Ideiglenes változat
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 26.(1)
C‑234/25. sz. ügy
Sky Österreich Fernsehen
kontra
Verein für Konsumenteninformation
(az Oberster Gerichtshof [legfelsőbb bíróság, Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Fogyasztóvédelem – A fogyasztók jogai – Az elállási jog alóli kivételek – Az elállási jog elvesztése – Digitális szolgáltatás – Digitális tartalom – Streaming szolgáltatásra való előfizetés – Az ilyen szolgáltatás minősítése ”
I.      Bevezetés
1.        Az elmúlt években a streaming platformok (a továbbiakban: streaming) használata egyre népszerűbbé vált, miközben ezeknek a platformoknak a kínálata is jelentősen megnőtt: ma már számos platform áll a fogyasztók rendelkezésére és a kínált tartalmak is bővültek. Noha ezek a platformok mindegyike rendelkezik sajátosságokkal, mégis vannak közös főbb jellemzőik.
2.        A streaming szolgáltatás nyújtása során videók vagy zenei művek megtekintésére vagy meghallgatására alkalmas tartalmakat bocsátanak a fogyasztók rendelkezésére. Ezeket a tartalmakat egy szerveren tárolják, amelyhez a fogyasztók saját végberendezésükkel hiperhivatkozáson vagy alkalmazáson keresztül férhetnek hozzá. Így az interneten keresztül rendelkezésre bocsátott tartalmak közül kiválasztott művet nézhetnek vagy hallgathatnak, élőben vagy lekérhető módon, előfizetésük feltételeinek és a kínált szolgáltatásnak megfelelően.
3.        A streaming szolgáltatás nyújtása legtöbbször azt is lehetővé teszi a fogyasztó számára, hogy a kiválasztott tartalmat letöltse, annak érdekében, hogy azt internetkapcsolat nélkül is megtekinthesse vagy meghallgathassa. Ilyen esetben a kiválasztott mű a fogyasztó saját eszközének memóriájában kerül tárolásra, és internet‑hozzáférés nélkül is megtekinthető, általában korlátozott ideig, amelynek letelte után a tartalom már nem érhető el letöltés formájában, de online továbbra is elérhető marad.
4.        Ezen túlmenően a megtekinthető vagy meghallgatható tartalmak kínálata általában a platformon történő megjelenítésük személyre szabásával jár, amely minden fogyasztó számára egyedi, például a folyamatban lévő megtekintett vagy meghallgatott tartalmak lejátszási listájának, vagy a már felhasznált tartalmak alapján személyre szabott javaslatoknak köszönhetően.
5.        Ezek a platformok állnak a jelen ügy középpontjában, amelyben a Bíróságnak azt kell meghatározni, hogy a streaming szolgáltatás nyújtása a 2011/83/EU irányelv(2) rendelkezéseinek értelmében „»digitális tartalom« vagy »digitális szolgáltatás« kínálatának” minősül‑e.
6.        Ez a minősítés nem csupán szemantikai kérdés. Ezen irányelv rendelkezései szerint ugyanis az irányelvben előírt elállási jog a 14 napos határidő lejárta előtt megszűnhet főszabály szerint, ha „digitális tartalom” nyújtásáról van szó, azonban nem, ha „digitális szolgáltatás” kínálatáról van szó.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A 2019/770 irányelv
7.        Az (EU) 2019/770 irányelv(3) (19) és (57) preambulumbekezdése kimondja:
„(19)      Az irányelvnek különböző típusú digitális tartalmak és digitális szolgáltatások, illetve azok szolgáltatása és nyújtása terén felmerülő problémákkal kell foglalkoznia. A gyors technológiai fejlődés követése, valamint a digitális tartalom és a digitális szolgáltatás fogalma időtállóságának fenntartása érdekében ezen irányelv hatályának többek között ki kell terjednie a számítógépes programokra, alkalmazásokra, videofájlokra, audiofájlokra, zenefájlokra, digitális játékokra, e–könyvekre és egyéb e–kiadványokra, valamint az adatok digitális formában való létrehozását, kezelését, elérését vagy tárolását lehetővé tevő digitális szolgáltatásokra, például az olyan szolgáltatásként nyújtott szoftverekre, mint a video‑ és audiomegosztás és egyéb tárhelyszolgáltatás, szövegszerkesztés és játékok felhőalapú szolgáltatás keretében, valamint a közösségi média. Miután digitális tartalom vagy digitális szolgáltatás sokféleképpen szolgáltatható, illetve nyújtható, többek között továbbítható fizikai adathordozón, letölthető a fogyasztók saját eszközeire, streamelhető – lehetővé téve a digitális tartalom tárolására szolgáló létesítményekhez vagy a közösségi média használatához való hozzáférést – ez az irányelv a digitális tartalom vagy a digitális szolgáltatás továbbításának vagy hozzáférhetővé tételének módjától függetlenül alkalmazandó. Ez az irányelv azonban az internet‑hozzáférési szolgáltatásokra nem alkalmazandó.
[...]
(57)      A digitális tartalom szolgáltatására, illetve a digitális szolgáltatás nyújtására adott időszakon keresztül folyamatosan is sor kerülhet. A folyamatos szolgáltatás olyan esetekre is kiterjedhet, amikor a kereskedő meghatározott vagy meghatározatlan időre tesz elérhetővé egy digitális szolgáltatást a fogyasztó számára, például két éven keresztül felhőalapú tárhelyet, vagy közösségimédia‑platformon határozatlan időre tagságot biztosít. Ezen kategória megkülönböztető jegye az, hogy a digitális tartalom, illetve a digitális szolgáltatás csupán addig elérhető vagy hozzáférhető a fogyasztó számára, amíg a határozott idejű szerződés szól, vagy amíg a határozatlan időre szóló szerződés hatályban van. Ezért indokolt, hogy a kereskedő ilyen esetekben csupán azon teljesítési hibákért legyen felelős, amelyek ezen időszakban jelennek meg. A folyamatos tartalomszolgáltatásnak, illetve szolgáltatásnyújtásnak nem feltétlenül kell hosszú távú tartalomszolgáltatásnak, illetve szolgáltatásnyújtásnak lennie. Egy videoklip webes közvetítését (streaming) mint adott időszakon keresztül nyújtott folyamatos szolgáltatást kell tekinteni, függetlenül az audiovizuális fájl tényleges hosszától. Adott időszakon keresztül nyújtott folyamatos tartalomszolgáltatásnak, illetve szolgáltatásnyújtásnak számít az is, amikor a digitális tartalom, illetve szolgáltatás bizonyos elemeit időközönként vagy a szerződés rögzített időtartama alatt vagy a határozatlan időre szóló szerződés érvényességi ideje alatt több alkalommal teszik elérhetővé, például olyan esetekben, amikor a szerződés meghatározza, hogy adott vírusirtó program példánya a szerződés időtartama alatt minden hónap első napján automatikusan frissül, vagy hogy a kereskedő egy digitális játék új elemeinek elérhetővé válásakor frissítést bocsát a fogyasztó rendelkezésére, és a digitális tartalom, illetve a digitális szolgáltatás a szerződés meghatározott időtartama, vagy a határozatlan időre szóló szerződés érvényessége folyamán érhető el a fogyasztók számára.”
8.        Ezen irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikkének 1. és 2. pontja a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
1.      »digitális tartalom«: digitális formában előállított és szolgáltatott adat;
2.      »digitális szolgáltatás«:
a)      olyan szolgáltatás, amely lehetővé teszi a fogyasztó számára, hogy digitális adatokat hozzon létre, kezeljen, tároljon vagy azokhoz hozzáférjen; vagy
b)      olyan szolgáltatás, amely lehetővé teszi a fogyasztó és a szolgáltatás más igénybe vevői által feltöltött vagy létrehozott digitális adatok megosztását, illetve az azokkal való egyéb interakciót.”
9.        Az említett irányelv „Hatály” című 3. cikke az (5) bekezdésének g) pontjában a következőképpen rendelkezik:
„(5)      Ez az irányelv nem alkalmazandó a következő tárgyú szerződésekre:
[...]
g)      digitálistartalom‑szolgáltatás, ahol a digitális tartalmat egy előadás vagy esemény részeként, nem jelátviteli technológiával juttatják el a nagyközönséghez, például a digitális filmvetítések esetében.”
10.      Ugyanezen irányelvnek a „Digitális tartalom vagy digitális szolgáltatás nyújtása” című 5. cikke a következőket írja elő:
„(1)      A kereskedő a digitális tartalmat vagy a digitális szolgáltatást a fogyasztónak szolgáltatja, illetve nyújtja. A felek eltérő megállapodásának hiányában a kereskedőnek a szerződéskötést követően indokolatlan késedelem nélkül szolgáltatnia kell a digitális tartalmat vagy nyújtania kell a digitális szolgáltatást.
(2)      A kereskedőnek a digitális tartalom szolgáltatására vagy digitális szolgáltatás nyújtására vonatkozó kötelezettsége akkor tekintendő teljesítettnek, ha:
a)      a digitális tartalom, vagy az ahhoz való hozzáféréshez vagy annak letöltésére alkalmas bármely megoldás a fogyasztóhoz vagy a fogyasztó által e célból kiválasztott fizikai vagy virtuális eszközre került;
b)      a digitális szolgáltatás hozzáférhetővé vált a fogyasztó számára, vagy a fogyasztó által e célból kiválasztott fizikai vagy virtuális eszköz részére.”
2.      Az (EU) 2019/2161 irányelv
11.      Az (EU) 2019/2161 irányelv(4) (30) és (38) preambulumbekezdése kimondja:
„(30)      A digitális tartalom és a digitális szolgáltatás a [2011/83] irányelvben meghatározott fogalmát hozzá kell igazítani a [2019/770 irányelvben] alkalmazott fogalmakhoz. A [2019/770 irányelv] hatálya alá tartozó digitális tartalmak közé tartozik az egyszeri szolgáltatás, az egyedi szolgáltatási aktusok sorozata, valamint az egy adott időszak alatt történő folyamatos szolgáltatás. A folyamatos tartalomszolgáltatásnak, illetve szolgáltatásnyújtásnak nem feltétlenül kell hosszú távú tartalomszolgáltatásnak, illetve szolgáltatásnyújtásnak lennie. Egy videoklip webes közvetítését (streaming) adott időszakon keresztül nyújtott folyamatos szolgáltatást kell tekinteni, függetlenül az audiovizuális fájl tényleges hosszától. Emiatt nehéz lehet megkülönböztetést tenni a digitális tartalom és a digitális szolgáltatások bizonyos típusai között, hiszen mindkettőnek része lehet a kereskedő általi, a szerződés ideje alatti folyamatos szolgáltatás. Digitális szolgáltatások például a videó‑ és audióanyagok megosztását lehetővé tevő szolgáltatások, valamint az egyéb tárhelyszolgáltatás, szövegszerkesztés vagy játékok, illetve a felhőalapú tárhely, a webalapú e‑mail, a közösségi média és a felhőalkalmazások. A szolgáltató folyamatos részvétele indokolja a [2011/83
irányelv] elállási joggal kapcsolatos szabályainak alkalmazását, mivel ez ténylegesen lehetővé teszi a fogyasztó számára, hogy a szerződés megkötésétől számított 14 napos időszak alatt kipróbálja a szolgáltatást, és eldöntse, hogy meg akarja‑e tartani vagy sem. A nem tárgyi adathordozón rögzített digitális tartalom szolgáltatására vonatkozó szerződések jellemzője, hogy egyszeri szolgáltatással biztosítják a fogyasztó számára az adott digitális tartalmat vagy tartalmakat, például zene‑ vagy videofájlokat. A nem tárgyi adathordozón rögzített digitális tartalom szolgáltatására vonatkozó szerződések továbbra is kivételt képeznek a [2011/83 irányelv] 16. cikke első bekezdésének m) pontjában meghatározott elállási jog alól, amelynek értelmében a szerződés teljesítésének, például a tartalom letöltésének vagy közvetítésének kezdetekor a fogyasztó elveszti az elálláshoz való jogát, feltéve, hogy az elállási időszakon belüli teljesítést a fogyasztó előzetes kifejezett hozzájárulásával kezdték meg, aki tudomásul vette, hogy ezáltal elveszíti elállási jogát. Amennyiben kétség merül fel azt illetően, hogy szolgáltatási szerződésről vagy pedig nem fizikai adathordozón rögzített digitális tartalom szolgáltatására vonatkozó szerződésről van‑e szó, akkor a szolgáltatásokra vonatkozó elállási jog szabályai alkalmazandóak.
[...]
(38)      A [2011/83] irányelv 16. cikke első bekezdésének m) pontja az elállási jog alóli kivételt határozza meg azokra az esetekre, amikor a kereskedő nem tárgyi adathordozón rögzített digitális tartalmat szolgáltat, a fogyasztó pedig előzetes kifejezett hozzájárulását adta a teljesítés elállási időszak vége előtti megkezdéséhez, valamint tudomásul vette, hogy ezáltal elveszíti elállási jogát. Az említett irányelv 14. cikke (4) bekezdésének b) pontja szerződéses szankciót ír elő azokra az esetekre, amikor a kereskedő nem tesz eleget ennek a követelménynek, mégpedig azt, hogy a fogyasztónak nem kell fizetnie a felhasznált digitális tartalomért. Ennek megfelelően a fogyasztó előzetes kifejezett hozzájárulásának és tudomásul vevő nyilatkozatának megszerzése csak azoknak a digitális tartalmaknak az esetében lényeges, amelyek szolgáltatása díj ellenében történik. Ezért szükség van a 16. cikk első bekezdése m) pontjának módosítására, hogy a kereskedők csak abban az esetben legyenek kötelesek a fogyasztó előzetes kifejezett hozzájárulásának és tudomásul vevő nyilatkozatának a megszerzésére, ha a szerződés fizetési kötelezettséget keletkeztet a fogyasztó számára.”
3.      A 2011/83 irányelv
12.      A 2019/2161 irányelv módosította a 2011/83 irányelvet. Az átültetési határidő 2021. november 28‑án járt le, és a nemzeti átültető rendelkezéseket 2022. május 28‑tól kell alkalmazni.
13.      A 2019/2161 irányelvvel módosított 2011/83 irányelv 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[...]
6.      »szolgáltatási szerződés«: az adásvételi szerződéstől eltérő bármely olyan szerződés, amelynek alapján a kereskedő a fogyasztó részére szolgáltatást nyújt vagy szolgáltatás nyújtását vállalja, ideértve a digitális szolgáltatásokat is.
[...]
11.      »digitális tartalom«: a [2019/770 irányelv] 2. cikkének 1. pontjában meghatározott digitális tartalom.
[...]
16.      »digitális szolgáltatás«: a [2019/770 irányelv] 2. cikkének 2. pontjában meghatározott bármely digitális szolgáltatás;
[...]”
14.      A 2019/2161 irányelvvel módosított irányelvnek „A fogyasztó kötelezettségei elállás esetén” című 14. cikke a következőképpen rendelkezik:
„[...]
(2a)      A szerződéstől való elállás esetén a fogyasztó tartózkodik a digitális tartalom vagy a digitális szolgáltatás használatától és ezek elérhetővé tételétől harmadik felek számára.
(3)      Ha a fogyasztó a 7. cikk (3) bekezdése, illetve a 8. cikk (8) bekezdése szerinti kérelmet követően gyakorolta elállási jogát, köteles a szerződésben meghatározott szolgáltatások összességéhez arányosan viszonyuló, az elállási joga gyakorlásának a kereskedővel való közlése időpontjáig arányosan teljesített szolgáltatásért járó összeget megfizetni. A fogyasztó által arányosan fizetendő összeget a szerződésben megállapított teljes ár alapján kell kiszámítani. Amennyiben a teljes ár túlzottan magas, az arányos összeget az addigi teljesítés piaci értéke alapján kell kiszámítani.
(4)      A fogyasztó nem viseli az alábbiak költségeit:
[...]
b)      a nem tárgyi adathordozón szállított digitális tartalom szállításának teljes vagy részleges költségei, amennyiben:
i.      a fogyasztó előzetesen nem járult hozzá kifejezetten ahhoz, hogy a teljesítés a 9. cikkben említett 14 vagy 30 napos időszak letelte előtt megkezdődjön;
ii.      a fogyasztó nem nyilatkozott annak tudomásulvételéről, hogy a hozzájárulás megadásával elveszti elállási jogát; vagy
iii.      a kereskedő elmulasztotta megadni a 7. cikk (2) bekezdésében vagy a 8. cikk (7) bekezdésében előírt visszaigazolást.
[...]”
15.      A
2019/2161 irányelvvel módosított említett
irányelv 16. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A távollevők között és az üzlethelyiségen kívül kötött szerződések esetében a tagállamok nem írják elő a 9–15. cikkben megállapított elállási jogot az alábbiakra vonatkozóan:
a)      szolgáltatási szerződések esetében a szolgáltatás maradéktalan teljesítése után, azonban ha a szerződés fizetési kötelezettséget keletkeztet a fogyasztó számára, csak akkor, ha a teljesítés a fogyasztó kifejezett előzetes beleegyezésével és annak a fogyasztó általi tudomásulvételével kezdődött meg, hogy elveszíti elállási jogát, amint a kereskedő maradéktalanul teljesítette a szerződést;
[...]
i)      a lezárt csomagolásban lévő hang‑, illetve képfelvétel, valamint lezárt számítástechnikai szoftver értékesítése esetében, ha a szállítás után a csomagolást felbontották;
j)      hírlap, folyóirat és magazin értékesítése esetében, az előfizetéses szerződések kivételével;
[...]
m)      nem tárgyi adathordozón rögzített digitális tartalom szolgáltatására vonatkozó szerződések, ha a teljesítés elkezdődött, és amennyiben a szerződés fizetési kötelezettséget keletkeztet a fogyasztó számára, amennyiben:
i.      az elállási időszakon belüli teljesítést a fogyasztó előzetes kifejezett hozzájárulásával kezdték meg;
ii.      a fogyasztó tudomásul vette, hogy ezáltal elveszíti elállási jogát; és
iii.      a kereskedő visszaigazolást adott a 7. cikk (2) bekezdésének vagy a 8. cikk (7) bekezdésének megfelelően.
[...]”
B.      Az osztrák jog
16.      A Bundesgesetz über Fernabsatz- und außerhalb von Geschäftsräumen geschlossene Verträge (Fern- und Auswärtsgeschäfte-Gesetz – FAGG)
(a távértékesítésről és üzlethelyiségen kívül kötött szerződésekről szóló szövetségi törvény)(5) 3. §‑a a következő fogalommeghatározásokat tartalmazza:
„[...]
4.      »digitális teljesítések«: digitális tartalom vagy digitális szolgáltatás nyújtása;
5.      »digitális tartalom«: digitális formában létrehozott és rendelkezésre bocsátott adatok, beleértve a fogyasztó utasításai szerint kifejlesztett adatokat is;
6.      »digitális szolgáltatás«:
a)      olyan szolgáltatás, amely lehetővé teszi a fogyasztó számára, hogy digitális adatokat hozzon létre, kezeljen, tároljon vagy azokhoz hozzáférjen; vagy
b)      olyan szolgáltatás, amely lehetővé teszi a fogyasztó és a szolgáltatás más igénybe
vevői által feltöltött vagy létrehozott digitális adatok megosztását, illetve az azokkal való egyéb interakciót,
beleértve a fogyasztó utasításai szerint kifejlesztett szolgáltatásokat is.
[…]”
17.      E törvénynek „Az elállási jog alóli kivételek” című 18. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„(1) Nem illeti meg a fogyasztót az elállás joga a távollevők között és az üzlethelyiségen kívül kötött szerződések vonatkozásában az alábbi esetekben:
1.      A szolgáltatások esetében, ha az eladó vagy szolgáltató teljeskörűen teljesítette a szolgáltatást, ugyanakkor azokban az esetekben, amikor a fogyasztó a szerződés alapján fizetésre kötelezett, az elállási jog csak akkor szűnik meg, ha az eladó vagy szolgáltató ezenkívül a fogyasztó előzetes kifejezett hozzájárulásával megkezdte a szerződés teljesítését, és ha a fogyasztó
a)      vagy a szolgáltatásnyújtás megkezdése előtt megerősítette, hogy tudomásul vette, hogy a szerződés maradéktalan teljesítésével elveszíti az elállási jogát,
b)      vagy kifejezetten kérte az eladót vagy szolgáltatót, hogy a javítási munkálatok elvégzése érdekében látogasson el hozzá.
[...]
11.      Nem tárgyi adathordozón történő szolgáltatásra szánt digitális tartalom szolgáltatására vonatkozó szerződések, ha az eladó vagy szolgáltató megkezdte a szerződés teljesítését, ugyanakkor azokban az esetekben, amikor a fogyasztó a szerződés alapján fizetésre kötelezett, az elállási jog csak akkor szűnik meg, ha ezen túlmenően
a)      az elállási időszakon belüli teljesítést a fogyasztó előzetes kifejezett hozzájárulásával kezdték meg;
b)      a fogyasztó tudomásul vette, hogy a szerződés teljesítésének idő előtti megkezdése miatt elveszíti az elállási jogát, és
c)      az eladó vagy szolgáltató a fogyasztó rendelkezésére bocsátott egy példányt vagy visszaigazolást adott az 5. § (2) bekezdésének vagy a 7. § (3) bekezdésének megfelelően.
[…]”
III. Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
18.      A Sky Österreich Fernsehen GmbH (a továbbiakban: Sky Österreich) egy Ausztriában letelepedett magántelevíziós társaság, amely ebben az országban többek között streaming szolgáltatásokat nyújt. A megtekintésre rendelkezésre bocsátott digitális tartalmak egy szerveren találhatók, amelyhez az ügyfelek saját végberendezésükkel hivatkozáson vagy alkalmazáson keresztül kapnak hozzáférési lehetőséget annak érdekében, hogy az előfizetésükben szereplő műsorokat élőben vagy lekérhető módon az interneten keresztül megtekintsék. Az érintett felhasználási jogok tekintetében engedélyt adó jogosultaktól függően letöltésre is lehetőség van. Ebben az esetben a digitális tartalom a felhasználó saját eszközének memóriájában tárolható, és az online hozzáféréstől függetlenül lejátszható. Egy letöltés csak egyszer tekinthető meg, és azt a megtekintés megkezdésétől számított 48 órán belül végig kell nézni.
19.      A streaming szolgáltatásra vonatkozó előfizetési szerződés online csak akkor köthető meg, ha az ügyfél kattintással elfogadja az alábbi szerződési feltételt:
„Az előfizetés megrendelésekor:
tudomásul veszem a Sky X‑nek az elállási jogról való tájékoztatását. Hozzájárulok, hogy a Sky a 14 napos elállási időszak lejárta előtt megkezdje a szerződés teljesítését, és ezáltal az előfizetés megrendelése esetén elveszítem az elállási jogomat.”
20.      A Verein für Konsumenteninformation (a továbbiakban: VKI) fogyasztóvédelmi egyesület úgy véli, hogy a fogyasztóknak nyújtott, az elállási jogról szóló e tájékoztatás nem megfelelő. Véleménye szerint a streaming előfizetés „digitális szolgáltatásnak” minősül, és ezért csak a szolgáltatás teljeskörű teljesítése esetén szűnik meg az elállási jog, ha a fogyasztó tudomásul vette, hogy ekkor elveszíti ezt a jogot. A Sky Österreich véleménye szerint azonban a streaming szolgáltatás „digitális tartalom”, ennélfogva az elállási jog már a szerződés teljesítésének kezdetével megszűnik.
21.      A VKI arra irányuló keresetét, hogy a Sky Österreichot kötelezzék arra, hogy a fogyasztókkal fennálló kereskedelmi kapcsolataiban hagyjon fel a fent említett szerződési feltétel alkalmazásával, első fokon elutasították. A fellebbviteli bíróság azonban helyt adott a VKI fellebbezésének, és megváltoztatta az első fokon hozott ítéletet, a Sky Österreich által kínált streaming szolgáltatást „digitális szolgáltatásnak” minősítve, amely esetében az elállási jog nem szűnik meg a szerződés teljesítésének megkezdésével, hanem csak a szolgáltatás teljes körű nyújtásával.
22.      A Sky Österreich által benyújtott felülvizsgálati kérelem tárgyában eljáró Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság, Ausztria), a jelen ügyben kérdést előterjesztő bíróság, azt a kérdést veti fel, hogy milyen kritériumok alapján lehet megállapítani, hogy a Sky Österreich szolgáltatásaihoz hasonló szolgáltatásokat nyújtó streaming‑szolgáltatásokat digitális tartalmakra vagy digitális szolgáltatásokra vonatkozó szerződéseknek kell‑e minősíteni.
23.      A kérdést előterjesztő bíróság szerint a Sky Österreich által kínált szolgáltatás teljesíti az „adatok digitális formában való létrehozása és rendelkezésre bocsátása” feltételét, és így megfelel a „digitális tartalom” fogalmának. Megjegyzi, hogy a streaming csak az adatátvitel azon folyamatát jelenti, amelynek során az adatok az átvitel közben megtekinthetők vagy meghallgathatók. Ezt a szolgáltatást azonban „adatok digitális formában történő tárolásának vagy az adatokhoz való digitális formában történő hozzáférésének” is lehetne tekinteni, és így „digitális szolgáltatásnak” minősülhetne, különösen mivel nem egyszeri szolgáltatásként nyújtják, általában az ajánlat megfelelő frissítése és az érintett felhasználó magatartásán alapuló egyedi ajánlások kísérik, és a szerződés főszabály szerint meghatározott időtartamra szól.
24.      E körülmények között határozott úgy az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság), hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [2011/83 irányelv] 16. cikkének m) pontját ezen irányelv 2. cikkének 11. pontjával összefüggésben, hogy e rendelkezések alkalmazásában »digitális tartalomnak« minősül a streaming szolgáltatás olyan kínálata, amelynek keretében a megtekintés céljából rendelkezésre bocsátott digitális tartalmak egy szerveren találhatók, amelyhez az ügyfelek a saját végberendezésükkel hivatkozás
vagy alkalmazás útján hozzáférési lehetőséget kapnak, majd az interneten keresztül
az előfizetésükben foglalt műsorokat »élőben« (»live«) vagy »lekérhető« (»on demand«) módon megtekinthetik, illetve alternatívaként a digitális tartalmakat letölthetik, azokat saját eszközük memóriájában tárolhatják, majd az online hozzáféréstől függetlenül 48 órán belül egyszer megtekinthetik?”
25.      A VKI, a Sky Österreich, az olasz és lengyel kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket.
Az ügyben nem tartottak tárgyalást.
IV.    Elemzés
26.      Előzetes döntéshozatalra előterjesztett egyetlen kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2011/83 irányelv 2. cikkének 11. pontját és 16. cikkének m) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az olyan streaming szolgáltatás, amelynek keretében a fogyasztó számára rendelkezésre bocsátott tartalom egy szerveren található, amelyhez az ügyfelek hiperhivatkozás vagy alkalmazás segítségével férhetnek hozzá annak élő, lekérhető vagy letöltés utáni offline megtekintése céljából, olyan „»digitális tartalom« kínálatának” minősül‑e, amelyre az ezen irányelvben előírt 14 napos elállási jog bizonyos feltételek mellett nem alkalmazandó.
27.      A Sky Österreich azt az álláspontot képviseli, hogy az általa nyújtott szolgáltatást „digitális tartalom” kínálatának kell minősíteni, amelyre előírható, hogy a fogyasztó 14 napos elállási joga nem alkalmazandó, feltéve, hogy a fogyasztót erről tájékoztatták, és ő tudomásul vette, hogy elveszíti ezt a jogot. Ezzel szemben az összes többi fél azt állítja, hogy az alapügyben vitatott streaming szolgáltatás kínálata „digitális szolgáltatás” kínálata, amelyre a 2011/83 irányelv 16. cikkének m) pontjában előírt elállási jog alóli kivétel nem alkalmazható, így a fogyasztóknak 14 napos határidővel kell rendelkezniük, hogy adott esetben lemondhassák előfizetésüket.
A.      A „digitális tartalom” és a „digitális szolgáltatás” fogalmáról
28.      A „digitális tartalom” és a „digitális szolgáltatás” fogalmát a 2011/83 irányelv 2. cikkének 11., illetve 16. pontja határozza meg, amelyek a 2019/770 irányelv 2. cikkének 1. és 2. pontjában szereplő fogalommeghatározásokra hivatkoznak.
29.      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint e rendelkezések értelmezéséhez nemcsak a szövegüket, hanem szövegkörnyezetüket, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek azok részét képezik(6).
1.      Szó szerinti értelmezés
30.      A 2011/83 irányelv 2. cikkének 11. és 16. pontja a „digitális tartalmat” „digitális formában előállított és szolgáltatott adatként”, a „digitális szolgáltatást” pedig olyan szolgáltatásként határozza meg, amely „lehetővé teszi a fogyasztó számára, hogy digitális adatokat hozzon létre, kezeljen, tároljon vagy azokhoz hozzáférjen”, vagy „lehetővé teszi a fogyasztó és a szolgáltatás más igénybe vevői által feltöltött vagy létrehozott digitális adatok megosztását, illetve az azokkal való egyéb interakciót”.
31.      Meg kell állapítani, hogy a 2011/83 irányelv szövege nem teszi lehetővé annak pontos meghatározását, hogy mi tartozik a digitális tartalom kínálatának, és mi a digitális szolgáltatások kínálatának körébe. Amint azt a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza: a streaming szolgáltatás minősülhet mind „digitális tartalomszolgáltatásnak”, mivel lehetővé teszi a digitális formában előállított adatok rendelkezésre bocsátását és megtekintését, mind pedig „digitális szolgáltatásnyújtásnak”, mivel lehetővé teszi a fogyasztó számára az adatokhoz való hozzáférést és azok ideiglenes tárolását.
32.      Az uniós jogalkotó egyébként elismeri, hogy továbbra is kétségek merülhetnek fel azzal kapcsolatban, hogy egy szerződés szolgáltatási szerződés‑e vagy nem tárgyi adathordozón rögzített digitális tartalom szolgáltatására vonatkozó szerződés(7).
33.      Ezért e rendelkezések rendszertani és teleologikus értelmezésére van szükség annak érdekében, hogy különbséget lehessen tenni a 2019/2161 irányelvvel módosított 2011/83 irányelv 2. cikkének 11. pontja értelmében vett digitális tartalomszolgáltatás és az ezen irányelv 2. cikke 16. pontja értelmében vett digitális szolgáltatásnyújtás között.
2.      Rendszertani értelmezés
34.      Először is, bár a 2011/83 irányelv 2. cikke 11. és 16. pontjának szövege önmagában nem teszi lehetővé annak pontos meghatározását, hogy mi tartozik a „digitális tartalom” vagy a „digitális szolgáltatás” fogalmának körébe, a 2011/83 irányelv és a 2019/2161 irányelv – különösen azok preambulumbekezdései – hasznos útmutatást nyújtanak.
35.      Így egyrészt a digitális tartalmakat illetően a 2011/83/EU irányelv (19) preambulumbekezdésének eredeti változata például „számítógépes programokat, alkalmazásokat, játékokat, zenét, videókat vagy szövegeket” említ, „függetlenül attól, hogy azokhoz letöltésen vagy folyamatszerű adatátvitelen, tárgyi adathordozón keresztül, vagy más módon lehet hozzáférni”. Egyébiránt a digitális szolgáltatásokat illetően a 2019/2161 irányelv (30) preambulumbekezdése utal „a videó‑ és audióanyagok megosztását lehetővé tevő szolgáltatásokra, valamint az egyéb tárhelyszolgáltatásra, szövegszerkesztésre vagy játékokra, illetve a felhőalapú tárhelyre, a webalapú e‑mailre, a közösségi médiára és a felhőalkalmazásokra”.
36.      A jogalkotó, miközben a 2019/2161 irányelv (30) preambulumbekezdésében ismét elismeri, hogy „nehéz lehet megkülönböztetést tenni a digitális tartalom és a digitális szolgáltatások bizonyos típusai között”, e különböző példákon keresztül bizonyos útmutatásokat ad arra vonatkozóan, hogy mi jellemzi a „digitális tartalom” kínálatát, szemben a „digitális szolgáltatás” kínálatával. Így az előbbi egy egyszeri, időben korlátozott és a kínált tartalomra vonatkozó ajánlatot jelent, míg az utóbbi egy bizonyos időtartamot és a kereskedő részéről egy bizonyos kötelezettségvállalást feltételez, így a szolgáltatás nem merül ki pusztán egy adott tartalom nyújtásával.
37.      Ez tűnik ki másrészt a jogalkotó által a 2011/83, 2019/770 és 2019/2161 irányelvek preambulumbekezdéseiben megadott pontosításokból is. Ezek ugyanis azt mondják ki, hogy a digitális tartalmak közé tartozik az „egyszeri szolgáltatás, az egyedi szolgáltatási aktusok sorozata, valamint az egy adott időszak alatt történő folyamatos szolgáltatás”(8), míg a digitális szolgáltatások „[a] szolgáltató folyamatos részvételét”(9) feltételezik. Véleményem szerint ez a meghatározó kritérium annak eldöntéséhez, hogy mi tartozik a „digitális tartalom” és mi a „digitális szolgáltatás” fogalmába.
38.      Ahogyan azt a Bizottság is hangsúlyozza, a szolgáltató folyamatos részvétele bizonyos dinamikát tükröz, mind a rendelkezésre bocsátott tartalom, mind a rendelkezésre bocsátással egyidejűleg kínált szolgáltatások tekintetében. Más szóval, a digitális szolgáltatás kínálata – ellentétben a digitális tartalom kínálatával – nem korlátozódhat egyszeri és korlátozott rendelkezésre bocsátásra.
39.      Másodszor, véleményem szerint ezt az értelmezést megerősíti a 2011/83 irányelv 2. cikke 11. és 16. pontjának a 16. cikk m) pontja fényében történő értelmezése, amely szerint az elállási jog bizonyos feltételek mellett nem alkalmazandó a digitális tartalomszolgáltatási szerződésekre.
40.      Az elállási jog alóli ilyen kivételt ugyanis az igazolja, hogy a digitális tartalomra vonatkozó kínálat esetében a fogyasztó pontosan tudja, hogy milyen tartalmat fog megtekinteni vagy meghallgatni, mivel az egyszeri és konkrét kínálatról van szó. Ezenkívül, miután a rendelkezésre bocsátott tartalmat megtekintették vagy meghallgatták, az már csak korlátozott jelentőséggel bír a fogyasztó számára, mivel azt teljes egészében felhasználták. Így nincs olyan időszak, amely alatt a fogyasztó kipróbálhatná a rendelkezésre bocsátott tartalmat.
41.      Más a helyzet a digitális szolgáltatások kínálata esetében. Ilyen esetben ugyanis, tekintettel a kereskedő részvételére és a tartalom rendelkezésre bocsátásához kapcsolódó kiegészítő szolgáltatásokra, az elállási jog megléte teljes mértékben igazolt. Egy streaming platformra történő előfizetés esetén az ügyfél „kipróbálhatja” a platformot, annak érdekében, hogy megismerje a kínált művek katalógusát, a platform ergonómiáját és a megtekintésre vagy meghallgatásra kínált lehetőségeket, valamint a platformnak a felhasznált tartalmak alapján történő személyre szabási lehetőségét. Ebben a helyzetben tehát nem csupán a kínált tartalom felhasználásáról van szó, hanem annak vizsgálatáról is, hogy a kereskedő által kínált szolgáltatás összességében megfelel‑e a fogyasztónak. Ha ez nem így van, akkor élhet az elállási jogával.
42.      Mindenesetre a Bíróság által a PE Digital ítéletben(10) elfogadott megoldásból kitűnik, hogy a 2011/83 irányelv 16. cikkének m) pontját, amely az elállási jog alóli kivételnek minősül, mint az uniós jog olyan rendelkezését, amely a fogyasztóvédelem céljából biztosított jogokat korlátozza, megszorítóan kell értelmezni(11). Más szavakkal, a „digitális tartalom” fogalma, amely az elállási jog alóli kivétel alkalmazását vonja maga után, nem értelmezhető tágan, és véleményem szerint ezért az egyszeri szolgáltatásnyújtásra kell korlátozni. Amennyiben valamely szolgáltatás meghaladja az ilyen aktust, akkor azt „digitális szolgáltatásnak” kell minősíteni az irányelv 2. cikkének 16. pontja értelmében.
43.      E körülmények között véleményem szerint a 2011/83 irányelv 2. cikke 11. és 16. pontjának, valamint 16. cikke m) pontjának rendszertani értelmezéséből kitűnik, hogy a jelen ügyben szóban forgó streaming szolgáltatás nem minősül „digitális tartalom” kínálatának.
44.      Ezt a következtetést alátámasztja e rendelkezések teleologikus értelmezése.
3.      Teleologikus értelmezés
45.      A 2011/83 irányelv célja, hogy „megfelelő egyensúlyt teremtsen a fogyasztóvédelem magas szintje és a vállalkozások versenyképessége között”(12).
46.      Amint azt a Bíróság megállapította, az elállási jog célja a fogyasztó védelme a távollevők között végbemenő adásvétel sajátos esetében, amikor a szerződés megkötése előtt a fogyasztónak nincs lehetősége arra, hogy ténylegesen megtekintse az árut vagy megismerje a szolgáltatás jellemzőit. Az elállási jog tehát a távollévők között kötött szerződésből eredő, a fogyasztóra nézve hátrányos helyzetet egyenlíti ki, megfelelő gondolkodási időszakot biztosítva számára, mialatt lehetősége van a megvásárolt fogyasztási cikk megvizsgálására és kipróbálására(13).
47.      A 2011/83 irányelv 16. cikkének m) pontjában előírt elállási jog alóli kivétel célja pedig a kereskedő védelme abban az esetben, ha az általa kínált tartalom ismert és azonnal felhasználható. Ilyen helyzetben, amint azt az olasz kormány is hangsúlyozza, a fogyasztó a szolgáltatás teljesítésének időpontjában teljes mértékben élvezi annak valamennyi előnyét. Ezenkívül, amint azt a Sky Österreich is hangsúlyozza, digitális tartalom esetében a kereskedő érdekeit figyelembe vevő status quo ante helyreállítása nem lehetséges, így a fogyasztó utólagos elállásának lehetővé tétele végső soron azt jelentené, hogy a kereskedő ingyenesen nyújtja a digitális tartalmat.
48.      Ilyen körülmények között éppen a „digitális szolgáltatás” szélesebb körű jellege – amely a kereskedő folyamatos kötelezettségvállalását jelenti, szemben a „digitális tartalom” egyszerű rendelkezésre bocsátásával –, igazolja, hogy a fogyasztó élhessen elállási jogával, ha a szolgáltatás kipróbálása után nem elégedett azzal. Ezzel szemben a „digitális tartalom” egyszeri és konkrét jellege igazolja, hogy a fogyasztó ne próbálhassa ki azt, mivel a tartalom rendelkezésre bocsátása előtt már tisztában van azzal, hogy pontosan milyen szolgáltatást fog kapni.
49.      A
2019/2161 irányelvvel módosított 2011/83 irányelv céljainak vizsgálatából tehát az is kitűnik, hogy a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló streaming szolgáltatás nem minősül „digitális tartalom” kínálatának, amelyre az ezen irányelvben előírt 14 napos elállási jog bizonyos feltételek mellett nem alkalmazható.
B.      A visszaélés lehetőségéről
50.      Véleményem szerint ezt a következtetést nem vonja kétségbe a Sky Österreich által felhozott érv, amely szerint, ha a fogyasztó élhetne elállási jogával az alapügyben szóban forgóhoz hasonló streaming szolgáltatás előfizetése esetén, az biztosan visszaélésekhez vezetne.
51.      A Sky Österreich rámutat, hogy a streaming szolgáltatás előfizetéseinek száma különösen akkor emelkedik meg, amikor népszerű sorozatok első vagy utolsó évadai, illetve a labdarúgó‑bajnokságok döntő mérkőzései elérhetővé válnak. Megjegyzi, hogy ha a fogyasztó az adott tartalom felhasználása után azonnal felmondhatná az előfizetését, akkor szinte ingyenesen nézhetné meg az adott tartalmat.
52.      Azonban, amint azt a Bizottság hangsúlyozta, ezt a visszaélési lehetőséget a jogalkotó kifejezetten figyelembe vette a 2019/2161 irányelvvel módosított 2011/83 irányelv 14. cikkének (3) bekezdésében, amely előírja, hogy „ha a fogyasztó […] gyakorolta elállási jogát, köteles a szerződésben meghatározott szolgáltatások összességéhez arányosan viszonyuló, az elállási joga gyakorlásának a kereskedővel való közlése időpontjáig arányosan teljesített szolgáltatásért járó összeget megfizetni”.
53.      Ez a megoldás akkor is alkalmazandó, ha a fogyasztó felmondja a streaming platformra vonatkozó előfizetését: a kereskedő ellentételezést kap a tartalom rendelkezésre bocsátásáért azon időszakra vonatkozóan, amely alatt a fogyasztó hozzáférhetett a tartalomhoz.
54.      A Sky Österreich szerint azonban az ilyen ellentételezés nem elegendő a Bíróság ítélkezési gyakorlatának fényében, amely szerint amennyiben a fogyasztó kifejezetten kérte, hogy a megkötött szerződés teljesítése az elállásra nyitva álló határidő alatt kezdődjön meg, és e szerződéstől elállt, e fogyasztó által az eladónak vagy szolgáltatónak fizetendő arányos összeg meghatározása érdekében főszabály szerint az említett szerződésben megállapított árat kell figyelembe venni az ugyanezen szerződés tárgyát képező valamennyi szolgáltatás tekintetében, és a fizetendő összeget időarányosan kell meghatározni(14). Egy ilyen számítás azonban nem venné figyelembe a kínált tartalmak különböző értékét, mivel egy sportverseny döntőjének gazdasági értéke eltér egy napi sorozatétól.
55.      Nem lehet ugyanis figyelmen kívül hagyni, hogy a fogyasztókat az is ösztönözheti az elállási joguk gyakorlására, hogy hozzáférjenek egy egyedülálló, vonzó tartalomhoz, és hogy az ítélkezési gyakorlatban előírt időarányos számítás nem biztos, hogy méltányos ellentételezést nyújt a kereskedő számára.
56.      Ugyanakkor megjegyzem egyrészt, hogy a 2011/83 irányelv 14. cikkének (3) bekezdése a nyújtott szolgáltatás arányában fizetendő összegről rendelkezik, anélkül, hogy megemlítené a kérdéses szolgáltatás nyújtásának időtartamát. Másrészt a Bíróság által a PE Digital ítéletben(15) elfogadott megoldás véleményem szerint azzal indokolható, hogy az ügyben kínált szolgáltatás – egy társkereső weboldal – gazdasági értéke stabil és állandó volt. Más szóval, a fogyasztó számára nem volt vonzóbb, hogy egy adott időpontban iratkozzon fel a szolgáltatásra, annak érdekében, hogy egy adott tartalomhoz hozzáférjen.
57.      E megfontolásokra figyelemmel úgy vélem, hogy ez a megoldás nem alkalmazható szigorúan a streaming platformra előfizető fogyasztó elállási jogának gyakorlását követően az általa fizetendő pénzügyi ellentételezésre, mivel ez az ellentételezés véleményem szerint a fogyasztó platformra történő előfizetésének időtartama mellett figyelembe veheti a rendelkezésre bocsátott és megtekintett különböző tartalmak gazdasági értékét is(16).
58.      E körülmények között fenntartom a jelen indítvány 49. pontjában megfogalmazott következtetést.
V.      Végkövetkeztetés
59.      A fenti megállapítások összességére tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság, Ausztria) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
A 2019. november 27‑i (EU) 2019/2161 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a fogyasztók jogairól, a 93/13/EGK tanácsi irányelv és az 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 85/577/EGK tanácsi irányelv és a 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25‑i 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikkének 11. és 16. pontját, valamint 16. cikkének m) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
az olyan streaming szolgáltatás, amelynek keretében a fogyasztó számára rendelkezésre bocsátott tartalom egy szerveren található, amelyhez az ügyfelek hiperhivatkozás vagy alkalmazás segítségével hozzáférhetnek annak érdekében, hogy azt élőben, lekérhető módon vagy letöltés után offline megtekinthessék, nem minősül „digitális tartalom” kínálatának.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      A fogyasztók jogairól, a 93/13/EGK tanácsi irányelv és az 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 85/577/EGK tanácsi irányelv és a 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 304., 64. o.).
3      A digitális tartalom szolgáltatására és digitális szolgáltatások nyújtására irányuló szerződések egyes vonatkozásairól szóló, 2019. május 20‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2019. L 136., 1. o.; helyesbítés: HL 2019. L 305., 80. o.).
4      A 93/13/EGK tanácsi irányelvnek, valamint a 98/6/EK, a 2005/29/EK és a 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek az uniós fogyasztóvédelmi szabályok hatékonyabb végrehajtása és korszerűsítése tekintetében történő módosításáról szóló, 2019. november 27‑i (EU) 2019/2161 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2019. L 328., 7. o.).
5      BGBl. I 109/2022. sz.
6      1983. november 17-i Merck ítélet (292/82, EU:C:1983:335, 12. pont); 2022. december 22-i Sambre & Biesme és Commune de Farciennes ítélet (C-383/21 és C-384/21, EU:C:2022:1022, 54. pont); 2026. január 15-i AVR-Afvalverwerking ítélet (C-692/23, EU:C:2026:4, 37. pont); 2026. január 15-i Ambito territoriale di caccia Ancona 2 ítélet (C-615/24, EU:C:2026:10, 23. pont).
7      A 2019/2161 irányelv (30) preambulumbekezdése.
8      A 2019/2161 irányelv (30) preambulumbekezdése.
9      A 2019/2161 irányelv (30) preambulumbekezdése.
10      2020. október 8‑i ítélet (C‑641/19, EU:C:2020:808).
11      2020. október 8‑i PE Digital ítélet (C‑641/19, EU:C:2020:808, 43. pont).
12      A 2011/83 irányelv (4) preambulumbekezdése és a 2019/770 irányelv (2) preambulumbekezdése.
13      2019. január 23‑i Walbusch Walter Busch ítélet (C‑430/17, EU:C:2019:47, 45. pont).
14      2020. október 8‑i PE Digital ítélet (C‑‑641/19, EU:C:2020:808).
15      2020. október 8‑i ítélet (C‑641/19, EU:C:2020:808).
16      E tekintetben úgy vélem, hogy egy adott tartalom gazdasági értékének értékelése könnyebb, ha az ilyen tartalom az előfizetésen kívül is megvásárolható vagy bérelhető. Egy ilyen lehetőség felajánlása természetesen azt jelenti, hogy a kereskedő már nem kizárólag hosszabb távú előfizetési szerződéseket köt a fogyasztókkal, hanem lehetővé teszi a sugárzott tartalmak értékének pontos kiszámítását.