę, motyvuodama tuo, kad inkriminuojamos veikos pagal Nyderlandų teisę nelaikomos nusikalstamomis. Dėl tokių teisės nuostatų kitoje valstybėje narėje priimtas apkaltinamasis nuosprendis dėl veikų, kurios pagal Nyderlandų teisę nelaikomos nusikalstamomis, niekada negali būti pripažintas. Be to, Nyderlandų Karalystė, pasinaudojusi Pamatinio sprendimo 2008/909 7 straipsnio 4 dalyje numatyta galimybe, nurodė, kad netaiko šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 1 dalies, todėl dvigubo baudžiamumo reikalavimas taikomas bet kuriai nusikalstamai veikai.
49.
Darytina išvada, kad praktiškai bet kokia grąžinimo garantija, kurios pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą Nyderlanduose reikalautų vykdančioji teisminė institucija, kai Europos arešto orderis išduotas dėl veikų, kurios pagal Nyderlandų teisę nelaikomos nusikalstamomis ir dėl kurių ši institucija atsisakė remtis šio pagrindų sprendimo 4 straipsnio 1 punkte numatytu neprivalomu nevykdymo pagrindu, pasmerkta tapti neveiksminga taikant WETS 2:13 straipsnyje nustatytą automatinį atsisakymo pagrindą.
50.
Per teismo posėdį Nyderlandų vyriausybė nurodė, kad jos nacionalinės teisės aktai šiuo klausimu buvo iš dalies pakeisti. Šios vyriausybės teigimu, šie iš dalies pakeisti teisės aktai įsigaliojo 2024 m. spalio 1 d. Taigi atrodo, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytas nepripažinimo ir nevykdymo pagrindas tapo neprivalomas įgyvendinant Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte nurodytą grąžinimo garantiją.
51.
Toks Nyderlandų teisės aktų pakeitimas sveikintinas, nes Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytas neprivalomas nepripažinimo ir nevykdymo pagrindas. Taigi ši nuostata negali būti perkelta į nacionalinę teisę taip, kad būtų privalomai ar automatiškai atsisakoma pripažinti bet kokį apkaltinamąjį nuosprendį dėl veikų, kurios pagal vykdančiosios valstybės narės nacionalinę teisę nelaikomos nusikalstamomis. Kitaip tariant, šios valstybės narės kompetentinga institucija turėtų turėti diskreciją taikyti šį atsisakymo pagrindą kiekvienu konkrečiu atveju.
52.
Iš tos nuostatos formuluotės matyti, kad „vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, jei <…> nuosprendis susijęs su veikomis, kurios nelaikomos nusikalstamomis pagal vykdančiosios valstybės teisę“ (
16
). Žodžiai „gali atsisakyti“ aiškiai rodo, kad taip šiai institucijai suteikiama tokia teisė.
53.
Šiuo klausimu 2017 m. sausio 11 d. Sprendime Grundza (
17
) Teisingumo Teismas aiškiai pažymėjo, kad minėtoje nuostatoje numatyta „vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos teisė atsisakyti pripažinti išduodančiojoje valstybėje priimtą nuosprendį ir vykdyti taip pat joje paskirtą bausmę, kai netenkinama dvigubo baudžiamumo sąlyga“ (
18
).
54.
Reikia pažymėti, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punkte įtvirtintas neprivalomas Europos arešto orderio nevykdymo pagrindas, kuris taip pat grindžiamas dvigubo baudžiamumo reikalavimu, ir kad ši nuostata suformuluota taip pat kaip Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktas.
55.
Šiuo klausimu primenu, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 3 straipsnyje aiškiai nurodyti privalomi Europos arešto orderio nevykdymo pagrindai, o jo 4 ir 4a straipsniuose – neprivalomi jo nevykdymo pagrindai.
56.
Kiek tai susiję su Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnyje išvardytais neprivalomais Europos arešto orderio nevykdymo pagrindais, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad perkeldamos šį pagrindų sprendimą į savo vidaus teisę valstybės narės turi diskreciją. Taigi jos gali perkelti šiuos pagrindus į savo vidaus teisę arba jų neperkelti. Jos taip pat gali nuspręsti apriboti situacijas, kai vykdančioji teisminė institucija gali atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį, ir taip palengvinti prašomų perduoti asmenų perdavimą pagal minėto pagrindų sprendimo 1 straipsnio 2 dalyje įtvirtintą tarpusavio pripažinimo principą (
19
).
57.
Be to, reikėtų pažymėti, kad pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnį vykdančioji teisminė institucija „gali atsisakyti“ vykdyti Europos arešto orderį dėl šio straipsnio 1–7 punktuose išvardytų priežasčių, tarp kurių, be kita ko, yra minėto straipsnio 1 punkte nurodytas dvigubo baudžiamumo nebuvimas.
58.
Taigi iš to pagrindų sprendimo 4 straipsnio teksto matyti, kad vykdančioji teisminė institucija turi turėti diskreciją nuspręsti, ar reikia atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį dėl šiame 4 straipsnyje nurodytų priežasčių (
20
).
59.
Kaip yra nurodęs Teisingumo Teismas, tai reiškia, kad, nusprendusios perkelti į nacionalinę teisę vieną ar kelis Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnyje numatytus neprivalomus nevykdymo pagrindus, valstybės narės negali numatyti, kad teisminės institucijos privalo atsisakyti vykdyti bet kokį Europos arešto orderį, kuriam formaliai taikomi minėti pagrindai, ir negali atsižvelgti į kiekvienam konkrečiam atvejui būdingas aplinkybes (
21
).
60.
Mano nuomone, toks aiškinimas gali būti taikomas ir Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktui, atsižvelgiant į šios nuostatos ir Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punkto formuluotės panašumus.
61.
Vis dėlto išvada, kad ši nuostata negali būti aiškinama kaip numatanti privalomą nuosprendžių nepripažinimo ir bausmių nevykdymo pagrindą, neleidžia visiškai atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus.
62.
Tuo atveju, kai Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytą galimybę įgyvendina vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija, grąžinimo garantija, kurios buvo reikalaujama perdavimo etape, negali būti įgyvendinta, todėl nuteistasis negalės atlikti savo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės šios valstybės narės teritorijoje. Taigi tikslui palengvinti šio asmens socialinę reintegraciją, kuriuo pateisinamas perdavimo mechanizmo taikymas kartu su grąžinimo garantija, numatyta Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte, gali būti pakenkta apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo etape.
63.
Būtent todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo patikslinti, ar su Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsniu suderinama tai, kad vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija, remdamasi šio pagrindų sprendimo 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytu pagrindu, turi galimybę, o ne pareigą, atsisakyti pripažinti ir vykdyti nuosprendį, priimtą po perdavimo su grąžinimo garantija pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą.
64.
Manau, kad tokia galimybė iš esmės neturėtų būti pripažįstama, jei nepasikeičia aplinkybės, kurios pateisintų tai, kad, atsižvelgiant į nuteistojo socialinę reintegraciją, būtų peržiūrėtas pirminis vykdančiosios teisminės institucijos vertinimas, kuriuo remdamasi ji atsisakė remtis Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punkte numatytu neprivalomu nevykdymo pagrindu ir įgyvendinti perdavimo mechanizmą su šio pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punkte numatyta grąžinimo garantija. Tokią išvadą palaikau dėl kelių priežasčių.
65.
Pirma, primenu, kad, kaip ir Pagrindų sprendime 2002/584, Pamatiniame sprendime 2008/909 baudžiamosios teisės srityje praktiškai įgyvendinami tarpusavio pasitikėjimo ir tarpusavio pripažinimo principai. Šiuo pamatiniu sprendimu sustiprinamas teisminis bendradarbiavimas nuosprendžių baudžiamosiose bylose pripažinimo ir vykdymo srityje, kai asmenys buvo nuteisti laisvės atėmimo bausmėmis ar su laisvės atėmimu susijusiomis priemonėmis kitoje valstybėje narėje, siekiant palengvinti jų socialinę reintegraciją (
22
).
66.
Pagal minėto pamatinio sprendimo 3 straipsnio 1 dalį šio pamatinio sprendimo tikslas – nustatyti taisykles, pagal kurias, siekiant sudaryti palankesnes sąlygas socialinei nuteistojo reintegracijai, valstybei narei leidžiama pripažinti kitos valstybės narės teismo priimtą nuosprendį ir įvykdyti jo paskirtą bausmę.
67.
Šiuo tikslu Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnyje numatyta, kad vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija iš esmės privalo patenkinti prašymą pripažinti pagal šio pamatinio sprendimo 4 ir 5 straipsnius jai perduotą nuosprendį ir vykdyti kitoje valstybėje narėje paskirtą laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę. Iš esmės ji gali atsisakyti patenkinti tokį prašymą tik remdamasi nepripažinimo ir nevykdymo pagrindais, kurių baigtinis sąrašas pateiktas minėto pamatinio sprendimo 9 straipsnyje (
23
).
68.
Bet kokia abipusio pripažinimo principo išimtis turi būti aiškinama siaurai (
24
). Taigi, kiek tai susiję su Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktu, Teisingumo Teismas nusprendė, kad dvigubo baudžiamumo sąlyga yra nuosprendžio pripažinimo ir bausmės vykdymo principo išimtis. Vadinasi, pagrindo atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, grindžiamo dvigubo baudžiamumo nebuvimu, kaip antai nurodyto toje nuostatoje, taikymo sritis turi būti aiškinama siaurai, siekiant apriboti nepripažinimo ir nevykdymo atvejus (
25
).
69.
Kaip Teisingumo Teismas jau yra pažymėjęs, siauras Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkto aiškinimas prisideda prie šio sprendimo 3 straipsnio 1 dalyje nurodyto tikslo sudaryti palankesnes sąlygas socialinei nuteisto asmens reintegracijai (
26
).
70.
Šio tikslo taip pat siekiama Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktu, kuriame numatyta galimybė vykdančiajai teisminei institucijai nuspręsti, kad paskirta bausmė turi būti vykdoma vykdančiosios valstybės narės teritorijoje (
27
). Šia nuostata siekiama padidinti vykdančiosios valstybės narės piliečio ar gyventojo galimybes socialiai reintegruotis, leidžiant jam šios valstybės teritorijoje atlikti laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kurios po jo perdavimo vykdant Europos arešto orderį jam būtų pritaikytos išduodančiojoje valstybėje narėje (
28
).
71.
Sprendimas įgyvendinti Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytą perdavimo mechanizmą kartu su grąžinimo garantija grindžiamas bendru socialinės reintegracijos galimybių išduodančiojoje ir vykdančiojoje valstybėse narėse vertinimu, atsižvelgiant į atitinkamo asmens ryšius su kiekviena iš šių dviejų valstybių (
29
).
72.
Taigi Europos arešto orderį vykdanti teisminė institucija, atsižvelgdama į konkrečias nagrinėjamo atvejo aplinkybes, turi galėti įvertinti, ar šio asmens ryšių su vykdančiąja valstybe nare pakanka, kad šia nuostata siekiamas socialinės reintegracijos tikslas būtų geriau pasiektas tuo atveju, jei minėtas asmuo atliktų bausmę, kuri jam galėtų būti skirta šioje valstybėje narėje (
30
).
73.
Atlikdama tokį vertinimą vykdančioji teisminė institucija turi palyginti kelis interesus, kaip antai susijusius su prašomo perduoti asmens socialine reintegracija po galimo apkaltinamojo nuosprendžio, būtinybe išvengti šio asmens nebaudžiamumo ir dvigubo baudžiamumo nebuvimu (
31
).
74.
Jeigu ši institucija nusprendžia taikyti perdavimo mechanizmą su grąžinimo garantija, numatytą Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte, ir atsisako remtis šio pagrindų sprendimo 4 straipsnio 1 punkte nurodytu neprivalomu nevykdymo pagrindu, ji mano, kad interesai, susiję su socialine reintegracija ir kova su nebaudžiamumu, turėtų būti viršesni už išvadą, kad už atitinkamą veiką nėra baudžiama pagal jos nacionalinę teisę.
75.
Pagrindinės bylos aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš tikrųjų laikosi nuomonės, kad, atsižvelgiant į YM ryšius su Nyderlandais, tikslas palengvinti šio asmens socialinę reintegraciją reikalauja, kad jis atliktų bausmę šios valstybės narės teritorijoje. Taigi minėtas teismas ketina atsisakyti remtis Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punktu ir kartu kelia klausimą, ar jo reikalaujama grąžinimo garantija gali būti įgyvendinta, atsižvelgiant į vykdančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos galimybę atsisakyti pripažinti apkaltinamąjį nuosprendį pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktą.
76.
Siekiant sumažinti šį netikrumą, svarbu nustatyti taisyklę, pagal kurią vykdančiosios teisminės institucijos Europos arešto orderio vykdymo etapu atlikto interesų derinimo iš esmės neturėtų būti galima ginčyti po šio orderio išdavimo priimto apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo etape. Taigi galimybei remtis toje nuostatoje nurodytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu turėtų būti taikomos griežtos ribos, kai taikytas Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytas perdavimo mechanizmas su grąžinimo garantija.
77.
Tai reiškia, kad, nesant pasikeitusių aplinkybių, galinčių turėti įtakos interesui, kad nuteistasis, siekiant geresnės jo socialinės reintegracijos, atliktų bausmę vykdančiosios valstybės narės teritorijoje, vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija neturėtų galėti remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu.
78.
Antra, toks sprendimas pateisinamas Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytam perdavimo mechanizmui, taikomam su grąžinimo garantija, būdinga logika. Šis mechanizmas grindžiamas abipusiu įsipareigojimu, kurį būtų galima suformuluoti taip: susiedama perdavimą su grąžinimo garantija, vykdančioji valstybė narė netiesiogiai, bet neišvengiamai, įsipareigoja iš esmės įvykdyti laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri prireikus bus paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje. Savo ruožtu, pateikdama grąžinimo garantiją, pastaroji valstybė narė iš anksto įsipareigoja grąžinti nuteistąjį į vykdančiąją valstybę narę, kad jis joje atliktų šią laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę (
32
). Taisyklė, pagal kurią Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu iš esmės neturėtų būti galima remtis įgyvendinant Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytą grąžinimo garantiją, leidžia užtikrinti, kad, nesant naujų aplinkybių, šio abipusio įsipareigojimo bus laikomasi ir jis bus vykdomas.
79.
Trečia, reikia atsižvelgti į Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsnį, kuriame reglamentuojamas šio pamatinio sprendimo ir Pagrindų sprendimo 2002/584 tarpusavio santykis. Primenu, kad pagal tą straipsnį Pamatinio sprendimo 2008/909 nuostatos mutatis mutandis taikomos bausmių vykdymui tiek, kiek jos atitinka Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatas, be kita ko, kai veikdama pagal šio pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punktą valstybė narė kaip Europos arešto orderio vykdymo sąlygą nustato, kad atitinkamas asmuo turi būti grąžintas į šią valstybę, kad ten atliktų laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri prireikus bus paskirta išduodančioje valstybėje narėje, kad būtų išvengta atitinkamo asmens nebaudžiamumo.
80.
Iš tos nuostatos matyti, kad, kaip ir tuo atveju, kai vykdančioji teisminė institucija įgyvendina Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte numatytą neprivalomą nevykdymo pagrindą, bausmių vykdymas pritaikius šio pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punkte numatytą grąžinimo garantiją reiškia, kad turi būti laikomasi Pamatiniame sprendime 2008/909 nustatytos procedūros ir sąlygų, siekiant pripažinti ir vykdyti apkaltinamąjį nuosprendį baudžiamojoje byloje kitoje valstybėje narėje nei apkaltinamąjį nuosprendį priėmusi valstybė narė (
33
).
81.
Pagrindų sprendime 2002/584 ir Pamatiniame sprendime 2008/909 numatytų procedūrų tarpusavio ryšį įgyvendinant pirmojo iš šių sprendimų 5 straipsnio 3 punkte numatytą grąžinimo garantiją taip pat patvirtina Pamatinio sprendimo 2008/909 I priede pateiktos liudijimo formos f punktas. Šis liudijimas perduodamas kartu su nuosprendžiu, siekiant jį pripažinti ir vykdyti, ir jame turi būti nurodyta ši grąžinimo garantija, jeigu ją pateikė išduodančioji valstybė narė. Vadinasi, tam, kad bausmė būtų vykdoma po to, kai buvo suteikta minėta garantija, apkaltinamąjį nuosprendį priėmusi valstybė narė turi perduoti nuosprendį ir liudijimą pagal tame pamatiniame sprendime nustatytas taisykles.
82.
Sprendime SF Teisingumo Teismas patikslino, kad Sąjungos teisės aktų leidėjo numatytas Pagrindų sprendimo 2002/584 ir Pamatinio sprendimo 2008/909 tarpusavio ryšys turi padėti pasiekti tikslą palengvinti atitinkamo asmens socialinę reintegraciją. Jis taip pat pabrėžė, kad tokia reintegracija atitinka ne tik nuteistojo, bet ir apskritai Europos Sąjungos interesus (
34
). Toks tų dviejų sprendimų tarpusavio ryšio supratimas, t. y. kad juo siekiama skatinti tokį tikslą, sustiprina būtinybę griežtai apriboti galimybę remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytu atsisakymo pagrindu, kai perdavimo mechanizmas kartu su grąžinimo garantija įgyvendinamas laikantis Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkto reikalavimų.
83.
Taip yra dar ir todėl, kad iš Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsnio matyti, kad jų nuostatos taikomos tiek, kiek jos atitinka Pagrindų sprendimą 2002/584, o tai reiškia darnos įgyvendinant šiuos du sprendimus reikalavimą. Manau, šio darnos reikalavimo nebūtų laikomasi, jei, nepasikeitus aplinkybėms, dėl kurių būtų pateisinama peržiūrėti pradinį vykdančiosios teisminės institucijos vertinimą, dėl kurio ji suteikė pirmenybę interesui, susijusiam su atitinkamo asmens socialine reintegracija, o ne interesui, susijusiam su dvigubo baudžiamumo nebuvimu, vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija nuosprendžio pripažinimo siekiant įvykdyti bausmę etape galėtų nuspręsti teikti pirmenybę interesui, susijusiam su dvigubo baudžiamumo nebuvimu, remdamasi Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu.
84.
Ketvirta, reikėtų pažymėti, kad pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 1 dalį Europos arešto orderio mechanizmas skirtas leisti suimti ir perduoti prašomą perduoti asmenį, kad, atsižvelgiant į šiuo pagrindų sprendimu siekiamą tikslą, padaryta nusikalstama veikla neliktų nebaudžiama ir kad būtų vykdomas to asmens baudžiamasis persekiojimas arba jis atliktų jam paskirtą laisvės atėmimo bausmę (
35
). Taigi Europos arešto orderio mechanizmu siekiama, be kita ko, kovoti su prašomo perduoti asmens, esančio kitoje teritorijoje nei ta, kurioje jis įtariamas padaręs nusikalstamą veiką, nebaudžiamumu (
36
).
85.
Reikėtų pridurti, kad pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsnį šio pamatinio sprendimo ir Pagrindų sprendimo 2002/584 tarpusavio ryšiu taip pat turi būti siekiama išvengti atitinkamo asmens nebaudžiamumo.
86.
Tokio tikslo, kuris yra pagrindinis tame pagrindų sprendime nustatyto perdavimo mechanizmo tikslas, akcentavimas rodo, kad dėl to, kaip tinkamai susieti minėtą pagrindų sprendimą ir Pamatinį sprendimą 2008/909, kiekvienu atveju turi būti sprendžiama atsižvelgiant ne tik į tikslą palengvinti nuteistojo socialinę reintegraciją, bet ir į tikslą kovoti su nebaudžiamumu.
87.
Kalbant apie veiksmus, kurie pagal vykdančiosios valstybės narės teisę nelaikomi nusikalstama veika, pažymėtina, jog tai, kad vykdančioji teisminė institucija neperduoda prašomo perduoti asmens remdamasi Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punktu, kenkia kovos su nebaudžiamumu tikslui. Būtent todėl reikėtų pritarti tokiam Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkto aiškinimui, kuris, skatinant perdavimą, leistų pasiekti šį tikslą, o tai reiškia, kad turėtų būti griežtai apribota galimybė remtis šia nuostata įgyvendinant Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytą grąžinimo garantiją. Priešingu atveju vykdančioji teisminė institucija galėtų būti atgrasyta nuo toje nuostatoje numatyto sąlyginio perdavimo mechanizmo taikymo, o tai pakenktų tikslui kovoti su nebaudžiamumu. Šiuo klausimu pažymėtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo galimybę persvarstyti savo sprendimą perduoti prašomą perduoti asmenį.
88.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad tuo atveju, kai, nesant dvigubo baudžiamumo, vykdančioji teisminė institucija nepasinaudoja galimybe remtis Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punkte numatytu nevykdymo pagrindu ir perduoda prašomą perduoti asmenį, šiam perdavimui taikydama grąžinimo garantiją pagal šio pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punktą, vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija iš esmės negali dėl šio asmens priimto apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo ir vykdymo etapu remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu, kuris taip pat grindžiamas dvigubo baudžiamumo nebuvimu.
89.
Pripažindama, kad, pasirinkus tokią išeitį, į vykdančiosios teisminės institucijos iš pradžių atliktą vertinimą reikėtų atsižvelgti ir juo vadovautis apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo etape, nebent susiklostytų naujos aplinkybės, Nyderlandų vyriausybė vis dėlto teigia, jog, atsižvelgiant į tai, kad nuo sprendimo dėl perdavimo iki sprendimo dėl apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo priėmimo gali praeiti daug laiko, pastarojo sprendimo priėmimo momentu reikia atsižvelgti į realią ir esamą atitinkamo asmens padėtį, turint omenyje tikslą palengvinti šio asmens socialinę reintegraciją.
90.
Taigi minėta vyriausybė iš esmės teigia, kad pagal Pamatinį sprendimą 2008/909 turėtų būti galima iš naujo derinti interesus nuosprendžio pripažinimo ir bausmės vykdymo etape. Gali būti, kad dėl naujų aplinkybių, atsiradusių suformulavus grąžinimo garantiją, pavyzdžiui, dėl atitinkamo asmens teisės gyventi vykdančiojoje valstybėje narėje netekimo arba dėl pasikeitusios šio asmens asmeninės ar šeiminės padėties, bausmės vykdymas šioje valstybėje narėje nebeskatins minėto asmens socialinės reintegracijos toje valstybėje narėje. Nyderlandų vyriausybės teigimu, priežastis, dėl kurios vykdančioji teisminė institucija, nagrinėdama Europos arešto orderį, nusprendė nesiremti Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punkte nurodytu neprivalomu nevykdymo pagrindu, gali būti išnykusi. Tada vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija vėl galėtų remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu.
91.
Per teismo posėdį Komisija taip pat pripažino, kad atitinkamo asmens teisinė ar faktinė padėtis galėjo pasikeisti, todėl, siekiant užtikrinti geresnę jo socialinę reintegraciją, laisvės atėmimo bausmė ar su laisvės atėmimu susijusi priemonė turėtų būti atlikta apkaltinamąjį nuosprendį priėmusioje valstybėje narėje. Taigi tokiu atveju vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija išimties tvarka galėtų remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu, net jei perdavimo etape nebuvo remiamasi dvigubo baudžiamumo nebuvimu. Šiuo klausimu Komisija patikslino, kad priešingas sprendimas trukdytų pasiekti tikslą palengvinti nuteistojo asmens socialinę reintegraciją.
92.
Kaip ir Nyderlandų vyriausybė bei Komisija, sutinku su tuo, kad reikėtų pripažinti taisyklės, pagal kurią Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte įtvirtintu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu iš esmės negalima remtis įgyvendinant Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytą grąžinimo garantiją, išimtį (
37
).
93.
Pasikeitusi nuteistojo teisinė ar faktinė padėtis, prisidedanti prie šio asmens ryšių, siejančių jį su vykdančiąja valstybe nare, sumenkimo ar išnykimo, nuosprendžio pripažinimo pagal Pamatinį sprendimą 2008/909 etape gali pateisinti tai, kad, siekiant geresnės minėto asmens socialinės reintegracijos, laisvės atėmimo bausmė ar su laisvės atėmimu susijusi priemonė būtų vykdoma nuosprendį priėmusios valstybės narės, o ne vykdančiosios valstybės narės teritorijoje. Taigi svarbu užtikrinti, kad šiame etape toks pripažinimas vis dar atitiktų šio pamatinio sprendimo tikslą, t. y. palengvinti nuteistojo socialinę reintegraciją. Jei taip nebebūtų, nebebūtų pagrindo neleisti vykdančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai pasinaudoti jai Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatyta galimybe.
94.
Reikėtų pabrėžti, kad, esant tokiai situacijai, pagal to paties pamatinio sprendimo 25 straipsnį nebūtų draudžiama taikyti jo 9 straipsnio 1 dalies d punkto, nes dėl pasikeitusių aplinkybių nebebūtų pateisinamas grąžinimo garantijos, kurios iš pradžių buvo reikalaujama remiantis kitomis aplinkybėmis, įgyvendinimas (
38
). Taigi Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytam perdavimo su grąžinimo garantija mechanizmui nebūtų kenkiama. Be to, nebūtų daromas neigiamas poveikis kovos su nebaudžiamumu tikslui, nes nuteistasis atliktų bausmę apkaltinamąjį nuosprendį priėmusioje valstybėje narėje.
95.
Apibendrinant, man atrodo, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 ir Pamatinio sprendimo 2008/909 tarpusavio ryšys kiekvienu konkrečiu atveju turi būti grindžiamas tikslais sudaryti palankesnes sąlygas nuteistojo socialinei reintegracijai ir kovoti su nebaudžiamumu.
96.
Taigi šie du tikslai pateisina tai, kad vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija iš esmės negali remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktu apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo etape, įgyvendindama grąžinimo garantiją, su kuria susietas perdavimas pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą. Pernelyg plačiai pripažinus galimybę remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktu būtų pakenkta nuteistojo socialinei reintegracijai ir tikslui kovoti su nebaudžiamumu, nes tai galėtų atgrasyti vykdančiąją teisminę instituciją nuo perdavimo mechanizmo taikymo kartu su grąžinimo garantija, kadangi ši garantija galėtų tapti beprasmė.
97.
Vis dėlto tie patys tikslai pateisina išimties taikymą, kai, atsižvelgiant į tikslą skatinti nuteistojo socialinę reintegraciją, grąžinimo garantijos įgyvendinimas praranda prasmę.
98.
Reikėtų pateikti paskutinį patikslinimą.
99.
Kaip, be kita ko, per teismo posėdį nurodė Komisija, tikėtina, kad daugeliu atvejų pasikeitusios aplinkybės, kurios pateisintų laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės galutinį vykdymą apkaltinamąjį nuosprendį priėmusioje valstybėje narėje, bus konstatuotos ir į jas bus atsižvelgta dar prieš vykdančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai numatant galimybę remtis vienu iš Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalyje nurodytų nepripažinimo ir nevykdymo pagrindų.
100.
Šiuo klausimu reikėtų priminti, kad grąžinimo garantija, kaip numatyta Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsnyje, turi būti įgyvendinama pagal šiame pamatiniame sprendime numatytas taisykles. Minėto pamatinio sprendimo 4 straipsnio 2–5 dalyse organizuojamas išduodančiosios valstybės narės ir vykdančiosios valstybės narės kompetentingų institucijų dialogas, siekiant nustatyti, kurioje iš šių dviejų valstybių narių laisvės atėmimo bausmė ar su laisvės atėmimu susijusi priemonė turėtų būti atlikta siekiant palengvinti nuteistojo socialinę reintegraciją.
101.
Jeigu pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą reikalaujama ir gauta grąžinimo garantija reiškia, kad teks pritaikyti šiose nuostatose numatytą procedūrą, nes išduodančiosios valstybės narės kompetentinga institucija, atsižvelgiant į perdavimo etape prisiimtą įsipareigojimą, iš esmės turėtų būti įpareigota perduoti nuosprendį kartu su liudijimu, gali būti, kad pasikeitus aplinkybėms ši grąžinimo garantija turės būti panaikinta ir pripažinimo procedūra neturės būti pradėta ar užbaigta.
102.
Šiuo klausimu primenu, kad pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą atitinkamas asmuo turi būti išklausytas prieš jį grąžinant į vykdančiąją valstybę narę, kad joje atliktų išduodančiojoje valstybėje narėje jam paskirtą laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę. Negalima atmesti galimybės, kad šis asmuo praneš apie pasikeitusią savo padėtį, pateisinančią jo bausmės atlikimą pastarojoje valstybėje narėje.
103.
Be to, jeigu iš apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės ir vykdančiosios valstybės narės kompetentingų institucijų konsultacijų paaiškėtų, kad, siekiant užtikrinti geresnę nuteistojo socialinę reintegraciją, jam skirta laisvės atėmimo bausmė ar su laisvės atėmimu susijusi priemonė turėtų būti atlikta pirmojoje iš šių valstybių narių, tikėtina, kad šios institucijos sutiktų, jog Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatyta grąžinimo garantija neteko prasmės, todėl turi būti panaikinta. Dėl to arba apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės kompetentinga institucija neperduos nuosprendžio ir liudijimo, arba, jei toks perdavimas jau įvykdytas, ši institucija nuspręs atšaukti liudijimą, ir dėl to pripažinimo procedūra bus baigta. Taigi vykdančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai nereikės kelti klausimo dėl galimybės remtis vienu iš Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalyje nurodytų nepripažinimo ir nevykdymo pagrindų.
104.
Iš tikrųjų tik tuo atveju, kai, nepaisant šių apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės ir vykdančiosios valstybės narės kompetentingų institucijų konsultacijų, apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo procedūra buvo pradėta ir nebuvo nutraukta, pastarosios valstybės narės kompetentingai institucijai prireikus ir laikantis pirma nurodytų ribų galėtų tekti remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu.
V. Išvada
105.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai) pateiktą prejudicinį klausimą:
2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos, iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, 5 straipsnio 3 punktas ir 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje, iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299, 9 straipsnio 1 dalies d punktas ir 25 straipsnis
turi būti aiškinami taip:
tuo atveju, kai, nesant dvigubo baudžiamumo, vykdančioji teisminė institucija nepasinaudoja galimybe remtis Pagrindų sprendimo 2002/584, iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299, 4 straipsnio 1 punkte numatytu nevykdymo pagrindu ir perduoda prašomą perduoti asmenį, šiam perdavimui nustatydama grąžinimo garantiją pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą, vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija iš esmės negali dėl šio asmens priimto apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo ir vykdymo etape remtis Pamatinio sprendimo 2008/909, iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299, 9 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu, kuris taip pat grindžiamas dvigubo baudžiamumo nebuvimu.
Vis dėlto, kai po perdavimo pasikeičia aplinkybės, kuriomis galima pateisinti laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės vykdymą išduodančiojoje valstybėje narėje, o ne vykdančiojoje valstybėje narėje, ir tuo atveju, kai, nepaisant pasikeitusių aplinkybių, grąžinimo garantija nebuvo panaikinta šių dviejų valstybių narių kompetentingoms institucijoms surengus konsultacijas pagal Pamatinio sprendimo 2008/909, iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299, 4 straipsnio 2–5 dalis, Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiama, kad vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija turėtų galimybę remtis minėto pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas yra išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
(
2
)	OL L 327, 2008, p. 27.
(
3
)	OL L 81, 2009, p. 24; toliau – Pamatinis sprendimas 2008/909.
(
4
)	OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34.
(
5
)	Toliau – Pagrindų sprendimas 2002/584.
(
6
)	Dėl šių dviejų sprendimų tarpusavio ryšio, kai remiamasi Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkte paminėtu neprivalomu nevykdymo pagrindu, darau nuorodą į savo išvadą bylose C. J. (Apkaltinamojo nuosprendžio vykdymas po EAO) ir Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli ir kt. (C‑305/22 ir C‑595/23, EU:C:2024:1030); joje pateikiu nuorodą į savo išvadą byloje C. J. (Apkaltinamojo nuosprendžio vykdymas po EAO) (C‑305/22, EU:C:2024:508).
(
7
)	Žr. Nyderlandų deklaraciją pagal 2012 m. rugsėjo 20 d. Pamatinio sprendimo 2008/909 7 straipsnio 4 dalį, kurią F. Teeven, Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (saugumo ir teisingumo valstybės sekretorius, Nyderlandai), Ministerie van Veiligheid en Justitie (Nyderlandų saugumo ir teisingumo ministerija) 2012 m. spalio 1 d. lydraštyje pateikė Tarybos generaliniam direktoriui Rafael Fernández-Pita y González dėl pranešimo apie Pamatinio sprendimo 2008/909 įgyvendinimą Nyderlanduose (Dokumentas Nr. 14427/12), skelbiamą anglų kalba adresu https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑14427-2012-INIT/en/pdf
(
8
)	Stb., Nr. 195, 2004.
(
9
)	Stb., Nr. 125, 2021.
(
10
)	Stb., Nr. 495, 2000.
(
11
)	OL L 283, 2017, p. 1.
(
12
)	Stb., Nr. 333, 2012.
(
13
)	Žr. šios išvados 9 išnašą.
(
14
)	Stb., Nr. 20, 1827.
(
15
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo 2020 m. kovo 11 d. Sprendimą SF (Europos arešto orderis – Grąžinimo į vykdančiąją valstybę garantija) (C‑314/18, toliau – Sprendimas SF, EU:C:2020:191, 41 punktas).
(
16
)	Kursyvu išskirta mano.
(
17
)	C‑289/15, EU:C:2017:4.
(
18
)	Žr. 2017 m. sausio 11 d. Sprendimą Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, 29 punktas). Kursyvu išskirta mano.
(
19
)	Žr., be kita ko, 2023 m. birželio 6 d. Sprendimą O. G. (Europos arešto orderis, išduotas dėl trečiosios valstybės piliečio) (C‑700/21, EU:C:2023:444, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
20
)	Žr., be kita ko, 2021 m. balandžio 29 d. Sprendimą X (Europos arešto orderis – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
21
)	Žr. 2021 m. balandžio 29 d. Sprendimą X (Europos arešto orderis – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 44 punktas).
(
22
)	Žr. 2023 m. lapkričio 9 d. Sprendimą Staatsanwaltschaft Aachen (C‑819/21, EU:C:2023:841, 19 punktas).
(
23
)	Žr. 2023 m. lapkričio 9 d. Sprendimą Staatsanwaltschaft Aachen (C‑819/21, EU:C:2023:841, 20 punktas).
(
24
)	Žr., be kita ko, 2021 m. balandžio 29 d. Sprendimą X (Europos arešto orderis – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 39 punktas); 2022 m. liepos 14 d. Sprendimą Procureur général près la cour d’appel d’Angers (Generalinis prokuroras prie Anžė apeliacinio teismo) (C‑168/21, EU:C:2022:558, 40 punktas) ir 2023 m. birželio 6 d. Sprendimą O. G. (Dėl trečiosios valstybės piliečio išduotas Europos arešto orderis) (C‑700/21, EU:C:2023:444, 33 punktas).
(
25
)	Žr. 2017 m. sausio 11 d. Sprendimą Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, 46 punktas).
(
26
)	Žr. 2017 m. sausio 11 d. Sprendimą Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, 51 punktas).
(
27
)	Žr. Sprendimą SF (41 punktas).
(
28
)	Žr. Sprendimą SF (48 punktas), taip pat 2023 m. lapkričio 16 d. Nutartį PY (Trečiosios valstybės pilietis vykdančiojoje valstybėje narėje) (C‑636/22, EU:C:2023:899, 37 punktas).
(
29
)	Dėl Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkto žr. 2023 m. birželio 6 d. Sprendimą O. G. (Dėl trečiosios valstybės piliečio išduotas Europos arešto orderis) (C‑700/21, EU:C:2023:444, 53–68 punktai). Dėl šio pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punkto žr. 2023 m. lapkričio 16 d. Nutartį PY (Trečiosios valstybės pilietis vykdančiojoje valstybėje narėje) (C‑636/22, EU:C:2023:899, 42 ir 43 punktai).
(
30
)	Žr. 2023 m. lapkričio 16 d. Nutartį PY (Trečiosios valstybės pilietis vykdančiojoje valstybėje narėje) (C‑636/22, EU:C:2023:899, 39 punktas). Tikrindama, ar yra teisėtas interesas, pateisinantis išduodančiojoje valstybėje narėje paskirtos bausmės arba su laisvės atėmimu susijusios priemonės vykdymą vykdančiosios valstybės narės teritorijoje, vykdančioji teisminė institucija turi bendrai įvertinti visas konkrečias prašomo perduoti asmens situaciją apibūdinančias aplinkybes, galinčias parodyti, ar yra šio asmens ir vykdančiosios valstybės narės ryšių, leidžiančių konstatuoti, kad minėtas asmuo pakankamai integravosi šioje valstybėje ir dėl to išduodančiojoje valstybėje narėje jam skirtos laisvės atėmimo bausmės arba su laisvės atėmimu susijusios priemonės vykdymas vykdančiojoje valstybėje narėje padės įgyvendinti Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktu siekiamą socialinės reintegracijos tikslą. Tarp šių aplinkybių yra prašomo perduoti asmens šeiminiai, kalbiniai, kultūriniai, socialiniai ar ekonominiai ryšiai su vykdančiąja valstybe nare ir jo buvimo šioje valstybėje narėje pobūdis, trukmė ir sąlygos. Žr., be kita ko, pagal analogiją dėl Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 6 punkto 2023 m. birželio 6 d. Sprendimą O. G. (Europos arešto orderis dėl trečiosios valstybės piliečio) (C‑700/21, EU:C:2023:444, 60–62 ir 65 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
31
)	Teisingumo Teismas jau yra pažymėjęs, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktu siekiamas tikslas palengvinti nuteistojo socialinę reintegraciją turi būti derinamas su kitais interesais, be kita ko, su baudžiamojo persekiojimo veiksmingumu, siekiant užtikrinti visišką ir veiksmingą baudžiamąjį persekiojimą už nusikalstamą veiką, dėl kurios išduotas Europos arešto orderis (žr. Sprendimo SF 56 punktą). Kaip generalinis advokatas P. Pikamäe pažymėjo savo išvadoje byloje SF (Europos arešto orderis – Grąžinimo į vykdančiąją valstybę garantija) (C‑314/18, EU:C:2019:427, 61 punktas) dėl Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkto, „[t]aigi tikslas sudaryti palankesnes sąlygas nuteistojo asmens socialinei reabilitacijai [reintegracijai] nėra absoliutus ir gali būti derinamas su kitais reikalavimais“.
(
32
)	Grąžinti į išduodančiąją valstybę narę galima tik po to, kai apkaltinamasis nuosprendis tampa galutinis: žr. Sprendimą SF (52 ir 53 punktai).
(
33
)	Šiuo klausimu taip pat žr. Komisijos pranešimo „Europos arešto orderio išdavimo ir vykdymo vadovas“ (OL C/2023/1270) 2.5.2 ir 5.9.2 punktus, iš kurių matyti, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytu atveju siekiant perduoti bausmės vykdymą vykdančiajai valstybei narei, kurioje ji vykdoma, turi būti taikoma Pamatiniame sprendime 2008/909 nustatyta procedūra ir sąlygos. Būtent dėl to Teisingumo Teismas nusprendė, jog Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai Europos arešto orderio, išduoto siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą, vykdymas susiejamas su Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatyta sąlyga, vykdančioji valstybė narė, vykdydama išduodančiojoje valstybėje narėje atitinkamam asmeniui skirtą laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę, gali adaptuoti šios bausmės trukmę tik laikydamasi griežtų Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio 2 dalyje numatytų sąlygų (žr. Sprendimo SF 68 punktą).
(
34
)	Žr. Sprendimą SF (51 punktas).
(
35
)	Žr., be kita ko, Sprendimą SF (47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
36
)	Žr. 2023 m. balandžio 18 d. Sprendimą E. D. L. (Liga grindžiamas atsisakymo pagrindas) (C‑699/21, EU:C:2023:295, 44 punktas).
(
37
)	Apskritai pabrėžiu, kad perdavimo etape vykdančioji teisminė institucija negali būti tikra, kad prireikus paskirta bausmė galės būti vykdoma vykdančiosios valstybės narės teritorijoje. Priklausomai nuo bausmės rūšies, kai kurie nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai gali tapti aktualūs. Tai pasakytina, pavyzdžiui, apie Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies k punktą, kuriame numatytas atvejis, kai paskirta bausmė apima psichiatrinės ar medicininės priežiūros priemonę arba kitą su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kurios, nepaisant šio pamatinio sprendimo 8 straipsnio 3 dalies, vykdančioji valstybė negali vykdyti pagal savo teisės ar sveikatos sistemą.
(
38
)	Norėčiau pridurti, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 12 konstatuojamosios dalies antras sakinys yra pavyzdinio pobūdžio, kaip matyti iš frazės „inter alia“, todėl negali rodyti, kad šio pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies d punktu jokiu būdu negalima remtis įgyvendinant Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytą grąžinimo garantiją.