62003CC0468_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1, toliau – Muitinės kodeksas), 33 straipsnio e punkto ir 78 straipsnio išaiškinimo byloje: importuotojas Overland Footwear Ltd
(toliau – Overland ) prieš Jungtinės Karalystės muitinės įstaigas Commissioners of Customs & Excise
(toliau – Commissioners ). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas VAT and Duties Tribunal (Londonas, Jungtinė Karalystė) į Teisingumo Teismą kreipiasi antrą kartą. Dėl pirmojo prašymo buvo priimtas 2002 m. gruodžio 5 d. Sprendimas Overland Footwear (2) . Šiame sprendime nebuvo atsakyta į klausimą, ar pagal Muitinės kodekso 78 straipsnį muitinės įstaigų įgyvendinama teisė pakartotinai patikrinti muitinės deklaraciją po prekių išleidimo yra jų pareiga, ar diskrecinio pobūdžio teisė. Dabar šis teismas vėl kreipiasi į Teisingumo Teismą, kad jis išspręstų šį klausimą.
2. Priminęs faktines aplinkybes, dėl kurių buvo priimtas pirmasis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, taip pat motyvus, dėl kurių nacionalinis teismas pateikė Teisingumo Teismui antrą prašymą priimti prejudicinį sprendimą, paaiškinsiu minėto sprendimo Overland Footwear, priimto remiantis generalinio advokato J. Mischo išvada, turinį ir tuomet imsiuosi prejudicinių klausimų esmės analizės.
I – Faktinių aplinkybių, teisinio pagrindo ir prejudicinių klausimų pristatymas
A – Teisinis pagrindas
3. Norint atsakyti į du pirmuosius klausimus, tikslinga remtis Muitinės kodekso 29, 32 ir 33 straipsniais. Importuojamų prekių muitinės vertės sąvoka, kaip apibrėžta minėto 29 straipsnio 1 dalyje, yra „sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes < ... >, prireikus patikslinta vadovaujantis 32 ir 33 straipsniais < … > “.
4. Pagal Muitinės kodekso 33 straipsnio e punktą pirkimo komisiniai neįskaitomi į muitinę vertę, „jeigu jie nurodyti atskirai nuo faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos“. Pagal šio kodekso 32 straipsnio 4 dalį „sąvoka „pirkimo komisiniai“ reiškia importuotojo atlygį savo tarpininkui, mokamą už atstovavimo paslaugas, suteiktas perkant prekes, kurių vertė nustatinėjama“.
5. Trečiasis prejudicinis klausimas yra susijęs su muitinės deklaracijos pakartotinio patikrinimo tvarka. Muitinės kodekse numatytos dvi muitinės deklaracijos pakeitimo tvarkos: kai pakeitimas daromas iki prekių išleidimo ir po jo.
6. Iki prekių išleidimo, vadovaujantis Muitinės kodekso 65 straipsniu, „deklaranto prašymu jam gali būti leista padaryti vieną arba daugiau muitinės priimtos deklaracijos duomenų pakeitimų“.
7. Po prekių išleidimo, kaip numato Muitinės kodekso 78 straipsnio 1 dalis, „muitinė turi teisę savo iniciatyva arba deklaranto prašymu padaryti pakeitimus deklaracijoje“(3) . Šio straipsnio 3 dalis nurodo pakartotino patikrinimo pasekmes: „Jeigu, pakartotinai patikrinus deklaraciją arba atlikus tikrinimą po prekių išleidimo, paaiškėja, kad atitinkamos muitinės procedūros atlikimo tvarką reglamentuojančios nuostatos buvo taikomos remiantis neteisinga arba neišsamia informacija, muitinė, remdamasi naujai surinkta informacija, laikydamasi nustatytų nuostatų, imasi priemonių, būtinų susidariusiai padėčiai sureguliuoti“.
8. Overland, remdamasi Muitinės kodekso 236 straipsniu, siekė, kad būtų grąžinti muitai. Pagal šį straipsnį importo muitai grąžinami „nustačius, kad tada, kai jie buvo sumokėti, tokių muitų suma nebuvo teisiškai privaloma sumokėti arba kad ši suma buvo įtraukta į apskaitą nesivadovaujant 220 straipsnio 2 dalimi. < ... > Muitai negrąžinami ir neatsisakoma jų išieškoti, jeigu įvykių, dėl kurių buvo sumokėta arba įtraukta į apskaitą teisiškai neprivaloma sumokėti pinigų suma, priežastis buvo tyčiniai suinteresuotojo asmens veiksmai.“
B – Faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
9. Aptarus bylai svarbias Muitinės kodekso nuostatas, tikslinga apibūdinti faktines aplinkybes, dėl kurių kilo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismas nagrinėjamas ginčas. Jungtinėje Karalystėje įsteigta bendrovė Overland
importuoja Azijoje pagamintą avalynę, tarpininkaujant pirkimo tarpininkui Wolverine Far East
(toliau – Wolverine ). Tarpininkui buvo mokami pirkimo komisiniai, kurie sudarė 4 % pardavimo kainos, Overland
sumokėtos avalynės gamintojui(4) . Į Overland
pateikiamoje sąskaitoje nurodomą sumą buvo įskaičiuojama pardavimo kaina ir pirkimo komisiniai, nes gamintojas yra įsipareigojęs pervesti Wolverine
komisinius.
10. Iki 1998 m. sausio 1 d. Overland pateiktose muitinės deklaracijose nurodoma importuojamos prekės muitinė vertė atitiko gamintojo sąskaitose nurodytą sumą, į kurią buvo įskaičiuojama pardavimo kaina ir Wolverine
pervedami pirkimo komisiniai. Nuo 1998 m. sausio 1 d., pasikonsultavusi su muitų teisės ekspertu Overland, kaip prekės muitinę vertę, deklaruodavo tik prekių pardavimo kainą. Todėl nuo tos dienos, remdamiesi Muitinės kodekso 29 ir 33 straipsniais, Commissioners
pirkimo komisinių sumai muito netaikė.
11. Overland, remdamasi Muitinės kodekso 236 straipsniu, paprašė muitinės įstaigų grąžinti muitus, kuriuos iki 1998 m. ji sumokėjo už tarpininkui pervestus pirkimo komisinius. Šiam tikslui Overland pateikė keturis prašymus grąžinti muitus – atitinkamai 1998 m. kovo 13 d., birželio 16 d., birželio 18 d. ir rugsėjo 2 d., iš viso 38 085,45 GBP.
12. Commissioners
pirmus tris prašymus patenkino 1998 m. gegužės 1 d., liepos 1 d. ir 24 d. laiškais, tačiau 1998 m. spalio 29 d. laišku paskutinį prašymą atmetė.
13. Vėliau Commissioners
pakeitė savo sprendimus grąžinti muitus. 1998 m. lapkričio 30 d. ir gruodžio 16 d. sprendimais, patvirtintais 1999 m. vasario 4 d. ir 5 d., jie pareikalavo, kad Overland
grąžintų jų grąžintą 4 384,29 GBP sumą. Be to, 1999 m. vasario 5 d. Commissioners
taip pat patvirtino, kad jie atsisako grąžinti Overland
ketvirtu prašymu reikalaujamą grąžinti 33 701,16 GBP sumą.
14. Overland
kreipėsi į VAT and Duties Tribunal, apskųsdama, pirma, 1999 m. vasario 4 d. ir 5 d. sprendimus, kuriais prašoma grąžinti grąžintą sumą ir, antra, 1999 m. vasario 5 d. Sprendimą, kuriuo atsisakoma grąžinti sumokėtą muitą.
15. 2000 m. kovo 24 d. prašyme priimti prejudicinį sprendimą VAT and Duties Tribunal išdėstė Teisingumo Teismui pirmiau aprašytas faktines aplinkybes ir šiame kontekste paprašė jo išaiškinti Muitinės kodekso 29, 32, 33, 78 ir 236 straipsnius. Teisingumo Teismas priėmė minėtą sprendimą Overland Footwear .
16. Po šio sprendimo, 2003 m. spalio 29 d., VAT and Duties Tribunal
nusprendė, kad būtina pateikti naują prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Iš tiesų paaiškėjo, jog dviem 1999 m. birželio 16 d. ir 18 d. laiškais Commissioners
informavo Overland, kad jie panaikina savo 1999 m. vasario 4 d. ir 5 d. sprendimus, kuriais prašė grąžinti grąžintą sumą, taigi galiausiai VAT and Duties Tribunal
nagrinėjama byla buvo susijusi tik su 1999 m. vasario 5 d. Sprendimu, kuriuo buvo atsisakyta grąžinti sumokėtą muitą. Pradiniame prašyme priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas su šia faktine aplinkybe nebuvo supažindintas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, jei Teisingumo Teismas būtų atsižvelgęs į šį faktą, jis būtų galėjęs pakeisti minėtame sprendime Overland Footwear pateiktus atsakymus. Todėl VAT and Duties Tribunal (Londonas) savo 2003 m. spalio 29 d. Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nusprendė pateikti Teisingumo Teismui tuos pačius klausimus, kuriuos jis pateikė pirmoje 2000 m. kovo 24 d. Nutartyje:
„Pagal Tarybos reglamentą Nr. 2913/92 (toliau – Muitinės kodeksas), ypač jo 29, 32 ir 33 straipsnius ir Teisingumo Teismo praktiką, jei importuotojas, pateikęs prekes muitinei, deklaruodamas už prekes sumokėtą arba mokėtiną kainą netyčia nurodo sumą, į kurią įskaityti pirkimo komisiniai, ir netyčia importo deklaracijoje šių pirkimo komisinių nenurodo atskirai nuo už prekes faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos, tačiau išleidus prekes į laisvą apyvartą muitinės įstaigai įrodo, kad į deklaruotą už prekes sumokėtą arba mokėtiną kainą įskaityti faktiniai pirkimo komisiniai, kurie importuojant galėjo būti teisėtai atskaityti, ir per trejus metus nuo muito sumokėjimo pateikia prašymą grąžinti už pirkimo komisinius sumokėtą muitą:
1) ar faktiniai pirkimo komisiniai gali būti apmokestinami kaip už prekes faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos dalis pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį?
2) jei atsakymas į pirmą klausimą neigiamas, ar galima faktinius pirkimo komisinius išskaityti iš deklaruojamos sandorio vertės, atsižvelgiant į Muitinės kodekso 32 straipsnio 3 dalį ir į 33 straipsnį?
3) ar tokiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į Muitinės kodeksą, ypač į jo 78 straipsnio 3 dalį, muitinės įstaigos yra įpareigotos pritarti už importuotas prekes sumokėtos arba mokėtinos kainos pakeitimui ir atitinkamai muitinės vertės sumažinimui?
4) ar tokiu atveju importuotojas turi teisę pagal Muitinės kodeksą, ypač jo 236 straipsnį, atgauti už pirkimo komisinius sumokėtą muitą?“
C – Procesas, kuriame buvo priimtas sprendimas „Overland Footwear“, ir dabartinis procesas
17. Visų pirma tikslinga priminti minėto sprendimo Overland Footwear turinį, nes jame Teisingumo Teismas atsakė į lygiai tokius pačius klausimus, kurie jam pateikti šiandien.
18. Dėl pirmų dviejų klausimų šio sprendimo 17 punkte konstatuota, kad „Muitinės kodekso 29, 32 ir 33 straipsniai gali būti aiškinami tik taip: pirkimo komisiniai, įskaityti į deklaruotą muitinę vertę ir importo deklaracijoje nenurodyti atskirai nuo prekių pardavimo kainos, laikytini sandorio vertės dalimi pagal to paties kodekso 29 straipsnį ir todėl apmokestintini“.
19. Į du pirmuosius klausimus Teisingumo Teismo pateiktas atsakymas buvo paremtas prielaida, kad Commissioners
jau buvo grąžinę Overland prašytą grąžinti muitą pagal Muitinės kodekso 78 straipsnį. Todėl minėto sprendimo Overland Footwear 24 punkte Teisingumo Teismas pripažino, kad „tokiomis aplinkybėmis, kai muitinės įstaigos sutiko pakartotinai patikrinti importo deklaraciją ir priėmė sprendimą, leidžiantį „sureguliuoti padėtį“ Muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalies prasme, atsižvelgdamos į tai, kad deklaracija buvo neišsami dėl netyčinės deklaranto klaidos, šios įstaigos negali pakeisti šio sprendimo“.
20. Pirmojoje procedūroje dėl prejudicinio sprendimo rašytines pastabas pateikė Overland, Italijos bei Jungtinės Karalystės vyriausybės ir Europos Bendrijų Komisija. Dabartinėje byloje pastabas pateikė Vokietijos bei Jungtinės Karalystės vyriausybės ir Komisija. 2005 m. balandžio 14 d. įvyko teismo posėdis, kuriame savo poziciją išdėstė Overland, Vokietijos vyriausybė, per bendrą atstovą – Jungtinės Karalystės vyriausybė bei Commissioners, taip pat Komisija.
21. Kaip ir Teisingumo Teismas minėtame savo sprendime Overland Footwear, pirmiausia išnagrinėsiu pirmus du prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus dėl Muitinės kodekso 33 straipsnio e punkto išaiškinimo, tuomet atsakysiu į trečiąjį klausimą dėl muitinės deklaracijos pakartotinio patikrinimo tvarkos po prekių išleidimo pagal Muitinės kodekso 78 straipsnį. Galiausiai atsakysiu į paskutinį klausimą apie muitinės deklaracijos patikrinimo pasekmes ir galbūt Commissioners
vykdytiną muito grąžinimą.
II – Dėl Muitinės kodekso 33 straipsnio e punkto išaiškinimo (pirmi du prejudiciniai klausimai)
22. Norint atsakyti į pirmus du prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus reikia išaiškinti, kad Muitinės kodekso 33 straipsnis leidžia neįskaityti į muitinę vertę kai kurių elementų, „jeigu jie nurodyti atskirai nuo faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos“. Nagrinėjamoje byloje reikia nustatyti, kokias pasekmes sukėlė tai, kad iki 1998 m. sausio 1 d. Overland
savo muitinės deklaracijoje nurodydavo sumą, į kurią būdavo įskaitoma prekių kaina ir pirkimo komisiniai.
23. Kaip buvo pažymėta Teisingumo Teismui pateiktose pastabose, 2003 m. spalio 29 d. nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktas naujas faktinių aplinkybių apibūdinimas negali pakeisti šiuo klausimu minėtame Teisingumo Teismo sprendime Overland Footwear
pateikto atsakymo.
24. Remdamasis sisteminiu Muitinės kodekso 29, 32 ir 33 straipsnių aiškinimu, minėtame sprendime Teisingumo Teismas konstatavo, jog reikalavimas, kad iš sumokėtos kainos išskaičiuotini elementai būtų „nurodyti atskirai“, buvo formalus. Už šio reikalavimo nevykdymą numatyta sankcija yra elementų, kurių deklarantas atskirai nenurodė, įtraukimas į muitinę vertę. Taigi į Overland deklaruotą sumą akivaizdžiai yra įskaityti pirkimo komisiniai, kurie gali būti išskaityti iš muitinės vertės, ir prekių kaina. Tačiau šie du elementai nebuvo nurodyti atskirai, todėl Overland turi sumokėti muitus už visą deklaruotą sumą.
25. Toks aiškinimas pateiktinas todėl, kad pagal Muitinės kodekso 62 straipsnį būtent deklarantui tenka įrodinėjimo pareiga apskaičiuojant muitinę vertę(5) . Be to, kaip generalinis advokatas J. Mischo pažymėjo savo išvados byloje Overland Footwear 30 punkte(6), jei muitinės deklaracijoje ar prie jos pridėtuose dokumentuose nebuvo jokios informacijos apie pirkimo komisinius, muitinės įstaigos niekaip negalėjo sužinoti apie jų buvimą.
26. Komisijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės rašytinėse pastabose nurodytas sprendimas Kyocera (7) patvirtina Teisingumo Teismo sprendime Overland Footwear pateiktą Muitinės kodekso 33 straipsnio išaiškinimą. Byloje Kyocera
deklarantas, vadovaudamasis Muitinės kodekso 33 straipsniu, iš deklaruotos muitinės vertės išskaitė palūkanas, sumokėtas pagal su įsigytų prekių pirkimu susijusią finansavimo sutartį. Deklarantas nenurodė, kokiu pagrindu jis išskaitė minėtas palūkanas iš muitinės vertės, vis dėlto muitinės įstaigos galėjo patikrinti, ar jų būta, paprašiusios deklaranto pateikti jo turimus pateisinamuosius dokumentus. Vadinasi, kad elementus būtų galima laikyti „nurodytais atskirai“ nuo sumokėtos kainos Muitinės kodekso 33 straipsnio prasme, pakanka, kad deklarantas neįtrauktų aptariamų elementų į deklaruotą muitinę vertę. Tokiu būdu Muitinės kodekso 33 straipsnyje įtvirtintas formalus reikalavimas yra sumažinamas iki minimumo. Tačiau tuo atveju, kai elementai, kurie gali būti išskaityti iš deklaruotos muitinės vertės, yra įtraukti į ją, kaip yra nagrinėjamoje byloje, Muitinės kodekso 33 straipsnio e punkte numatyta sąlyga nurodyti juos „atskirai“ negali būti laikoma įvykdyta.
27. Vadovaudamasis pirmiau išdėstytais argumentais, siūlau Teisingumo Teismui į pirmus du prejudicinius klausimus pateikti tokį patį atsakymą kaip sprendime Overland Footwear : „Reglamento Nr. 2913/92 29, 32 ir 33 straipsniai turi būti aiškinami taip: pirkimo komisiniai, įskaityti į deklaruotą muitinę vertę ir importo deklaracijoje nenurodyti atskirai nuo prekių pardavimo kainos, laikytini sandorio vertės dalimi pagal to paties reglamento 29 straipsnį ir todėl apmokestintini“.
III – Dėl pakartotino muitinės deklaracijos patikrinimo pagal Muitinės kodekso 78 straipsnį (trečias prejudicinis klausimas)
28. Trečias VAT and Duties Tribunal
(Londonas) Teisingumo Teismui pateiktas klausimas yra susijęs su galimu Muitinės kodekso 78 straipsnio taikymu, jei importuotojas, pateikęs prekes muitinei, deklaruodamas už prekes sumokėtą kainą netyčia nurodo sumą, į kurią įskaityti pirkimo komisiniai, o išleidus prekes pateikia prašymą grąžinti už šiuos komisinius sumokėtą muitą. Taigi reikia nustatyti muitinės įstaigų turimų pakartotino patikrinimo įgaliojimų ribas, išlaikant pusiausvyrą tarp ūkio subjektų interesų apsaugos ir būtinybės tikrinti jų deklaracijas bei kovoti su sukčiavimu(8) .
A – Muitinės įstaigų diskrecija leidžiant pakartotinai patikrinti muitinės deklaraciją
29. Commissioners
savo pastabose, pateiktose minėtoje Overland Footwear byloje, ir Vokietijos vyriausybė dabartinėje byloje teigia, kad Muitinės kodekso 78 straipsnis netaikytinas, nes pradinėje Overland pateiktoje deklaracijoje nebuvo „neteisingos arba neišsamios“ informacijos. Jų nuomone, Overland pati pasirinko sprendimą nedeklaruoti sumokėtų pirkimo komisinių, todėl ji negali pakeisti savo pasirinkimo.
30. Tokiam argumentui negali būti pritarta. Iš tiesų visų pirma, kaip savo pastabose teisingai pažymi Komisija, iš minėto sprendimo Overland Footwear 23 bei 24 punktų ir rezoliucinės dalies 2 punkto matyti, kad Teisingumo Teismas bent jau netiesiogiai konstatavo, jog Commissioners, vadovaudamiesi Muitinės kodekso 78 straipsniu, pasielgė teisingai, grąžindami už pirkimo komisinius sumokėtus muitus(9) . Taigi tame sprendime Teisingumo Teismas pripažino, kad aptariamomis aplinkybėmis šis straipsnis galėjo būti taikomas. Be to, aišku, jog tai, kad Overland savo muitinės deklaracijoje įskaitė pirkimo komisinius, buvo netyčia jos padaryta klaida, o ne jos pasirinkimas(10) .
31. Lieka nustatyti muitinės įstaigų diskrecijos ribas taikant Muitinės kodekso 78 straipsnį. Overland
ir Komisija mano, kad šiame kontekste muitinės įstaigos vykdo savo pareigą. Minėtoje byloje Overland Footwear Overland pateiktose pastabose nurodyta, kad jeigu deklarantas įrodo, jog pradinėje savo deklaracijoje jis pateikė neteisingą arba neišsamią informaciją, muitinės įstaigos privalo pakartotinai patikrinti šią deklaraciją. Komisija taip pat teigia, kad muitinės įstaigos privalo atlikti pakartotiną patikrinimą, išskyrus atvejus, kai tomis aplinkybėmis joms neįmanoma patikrinti pataisyto elemento.
32. Tokiam Muitinės kodekso 78 straipsnio aiškinimui negalima pritarti dėl kelių argumentų. Visų pirma iš šio straipsnio teksto negalima daryti išvados, kad pakartotino patikrinimo įgaliojimai yra pareiga. Šiame straipsnyje tik numatyta, kad muitinės įstaigos „turi teisę“ atlikti pakartotiną muitinės deklaracijos patikrinimą. Taigi nesvarbu, kokiais argumentais deklarantai pagrįstų savo prašymą ar kokie būtų muitinės įstaigų atlikto vėlesnio patikrinimo rezultatai, šios įstaigos pakartotiną patikrinimą atliks tik įvertinusios esamas aplinkybes, o ne savaime(11) .
33. Sisteminiu požiūriu reikia pažymėti, kad pakartotinis deklaracijos patikrinimas po prekių išleidimo yra muitinės deklaracijų neatšaukiamumo principo išimtis. Muitinės deklaracijos neatšaukiamumo principas yra esminis muitų teisės principas(12), kylantis iš pareigos pateikti tinkamą deklaraciją, – ši pareiga pagal Muitinės kodekso 62 straipsnį tenka visiems deklarantams(13) . Jei deklarantas turėtų teisę bet kuriuo metu pakeisti savo deklaraciją, muitinės įstaigos negalėtų būti tikros dėl pradinėje deklaracijoje pateiktos informacijos patikimumo. Siekiant užtikrinti muitinės operacijų greitumą, taip pat muitinės įstaigų atliekamų patikrinimų veiksmingumą(14), taigi ir Bendrijos finansinių interesų apsaugą, būtina užtikrinti, kad įregistruota deklaracija nebūtų atšaukiama. Taigi už muitinės deklaracijos turinį atsako deklarantas(15) .
34. Tačiau deklaracijų neatšaukiamumo principas turi išimčių. Antai Muitinės kodekso 65 straipsnis leidžia deklaranto prašymu pakeisti muitinės deklaraciją. Tačiau siekiant išvengti sukčiavimo jokių pakeitimų daryti neleidžiama, jeigu muitinė „pranešė deklarantui, kad ketina patikrinti prekes“(16) arba „nustatė, kad tam tikri duomenys neteisingi“(17) . Po prekių išleidimo deklarantai nebegali prašyti leisti padaryti pakeitimus. Po šio etapo, taip pat siekiant užtikrinti muitinės įstaigų atliekamų patikrinimų veiksmingumą, vėl yra taikomas deklaracijos neatšaukiamumo principas.
35. Taigi muitinės deklaraciją galima pakartotinai patikrinti tik pagal Muitinės kodekso 78 straipsnį. Šis straipsnis, iš esmės reglamentuojantis paskesnį deklaracijų patikrinimą, numato galimybę deklaranto arba muitinės įstaigos iniciatyva „pakartotinai patikrinti“ muitinės deklaraciją po prekių išleidimo. Grėsmė muitinės deklaracijų neatšaukiamumo principui ir sukčiavimo pavojus kyla tada, kai tokia deklaracija pakeičiama vėlesniame muitinės procedūros etape. Iš tiesų, išleidus prekes, sumažėja galimybė patikrinti pateiktų deklaracijų atitiktį įvykdytam sandoriui, nes prekės išvežamos iš išmuitinimo vietos. Būtent todėl, nors pagal Muitinės kodekso 65 straipsnį muitinės įstaigos privalo ištaisyti deklaracijas, taikydamos jo 78 straipsnį jos turi didelę diskreciją.
36. Tačiau, mano nuomone, remiantis šiuo Muitinės kodekso 65 ir 78 straipsnių ryšiu negalima, kaip tai savo rašytinėse pastabose teigia Jungtinės Karalystės vyriausybė, daryti išvados, kad tipiškas Muitinės kodekso 78 straipsnio taikymo atvejis būtų tuomet, kai reikėtų ištaisyti spausdinimo klaidą. Šių dviejų straipsnių taikymo sritis negali būti nustatyta pagal norimos ištaisyti klaidos rūšį. Kaip generalinis advokatas J. Mischo paaiškino savo išvados minėtoje byloje Overland Footwear 81–83 punktuose, toks atskyrimas, pirma, nėra numatytas Muitinės kodekse ir, antra, jį būtų sunku įgyvendinti. Taip pat galima pažymėti, kad Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkto taikymo kontekste Teisingumo Teismas aiškiai atmetė galimybę diferencijuoti klaidas pagal jų pobūdį, pažymėdamas, kad „klaidos samprata negali būti apribota iki paprastų skaičiavimo ar perrašymo klaidų; ji apima priimtą sprendimą iškreipusias visų rūšių klaidas, pavyzdžiui, neteisingą taikytinos teisės aiškinimą ar taikymą(18) “. Šia Teisingumo Teismo praktika galima remtis ir Muitinės kodekso 78 straipsnio taikymo atžvilgiu.
37. Be to, faktas, kad minėto sprendimo Overland Footwear 23 punkte(19) Teisingumo Teismas netiesiogiai pripažino, jog aptariamomis aplinkybėmis buvo galima atlikti pakartotiną patikrinimą, taip pat paneigia Jungtinės Karalystės vyriausybės teiginį.
38. Taigi nesvarbu, kokį savo deklaracijos elementą deklarantas nori pakartotinai patikrinti, pagal Muitinės kodekso 78 straipsnį muitinės įstaigos turi didelę diskreciją leisti tai padaryti arba to neleisti. Vis dėlto jų įgaliojimai nėra begaliniai, jiems nustatytos tam tikros ribos(20) .
B – Muitinės įstaigų diskrecijos ribos
39. Vertindamos muitinės įstaigos atsižvelgia į galimybę patikrinti deklaracijoje nurodytos informacijos teisingumą. Jei elementas, kurį reikia patikrinti, yra susijęs su importuotos prekės pobūdžiu, be jokios abejonės, išleidus prekę atlikti patikrinimą būtų daug sunkiau, nes nuo šio momento prekės yra perduodamos į deklaranto dispoziciją(21) . Atvirkščiai, kaip teismo posėdyje teigė Overland atstovas, jei, pavyzdžiui, prašymas atlikti pakartotiną patikrinimą pateikiamas dėl pirkimo komisinių sumos, muitinės įstaigos galėtų ją patikrinti, pareikalavusios iš deklaranto atitinkamų sutartinių dokumentų. Jei atsisakoma ūkio subjektui leisti atlikti pakartotiną patikrinimą, iš to kylančias išlaidas jis turi vertinti kaip dalį komercinės rizikos(22) .
40. Tačiau ūkio subjektas turi teisę kreiptis į teismą, apskųsdamas sprendimą atsisakyti atlikti pakartotiną patikrinimą. Todėl ūkio subjektui, prašiusiam atlikti pakartotiną jo muitinės deklaracijos patikrinimą, pateiktas atsisakymas turi būti argumentuotas, kad teismas galėtų patikrinti jo pagrįstumą. Iš muitinės įstaigų turimos didelės diskrecijos leisti atlikti pakartotinį patikrinimą išplaukia, kad teismas, nagrinėdamas muitinės įstaigos pagal Muitinės kodekso 78 straipsnį priimtus sprendimus, tikrina tik tai, ar jam apskųstam sprendimui įtakos nepadarė akivaizdi vertinimo klaida(23) . Atlikdamas patikrinimą, teismas turėtų nustatyti ryšį tarp sprendimo argumentų ir gero muitinės patikrinimo veikimo reikalavimų. Muitinės įstaigos savo atsisakymą atlikti pakartotiną deklaracijos patikrinimą gali pagrįsti sukčiavimo pavojaus sumetimais. Gali būti pateikti ir kiti argumentai, pavyzdžiui, nepakankamas deklaranto rūpestingumas, atsižvelgiant į jo profesinę patirtį(24) .
41. Nagrinėjamoje byloje nacionalinis teismas turės patikrinti Commissioners
pateiktus argumentus, dėl kurių jie atsisakė atlikti Overland
prašytą pakartotiną patikrinimą. Taigi teismas taip pat turės nustatyti, ar šiam atsisakymui nepadarė įtakos jokia akivaizdi vertinimo klaida. Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nenurodyta informacija, kuria Commissioners
pagrindė savo atsisakymą. Nagrinėdamas ginčijamą sprendimą dėl atsisakymo, nacionalinis teismas, be jokių abejonių, ypač turėtų atkreipti dėmesį į aplinkybę, kad Commissioners
sutiko atlikti pakartotinį patikrinimą pagal tris Overland
prašymus ir tai padaryti atsisakė tik ketvirtą kartą.
42. Apibendrindamas siūlau Teisingumo Teismui į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo trečią klausimą atsakyti taip: muitinės įstaigos, kurioms Muitinės kodekso 78 straipsnis suteikia didelę diskreciją, privalo argumentuoti savo sprendimus atlikti arba atsisakyti atlikti pakartotinį deklaracijos patikrinimą, kad teismas galėtų patikrinti, ar jiems įtakos nepadarė jokia akivaizdi vertinimo klaida.
IV – Dėl pagal Muitinės kodekso 236 straipsnį sumokėtų muitų grąžinimo (ketvirtas prejudicinio klausimas)
43. Šiuo klausimu Jungtinės Karalystės teismas iš esmės klausia, ar pagal Muitinės kodekso 78 straipsnį pakartotinai patikrinus muitinės deklaraciją dėl to būtinai turi būti grąžinti atitinkami muitai.
44. Šiame kontekste reikia prim inti, jog Muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalis numato, kad „jeigu, pakartotinai patikrinus deklaraciją arba atlikus tikrinimą po prekių išleidimo, paaiškėja, kad atitinkamos muitinės procedūros atlikimo tvarką reglamentuojančios nuostatos buvo taikomos remiantis neteisinga arba neišsamia informacija, muitinė, remdamasi naujai surinkta informacija, laikydamasi nustatytų nuostatų, imasi priemonių, būtinų susidariusiai padėčiai sureguliuoti“.
45. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia, kokia reikšmė turi būti teikiama muitinės įstaigų pareigai „sureguliuoti padėtį“ po pakartotino deklaracijos patikrinimo. Neabejotina, kad reikia imtis priemonių, tad klausimas keliamas tik dėl sureguliavimo ypatumų. Remiantis lingvistiniu ir teleologiniu Muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalies aiškinimu darytina išvada, kad muitinės įstaigos yra įpareigotos grąžinti muitus, jei pakartotinai patikrintoje deklaracijoje apmokestintina suma yra mažesnė už pradinėje deklaracijoje nurodytą apmokestintiną sumą.
46. Iš tiesų, pakartotinai patikrinus pradinę deklaraciją, taip pat pasikeičia teisiškai privalomi mokesčiai(25) . Taigi pradinėje Overland pateiktoje deklaracijoje pirkimo komisiniai nebuvo nurodyti atskirai nuo mokėtinos kainos, tačiau, remiantis atsakymu į du pirmus Jungtinės Karalystės teismo pateiktus prejudicinius klausimus, Overland teisiškai privalomi muitai turėjo būti apskaičiuoti už visą šią sumą. Vis dėlto, jei nacionalinis teismas padarė išvadą, kad Commissioners
atsisakymui atlikti Overland
prašomą pakartotiną patikrinimą padarė įtakos akivaizdi vertinimo klaida ir jei galiausiai būtų nuspręsta pakartotinai patikrinti deklaraciją, Overland mokėtini muitai turėtų būti apskaičiuoti už pakartotinai patikrintoje deklaracijoje nurodytą sumą, išskaičius pervestus pirkimo komisinius(26) . Tokiu atveju „sureguliuoti padėtį“ Muitinės kodekso 78 straipsnio prasme reikštų, kad Commissioners
turėtų grąžinti už pirkimo komisinius sumokėtus muitus.
47. Iš bylos medžiagos matyti, kad Overland prašė grąžinti už pirkimo komisinius sumokėtus muitus, remdamasis tik Muitinės kodekso 236 straipsniu ir netaikydamas to paties kodekso 78 straipsnio.
48. Šių dviejų nuostatų ryšys nekelia sunkumų. Commissioners
privalo „sureguliuoti padėtį“ Muitinės kodekso 78 straipsnio prasme tik tiek, kiek jiems tai leidžia kodekso nuostatos. Taigi, remiantis Muitinės kodekso 236 straipsnio 2 dalimi, muitai gali būti grąžinti, tik jei prašymas juos grąžinti buvo pateiktas „per trejus metus nuo skolininko informavimo apie tokių muitų sumą dienos“.
49. Be to, pagal Muitinės kodekso 236 straipsnio 1 dalį muitai negrąžinami,
„jeigu įvykių, dėl kurių buvo sumokėta arba įtraukta į apskaitą teisiškai neprivaloma sumokėti pinigų suma, priežastis buvo tyčiniai suinteresuotojo asmens veiksmai“.
50. Atsižvelgiant į tai, kad buvo laikytasi minėtame 236 straipsnyje numatyto trejų metų termino, ir į tai, kad buvo nustatyta, jog į deklaruotą mokėtiną kainą Overland įskaityti pirkimo komisiniai buvo ne jo tyčinių veiksmų rezultatas, o netyčia padaryta klaida, pagal šį straipsnį muitai turėjo būti grąžinti, jei pagal Muitinės kodekso 78 straipsnį muitinės deklaracija buvo pakartotinai patikrinta.
V – Išvada
51. Vadovaudamasis pirmiau išdėstytais argumentais, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į prejudicinius klausimus:
„1. 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 29, 32 ir 33 straipsniai turi būti aiškinami taip: pirkimo komisiniai, įskaityti į deklaruotą muitinę vertę ir importo deklaracijoje nenurodyti atskirai nuo prekių pardavimo kainos laikytini sandorio vertės dalimi pagal to paties reglamento 29 straipsnį ir todėl apmokestintini.
2. Muitinės įstaigos, kurioms Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 78 straipsnis suteikia didelę diskreciją, privalo argumentuoti savo sprendimus pakartotinai patikrinti deklaraciją arba atsisakyti tai padaryti, kad teismas galėtų patikrinti, ar jiems įtakos nepadarė jokia akivaizdi vertinimo klaida.
3. Jei pagal Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 78 straipsnį muitinės deklaracija būtų pakartotinai patikrinta, muitinės įstaigų pareiga sureguliuoti padėtį šio straipsnio 3 dalies prasme, jei reikia, apima muitų grąžinimą Muitinės kodekso 236 straipsnyje nustatytomis sąlygomis.“
(1) .
(2)
–	Sprendimas C‑379/00 (Rink. p. I‑11133).
(3)  –	Šią galimybę pakeisti deklaraciją po prekių išleidimo numatė Muitinės kodeksas. 1979 m. liepos 24 d. Tarybos direktyvoje 79/695/EEB dėl prekių išleidimo į laisvą apyvartą procedūrų suderinimo (OL L 205, p. 19) nebuvo jokių panašių nuostatų. Taigi, pavyzdžiui, Vokietijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybių nurodytu 1990 m. birželio 6 d. Sprendimu Unifert
(C‑11/89, Rink. p. I‑2275) negalima remtis nagrinėjamoje byloje, aiškinant Muitinės kodekso 78 straipsnį, nes jis buvo priimtas iki Muitinės kodekso priėmimo.
(4)  –	Pirkimo komisiniai laipsniškai buvo padidinti iki 4,76 %.
(5)  –	Muitinės kodekso 62 straipsnis nustato:
„1. Rašytinės deklaracijos turi būti surašomos blankuose, atitinkančiuose tam skirtą oficialiai patvirtintą pavyzdinę formą. Jos turi būti pasirašytos ir jose turi būti pateikti visi duomenys, reikalingi nuostatoms, reglamentuojančioms muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, taikyti.
2. Kartu su deklaracija turi būti pateikti visi dokumentai, reikalingi nuostatoms, reglamentuojančioms muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, taikyti.“
(6)  –	„Jei jis pateikia deklaraciją, kurioje į deklaruojamą muitinę vertę yra įskaityti pirkimo komisiniai ir kurioje nėra jokios informacijos apie tokius komisinius, neaišku, kaip muitinės tarnybos galėjo sužinoti apie tokių komisinių buvimą, nes nors mes, be jokios abejonės, ir tikimės, kad muitinės darbuotojai yra įžvalgūs, vis dėlto negalime reikalauti, kad jie turėtų talentą pranašauti.“
(7)
–	2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimas (C‑152/01, Rink. p. ‑0000).
(8)  –	Kaip nustatyta Muitinės kodekso penktoje konstatuojamojoje dalyje, „siekiant pusiausvyros tarp, viena vertus, muitinės poreikių užtikrinti teisingą muitų teisės aktų taikymą ir, antra vertus, prekybininkų teisės turėti tinkamas veiklos sąlygas, šioms institucijoms, inter alia, būtina suteikti plačius įgaliojimus atliekant tikrinimus, o minėtiems prekybininkams – muitinės veiksmų apskundimo teisę“.
(9)  –	Pagal minėto sprendimo 23 punktą „reikia konstatuoti, jog šios įstaigos sutiko pakartotinai patikrinti deklaracijas ir po šio patikrinimo bei remdamosi jo rezultatais priėmė sprendimus, būtinus „sureguliuoti padėtį“ Muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalies prasme, atsižvelgdamos į tai, kad deklaracijos buvo neišsamios dėl netyčinės deklaranto klaidos“.
(10)
–	Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 10 punkte nacionalinis teismas nurodo, kad importuotojas „netyčia“ deklaravo sumą, į kurią įskaityti pirkimo komisiniai, ir „netyčia“ atskirai nenurodė šių pirkimo komisinių.
(11)
–	R. Henke, 78 straipsnio 5 dalies komentaras, Zollkodex, red. P. Witte, Beck, Munich, 2002, p. 749.
(12)
–	C. Berr ir H. Trémeau „Le droit douanier communautaire et national“, Economica, Aix-en-Provence, 2004, p. 179.
(13)  –	Muitinio klasifikavimo kontekste Teisingumo Teismas šį reikalavimą išaiškino pakankamai griežtai, 1989 m. gegužės 23 d. Sprendime Top Hit Holzvertrieb
(378/87, Rink. p. 1359, 26 punktas) pažymėdamas, kad „jeigu prekės negalima pakankamai tiksliai priskirti tam tikrai bendrojo muitų tarifo subpozicijai, remiantis tik jos aprašymu ar išvaizda, deklarantas privalo pateikti bet kokią kitą naudingą informaciją, ypač susijusią su prekės savybėmis ir panaudojimu, kad būtų galima ja priskirti tinkamai kategorijai“.
(14)
–	Patikrinimai vykdomi pagal Muitinės kodekso 68 straipsnį, kuris numato:
„Muitinė, tikrindama jos priimtas deklaracijas, turi teisę:
a) patikrinti deklaraciją sudarančius ir kartu su ja pateikiamus dokumentus. Muitinė turi teisę reikalauti, kad deklarantas pateiktų kitus dokumentus, reikalingus deklaracijoje pateiktų duomenų tikslumui patikrinti;
b) patikrinti prekes ir imti jų pavyzdžių analizei arba detaliam patikrinimui.“
(15)
–	Koncentracijų kontrolės teisėje atitinkamos deklaracijos pateikimas kontrolės institucijoms taip pat panašiai įpareigoja deklarantą; iš esmės vėliau ji nebegali būti pakeista (žr. 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 802/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (OL L 133, p. 1), 5 straipsnį).
(16)
–	Muitinės kodekso 65 straipsnio antroji pastraipa.
(17)
–	Ten pat.
(18)
–	1991 m. birželio 27 d. Sprendimas Mecanarte
(C‑348/89, Rink. p. I‑3277, 20 punktas).
(19)  –	Cituotas 9 išnašoje.
(20)  –	Šiuo požiūriu aš manau kitaip, nei siūlo generalinis advokatas J. Mischo minėtoje byloje Overland Footwear
pateiktoje savo išvadoje, nes, mano nuomone, būtina pripažinti administracijos diskreciją patenkinti arba atmesti prašymą atlikti pakartotinį patikrinimą.
(21)  –	Panašioje srityje dėl piniginių kompensacijų 1992 m. sausio 16 d. Sprendime Marichal-Margrève
(C‑334/90, Rink. p. I‑101, 22 punktas) Teisingumo Teismas konstatavo, kad muitinės deklaracijos pateikimo metu deklaracijoje nenurodžius išsamios produkto sudėties vėliau tai negalėjo būti ištaisyta siekiant gauti pinigines kompensacijas, nes „geras < ... > sistemos veikimas yra paremtas veiksmingu tranzito operacijų patikrinimu“. Analogiškus argumentus dėl fizinio prekių patikrinimo svarbos eksporto deklaracijos pateikimo metu taip pat žr. 2005 m. balandžio 15 d. Sprendime Käserei Champignon Hofmeister
(C‑385/03, Rink. p. I‑0000, 27–29 punktai) dėl žemės ūkio produktams taikomų eksporto grąžinamųjų išmokų.
(22)  –	Analogiškai žr. minėto sprendimo Mecanarte 24 punktą ir 1996 m. gegužės 14 d. Sprendimą Faroe Seafood ir kt.
(C‑153/94 ir C‑204/94, Rink. p. I‑2465, 92 punktas).
(23)  –	Lygiai taip pat teismas gali patikrinti, ar akivaizdi vertinimo klaida nepadaryta muitinės įstaigų sprendimuose, priimtuose pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį (buvusį 1979 m. liepos 2 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1430/79 dėl importo arba eksporto muitų grąžinimo arba atsisakymo juos išieškoti (OL L 175, p. 1) 13 straipsnį) (1998 m. vasario 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Eyckeler & Malt prieš Komisiją, T‑42/96, Rink. p. II‑401, 191 punktas ir 1998 m. rugsėjo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Primex Produkte Import-Export ir kt. prieš Komisiją, T‑50/96, Rink. p. II‑3773, 165 punktas).
(24)  –	Dėl rūpestingumo sąvokos paskesnio muitų išieškojimo pagal Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą srityje Teisingumo Teismas 2002 m. lapkričio 14 d. Sprendime Ilumitrónica
(C‑251/00, Rink. p. I‑10433, 61 punktas) konstatavo, jog „ši sąlyga reiškia, kad deklarantas privalo pateikti kompetentingoms muitinės įstaigoms visą reikiamą informaciją, numatytą Bendrijos taisyklėse ir nacionalinėse taisyklėse, kurios prireikus jas papildo ar perkelia, atsižvelgdamos į atitinkamai prekei reikalaujamą muitinę procedūrą“.
(25)  –	1999 m. sausio 21 d. Sprendimas Vokietija prieš Komisiją
(C‑54/95, Rink. p. I‑35, 73 punktas) ir 2004 m. balandžio 30 d. Nutartis Hauptzollamt Hamburg-Jonas
(C‑446/02, Rink. p. I‑0000).
(26)  –	Priešingai nei teismo posėdyje teigė Vokietijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės, atsakymas į šį klausimą turi prasmės tik Commissioners
atlikus pakartotiną patikrinimą, dėl kurio reikėtų pakeisti „teisiškai privalomus“ muitus.