62019TO0272
UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (ôsma rozšírená komora)
z 31. júla 2020 (
*1
)
„Žaloba o neplatnosť a žaloba o náhradu škody – Verejná služba – Zmluvní zamestnanci – Odmietnutie prijatia do zamestnania z dôvodu nespôsobilosti na výkon funkcie – Lehoty na podanie žaloby – Kogentný charakter – Omeškanie – Počítanie lehôt – Určenie dátumu, od ktorého sa dotknutá osoba mohla oboznámiť s obsahom rozhodnutia – Zjavná neprípustnosť“
Vo veci T‑272/19,
TO, bydliskom v Bruseli (Belgicko), v zastúpení: É. Boigelot, avocat,
žalobkyňa,
proti
Európskej službe pre vonkajšiu činnosť (ESVČ), v zastúpení: S. Marquardt a R. Spac, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
ktorej predmetom je návrh podaný na základe článku 270 ZFEÚ jednak na zrušenie po prvé rozhodnutia ESVČ z 15. júna 2018, ktorým bola žalobkyňa informovaná, že nespĺňa všetky podmienky prijatia do zamestnania stanovené v článku 82 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie a nemôže byť prijatá do ESVČ ako zmluvná zamestnankyňa, a po druhé rozhodnutia toho istého orgánu zo 14. januára 2019 o zamietnutí jej sťažnosti zo 14. septembra 2018, a jednak na dosiahnutie náhrady škody, ktorú žalobkyňa údajne utrpela,
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma rozšírená komora),
v zložení: predseda komory J. Svenningsen, sudcovia R. Barents, C. Mac Eochaidh, T. Pynnä (spravodajkyňa) a J. Laitenberger,
tajomník: E. Coulon,
vydal toto
Uznesenie
Okolnosti predchádzajúce sporu
1
Rozhodnutím z 15. júna 2018 orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy (ďalej len „OOUPZ“) Európskej služby pre vonkajšiu činnosť (ESVČ) informoval žalobkyňu, ktorá sa uchádzala o pracovné miesto zmluvného zamestnanca ESVČ, že nespĺňa všetky podmienky prijatia do zamestnania stanovené v článku 82 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie (ďalej len „PZOZ“) a že nemôže byť prijatá ako zmluvná zamestnankyňa. ESVČ zaslala toto rozhodnutie žalobkyni na jej osobnú e‑mailovú adresu 15. júna 2018.
2
Dňa 14. septembra 2018 podala žalobkyňa proti tomuto rozhodnutiu sťažnosť na základe článku 90 ods. 2 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“). Uvedená sťažnosť bola podaná elektronicky z pracovnej e‑mailovej adresy právneho zástupcu žalobkyne, pričom kópia tejto sťažnosti bola zaslaná na osobnú e‑mailovú adresu žalobkyne.
3
Rozhodnutím zo 14. januára 2019 OOUPZ ESVČ zamietol sťažnosť žalobkyne. ESVČ zaslala toto rozhodnutie žalobkyni a jej právnemu zástupcovi najprv 14. januára 2019 o 17.46 hod. prostredníctvom programu Ares, systému správy dokumentov, ktorý umožňuje odosielanie e‑mailov príjemcom, ktorí nie sú zamestnancami ESVČ, a následne e‑mailom v ten istý deň o 17.52 a o 18.05 hod.
4
Dňa 15. januára 2019 o 8.40 hod. odoslala žalobkyňa svojmu právnemu zástupcovi e‑mail týkajúci sa tohto rozhodnutia z rovnakej e‑mailovej adresy ako bola adresa, ktorú použila ESVČ na zaslanie uvedeného rozhodnutia a rozhodnutia z 15. júna 2018.
5
ESVČ viackrát e‑mailom žiadala žalobkyňu, aby potvrdila riadne prijatie tohto rozhodnutia, a to 14. januára 2019 o 17.52 a 18.05 hod., a potom 22. januára 2019. Tieto žiadosti zostali bez odpovede.
Konanie a návrhy účastníkov konania
6
Žalobkyňa návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 25. apríla 2019 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
7
ESVČ predložila vyjadrenie k žalobe 16. septembra 2019.
8
Rozhodnutím predsedu Všeobecného súdu zo 17. októbra 2019 bola táto vec pridelená novej sudkyni spravodajkyni zasadajúcej v ôsmej komore.
9
Dňa 5. novembra 2019 žalobkyňa doručila do kancelárie Všeobecného súdu repliku.
10
Dňa 24. januára 2020 ESVČ predložila dupliku.
11
Dňa 14. februára 2020 Všeobecný súd (ôsma komora) na návrh sudkyne spravodajkyne a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania podľa článku 89 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu položil účastníkom konania písomné otázky, pričom ich vyzval, aby na ne písomne odpovedali.
12
Dňa 2. marca 2020 účastníci konania predložili svoje odpovede na otázky Všeobecného súdu.
13
Dňa 21. apríla 2020 na základe návrhu predsedu Všeobecného súdu rozhodol Všeobecný súd podľa článku 28 rokovacieho poriadku o postúpení veci rozšírenému rozhodovaciemu zloženiu.
14
Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 28. apríla 2020 žalobkyňa požiadala o nariadenie pojednávania. ESVČ v stanovenej lehote nezaujala stanovisko ku konaniu pojednávania.
15
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil rozhodnutie z 15. júna 2018, ktorým ju OOUPZ ESVČ informoval, že nespĺňa všetky podmienky prijatia do zamestnania stanovené v článku 82 PZOZ a nemôže byť prijatá do ESVČ ako zmluvná zamestnankyňa,
–
zrušil rozhodnutie zo 14. januára 2019, ktorým ten istý orgán zamietol jej sťažnosť podanú 14. septembra 2018 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“),
–
uložil ESVČ povinnosť zaplatiť jej rôzne odškodnenia,
–
uložil ESVČ povinnosť nahradiť trovy konania.
16
ESVČ navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako sčasti neprípustnú a sčasti nedôvodnú,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
17
ESVČ okrem toho v duplike tvrdí, že žaloba je neprípustná z dôvodu oneskoreného podania žaloby.
Právny stav
18
Podľa článku 126 rokovacieho poriadku, ak je žaloba zjavne neprípustná, Všeobecný súd môže na návrh sudcu spravodajcu kedykoľvek rozhodnúť odôvodneným uznesením bez ďalšieho konania. Keďže sa Všeobecný súd domnieva, že má na základe písomností v spise dostatok informácií, rozhodol, že vydá rozhodnutie bez ďalšieho konania, a to aj napriek tomu, že žalobkyňa požiadala Všeobecný súd o nariadenie pojednávania (pozri v tomto zmysle uznesenia z 24. septembra 2008, Van Neyghem/Komisia, T‑105/08 P, EU:T:2008:402, bod 21, a z 2. decembra 2010, Apostolov/Komisia, T‑73/10 P, EU:T:2010:495, bod 11).
19
ESVČ bez toho, aby formálne vzniesla námietku neprípustnosti na základe článku 130 rokovacieho poriadku, v duplike po prvýkrát tvrdí, že napadnuté rozhodnutie bolo žalobkyni oznámené 14. januára 2019 a že lehota troch mesiacov na podanie žaloby v súlade s článkom 91 ods. 3 služobného poriadku, predĺžená o desaťdňovú lehotu zohľadňujúcu vzdialenosť, začala plynúť 14. januára 2019 a uplynula 24. apríla 2019. Žaloba podaná 25. apríla 2019 je preto neprípustná, keďže bola podaná oneskorene.
20
Treba pripomenúť, že podľa článku 91 ods. 3 služobného poriadku musí byť žaloba na Všeobecný súd podaná v lehote troch mesiacov odo dňa oznámenia rozhodnutia prijatého na základe sťažnosti. Podľa článku 60 rokovacieho poriadku „k procesným lehotám sa pripočíta desaťdňová lehota zohľadňujúca vzdialenosť“.
21
V prvom rade treba zamietnuť tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého dôvod neprípustnosti, ktorý ESVČ uviedla v duplike, je novým žalobným dôvodom, ktorý je podľa článku 84 rokovacieho poriadku neprípustný.
22
Podľa ustálenej judikatúry sú totiž lehoty na podanie sťažnosti a žaloby, uvedené v článkoch 90 a 91 služobného poriadku, kogentné a nemožno ich ponechať k dispozícii účastníkom konania ani súdu, ktorému prináleží overiť, a to aj bez návrhu, či boli dodržané. Tieto lehoty zodpovedajú požiadavke právnej istoty a nevyhnutnosti zabrániť akejkoľvek diskriminácii alebo akémukoľvek svojvoľnému zaobchádzaniu pri výkone spravodlivosti (rozsudky zo 7. júla 1971, Müllers/CES, 79/70, EU:C:1971:79, bod 18, a z 30. januára 2013, Wahlström/Frontex, F‑87/11, EU:F:2013:10, bod 32; pozri tiež uznesenie zo 14. januára 2014, Lebedef/Komisia, F‑60/13, EU:F:2014:6, bod 36 a citovanú judikatúru).
23
V druhom rade treba poznamenať, že žalobkyňa v žalobe nespochybňuje, že napadnuté rozhodnutie bolo 14. januára 2019 doručené do jej e‑mailovej schránky a do schránky jej právneho zástupcu. V žalobe uvádza, že „14. januára 2019 menovací orgán ESVČ oznámil žalobkyni a jej právnemu zástupcovi svoje rozhodnutie týkajúce sa sťažnosti podanej 14. septembra 2018“. Vo svojich pripomienkach v rámci odpovede na otázky Všeobecného súdu žalobkyňa tvrdí, že „ide len o informáciu týkajúcu sa dátumu, ktorý je uvedený v samotnom rozhodnutí…, a nie dátumu jeho prijatia a oboznámenia sa s týmto rozhodnutím“. Žalobkyňa v odpovedi na otázku Všeobecného súdu, ktorou bola vyzvaná, aby „spresnila, kedy a akým spôsobom dostala [napadnuté rozhodnutie]“, však uvádza, že toto rozhodnutie „jej bolo zaslané e‑mailom… 14. januára 2019 o 18:04:43“.
24
ESVČ sa domnieva, že napadnuté rozhodnutie bolo žalobkyni platne oznámené 14. januára 2019, takže lehota na podanie žaloby uplynula 24. apríla 2019, zatiaľ čo žalobkyňa vo svojich pripomienkach v rámci odpovede na otázky Všeobecného súdu tvrdí, že lehota uplynula 25. apríla 2019, teda v deň podania žaloby. Podľa žalobkyne totiž „ak má mať [článok 58 ods. 1 písm. a) rokovacieho poriadku] účinky a zmysel, treba z neho vyvodiť, že na účely výpočtu lehoty na podanie žaloby sa akt považuje za uskutočnený dňom, ktorý nasleduje po dni, keď bol zaslaný úradníkovi“, a „v prejednávanej veci je preto prvým relevantným dňom 15. január 2019, a nie 14. január 2019“.
25
Z pripomienok žalobkyne v rámci odpovede na otázky Všeobecného súdu je zrejmé, že jej výpočet lehoty na podanie žaloby sa zakladá na nesprávnom výklade článku 58 ods. 1 rokovacieho poriadku.
26
Článok 58 ods. 1 písm. a) rokovacieho poriadku na jednej strane stanovuje, že „ak sa lehota vyjadrená v dňoch, týždňoch, mesiacoch… viaže na určitú udalosť alebo úkon, deň, keď táto udalosť nastala alebo keď bol tento úkon urobený, sa do lehoty nezapočítava“. Článok 58 ods. 1 písm. b) rokovacieho poriadku na druhej strane stanovuje, že „lehota vyjadrená v týždňoch, mesiacoch… sa končí uplynutím dňa, ktorý má v poslednom týždni, mesiaci… rovnaké pomenovanie alebo číslo ako deň, keď nastala udalosť alebo keď bol urobený úkon určujúci počiatok plynutia lehoty“.
27
Z judikatúry zavedenej Súdnym dvorom v rozsudku z 15. januára 1987, Misset/Rada (152/85, EU:C:1987:10, body 7 a 8), vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, neexistuje rozpor medzi článkom 58 ods. 1 písm. a) a článkom 58 ods. 1 písm. b) rokovacieho poriadku. Je pravda, že lehota začína plynúť až na konci dňa, v ktorom došlo k oznámeniu. Nič to však nemení na tom, že ak je lehota na podanie žaloby vyjadrená v mesiacoch, táto lehota uplynie na konci dňa, ktorý má v mesiaci určenom lehotou rovnaké číslo ako deň, v ktorom došlo k oznámeniu (uznesenie z 12. mája 2009, CHEMK a KF/Rada a Komisia, T‑190/08, neuverejnené, EU:T:2009:154, bod 21).
28
Pokiaľ by v prejednávanej veci bolo napadnuté rozhodnutie platne oznámené žalobkyni 14. januára 2019, trojmesačná lehota na podanie žaloby by začala plynúť 15. januára o 00.00 hod. a skončila by 14. apríla o polnoci. Lehota na podanie žaloby predĺžená o desaťdňovú lehotu zohľadňujúcu vzdialenosť by teda mala uplynúť 24. apríla o polnoci. Z toho by vyplývalo, že žaloba podaná 25. apríla 2019 bola podaná oneskorene.
29
V treťom rade je teda potrebné preskúmať, či je preukázané, že napadnuté rozhodnutie bolo žalobkyni platne oznámené 14. januára 2019.
30
V tejto súvislosti treba poznamenať, že žalobkyňa pre prípad, že by pochybila pri výpočte lehoty na podanie žaloby, spochybňuje, že k oznámeniu platne došlo 14. januára 2019. Podľa žalobkyne by na určenie dátumu oznámenia mal byť rozhodujúci okamih, keď sa oboznámila s napadnutým rozhodnutím zaslaným e‑mailom. Zároveň tvrdí, že s predmetným e‑mailom sa „pravdepodobne“ oboznámila až ráno 15. januára 2019.
31
Okrem judikatúry uvedenej v bode 22 vyššie treba pripomenúť, že prináleží účastníkovi konania, ktorý sa dovoláva prekročenia lehoty, konkrétne v prejednávanej veci ESVČ, aby predložil dôkaz týkajúci sa dňa, keď uvedená lehota začala plynúť (rozsudok z 5. júna 1980, Belfiore/Komisia, 108/79, EU:C:1980:146, bod 7; pozri tiež rozsudok z 30. januára 2013, Wahlström/Frontex, F‑87/11, EU:F:2013:10, bod 33 a citovanú judikatúru). Ak tento účastník konania nemôže v tomto ohľade predložiť úplný dôkaz, pochybnosť, ktorá pretrváva v súvislosti s okamihom začatia plynutia lehoty na podanie žaloby, musí byť na prospech žalobcovi (pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. júna 1980, Belfiore/Komisia, 108/79, EU:C:1980:146, bod 7, a z 9. júla 2020, Komisia/HM, C‑70/19 P, neuverejnený, EU:C:2020:544, bod 123).
32
Dôkaz o tom, že osoba, ktorej bolo rozhodnutie určené, sa s ním mohla účinne oboznámiť, však môže vyplývať z rôznych okolností, napríklad ak sa dotknutá inštitúcia opiera nie o jednoduché indície, ale o skutočnosti, vrátane tých predložených dotknutou osobou, ktoré svedčia o tom, že tejto osobe ako adresátovi bol na jej e-mailovú adresu doručený e‑mail a že ho s najväčšou pravdepodobnosťou mohla otvoriť a oboznámiť sa tak s týmto rozhodnutím (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 14. januára 2014, Lebedef/Komisia, F‑60/13, EU:F:2014:6, bod 44). Podľa judikatúry totiž skutkové okolnosti, ktoré uvádza jeden účastník konania, môžu byť takej povahy, že druhému účastníkovi konania vznikne povinnosť poskytnúť vysvetlenie alebo odôvodnenie, a ak tak neurobí, možno dospieť k záveru, že dôkazné bremeno bolo unesené (pozri rozsudok zo 17. novembra 2016, Fedtke/EHSV, T‑157/16 P, neuverejnený, EU:T:2016:666, bod 39 a citovanú judikatúru).
33
Vzhľadom na už vyššie uvedené teda prináleží Všeobecnému súdu, aby overil, či je preukázané, že v čase podania žaloby v prejednávanej veci, teda 25. apríla 2019, lehota na podanie žaloby ešte neuplynula, k čomu by však došlo, pokiaľ by napadnuté rozhodnutie bolo platne oznámené žalobkyni 14. januára 2019.
34
V tejto súvislosti predstavuje oznámenie doporučeným listom s doručenkou upravené v článku 26 treťom odseku služobného poriadku platný spôsob oznámenia. V prejednávanej veci sa ESVČ rozhodla tento spôsob nepoužiť. Tento spôsob však nie je jediným možným spôsobom oznamovania administratívnych rozhodnutí (pozri v tomto zmysle uznesenia zo 16. decembra 2010, AG/Parlament, F‑25/10, EU:F:2010:171, bod 38, a zo 14. januára 2014, Lebedef/Komisia, F‑60/13, EU:F:2014:6, bod 42).
35
Najmä v situácii, keď administratíva prijme elektronické podanie sťažnosti v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku, v prejednávanej veci z pracovnej e‑mailovej adresy právneho zástupcu sťažovateľky, pričom kópia bola zaslaná na osobnú e‑mailovú adresu sťažovateľky, je vzhľadom na výber spôsobu komunikácie, ktorý si zvolila samotná dotknutá osoba, legitímne, aby táto administratíva mohla v rámci uplatnenia zásady paralelnosti foriem oznámiť dotknutej osobe svoju odpoveď tiež prostredníctvom e‑mailu odoslaného z e‑mailovej adresy menovacieho orgánu alebo z jej programu správy elektronickej pošty, v prejednávanej veci prostredníctvom programu Ares, na e‑mailovú adresu uvedenej sťažovateľky a jej právneho zástupcu (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 14. januára 2014, Lebedef/Komisia, F‑60/13, EU:F:2014:6, bod 43).
36
Okrem toho zo zásady zastupovania vyplýva, že ak je sťažnosť podaná advokátom v mene osoby, ktorú zastupuje, oznámenie odpovede tomuto advokátovi sa považuje za oznámenie tejto osobe (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 6. mája 2009, Sergio a i./Komisia, F‑137/07, EU:F:2009:46, bod 125).
37
Na to, aby bolo rozhodnutie platne oznámené v zmysle ustanovení služobného poriadku, je však potrebné nielen to, aby bolo oznámené osobe, ktorej je určené, ale aj to, aby táto osoba mala tiež možnosť účinne sa oboznámiť s jeho obsahom (rozsudok z 15. júna 1976, Jänsch/Komisia, 5/76, EU:C:1976:92, bod 10; pozri tiež rozsudok z 30. januára 2013, Wahlström/Frontex, F‑87/11, EU:F:2013:10, bod 34 a citovanú judikatúru).
38
Treba konštatovať, že zaslanie e‑mailu samo osebe nezaručuje jeho skutočné prijatie adresátom. Môže sa totiž stať, že e‑mail mu nebude doručený z technických dôvodov. Okrem toho, aj keď je e‑mail skutočne doručený adresátovi, je možné, že prijatie sa neuskutoční v deň odoslania [rozsudok z 8. októbra 2008, Sogelma/EAO, T‑411/06, EU:T:2008:419, bod 77; pozri tiež v tomto zmysle rozsudky z 28. novembra 2013, Gaumina/EIGE, T‑424/12, neuverejnený, EU:T:2013:617, bod 40, a zo 7. decembra 2018, GE.CO.P./Komisia, T‑280/17, EU:T:2018:889, bod 51 (neuverejnený)].
39
V prejednávanej veci ESVČ preukázala, že napadnuté rozhodnutie zaslala žalobkyni a jej právnemu zástupcovi e‑mailom a prostredníctvom programu Ares 14. januára 2019.
40
Z dôkazov predložených zo strany ESVČ tiež vyplýva, že jej útvary použili na zaslanie napadnutého rozhodnutia rovnakú e‑mailovú adresu žalobkyne, aká bola predtým použitá na zaslanie rozhodnutia z 15. júna 2018, ktoré bolo predmetom sťažnosti žalobkyne, a že neurobili chybu pri zadávaní uvedenej adresy. ESVČ navyše použila rovnakú e‑mailovú adresu právneho zástupcu žalobkyne, ako bola adresa, z ktorej tento právny zástupca podal v mene žalobkyne sťažnosť zo 14. septembra 2018. Z toho vyplýva, že e‑mailové adresy, ktoré ESVČ použila na zaslanie napadnutého rozhodnutia, boli platnými adresami.
41
Ako už bolo uvedené v bode 23 vyššie, žalobkyňa nespochybňuje, že k prijatiu napadnutého rozhodnutia došlo v tomto prípade okamžite, a teda sa zhodovalo s jeho odoslaním 14. januára 2019 do e‑mailovej schránky žalobkyne a jej právneho zástupcu. Žalobkyňa tak v odpovedi na otázku Všeobecného súdu, ktorou bola vyzvaná, aby „spresnila, kedy a akým spôsobom dostala [napadnuté rozhodnutie]“, uviedla, že toto rozhodnutie „jej bolo zaslané e‑mailom… 14. januára 2019 o 18:04:43“.
42
Z judikatúry pripomenutej v bode 37 vyššie vyplýva, že na to, aby bolo rozhodnutie platne oznámené v zmysle služobného poriadku, nie je potrebné, aby sa osoba, ktorej je určené, skutočne oboznámila s jeho obsahom, ale postačuje, aby mala možnosť sa s ním účinne oboznámiť. V tejto súvislosti môže dôkaz o tom, že osoba, ktorej je rozhodnutie určené, ho nielen dostala, ale sa s ním mohla aj účinne oboznámiť, vyplynúť z rôznych okolností (uznesenie zo 14. januára 2014, Lebedef/Komisia, F‑60/13, EU:F:2014:6, bod 44).
43
V uznesení zo 14. januára 2014, Lebedef/Komisia (F‑60/13, EU:F:2014:6, body 45 až 48), Súd pre verejnú službu poznamenal, že bolo preukázané, že žalobca mal možnosť pozrieť sa do svojej pracovnej e‑mailovej schránky, že dostal predmetný e‑mail a že ho mohol otvoriť a účinne sa s ním oboznámiť, aj keď sa rozhodol neotvoriť ho v danom okamihu.
44
V prejednávanej veci treba poznamenať, že rozhodnutie OOUPZ ESVČ z 15. júna 2018, ktoré bolo predmetom sťažnosti žalobkyne, bolo tiež zaslané žalobkyni e‑mailom na rovnakú e‑mailovú adresu. Žalobkyňa použila túto e‑mailovú adresu ešte aj na zaslanie e‑mailu svojmu právnemu zástupcovi 15. januára 2019 o 8.40 hod., v ktorom uvádza, že sa oboznámila s napadnutým rozhodnutím.
45
Dokumenty, ktoré účastníci konania predložili Všeobecnému súdu, teda preukazujú, že žalobkyňa nielenže neuvádza technickú prekážku prijatia alebo prezerania dotknutých e-mailov od ESVČ, ale tiež, že mala možnosť nahliadnuť do svojej osobnej e‑mailovej schránky a že pred a po oznámení napadnutého rozhodnutia použila túto e‑mailovú schránku v rámci svojej komunikácie s ESVČ a s jej právnym zástupcom.
46
Z toho vyplýva, že ESVČ uviedla dostatok skutkových okolností, ktoré preukazujú, že napadnuté rozhodnutie bolo žalobkyni a jej právnemu zástupcovi oznámené 14. januára 2019 a že od tohto dátumu mala žalobkyňa možnosť oboznámiť sa s obsahom uvedeného rozhodnutia.
47
Konkrétne žalobkyňa nespochybňuje, že ona alebo jej právny zástupca mali možnosť oboznámiť sa s napadnutým rozhodnutím 14. januára 2019. Tvrdí však, že jej nemožno vytýkať, že nekontrolovala svoju e‑mailovú schránku v priebehu večera 14. januára 2019, alebo jej právnemu zástupcovi, že nereagoval na tento e‑mail v ten istý večer, čím pripúšťa, že takáto možnosť existovala.
48
Na druhej strane tvrdí, že „pravdepodobne ráno 15. januára o 8.40 hod. sa oboznámila (s časťou, a to poslednou stranou dokumentu) s e‑mailom, ktorý jej bol zaslaný do jej súkromnej e‑mailovej schránky na konci predchádzajúceho dňa“.
49
Skutočnosť, ktorú uvádza žalobkyňa, že sa s predmetným e‑mailom skutočne oboznámila pravdepodobne až 15. januára 2019 ráno, však nie je rozhodujúca na určenie začiatku plynutia lehoty, ako bolo pripomenuté v bode 42 vyššie. Z odpovede žalobkyne vyplýva, že vychádzala z nesprávneho výkladu judikatúry, podľa ktorého je na stanovenie dátumu oznámenia rozhodujúci dátum skutočného oboznámenia sa s rozhodnutím. Ako však bolo pripomenuté v bode 42 vyššie, na to, aby bolo rozhodnutie platne oznámené v zmysle služobného poriadku, nie je potrebné, aby sa osoba, ktorej je určené, skutočne oboznámila s jeho obsahom, ale postačuje, aby mala možnosť sa s ním účinne oboznámiť.
50
Ak by sa mala totiž prijať argumentácia žalobkyne, viedlo by to k uznaniu toho, že v prípade oznámenia rozhodnutia bez žiadosti o potvrdenie jeho prijatia má osoba, ktorej je určené, právo zvoliť si deň, kedy sa mohla účinne oboznámiť s jeho obsahom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. novembra 2018, WL/ERCEA, T‑493/17, neuverejnený, EU:T:2018:852, bod 63). Zásada právnej istoty však bráni tomu, aby rozhodnutie o začatí plynutia lehôt na podanie žaloby mohlo byť ponechané na jednom z účastníkov konania (uznesenie zo 16. decembra 2010, AG/Parlament, F‑25/10, EU:F:2010:171, bod 51).
51
Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, že ona alebo jej právny zástupca nemali v čase údajného oznámenia, teda 14. januára 2019 o 18.05 hod., žiadnu povinnosť kontrolovať svoje e‑mailové schránky, treba konštatovať, že neexistuje všeobecne uplatniteľný časový úsek, v ktorom môže byť rozhodnutie platne oznámené a mimo ktorého by oznámenie nebolo platné.
52
Po prvé podľa judikatúry uvedenej v bode 37 vyššie sa oznámenie rozhodnutia vyznačuje práve samotnou okolnosťou, že osoba, ktorej je určené, má možnosť sa účinne oboznámiť s obsahom rozhodnutia, ktoré jej bolo oznámené. Podľa tohto vymedzenia nie je teda relevantná skutočnosť, že k takémuto oznámeniu došlo ráno, napoludnie, večer alebo dokonca v noci. Ak má osoba, ktorej je rozhodnutie určené, možnosť účinne sa oboznámiť s obsahom rozhodnutia, ktoré jej bolo oznámené neskoro večer, rozhodnutie je jej oznámené v tomto okamihu. Ak sa osoba, ktorej je rozhodnutie určené, môže účinne oboznámiť s obsahom rozhodnutia až nasledujúci deň alebo neskôr, rozhodnutie je jej oznámené až v tomto čase.
53
Po druhé Všeobecný súd poznamenáva, že nie je možné s požadovanou právnou istotou stanoviť časové úseky, počas ktorých by sa oznámenie považovalo za platne vykonané, a iné časové úseky vylúčiť. Disponibilita potenciálnych príjemcov rozhodnutia a ich možnosti prístupu na internet sa totiž môžu značne líšiť. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že normotvorca sa rozhodol vyjadriť lehoty na podanie žaloby v dňoch, týždňoch a mesiacoch, a nie v hodinách, čo potvrdzuje, že normotvorca nepokladal za dôležité, aby sa oznámenie uskutočnilo v určitom časovom úseku.
54
Po tretie by nebolo koherentné stanoviť takýto časový úsek pre oznámenia e‑mailom, zatiaľ čo oznámenie doporučeným listom možno v zásade vykonať kedykoľvek počas dňa. Čas doručenia doporučenej pošty totiž závisí predovšetkým od organizácie poštových služieb. Aby sa maximalizovali šance na skutočné doručenie doporučeného listu, nie je neobvyklé, aspoň v dnešnej dobe, že k doručeniu dochádza skoro ráno alebo na konci dňa. Otázka, či ide o vhodný čas alebo nie, nie je rozhodujúca na určenie, či je oznámenie platné, pokiaľ príjemca dostane dokument, ktorý má byť oznámený.
55
V tejto súvislosti z článku 58 ods. 1 písm. b) rokovacieho poriadku vyplýva, že pokiaľ ide o akty, ktoré majú byť oznámené, lehota na podanie žaloby začína plynúť od konca dňa, v ktorom došlo k oznámeniu, bez ohľadu na hodinu oznámenia napadnutého aktu (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 15. januára 1987, Misset/Rada, 152/85, EU:C:1987:10, bod 7, a uznesenie z 11. júna 2020, GMPO/Komisia, C‑575/19 P, neuverejnené, EU:C:2020:448, bod 30).
56
Napokon a vzhľadom na to, že prijatie napadnutého rozhodnutia je v prejednávanej veci preukázané (pozri body 23, 40 vyššie a nasl.), len prekážky súvisiace so situáciou žalobkyne a jej právneho zástupcu, ktoré by im zabránili oboznámiť sa s napadnutým rozhodnutím 14. januára 2019, po tom, čo ho dostali, by mohli spochybniť záver, že mali možnosť sa s ním v tento deň účinne oboznámiť. Vzhľadom na skutkové okolnosti, ktoré predložila ESVČ vo vzťahu k oznámeniu napadnutého rozhodnutia žalobkyni a jej právnemu zástupcovi e‑mailami a prostredníctvom programu Ares, ako aj skutočnosť, že prijatie napadnutého rozhodnutia je v prejednávanej veci preukázané, mala teda žalobkyňa uviesť prípadné dôvody, pre ktoré sa ona ani jej právny zástupca nemohli účinne oboznámiť s napadnutým rozhodnutím prijatým 14. januára 2019 (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 17. novembra 2016, Fedtke/EHSV, T‑157/16 P, neuverejnený, EU:T:2016:666, bod 41).
57
V tejto súvislosti však žalobkyňa napriek otázkam položeným zo strany Všeobecného súdu neposkytla žiadne spresnenie. Naopak sa obmedzila na konštatovanie, že sa „pravdepodobne“ oboznámila s e‑mailami od ESVČ až 15. januára 2019 a že sa domnieva, že skoršie nebola povinná kontrolovať svoju e‑mailovú schránku. Navyše nespochybnila, že v tom čase bola zastúpená právnym zástupcom, ktorý dostal e‑mail od ESVČ tiež 14. januára 2019.
58
V dôsledku toho a vzhľadom na skutočnosti pripomenuté v bodoch 31 a 32 vyššie Všeobecný súd dospel k záveru, že na základe informácií poskytnutých zo strany ESVČ a skutočnosti, že žalobkyňa nepredložila žiadny dôkaz o tom, že jej a jej právnemu zástupcovi bolo zabránené účinne sa oboznámiť s e‑mailami prijatými 14. januára 2019, treba konštatovať, že ESVČ uniesla dôkazné bremeno. Bolo teda preukázané, že žalobkyňa nielenže dostala napadnuté rozhodnutie 14. januára 2019, ale mala tiež možnosť sa s ním v tento deň účinne oboznámiť.
59
Je potrebné dospieť k záveru, že napadnuté rozhodnutie bolo v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 37 vyššie platne oznámené žalobkyni 14. januára 2019.
60
Za týchto podmienok a podľa spôsobu výpočtu lehoty vysvetleného v bodoch 26 až 28 vyššie bola žaloba podaná 25. apríla 2019 podaná oneskorene.
61
Z toho vyplýva, že žaloba musí byť zamietnutá ako zjavne neprípustná.
O trovách
62
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhom ESVČ.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma rozšírená komora)
nariadil:
1.
Žaloba sa zamieta ako zjavne neprípustná.
2.
TO je povinná nahradiť trovy konania.
V Luxemburgu 31. júla 2020
Tajomník
E. Coulon
Predseda
J. Svenningsen
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.