62009CC0061_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Az Oberverwaltungsgericht Rheinland‑Pfalz (Németország) ezen előzetes döntéshozatal iránti kérelemben az 1782/2003/EK tanácsi rendelet(2) 44. cikkének értelmezésére vonatkozó kérdéseket terjesztett a Bíróság elé. Az alapeljárás felei között lényegében abban van vita, hogy a mezőgazdasági üzem támogatási jogosultságának meghatározása során hogyan kell figyelembe venni a – környezetvédelmi célra és mezőgazdasági termelésre használt – földterületeket.
I – Jogi háttér
2. Az 1782/2003 rendelet egy mezőgazdasági termelők részére nyújtott – egységes támogatási rendszernek (a továbbiakban: ETR) nevezett – jövedelemtámogatási rendszert hoz létre.
3. Az 1782/2003 rendelet 2. cikke többek között a „mezőgazdasági üzem” fogalmát mint „az adott mezőgazdasági termelő által vezetett és ugyanazon tagállam területén található termelőegységek [helyesen: termelési egységek] összesség[ét]”, a „mezőgazdasági tevékenység” fogalmát pedig mint „mezőgazdasági termékek termelés[ét], tenyésztés[ét] vagy művelés[ét], ideértve a betakarítást, a fejést, az állattenyésztést és a mezőgazdasági célból történő állattartást, valamint a mezőgazdasági földterületek jó mezőgazdasági és ökológiai állapotának fenntartását az 5. cikkben meghatározottak szerint” határozza meg.
4. A támogatási jogosultság felhasználását illetően az 1782/2003 rendelet 44. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) Minden támogatási jogosultság, amely a támogatható hektárszámhoz kapcsolódik, feljogosít a támogatási jogosultság által megállapított összeg igénylésére.
(2) A »támogatható hektárszám« a mezőgazdasági üzem szántóföldből és állandó legelőből álló földterülete, kivéve az állandó kultúrák, erdők vagy nem mezőgazdasági tevékenység céljára használt területeket. […]
(3) A mezőgazdasági termelő nyilatkozik a támogatási jogosultsághoz kapcsolódó támogatható hektárszámnak megfelelő parcellákról. E parcelláknak – vis maior vagy rendkívüli körülmény esetének kivételével – a tagállamok által meghatározandó időponttól, de legkorábban az [ETR‑ben] való részvétel iránti kérelem benyújtásának évét megelőző naptári év szeptember 1‑jétől kezdődő legalább tíz hónapos időtartamon át a mezőgazdasági termelő rendelkezésére kell állniuk.
[…]”
5. A 795/2004/EK bizottsági rendelet(3) 2. cikke értelmében „[a]z 1782/2003/EK rendelet III. címének, valamint e rendelet alkalmazásában a következő fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:
„a) »mezőgazdasági terület«: a szántóterületek, állandó legelők és az állandó kultúrák összterülete;
b) »szántóterület«: a 796/2004/EK bizottsági rendelet 2. cikkének 1. pontja értelmében vett »szántóterület«;
[…]
e) »állandó legelő«: a 796/2004/EK bizottsági rendelet 2. cikke 2. pontjának értelmében vett »állandó legelő«;
[…]”
6. A 796/2004 rendelet(4) 2. cikke értelmében ugyanakkor „[e] rendelet alkalmazásában a következő meghatározásokat kell alkalmazni:
„1. »Szántóterület«: növénytermesztés céljából megművelt földterület és területpihentetés alatt álló vagy az 1782/2003/EK rendelet 5. cikkével összhangban jó mezőgazdasági és ökológiai állapotban tartott földterület, függetlenül attól, hogy az üvegház vagy más rögzített, illetve mobil fedél alatti földterület;
2. »Állandó legelő«: gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövények természetes (vetés nélküli) vagy művelés útján (vetéssel) történő termesztésére használt, a mezőgazdasági üzem vetésforgójában legalább öt éve nem szereplő földterület, kivéve az 1251/1999/EK tanácsi rendelet [HL 1999. L 160., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 322. o.] 6. cikke és az 1782/2003/EK rendelet 107. cikke szerinti pihentetés alatt álló területeket, az 1782/2003/EK rendelet 54. cikke (2) bekezdése szerinti pihentetés alatt álló területeket, a 2078/92/EGK tanácsi rendelet [HL 1992. L 215., 85. o.] szerinti pihentetés alatt álló területeket, és az 1257/1999/EK tanácsi rendelet [helyesen: és az 1257/1999/EK tanácsi rendelet [HL 1999. L 160., 80. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 391. o.] 22., 23. és 24. cikke szerinti pihentetés alatt álló területeket];
[…]”
II – A tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
7. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztésére a kérdést előterjesztő bíróság előtt a trieri (Németország) Aufsichts‑ und Dienstleistungsdirektion (felügyeleti és tanácsadó közigazgatási szerv, a továbbiakban: ADD) és a Landkreis Bad Dürkheim (járási hatóság, a továbbiakban: Landkreis) között annak tárgyában folyamatban lévő üggyel összefüggésben került sor, hogy A. Niedermair‑Schiemann mezőgazdaságiüzem‑támogatási jogosultságának a 2005. és 2006. évi ETR keretében történő meghatározása során hogyan kell figyelembe venni bizonyos földterületeket (a továbbiakban: a szóban forgó földterületek). A. Niedermair‑Schiemann juhtartó mezőgazdasági üzem tulajdonosa. A. Niedermair‑Schiemann nem tulajdonosa a szóban forgó földterületeknek, de szerződés alapján jogosult azok használatára.
8. A Rheinland‑Pfalz szövetségi tartománnyal kötött hasznosítási szerződés értelmében A. Niedermair‑Schiemann ellenszolgáltatás nélkül, de a szakmai szövetségnek fizetendő hozzájárulás átvállalása ellenében körülbelül 5 hektár kaszálót és legelőt használhat meghatározott korlátozások mellett. Így a földterületeken november 1‑je és június 15‑e között nem lehet kaszálni. A kaszálás nem történhet sövényvágógéppel vagy rotációs kaszálógéppel. A második kaszálás helyett legelőforgó vagy őrzött legeltetés formájában lehet juhokat és kecskéket legeltetni, de a legeltetés időtartamát egyeztetni kell a tartományi tájgondozási hatósággal.
9. A Landkreissal kötött gondozási- és hasznosítási szerződés értelmében A. Niedermair‑Schiemann – „megbízottként” – körülbelül 35 hektár meghatározott földterületet a természetvédelmi célkitűzéseknek megfelelően köteles gondozni és művelni. Ezért évente 13 870,00 euró díjazásban részesül. A. Niedermair‑Schiemann köteles teljesíteni a konkrét szerződéses kötelezettségeket és a természetvédelmi hatóság további – például a legeltetés intenzitására vonatkozó – utasításait; a természetvédelmi hatóság gondozási intézkedésekkel támogatja, például részterületek előkészítő kaszálásával vagy harmadik felek által végrehajtott folyamatos sövényvágási és irtási intézkedésekkel.
10. A mezőgazdasági támogatáshoz benyújtott támogatásigénylés során a szóban forgó földterületeket A. Niedermair‑Schiemann az üzemhez tartozó állandó legelőként tüntette fel. A 2006. február 20‑i határozat A. Niedermair‑Schiemann javára szántóföld‑támogatási és legelőtámogatási jogosultságot hagyott jóvá. A 2007. május 14‑i határozat miniszteri utasításra megváltozatta e határozatot azzal az indokkal, hogy a hasznosítási szerződés alapján használt földterületek nem támogathatók. A. Niedermair‑Schiemann ellentmondással élt a határozat ellen a Landkreis jogi bizottsága előtt, amely a fent említett módosító határozatot megsemmisítette. A Verwaltungsgericht (közigazgatási bíróság) a 2008. július 2‑i ítéletével helyt adott a Landkreis megsemmisítésről szóló határozatával szemben előterjesztett keresetnek, megsemmisítette az ellentmondásról rendelkező határozatát, és ezzel hatályába visszaállította a módosításról rendelkező, 2007. május 14‑i határozatot. Ezen ítélet ellen fellebbezést nyújtottak be a kérdést előterjesztő bíróság előtt, amely úgy döntött, hogy előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1) Akkor is az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerinti mezőgazdasági földterületről van‑e szó, ha a használata ugyan mezőgazdasági célokat (juhtartás céljából való legeltetés) is szolgál, a fő cél azonban a tájgondozás és a természetvédelem célkitűzéseinek megvalósítása?
2) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén:
Az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerinti nem mezőgazdasági tevékenységre használják‑e a földterületet, ha a tevékenység túlnyomórészt természetvédelmi célokat szolgál, vagy legalábbis akkor, ha a mezőgazdasági termelőt a természetvédelem céljainak megvalósítása során kötik a természetvédelmi hatóságok utasításai?
3) Amennyiben mezőgazdasági földterületről van szó (első kérdés), amelyet mezőgazdasági tevékenység céljára is használnak (második kérdés):
Egy mezőgazdasági földterület üzemhez való tartozása (az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerint a mezőgazdasági üzem földterülete) feltételezi‑e azt, hogy
a) a földterület bérleti szerződés vagy hasonló jellegű, határozott időre szóló ügylet keretében, díjazás ellenében áll az üzem rendelkezésére?
b) Nemleges válasz esetén: az üzemhez való tartozás szempontjából lényegtelen‑e, ha a földterületeket ellenszolgáltatás nélkül, vagy pusztán a szakmai szövetségnek fizetendő hozzájárulás átvállalása ellenében, a természetvédelem céljainak megfelelő, meghatározott módon való használatra és meghatározott időtartamra engedik át?
c) Igenlő válasz esetén: az üzemhez való tartozás szempontjából lényegtelen‑e, ha az üzem köteles a földterületeken meghatározott szolgáltatásokat nyújtani, és ezért díjazásban részesül?”
11. A Landkreis, az ADD, A. Niedermair‑Schiemann, a német kormány és az Európai Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket. A 2010. február 4‑i tárgyaláson a német kormány kivételével e felek és a lengyel kormány vettek részt.
III – Értékelés
A – A felek főbb érvei
12. Az ADD a második kérdést illetően azt állítja, hogy a természetvédelmi terület használata nem minősül mezőgazdasági tevékenységnek. A harmadik kérdés tekintetében arra hivatkozik, hogy a természetvédelmi szabályok hatálya alá tartozó földterületek nem az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése értelmében vett mezőgazdasági földterületek. Ez megkívánná, hogy a földterületeket – vagyis az e rendelet 2. cikke szerinti termelési egységeket – a mezőgazdasági üzem vezesse. A vezetés fogalma mindazonáltal a földterület feletti korlátlan rendelkezési jogot kíván meg annak mezőgazdasági használata tekintetében.
13. A Landkreis azt állítja, hogy a mezőgazdasági és ökológiai állapot megóvását szolgáló földterület az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (3) bekezdése értelmében vett mezőgazdasági földterületnek minősül. A környezetvédelmi hatóság által adott utasítások e megállapításra nincsenek hatással. A Landkreis a harmadik kérdés kapcsán előadja, hogy az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (3) bekezdése nem rendelkezik arról, hogy a szóban forgó földterületeknek jogilag a mezőgazdasági termelőhöz kell‑e tartozniuk, és ha igen, milyen módon. Sem a földterület díjmentes hozzáférhetővé tétele, sem a földterületen történő legeltetésért nyújtott ellenszolgáltatás nincs hatással annak adott üzemhez való tartozására.
14. A. Niedermair‑Schiemann az első kérdés kapcsán kifejti, hogy a ténylegesen a 796/2004 rendelet 2. cikkének 1. pontja szerinti „szántóterületként” vagy ugyanezen cikk szerinti „állandó legelőként” használt földterület az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése értelmében vett mezőgazdasági földterület marad akkor is, ha az elsődlegesen tájgondozási és természetvédelmi célt szolgál. A második kérdést illetően előadja, hogy a földterület az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése értelmében vett mezőgazdasági célokat szolgál akkor is, ha a mezőgazdasági tevékenység elsődleges célja a természetvédelem. Mellékes, hogy a mezőgazdasági termelőt – szerződés vagy jogszabály alapján – kötik a természetvédelmi hatóságok utasításai. A. Niedermair‑Schiemann a harmadik kérdés kapcsán arra hivatkozik, hogy egy mezőgazdasági földterület üzemhez való tartozása (az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerint a mezőgazdasági üzem földterülete) nem feltételezi polgári jogi szerződés létét. A mezőgazdasági üzem rendelkezésére bocsátott földterület következésképpen sem ellenszolgáltatás fejében kötött bérleti szerződést, sem más hasonló jellegű, határozott időre szóló ügyletet nem feltételez. Az a tény, hogy a mezőgazdasági földterületeket az üzemnek ellenszolgáltatás nélkül, vagy a szakmai szövetségnek fizetendő hozzájárulás átvállalása ellenében, a természetvédelem céljainak megfelelő, meghatározott módon való használatra és meghatározott időtartamra engedik át, nem zárja ki e földterületek üzemhez való tartozását. A jelen esetben ugyanis a mezőgazdasági termelő tevékenységét nem teljes mértékben harmadik személyek határozzák meg. Végezetül az a tény, hogy az üzem – szerződés vagy agrár-környezetvédelmi kötelezettségek alapján – köteles a földterületeken meghatározott szolgáltatásokat nyújtani, és ezért díjazásban részesül, nem zárja ki az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése értelmében vett üzemhez való tartozást.
15. A német kormány kifejti, hogy az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a földterület az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése értelmében vett mezőgazdasági földterület marad akkor is, ha az – jóllehet legelőként mezőgazdasági célokra használják – tájgondozási és természetvédelmi célt is szolgál. Ez akkor is így van, ha az elsődlegesen ezen utóbbi célokat szolgálja. A német kormány a második kérdést illetően előadja, hogy az a tény, hogy a mezőgazdasági tevékenység természetvédelmi célt is – vagy éppen elsődlegesen természetvédelmi célt – szolgál, vagy hogy a természetvédelem céljainak megvalósítása során a mezőgazdasági termelőt kötik a természetvédelmi hatóságok utasításai, nem zárja ki, hogy egy földterületet mezőgazdasági tevékenységre szánt földterületnek tekintsünk. E kormány a harmadik kérdés kapcsán kifejti, hogy a mezőgazdasági tevékenységre használt, meghatározott időtartamra átengedett mezőgazdasági földterület üzemhez való tartozásához (az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerint a mezőgazdasági üzem földterülete) szükséges, hogy a földterületet a mezőgazdasági termelő vezesse. Nem szükséges mindazonáltal, hogy az átengedés ellenszolgáltatás fejében történjen. Annak megállapításához, hogy a mezőgazdasági termelő vezet‑e valamely földterületet, a releváns körülmények átfogó értékelésére van szükség. Az adott eset körülményeitől – különösen a szabályozás terjedelmétől vagy a szerződő fél szabályozási jogkörétől – függően a földterületeknek a természetvédelem céljainak megfelelő, meghatározott módon való használatára és meghatározott időtartamra történő átengedésére vonatkozó engedély arra engedhet következtetni, hogy e földter ületeket nem az azokat használó üzemhez tartozónak kell tekinteni, mert azokat nem az üzem vezeti. Mindazonáltal azon tény alapján, hogy az üzem köteles a földterületeken meghatározott szolgáltatásokat nyújtani, és ezért díjazásban részesül, e földterületeket alapvetően ki kellene zárni az üzemhez való tartozás köréből.
16. A Bizottság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések átfogalmazását javasolja, és lényegében kifejti, hogy azokat a következőképpen kellene megválaszolni. Először is, az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése nem zárja ki, hogy a földterületeket „támogatható hektárszámnak” tekintsük, ha – az alapeljárás körülményeihez hasonló körülmények között – azokat elsődlegesen tájgondozási és természetvédelmi célra használják, vagy az azokon végzett tevékenység elsődlegesen tájgondozási és természetvédelmi célt szolgál. Másodszor, az 1782/2003 rendelet 44. cikkét – az alapeljárás körülményeihez hasonló körülmények között – úgy kell értelmezni, hogy a földterületeket az ETR szempontjából az üzemhez tartozónak kell tekinteni: a) függetlenül valamely ellenszolgáltatás fejében kötött bérleti szerződés vagy más hasonló jellegű, határozott időre szóló ügylet lététől, még ha a földterületeket ellenszolgáltatás nélkül, és pusztán a szakmai szövetségnek fizetendő hozzájárulás átvállalása ellenében bocsátották is az üzem rendelkezésére; b) azon tény dacára, hogy a mezőgazdasági termelőt kötik a természetvédelmi hatóságok utasításai, vagy hogy az üzem köteles a földterületeken meghatározott szolgáltatásokat nyújtani, és ezért díjazásban részesül; vagy c) még ha a földterületek meghatározott időtartamig meghatározott korlátozások hatálya alatt állnak is.
17. A lengyel kormány úgy nyilatkozott, hogy álláspontja lényegében a Bizottság álláspontjával egyezik meg.
B – Értékelés
1. Az első és a második kérdés
18. Úgy vélem, hogy az első és a második kérdést együtt kell tárgyalni(5) . Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy akkor is az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerinti mezőgazdasági földterületről van‑e szó, ha a használata mezőgazdasági célokat (juhtartás céljából való legeltetés) is szolgál, a fő cél azonban a tájgondozás és a természetvédelem célkitűzéseinek megvalósítása. Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerinti nem mezőgazdasági tevékenységre használják‑e a földterületet, ha a tevékenység túlnyomórészt természetvédelmi célokat szolgál, vagy legalábbis akkor, ha a mezőgazdasági termelőt a természetvédelem céljainak megvalósítása során kötik a természetvédelmi hatóságok utasításai.
19. A Bíróság nagytanácsa az 1782/2003 rendelethez kötődő Horvath‑ügyben hozott ítéletben(6) többek között megállapította, hogy „amennyiben a Közösség lényeges céljának minősülő környezetvédelmi követelményeket az EK 6. cikk értelmében »be kell illeszteni […] a közösségi politikák és tevékenységek meghatározásába és végrehajtásába«, az ilyen védelmet olyan célnak kell tekinteni, amely a közös politika részét képezi a mezőgazdaság területén is”.
20. A közös agrárpolitika és a környezetvédelem célkitűzései nem zárják ki egymást; azokat inkább egymást kiegészítő célkitűzéseknek kell tekinteni. Ez azért fontos, mert az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekből az szűrhető le, hogy a nemzeti bíróság e célkitűzéseket egymással alapvetően ellentétesnek tekintette.
21. Immár az 1782/2003 rendelet 44. cikke (2) bekezdésének szövegével foglalkozva, az úgy rendelkezik, hogy a „támogatható hektárszám” a mezőgazdasági üzem szántóföldből és állandó legelőből álló földterülete, kivéve az állandó kultúrák, erdők vagy nem mezőgazdasági tevékenység céljára használt területeket.
22. A „mezőgazdasági terület” fogalmát a 795/2004 rendelet 2. cikkének a) pontja határozza meg: az a szántóterületek, állandó legelők és az állandó kultúrák összterülete.
23. A fenti rendelkezések értelmezéséből az következik, hogy a „támogatható hektárszám” fogalma – az állandó kultúrákat és erdőket kivéve – a mezőgazdasági tevékenységre használt valamennyi szántóterületet és állandó legelőt felöleli.
24. Ezért a következőkben az i) állandó legelő; a ii) szántóterület; és a iii) mezőgazdasági tevékenység fogalmát veszem sorra.
25. A szántóterület és az állandó legelő fogalmát a 796/2004 rendelet 2. cikke határozza meg. A kérdést előterjesztő bíróság e fogalmakból arra következtet, hogy a mezőgazdasági földterületeket mezőgazdasági „célokra” kell használni. Ennélfogva felmerül a kérdés, hogy a különböző célokra (például természetvédelmi területként is) használt földterület esetén elegendő‑e, ha legalább egy mezőgazdasági cél létezik, vagy ilyen esetben az elsődleges cél bír‑e döntő jelentőséggel.
26. Mindazonáltal amint az a „támogatható hektárszám” – fenti 21. pontban ismertetett – fogalmából következik, és amint az a lent idézett rendelkezésekből szintén látható lesz, egyértelmű, hogy ebből a szempontból a használat célkitűzései vagy (elsődleges) céljai helyett inkább a földterület tényleges használata vagy esetleg az bír jelentőséggel, hogy ténylegesen mit ültetnek a földterületre.
27. Valóban, a 795/2004 rendelet 2. cikkének e) pontjából (amely viszont a 796/2004 rendelet 2. cikkének 2. pontjára hivatkozik) az következik, hogy az „állandó legelő” gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövények természetes (vetés nélküli) vagy művelés útján (vetéssel) történő termesztésére használt, a mezőgazdasági üzem vetésforgójában legalább öt éve nem szereplő földterület, kivéve a megfelelő pihentetés alatt álló területeket. Eltekintve a megfelelő pihentetés alatt álló területek esetétől, egyértelműen a gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövények tényleges művelése bír jelentőséggel.
28. E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy a kérdést előterjesztő bíróság állítása szerint a szóban forgó földterületeket juhtartásra használják. Ez azt jelenti, hogy a földterületeket ténylegesen gyep vagy egyéb egynyári takarmánynövények céljára használják.
29. Következésképpen úgy tűnik, hogy mindaddig, amíg a földterületek a mezőgazdasági üzem vetésforgójában legalább öt éve nem szerepelnek – ami a Bíróság előtti iratokból nem derül ki –, a szóban forgó földterületek biztosan megfelelnek az „állandó legelő” fogalmának, mivel egyértelmű, hogy azok juhlegelőként szolgálnak.
30. Ami a „szántóterület” fogalmát illeti, az szintén a szóban forgó földterületek tényleges használatán alapszik: a 795/2004 rendelet 2. cikkének b) pontjából (amely viszont a 796/2004 rendelet 2. cikkének 1. pontjára hivatkozik) az következik, hogy a „szántóterület” lényegében növénytermesztés céljából ténylegesen megművelt földterület és területpihentetés alatt álló vagy az 1782/2003 rendelet 5. cikkével összhangban jó mezőgazdasági és ökológiai állapotban tartott földterület.
31. Az utóbbi cikk (1) bekezdése többek között úgy rendelkezik, hogy a jó mezőgazdasági és ökológiai állapotban lévő földterületek „különösen a termelésből kivont termőterületek”(7) . Lényegében előírja továbbá, hogy a tagállamok a IV. mellékletben kialakított keret alapján meghatározzák a jó mezőgazdasági és ökológiai állapotra vonatkozó minimumkövetelményeket. E melléklet a „Tárgy” oszlopban többek között a következőket írja elő: „A környezetmegőrzés minimális szintjének biztosítása és az élőhelyek károsításának elkerülése”(8) .
32. Mint azt az elején – a fenti 23. pontban – láttuk, a szóban forgó földterületeket mezőgazdasági tevékenységre kell használni.
33. A mezőgazdasági tevékenység fogalmát az 1782/2003 rendelet 2. cikkének c) pontja határozza meg: „mezőgazdasági termékek termelése, tenyésztése vagy művelése, ideértve a betakarítást, a fejést, az állattenyésztést és a mezőgazdasági célból történő állattartást, valamint a mezőgazdasági földterületek jó mezőgazdasági és ökológiai állapotának fenntartását az 5. cikkben meghatározottak szerint”.
34. A második kérdés azt sugallja, hogy a kérdést előterjesztő bíróság arra igyekszik választ találni, hogy nem mezőgazdasági tevékenységről van‑e szó, ha az „túlnyomórészt” természetvédelmi célokat szolgál. Ezzel összefüggésben a Bizottság helyesen utalt arra, hogy annak megállapítása szempontjából, hogy a szóban forgó földterületeket az 1782/2003 rendelet 2. cikkének c) pontjában foglalt feltételeknek megfelelő tevékenységekre használják‑e, figyelembe kell venni, hogy e fogalommeghatározás alapvetően nem ír elő elsődleges mezőgazdasági célt. A fogalommeghatározásban szereplő „mezőgazdasági célból” kifejezés az állattenyésztésre és ‑tartásra utal, nem pedig a „mezőgazdasági termékek termelés[ér]e, tenyésztés[ér]e vagy művelés[ér]e” mint általános jellemzőre. Valóban, az a tény, hogy – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság megállapította – a juhokat a szóban forgó földterületeken nyereségszerzés céljából tenyésztik, már önmagában mezőgazdasági tevékenység végzésére utal. Hangsúlyozni kell, hogy a bevétel céljából történő haszonállat‑legeltetés hagyományos mezőgazdasági tevékenység.
35. Nem vélem úgy, hogy e szempontból relevánsnak kellene tekinteni, hogy a mezőgazdasági termelőt – a szóban forgó földterületek használata tekintetében – a természetvédelem céljainak megvalósítása során kötik‑e a természetvédelmi hatóságok utasításai, vagy sem. Ahhoz, hogy a mezőgazdasági termelő nyilatkozhasson a „támogatható hektárszámról”, az szükséges, hogy a szóban forgó földterületeket – az 1782/2003 rendelet 44. cikkének értelmében – az üzemhez tartozónak lehessen tekinteni.
36. A fenti 19. és 20. pontból az következik, hogy nincs ellentmondás egyrészről a mezőgazdasági földterület vagy mezőgazdasági tevékenység, másrészről a természetvédelmi szempontok között(9) . Ezenfelül kérdéses, hogy a jelen esetben a természetvédelem ahelyett, hogy önálló tevékenység lenne, nem inkább az Európai Unió és/vagy a tagállamok által – a mezőgazdasági tevékenységekkel összefüggésben is – követett célkitűzés‑e.
37. A hatóságok utasításainak relevanciáját illetően az 1782/2003 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése kifejezetten előírja, hogy „[a] hatáskörrel rendelkező hatóság a mezőgazdasági termelő rendelkezésére bocsátja a jogszabályban foglalt gazdálkodási követelmények, valamint a mezőgazdasági földterületek jó környezeti és ökológiai állapotára vonatkozó előírások jegyzékét”. Annak puszta ténye, hogy a mezőgazdasági termelőt utasítások kötik, nem akadályozhatja meg őt abban, hogy a mezőgazdasági tevékenységet a szóban forgó földterületeken önálló módon végezze.
38. Amint azt A. Niedermair‑Schiemann és a lengyel kormány helyesen hangsúlyozta, a mezőgazdasági tevékenység természetéből fakadóan sohasem teljesen korlátozásmentes, és a mezőgazdasági termelőket különféle releváns – köztük a környezetre és nem utolsósorban a kölcsönös megfeleltetésre vonatkozó – követelmények kötik.
39. Egyetértek a Bizottsággal abban, hogy az alapeljárás körülményei az ökológiai mezőgazdaság ideális esetét képviselik. A. Niedermair‑Schiemann önálló mezőgazdasági tevékenysége – a juhtartás – maga valósítja meg a természetvédelem céljait. Valóban logikátlan lenne, ha a fenntartható mezőgazdaság ezen ideális esetét éppen ökológiai jellege miatt minősítenénk nem mezőgazdasági tevékenységnek. Ezzel összefüggésben szem előtt kell tartani, hogy az 1782/2003 rendelet és a közös agrárpolitika 2003. évi reformja mögötti általános elképzelés az volt, hogy az európai mezőgazdaságot fenntarthatóbbá, versenyképesebbé és még inkább piacközpontúvá tegyék(10) . A. Niedermair‑Schiemann ezenfelül kifejtette, hogy a juhtartásra használt földterületek agrárökológiai szempontból gyakorta különlegesek: azok használata gazdasági szempontból közel érdektelen (marginális hozamú földterületek), és azokat a földtulajdonos érdekében használják ökológiai értékük megőrzésére törekedve.
40. Végezetül, hangsúlyozni kell, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy a természetvédelmi célra használt földterületeket az osztrák és a francia rendszerben is figyelembe veszik az egységes rendszer szerinti mezőgazdasági támogatás szempontjából.
41. Az előző fejtegetésekből következik, hogy az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy akkor is az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerinti mezőgazdasági földterületről van szó, ha a használata ugyan mezőgazdasági célokat (juhtartás céljából való legeltetés) is szolgál, a fő cél azonban a tájgondozás és a természetvédelem célkitűzéseinek megvalósítása. A második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a földterület az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerinti mezőgazdasági tevékenységre használt földterület marad akkor is, ha a mezőgazdasági tevékenység elsődlegesen természetvédelmi célokat szolgál, és akkor is, ha a mezőgazdasági termelőt kötik a természetvédelmi hatóságok utasításai.
2. A harmadik kérdés
42. Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy egy mezőgazdasági földterület üzemhez való tartozása (az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerint a mezőgazdasági üzem földterülete) feltételezi‑e azt, hogy a) a földterület bérleti szerződés vagy hasonló jellegű, határozott időre szóló ügylet keretében, díjazás ellenében áll az üzem rendelkezésére; b) nemleges válasz esetén, az üzemhez való tartozás szempontjából lényegtelen‑e, ha a földterületeket ellenszolgáltatás nélkül, vagy pusztán a szakmai szövetségnek fizetendő hozzájárulás átvállalása ellenében, a természetvédelem céljainak megfelelő, meghatározott módon való használatra és meghatározott időtartamra engedik át; és c) igenlő válasz esetén, az üzemhez való tartozás szempontjából lényegtelen‑e, ha az üzem köteles a földterületeken meghatározott szolgáltatásokat nyújtani, és ezért díjazásban részesül.
43. Mivel – mint azt fent láttuk – a jelen esetben mezőgazdasági tevékenységre is használt mezőgazdasági földterületről van szó, a kérdést előterjesztő bíróság a mezőgazdasági földterület üzemhez való tartozására vonatkozó kérdéssel kapcsolatos felvilágosítást kér.
44. A földterület mezőgazdasági üzemhez való tartozásának kérdése különösen olyan esetekben vethet fel problémákat, amelyekben egyetlen földterületről több mezőgazdasági termelő nyilatkozik, holott e földterületet nem közösen használják. A jelen ügyben mindazonáltal nem ez a helyzet. A földterület üzemhez való tartozásának kérdését a jelen esetben a kérdést előterjesztő bíróság a földterület használati feltételeivel összefüggésben vetette fel.
45. Az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdéséből következik, hogy a „támogatható hektárszám” a „mezőgazdasági üzem” földterülete.
46. A 2. cikk b) pontja továbbá úgy rendelkezik, hogy „mezőgazdasági üzem”: az adott mezőgazdasági termelő által „vezetett” (németül „verwaltet”) és ugyanazon tagállam területén található termelési egységek összessége.
47. Végül a 44. cikk (3) bekezdése előírja, hogy a mezőgazdasági földterületeknek „tíz hónapos időtartamon át a mezőgazdasági termelő rendelkezésére kell állniuk”.
48. Sem az 1782/2003 rendelet, sem a 795/2004 vagy a 796/2004 rendelet nem határozza meg a „vezetett” fogalmát vagy a „rendelkezésére kell állniuk” kifejezést.
49. Amint arra a német kormány rámutatott, az 1782/2003 rendelet 44. cikkéből következik, hogy a földterületet (a támogatási jogosultsághoz kapcsolódó támogatható hektárszámnak megfelelő parcellákat) használni kell; és azoknak a mezőgazdasági termelő általi mezőgazdasági célú használat tárgyát kell képezniük. A mezőgazdasági termelő akkor vezeti a termelési egységet, ha azt a saját nevében mezőgazdasági célra használja. A szerződő felek ennélfogva – főszabály szerint – szabadon alakíthatják a földterület használatának alapjául szolgáló jogviszonyokat. Azt, hogy a mezőgazdasági termelő saját nevében történő mezőgazdasági használatról van‑e szó, a kérdést előterjesztő bíróságnak az eset releváns körülményeinek átfogó értékelése mellett kell megítélnie.
50. Szintén egyetértek a Bizottsággal abban, hogy a tulajdonjog vagy az adott szerződéses jogviszony részletei, például egy bérleti szerződés vagy a mezőgazdasági termelő számára a földterületre vonatkozó nyilatkozattételt lehetővé tevő díjfizetési kötelezettség léte, e szempontból nem bírnak jelentőséggel. Ezenfelül itt kell rámutatni arra, hogy az 1782/2003 rendeletnek a – 44. cikkel azonos szakaszba tartozó – 46. cikke (2) bekezdésében a közösségi jogalkotó a támogatási jogosultság átruházásával összefüggésben kifejezetten számításba vesz bizonyos szerződéses jogviszonyokat, így a bérbeadást vagy más hasonló típusú ügyletet, valamint a végleges átruházást(11) .
51. Az 1782/2003 rendelet 44. cikke mindazonáltal egyértelműen nem e szempontokra vonatkozik. Ezért egyetértek a kérdést előterjesztő bírósággal abban, hogy az üzem rendelkezési joga nem csak bérleti szerződés vagy valamely hasonló ügylet esetén áll fenn.
52. Végezetül, amint azt a lengyel kormány helyesen hangsúlyozta, a földterületek tulajdonjoga polgári jogi kérdés, és az tagállamonként eltér. Ha ez az 1782/2003 rendelet 44. cikkének értelmezése szempontjából jelentőséggel bírna, fennállna a kockázata annak, hogy azt a 27 tagállamban nem egységesen alkalmazzák.
53. A kérdést előterjesztő bíróság felveti továbbá azt a kérdést, vajon az üzem földterületének számít‑e az a földterület, amelyet ellenszolgáltatás nélkül, vagy csupán a szakmai szövetségnek fizetendő hozzájárulás átvállalása ellenében, a használat időtartamának és módjának korlátozása mellett bocsátanak mezőgazdasági használat céljából rendelkezésre.
54. A kérdést előterjesztő bíróság ezzel összefüggésben, de a bérbeadás fent említett kérdésére is tekintettel, hangsúlyozta, hogy hagyományosan éppen a juhászok használják külterjes módon és ellenérték nélkül a mezőgazdasági földterületeket a tulajdonosok szokásjogi alapokon nyugvó tűrési kötelezettsége alapján(12) .
55. Ami azt a tényt illeti, hogy a földterületeket a természetvédelem céljainak megfelelő használatra meghatározott időtartamra engedik át, a Bizottság helyesen állítja, hogy az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (3) bekezdése által megkívánt tíz hónap azt jelenti, hogy a mezőgazdasági termelőnek legalább tíz hónapig képesnek kell lennie arra, hogy a szóban forgó földterületeket mezőgazdasági tevékenységére használja. Ez mindazonáltal magában foglalja a földterületek jó mezőgazdasági és ökológiai állapotának fenntartását. Ezért ha a használat korlátozott, szükséges, hogy a földterület a korlátozás ideje alatt is mezőgazdasági tevékenység célját szolgálja, mely nélkül az üzemhez való tényleges tartozás feltétele nem teljesülne.
56. Valóban, amint az a 146/2008/EK tanácsi rendelet(13) (2) preambulumbekezdéséből következik, az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (3) bekezdése azt igyekszik elkerülni, hogy ugyanarra a földterületre vonatkozóan több kérelmet is benyújthassanak. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből mindazonáltal úgy tűnik, hogy a szóban forgó földterületeket egyetlen mezőgazdasági termelő, A. Niedermair‑Schiemann használja, és egyedül ő jogosult a földterületek használatára.
57. A földterületet nem lehet az év tíz hónapjában használni, mert a használat gyakorlása időben korlátozott. Azonban elegendő, hogy ebben az időszakban nem történik más mezőgazdasági használat és az üzem takarmányként tudja használni a tíz hónap során termelt termést. A kérdést előterjesztő bíróság helyesen véli úgy, hogy ebből az következik, hogy a jelen esetben a korlátozott használat ellenére lehetséges maradt a mezőgazdasági célú használat. A szóban forgó földterületek ezért a használatra vonatkozó korlátozás időtartama alatt is mezőgazdasági tevékenység céljára szolgáltak.
58. Végeredményben egyetértek A. Niedermair‑Schiemann‑nal abban, hogy a földterület üzemhez való tartozása szempontjából elegendő, ha a földterületet ténylegesen használó mezőgazdasági termelő 1. számára lehetséges, hogy kizárja a harmadik személyek általi párhuzamos használatot; 2. rendelkezhet munkájának gyümölcsével; 3. nincs teljes mértékben harmadik személyek által hozott döntésekhez kötve.
59. A harmadik kérdés első és második részére (a) és b) pontjára) válaszolva ezért úgy vélem, hogy valamely mezőgazdasági földterület üzemhez való tartozása nem feltételezi azt, hogy a földterület bérleti szerződés vagy hasonló jellegű, határozott időre szóló ügylet keretében, díjazás ellenében áll az üzem rendelkezésére. Ezenfelül az üzemhez való tartozás szempontjából lényegtelen, ha a földterületeket ellenszolgáltatás nélkül, vagy pusztán a szakmai szövetségnek fizetendő hozzájárulás átvállalása ellenében, a természetvédelem céljainak megfelelő, meghatározott módon való használatra és meghatározott időtartamra engedik át.
60. Mivel a harmadik kérdés első részére (a) pontjára) nemleges választ kellett adni, a harmadik rész (a c) pont) megválaszolása elvileg nem szükséges. A teljesség kedvéért mindazonáltal foglalkozom vele, és a következőket állapítom meg. Amint azt fent láttuk, a formális szerződéses viszonyok e tekintetben nem relevánsak, jelentőséggel a mezőgazdasági termelőt megillető tényleges használati jogok bírnak. Az a tény, hogy a mezőgazdasági termelő „megbízottnak” (franciául „le mandataire”) minősül, nem döntő. Ezért amíg a mezőgazdasági termelő a szóban forgó földterületeken – függetlenül attól, hogy részesül‑e járulékos díjazásban, vagy sem – önállóan végez mezőgazdasági tevékenységet, addig e földterületek az üzemhez tartoznak. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy a díjazás nem a legeltetésért járó bér, hanem nehézségi pótlék, mert a hasznosítást ökológiai okok miatt meghatározott, nagyon költséges módon kell megvalósítani; a kérdéses összeg nyilvánvalóan többé‑kevésbé fedezi a marginális hozamú földterületek használatából eredő járulékos költségeket. A legeltetés mindazonáltal a mezőgazdasági üzem célját szolgálja, mert különben a juhokat más módon kellene etetni.
61. Úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből nem következik, hogy a mezőgazdasági termelő a jelen esetben nem volt képes a juhtartást a szóban forgó földterületeken önálló módon végezni.
62. A harmadik kérdés harmadik részére (c) pontjára) válaszolva ezért úgy vélem, hogy az üzemhez való tartozás szempontjából lényegtelen, ha az üzem köteles a földterületeken meghatározott szolgáltatásokat nyújtani, és ezért díjazásban részesül.
IV – Végkövetkeztetések
63. Azt javaslom a Bíróságnak, hogy az Oberverwaltungsgericht Rheinland‑Pfalz által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő válaszokat adja:
1. Akkor is a közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93/EGK rendelet és egyéb rendeletek módosításáról szóló, 2003. szeptember 29‑i 1782/2003/EK tanácsi rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerinti mezőgazdasági földterületről van szó, ha a használata ugyan mezőgazdasági célokat (juhtartás céljából való legeltetés) is szolgál, a fő cél azonban a tájgondozás és a természetvédelem célkitűzéseinek megvalósítása.
2. A földterület az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerinti mezőgazdasági tevékenységre használt földterület marad akkor is, ha a mezőgazdasági tevékenység elsődlegesen természetvédelmi célokat szolgál, és akkor is, ha a mezőgazdasági termelőt kötik a természetvédelmi hatóságok utasításai.
3. Valamely mezőgazdasági földterület üzemhez való tartozása nem feltételezi azt, hogy a földterület bérleti szerződés vagy hasonló jellegű, határozott időre szóló ügylet keretében, díjazás ellenében áll az üzem rendelkezésére. Ezenfelül az üzemhez való tartozás szempontjából lényegtelen, ha a földterületeket ellenszolgáltatás nélkül, vagy pusztán a szakmai szövetségnek fizetendő hozzájárulás átvállalása ellenében, a természetvédelem céljainak megfelelő, meghatározott módon való használatra és meghatározott időtartamra engedik át. Végül, az üzemhez való tartozás szempontjából lényegtelen, ha az üzem köteles a földterületeken meghatározott szolgáltatásokat nyújtani, és ezért díjazásban részesül.
(1) .
(2)  –	A 2006. december 19‑i 2013/2006/EK tanácsi rendelettel (HL 2006. L 384., 13. o.) módosított, a közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93/EGK, 1452/2001/EK, 1453/2001/EK, 1454/2001/EK, 1868/94/EK, 1251/1999/EK, 1254/1999/EK, 1673/2000/EK, 2358/71/EGK és a 2529/2001/EK rendelet módosításáról szóló, 2003. szeptember 29‑i rendelet (HL 2003. L 270., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 40. kötet, 269. o.) (a továbbiakban: 1782/2003 rendelet).
(3)
–	A 2004. október 29‑i 1974/2004/EK bizottsági rendelettel (HL 2004. L 345., 85. o.) módosított, [az 1782/2003 rendeletben] meghatározott egységes támogatási rendszer végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 21‑i rendelet (HL 2004. L 141., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 44. kötet, 226. o.) (a továbbiakban: 795/2004 rendelet).
(4)
– 	A 2005. február 11‑i 239/2005/EK bizottsági rendelettel (HL 2005. L 42., 3. o.) módosított, [az 1782/2003 rendelet] által előírt kölcsönös megfeleltetés, moduláció, valamint integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 21‑i 796/2004/EK bizottsági rendelet (HL 2004. L 141., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 44. kötet, 243. o.) (a továbbiakban: 796/2004 rendelet).
(5)
–	A Bizottság azt javasolta, hogy a Bíróság fogalmazza át az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket. Mindazonáltal úgy vélem, hogy ez nem szükséges ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznos és az előtte folyamatban lévő ügy eldöntését lehetővé tevő válaszokat kapjon.
(6)
– 	A C-428/07. sz. ügyben 2009. július 16‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 29. pontja. Szintén lásd Trstenjak főtanácsnok ezen ügyben ismertetett indítványát, különösen annak 43–53. pontját.
(7)
–	Ennek a szabályozásnak az indokát az 1782/2003 rendelet (3) preambulumbekezdése ismerteti, amelyből kitűnik, hogy a jogalkotási célkitűzés a mezőgazdasági földterület termelésből való kivonásának megakadályozása. Ezenfelül utalni kell a (4) preambulumbekezdésre is, amely szerint az állandó legelők kedvező hatással vannak a környezetre, indokolt tehát intézkedéseket elfogadni a jelenlegi állandó legelők fenntartásának ösztönzésére, nagyarányú szántóföldi művelésbe vonásuk megelőzése érdekében.
(8)
–	A melléklet az „Előírások” oszlopban a következőkre utal: minimális állománysűrűség és/vagy a megfelelő állattartási rendszer; az állandó legelők védelme; a táj jellegzetességeinek megtartása; és a mezőgazdasági földterületen a nem kívánt növényzet elszaporodásának megakadályozása.
(9)
–	Szemléltetésül rá kívánok mutatni arra, hogy az ezen indítvány szerinti értelmezésemet alátámasztják a jelenleg alkalmazandó jogi aktusok. Utalok a közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról, az 1290/2005/EK, a 247/2006/EK és a 378/2007/EK rendelet módosításáról, valamint az 1782/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. január 19‑i 73/2009/EK tanácsi rendeletre (HL 2009. L 30., 16. o.). A rendelet 34. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében „támogatható hektár” többek között bármely olyan mezőgazdasági földterület, amelyet mezőgazdasági tevékenységre használnak, vagy „ha a területeket nem mezőgazdasági tevékenységre is használják, amelyek használatában a mezőgazdasági tevékenység túlsúlyban van”. [A 795/2004 rendelet] módosításáról szóló, 2009. május 6‑i 370/2009/EK bizottsági rendelet (HL 2009. L 114., 3. o.) 1. cikkének 3. pontja úgy rendelkezik, hogy az adott terület elsősorban mezőgazdasági célra használt területnek minősül, „feltéve, hogy a mezőgazdasági célú használatot a nem mezőgazdasági tevékenység intenzitása, jellege, időtartama és ütemezése nem akadályozza jelentős mértékben”. Végül, a 73/2009 rendelet 34. cikke (2) bekezdésének b) pontjából az következik, hogy bármely olyan földterület, amely 2008‑ban az ETR keretében kifizetési jogosultságot teremtett, támogatható marad akkor is, ha az bizonyos itt meghatározott környezetvédelmi intézkedések végrehajtásának eredményeként többé már nem felel meg a „támogathatóság” meghatározásának.
(10)
–	Ezzel összefüggésben lásd továbbá Norer, R., Rechtsfragen der Reform der Gemeinsamen Agrarpolitik 2003, Einheitliche Betriebsprämie und Cross Compliance in europa-, verfassungs-, verwaltungs- und zivilrechtlicher Analyse, NWV, Bécs – Graz, 2007., 13. és azt követő oldalak.
(11)
–	Ezzel összefüggésben lásd a C‑470/08. sz. van Dijk-ügyben 2010. január 21‑én hozott ítéletet (az EBHT‑ban még nem tették közzé), valamint a C‑434/08. sz. Harms‑ügyben ismertetett indítványomat (az EBHT‑ban még nem tették közzé).
(12)
–	Ezzel összefüggésben lásd a fenti 39. pontot is.
(13)
–	[Az 1782/2003 rendelet], valamint az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló 1698/2005/EK rendelet módosításáról szóló, 2008. február 14‑i rendelet (HL 2008. L 46., 1. o.).