62024CC0338
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. június 19. (
1
)
C‑338/24. sz. ügy
LF
kontra
Sanofi Pasteur SA
(a cour d’appel de Rouen [roueni fellebbviteli bíróság, Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – 85/374/EGK irányelv – Fogyasztóvédelem – A hibás termékekért való felelősség – 13. cikk – A vétkességen alapuló általános felelősségi rendszerrel fennálló viszony – A gondossági kötelezettség termék jelentette kockázatok tekintetében történő megsértése – 11. cikk – Tízéves elévülési idő – Az elévülési idő lejárta – Összetett és progresszív betegség – A bírósághoz fordulás joga – 10. cikk – Hároméves elévülési idő – Az elévülési idő kezdő időpontja – Az állapot stabilizálódása időpontjának megállapítása”
I. Bevezetés
1.
Negyven év telt el azóta, hogy a 85/374/EGK irányelv (
2
) bevezette a hibás termékekért való objektív felelősség rendszerét. Ezen irányelv a harmonizációra tett egyik legkorábbi és valószínűleg legkitartóbb (
3
) kísérlet az uniós magánjog és különösen a jogellenes károkozásért való felelősség területén. (
4
) Az a terület, amelyen ezen irányelv beavatkozott, a kötelmi jog „középpontjában” áll. (
5
) E beavatkozás érzékeny jellegét kiemeli, hogy a 85/374 irányelv teljes harmonizációra törekszik az általa szabályozott kérdésekben, (
6
) ami a tagállamok mérlegelési mozgásterének korlátozását eredményezi. Nem meglepő tehát, hogy az ezen irányelvvel kapcsolatban a Bíróság elé terjesztett kérdések közül számos kérdés helytállóan az „európai harmonizáció rejtett hibáiként” jellemzett problémák feltárására irányul. (
7
)
2.
A 85/374 irányelv a különböző érdekek – a fogyasztók és a termelők érdekei, a technológiai fejlődés és a termékbiztonság – közötti bonyolult egyensúly megteremtésére törekszik. Jóllehet ezen irányelv célja a piaci integráció, jelentős emberi vonatkozásai vannak abban az esetben, amikor a fogyasztók hibás termék miatt sérülést szenvednek. A jelen ügy konkrétabban a védőoltásnak tulajdonított, progresszív betegségben szenvedő károsultak kivételes helyzetére vonatkozik. A Bíróságnak e személyek vonatkozásában azt kell értékelnie, hogy az említett irányelvben a kártérítési igény érvényesítésére előírt tízéves elévülési idő alkalmazása összeegyeztethető‑e az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 47. cikkével.
II. Jogi háttér
3.
A 85/374 irányelv 10. cikkének (1) bekezdése kimondja:
A tagállamok jogszabályaikban az ezen irányelvből eredő kártérítési igények elévülési idejét három évben állapítják meg; a három évet attól a naptól kell számítani, amikor a felperes tudomást szerzett, vagy tudomást kellett volna szereznie a kárról, a hibáról és a gyártó személyéről.
4.
A 85/374 irányelv 11. cikke értelmében:
A tagállamok jogszabályaikban előírják, hogy a károsultnak az ezen irányelvből eredő igénye attól az időponttól számított 10 év elteltével, amelyen a gyártó a kárt okozó terméket forgalomba hozta, elévül, kivéve, ha a károsult időközben bírósági eljárást indított a gyártó ellen.
III. A jogvita előzményei és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
5.
2003. március 20‑án LF‑et a Sanofi Pasteur laboratórium által gyártott Revaxis vakcinával oltották be, amely a diftéria, a tetanusz és gyermekbénulás elleni vakcina.
6.
Azt állítva, hogy 2004‑től különböző tüneteket, fertőzéseket és fájdalmat (emésztés, torok, váll, kar, kéz, nyaki fájdalom, húgyúti fertőzések, deréktáji fájdalom, hajhullás) tapasztal, LF 2005. december 3‑tól többször távol maradt a munkából.
7.
LF‑t különböző orvosi vizsgálatoknak vetették alá, többek között 2008. március 31‑én került sor a bal deltaizom biopsziájára, amely a bizonyos vakcinákban adjuvánsként használt alumínium‑hidroxid jelenlétéről tanúskodó makrofág myofasciitist tárt fel. LF 2013. április 2. és 5. között kórházi kezelésben részesült e makrofág myofasciitis miatt.
8.
LF 2015. június 2‑án a commission de conciliation et d’indemnisation des accidents médicaux‑hoz (az orvosi műhibákkal foglalkozó békéltető és kártérítési bizottság, a továbbiakban: CCI) fordult, amely szakértői jelentés készítését rendelte el.
9.
A szakértői jelentés megállapította, hogy LF állapota 2016. szeptember 20‑án stabilizálódott, és hogy nem vonható le az a következtetés, hogy a Revaxis vakcinával történő oltás vezetett LF betegségéhez. A CCI 2017. január 11‑én elutasította LF kérelmét.
10.
2020. június 17‑én és 23‑án LF három különböző alperes, köztük a Sanofi Pasteur ellen indított keresetet a tribunal judiciaire d’Alençon (alençon‑i elsőfokú bíróság, Franciaország) előtt az ezen oltás következtében bekövetkezett károk megtérítése iránt. Mind a hibás termékekért való felelősségre, mind a vétkességen alapuló felelősségre támaszkodott.
11.
2021. június 10‑i végzésével a tribunal judiciaire d’Alençon (alençon‑i elsőfokú bíróság) előkészítő bírája megállapította, hogy a Sanofi Pasteurrel szembeni igénye elévült, és elutasította LF kereseti kérelmeit.
12.
LF 2021. június 30‑án fellebbezést nyújtott be e végzés ellen. 2022. május 31‑i ítéletével a cour d’appel de Caen (caeni fellebbviteli bíróság, Franciaország) lényegében helybenhagyta a megtámadott végzést, és elfogadhatatlannak nyilvánította LF‑nek a hibás termékekért való felelősségen és a vétkességen alapuló felelősségen alapuló kereseti kérelmeit.
13.
2023. július 5‑i ítéletével a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) lényegében hatályon kívül helyezte a cour d’appel de Caen (caeni fellebbviteli bíróság) ítéletét, és az ügyet a cour d’appel de Rouen (roueni fellebbviteli bíróság) elé utalta, amely a kérdést előterjesztő bíróság.
14.
A Cour de cassation (semmítőszék) lényegében megállapította, hogy a Code Civil (polgári törvénykönyv) 1245‑16. cikkét (amely a 85/374 irányelv 10. cikkét ülteti át) úgy kell értelmezni, hogy egészségkárosodás esetén azon időpont, amikor a felperes tudomást szerez a kárról, az az időpont, amikor a kár stabilizálódik. A kár stabilizálódásának időpontja az egyetlen olyan időpont, amely lehetővé teszi a felperes számára a kára mértékének megállapítását. Progresszív betegség esetén, amely lehetetlenné teszi az állapot stabilizálódása időpontjának meghatározását, az e rendelkezésben meghatározott hároméves elévülési idő nem kezdődik meg.
15.
2023. szeptember 18‑án LF a kérdést előterjesztő bírósághoz fordult.
16.
A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a jelen ügy a 85/374 irányelvvel kapcsolatban több értelmezési kérdést vet fel. Először is, kérdés merül feles a hibás termékekért való felelősségi rendszer és a vétkességen alapuló felelősségi rendszer közötti kapcsolatot illetően. E kérdés különösen arra vonatkozik, hogy a felperes jogosult‑e a vétkességen alapuló felelősségre támaszkodva keresetet indítani az alábbi jogalapok valamelyike alapján: a gyártó a hibás terméket forgalomban tartotta vagy a gyártót a termék jelentette kockázatok tekintetében megsértette a gondossági kötelezettséget vagy általában véve a termék biztonságosságának hiánya.
17.
Másodszor, a hibás termékekért való felelősségre vonatkozó szabályok tekintetében a kérdést előterjesztő bíróság felveti azt a kérdést, hogy a 85/374 irányelv 11. cikkében előírt tízéves jogvesztő határidő sérti‑e a bírósághoz forduláshoz való jogot, amennyiben a károsult progresszív betegségben szenved.
18.
Harmadszor, a kérdést előterjesztő bíróság értelmezési kérdést vet fel a 85/374 irányelv 10. cikkében előírt hároméves elévülési idővel kapcsolatban. Különösen arra keresi a választ, hogy az olyan összetett, progresszív betegség esetén, mint LF‑é, az elévülés kezdődhet‑e a vonatkozó betegség stabilizálódásának időpontjában.
19.
E körülmények között a cour d’appel de Rouen (roueni fellebbviteli bíróság, Franciaország) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
[A 85/374] irányelv 13. cikkét a 2002. április 25‑i [González Sánchez ítéletből (C‑183/00, EU:C:2002:255, a továbbiakban: González Sánchez ítélet)] eredő értelmezése szerint, amely ítélet értelmében a károsult hivatkozhat más, az irányelv által kialakítottól eltérő jogalapon nyugvó szerződéses vagy szerződésen kívüli felelősségi rendszerekre, úgy kell‑e értelmezni, hogy a hibás termék károsultja követelheti a gyártótól kárának megtérítését a vétkességen alapuló általános felelősségi rendszer alapján, többek között a termék forgalomban tartására, a gyártót terhelő, a termék jelentette kockázatok tekintetében a gondossági kötelezettség megsértésére vagy általában véve a termék biztonságosságának hiányára hivatkozva?
2)
Ellentétes‑e a [Charta] 47. cikkével [a 85/374] irányelv 11. cikke, amely szerint a károsultnak az irányelvből eredő igénye attól az időponttól számított tíz év elteltével, amikor a kárt okozó terméket forgalomba hozták, elévül, mivel a valamely hibás termék által okozott progresszív sérelmet elszenvedő károsultat megfosztja a bírósághoz fordulás jogától?
3)
Értelmezhető‑e úgy a[85/374] irányelv 10. cikke, amely a hároméves elévülési idő kezdeteként azt »a nap[ot határozza meg], amikor a felperes tudomást szerzett, vagy tudomást kellett volna szereznie a kárról«, hogy az elévülési idő csak attól a naptól kezdődhet, amikor a teljes kár ismertté válik, többek között az állapot stabilizálódása időpontjának megállapítása révén, amely időpont úgy határozható meg, mint az az időpont, amelytől kezdve az az egészségkárosodás károsultjának állapota már nem változik, így progresszív betegség esetén az elévülés nem kezdődik meg, nem pedig attól a naptól, amikor a kár a hibás termékkel összefüggésben bizonyosan bekövetkezett, függetlenül a későbbi alakulásától?”
20.
Írásbeli észrevételeket LF, a Sanofi Pasteur, a francia, a német és a holland kormány, az Európai Bizottság, valamint az Európai Unió Tanácsa nyújtott be. E felek és érdekelt felek részt vettek a 2025. március 27‑én tartott tárgyaláson, és válaszoltak a Bíróság által feltett, szóban megválaszolandó kérdésekre.
IV. Értékelés
A.
Az első kérdésről
21.
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 85/374 irányelv 13. cikkét a González Sánchez ítélet fényében, hogy a hibás termék károsultja követelheti a gyártótól kárának megtérítését a vétkességen alapuló általános felelősségi rendszer alapján, többek között a termék forgalomban tartására, a gyártót terhelő, a termék jelentette kockázatok tekintetében a gondossági kötelezettség megsértésére vagy általában véve a termék biztonságosságának hiányára hivatkozva.
22.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az előterjesztő bíróság e kérdést annak meghatározása érdekében teszi fel, hogy az alapügy felperese, LF, aki állítólagosan a Sanofi Pasteur által forgalmazott vakcina miatt kárt szenvedett, jogosult‑e a Sanofi Pasteur ellen vétkességen alapuló felelősség alapján eljárást indítani. LF a kérdést előterjesztő bíróság előtt különösen azt állította, hogy a vétkesség azon alapult, hogy a Sanofi Pasteur nem reagált, annak ellenére, hogy alumíniumtartalmú vakcinájának hatásairól tájékoztatták. A Sanofi Pasteur azzal érvelt, hogy az LF által neki felrótt vétkesség nem különül el a biztonságosság állítólagos hiányától.
23.
A kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy a Cour de cassation (semmítőszék) több ítéletében (
8
) kimondta, hogy a hibás termékből eredő kár károsultja jogosult a gyártó vétkességére alapított kereset indítására. E vétkesség azon alapulhat, hogy a gyártó olyan hibás terméket tart forgalomban, amelynek hibájáról tudomással bír, vagy hogy a termék jelentette kockázatok tekintetében megsértette a gondossági kötelezettséget.
24.
Ezen ítélkezési gyakorlat fényében az előterjesztő bíróság kérdését úgy kell érteni, mint amely lényegében annak megállapítására irányul, hogy a 85/374 irányelvvel ellentétes‑e az, hogy a károsult a gyártó felelősségének megállapítását kéri, ha az állítólagos vétkesség az említett ítélkezési gyakorlatban leírt vétkességi esetek közé tartozik. (
9
)
25.
E kérdés megválaszolásához előzetesen fontos felidézni a 85/374 irányelv által létrehozott felelősségi rendszer jellegét és alapvető jellemzőit, valamint e rendszer és a szerződéses, illetve szerződésen kívüli felelősség nemzeti rendszere közötti kapcsolatot.
1. A termék hibás jellegén alapuló objektív felelősség
26.
A 85/374 irányelv első és második preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 1. cikke, amely szerint „a termék gyártója felel a termék hibája által okozott kárért”, írja elő a gyártónak a termékei hibája által okozott kárért fennálló objektív vagyis szigorú felelőssége elvét. (
10
).
27.
A 85/374 irányelv 4. cikkéből kitűnik, hogy a kártérítés igényléséhez a károsultnak kell bizonyítania a kárt, a hibát, valamint a hiba és a kár közötti okozati összefüggést. E három feltétel elegendő a felelősség megállapításához.
28.
Ezzel szemben a gyártó vétkessége nem releváns. A termékfelelősség objektív és a termék hibás jellegén alapul. Más szóval, ahogyan azt a szakirodalom megfogalmazta, a felelősség „hibán alapul”, nem pedig „vétkességen”. (
11
)
29.
A hiba objektív megfontolások alapján állapítható meg. A 85/374 irányelv 6. cikke szerint a termék hibás, ha nem nyújtja a jogosan elvárható biztonságot, tekintettel az összes körülményre és különösen a termék kiszerelésére, a termék észszerűen elvárható használatára és a termék forgalomba hozatalának időpontjára. Ezenfelül ezen irányelv hatodik preambulumbekezdése szerint ezt pedig a széles vásárlóközönség által támasztott jogos elvárásra tekintettel kell megítélni. (
12
)
30.
A gyógyszerek, köztük a vakcinák vonatkozásában – a gyógyszerek funkcióira és az emberi egészséggel kapcsolatos rendeltetésükre, valamint a termékkel célba vett felhasználói csoport sajátosságaira, nevezetesen a betegekre tekintettel – a betegek részéről e termékekre vonatkozóan jogosan elvárható biztonsági követelmények különösen magasak. (
13
)
31.
A termék hibás jellegével kapcsolatos szubjektív megfontolások kizárása a 85/374 irányelv 7. cikkében meghatározott azon védekezési jogalapokból is kitűnik, amelyek alapján a gyártó mentesülhet a felelősség alól. Konkrétabban, e védekezési jogalapok egyike sem teszi lehetővé a „szubjektív” teszt alkalmazását, amely azon alapul, hogy a gyártó mit tudott vagy mit kellett volna tudnia a termékkel kapcsolatban. A Bíróság ezt az ezen irányelv 7. cikkének e) pontjában foglalt, általában „fejlesztéssel járó kockázaton alapuló védekezésnek” nevezett védekezési jogalappal összefüggésben erősítette meg. Ez a védekezési jogalap lehetővé teszi, hogy a gyártó mentesüljön az objektív felelősség alól, ha bizonyítja, hogy „a termék általa történő forgalomba hozatalának időpontjában a hiba a tudomány és a technika akkori állása szerint nem volt felismerhető”. A Bíróság megállapította, hogy a szóban forgó védekezési jogalap nem az „ismeretek azon szintjét [veszi figyelembe], amelyről a szóban forgó gyártó ténylegesen vagy szubjektíve tudomást szerzett vagy tudomást szerezhetett volna”. (
14
)
32.
Így a 85/374 irányelv alapján nem tartoznak a termékfelelősség körébe az azzal kapcsolatos megfontolások, hogy a gyártó ténylegesen mit tudott vagy mit kellett volna tudnia, és hogy megakadályozhatta‑e volna vagy meg kellett‑e volna akadályoznia a hibát. (
15
) E megfontolások tehát a vétkességen alapuló nemzeti felelősségi rendszer alapját képezhetik. Ez elvezet a 85/374 irányelv által létrehozott termékfelelősségi rendszer és a nemzeti általános felelősségi rendszer kapcsolatához.
2. A 85/374 irányelvben meghatározott objektív felelősség rendszere és a nemzeti felelősségi rendszerek közötti kapcsolat
33.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 85/374 irányelv az általa szabályozott kérdésekben a tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseinek teljes harmonizációjára törekszik. (
16
)
34.
Ugyanakkor a 85/374 irányelvnek a tizennyolcadik preambulumbekezdéséből következően az irányelvnek nem feladata, hogy a hibás termékekért való felelősség területét a fentieken túlmenően kimerítő jelleggel harmonizálja. (
17
)
35.
A 85/374 irányelv 13. cikke meghatározza az irányelv által létrehozott objektív felelősségi rendszer és a nemzeti felelősségi rendszerek közötti kapcsolatot szabályozó alapszabályt: ezen irányelv „nem érinti a károsultnak a szerződéses vagy szerződésen kívüli vagy egy, az ezen irányelvről szóló értesítés időpontjában fennálló különös felelősségi rendelkezések alapján fennálló igényét”.
36.
A González Sánchez ítéletében a Bíróság kimondta, hogy a 85/374 irányelv 13. cikke nem értelmezhető úgy, hogy a tagállamoknak lehetőségük van fenntartani az említett irányelvben előírttól eltérő, a hibás termékekért való általános felelősségi rendszert. (
18
)
37.
Így a 85/374 irányelv 13. cikkében szereplő, a károsultnak a szerződéses vagy szerződésen kívüli felelősség alapján fennálló jogaira való hivatkozást úgy kell értelmezni, hogy az említett irányelvben létrehozott rendszer „nem zárja ki más szerződéses vagy szerződésen kívüli felelősségi rendszerek alkalmazását, ha azok jogalapja különböző, mint például a rejtett gyártási hibákért vagy meghibásodásért való kellékszavatosság”. (
19
)
38.
Bár nyilvánvaló, hogy a 85/374 irányelv által létrehozott objektív felelősségi rendszer a vétkességen alapuló nemzeti felelősségi rendszerekkel párhuzamosan áll fenn, meg kell vizsgálni azt a kérdést, hogy a vétkesség vonatkozhat‑e a termék hibás jellegére.
3. Vonatkozhat‑e a vétkesség egy termék hibás jellegére?
39.
Amint arra már fentebb utaltam, a 85/374 irányelvben meghatározott felelősségi rendszer független a gyártó hibás termékkel kapcsolatos vétkességének követelményétől. (
20
) Amennyiben a hibás termékkel kapcsolatos vétkesség merül fel, a felelősség más jellegű az irányelv által megállapított felelősségétől. Ezen irányelv tehát nem akadálya annak, hogy valamely tagállam előírja, hogy a gyártó a hibás termékkel kapcsolatos vétkes magatartásért felelősségre vonható. Ilyen magatartás irányulhat olyan hibás termék forgalomban tartására, amelynek hibájáról a gyártó tudomással bír, vagy a gondossági kötelezettség megsértésére és a megelőző intézkedések megtételének elmulasztására a kísérletek és a kutatási beruházások fokozása révén a termékkel kapcsolatos olyan kockázatok tekintetében, amelyekről a gyártót értesítették.
40.
A vétkességen alapuló felelősség elismerése ilyen helyzetekben nem ellentétes a 85/374 irányelvben meghatározott felelősségi rendszerrel. Ez azért van így, mert a vétkességen alapuló felelősséget megalapozó magatartás a vonatkozó helyzetekben, bár szükségszerűen a hibához és a termék biztonságosságához kapcsolódik, nem kizárólag a hibától függ. Az általános felelősség jellegét a 85/374 irányelv által megállapított objektív felelősségtől a gyártó konkrét jogellenes magatartásának bizonyítása különbözteti meg.
41.
Meg kell jegyezni, hogy az, hogy a gyártó a termékkel kapcsolatos kár tekintetében felmerülő lehetséges kockázatokról szóló értesítés ellenére megsérti a gondossági kötelezettséget, szintén eltér attól a helyzettől, amelyre a Bíróság a Bizottság kontra Franciaország ítéletében (
21
) határozott. Ezen ítélet szerint a Francia Köztársaság többek között a 85/374 irányelv 7. cikkének helytelen átültetése miatt nem teljesítette a 85/374 irányelvből származó kötelezettségeit. Közelebbről, a francia jog előírta, hogy a gyártó nem támaszkodhat többek között a fejlesztéssel járó kockázaton alapuló védekezésre, kivéve, ha bizonyítani tudja, hogy ő maga is megtette a hibás termékből eredő következmények megelőzéséhez szükséges intézkedéseket (az úgynevezett „termékellenőrzési” kötelezettség (
22
)). A Bíróság megállapította, hogy bár a tagállamok a felelősség alóli mentesülés 85/374 irányelv 7. cikkének e) pontjában foglalt okát ezen irányelv 15. cikke alapján teljes egészében kizárhatják, a mentesség alkalmazásának feltételeit nem módosíthatják. (
23
)
42.
Az általános termékellenőrzési követelmény annak feltételeként történő megállapítása, hogy a gyártó a fejlesztéssel járó kockázaton alapuló azon védekezésre hivatkozhasson, amely a Bizottság kontra Franciaország ítélet (
24
) tárgyát képezte, a jelen ügyben felmerülőtől eltérő kérdés. A kérdést előterjesztő bíróság olyan helyzetet ír le, amelyben a gyártó, noha figyelmeztették a termék hibás jellegéből eredő lehetséges kockázatokra, nem járt el kellő gondossággal, és nem teszi meg a megfelelő intézkedéseket annak érdekében, hogy elhárítsa a hibás termék káros következményeit. A megállapított felelősség tehát nem kizárólag a termék hibás jellegéhez kapcsolódik, hanem a gyártónak felrótt vétkességhez is.
43.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a 85/374 irányelv Bíróság González Sánchez ítéletével összefüggésben értelmezett 13. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a hibás termék károsultja annyiban követelheti a gyártótól kárának megtérítését a vétkességen alapuló általános felelősségi rendszer alapján, amennyiben ez a rendszer nem kizárólag a termék hibás jellegén alapul. A vétkesség különösen azon alapulhat, hogy valamely terméket annak ellenére tartottak forgalomban, hogy a gyártó tisztában volt annak hibás jellegével, vagy azon, hogy a termék jelentette kockázatok tekintetében a gyártó megsértette a gondossági kötelezettséget, annak ellenére, hogy a gyártót tájékoztatták e kockázatokról.
B.
A második kérdésről
44.
Második kérdésével az előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy ellentétes‑e a Charta 47. cikke által biztosított, bírósághoz fordulás jogával a 85/374 irányelv 11. cikke, amely szerint a károsultnak az irányelvből eredő igénye attól az időponttól számított tíz év elteltével, amikor a kárt okozó terméket forgalomba hozták, elévül annyiban, amennyiben a valamely hibás termék által okozott progresszív sérelmet elszenvedő károsultat megfosztja a bírósághoz fordulás jogától.
45.
A 85/374 irányelv 11. cikke teljes körűen harmonizálja a károsultnak az említett irányelvből eredő igényére vonatkozó szabályokat. (
25
) E cikk egységes tízéves időszakot ír elő, amelynek elteltével ezen igények elévülnek (elévülési idő), és a gyártó mentesül az irányelv alapján fennálló felelőssége alól. E cikk kötelező jelleggel határozza meg ezen időszak kezdő időpontjaként a kárt okozó termék gyártó általi forgalomba hozatalának időpontját. Az irányelv a gyártó ellen indított bírósági eljárást jelöli meg az elévülési idő megszakadásának egyetlen okaként.. (
26
)
46.
Az Aventis Pasteur ítéletében a Bíróság hangsúlyozta, hogy amint az a 85/374 irányelv tizedik preambulumbekezdéséből is kitűnik, az elévülési szabályoknak az irányelvvel célzott egységesítését az uniós jogalkotó egyaránt kívánta károsult és a gyártó érdekében megvalósítani. (
27
)
47.
Az elévülési szabályok egységesítése hasonlóságot mutat a 85/374 irányelv első preambulumbekezdésében kimondott általános céllal, amely arra irányul, hogy megszüntesse a nemzeti jogok közötti eltéréseket, amelyek a fogyasztók eltérő szintű védelmét eredményezhetik az Európai Unión belül. (
28
)
48.
A 85/374 irányelv tizenegyedik preambulumbekezdése értelmében az egységesítés másrészt uniós szinten észszerű időtartamra kívánja korlátozni a gyártó felelősségét, tekintettel arra, hogy a termékek elavulnak, a biztonsági szabványok egyre szigorúbbak, és a tudományos és a technikai ismeretek is fejlődnek. (
29
)
49.
A Bíróság megállapította továbbá, hogy az uniós jogalkotónak a 85/374 irányelvvel létrehozott objektív felelősségi rendszer időbeli korlátozására irányuló szándéka a technológiai fejlesztések elősegítése és az ezen sajátos felelősségből eredő kockázatokra kötendő biztosítások lehetővé tétele érdekében azt a körülményt is figyelembe kívánja venni, hogy az objektív felelősség súlyosabb terhet jelent a gyártó számára, mint a hagyományos felelősségi rendszer. (
30
)
50.
A 85/374 irányelv 11. cikke tehát jogbiztonságot kíván nyújtani a gyártónak azzal kapcsolatban, hogy pontosan mikortól mentesül az említett irányelv alapján fennálló felelőssége alól. (
31
)
51.
A jelen ügy keretében a kérdést előterjesztő bíróság kételyei azzal kapcsolatban merülnek fel, hogy ellentétes‑e a Charta 47. cikkével a 85/374 irányelv 11. cikke annyiban, amennyiben az ezen irányelv által megállapított elévülési idő a progresszív betegségben szenvedő károsultakra is alkalmazható.
52.
A 85/374 irányelv nem határozza meg, hogy mi minősül „progresszív betegségnek”. Az irányelv 9. cikkének a) pontja a „kár” fogalmát úgy határozza meg, mint amely magában foglalja a halál vagy testi sérülés által okozott kárt. A Veedfald ítéletből következik, hogy a nemzeti jogalkotóknak kell meghatároznia e kárfajták pontos tartalmát, feltéve, hogy teljes és megfelelő kártérítésben részesülnek azok a személyek, akiknek a hibás termék kárt okozott. (
32
)
53.
A „kár” tág fogalmára tekintettel e fogalom kiterjedhet a hosszú idő alatt kialakuló progresszív betegségként értelmezett egészségügyi problémára.
54.
Ahhoz, hogy meg lehessen vizsgálni azt a kérdést, hogy ellentétes‑e Charta 47. cikkével a 85/374 irányelv 11. cikke, először meg kell határozni, hogy az eljárás megindítására nyitva álló határidő sért‑e uniós jog által biztosított jogot.
55.
A holland kormány, a Bizottság és a Tanács írásbeli észrevételeikben hangsúlyozzák, hogy a tízéves elévülési idő meghatározása nem minősül az uniós jog által biztosított jog korlátozásának. Állításuk szerint ez azért van így, mert a releváns időszak elteltével a károsult kártérítési igényhez való joga megszűnik. Mivel nincs jog, a károsult már nem hivatkozhat az uniós jog által biztosított jogokra és szabadságokra, és ezért nem lehet szó a Charta 47. cikkének megsértéséről. Ezen álláspont szerint az elévülési időt egyszerűen a károsultak 85/374 irányelv alapján fennálló jogainak időbeli korlátozásaként kell értelmezni, és az elévülési idő lejártát követően a Charta nem alkalmazható.
56.
Nem tudok egyet érteni ezzel a Charta 47. cikkének értelmezésével kapcsolatos megközelítéssel.
57.
A Charta 51. cikkének (1) bekezdése megerősíti a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatát, amely szerint az európai uniós jogrendben biztosított alapvető jogokat az uniós jog által szabályozott valamennyi helyzetre alkalmazni kell, az ilyen helyzeteken kívül azonban nem. (
33
)
58.
A Charta 47. cikkének első bekezdése kimondja, hogy mindenkinek, akinek az Unió joga által biztosított jogait és szabadságait megsértették, az említett cikkben megállapított feltételek mellett joga van a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz.
59.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az is következik, hogy a hatékony jogorvoslathoz való jogra önmagában a Charta 47. cikke alapján lehet hivatkozni, anélkül hogy annak tartalmát más uniós jogi rendelkezéseknek vagy a tagállamok belső jogi rendelkezéseinek pontosítaniuk kellene. E jognak az adott ügyben való elismerése azt feltételezi – amint az a Charta 47. cikkének első bekezdéséből kitűnik –, hogy az e jogra hivatkozó személy az uniós jog által biztosított jogokra és szabadságokra hivatkozzon. (
34
)
60.
A hibás termék károsultjának helyzetét, aki a 85/374 irányelvben meghatározott objektív felelősség alapján követel kártérítést a gyártótól, egyértelműen az uniós jog szabályozza. Ezen irányelv szerinti kártérítéshez való jogra hivatkozva a károsult a Charta 47. cikke szerinti hatékony jogorvoslathoz való jogra hivatkozik.
61.
Az a tény, hogy a 85/374 irányelv 11. cikke a kártérítéshez való jog tekintetében elévülési időt határoz meg, nem jelenti azt, hogy az utóbbi rendelkezés kikerül a Charta 47. cikkével való összeegyeztethetőségének vizsgálata alól. Az anyagi jog megszűnése ugyanis csupán ezen irányelvben meghatározott elévülési idő alkalmazásának következménye. A 85/374 irányelv 11. cikke érvényességének a Charta 47. cikkének fényében történő vizsgálata magának az elévülési időnek az előírására és annak jellemzőire összpontosít, ideértve annak időtartamát, az elévülési idő kezdő időpontját és az azt felfüggesztő vagy megszakító eseményeket.
62.
Ellenkező esetben az uniós jogok érvényesítésére irányuló eljárás megindításának a másodlagos uniós jogban (vagy a tagállamok által az uniós jog területén történő eljárásuk esetén) olyan időtartam formájában meghatározott időbeli korlátozása, amelynek lejártával a jogok megszűnnek, az elsődleges jog fényében történő érvényességi felülvizsgálat alól mentesülhet, attól függően, hogy az adott elévülési idő letelt-e már. (
35
)
63.
Az ilyen megoldás ellentétes lenne a jogállamiság elvével, amely szerint sem a tagállamok, sem az uniós intézmények nem mentesek annak vizsgálata alól, hogy jogi aktusaik megfelelnek‑e a Szerződéseknek. (
36
)
64.
Ezért úgy kell tekinteni, hogy a 85/374 irányelv 11. cikkében az eljárás megindítására vonatkozó elévülési idő megállapítása a károsult hatékony jogorvoslathoz való jogának korlátozását eredményezi. Meg kell vizsgálni, hogy az ilyen korlátozás igazolható‑e.
65.
A Bíróság már kimondta, hogy a Charta 47. cikkében biztosított hatékony bírói jogvédelemhez való jog különböző elemekből – többek között a bírósághoz fordulás jogából – áll. (
37
)
66.
A Chartához fűzött magyarázatok szerint a Charta 47. cikkének második bekezdése megfelel az Emberi Jogok Európai Egyezménye (a továbbiakban: EJEE) 6. cikke (1) bekezdésének. (
38
)
67.
A Charta 52. cikke (3) bekezdésének megfelelően, amennyiben az olyan jogokat tartalmaz, amelyek megfelelnek az EJEE‑ben biztosított jogoknak, akkor e jogok tartalmát és terjedelmét azonosnak kell tekinteni azokéval, amelyek az ezen egyezményben szerepelnek, azonban a fentiekben foglaltak nem akadályozzák meg azt, hogy az Unió joga kiterjedtebb védelmet nyújtson. A Charta 47. cikkének értelmezésére tekintettel a Bíróságnak tehát a védelem minimális szintjeként figyelembe kell vennie az EJEE 6. cikkének (1) bekezdésében biztosított megfelelő jogokat, ahogyan azokat az Emberi Jogok Európai Bírósága értelmezte. (
39
)
68.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából világosan kitűnik, hogy a bírósághoz fordulás joga nem abszolút jog, következésképpen arányos korlátozásoknak vethető alá, amelyek jogszerű célt követnek, és nem érintik e jog lényegét (
40
). A Charta 52. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi e jogok gyakorlásának korlátozását, feltéve, hogy a korlátozást törvény írja elő, hogy arra az említett jogok lényeges tartalmának és az arányosság elvének tiszteletben tartásával kerül sor, továbbá hogy a korlátozás elengedhetetlen, és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja. (
41
)
69.
Először is, ami azt a követelményt illeti, hogy az alapvető jogok gyakorlása csak törvény által korlátozható, a 85/374 irányelv 11. cikke kifejezetten meghatározza az elévülési időre vonatkozó szabályt. A jogszerűség elve tehát teljesül.
70.
Másrészt, ami a bírósághoz fordulás joga lényeges tartalmának tiszteletben tartását illeti, a Bíróság kimondta, hogy a Charta 47. cikkében előírt hatékony jogorvoslathoz való jog lényeges tartalma egyéb tényezők mellett magában foglalja azt, hogy e jog jogosultja olyan bírósághoz fordulhasson, amely hatáskörrel rendelkezik az uniós jog által számára biztosított jogok tiszteletben tartásának biztosítására, ennek érdekében pedig az előtte folyamatban lévő ügy szempontjából releváns valamennyi ténybeli és jogi körülmény vizsgálatára. (
42
)
71.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a 85/374 irányelv 11. cikkéből az következik, hogy a tízéves elévülési idő lejárta után csak azon jogok szűnnek meg, amelyeket a 85/374 irányelv biztosít. Ezen irányelv 13. cikkével összefüggésben értelmezett 11. cikkével (
43
) nem ellentétes, ha a károsult a nemzeti szerződéses vagy szerződésen kívüli felelősség szabályai alapján indít eljárást annyiban, amennyiben a vonatkozó nemzeti felelősségi rendszer, amelyre e személy hivatkozik, eltér az irányelvben meghatározott rendszertől. (
44
)
72.
A holland kormány, a Bizottság és a Tanács úgy véli, hogy a 85/374 irányelv 11. cikke a károsult személy számára az uniós jog és a nemzeti jog alapján a kártérítés igénylésére rendelkezésre álló jogok és jogorvoslatok egymást kiegészítő jellegére tekintettel tiszteletben tartja a bírósághoz fordulás jogának lényeges tartalmát. A Bizottság a tárgyaláson konkrétabban előadta, hogy számos „felelősségi réteg” aktiválható, amelyre tekintettel nem sérülhet a bírósághoz fordulás joga.
73.
Ezen nézettel kapcsolatban álláspontom szerint az a probléma merül fel, hogy az uniós jogi rendelkezés vizsgálatát a nemzeti jog alapján rendelkezésre álló jogoktól és jogorvoslati lehetőségektől teszi függővé. Amint arra fent rámutattam, a Charta 47. cikkében foglalt hatékony jogorvoslathoz való jog lényeges tartalma egyéb tényezők mellett magában foglalja azt, hogy e jog jogosultja olyan bírósághoz fordulhasson, amely hatáskörrel rendelkezik az uniós jog által számára biztosított jogok tiszteletben tartásának biztosítására. E tekintetben – amint azt a német kormány a tárgyaláson kifejtette – e lehetőség független a személy számára a jogellenes károkozásért való felelősségre vonatkozó nemzeti jog által biztosított jogoktól. Ezenkívül a 85/374 irányelv által megvalósított teljes harmonizációra tekintettel az ezen irányelv által létrehozott termékfelelősségi rendszer szerinti kártérítési igény a tízéves elévülési időt követően valamennyi károsult esetében megszűnik. Ha a tagállamok ezen időtartamot követően kártérítési jogot biztosítanak, e jognak nem lehet az említett irányelvben meghatározottakkal azonos alapja. Az érintettek már nem részesülhetnek a hibás termékkel kapcsolatos objektív felelősségi rendszerben, különösen a bizonyítási teherre vonatkozó szabályok kedvezményében.
74.
Ennélfogva az a kérdés, hogy a 85/374 irányelv 11. cikke alapján előírt elévülési idő tiszteletben tartja‑e a bírósághoz fordulás jogának lényeges tartalmát az ezen irányelv által biztosított kártérítéshez való jog fenntartása érdekében, nem függhet attól, hogy a nemzeti jogban esetleg léteznek‑e más, jogok és jogorvoslati lehetőségek, amelyek alapja eltér az ezen irányelvben meghatározottól.
75.
Mindenesetre a tagállamok nem kötelesek az általános felelősségi rendszerükben olyan hosszabb elévülési időt előírni, amely lehetővé tenné a károsultak számára, hogy a 85/374 irányelvben előírtaktól eltérő alapon indítsanak keresetet.
76.
Ezért az különböző jogalapon nyugvó jogok és jogorvoslatok egyidejű fennállása nem tűnik alkalmasnak annak bizonyítására, hogy a bírósághoz fordulás jogának lényeges tartalma nem sérül.
77.
A 85/374 irányelv 11. cikke szerinti elévülési idő jellegét tekintve „abszolút határidő”. (
45
) Az egyetlen olyan körülmény, amely megakadályozhatja a jogok megszűnését, az, hogy a károsult időközben eljárást indított a gyártó ellen. Az elévülési idő alkalmazása feltétel nélküli, (
46
) mivel minden károsultra kivétel és az elszenvedett kár jellegének és a károsultak elszenvedett kár felmérésére való lehetőségének egyedi értékelése nélkül automatikusan alkalmazandó.
78.
Az Emberi Jogok Európai Bírósága a Howald Moor és társai kontra Svájc ítéletében vizsgálta a feltétel nélküli elévülési idők és a bírósághoz fordulás jogának összeegyeztethetőségét. (
47
) Ezen ügyben a károsultak az azbesztnek való kitettséghez kapcsolódó látens betegségben szenvedtek, amely a nemzeti jogban meghatározott tízéves elévülési idő lejárta után jelent meg. Tekintettel az azbeszttel kapcsolatos betegségek több évtizedes lappangási idejére az Emberi Jogok Európai Bírósága kimondta, hogy az előírt tízéves elévülési idő, amely az érintett személy azbesztpornak való kitettségének időpontjában kezdődött, minden esetben lejárt volna. (
48
) Ha tudományosan bizonyított, hogy adott személy nem tudhat arról, hogy bizonyos betegségben szenved, akkor ezt a körülményt figyelembe kell venni az elévülési idő számításánál. (
49
) Az ügy kivételes körülményeire tekintettel az Emberi Jogok Európai Bírósága úgy ítélte meg, hogy az érintett elévülési idő alkalmazása olyan mértékben korlátozta a bírósághoz fordulást, hogy az sértette a felperesek jogának lényegét. (
50
)
79.
Az Emberi Jogok Európai Bíróságának a Sanofi Pasteur kontra Franciaország ítéletében a feltétel nélküli elévülési idő és a bírósághoz fordulás joga összeegyeztethetőségének kérdése a vakcina beadásának tulajdonítható progresszív betegségben szenvedő személyek tekintetében is felmerült. (
51
) A nemzeti (francia) bíróságok lényegében úgy ítélték meg, hogy a károsult keresetének elévülési ideje a kár stabilizálódásának időpontjában kezdődik. A gyógyszeripari vállalat azt állította, hogy az elévülési idő kezdő időpontjának meghatározására alkalmazott módszer sérti az EJEE 6. cikkének (1) bekezdésében elismert jogbiztonság elvét és annak első kiegészítő jegyzőkönyve 1. cikkében biztosított, a javainak tiszteletben tartásához való jogát.
80.
Az Emberi Jogok Európai Bírósága elismeri, hogy különbség van a Howald Moor és mások kontra Svájc ügyben a látens betegség károsultjai és a Sanofi Pasteur kontra Franciaország ügyben a progresszív betegség károsultjai között. Míg az előbbiek a keresetük indítására nyitva álló határidő lejártáig nem tudtak betegségükről, addig az utóbbi károsultak kártérítés iránti keresete a betegség diagnosztizálásának időpontjában még nem évült el. (
52
) Ez a különbség azonban nem volt döntő az Emberi Jogok Európai Bírósága számára a progresszív betegség károsultja bírósághoz forduláshoz való jogának megítélése szempontjából.
81.
Az Emberi Jogok Európai Bírósága ugyanis úgy ítélte meg, hogy a bírósághoz való jogról van szó, ha egy olyan személy által érvényesített kártérítési igény, akinek a testi épségét megsértették, elévül, mielőtt az érintett személynek ténylegesen lehetősége lett volna arra, hogy kárát felmérje. (
53
) Az Emberi Jogok Európai Bírósága megállapította, hogy a károsult – betegségének változó jellegére tekintettel és stabilizálódásának hiányában – nem tudta „kárát teljes mértékben felmérni”, és ezért nem tudott teljes kártérítés érdekében a vakcinát az említett stabilizálódást megelőző időpontban gyártó társaság ellen keresetet indítani. (
54
)
82.
Az Emberi Jogok Európai Bíróságának ezen ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a feltétel nélküli elévülési időnek a progresszív betegség károsultjaira való alkalmazása sértheti a bírósághoz fordulás jogát, ha a károsultat megakadályozzák abban, hogy kártérítési keresetet indítson azelőtt, hogy fel tudná felmérni a kára pontos terjedelmét.
83.
Ezen érvelést követve úgy tűnik, hogy a 85/374 irányelv 11. cikkében előírt elévülési idő feltétel nélküli alkalmazása valamennyi károsultra és különösen a progresszív betegségben szenvedő azon károsultakra, akik az orvosi bizonyítékok szerint nem ismerhették káruk teljes mértékét, sértheti a Charta 47. cikkében biztosított bírósághoz forduláshoz való joguk lényegét.
84.
A holland kormány ugyanakkor azzal érvelt, hogy a 85/374 irányelv 11. cikke nem sérti a progresszív betegségben szenvedő károsultak bírósághoz forduláshoz való jogának lényegét. Ennek az az oka, hogy egyértelmű a kár fennállása, még akkor is, ha a kár mértéke növekedhet. A progresszív betegség károsultja tehát – szemben a látens betegség károsultjával – az elévülési idő lejárta előtt is indíthat kártérítési keresetet.
85.
A német kormány szintén ezt az álláspontot támogatja, és nézete szerint a tagállamok feladata, hogy lehetővé tegyék a károsultak számára a kereset benyújtását az elévülés előtt. Írásbeli beadványaiban és a tárgyalás során a német kormány részletesen kifejtette, hogy a német jog szerint a károsult megállapítási keresetet (Feststellungsklage) indíthat. (
55
) E megállapítási kereset célja a gyártó kártérítési felelősségének megállapítása, még akkor is, ha a kár mértéke változik, és az összeg még nem számszerűsíthető. Ezenfelül e kereset megszakítja a 85/374 irányelv 11. cikkében meghatározott tízéves elévülési időt.
86.
Azzal lehet tehát érvelni, hogy a nemzeti eljárásjognak kell a progresszív betegségben szenvedő károsultak helyzetét szabályoznia és megfelelő mechanizmusokról rendelkeznie annak érdekében, hogy megakadályozza e személyek keresetének elévülését. E megközelítést követve nem a 85/374 irányelv 11. cikke, hanem a nemzeti eljárási jog sértené a bírósághoz fordulás jogát, ha nem veszik figyelembe az érintett személyek helyzetét.
87.
Mindazonáltal e megközelítés nem állja ki a vizsgálatot. Először is, nehezen egyeztethető össze az elévülési időnek az e rendelkezés által megvalósított teljes harmonizációjával, és a progresszív betegség károsultjai bírósághoz forduláshoz való joga védelmének széttagolódásához vezethet. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 85/374 irányelv 10. cikkének (2) bekezdése szerinti elévülési idővel ellentétben, amely nem érinti a tagállamoknak az elévülés felfüggesztésére vagy megszakítására vonatkozó rendelkezéseit, az ezen irányelv 11. cikke szerinti elévülési idő nem hivatkozik ilyen rendelkezésekre. A Bíróság által a tárgyaláson a Bizottságnak feltett, a 11. cikk szerinti elévülési idő jellemzőire vonatkozó kérdésére a Bizottság fenntartotta, hogy a progresszív betegség helyzetének kezelésére esetlegesen alkalmazott nemzeti eljárási mechanizmusok nem áshatják alá az elévülési idő által megvalósított teljes harmonizációt. Ahogyan az a Bíróság által ez utóbbi jellemzőit illetően a Bizottságnak a tárgyaláson feltett kérdés nyomán nyilvánvalóvá vált, a progresszív betegség károsultjának tényleges lehetősége arra, hogy kártérítést kapjon, attól függ, hogy a vonatkozó kereset az elévülési idő megszakadását vagy pusztán felfüggesztését vonja‑e maga után.
88.
Másodszor, az a megközelítés, amely a kérdést a nemzeti eljárási autonómiára bízza, nem tűnik alkalmasnak annak a kockázatnak a kezelésére, hogy a feltétel nélküli elévülési idő uniós jog általi megállapítása pervesztességet eredményez. Ha a károsultaknak idő előtt, még azt megelőzően kell a keresetüket megindítaniuk, hogy betegségüket felmérhetnék, akkor fennáll annak a veszélye, hogy nem jutnak hozzá minden információhoz. (
56
) LF képviselője a tárgyaláson előadta, hogy az összes elérhető információ hiányában a károsult kedvezőtlen szakértői véleményt fog kapni. A károsult keresete így arra van ítélve, hogy ne eredményezzen teljes kártérítést, vagy rosszabb esetben arra, hogy elutasítsák. Ezen eredmény ellentétes lenne a Charta 47. cikkével, amely garantálja a jogosult számára a hatékony jogorvoslat előkészítésének és benyújtásának lehetőségét. Az Emberi Jogok Európai Bíróságának szavaival élve a bírósághoz fordulás jogának „gyakorlatiasnak és hatékonynak” kell lennie, nem pedig „elméletinek vagy illuzórikusnak”. (
57
)
89.
Ezen okokból úgy vélem, hogy a 85/374 irányelv 11. cikkében meghatározott tízéves elévülési idő valamennyi károsultra feltétel nélkül történő alkalmazása, anélkül, hogy figyelembe venné a progresszív betegségben szenvedő azon személyek sajátos körülményeit, akiknek betegsége ezen időszak lejárta előtt nem stabilizálódott, nem tartja tiszteletben a Charta 47. cikkében biztosított bírósághoz fordulás jogának lényeges tartalmát.
90.
Harmadszor, arra az esetre, ha a Bíróság nem ért egyet a tisztességes eljáráshoz való jog lényegére vonatkozó elemzésemmel, meg kell vizsgálni, hogy a 85/374 irányelv 11. cikkében meghatározott elévülési idő tiszteletben tartja‑e az arányosság elvét annyiban, amennyiben az a progresszív betegségben szenvedő károsultakra vonatkozik.
91.
Az arányosság elve megköveteli, hogy azok a korlátozások, amelyeket többek között az uniós jogi aktusok a Chartában rögzített jogokra és szabadságokra nézve maguk után vonhatnak, ne haladják meg az elérni kívánt jogszerű célok megvalósításához, illetve mások jogai és szabadságai védelmének biztosításához megfelelő és szükséges mértéket. Ha több megfelelő intézkedés közül lehet választani, a kevésbé korlátozó intézkedéshez kell folyamodni. Ezenkívül valamely közérdekű célt nem lehet annak figyelembevétele nélkül megvalósítani, hogy azt össze kell egyeztetni az intézkedéssel érintett alapvető jogokkal, mivel el kell végezni egyrészről a közérdekű cél, másrészről pedig a szóban forgó jogok közötti kiegyensúlyozott mérlegelést annak biztosítása érdekében, hogy az ezen intézkedéssel okozott hátrányok ne legyenek aránytalanok az elérni kívánt célokhoz képest. (
58
)
92.
Ami azt illeti, hogy a tízéves elévülési idő közérdekű célt szolgál‑e, emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az észszerű mértékű, jogvesztő jellegű keresetindítási határidőknek a jogbiztonság érdekében történő meghatározása összeegyeztethető az uniós joggal. (
59
) A 11. cikk a 85/374 irányelv által létrehozott objektív felelősségi rendszer keretében kifejezetten jogbiztonságot kíván a gyártó számára biztosítani. (
60
)
93.
Az Emberi Jogok Európai Bírósága is következetesen elismerte, hogy a bírósághoz való jog egyik jogszerű korlátozásának minősülő törvényes elévülésre vonatkozó jogszabályba foglalt határidők fontos célokat szolgálnak, nevezetesen a jogbiztonság és a jogerő biztosítását, a potenciális alperesek védelmét az elévült, nehezen támadható követelésekkel szemben, valamint az esetlegesen abban az esetben felmerülő igazságtalanságok megelőzését, ha a bíróságoknak a távoli múltban történt eseményekről kell dönteniük olyan bizonyítékok alapján, amelyek az idő múlása miatt esetleg megbízhatatlanná és hiányossá váltak. (
61
)
94.
Ezenkívül az Emberi Jogok Európai Bírósága hangsúlyozta, hogy a jogbiztonság elve a jogállamiság egyik alapvető aspektusának minősül. (
62
)
95.
A jogbiztonság és a megfelelő igazságszolgáltatás tehát a Charta 52. cikkének (1) bekezdése értelmében az Európai Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseknek minősülnek, amelyek igazolják a Charta 47. cikkében biztosított jogok gyakorlásának korlátozását.
96.
Ami azt a kérdést illeti, hogy a tízéves elévülési idő meghaladja‑e azt a mértéket, amely szükséges és alkalmas az ezen célok eléréséhez, meg kell jegyezni, hogy a 85/374 irányelvben az objektív felelősségre vonatkozóan meghatározott szabályok a különböző érdekek közötti összetett mérlegelésből erednek. (
63
) A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik, (
64
) hogy az elévüléssel kapcsolatos szabályok biztosítják a jogbiztonságot, és azt a körülményt is figyelembe veszik, hogy az objektív felelősség súlyosabb terhet jelent a gyártó számára, mint a nemzeti általános felelősségi rendszer, amely teher az ezen sajátos felelősségből eredő kockázatokra kötendő biztosítás kötelezettségében is megmutatkozik. (
65
)
97.
Figyelembe véve azt a széles mérlegelési mozgásteret, amellyel az uniós jogalkotó a különböző érdekek közötti egyensúly megteremtése terén rendelkezik, a hibás termék forgalomba hozatalától számított tízéves elévülési idő – ahogyan azt a Bizottság írásbeli észrevételeiben megállapította – „általában” és „az esetek túlnyomó többségében” elég hosszúnak tűnik ahhoz, hogy a károsultak keresetet indíthassanak a gyártó ellen.
98.
Ahogyan azonban azt a jogirodalom ékesszólóan megfogalmazta, nincs olyan „egyen” elévülési idő, amely megfelelően egyensúlyba hozná a testi sértés károsultjainak és a gyártóknak az érdekeit. (
66
) Míg elvontan a tízéves elévülési idő elég hosszúnak tűnik a károsultak számára, nem úgy tűnik, mint amit arra dolgoztak ki, hogy megfeleljen a testi sértés bizonyos kivételes eseteinek, amikor a kár nem azonnal vagy röviddel a kárt okozó esemény után következik be, hanem fokozatosan. E konkrét helyzet vizsgálatának mellőzése figyelmen kívül hagyná azt a tényt, hogy az ilyen károsult jogainak megszűnése nem tétlenségéből, hanem abból az őt érő szerencsétlenségből ered, hogy progresszívbetegségben szenved.
99.
A Bizottság írásbeli beadványaiban és a tárgyaláson lényegében előadta, hogy a progresszív kár károsultjai keresetet indíthatnak az elévülési időn belül, amikor tudomást szereznek bizonyos tünetekről és bizonyos kártérítést (un certain dédommagement) kaphatnak. E kártérítésszükségszerűen „részleges” lesz, ha a kereset megindításakor a hibás termék hatásai nem mutathatók ki teljes mértékben. A Bizottság továbbá kijelentette, hogy amennyiben a nemzeti jog szabályai úgy rendelkeznek, a károsult kérheti az eljárásnak a kár pontos terjedelmének megismeréséig történő felfüggesztését annak érdekében, hogy a károsult kiegészíthesse eredeti kérelmét, és teljes kártérítésben részesülhessen.
100.
A fent kifejtett indokokra (
67
) tekintettel a károk részleges megtérítésének lehetősége nem tűnik kielégítőnek a károsult hatékony keresetindításhoz való joga szempontjából. Ezenfelül az a tény, hogy a nemzeti eljárásjog lehetőséget adhat az eljárásnak a kár teljes mértékének megismeréséig történő felfüggesztésének kérelmezésére, amellett, hogy hipotetikus, a pontos nemzeti jogi rendelkezésektől függően nem áll összhangban az elévülési idő tekintetébens a 85/374 irányelv által megvalósított teljes harmonizációval.
101.
Az (EU) 2024/2853 irányelvvel (
68
) bevezetett módosítások megerősítik, hogy bizonyos kárkategóriák esetében az abszolút elévülési idő alkalmazásának aránytalan következményeit kezelni kell. Ezen irányelv 17. cikkének (2) bekezdése ugyanis eltérést engedélyező rendelkezést vezet be azon károsultak tekintetében, akik a tízéves elévülési időn belül a személyi sérülés lappangó jellege miatt nem tudtak eljárást indítani. E károsultak esetében az elévülési idő 25 évre hosszabbodik meg. Ezen irányelv (57) preambulumbekezdéséből következik, hogy az uniós jogalkotó „[a] hibás termék okozta kár miatti kártérítési lehetőség indokolatlan korlátozásának elkerülése érdekében az elévülési időt […] [meghosszabbította] azokban az esetekben, amikor a személyi sérülés tünetei – orvosi bizonyítékok szerint – lassan jelentkeznek”.
102.
Noha a 2024/2853 irányelv az alapeljárásban nem alkalmazható, (
69
) az elévülési idő módosításának alapjául szolgáló indokok azt mutatják, hogy az egyes kárkategóriák sajátosságainak figyelmen kívül hagyása sértheti az érintett károsultak bírósághoz forduláshoz való jogát.
103.
Ezen okokból úgy vélem, hogy a 85/374 irányelv 11. cikkében meghatározott tízéves elévülési idő alkalmazása aránytalanul érinti a progresszív betegségben szenvedő károsultak bírósághoz forduláshoz való jogát, akik betegségük változó jellege miatt nem képesek teljes mértékben felmérni állapotukat, és ezért nem tudtak ezen időn belül a gyártóval szemben eljárást indítani.
104.
Az elévülési időnek a progresszív betegségben szenvedő károsultak kivételes eseteihez való igazítására vonatkozó részletes szabályok és az összes érintett érdek mérlegelése az uniós jogalkotó által eldöntendő kérdésnek minősül.
105.
A fentiek alapján úgy vélem, hogy a 85/374 irányelv 11. cikke, amely szerint a károsultnak az irányelvből eredő igénye attól az időponttól számított 10 év elteltével, amelyben a kárt okozó terméket forgalomba hozták, elévül, a Charta 47. cikkére tekintettel érvénytelen annyiban, amennyiben annak alkalmazása azzal a következménnyel jár, hogy megszünteti a progresszív betegségben szenvedő azon károsultak kártérítéshez való jogát, akik – orvosi bizonyítékok alapján – egészségi állapotuk progresszív jellege miatt nem képesek teljes mértékben felmérni a nekik okozott kárt, ezért az említett időn belül nem tudtak eljárást indítani a gyártó ellen, így megfosztva e személyeket a bírósághoz fordulás jogától.
C.
A harmadik kérdés
106.
Harmadik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 85/374 irányelv 10. cikkét, hogy progresszív betegség esetén a kártérítésre vonatkozó hároméves elévülési idő attól a naptól kezdődik, amikor a kár teljes mértéke ismertté válik, többek között az állapot stabilizálódása időpontjának megállapítása révén, amely időpont úgy határozható meg, mint az az időpont, amelytől kezdve az egészségkárosodás károsultjának állapota már nem változik. A kérdést előterjesztő bíróság továbbá arra keresi a választ, hogy – másodlagosan – úgy kell‑e értelmezni ezen elévülési időt, hogy az attól a naptól kezdődik, amikor a kár a hibás termékkel összefüggésben bizonyosan bekövetkezett, függetlenül a későbbi alakulásától.
107.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyet a Cour de cassation (semmítőszék) a kérdést előterjesztő bíróság elé utalta, azzal az indokkal, hogy a Cour d’appel de Caen (caeni fellebbviteli bíróság) LF keresetét elfogadhatatlannak minősítette anélkül, hogy megvizsgálta volna, hogy a betegsége stabilizálódott‑e. (
70
)
108.
Emlékeztetni kell arra, hogy a 85/374 irányelv 10. cikkének (1) bekezdése a hároméves elévülési idő kezdő időpontjaként azt a időpontot határozza meg, amikor a felperes „tudomást szerzett, vagy tudomást kellett volna szereznie a kárról, a hibáról és a gyártó személyéről”. A kérdést előterjesztő bíróság kérdése annak az időpontnak a meghatározására összpontosít, amikor a progresszív betegségben szenvedő felperes‑károsult tudomást szerzett a kárról.
109.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jog egységes alkalmazásának követelményéből és az egyenlőség elvéből az következik, hogy a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést az egész Unióban önállóan és egységesen kell értelmezni, figyelembe véve nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is, amelynek az részét képezi. (
71
)
110.
A 85/374 irányelv 10. cikkének (1) bekezdése az elévülési idő kezdő időpontjának megállapítása érdekében nem hivatkozik kifejezetten a tagállamok jogszabályaira. A 10. cikk (2) bekezdése csak az elévülési idő felfüggesztésének vagy megszakításának szabályozása tekintetében hivatkozik a nemzeti rendelkezésekre, a kezdő időpont tekintetében nem. Ezenfelül az elévülési idő kezdő időpontjának önálló és egységes értelmezése, amint az a tizedik preambulumbekezdésből kitűnik, összhangban van ezen irányelv azon céljával, hogy egységes elévülési időt állapítson meg a kártérítési kereset benyújtására.
111.
Ami a 85/374 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének szövegét illeti, e rendelkezés az elévülési idő kezdő időpontját a kárról való tudomásszerzéshez (vagy vélt tudomásszerzéshez) köti. Nem tűnik úgy, hogy kizárólag ebből a megfogalmazásból le lehetne vezetni, hogy úgy kell‑e értelmezni a tudomásszerzést, hogy arra csak a károsult betegsége stabilizálódásának időpontjában került sor, vagy pedig azon időpontban, amikor kár bizonyosan bekövetkezett, függetlenül a későbbi alakulásától.
112.
Azon szövegkörnyezetet illetően, amelybe a 85/374 irányelv 10. cikkének (1) bekezdése illeszkedik, emlékeztetni kell arra, hogy ezen irányelv 4. cikke szerint a kárt, a hibát és a hiba és a kár közötti okozati összefüggést a károsult bizonyítja. A 85/374 irányelv 9. cikkének a) pontjából kitűnik, hogy a „kár” magában foglalja a halál vagy testi sérülés által okozott kárt.
113.
A Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében a hibás termékek károsultjainak megfelelő és teljes kártérítést kell biztosítani a jelen ítélet előző pontjában említett kár tekintetében. (
72
)
114.
A 85/374 irányelv 10. cikkének (1) bekezdése szerinti elévülési idő kezdő időpontját úgy kell meghatározni, hogy lehetővé tegye a károsult számára annak bizonyítását, hogy a gyártói felelősség megállapításához valamennyi feltétel teljesül. Ennek megfelelően – amint azt a Bizottság lényegében előadta – a károsultnak kellően teljes körű ismerettel kell rendelkeznie az összes említett feltételhez kapcsolódó körülményekről, beleértve a kár kellően teljes körű ismeretét is. A kár kellően teljes körű ismerete lehetővé teszi a károsult számára, hogy teljes és megfelelő kártérítést kapjon.
115.
Általánosságban azon időpont ismerete, amikor a kár bizonyosan bekövetkezett, megfelelő követelménynek tekinthető ahhoz, hogy a károsultak keresetet indíthassanak. Amint arra a Bizottság a tárgyaláson lényegében rámutatott, vannak olyan testi sérülések, amelyeknél nem kell megvárni a kár stabilizálódását, mert a kárról és – a körülményektől függően – annak jövőbeli alakulásáról elegendő ismeret áll rendelkezésre. Progresszív betegség esetén azonban az állapot stabilizálódásának hiányában a károsult nem tudja felmérni az elszenvedett kár jellegét. Az állapot stabilizálódásának időpontját orvosi bizonyítékok alapján kell meghatározni; ez nem függ a károsult személyes értékelésétől. (
73
) Így e károsultak esetében az elévülési idő nem kezdődhet meg az állapot stabilizálódásának időpontja előtt, amely alatt azt az időpontot kell érteni, amikor betegségük már nem változik.
116.
A kérdést előterjesztő bíróság által javasolt másik időpont, nevezetesen azon időpont, amikor a kár bizonyosan bekövetkezett, ha alatta progresszív betegség esetében azt az időpontot kell érteni, amikor az első tünetek megjelennek, alkalmas lenne arra, hogy jelentősen megnehezítené a károsult azon lehetőségét, hogy hatékony kártérítési keresetet nyújtson be. Amint azt a Bizottság írásbeli észrevételeiben megjegyezte, olyan helyzetben, amikor a kár még nem eléggé nyilvánvaló, a károsultat esetleg eltántoríthatják a költséges peres eljárás megindításától, miközben e személy hónapokkal vagy évekkel később már jobban meg tudná határozni a kár mértékét. Ezenkívül, ha a károsult akkor indít keresetet, amikor a kár még korlátozott mértékű, és betegsége még változik, azt kockáztatja, hogy részleges kártérítésben részesül. (
74
)
117.
Azon szabályok célját illetően, amelyeknek a 85/374 irányelv 10. cikke részét képezi, ezen irányelv kilencedik preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a fogyasztóvédelem szükségessé teszi a halál és a testi sérülés esetére szóló kártérítést. A károsultnak ténylegesen gyakorolnia kell tudnia azon jogát, hogy az elszenvedett kárért teljes és megfelelő kártérítést kérjen.
118.
A német kormány azzal érvelt, hogy a hároméves elévülési időnek attól az időponttól kell kezdődnie, amikor a kár bizonyosan bekövetkezett, és a károsult, beleértve a progresszív kár károsultját is, tudomást szerez a kár megvalósulásáról. A progresszív sérelem helyzetét a német szabályozás – amint azt fentebb már említettem – a megállapítási kereset benyújtásának lehetőségével kezeli (
75
). A német kormány előadta, hogy ezen eljárás a „tipikusan” későbbiekben várható károk esetén alkalmazható. Az előre nem látható „atipikus” károk esetében azonban új elévülési idő kezdődik attól az időponttól, amikor a felperes tudomást szerzett a kárról.
119.
A Bizottság írásbeli észrevételeiben azzal érvelt, hogy nem kizárt, hogy egyes nemzeti jogrendszerekben a károsultak kérhetik az eljárás felfüggesztését addig, amíg a kár kellőképpen nem ismert. A Bizottság azonban elismerte, hogy e lehetőség nem minden tagállamban áll fenn.
120.
A nemzeti jogokban esetlegesen létező eltérő megközelítések azt mutatják, hogy a károsultak kártérítési igényérvényesítésre vonatkozó lehetőségének védelme a nemzeti eljárásjogtól függően eltérő szintű lehet, miközben az elévülési időnek egységesnek kell lennie. Ezenfelül annak megkövetelése, hogy a károsult fokozatosan emelje a kért kártérítés összegét a kárt okozó eseményből eredő további károk függvényében, költség- és időigényes, ennélfogva sértheti a kártérítéshez való jog teljes érvényesülését. (
76
)
121.
Az elévülési idő kezdő időpontjának egységes értelmezése és a progresszív betegségben szenvedő károsult kártérítés érvényesítéséhez való joga hatékony érvényesülésének biztosítása érdekében ez az időpont nem tekinthető úgy, hogy az elszenvedett kár stabilizálódása előtt kezdődik. Az állapot stabilizálódása időpontját orvosi bizonyítékok alapján határozzák meg.
122.
A 85/374 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének ezen értelmezése szerint el kell fogadni, hogy a hároméves elévülési idő változó betegség esetén nem kezdődik meg a kár stabilizálódásának időpontjáig, még akkor sem, ha a kár korábbi időpontban jelentkezett.
123.
A 85/374 irányelv 10. cikkének ezen értelmezését a jelen indítványban tárgyalt második kérdés keretében általam javasolt válasz fényében kell értelmezni. A 10. cikk tényleges érvényesülésének a progresszív betegség károsultjaira tekintettel történő megőrzése érdekében ugyanis a 11. cikkben meghatározott elévülési időt úgy kell meghatározni, hogy figyelembe vegye a sajátos helyzetüket és a Charta 47. cikke szerinti hatékony jogorvoslathoz való jogukat.
124.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a 85/374 irányelv 10. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy progresszív betegség esetén az e rendelkezésben meghatározott hároméves elévülési idő a kár stabilizálódásának időpontjában kezdődik, amely időpont úgy határozható meg, mint az az időpont, amelytől kezdve az orvosi bizonyítékok szerint a károsult állapota már nem változik.
V. Végkövetkeztetés
125.
A fenti megfontolások alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a cour d’appel de Rouen (roueni fellebbviteli bíróság, Franciaország) által előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)
A hibás termékekért való felelősségre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1985. július 25‑i 85/374/EGK tanácsi irányelv 13. cikkét a Bíróság 2002. április 25‑iGonzález Sánchez ítélet (C‑183/00, EU:C:2002:255) fényében úgy kell értelmezni, hogy a hibás termék károsultja annyiban követelheti a gyártótól kárának megtérítését a vétkességen alapuló általános felelősségi rendszer alapján, amennyiben ez a rendszer nem kizárólag a termék hibás jellegén alapul. A vétkesség különösen azon alapulhat, hogy valamely terméket annak ellenére tartottak forgalomban, hogy a gyártó tisztában volt annak hibás jellegével, vagy azon, hogy a termék jelentette kockázatok tekintetében a gyártó megsértette a gondossági kötelezettséget, annak ellenére, hogy a gyártót tájékoztatták e kockázatokról.
2)
A 85/374 irányelv 11. cikke, amely szerint a károsultnak az irányelvből eredő igénye attól az időponttól számított 10 év elteltével, amelyben a kárt okozó terméket forgalomba hozták, elévül, a Charta 47. cikkére tekintettel érvénytelen annyiban, amennyiben annak alkalmazása azzal a következménnyel jár, hogy megszünteti a progresszív betegségben szenvedő azon károsultak kártérítéshez való jogát, akik – orvosi bizonyítékok alapján – egészségi állapotuk progresszív jellege miatt nem képesek teljes mértékben felmérni a nekik okozott kárt, ezért az említett időn belül nem tudtak eljárást indítani a gyártó ellen, így megfosztva e személyeket a bírósághoz fordulás jogától..
3)
A 85/374 irányelv 10. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy progresszív betegség esetén az e rendelkezésben meghatározott hároméves elévülési idő a károsodás stabilizálódásának időpontjában kezdődik, amely időpont úgy határozható meg, mint az az időpont, amelytől kezdve az orvosi bizonyítékok szerint a károsult állapota már nem változik.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Az 1999. május 10‑i 1999/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 1999. L 141., 20. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 4. kötet, 147. o.) módosított, a hibás termékekért való felelősségre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1985. július 25‑i 85/374/EGK tanácsi irányelv (HL 1985. L 210., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 257. o.) (a továbbiakban: 85/374 irányelv).
(
3
)	A hibás termékekért való felelősségről és a 85/374/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2024. október 23‑i (EU) 2024/2853 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 2024/2853) elfogadása előtt.
(
4
)	White, F., „Directive 85/374/EEC concerning liability for defective products: In the name of the harmonisation, the internal market and consumer protection”, in Giliker, P. (szerk.), Research Handbook on EU Tort Law, Edward Elgar, Cheltenham, Northampton, 2017.
(
5
)	Cousy, H., „Chapter 3. Consumer protection through product liability. Theme I. Level and scope of harmonisation of the directive – Survival of national product liability regimes” in Terryn, E., Straetmans, G. and Colaert, V. (szerk.), Landmark Cases of EU Consumer Law, In Honour of Jules Stuyck, Intersentia, Cambridge, Antwerp, Portland, 2013, 291–306. o., 296. o.
(
6
)	2011. december 21‑iDutrueux ítélet (C‑495/10, EU:C:2011:869, 20. pont).
(
7
)	Binon, J.‑M., „La responsabilité du fait des produits défectueux: Les vices cachés de l'harmonisation européenne” in Van Schoubroeck, C., Devroe, W., Geens, K. and Stuyck, J. (szerk.), Over Grenzen, Liber Amicorum Herman Cousy, Intersentia, Antwerpen, Cambridge, 2011, 591–603. o.
(
8
)	2023. november 15‑i ítéletek (22-21.174, 22-21.178, 22-21.179 és 22-21.180). Ezen ítéleteket a „Médiator” gyógyszer károsultjai által benyújtott fellebbezésekkel összefüggésben hozták.
(
9
)	Az a kérdés, hogy az állítólagos vétkesség a konkrét eset körülményei között ténylegesen megállapítható‑e, az előterjesztő bíróság hatáskörébe tartozik.
(
10
)	E tekintetben lásd: 2021. június 10‑iKRONE‑Verlag ítélet (C‑65/20, EU:C:2021:471, 31. pont). A „gyártó” fogalmát a 85/374 irányelv 3. cikke határozza meg.
(
11
)	Taschner, H., C., „Product liability: Basic problems in a comparative law perspective” in: Fairgrieve, D. (szerk.), Product Liability in Comparative Perspective, Cambridge University Press, Cambridge, 2005, 155–166. o., 161. o. (kiemelés tőlem).
(
12
)	2021. június 10‑iKRONE‑Verlag ítélet (C‑65/20, ECLI:EU:C:2021:471, 33. pont).
(
13
)	Lásd e tekintetben: 2015. március 5‑iBoston Scientific Medizintechnik ítélet (C‑503/13 és C‑504/13, EU:C:2015:148, 39. pont).
(
14
)	1997. május 29‑iBizottság kontra Egyesült Királyság ítélet (C‑300/95, EU:C:1997:255, 27. pont).
(
15
)	Lásd e tekintetben: Van Dam, C., C., „Dutch case law on the EU Product Liability Directive”, in Fairgrieve, D. (szerk.), 126–137. o., 128. o.
(
16
)	2002. április 25‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (C‑52/00, EU:C:2002:252, 24. pont); 2011. december 21‑iDutrueux ítélet (C‑495/10, EU:C:2011:869, 20. pont).
(
17
)	2011. december 21‑iDutrueux ítélet (C‑495/10, EU:C:2011:869, 21. pont).
(
18
)	González Sánchez ítélet (30. pont).
(
19
)	González Sánchez ítélet (31. pont).
(
20
)	Lásd ebben az értelemben: Tesauro főtanácsnok Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyre vonatkozó indítványa (C‑300/95, EU:C:1997:35, 16. pont).
(
21
)	2002. április 25‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (C‑52/00, EU:C:2002:252).
(
22
)	Franciául „obligation de suivi”.
(
23
)	2002. április 25‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (C‑52/00, EU:C:2002:252, 47. pont).
(
24
)	2002. április 25‑i ítélet (C‑52/00, EU:C:2002:252).
(
25
)	2009. december 2‑iAventis Pasteur ítélet (C‑358/08, EU:C:2009:744, 37. pont).
(
26
)	Lásd e tekintetben: 38. és 43. pont.
(
27
)	Uo., 39. pont.
(
28
)	Uo., 40. pont.
(
29
)	Uo., 41. pont.
(
30
)	Uo., 42. pont.
(
31
)	Lásd ebben az értelemben: 2009. december 2‑iAventis Pasteur ítélet (C‑358/08, EU:C:2009:744, 46. pont).
(
32
)	2001. május 10‑iVeedfald ítélet (C‑203/99, EU:C:2001:258, 27. pont).
(
33
)	2024. szeptember 10‑iKS és társai kontra Tanács és tásai ítélet (C‑29/22 P és C‑44/22 P, EU:C:2024:725, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
34
)	Lásd ebben az értelemben: 2020. október 6‑iÉtat luxembourgeois (Adózással kapcsolatos információk iránti kérelemmel szembeni jogorvoslati jog) ítélet (C‑245/19 és C‑246/19, EU:C:2020:795, 55. és 56. pont); 2022. november 17‑iHarman International Industries ítélet (C‑175/21, EU:C:2022:895, 32. pont).
(
35
)	A nemzeti jogszabályok által a fogyasztóvédelmi eljárásokra előírt elévülési idők vizsgálatát illetően lásd: 2021. június 10‑iBNP Paribas Personal Finance ítélet (C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, 30. pont); 2022. szeptember 8‑iD. B. P. és társai (Devizában nyilvántartott jelzáloghitel) ítélet (C‑80/21–C‑82/21, EU:C:2022:646, 99. pont).
(
36
)	2022. július 14‑iParlament kontra Tanács (Az Európai Munkaügyi Hatóság székhelye) ítélet (C‑743/19, EU:C:2022:569, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
37
)	Lásd ebben az értelemben: 2022. február 24‑iSC Cridar Cons ítélet (C‑582/20, EU:C:2022:114, 50. pont); 2022. december 8‑iOrde van Vlaamse Balies és társai ítélet (C‑694/20, EU:C:2022:963, 60. pont).
(
38
)	Lásd ebben az értelemben: 2022. március 29‑iGetin Noble Bank ítélet (C‑132/20, EU:C:2022:235, 116. pont).
(
39
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. február 2‑iConsob ítélet (C‑481/19, EU:C:2021:84, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
40
)	2022. február 24‑iSC Cridar Cons ítélet (C‑582/20, EU:C:2022:114, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat);
(
41
)	2022. december 8‑iOrde van Vlaamse Balies és társai ítélet (C‑694/20, EU:C:2022:963, 34. pont).
(
42
)	Lásd ebben az értelemben: 2020. október 6‑iÉtat luxembourgeois (Adózással kapcsolatos információk iránti kérelemmel szembeni jogorvoslati jog) ítélet (C‑245/19 és C‑246/19, EU:C:2020:795, 66. pont).
(
43
)	Lásd a jelen indítvány 33 és azt követő pontjait.
(
44
)	Lásd az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre vonatkozó elemzésemet.
(
45
)	Fairgrieve, D., et al., „Product Liability Directive”, in Machnikowski, P. (szerk.), European Product Liability: An Analysis of the State of the Art in the Era of New Technologies, Intersentia, Cambridge, 2016, 90. o.
(
46
)	Lásd: Havu, K., és Havu, T., „The »long‑stop« extinguishment rule in EU product liability”, Journal of European Consumer and Market Law, 13 (4) kötet, 2024, 162–170. o., 163. o.
(
47
)	EJEB, 2014. március 11., CE:ECHR:2014:0311JUD005206710. Lásd még: EJEB, 2024. február 13., Jann‑Zwicker és Jann kontra Svájc, CE:ECHR:2024:0213JUD000497620.
(
48
)	Howald Moor és társai kontra Svájc, 74. §.
(
49
)	Uo., 78. §.
(
50
)	Uo., 79. §.
(
51
)	EJEB, 2020. február 13., CE:ECHR:2020:0213JUD002513716.
(
52
)	Uo., 55. §.
(
53
)	Uo., 55. §.
(
54
)	Uo., 55. §.
(
55
)	A megállapítási keresetről a Zivilprozessordnung (német polgári perrendtartás) 256. §-a rendelkezik.
(
56
)	Lásd: Havu, K. és Havu, T., a 46. lábjegyzetben i.m. 162. o., akik szerint „a feltétel nélküli megszüntető rendelkezés megléte azzal a nem szándékolt következménnyel járhat, hogy a felpereseket arra ösztönzi, hogy még azelőtt indítsanak keresetet, hogy minden olyan információt megszereztek volna, amelyre szükségük van, ami eredménytelenséggel jár, és veszélyeztetheti az ügyek kimenetelének kiszámíthatóságát”.
(
57
)	Lásd: EJEB, 2024. május 13., Jann‑Zwicker és Jann kontra Svájc (65. §, további hivatkozásokkal).
(
58
)	Lásd ebben az értelemben: 2022. december 8‑iOrde van Vlaamse Balies és társai ítélet (C‑694/20, EU:C:2022:963, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
59
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. április 22‑iProfi Credit Slovakia ítélet (C‑485/19, EU:C:2021:313, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
60
)	Lásd ebben az értelemben: 2009. december 2‑iAventis Pasteur ítélet (C‑358/08, EU:C:2009:744, 46. pont).
(
61
)	EJEB, 2020. február 13., Sanofi Pasteur kontra Franciaország. CE:ECHR:2020:0213JUD002513716, (50. §).
(
62
)	Uo., 52. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
63
)	Lásd ebben az értelemben: 2002. április 25‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (C‑52/00, EU:C:2002:252, 29. pont).
(
64
)	Lásd a jelen indítvány 48–50. pontját.
(
65
)	2009. december 2‑iAventis Pasteur ítélet (C‑358/08, EU:C:2009:744, 42. pont).
(
66
)	Havu, K. és Havu, T., a fenti 46. lábjegyzetben i.m., 167. o. Lásd még: Howells, G., „Product Liability ‑ a history of harmonisation” in Fairgrieve, D. (szerk.), Product Liability in Comparative Perspective, a fenti 11. lábjegyzetben i.m., 202–217. o., 210. o., aki rámutat arra, hogy a tízéves elévülési idő „az igazságtalanság potenciális forrásának tekinthető”.
(
67
)	Lásd a jelen indítvány 88. pontját.
(
68
)	A hibás termékekért való felelősségről és a 85/374/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2024. október 23‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 2024/2853).
(
69
)	A 2024/2853 irányelv 21. cikkének első bekezdése szerint: „A [85/374] irányelv 2026. december 9‑én hatályát veszti. Az irányelv azonban továbbra is alkalmazandó az említett időpont előtt forgalomba hozott vagy használatba vett termékekre.” E rendelkezésből következik, hogy a 2024/2853 irányelv nem alkalmazandó az alapeljárásban szóban forgó vakcinára, amelyet több mint két évtizeddel korábban adtak be.
(
70
)	A Cour de cassation 22-18.914. sz. ítélete, Première Chambre Civile (a Cour de cassation első polgári tanácsa), 2023. július 5.. Ezen ítélet a Cour de cassation (semmítőszék) állandó ítélkezési gyakorlatát tükrözi, amely szerint az az időpont, amikor a károsult tudomást szerzett vagy tudomást kellett volna szereznie a kárról, a kár stabilizálódásának időpontja. Lásd például: Cour de cassation 15-20.022. sz. ítélete, Première Chambre Civile (a Cour de cassation első polgári tanácsa), 2016. június 15.
(
71
)	2025. április 8‑iEurópai Ügyészség (Eljárási aktusok bírósági felülvizsgálata) ítélet (C‑292/23, EU:C:2025:255, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
72
)	2001. május 10‑iVeedfald-ítélet (C‑203/99, EU:C:2001:258, 27. pont).
(
73
)	Jourdain, P., „Le point de départ de la prescription en présence d’un dommage corporel évolutif” RTD-Civ. Revue trimestrielle de droit civil, 2023, 908. o., hivatkozással a Cour de cassation 14‑13.351. sz. ítélete, Première Chambre Civile (első polgári tanács) 2018. január 17.
(
74
)	Lásd a jelen indítvány 88. pontját.
(
75
)	Lásd a jelen indítvány 85. pontját.
(
76
)	Lásd analógia útján: 2024. április 18‑iHeureka Group (Online árösszehasonlító szolgáltatások) ítélet (C‑605/21, EU:C:2024:324, 60. pont).