62013CO0024
TEISINGUMO TEISMO (devintoji kolegija) NUTARTIS
2014 m. sausio 16 d. (
*1
)
„Žemės ūkis — Reglamentas (EB) Nr. 1698/2005 — EŽŪFKP — Su vietos veiklos grupių teisine forma susiję reikalavimai — Minėtų reikalavimų pakeitimai — Valstybių narių kompetencija — Ribos“
Byloje C‑24/13
dėl Fővárosi közigazgatási és munkaügyi bíróság (Vengrija) 2013 m. sausio 3 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2013 m. sausio 21 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Dél-Zempléni Nektár Leader Nonprofit kft.
prieš
Vidékfejlesztési miniszter
TEISINGUMO TEISMAS (devintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Safjan, teisėjai J. Malenovský ir A. Prechal (pranešėja),
generalinis advokatas P. Cruz Villalón,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į išklausius generalinį advokatą priimtą sprendimą išspręsti bylą motyvuota nutartimi pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalį ir 99 straipsnį,
priima šią
Nutartį
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai (OL L 277, p. 1) ir 2006 m. gruodžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1974/2006, nustatančio išsamias Reglamento Nr. 1698/2005 taikymo taisykles (OL L 368, p. 15), išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Dél-Zempléni Nektár Leader Nonprofit kft. (toliau – DZNLN) ir vidékfejlesztési miniszter (kaimo plėtros ministras) ginčą dėl pastarojo sprendimo atšaukti DZNLN pripažinimą vietos veiklos grupe.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Reglamente Nr. 1698/2005 nustatytos EŽŪFKP veikimo taisyklės.
4
Šio reglamento 15 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„EŽŪFKP valstybėse narėse veikia per kaimo plėtros programas. Šios programos įgyvendina kaimo plėtros strategiją, naudodamos priemones, suskirstytas pagal IV antraštinėje dalyje apibrėžtas kryptis, kurioms bus prašoma EŽŪFKP pagalbos.
Kiekviena kaimo plėtros programa apima laikotarpį nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d.“
5
Kiek tai susiję su 4 krypties pagalbos schema Leader, Reglamento Nr. 1698/2005 61 straipsnyje nustatyta:
„Leader metodą sudaro bent:
a)
pagal vietoves rengiamos vietos plėtros strategijos, skirtos aiškiai nustatytoms subregioninėms kaimo teritorijoms;
b)
vietos viešojo ir privataus sektoriaus partnerystės (toliau – vietos veiklos grupės);
c)
„iš apačios į viršų“ metodas, kai vietos veiklos grupės turi sprendimo priėmimo galias dėl vietos plėtros strategijų rengimo ir įgyvendinimo;
d)
daugiasektorinis strategijos parengimas ir įgyvendinimas, grindžiamas sąveika tarp įvairių vietos ekonomikos sektorių dalyvių ir projektų;
<…>
g)
vietos partnerysčių veikla tinkle.“
6
Reglamento Nr. 1698/2005 62 straipsnyje „Vietos veiklos grupės“ nustatyta:
„1.   Partneryste grindžiamą vietos plėtros metodą įgyvendina vietos veiklos grupės, atitinkančios šiuos reikalavimus:
a)
jos turi pasiūlyti bent 61 straipsnio a–d ir g punktuose išvardytais elementais grindžiamą integruotą vietos plėtros strategiją ir atsakyti už jos įgyvendinimą;
b)
jas turi sudaryti Leader II <...> arba Leader+ <...> iniciatyvų reikalavimus atitinkanti grupė [tai yra grupė, kuriai taikytos Leader II <...> arba Leader+ <...> iniciatyvos], pagal Leader metodą suformuota grupė arba nauja grupė, kuri atitinkamoje teritorijoje atstovautų partneriams iš įvairių vietos socialinių ir ekonominių sektorių. Priimant sprendimus ekonominiai ir socialiniai partneriai, taip pat kiti pilietinės visuomenės atstovai, pavyzdžiui, ūkininkai, kaime gyvenančios moterys, jauni žmonės ir jų asociacijos, vietos partnerystėje turi sudaryti ne mažiau kaip 50 %;
c)
jos turi sugebėti apibrėžti ir įgyvendinti tos vietovės plėtros strategiją.
2.   Valdymo institucija užtikrina, kad vietos veiklos grupės pasirinktų administracijos ir finansų vadovą, kuris gebėtų administruoti viešąsias lėšas ir užtikrinti tinkamą partnerystės darbą, arba kad vietos veiklos grupės sudarytų teisėtai suformuotą bendrą organą, kuris [kurio įstatai] užtikrintų tinkamą partnerystės funkcionavimą ir gebėjimus administruoti viešąsias lėšas.
<…>
4.   Vietos veiklos grupės pasirenka pagal šią strategiją finansuotinus projektus. Jos taip pat gali pasirinkti bendradarbiavimo projektus.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
7
DZNLN, ne pelno siekianti ribotos atsakomybės bendrovė, Új Magyarország Vidékfejlesztési Program Irányító Hatósága (kaimo plėtros programą „Naujoji Vengrija“ administruojanti valdžios institucija) 2008 m. rugsėjo 26 d. sprendimu pripažinta Leader vietos veiklos grupe.
8
DZNLN, laikydamasi Sąjungos ir nacionalinės teisės nuostatų, pradėjo veikti kaip Leader vietos veiklos grupė,
9
2012 m. balandžio 26 d. sprendimu minėtas DZNLN pripažinimas atšauktas nuo 2012 m. balandžio 30 d. motyvuojant tuo, kad, remiantis kaimo plėtros ministro įsakymo Nr. 54/2011 2 straipsnio 1–3 dalimis, nuo tos datos Leader vietos veiklos grupės statusą gali turėti tik asociacijos, taigi jis nebetaikomas, visų pirma, subjektams, kurie, kaip antai DZNLN, veikia kaip pelno nesiekianti komercinė bendrovė.
10
DZNLN skundą, kuriuo ginčijamas minėtas sprendimas, nagrinėjančiam Budapešto administracinių ir darbo bylų teismui (Fővárosi közigazgatási és munkaügyi bíróság) kyla klausimas dėl šio sprendimo atitikties reglamentams Nr. 1698/2005 ir 1974/2006. Todėl minėtas teismas nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar <...> reglamentus [Nr. 1698/2005 ir 1974/2006] reikia aiškinti taip, kad žemės ūkio paramai gauti įkurtos vietos veiklos grupės gali veikti tam tikroje valstybėje narėje tik jei yra teisės aktuose numatytos teisinės formos?
2.
Ar pagal minėtų reglamentų nuostatas galima nustatyti tokį reglamentavimo skirtumą, kad nacionalinis teisės aktų leidėjas pripažįsta tik tas vietos veiklos grupes, kurios yra tam tikros teisinės formos, ir taip įtvirtina skirtingus arba griežtesnius reikalavimus, nei numatyti Reglamento Nr. 1698/2005 62 straipsnio 1 dalyje?
3.
Ar, vadovaujantis minėtais reglamentais, pakanka, kad valstybėje narėje vietos veiklos grupės atitiktų tik Reglamento Nr. 1698/2005 62 straipsnio 1 dalyje numatytus reikalavimus? Ar valstybė narė gali sugriežtinti minėtą nuostatą ir [minėto 62 straipsnio 1 dalyje numatytus] reikalavimus atitinkantiems subjektams nustatyti kitus formos ar teisės reikalavimus?
4.
Ar minėtus reglamentus reikia aiškinti taip, kad valstybės narės diskrecijai priklauso sprendimas pripažinti nutraukusiomis veiklą Reglamento Nr. 1698/2005 62 straipsnio 1 dalyje numatytus reikalavimus atitinkančias vietos veiklos grupes, kurios visą veiklos laikotarpį laikėsi visų atitinkamų nacionalinės ir Bendrijos teisės nuostatų, ir leisti veikti tik toms vietos veiklos grupėms, kurios yra naujos teisinės formos?
5.
Ar minėtus reglamentus reikia aiškinti taip, kad, kiek tai susiję su paramos programomis, kurios jau vykdomos ar planuojamos vykdyti, valstybė narė prireikus taip pat gali pakeisti vietos veiklos grupių veikimo teisinį reglamentavimą?
6.
Kaip reikia aiškinti minėtus reglamentus tuo atveju, kai pripažįstamos nutraukusiomis veiklą vietos veiklos grupės, kurios iki tol veikė faktiškai ir teisėtai? Kas atsitinka su vietos veiklos grupių prisiimtais įsipareigojimais ir įgytomis teisėmis, ypač atsižvelgiant į visus asmenis, kuriems turi įtakos toks pripažinimas?
7.
Ar <...> [Reglamento Nr. 1698/2005] 62 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad yra priimtina ir teisėta tokia nuostata, pagal kurią valstybė narė reikalauja, kad Leader vietos veiklos grupės, kurios yra pelno nesiekiančios komercinės bendrovės, per vienų metų laikotarpį būtų pertvarkytos į asociacijas dėl to, kad tik teisinė asociacijos kaip socialinės organizacijos forma gali tinkamai užtikrinti vietos partnerių tinklo sukūrimą, nes pagal galiojančią Vengrijos teisę pagrindinis komercinės bendrovės tikslas yra gauti pelną, o ekonominių interesų turėjimas neleidžia viešai pritraukti ir įdarbinti naujų narių?“
Dėl prejudicinių klausimų
11
Pirmiausia primintina, kad pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 99 straipsnį, jeigu atsakymą į klausimą, dėl kurio pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, galima aiškiai nustatyti iš Teismo praktikos arba jeigu atsakymas į tokį klausimą nekelia jokių pagrįstų abejonių, Teismas, vadovaudamasis teisėjo pranešėjo siūlymu ir išklausęs generalinį advokatą, bet kada gali nuspręsti priimti sprendimą motyvuota nutartimi. Šioje byloje minėta nuostata taikytina pirmajam–penktajam ir septintajam klausimui.
12
Vadovaujantis Procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalimi, jeigu prašymas yra akivaizdžiai nepriimtinas, išklausęs generalinį advokatą Teismas gali bet kada nuspręsti priimti sprendimą motyvuota nutartimi. Šioje byloje minėta nuostata taikytina šeštajam klausimui.
Dėl pirmojo–trečiojo prejudicinių klausimų
13
Pirmais trimis klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar reglamentus Nr. 1698/2005 ir 1974/2006 reikia aiškinti taip, kad jais reikalaujama, draudžiama arba leidžiama priimti nacionalines nuostatas, pagal kurias vietos veiklos grupės, atitinkančios visas Reglamento Nr. 1698/2005 62 straipsnio 1 dalyje išvardytas sąlygas, privalo, be kita ko, pasirinkti tam tikrą teisinę formą ir joms taikomi kiti su tuo susiję reikalavimai.
14
Pirma, šiuo klausimu primintina, kad nors dėl savo pobūdžio ir paskirties Sąjungos teisės šaltinių sistemoje reglamentų nuostatos paprastai iškart veikia nacionalinės teisės sistemose ir nacionalinėms valdžios institucijoms nereikia imtis įgyvendinimo priemonių, kai kurias jų nuostatas gali prireikti įgyvendinti valstybėms narėms priimant įgyvendinimo priemones (žr., be kita ko, 2012 m. spalio 25 d. Sprendimo Ketelä, C‑592/11, 35 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
15
Šiuo klausimu iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad valstybės narės gali priimti reglamentą įgyvendinančias priemones, jeigu jos nepažeidžia jo tiesioginio taikymo, neiškraipo jo, kaip Sąjungos teisės akto, pobūdžio ir jeigu patikslina šiuo reglamentu suteiktos diskrecijos įgyvendinimą, neviršydamos jo nuostatų (minėto Sprendimo Ketelä 36 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
16
Remiantis atitinkamomis nagrinėjamo reglamento nuostatomis, kurios aiškinamos atsižvelgiant į jo tikslus, reikia nustatyti, ar pagal jį valstybėms narėms draudžiama, nurodoma arba leidžiama priimti tam tikras įgyvendinimo priemones, o pastaruoju atveju, visų pirma, ar atitinkama priemonė patenka į kiekvienai valstybei narei pripažįstamos diskrecijos įgyvendinimo sritį (minėto Sprendimo Ketelä 37 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
17
Antra, primintina, kad, remiantis Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 51 straipsnio 1 dalimi, jos nuostatos skirtos „valstybėms narėms tais atvejais, kai šios įgyvendina Sąjungos teisę“. Ją įgyvendindamos valstybės narės taip pat privalo užtikrinti, kad laikomasi bendrųjų Sąjungos teisės principų, visų pirma, vienodo požiūrio, teisinio saugumo, teisėtų lūkesčių apsaugos ir proporcingumo (žr., be kita ko, 2002 m. birželio 20 d. Sprendimo Mulligan ir kt., C-313/99, Rink. p. I-5719, 46 punktą ir 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo JK Otsa Talu, C-241/07, Rink. p. I-4323, 46 punktą).
18
Atsižvelgiant į šios nutarties 15 ir 16 punktuose nurodytus aspektus, pirmiausia pažymėtina, kad Reglamente Nr. 1698/2005 nenumatytos taisyklės, susijusios su tam tikra teisine forma, kurią turėtų turėti vietos veiklos grupės. Šiuo klausimu minėto reglamento 62 straipsnio 2 dalyje tik nurodyta, jog valdymo institucija užtikrina, kad vietos veiklos grupės paskirtų administracijos ir finansų vadovą, kuris gebėtų administruoti viešąsias lėšas ir užtikrinti tinkamą partnerystės darbą, arba kad vietos veiklos grupės susijungtų į bendrą teisiškai suformuotą organą, kurio įstatai užtikrintų tinkamą partnerystės funkcionavimą ir gebėjimus administruoti viešąsias lėšas.
19
Šiomis sąlygomis ir pirmiausia atsižvelgiant į pastarojoje nuostatoje valdymo institucijai suteiktą pasirinkimą, Reglamentas Nr. 1698/2005 negali būti aiškinamas taip, kad juo valstybės narės įpareigojamos numatyti, kad vietos veiklos grupės privalo pasirinkti tam tikrą teisinę formą.
20
Be to, konstatuotina, kad minėta 62 straipsnio 2 dalis taip pat negali būti aiškinama taip, kad ja kliudoma valstybėms narėms reikalauti, kad vietos veiklos grupės pasirinktų tam tikrą teisinę formą, taigi ir teikti pirmumą vienai iš minėtoje nuostatoje nurodytų alternatyvų.
21
Kaip matyti iš pačios nuostatos teksto, ja siekiama tik padėti užtikrinti tinkamą partnerystės darbą ir jos gebėjimus administruoti viešąsias lėšas.
22
Atsižvelgiant visų pirma į Reglamento Nr. 1698/2005 61 straipsnyje ir 62 straipsnio 1 dalyje pateiktą informaciją, iš kurios matyti, kad vietos veiklos grupė yra viešojo ir privačiojo sektorių partnerystė, kuri apima įvairius privačiojo sektoriaus partnerius, turi sprendimo priėmimo galias ir gali apibrėžti ir įgyvendinti vietos plėtros strategiją, už kurią yra atsakinga, konstatuotina, kad pareiga sudarant tokią grupę rinktis tam tikrą teisinę formą ypač veiksmingai padeda siekti minėto tikslo. Šiuo atžvilgiu nustatyti tokią pareigą iš esmės priklauso valstybių narių diskrecijai, kurią jos turi įgyvendindamos Reglamentą Nr. 1698/2005.
23
Kiek tai galiausiai susiję su klausimu, ar priimdamos tokias nuostatas, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, nacionalinės institucijos neviršijo diskrecijos, kurią turi Reglamento Nr. 1698/2005 įgyvendinimo srityje, primintina, kad, kaip matyti iš nusistovėjusios teismo praktikos, siekiant pateikti Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris būtų naudingas nacionaliniam teismui, reikia, kad jis apibrėžtų pateikiamo klausimo faktines aplinkybes ir pagrindines teisines nuostatas arba bent paaiškintų šį klausimą pagrindžiančias faktines prielaidas (žr., be kita ko, 2008 m. sausio 31 d. Sprendimo Centro Europa 7, C-380/05, Rink. p. I-349, 57 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
24
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, išskyrus teiginį, jog iš Įsakymo 54/2011 2 straipsnio 1–3 dalių išplaukia, kad nuo 2012 m. balandžio 30 d.Leader vietos veiklos grupės statusą gali turėti tik subjektai, kurių teisinė forma yra asociacija, nutartyje pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą nieko nenurodyta apie kitas sąlygas ir nuostatas, apibūdinančias naująjį teisinį reglamentavimą, ir tiksliai neapibrėžti specialieji teisiniai kriterijai, kuriuos pagal taikytiną nacionalinę teisę turi atitikti „asociacijos“. Be to, minėtoje nutartyje tiksliai neapibrėžtas ankstesnis nacionalinis teisinis reglamentavimas ir aiškiai nenurodyti motyvai, dėl kurių kompetentinga institucija jį pakeitė nauju teisiniu reglamentavimu.
25
Todėl konstatuotina, kad remdamasis nutarties pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą turiniu Teisingumo Teismas negali pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui konkretesnių nuorodų, tegali pateikti bendras nuorodas, kurios jau buvo paminėtos šios nutarties 15–17 punktuose.
26
Šiuo klausimu visų pirma primintina, kad sprendimuose dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija turi ne tik leisti Teisingumo Teismui pateikti naudingą atsakymą, bet ir suteikti valstybių narių vyriausybėms ir kitoms suinteresuotosioms šalims galimybę pateikti pastabas pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį. Tačiau pagal nusistovėjusią teismo praktiką Teisingumo Teismas turi užtikrinti, kad ši galimybė būtų garantuojama, atsižvelgiant į tai, jog pagal šią nuostatą suinteresuotosioms šalims įteikiami tik sprendimai dėl prašymų priimti prejudicinius sprendimus (žr., be kita ko, 2000 m. birželio 28 d. Nutarties Laguillaumie, C-116/00, Rink. p. I-4979, 14 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
27
Taigi aplinkybė, kad Vengrijos vyriausybė rašytinėse pastabose stengėsi išsamiau aprašyti nacionalinį reglamentavimą, tik su kuriuo susipažinus prireikus būtų galima tiksliau išaiškinti prejudiciniuose klausimuose iškeltus neaiškumus, negali panaikinti nurodytų nutarčiai pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą būdingų spragų.
28
Be to, reikia pažymėti, kad nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai formaliai susiję su Reglamentu Nr. 1974/2006, vis dėlto šis teismas nei klausimuose, nei nutarties pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą tekste nenurodė jokios minėto reglamento nuostatos, kurios išaiškinimo jis prašo, ir a fortiori nepaaiškino, kokį tos nuostatos ir pagrindinės bylos ar jos dalyko tarpusavio ryšį jis nustatė. Šiomis aplinkybėmis nereikia vertinti klausimų, pateiktų dėl Reglamento Nr. 1974/2006.
29
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į tris pirmuosius klausimus reikia atsakyti taip, kad Reglamento Nr. 1698/2005 nuostatos, ypač jo 61 ir 62 straipsniai, turi būti aiškinami taip, kad jomis nereikalaujama ir iš esmės nedraudžiama priimti nacionalinių nuostatų, pagal kurias vietos veiklos grupės, atitinkančios visas šio reglamento 62 straipsnio 1 dalyje išvardytas sąlygas, gali veikti tik būdamos tam tikros teisinės formos. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įsitikinti, kad tokiais teisės aktais, atsižvelgus į visus reikšmingus jų aspektus, nesudaroma kliūčių tiesiogiai taikyti minėtą reglamentą ir sukonkretinamas šiuo reglamentu valstybėms narėms suteiktos diskrecijos įgyvendinimas, neviršijant jo nuostatomis apibrėžtų ribų. Be to, jis turi įsitikinti, kad šie nacionalinės teisės aktai atitinka Chartijos nuostatas ir bendruosius Sąjungos teisės principus.
Dėl ketvirtojo, penktojo ir septintojo prejudicinių klausimų
30
Ketvirtuoju, penktuoju ir septintuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Sąjungos teisė draudžia galimybę tokius nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos vietos veiklos grupės gali veikti tik būdamos tam tikros teisinės formos, pasibaigus vienų metų pereinamajam laikotarpiui taikyti vietos veiklos grupėms, kurios pagal anksčiau galiojusius teisės aktus buvo teisėtai įsteigtos kitos teisinės formos, nesvarbu, kad paramos programos vykdomos ir jų programavimo laikotarpis tęsiasi.
31
Kaip matyti iš šios nutarties 17 punkto, priimdamos tokius teisės aktus, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, valstybės narės privalo užtikrinti, kad bus laikomasi Chartijos ir pagrindinių Sąjungos teisės principų.
32
Prie šių pagrindinių principų priskiriamas teisinio saugumo principas, pagal kurį reikalaujama, kad teisės aktai, privatiems asmenims sukeliantys nepalankių pasekmių, būtų aiškūs, tikslūs ir teisės subjektai galėtų numatytų jų taikymą (žr., be kita ko, 2005 m. birželio 7 d. Sprendimo VEMW ir kt., C-17/03, Rink. p. I-4983, 80 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
33
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad privatus asmuo negali tikėtis, jog teisės aktai liks visiškai nepakeisti, ir gali ginčyti tik teisės aktų pakeitimo įgyvendinimo taisykles. Taigi pagal teisinio saugumo principą nereikalaujama nekeisti teisės aktų, tačiau reikalaujama, kad teisės aktų leidėjas atsižvelgtų į ypatingą subjektų padėtį ir prireikus atitinkamai pritaikytų naujų teisės normų taikymą (žr. minėto Sprendimo VEMW ir kt. 81 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
34
Atsižvelgiant į tai, konstatuotina, kad vienų metų pereinamasis laikotarpis siekiant leisti atitinkamiems subjektams prisitaikyti prie naujų teisės aktų, kaip antai nagrinėjamų pagrindinėje byloje, iš esmės nėra nepagrįstas.
35
Dėl kitų minėtų teisės aktų aspektų pažymėtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašyme priimti prejudicinį sprendimą nepateikė pakankamai informacijos, kuri leistų Teisingumo Teismui pateikti jam naudingą atsakymą, konkretesnį už šios nutarties 15–17 punktuose jau primintus bendruosius principus, nurodytus atsakant į tris pirmuosius prejudicinius klausimus.
36
Išskyrus pereinamojo laikotarpio trukmės patikslinimą, taikytinas nacionalinis teisinis reglamentavimas prašyme priimti prejudicinį sprendimą aprašytas fragmentiškai, kaip jau nurodyta šios nutarties 24 punkte. Be to, pažymėtina, kad nutartyje nėra jokios informacijos, pirma, apie pradinio pripažinimo vietos veiklos grupe sąlygas ir institucijų teisinius įsipareigojimus DZNLN ir, antra, apie konkrečias pasekmes, kurias subjektams, kaip antai DZNLN, sukelia perėjimas prie asociacijos teisinės formos, numatytas pagal naują Įsakymu 54/2011 įvestą tvarką, arba – nepakeitus teisinės formos – vietos veiklos grupės statuso praradimas.
37
Šiomis aplinkybėmis į ketvirtąjį, penktąjį ir septintąjį klausimus reikia atsakyti taip: Sąjungos teisė iš esmės nedraudžia galimybės tokius nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos vietos veiklos grupės gali veikti tik būdamos tam tikros teisinės formos, pasibaigus vienų metų pereinamajam laikotarpiui taikyti vietos veiklos grupėms, kurios pagal anksčiau galiojusius teisės aktus buvo teisėtai įsteigtos kitokios teisinės formos, nepaisant to, kad paramos programos vykdomos ir jų programavimo laikotarpis tęsiasi. Tačiau tai galioja tik tuomet, jeigu (ir tai turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), atsižvelgus visų pirma į minėtų vėlesnių nacionalinės teisės aktų ypatumus ir konkretų jų poveikį, naujų teisės aktų taikymu tokioms vietos veiklos grupėms sukonkretinamas Reglamentu Nr. 1698/2005 valstybėms narėms suteiktos diskrecijos įgyvendinimas, neviršijant jo nuostatomis apibrėžtų ribų, ir jie taikomi laikantis Chartijos nuostatų ir bendrųjų Sąjungos teisės principų.
Dėl šeštojo prejudicinio klausimo
38
Šeštuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, kokių pasekmių gali sukelti reglamentų Nr. 1698/2005 ir 1974/2006 nuostatos vietos veiklos grupių prisiimtiems įsipareigojimams ir įgytoms teisėms panaikinus tas grupes.
39
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką, Teisingumo Teismui ir nacionaliniam teismui bendradarbiaujant pagal SESV 267 straipsnį, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, kuriam tenka atsakomybė priimti sprendimą, atsižvelgdamas į bylos ypatumus, gali įvertinti, ar norint tinkamai išspręsti bylą būtina pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų reikšmę. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikti klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (žr., be kita ko, 2012 m. balandžio 24 d. Sprendimo Kamberaj, C‑571/10, 40 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
40
Tačiau Teisingumo Teismas turi įvertinti sąlygas, kuriomis į jį kreipiasi nacionalinis teismas, ir patikrinti savo paties kompetenciją. Iš tikrųjų bendradarbiavimo principas, kuriuo reikia vadovautis procese dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, reikalauja, kad nacionalinis teismas atsižvelgtų į Teisingumo Teismui patikėtą uždavinį prisidėti prie teisingumo vykdymo valstybėse narėse, o ne pateikti konsultacines nuomones apie bendruosius ar hipotetinius klausimus (žr. minėto Sprendimo Kamberaj 41 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
41
Nacionalinio teismo pateiktą prašymą galima atmesti tik tada, jeigu akivaizdu, jog prašymas išaiškinti Sąjungos teisę visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku, kai problema yra hipotetinė arba kai Teisingumo Teismui nežinomos faktinės aplinkybės ar teisiniai pagrindai, kad jis galėtų naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (žr. minėto Sprendimo Kamberaj 42 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
42
Šiuo atveju pažymėtina, kad pagrindinės bylos ginčas tarp DZNLN ir Vidékfejlesztési Miniszter kilo dėl sprendimo, kuriuo ministras atšaukė šios bendrovės pripažinimą vietos veiklos grupe, teisėtumo.
43
Tačiau iš minėtos nutarties visiškai nematyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamas ginčas taip pat būtų susijęs su klausimu, kas atsitinka su tokios vietos veiklos grupės prisiimtais įsipareigojimais ir įgytomis teisėmis, todėl konstatuotina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodė, kiek šeštasis Teisingumo Teismui pateiktas klausimas galėtų būti susijęs su jo nagrinėjamos bylos faktais ar dalyku (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Kamberaj 57 punktą).
44
Šiomis aplinkybėmis pripažintina, kad minėtas klausimas nesusijęs su Sąjungos teisės išaiškinimu, kuris būtų objektyviai reikalingas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui siekiant priimti sprendimą (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 24 d. Nutarties Abt ir kt., C‑194/10, 37 ir 38 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką).
45
Taigi šeštasis klausimas yra akivaizdžiai nepriimtinas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
46
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nutaria:
1.
2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai nuostatas, ypač jo 61 ir 62 straipsnius, reikia aiškinti taip, kad jomis nereikalaujama ir iš esmės nedraudžiama priimti nacionalinių nuostatų, pagal kurias vietos veiklos grupės, atitinkančios visas šio reglamento 62 straipsnio 1 dalyje išvardytas sąlygas, gali veikti tik būdamos tam tikros teisinės formos. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įsitikinti, kad tokiais teisės aktais, atsižvelgus į visus reikšmingus jų aspektus, nesudaroma kliūčių tiesiogiai taikyti minėtą reglamentą ir sukonkretinamas šiuo reglamentu valstybėms narėms suteiktos diskrecijos įgyvendinimas, neviršijant jo nuostatomis apibrėžtų ribų. Be to, jis turi įsitikinti, kad šie nacionalinės teisės aktai atitinka Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos nuostatas ir bendruosius Sąjungos teisės principus.
2.
Sąjungos teisė iš esmės nedraudžia galimybės tokius nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos vietos veiklos grupės gali veikti tik būdamos tam tikros teisinės formos, pasibaigus vienų metų pereinamajam laikotarpiui taikyti vietos veiklos grupėms, kurios pagal anksčiau galiojusius teisės aktus buvo teisėtai įsteigtos kitokios teisinės formos, nesvarbu, kad paramos programos vykdomos ir jų programavimo laikotarpis tęsiasi. Tačiau tai galioja tik tuomet, jeigu (ir tai turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), atsižvelgus visų pirma į minėtų vėlesnių nacionalinės teisės aktų ypatumus ir konkretų jų poveikį, naujų teisės aktų taikymu tokioms vietos veiklos grupėms sukonkretinamas Reglamentu Nr. 1698/2005 valstybėms narėms suteiktos diskrecijos įgyvendinimas, neviršijant jo nuostatomis apibrėžtų ribų, ir jie taikomi laikantis Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos nuostatų ir bendrųjų Sąjungos teisės principų.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vengrų.