62023TJ0494_RES
Vec T‑494/23
HG
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu (desiata rozšírená komora) zo 16. októbra 2024
„Verejná služba – Úradníci – Náhrada škody spôsobenej Únii – Vymáhanie pohľadávky započítaním – Premlčacia lehota – Uplatniteľné právo – Článok 98 ods. 2 druhý pododsek nariadenia (EÚ, Euratom) 2018/1046 – Pojem ‚bežné okolnosti‘ – Predbežné formálne rozhodnutie o určení pohľadávky, ktorá je predmetom žaloby“
Rozpočet Európskej únie – Rozpočtové nariadenie – Vymáhanie pohľadávok Únie voči tretím stranám – Premlčacia lehota – Začiatok plynutia – Nadobudnutie účinnosti novej právnej normy medzi určením pohľadávky predbežným rozhodnutím a doručením oznámenia o dlhu – Okamžitá uplatniteľnosť pri neexistencii prechodných ustanovení
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 966/2012, článok 81 ods. 1, a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2018/1046, článok 98 ods. 2, články 279, 281 a 282]
(pozri body 20 – 25)
Rozpočet Európskej únie – Rozpočtové nariadenie – Vymáhanie pohľadávok Únie voči tretím stranám – Premlčacia doba – Začiatok plynutia – Stanovenie pohľadávky po skončení konkrétneho konania pred jej formálnym určením – Námietka úradníka povinného voči predbežnému rozhodnutiu o usadení sa – Zaslanie oznámenia o dlhu po konečnom vyriešení sporu
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2018/1046, článok 98 ods. 2)
(pozri body 27 – 32)
Rozpočet Európskej únie – Rozpočtové nariadenie – Vymáhanie pohľadávok Únie voči tretím stranám – Postup vymáhania formou započítania – Uplatnenie konania po zamietnutí žiadosti dlžného úradníka o zrušenie oznámenia o dlhu a po tom, čo dlžník nekontaktoval príslušné útvary – Porušenie zásady riadnej správy vecí verejných a povinnosti starostlivosti – Neexistencia
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2018/1046, článok 102 ods. 1)
(pozri bod 40)
Zhrnutie
Všeobecný súd rozhodujúci v rozšírenej komore svojím rozsudkom zamietol žalobu, ktorú podal HG, úradník Európskej komisie, proti viacerým rozhodnutiam tejto inštitúcie týkajúcim sa započítania pohľadávok, ktoré sa ho týkajú. Všeobecný súd sa tak vyjadril k novej otázke začiatku plynutia premlčacej lehoty na vymáhanie pohľadávok Európskej únie podľa rozpočtového nariadenia z roku 2018 (
1
).
V prejednávanej veci Komisia rozhodnutím z 10. februára 2015 uložila voči HG disciplinárny postih a uložila mu povinnosť nahradiť škodu spôsobenú Európskej únii vo výške 108596,35 eura na základe článku 22 prvého odseku Služobného poriadku úradníkov Európskej únie. Toto rozhodnutie, ktoré žalobca napadol, nadobudlo účinnosť 1. marca 2015.
Rozsudkom HG/Komisia (T‑693/16 P‑RENV‑RX, EU:T:2021:895) (
2
), Všeobecný súd najmä znížil sumu požadovanej náhrady škody od HG na 80000 eur ku dňu vyhlásenia rozsudku z dôvodu, že Komisia prispela k vzniku ujmy.
Zodpovedný povoľujúci úradník Komisie zaslal HG 3. marca 2022 oznámenie o dlhu týkajúce sa sumy 80000 eur, v ktorom uviedol dátum splatnosti platby na 19. apríla 2022. HG s odvolaním sa na existenciu päťročnej premlčacej lehoty podal žiadosť o zrušenie tohto oznámenia o dlhu, ktorú povoľujúci úradník zamietol.
Od 10. októbra 2022 boli HG postupne zaslané rozhodnutia účtovníka o započítaní dlhu, ktorý mal voči Komisii, voči jeho mzde alebo k iným pohľadávkam voči Komisii. HG podal proti týmto rozhodnutiam sťažnosti, ktoré boli zamietnuté rozhodnutím z 5. mája 2023. V tomto rozhodnutí Komisia najmä uviedla, že päťročná premlčacia lehota, na ktorú sa HG odvoláva na základe rozpočtového nariadenia z roku 2018, nie je uplatniteľná na situáciu, ktorá sa riadi rozpočtovým nariadením z roku 2012 (
3
), ktoré nestanovuje lehotu na doručenie oznámenia o dlhu.
Posúdenie Všeobecným súdom
Všeobecný súd v prvom rade poznamenal, že ustanovenia článku 98 ods. 2 druhého pododseku rozpočtového nariadenia z roku 2018, ktoré stanovujú päťročnú premlčaciu lehotu, na ktorú sa odvoláva žalobca, sa uplatňujú odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, teda od 2. augusta 2018, v súlade s článkom 282 ods. 2 toho istého nariadenia. Prechodné ustanovenia uvedené v článku 279 toho istého nariadenia a dátumy retroaktívneho alebo odloženého uplatňovania niektorých ustanovení, stanovené v jeho článku 282 ods. 3, sa ich totiž netýkajú. V článku 281 rozpočtového nariadenia z roku 2018 sa okrem toho stanovuje, že okrem výnimiek, ktoré nie sú v tomto prípade relevantné, sa rozpočtové nariadenie z roku 2012 zrušuje s účinnosťou od 2. augusta 2018.
Všeobecný súd pripomenul, že v súlade so zásadami prebratia právnych noriem z časového hľadiska sa nová právna norma v zásade okamžite uplatní na budúce účinky situácie, ktorá vznikla za účinnosti skoršej právnej normy. Budúce účinky situácie, ktorá vznikla za účinnosti skoršej právnej normy, treba chápať tak, že sa týkajú súčasných účinkov tejto situácie v čase, keď sa uplatňuje nová právna norma. Uplatnenie novej právnej normy na súčasné účinky situácie, ktorá vznikla za účinnosti skoršej právnej normy, nepredstavuje retroaktívne uplatnenie novej právnej normy.
Nová právna norma sa tak uplatňuje od dátumu jej uplatniteľnosti stanoveného v akte, ktorým sa táto norma zavádza, a hoci sa v zásade neuplatňuje na právne situácie, ktoré vznikli a definitívne prebehli za účinnosti skoršej právnej normy, uplatňuje sa na ich budúce účinky, ako aj na nové právne situácie. Konkrétnejšie, procesné pravidlá sa všeobecne uplatňujú od dátumu, kedy nadobudnú účinnosť, na rozdiel od hmotnoprávnych predpisov, ktoré sa spravidla vykladajú tak, že sa vzťahujú na skutočnosti existujúce pred nadobudnutím ich účinnosti len v rozsahu, v akom z ich znenia, cieľa a štruktúry vyplýva, že sa im má takýto účinok priznať.
V prejednávanej veci pohľadávka Únie voči HG nevznikla definitívne 2. augusta 2018, pretože HG spochybnil túto pohľadávku a konanie o žalobe v súvislosti s touto pohľadávkou ešte prebiehalo, a preto nemožno pripustiť, že pred týmto dátumom, Komisia vzhľadom na tieto okolnosti definitívne stratila právo vymáhať túto pohľadávku z dôvodu, že meškala s uplatnením tohto práva. Na jednej strane totiž rozpočtové nariadenie z roku 2012 nestanovovalo osobitnú lehotu na zaslanie oznámenia o dlhu a na druhej strane primeraná lehota, ktorú musí inštitúcia Únie dodržať v takejto situácii na výkon svojich právomocí, nebola vzhľadom na okolnosti prekročená. V dôsledku toho sa na predmetnú pohľadávku uplatňuje článok 98 ods. 2 druhý pododsek rozpočtového nariadenia z roku 2018.
Hoci článok 98 ods. 2 druhý pododsek rozpočtového nariadenia z roku 2018 stanovuje, že päťročná premlčacia lehota na zaslanie oznámenia o dlhu dlžníkovi plynie „od času, keď bola inštitúcia Únie za bežných okolností schopná nárokovať si svoj dlh“, Komisia sa mohla oprávnene domnievať, že okolnosti prejednávanej veci, ktoré sa vyznačujú najmä spornou pohľadávkou, ktorá mohla byť následne zrušená alebo znížená, boli bežné v zmysle tohto ustanovenia až po tom, čo sa stal rozsudok HG/Komisia (T‑693/16 P RENV RX) konečným.
V tejto súvislosti, v procesnej situácii, keď pohľadávka musela byť najprv stanovená na konci konkrétneho konania formálnym rozhodnutím, ktoré predchádza jej určeniu, je takýto výklad článku 98 ods. 2 druhého pododseku rozpočtového nariadenia z roku 2018 v záujme riadnej správy vecí verejných. Ukazuje sa totiž, že je priaznivý tak pre záujmy inštitúcií veriteľov, ako aj pre záujmy ich dlžníkov alebo prípadných tretích osôb, pretože za každých okolností neukladá príslušnému povoľujúcemu úradníkovi povinnosť nariadiť vymáhanie pohľadávok, ktoré dlžníci napádajú v ich podstate alebo v ich výške predtým, ako sa dozvedia o konečnom dôsledku týchto pohľadávok a bez zohľadnenia uvedených úrokov. Ak pohľadávka existuje voči úradníkovi a tento úradník ju spochybňuje tak v jej podstate, ako aj pokiaľ ide o jej výšku, pričom sa domáha zrušenia alebo zmeny predbežného rozhodnutia, ktoré ju určuje, povoľujúci úradník môže na účely určenia vhodného okamihu na konštatovanie pohľadávky, aby mohol nariadiť jej vymáhanie a zaslať oznámenie o dlhu, s priahlidnutím na povinnosť starostlivosti administratívy voči svojim zamestnancom, ktorá mu ukladá povinnosť zohľadniť nielen záujem služby, ale aj záujem dotknutého úradníka, zohľadniť výšku predmetnej sumy s prihliadnutím na príjem úradníka a posúdenie možnosti, že túto sumu, najmä ak vyplýva zo zodpovednosti úradníka, môže súd zmeniť v rámci výkonu svojej neobmedzenej súdnej právomoci.
V druhom rade Všeobecný súd uviedol, že prijatím napadnutých rozhodnutí účtovník Komisie neporušil ani zásadu riadnej správy vecí verejných, ani povinnosť starostlivosti inštitúcií voči svojim úradníkom, keď pristúpil k započítaniu pohľadávky voči mzde žalobcu alebo pristúpil k náhradám výdavkov, ako to ukladá článok 102 ods. 1 rozpočtového nariadenia z roku 2018, a z úradnej moci prijal splátkový kalendár plánovaný približne na dva roky, ktorý žalobcovi ponechával primeraný príjem vzhľadom na výšku jeho mzdy.
(
1
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2018/1046 z 18. júla 2018 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, o zmene nariadení (EÚ) č. 1296/2013, (EÚ) č. 1301/2013, (EÚ) č. 1303/2013, (EÚ) č. 1304/2013, (EÚ) č. 1309/2013, (EÚ) č. 1316/2013, (EÚ) č. 223/2014, (EÚ) č. 283/2014 a rozhodnutia č. 541/2014/EÚ a o zrušení nariadenia (EÚ, Euratom) č. 966/2012 (Ú. v. EÚ L 193, 2018, s. 1, ďalej len „rozpočtové nariadenie z roku 2018“).
(
2
)	Rozsudok z 15. decembra 2021, HG/Komisia (T‑693/16 P‑RENV‑RX, EU:T:2021:895).
(
3
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 966/2012 z 25. októbra 2012 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, a zrušení nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Ú. v. EÚ L 298, 2012, s. 1, ďalej len „rozpočtové nariadenie z roku 2012“).