62024CJ0348
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. spalio 30 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Muitų sąjunga – Reglamentas (EEB) Nr. 2913/92 – Bendrijos muitinės kodeksas – Muitinio sandėliavimo procedūra – Išleidimas į laisvą apyvartą – 29 straipsnis – Prekių muitinė vertė – Prekės, parduodamos eksportuoti į Sąjungos muitų teritoriją – 112 straipsnio 3 dalis – Muitinės vertės nustatymas – 214 straipsnio 1 dalis – Momentas, į kurį reikia atsižvelgti nustatant muitinę vertę – Reglamentas (EEB) Nr. 2454/93 – 97n straipsnio 2 dalis – Prekių kilmės įrodymas – 118 straipsnio 1 ir 3 dalys – Kilmės įrodymų pateikimo terminas – Lengvatinio muitų tarifo režimo nebetaikymas – Prekių kilmę įrodančių dokumentų galiojimas – 147 straipsnis – Vėlesni perpardavimai“
Byloje C‑348/24
dėl Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas, Ispanija) 2024 m. balandžio 12 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2024 m. gegužės 9 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Compañía de Distribución Integral Logista, SA
prieš
Administración General del Estado
TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininko pareigas einantis S. Rodin, teisėjai N. Piçarra ir N. Fenger (pranešėjas),
generalinis advokatas D. Spielmann,
posėdžio sekretorė L. Carrasco Marco, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. birželio 5 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Compañía de Distribución Integral Logista, SA, atstovaujamos abogados M. Flores Navarro, J. I. Guerra García ir M. Muñoz Domínguez,
–
Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos A. Pérez-Zurita Gutiérrez,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos I. Galindo Martín ir F. Moro,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307), iš dalies pakeisto 1996 m. gruodžio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 82/97 (OL L 17, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 8 t., p. 179; toliau – Bendrijos muitinės kodeksas), 29 straipsnio, 112 straipsnio 3 dalies ir 214 straipsnio, taip pat 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3), iš dalies pakeisto 2010 m. lapkričio 18 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 1063/2010 (OL L 307, 2010, p. 1) (toliau – Reglamentas Nr. 2454/93), 97k, 118 ir 147 straipsnių išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Compañía de Distribución Integral Logista, SA ir Agencia Estatal de la Administración Tributaria (mokesčių administratorius, Ispanija) ginčą dėl tam tikrų prekių muitinės vertės nustatymo ir šių prekių kilmės įrodymų galiojimo lengvatiniam muitų tarifų režimui taikyti.
Teisinis pagrindas
Bendrijos muitinės kodeksas
3
Bendrijos muitinės kodekso II antraštinės dalies „Veiksniai, kuriais remiantis taikomi importo arba eksporto muitai bei kitos su prekyba prekėmis susijusios priemonės“ 3 skyriaus „Prekių muitinis įvertinimas“ 29 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta:
„Importuojamų prekių muitine verte laikoma sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į [Europos Sąjungos] muitų teritoriją, prireikus patikslinta <…>“
4
Šio kodekso 76 straipsnio 1 dalies c punkte buvo nurodyta:
„Tam, kad galėtų kiek įmanoma supaprastinti formalumų ir procedūrų atlikimo tvarką, tuo pat metu užtikrindama, kad operacijos būtų atliekamos tinkamu būdu, muitinė, laikydamasi sąlygų, nustatytų taikant Komiteto procedūrą, duoda leidimą:
<…>
c)
laikyti, kad prekėms atitinkama procedūra įforminta įtraukus jas į apskaitą; šiuo atveju muitinė gali nereikalauti, kad deklarantas pateiktų prekes muitinei.“
5
Šio reglamento 112 straipsnio 3 dalies pirma ir antra pastraipos buvo suformuluotos taip:
„Jeigu importuotos prekės į laisvą apyvartą yra išleidžiamos pagal 76 straipsnio 1 dalies c punktą, prekių pobūdis, muitinė vertė ir kiekis, į kuriuos reikia atsižvelgti taikant 214 straipsnį, yra prekių pobūdis, muitinė vertė ir kiekis, kurie buvo taikyti prekėms tuo metu, kai joms buvo įforminta muitinio sandėliavimo procedūra.
Pirma pastraipa taikoma, jeigu su tomis prekėmis susijusios įvertinimo taisyklės buvo nustatytos arba priimtos tuo metu, kai prekėms buvo įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, nebent deklarantas prašo jas taikyti tuo metu, kai atsiranda skola muitinei.“
6
Muitinės kodekso 201 straipsnio 1 ir 2 dalyse buvo nustatyta:
„1.   Importo skola muitinei atsiranda, kai:
a)
išleidžiant į laisvą apyvartą importo muitais apmokestinamas prekes arba
<…>
2.   Skola muitinei atsiranda tuo metu, kai priimama atitinkama muitinės deklaracija.“
7
Šio kodekso 214 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta:
„Išskyrus tuos atvejus, kai šiame Kodekse aiškiai nustatyta kitaip, ir nepažeidžiant 2 dalies, prekėms taikytino importo arba eksporto muito dydis nustatomas pagal apskaičiavimo taisykles, taikytinas tokioms prekėms tuo metu, kai atsiranda su jomis susijusi skola muitinei.“
Reglamentas Nr. 2454/93
8
Reglamento Nr. 2454/93 IV antraštinėje dalyje „Prekių kilmė“ buvo 2 skyrius „Lengvatinė kilmė“. Šio skyriaus 1a skirsnio „Administracinio bendradarbiavimo tvarka ir metodai, taikomi, kol nebus taikoma registruotųjų eksportuotojų sistema“ 97k straipsnio 5 dalyje buvo nustatyta:
„Prekių kilmės įrodymas galioja dešimt mėnesių po išdavimo eksportuojančioje šalyje ir per šį laikotarpį turi būti pateiktas importuojančios šalies muitinei.“
9
To paties reglamento 1a skirsnio 97n straipsnio 2 dalis buvo suformuluota taip:
„Prekių kilmės įrodymai, kurie importuojančios šalies muitinei pateikiami praėjus 97k straipsnio 5 dalyje nustatytam galutiniam pateikimo terminui, gali būti priimami siekiant taikyti lengvatinius muitų tarifus, jei šie dokumentai nebuvo pateikti iki nustatyto termino dėl išimtinių aplinkybių. Kitais pavėluoto pateikimo atvejais importuojančios šalies muitinė gali priimti prekių kilmės įrodymus, jei produktai jai buvo pateikti iki nurodyto termino.“
10
Tame pačiame 2 skyriuje buvo 2 skirsnis „Lengvatas gaunančios šalys ar teritorijos, kurioms taikomi preferenciniai muitų tarifai, kuriuos vienašališkai patvirtino [Sąjunga] tam tikroms šalims arba teritorijoms“. 2 skyriaus 2 poskirsnio „Kilmės įrodymas“ 118 straipsnio 1–3 dalyse buvo nustatyta:
„1.   Kilmės įrodymas galioja keturis mėnesius nuo išdavimo eksportuojančioje šalyje dienos ir per tą laikotarpį turi būti pateiktas importuojančios šalies muitinėms.
2.   Kilmės įrodymai, kurie importuojančios šalies muitinėms pateikiami praėjus 1 dalyje nustatytam galutiniam pateikimo terminui, gali būti priimami siekiant taikyti 98 straipsnyje minimus preferencinius muitų tarifus, jei šie dokumentai nebuvo pateikti iki nustatytos galutinės datos dėl išimtinių aplinkybių.
3.   Kitais pavėluoto pateikimo atvejais importuojančios šalies muitinė gali priimti kilmės įrodymus, jei produktai jai buvo pateikti iki minėto termino.“
11
Reglamento Nr. 2454/93 147 straipsnio 1 dalies pirmame ir antrame sakiniuose buvo nurodoma:
„Taikant [Muitinės] kodekso 29 straipsnį, faktas, kad prekės, kurios yra pardavimo objektas, yra deklaruotos išleidimui į laisvą apyvartą, laikomas požymiu, kad jos buvo parduotos eksportui į [Sąjungos] muitų teritoriją. Vėlesnių perpardavimų iki muitinio įvertinimo atveju tik paskutinis pardavimas, po kurio prekės įvežamos į [Sąjungos] muitų teritoriją, arba Bendrijos muitų teritorijoje įvykęs pardavimas prieš prekėms įforminant išleidimo į laisvą apyvartą procedūrą yra toks požymis.
Kai deklaruojama pardavimo, įvykusio prieš paskutinį pardavimą, po kurio prekės buvo įvežtos į [Sąjungos] muitų teritoriją, kaina, muitinei privalu įrodyti, kad šis prekių pardavimas įvyko dėl eksporto į atitinkamą muitų teritoriją.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
12
Corporación Habanos pardavė cigarus Altadis (toliau – pirmasis pardavimas) ir įsipareigojo juos nugabenti iš Kubos į Agoncillo – La Riocha (Ispanija) muitinės sandėlį, kuriame Compañía de Distribución Integral Logista jas patalpino kaip platintoja.
13
Šie cigarai, laikomi šiame muitinės sandėlyje ir susiję su muitinio sandėliavimo procedūra, turėjo kelias paskirtis. Konkrečiai kalbant, dalis minėtų cigarų, neišleidžiant jų į laisvą apyvartą, buvo parduodami oro uostuose esančiose „duty free“ parduotuvėse. Kitą tų pačių cigarų dalį Altadis pardavė Compañía de Distribución Integral Logista (toliau – antrasis pardavimas), kad vėliau dalis jų būtų parduoti už Sąjungos muitų teritorijos ribų, t. y. Seutoje (Ispanija) ir Meliljoje (Ispanija), o dalis – tabako gaminių pardavėjams.
14
Kalbant apie pastarąją šalį, kuri vienintelė susijusi su pagrindine byla, Altadis valdė cigarus iki to momento, kai Compañía de Distribución Integral Logista derėjosi dėl jų pardavimo tabako gaminių pardavėjams. Tuo metu Altadis perduodavo nuosavybės teisę į šiuos cigarus Compañía de Distribución Integral Logista. Tuomet pastaroji juos išleisdavo į laisvą apyvartą, kad vėliau juos parduotų ir tiektų tabako gaminių pardavėjams.
15
Išleidžiant į laisvą apyvartą atitinkamų cigarų muitinė vertė buvo nustatoma ir deklaruojama remiantis pirmuoju pardavimu.
16
Vis dėlto mokesčių administratorius nusprendė, kad šis pirmasis pardavimas, įvykdytas prieš pateikiant prekes į muitinės sandėlį, negali būti laikomas sudarytu siekiant jas eksportuoti į Sąjungos muitų teritoriją. Taigi į šį pardavimą negalėjo būti atsižvelgta nustatant prekių muitinę vertę pagal vėlesnių perpardavimų procedūrą, numatytą Reglamento Nr. 2454/93 147 straipsnyje. Taigi šis administratorius nusprendė, kad muitinė vertė turėjo būti nustatyta remiantis antruoju pardavimu.
17
Be to, mokesčių administratorius pažymėjo, kad iš Kubos, Dominikos Respublikos, Panamos, Hondūro, Meksikos, Peru ir Egipto importuotoms prekėms negalėjo būti taikomos muitų tarifų lengvatos, kurios taikytos tuo metu, kai Compañía de Distribución Integral Logista jas išleido į laisvą apyvartą, nes nuo kilmės įrodymų, leidžiančių taikyti šias lengvatas, išdavimo praėjo dveji metai.
18
Nuo 2015 m. sausio mėn. iki 2018 m. sausio mėn. mokesčių administratorius pateikė pranešimus apie mokėtiną mokestį už 2012–2015 m., kuriuose reikalavo patikslinti, be kita ko, muitus dėl dviejų priežasčių, nurodytų atitinkamai šio sprendimo 16 ir 17 punktuose.
19
Compañía de Distribución Integral Logista apskundė šiuos pranešimus Tribunal Económico-Administrativo Central (Centrinis ekonomikos ir administracinis teismas, Ispanija), o šis 2018 m. spalio 25 d. sprendimu atmetė skundą dėl muitų tikslinimo.
20
Compañía de Distribución Integral Logista apskundė šį sprendimą Audiencia Nacional (Nacionalinis teismas, Ispanija), šis 2021 m. liepos 9 d. sprendimu skundą atmetė.
21
Audiencia Nacional (Nacionalinis teismas) nusprendė, kad pagal Bendrijos muitinės kodekso 112 straipsnio 3 dalį nedraudžiama taikyti šio kodekso 29 straipsnio 1 dalies. Taigi, kadangi nebuvo įrodyta, kad pirmojo pardavimo metu visos Corporación Habanos Altadis parduotos prekės buvo skirtos eksportui į Sąjungos muitų teritoriją ar kad jos be išimties buvo išsiųstos į šią teritoriją, muitinė vertė turėjo būti nustatyta remiantis antruoju pardavimu, įvykdytu siekiant eksportuoti prekes, kurios yra šio pardavimo objektas, į minėtą teritoriją.
22
Audiencia Nacional (Nacionalinis teismas) taip pat nusprendė, kad į reikšmingus kilmės įrodymus negalima atsižvelgti siekiant atitinkamoms prekėms taikyti prašomą lengvatinį režimą, nes šie įrodymai buvo išsiųsti pasibaigus dvejų metų terminui, numatytam Muitinės kodekso komiteto parengtose gairėse dėl kilmės.
23
Compañía de Distribución Integral Logista pateikė kasacinį skundą Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas, Ispanija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
24
Šis teismas mano, kad reikia patikslinti, viena vertus, importuotų prekių, kurioms įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, vėliau išleistų į laisvą apyvartą pagal Bendrijos muitinės kodekso 76 straipsnio 1 dalies c punkte numatytą procedūrą, muitinės vertės nustatymo tvarką ir, antra vertus, taisykles, susijusias su prekių kilmės įrodymų galiojimu pasibaigus dvejų metų laikotarpiui nuo šių įrodymų išdavimo ar pateikimo dienos, kai per šį laikotarpį tos pačios kvotos prekės buvo išleistos į laisvą apyvartą.
25
Šiomis aplinkybėmis Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Kiek tai susiję su muitine verte, ar [Bendrijos muitinės kodekso] 29 straipsnis gali būti aiškinamas taip, kad jame tik apibrėžtas muitinės vertės nustatymo metodas, t. y. sandorio vertė, atlikus tikslinimus ją padidinant arba sumažinant, tačiau nenustatytas momentas, kada ši vertė turi būti nustatyta?
2.
Atsižvelgiant į tai, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, taikant [Bendrijos muitinės kodekso] 29 straipsnį, kai prekės buvo parduotos eksportui į Europos Sąjungą, taikomas muitinės vertės nustatymo pagal sandorio vertę metodas, ar [Bendrijos muitinės kodekso] 29 straipsnis turi būti aiškinamas kartu su 112 straipsnio 3 dalimi ir 214 straipsniu taip, kad prekių pateikimas į muitinės sandėlį taikant supaprastintą procedūrą pagal [Bendrijos muitinės kodekso] 76 straipsnio 1 dalies c punktą reiškia arba leidžia daryti prielaidą, kad prekės buvo parduotos eksportui į Sąjungą? Ar tai, kad prekės buvo išleistos į laisvą apyvartą po perdavimo, kai jos buvo muitinės sandėlyje, turi įtakos atsakymui į šį klausimą?
3.
Jeigu į pirmesnį klausimą būtų atsakyta neigiamai, ar, atsižvelgiant į tai, kad muitinio sandėliavimo procedūra, kaip sąlyginio neapmokestinimo procedūra, nelemia skolos muitinei atsiradimo, nes tai įvyksta išleidžiant prekes į laisvą apyvartą, [Bendrijos muitinės kodekso] 29 straipsnis, 112 straipsnio 3 dalis ir 214 straipsnis gali būti aiškinami taip, kad laiko momentas muitinės vertei nustatyti yra tuomet, kai prekėms įforminama muitinio sandėliavimo procedūra? O gal šios nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad ši vertė turi būti apskaičiuota prekių išleidimo į laisvą apyvartą momentu, t. y. skolos muitinei atsiradimo momentu, net jei prekės buvo patalpintos į muitinės sandėlį prieš tai?
4.
Ar vienas po kito vykdomų pardavimų procedūros atveju [Reglamento Nr. 2454/93] 147 straipsnį galima aiškinti taip, kad vien prekių patalpinimo į muitinės sandėlį faktas leidžia daryti prielaidą, jog pardavimas prieš paskutinį pardavimą, kurį vykdant prekės buvo įvežtos į muitų teritoriją, buvo atliktas siekiant jas eksportuoti į Sąjungą?
5.
Kiek tai susiję su kilmės sertifikatais, ar [Reglamento Nr. 2454/93] 118 ir 97k straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jei įrodymas, patvirtinantis prekių išleidimą į laisvą apyvartą, pateikiamas pasibaigus dvejų metų laikotarpiui, tai reiškia, kad prarandama teisė į muitų tarifų lengvatų taikymą dėl lengvatinės kilmės, net jei kilmės sertifikatas, kuriuo remiantis prašoma taikyti muitų tarifų lengvatas, buvo panaudotas anksčiau per šį dvejų metų laikotarpį įforminant dalinį importą?“
Dėl pirmojo, antrojo ir trečiojo prejudicinių klausimų
26
Remiantis suformuota jurisprudencija, nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus. Šiuo aspektu jis turi iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos ir, be kita ko, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, atrinkti Sąjungos teisės klausimus, aiškintinus atsižvelgiant į bylos dalyką (žr. 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22 ir 23 punktus ir 2025 m. vasario 25 d. Sprendimo Alphabet ir kt., C‑233/23, EU:C:2025:110, 33 punktą).
27
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad mokesčių administratorius ginčijo muitinės deklaracijas, motyvuodamas tuo, kad atitinkamų prekių muitinė vertė buvo nustatyta atsižvelgiant į sandorio, jas parduodant prieš patalpinimą į Sąjungos muitų teritorijoje esantį muitinės sandėlį, vertę. Šis administratorius nusprendė, kad turi būti atsižvelgta į minėtų prekių sandorio vertę jas parduodant, kai jos buvo šiame sandėlyje ir prieš jas išleidžiant į laisvą apyvartą pagal Bendrijos muitinės kodekso 76 straipsnio 1 dalies c punkte numatytą supaprastintą procedūrą.
28
Šiomis aplinkybėmis iš šiame prašyme pateiktos informacijos matyti, kad pirmuoju–ketvirtuoju klausimais siekiama sudaryti galimybes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nustatyti momentą, į kurį reikia atsižvelgti apskaičiuojant atitinkamų prekių muitinę vertę, ir pardavimą, į kurį šiuo klausimu galima atsižvelgti, kai suinteresuotasis asmuo remiasi šio kodekso 112 straipsnio 3 dalimi.
29
Atsižvelgiant į šias aplinkybes, reikia konstatuoti, kad pirmuoju–ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Bendrijos muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalis ir 112 straipsnio 3 dalis, taip pat Reglamento Nr. 2454/93 147 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad kai prekės buvo pirmą kartą parduotos ir dėl to įvežtos į Sąjungos muitų teritoriją, kad joms būtų įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, ir, be to, antrą kartą jos buvo parduotos ir dėl to išleistos į laisvą apyvartą pagal šio kodekso 76 straipsnio 1 dalies c punkte numatytą supaprastintą procedūrą, momentas, į kurį reikia atsižvelgti nustatant šių prekių muitinę vertę, yra šios procedūros įforminimo momentas, o minėtų prekių muitinę vertę galima nustatyti remiantis jų sandorio verte jas pirmą kartą parduodant.
Dėl momento, į kurį reikia atsižvelgti nustatant muitinę vertę
30
Pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos teise, susijusia su muitiniu įvertinimu, siekiama įtvirtinti teisingą, vienodą ir neutralią sistemą, kuri neleistų naudoti savavališkai nustatytų arba fiktyvių muitinių verčių. Taigi muitinė vertė turi atspindėti realią importuotos prekės ekonominę vertę, o ši vertė turi būti nustatoma pirmiausia taikant importuotų prekių vadinamąjį „sandorio vertės“ metodą (šiuo klausimu žr. 2020 m. lapkričio 19 d. Sprendimo 5th Avenue Products Trading, C‑775/19, EU:C:2020:948, 22 ir 24 punktus ir 2025 m. gegužės 15 d. Sprendimo Tauritus, C‑782/23, EU:C:2025:353, 51 ir 54 punktus).
31
Šis metodas aprašytas Bendrijos muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalyje, pagal kurią importuojamų prekių muitinė vertė yra jų sandorio vertė, t. y. kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Sąjungos muitų teritoriją, prireikus patikslinta.
32
Iš šios nuostatos formuluotės, ypač žodžių junginio „parduodamas eksportui į [Sąjungos] muitų teritoriją“, matyti, kad sandorio vertė turi atitikti eksporto į Sąjungą kainą. Taigi pardavimo momentu turi būti nustatyta, kad trečiosios valstybės kilmės prekės bus išgabentos į Sąjungos muitų teritoriją (žr. 1990 m. birželio 6 d. Sprendimo Unifert, C‑11/89, EU:C:1990:237, 11 punktą ir 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimo LS Customs Services, C‑46/16, EU:C:2017:839, 27 punktą).
33
Vis dėlto pačioje šioje nuostatoje nenurodytas momentas, į kurį reikia atsižvelgti nustatant muitinę vertę.
34
Iš Bendrijos muitinės kodekso 214 straipsnio 1 dalies matyti, kad, išskyrus tuos atvejus, kai šiame Kodekse aiškiai nustatyta kitaip, ir nepažeidžiant 214 straipsnio 2 dalies, prekėms taikytino importo arba eksporto muito dydis nustatomas pagal apskaičiavimo taisykles, taikytinas tokioms prekėms tuo metu, kai atsiranda su jomis susijusi skola muitinei.
35
Šioje nuostatoje įtvirtinta pagrindinė taisyklė, pagal kurią muitai apskaičiuojami atsižvelgiant į padėtį skolos muitinei atsiradimo momentu (šiuo klausimu žr. 2020 m. spalio 8 d. Sprendimo Exter, C‑330/19, EU:C:2020:809, 33 punktą).
36
Šiuo klausimu pagal Bendrijos muitinės kodekso 201 straipsnio 1 dalies a punktą ir 2 dalį, kai skolos atsiradimą lemiantis įvykis yra atitinkamų prekių išleidimas į laisvą apyvartą, importo skola muitinei atsiranda priimant atitinkamą muitinės deklaraciją (šiuo klausimu žr. 2001 m. vasario 1 d. Sprendimo D. Wandel, C‑66/99, EU:C:2001:69, 41 punktą).
37
Iš to matyti, kad kai skola muitinei atsiranda išleidus atitinkamas prekes į laisvą apyvartą, joms taikytinų importo muitų suma nustatoma remiantis šioms prekėms taikomais apmokestinimo veiksniais tuo metu, kai buvo priimta su jomis susijusi muitinės deklaracija.
38
Atsižvelgiant į tai, kiek tai susiję su importuotomis prekėmis, išleistomis į laisvą apyvartą pagal Bendrijos muitinės kodekso 76 straipsnio 1 dalies c punktą, šio kodekso 112 straipsnio 3 dalies pirmoje ir antroje pastraipose numatyta, kad šiuo atveju vadovaujantis minėto kodekso 214 straipsniu atsižvelgiama į muitinę vertę ir kiekį, susijusius su prekėmis, kai joms įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, su sąlyga, kad šie apmokestinimo veiksniai buvo pripažinti arba priimti įforminus prekėms šią procedūrą, ir išskyrus atvejus, kai suinteresuotasis asmuo prašo juos taikyti skolos muitinei atsiradimo metu.
39
Darytina išvada, kad kai skola muitinei atsiranda išleidus prekes į laisvą apyvartą ir kai įvykdytos šio 112 straipsnio 3 dalyje numatytos sąlygos, suinteresuotasis asmuo gali deklaruoti prekės muitinę vertę, kokia buvo ne deklaracijos dėl šių prekių išleidimo į laisvą apyvartą pateikimo momentu, bet tuo metu, kai joms buvo įforminta muitinio sandėliavimo procedūra.
40
Taigi Bendrijos muitinės kodekso 112 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad kai prekės buvo įvežtos į Sąjungos muitų teritoriją, kad joms būtų įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, o vėliau išleistos į laisvą apyvartą pagal šio kodekso 76 straipsnio 1 dalies c punkte numatytą supaprastintą procedūrą, suinteresuotasis asmuo gali deklaruoti šių prekių muitinę vertę, buvusią tuo metu, kai joms buvo įforminta ši procedūra.
Dėl įrodymo, kad prekės buvo parduotos eksportui į Sąjungos muitų teritoriją
41
Taikant Bendrijos muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalį Reglamento Nr. 2454/93 147 straipsnio 1 dalyje numatytos trys taisyklės, susijusios su įrodymais, kurie turi būti pateikti siekiant teisiškai įrodyti, kad prekės buvo parduotos eksportui į Sąjungos muitų teritoriją, kaip tai suprantama pagal šio kodekso 29 straipsnį.
42
Šio reglamento 147 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos pirmame sakinyje nustatyta, kad faktas, jog prekės, kurios yra pardavimo objektas, deklaruojamos išleidimui į laisvą apyvartą, turi būti laikomas pakankamu požymiu, kad jos buvo parduotos eksportui į Sąjungos muitų teritoriją. Šios nuostatos antrame sakinyje patikslinama, kad vėlesnių perpardavimų iki muitinio įvertinimo atveju tik paskutinis pardavimas, po kurio prekės įvežamos į šią teritoriją, arba šioje teritorijoje įvykęs pardavimas prieš prekėms įforminant išleidimo į laisvą apyvartą procedūrą yra toks požymis. Vis dėlto šio reglamento 147 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatyta, kad kai deklaruojama pardavimo, įvykusio prieš paskutinį pardavimą, po kurio prekės buvo įvežtos į Sąjungos muitų teritoriją, kaina, muitinei privalu įrodyti, kad šis prekių pardavimas įvyko dėl eksporto į atitinkamą muitų teritoriją.
43
Priešingai nei minėto reglamento 147 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytais atvejais, kai nebūtina papildomai įrodyti, kad atitinkamas pardavimas buvo sudarytas dėl eksporto į Sąjungos muitų teritoriją, suinteresuotasis asmuo tuo atveju, kai deklaruota muitinė vertė yra pardavimo, įvykdyto prieš paskutinį pardavimą, kuriuo remiantis prekės buvo įvežtos į šią teritoriją, kaina, turi įrodyti, kad toks pardavimas buvo sudarytas siekiant jas eksportuoti į minėtą teritoriją.
44
Tarp to paties reglamento 147 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodytų atvejų šios nuostatos pirmame sakinyje nurodytas prekių, deklaruotų išleisti į laisvą apyvartą, pardavimas.
45
Šiuo klausimu iš sakinio formuluotės nematyti, kad šis pardavimas turi įvykti prieš pat atitinkamų prekių išleidimą į laisvą apyvartą. Todėl negalima atmesti galimybės, kad prekėms nuo jų pardavimo iki išleidimo į laisvą apyvartą buvo taikoma muitinio sandėliavimo procedūra.
46
Be to, reikia pažymėti, kad pagal Reglamento Nr. 2454/93 147 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos antrą sakinį vėlesnio perpardavimo iki įvertinimo atveju leidžiama kaip muitinę vertę deklaruoti paskutinio pardavimo, kuriuo remiantis prekės buvo įvežtos į Sąjungos muitų teritoriją, kainą.
47
Taigi, kadangi į tokio pardavimo kainą vėlesnių perpardavimų atveju gali būti atsižvelgta kaip į muitinę vertę, į tokią kainą a fortiori turi būti galima atsižvelgti ir tuo atveju, kai vertinimo momentu buvo tik vienas pardavimas, kuriuo remiantis prekės buvo įvežtos į Sąjungos muitų teritoriją, o vėliau – į muitinės sandėlį prieš jas išleidžiant į laisvą apyvartą.
48
Iš tiesų toks atsižvelgimas atitinka Reglamento Nr. 2454/93 147 straipsnio tikslą palengvinti prekių, kurios yra vieno ar kelių pardavimų dalykas, sandorio vertės nustatymą, kartu užtikrinant, kad ši vertė atspindėtų realią importuotos prekės ekonominę vertę.
49
Darytina išvada, kad kai Bendrijos muitinės kodekso 112 straipsnio 3 dalies taikymo sąlygos yra įvykdytos ir kai tuo metu, kai prekėms buvo įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, jos buvo parduotos ir dėl to įvežtos į Sąjungos muitų teritoriją, šių prekių muitinę vertę galima nustatyti pagal Reglamento Nr. 2454/93 147 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą, remiantis šio pardavimo sandorio verte, nesant reikalo papildomai įrodyti, kad šio pardavimo tikslas buvo eksportas į Sąjungos muitų teritoriją.
50
Tokiomis aplinkybėmis, kadangi muitinio sandėliavimo procedūros įforminimas reiškia, kad šios prekės ateityje gali turėti skirtingą muitinės paskirties vietą, aplinkybė, kad kitos tos pačios kvotos prekės, kurioms buvo įforminta ši procedūra, vėliau buvo parduotos neišleidžiant jų į laisvą apyvartą, neturi reikšmės taikant šio reglamento 147 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą.
51
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį–ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti: Bendrijos muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalis ir 112 straipsnio 3 dalis, taip pat Reglamento Nr. 2454/93 147 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad kai prekės buvo pirmą kartą parduotos ir dėl to įvežtos į Sąjungos muitų teritoriją, kad joms būtų įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, ir, be to, antrą kartą jos buvo parduotos ir dėl to išleistos į laisvą apyvartą pagal šio kodekso 76 straipsnio 1 dalies c punkte numatytą supaprastintą procedūrą, momentas, į kurį reikia atsižvelgti nustatant šių prekių muitinę vertę, yra šios procedūros įforminimo momentas, o minėtų prekių muitinę vertę galima nustatyti remiantis jų sandorio verte jas pirmą kartą parduodant.
Dėl penktojo prejudicinio klausimo
52
Penktuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 2454/93 97k straipsnio 5 dalis, 97n straipsnio 2 dalis ir 118 straipsnio 1 ir 3 dalys turi būti aiškinamos taip, kad importuojančios šalies muitinė, siekdama taikyti muitų tarifų lengvatas tam tikrai prekei, neprivalo priimti prekių kilmės įrodymo, kuris joms buvo pateiktas pasibaigus jo galiojimo laikotarpiui, nors tas pats kilmės įrodymas jau buvo pateiktas šioms institucijoms prieš pasibaigiant jo galiojimo laikotarpiui, siekiant, kad būtų taikomos tarifų lengvatos kitoms tos pačios kvotos prekėms.
53
Pirmiausia reikia pažymėti, kad nors teismo posėdžio dalyviai išreiškė abejonių dėl Reglamento Nr. 2454/93 118 straipsnio taikymo pagrindinėje byloje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar, be šio reglamento 97k straipsnio 5 dalies ir 97n straipsnio 2 dalies, jo 118 straipsnis taikomas kai kurioms pagrindinėje byloje nagrinėjamų prekių eksporto šalims.
54
Pirma, Reglamento Nr. 2454/93 97k straipsnio 5 dalyje numatyta, kad prekių kilmės įrodymas galioja dešimt mėnesių po išdavimo eksportuojančioje šalyje ir per šį laikotarpį turi būti pateiktas importuojančios šalies muitinei. Pagal šio reglamento 97n straipsnio 2 dalį prekių kilmės įrodymai, pateikti muitinei pasibaigus šiam galiojimo laikotarpiui, gali būti priimami muitų tarifų lengvatų taikymo tikslais, jeigu šių dokumentų pateikimo terminas praleistas dėl išimtinių aplinkybių. Šioje nuostatoje patikslinama, kad, išskyrus pavėluoto pateikimo atvejus, minėta muitinė gali priimti kilmės įrodymus, jeigu produktai jai buvo pateikti iki šio termino pabaigos.
55
Antra, Reglamento Nr. 2454/93 118 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad kilmės įrodymas galioja keturis mėnesius nuo jo išdavimo eksportuojančioje šalyje dienos ir kad per tą patį laikotarpį jis turi būti pateiktas importuojančios šalies muitinei, o šio 118 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad kilmės įrodymai, pateikti muitinei pasibaigus 1 dalyje nurodytam pateikimo terminui, gali būti priimami taikant šio reglamento 98 straipsnyje nurodytas tarifų lengvatas, jeigu terminas praleistas dėl išimtinių aplinkybių. Išskyrus šiuos pavėluoto pateikimo atvejus, minėto reglamento 118 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad minėta muitinė gali priimti kilmės įrodymus, jeigu produktai jai buvo pateikti iki minėto termino.
56
Šiose dviejose nuostatose numatyti importuojamų prekių kilmės įrodymų galiojimo ir pateikimo terminai siekiant taikyti jose nurodytas tarifų lengvatas. Siekiant užtikrinti, kad toks taikymas būtų pagrįstas, šie terminai, be kita ko, leidžia importuojančių šalių muitinėms atlikti šiuo tikslu reikalingus fizinius ir dokumentų patikrinimus.
57
Be to, Reglamento Nr. 2454/93 97n straipsnio 2 dalies antrame sakinyje ir 118 straipsnio 3 dalyje numatytas atvejis, kai prekių kilmės įrodymas importuojančios šalies muitinei laiku nepateikiamas dėl priežasčių, nesusijusių su išimtinėmis aplinkybėmis. Tokiais atvejais, jeigu prekės buvo pateiktos muitinei iki šių terminų pabaigos, muitinė turi galimybę priimti tokius įrodymus.
58
Ši galimybė šiose nuostatose išsamiau neapibrėžta. Todėl importo šalies muitinė kiekvienu konkrečiu atveju turi nustatyti, ar atitinkamai prekei gali būti taikomas lengvatinis muitų tarifų režimas, remiantis pavėluotai pateiktu kilmės įrodymu, visų pirma atsižvelgdama į minėtų nuostatų tikslą – sudaryti galimybes šioms institucijoms patikrinti tikrąją atitinkamos prekės kilmę.
59
Iš to matyti, kad šios institucijos neprivalo priimti kilmės įrodymo pasibaigus šiam tikslui nustatytam terminui, net jei šis kilmės įrodymas buvo pateiktas per šiuos terminus išleidžiant į laisvą apyvartą tos pačios kvotos prekes, kaip ir prekės, dėl kurių minėtas kilmės įrodymas buvo pateiktas pavėluotai. Dėl tokios aplinkybės savaime negalima atmesti būtinybės, taikant lengvatinį muitų tarifų režimą, atlikti fizinį ir dokumentų patikrinimą remiantis tokių prekių kilmės įrodymu, kai jos išleidžiamos į laisvą apyvartą.
60
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į penktąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 2454/93 97k straipsnio 5 dalis, 97n straipsnio 2 dalis ir 118 straipsnio 1 ir 3 dalys turi būti aiškinamos taip, kad importuojančios šalies muitinė, siekdama taikyti muitų tarifų lengvatas tam tikrai prekei, neprivalo priimti prekių kilmės įrodymo, kuris joms buvo pateiktas pasibaigus jo galiojimo laikotarpiui, nors tas pats kilmės įrodymas jau buvo pateiktas šioms institucijoms prieš pasibaigiant jo galiojimo laikotarpiui, siekiant, kad būtų taikomos tarifų lengvatos kitoms tos pačios kvotos prekėms.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
61
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
1.
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, iš dalies pakeisto 1996 m. gruodžio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 82/97, 29 straipsnio 1 dalis ir 112 straipsnio 3 dalis, taip pat 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, iš dalies pakeisto 2010 m. lapkričio 18 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 1063/2010, 147 straipsnis
turi būti aiškinami taip:
kai prekės buvo pirmą kartą parduotos ir dėl to įvežtos į Europos Sąjungos muitų teritoriją, kad joms būtų įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, ir, be to, antrą kartą jos buvo parduotos ir dėl to išleistos į laisvą apyvartą pagal Reglamento Nr. 2913/92, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 82/97, 76 straipsnio 1 dalies c punkte numatytą supaprastintą procedūrą, momentas, į kurį reikia atsižvelgti nustatant šių prekių muitinę vertę, yra šios procedūros įforminimo momentas, o minėtų prekių muitinę vertę galima nustatyti remiantis jų sandorio verte jas pirmą kartą parduodant.
2.
Reglamento Nr. 2454/93, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1063/2010, 97k straipsnio 5 dalis, 97n straipsnio 2 dalis ir 118 straipsnio 1 ir 3 dalys
turi būti aiškinamos taip:
importuojančios šalies muitinė, siekdama taikyti muitų tarifų lengvatas tam tikrai prekei, neprivalo priimti prekių kilmės įrodymo, kuris joms buvo pateiktas pasibaigus jo galiojimo laikotarpiui, nors tas pats kilmės įrodymas jau buvo pateiktas šioms institucijoms prieš pasibaigiant jo galiojimo laikotarpiui, siekiant, kad būtų taikomos tarifų lengvatos kitoms tos pačios kvotos prekėms.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.