62018CC0817
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2020. április 2. (
1
)
C‑817/18. P. sz. ügy
Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland,
Stichting Het Groninger Landschap,
Vereniging It Fryske Gea,
Stichting Het Drentse Landschap,
Stichting Het Overijssels Landschap,
Stichting Het Geldersch Landschap,
Stichting Flevo‑Landschap,
Stichting Het Utrechts Landschap,
Stichting Landschap Noord‑Holland,
Stichting Het Zuid‑Hollands Landschap,
Stichting Het Zeeuwse Landschap,
Stichting Het Noordbrabants Landschap,
Stichting Het Limburgs Landschap,
Európai Bizottság,
kontra
Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters,
Exploitatiemaatschappij De Berghaaf BV,
Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe,
BV Landgoed Den Alerdinck II,
Landgoed Ampsen BV,
Pallandt van Keppel Stichting,
Landgoed Kasteel Keppel BV,
Baron van Lynden,
Stichting het Lijndensche Fonds voor Kerk en Zending,
Landgoed Welna BV,
Landgoed „Huis te Maarn” BV,
Vicariestichting De Vijf Capellarijen / Ambachtsheerlijkheid Kloetinge,
Maatschappij tot Exploitatie van het Landgoed Tongeren onder Epe BV,
Landgoed Anderstein NV,
Landgoed Bekspring BV,
Landgoed Nijenhuis en Westerflier BV,
Landgoed Caprera BV,
Landgoed Schapenduinen BV,
Stichting Schapenduinen,
Landgoed de Noetselenberg BV
„Fellebbezés – Állami támogatás – A természeti területek szubvencionált megszerzésével vagy térítésmentes rendelkezésre bocsátásával kapcsolatos támogatási program – A támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító határozat – Az »érintett fél« fogalma – Komoly nehézségek”
I. Bevezetés
1.
Fellebbezésében a Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland, a Stichting Het Groninger Landschap, a Vereniging It Fryske Gea, a Stichting Het Drentse Landschap, a Stichting Landschap Overijssel, a Stichting Het Geldersch Landschap, a Stichting Flevo‑Landschap, a Stichting Het Utrechts Landschap, a Stichting Landschap Noord‑Holland, a Stichting Het Zuid‑Hollands Landschap, a Stichting Het Zeeuwse Landschap, a Stichting Het Noordbrabants Landschap és a Stichting Het Limburgs Landschap azt kéri a Bíróságtól, hogy helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének 2018. október 15‑i Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters és társai kontra Bizottság ítéletét, (
2
) amellyel a Törvényszék megsemmisítette a természeti területek szubvencionált megszerzésével vagy térítésmentes rendelkezésre bocsátásával kapcsolatos SA.27301 (2015/NN) – Hollandia állami támogatásról szóló, 2015. szeptember 2‑i C(2015) 5929 final bizottsági határozatot, amelyről összefoglalást tettek közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában (
3
) (a továbbiakban: a vitatott határozat).
2.
A Bíróság felhívásának megfelelően a jelen indítvány a fellebbezés első jogalapja második részének, valamint a második jogalap első részének vizsgálatára korlátozódik.
3.
Az első jogalap második része lényegében arra vonatkozik, hogy a Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters (a továbbiakban: VGG), az Exploitatiemaatschappij De Berghaaf BV, a Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe, a BV Landgoed Den Alerdinck II, a Landgoed Ampsen BV, a Pallandt van Keppel Stichting, a Landgoed Kasteel Keppel BV, a Baron van Lynden, a Stichting het Lijndensche Fonds voor Kerk en Zending, a Landgoed Welna BV, a Landgoed „Huis te Maarn” BV, a Vicariestichting De Vijf Capellarijen / Ambachtsheerlijkheid Kloetinge, a Maatschappij tot Exploitatie van het Landgoed Tongeren onder Epe BV, a Landgoed Anderstein NV, a Landgoed Bekspring BV, a Landgoed Nijenhuis en Westerflier BV, a Landgoed Caprera BV, a Landgoed Schapenduinen BV, a Stichting Schapenduinen és a Landgoed de Noetselenberg BV, azaz az elsőfokú eljárás felperesei (a továbbiakban együttesen: VGG és társai) „érintett feleknek” minősíthetők‑e a 659/1999/EK rendelet (
4
) 1. cikkének h) pontja értelmében, míg a második jogalap első része lényegében annak a Törvényszék általi elismerését vitatja, hogy olyan komoly nehézségek állnak fenn, amelyek az Európai Bizottságot a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására kötelezik.
II. Jogi háttér
4.
A 659/1999 rendelet 1. cikkének h) pontja a következőképpen határozza meg az „érintett fél” fogalmát:
„[O]lyan tagállam vagy személy, vállalkozás vagy vállalkozások társulása, amelyek, illetve akinek érdekeit a támogatás nyújtása érintheti, különösen a támogatás kedvezményezettje, a versenytárs vállalkozások és a szakmai szövetségek.”
5.
E rendelet 4. cikkének (1)–(4) bekezdése szerint:
„(1)   A Bizottság megvizsgálja a bejelentést közvetlenül annak kézhezvétele után. A 8. cikk sérelme nélkül a Bizottság a (2), (3) vagy (4) bekezdés szerint határozatot hoz.
(2)   Amennyiben az előzetes vizsgálatot követően a Bizottság úgy találja, hogy a bejelentett intézkedés nem valósít meg támogatást, megállapítását határozatban rögzíti.
(3)   Amennyiben az előzetes vizsgálatot követően a Bizottság úgy találja, hogy nem merült fel kétség a bejelentett intézkedés közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, és amennyiben az a Szerződés 92. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozik, a Bizottság úgy határoz, hogy az intézkedés összeegyeztethető a közös piaccal […]. A határozat megjelöli, hogy a Szerződésben szereplő melyik kivétel került alkalmazásra.
(4)   Amennyiben az előzetes vizsgálatot követően a Bizottság úgy találja, hogy kétség merült fel a bejelentett intézkedés közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, [az EUMSZ 108. cikk] (2) bekezdése szerinti eljárás kezdeményezéséről dönt […].”
6.
„A közszolgáltatás ellentételezése formájában nyújtott állami támogatásról szóló európai uniós keretszabály” címet viselő 2012. január 11‑i bizottsági közlemény (
5
) 11. pontjából kitűnik, hogy „[…] állami támogatás akkor nyilvánítható összeegyeztethetőnek [az EUMSZ 106. cikk] (2) bekezdésével, ha szükséges az érintett gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásához, és a kereskedelem fejlődését nem befolyásolja olyan mértékben, amely ellentétes az Unió érdekeivel”.
III. A jogvita előzményei
7.
A jogvita előzményei a megtámadott ítéletben leírtak alapján a következőképpen foglalhatók össze.
8.
A földkezelő szervezetek (OGT‑k) olyan nem kormányzati nonprofit egyesületek és alapítványok, amelyek alapszabályban megjelölt célja a természet megóvása és védelme.
9.
A biológiai sokféleség megőrzése érdekében ökológiai hálózat és „Natura 2000” hálózat kialakítása céljából a Holland Királyság az elsőfokú eljárásban beavatkozóként eljáró tizenhárom OGT‑nek (a továbbiakban: tizenhárom OGT) nyújtott támogatást természeti területek megszerzéséhez (a továbbiakban: PNB‑szabályozás). A támogatás terhére a földterületek vételárát, az adásvétel egyéb költségeit és az említett területek haszonbérletének felmondásából származó költségeket lehetett e szabályozás értelmében elszámolni.
10.
Természetgazdálkodási főtevékenységükön felül a tizenhárom OGT gazdasági jellegű melléktevékenységeket is folytat, mint amilyen a termőföldvásárlás, az erdőgazdálkodás, a fa‑ és húskereskedelem, a vadászati és halászati jogok haszonbérbe adása, illetve turisztikai tevékenységek. E tevékenységeikből nyereségük származik, amely főtevékenységük finanszírozási forrását képezi, mivel a PNB‑szabályozás keretében kapott támogatásokhoz hasonlóan azt is a gazdálkodási költségek fedezésére kell fordítaniuk.
11.
A PNB‑szabályozás 1993 és 2012 között volt hatályban. 2008. december 23‑án panasz érkezett a Bizottsághoz két, holland jog szerint működő nonprofit magánalapítvány, a Stichting het Nationale Park De Hogue Veluwe és a Stichting Linschoten részéről, amelyek földkezeléssel, természetvédelemmel és a kulturális örökség kezelésével, továbbá melléktevékenységként földek haszonbérbe adásával, mezőgazdasággal, erdőgazdálkodással és turizmussal foglalkoznak. 2009‑ben a szóban forgó közigazgatási eljárás keretében a panaszosok helyébe a VGG lépett, amely szervezet célja az, hogy a földvásárlásra vonatkozó támogatási rendszer keretében valamennyi magán‑földtulajdonos számára biztosítsa a jogegyenlőséget.
12.
A Bizottság, a VGG és a holland hatóságok közötti levélváltások és találkozók eredményeként a Bizottság az előzetes vizsgálati szakasz lezárását követően 2015. szeptember 2‑án elfogadta a vitatott határozatot, amelyben a természeti területek megszerzésére vonatkozó szabályozást az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította.
13.
A vitatott határozatban a Bizottság először is megállapította, hogy noha az OGT‑k főtevékenysége nem gazdasági jellegű, mivel a természet megóvását célozza, az OGT‑k ugyanakkor gazdasági jellegű melléktevékenységeket is folytatnak, és ily módon e tevékenységeik tekintetében a versenyjogi szabályok értelmében „vállalkozásnak” minősülnek.
14.
Másodszor a Bizottság kifejtette azokat az indokokat, amelyek miatt úgy ítélte meg, hogy a PNB‑szabályozás az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül. Így hangsúlyozta, hogy a tizenhárom OGT földvásárlásához nyújtott támogatások állami forrásból biztosított gazdasági előnyhöz juttatták őket. Ezenkívül megállapította, hogy a támogatás segítségével megszerzett földterületek továbbértékesítéséből ezen OGT‑k további gazdasági előnyre tehettek szert. A Bizottság egyébiránt rámutatott arra, hogy a PNB‑szabályozás szelektív, mivel kizárólag e tizenhárom OGT volt a kedvezményezettje. Végezetül úgy vélte, hogy a Bíróság által az Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ítéletben (
6
) meghatározott feltételek nem teljesülnek, mivel a PNB‑szabályozás kedvezményezettjeinek kompenzációját nem megfelelő eljárás szerint határozták meg.
15.
Harmadszor, a Bizottság megvizsgálta a szóban forgó támogatási intézkedésnek az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokra vonatkozó szabályokkal való összeegyeztethetőségét. Közelebbről azt állapította meg, hogy a tizenhárom OGT‑re a támogatási intézkedés értelmében természetvédelmi közszolgáltatási kötelezettséget róttak, és a PNB‑szabályozás megfelel az ÁGÉSZ‑keretszabály feltételeinek, így e szabályozást az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése értelmében a belső piaccal összeegyeztethetőnek kell nyilvánítani.
IV. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
16.
A Törvényszék Hivatalához 2016. február 19‑én benyújtott keresetlevelükkel a VGG és társai keresetet terjesztettek elő a vitatott határozat megsemmisítése iránt.
17.
A Törvényszék Hivatalához 2016. május 17‑én érkezett beadványával a tizenhárom OGT azt kérte, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozhasson az eljárásba.
18.
A Törvényszék második tanácsának elnöke 2017. április 6‑i végzésével a felek meghallgatását követően helyt adott a beavatkozási kérelemnek.
19.
A VGG és társai négy jogalapot terjesztettek elő megsemmisítés iránti keresetük alátámasztására, amelyek közül az elsőt az eljárási jogaik megsértésére, a másodikat a visszaható hatály tilalma és a jogbiztonság elvének megsértésére, a harmadikat – másodlagosan – az ÁGÉSZ‑keretszabály alkalmazása során elkövetett téves jogalkalmazásra és az indokolás hiányosságára, a negyediket pedig az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésének megsértésére alapították.
20.
A Bizottság és a tizenhárom OGT vitatta, hogy a VGG és társai „érintett félnek” minősülnének, továbbá a kereset második és negyedik jogalapjának elfogadhatóságát is vitatta.
21.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék elfogadhatónak nyilvánította a keresetet, a VGG és társai első jogalapjának helyt adott, és ebből következően a többi jogalap vizsgálata nélkül megsemmisítette a vitatott határozatot.
V. A felek kérelmei és a Bíróság előtti eljárás
22.
A fellebbezők azt kérik, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és
–
elsődlegesen kötelezze VGG‑t és társait a költségek viselésére, vagy
–
másodlagosan az ügyet utalja vissza a Törvényszék elé, és a költségekről jelenleg ne határozzon.
23.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet,
–
utasítsa el a keresetet, és
–
VGG‑t és társait kötelezze a költségek viselésére.
24.
A holland kormány azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet.
25.
A VGG és társai azt kérik, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
a fellebbezőket kötelezze a költségek viselésére.
26.
Az ügyben nem tartottak tárgyalást.
VI. Elemzés
A.
Az első jogalap második részéről
1. A felek érvei
27.
A fellebbezők az első jogalapjukban – amelynek tekintetében a Bizottság és a holland kormány is támogatja őket – arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a VGG és társai keresetét elfogadhatónak nyilvánította, mivel utóbbiak az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése és a 659/1999 rendelet 1. cikkének h) pontja értelmében nem tekinthetők „érintett félnek”.
28.
A fellebbezők és a Bizottság azt állítják, hogy ahhoz, hogy „érintett félnek” lehessen tekinteni őket, egyrészt bizonyítani kellett volna, hogy a VGG és társai versenyviszonyban állnak a támogatás kedvezményezettjeivel, másrészt pedig azt, hogy a támogatás a szóban forgó versenyviszonyt torzító konkrét hatással lehet helyzetükre.
29.
Márpedig a fellebbezők és a Bizottság arra hivatkoznak, hogy a VGG és társai versenyhelyzetére gyakorolt konkrét hatásra vonatkozó értékelésben a Törvényszék érvelése téves jogalkalmazáson alapul.
30.
Szükségesnek tartom, hogy néhány általános megjegyzést fűzzek az „érintett fél” EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése és a 659/1999 rendelet szerinti fogalmához, mielőtt ezen megjegyzések fényében megvizsgálnám a Törvényszék által a megtámadott ítéletben kifejtett érvelést.
2. Értékelés
a) Az „érintett fél” fogalmáról
31.
Emlékeztetek arra, hogy az EUMSZ 108. cikkben szereplő ellenőrzési eljárás két szakaszát kell megkülönböztetni. Egyrészt az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésével bevezetett előzetes vizsgálati szakaszt, amely lehetőséget ad a Bizottságnak arra, hogy előzetes véleményt alkosson a szóban forgó támogatás összeegyeztethetőségével kapcsolatban. Másrészt az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati szakaszt, amely azt a lehetőséget biztosítja a Bizottság számára, hogy teljes információval rendelkezhessen az ügy adataira vonatkozóan. Kizárólag ezen eljárás keretében kötelezi az EUM‑Szerződés a Bizottságot arra, hogy felszólítsa az érintetteket észrevételeik előterjesztésére. (
7
)
32.
Amennyiben a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására nem kerül sor, az érintett felek, akik e második szakaszban észrevételeket tehettek volna, nem rendelkeznek e lehetőséggel. Ennek ellensúlyozásaképpen jogukban áll uniós bíróság előtt megtámadni a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának mellőzéséről hozott bizottsági határozatot. (
8
) Ily módon az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésén alapuló határozat megsemmisítésére irányuló kereset, amelyet az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése értelmében vett érintett fél nyújt be, akkor fogadható el, ha azzal a kereset előterjesztője az utóbbi rendelkezés által biztosított eljárási jogait kívánja védelmezni. (
9
)
33.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a hivatalos vizsgálati eljárást nem indította meg a Bizottság, és hogy a VGG és társai a Törvényszék előtt eljárási jogaik sérelmére hivatkoztak. Ennélfogva, ahogy arra a Törvényszék helyesen rámutatott, (
10
) a kereset elfogadhatósága alapvetően attól függ, hogy a VGG és társai igazolták‑e, hogy érintett félnek minősülnek az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése és a 659/1999 rendelet 1. cikkének h) pontja értelmében.
34.
E második rendelkezés úgy határozza meg az érintett fél fogalmát, mint „olyan tagállam vagy személy, vállalkozás vagy vállalkozások társulása, amelyek, illetve akinek érdekeit a támogatás nyújtása érintheti, különösen a támogatás kedvezményezettje, a versenytárs vállalkozások és a szakmai szövetségek”. E rendelkezés lényegében átveszi az „érintett fél” fogalmának a Bíróság által az ítélkezési gyakorlatában következetesen alkalmazott definícióját. (
11
)
35.
Más szóval, „a címzettek meghatározatlan összességéről” (
12
) van szó, így az állandó ítélkezési gyakorlat alapján az említett rendelkezés „nem zárja ki, hogy egy olyan vállalkozás, amely a támogatás kedvezményezettjének nem közvetlen versenytársa, érintett félnek minősüljön annyiban, amennyiben arra kíván hivatkozni, hogy az érdekeit érintheti a támogatás nyújtása” (
13
).
36.
Leegyszerűsítve, az „érintett félnek” minősítés lényegében attól függ, hogy az e minőségére hivatkozó jogalany érdekeit érintheti‑e a támogatási intézkedés nyújtása. Így tehát azt kell meghatározni, hogyan bizonyítható, hogy valamely vállalkozás érdekeit érintheti egy támogatás nyújtása, amely folytán e vállalkozás „érintett félnek” tekinthető.
37.
Véleményem szerint a 659/1999 rendelet szövegéből, valamint a Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlatából egyaránt az tűnik ki, hogy két helyzetet kell elkülöníteni, mégpedig a támogatás kedvezményezettjével versenyviszonyban lévő vállalkozásokét és a kedvezményezettel versenyhelyzetben nem álló jogalanyokét.
38.
Először is, az intézkedés kedvezményezettjeivel versenyviszonyban lévő vállalkozásokat illetően, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy ezek „vitathatatlanul az érintett felek közé tartoz[nak]” (
14
).
39.
A Törvényszék állandó ítélkezési gyakorlata szintén „érintett félnek” ismeri el azon vállalkozást, amely versenyviszonyban áll a támogatás kedvezményezettjével, pusztán ezen okból következően. (
15
)
40.
Más szóval, ha egy vállalkozás a támogatás kedvezményezettje versenytársának minősül, pusztán e minősége elegendő annak igazolásához, hogy érdekeit érinti a támogatás odaítélése, és ily módon ahhoz, hogy „érintett félnek” minősüljön. E helyzetben annak a vállalkozásnak, amely arra hivatkozik, hogy a támogatás kedvezményezettjének versenytársaként „érintett fél”, mindössze azt kell tudnia bizonyítani, hogy e kedvezményezettel versenyhelyzetben áll. Amint arra a Törvényszék ítélkezési gyakorlatában rámutat, „minden olyan vállalkozás, amely [az intézkedés kedvezményezettjével való] tényleges vagy potenciális versenytársi kapcsolatra hivatkozik, […] »érintett félnek« minősülhet” (
16
).
41.
Másodszor, a támogatás kedvezményezettje versenytársának nem minősülő jogalany esetében ez utóbbi „érintett félnek” ismerhető el, amennyiben bizonyítani tudja, hogy érdekeit érintheti a támogatás nyújtása. Ehhez – az ítélkezési gyakorlat értelmében – azt szükséges bizonyítania, hogy fennáll annak a veszélye, hogy az intézkedésnek konkrét hatása lesz a saját helyzetére. (
17
)
42.
A Bíróság többek között elismerte, hogy egy munkavállalói érdekképviseleti szervezetet „érintett félnek” lehet tekinteni, amennyiben e szervezet bizonyítja, hogy magának a szervezetnek vagy tagjainak érdekeit esetleg sérti valamely támogatás nyújtása, azáltal, hogy bizonyítja, hogy fennáll a veszélye annak, hogy a támogatásnak konkrét hatása lesz a saját, illetve az általa képviselt munkavállalók érdekeire. (
18
)
43.
Leegyszerűsítve, „érintett félnek” minősítésükhöz a jogalanyoknak azt kell bizonyítaniuk, hogy a támogatás nyújtása érinti érdekeiket. Ehhez a támogatás kedvezményezettjével versenytárs vállalkozásoknak mindössze azt kell bizonyítaniuk, hogy a kedvezményezettel versenyviszonyban állnak. Ezzel szemben azon vállalkozásoknak, amelyek nem állnak ilyen versenyviszonyban, azt kell bizonyítaniuk, hogy fennáll annak a veszélye, hogy a támogatás konkrét hatással lesz saját helyzetükre.
44.
E tekintetben rá kell mutatni, hogy e különbségtétel ellentétben áll a Törvényszék ítélkezési gyakorlatának egy kisebbségi irányvonalával, amelynek körébe a megtámadott ítélet is tartozik.
b) A Törvényszék által a megtámadott ítéletben kifejtett érvelés, és az ítélkezési gyakorlat azon irányvonala, amelybe ezen ítélet illeszkedik
45.
A Törvényszék ezen ítélkezési gyakorlata értelmében a jogalanynak „ahhoz, hogy érintett félnek lehessen minősíteni, bizonyítania kell egyrészt azt, hogy a támogatás kedvezményezettjeivel versenyviszonyban áll, másrészt pedig azt, hogy fennáll annak a veszélye, hogy a támogatás a szóban forgó versenyviszonyt torzítva konkrétan kihat a saját helyzetére” (
19
). Más szóval, a támogatás kedvezményezettjeivel versenytárs vállalkozásoktól megkövetelik, hogy a versenyviszony fennállása mellett a támogatás helyzetükre gyakorolt konkrét hatását is bizonyítsák.
46.
Ugyanakkor úgy vélem, hogy ez a megoldás fenntarthatatlan. Mivel az „érintett félként” történő elismeréshez a kedvezményezett versenytársa minőségen túl további feltételeket szab, először is ellentmond a 659/1999 rendelet szövegének, amely kifejezetten érintett félként határozza meg a kedvezményezett versenytársát, valamint a Bíróság ítélkezési gyakorlatának is, amely szerint a kedvezményezett versenytársa vitathatatlanul az érintett felek közé tartozik.
47.
E megoldás továbbá ellentétben áll a Törvényszék ítélkezési gyakorlatának fő irányvonalával, amely szerint a versenytársi minőség bizonyítása önmagában elegendő ahhoz, hogy az arra hivatkozó vállalkozást „érintett félnek” (
20
) lehessen minősíteni, anélkül hogy azt is bizonyítania kellene, hogy a támogatás olyan konkrét hatással lehet a versenytárs vállalkozás helyzetére, amely torzíthatja a megállapított versenyviszonyt.
48.
Végezetül úgy gondolom, hogy az ilyen megoldás némi zavart okozhatna a versenytársak azon kereseteinek elfogadhatóságára vonatkozó ítélkezési gyakorlat tekintetében, amelyeket azok nem csupán az eljárási jogaik megsértése miatt indítanak – mint a jelen ügyben –, hanem amiatt is, mert kétségbe vonják a támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét értékelő határozat megalapozottságát. (
21
)
49.
Ezen ítélkezési gyakorlat szerint az a vállalkozás, amely vitatja a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának mellőzésére vonatkozó bizottsági határozat megalapozottságát, nem hivatkozhat kizárólag a kedvezményezett vállalkozáshoz képest fennálló „versenytársi” minőségére, hanem ezenfelül azt is bizonyítania kell, hogy a szóban forgó támogatás lényegesen befolyásolja piaci helyzetét. (
22
) A Törvényszék ítélkezési gyakorlatában javasolt megoldás bizonyos mértékig – szemben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatával – összehangolja az elfogadhatóság feltételeit: akár az eljárási jogainak a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának Bizottság általi megtagadása miatti megsértésére hivatkozik a vállalkozás, akár a támogatás összeegyeztethetőségét értékelő határozat megalapozottságát vonja kétségbe.
50.
E két esetben ugyanis a versenytárs vállalkozás számára nem lenne elegendő a versenyviszony fennállásának bizonyítása, hanem ezenfelül azt is alá kellene támasztania, hogy a helyzetét konkrétan érinti a támogatási intézkedés, mivel ez utóbbi torzítja a versenyviszonyt. (
23
) A kereset tárgyától függő elfogadhatósági feltételek közötti különbség ezzel nagyrészt elmosódna.
51.
Ily módon, szemben azzal, amit a Törvényszék a megtámadott ítélet 54. pontjában megállapított, és amit a fellebbezők állítanak, véleményem szerint nem követelhető meg a VGG és társaitól, hogy – „érintett fél” minőségük bizonyítása érdekében – a szóban forgó támogatási program által kedvezményezett tizenhárom OGT‑vel fennálló versenyviszonyuk fennállásának bizonyítása mellett azt is bizonyítsák, hogy az adott intézkedés konkrét, e versenyviszonyt torzító hatással lehet helyzetükre. Így tehát azon a véleményen vagyok, hogy a támogatásnak a VGG és társai helyzetére gyakorolt konkrét hatásának Törvényszék általi vizsgálata mellékes.
52.
Onnantól fogva ugyanis, hogy a megtámadott ítélet 61–64. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a VGG és társai és a tizenhárom OGT között versenyviszony áll fenn, helyesen, és a Bíróságnak a jelen indítvány 37–39. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatával, valamint a 659/1999 rendelet rendelkezéseivel összhangban minősítette a VGG‑t és társait „érintett feleknek”.
53.
Miután a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a VGG és társai az említett OGT‑k versenytárs vállalkozásainak tekintendők, megalapozottan minősíthette a VGG‑t és társait „érintett feleknek”.
54.
Ily módon, még akkor is, ha a fellebbezők és a Bizottság állításának megfelelően bebizonyosodna, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot az intézkedésnek a VGG és társai helyzetére gyakorolt konkrét hatásának értékelése során, egy ilyen hiba semmiképpen nem eredményezheti a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését, mivel az abban foglalt értékelés egyéb jogi indokok alapján megalapozott. (
24
)
55.
E körülmények között azon a véleményen vagyok, hogy az első jogalap második része hatástalan, ennélfogva nem fogadható el.
c) Másodlagos megfontolások az intézkedésnek a VGG és társai helyzetére esetlegesen gyakorolt konkrét hatás veszélyének a Törvényszék általi értékelését illetően
56.
Mindemellett rámutatok arra, hogy a VGG és társai, illetve a szóban forgó támogatási program által kedvezményezett tizenhárom OGT közötti versenyviszony megállapítását a fellebbezők, a Bizottság és a holland kormány is vitatja az első jogalap első része keretében. A teljesség kedvéért meg kell vizsgálnom, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta‑e a jogot, amikor azt állapította meg, hogy a támogatási intézkedés konkrét hatást gyakorolhat a VGG és társai helyzetére.
57.
Abban az esetben ugyanis, ha az első jogalap első részét el kellene fogadni, a VGG és társai csak akkor minősülhetnének „érintett feleknek”, ha helytállóan került megállapításra, hogy a szóban forgó intézkedés a helyzetükre konkrét hatást gyakorolhatott volna. Közelebbről, amennyiben a VGG‑t és társait tévesen minősítették a tizenhárom OGT versenytársának, úgy még meg kell vizsgálni, hogy érdekeiket – abból fakadóan, hogy a támogatás konkrét hatást gyakorolhat helyzetükre – semmiféleképpen nem érintette a támogatás nyújtása.
58.
A holland kormány és a Bizottság által támogatott fellebbezők arra hivatkoznak egyrészt, hogy a Törvényszék által a támogatás VGG és társai helyzetére gyakorolt hatásának meghatározása céljából alkalmazott kritérium jogilag téves. Másrészt ugyanezek a felek arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék nem szorítkozhatott volna annak megállapítására, hogy a támogatás befolyással lehet a VGG és társai helyzetére, mivel utóbbiaknak kell bizonyítaniuk a támogatás által a helyzetükre gyakorolt konkrét hatásokat. A Törvényszék érvelése így jogilag téves.
59.
A Törvényszék által a VGG és társai helyzetére a támogatás által gyakorolt konkrét hatás lehetséges fennállásának bizonyításával kapcsolatban támasztott kritériumot illetően a Törvényszék a megtámadott ítélet 68. pontjában arra mutatott rá, hogy „amikor egy, az állam által nyújtott támogatás megerősíti egy vállalkozás helyzetét olyan más vállalkozásokkal szemben, amelyek az előbbi vállalkozással a Közösségen belüli kereskedelemben versenyben vannak, az utóbbiakat a támogatás által érintettnek kell tekinteni”. Márpedig, amint arra a fellebbezők és a Bizottság is helyesen rámutatnak, az az ítélkezési gyakorlat, amelyre a Törvényszék támaszkodik, a tagállamok közötti kereskedelemnek az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett hatásaira vonatkozik. (
25
) Egy ilyen kritérium, amely annak megállapítására alkalmas, hogy a tagállamok közötti kereskedelmet érinti‑e az adott támogatási intézkedés, számomra kifejezetten irrelevánsnak tűnik annak meghatározása szempontjából, hogy ezen intézkedés hatással járhat‑e a VGG és társai helyzetére. Ezen érvelést, amely az ítélkezési gyakorlat félreértelmezésén alapul, ezért véleményem szerint téves jogalkalmazás jellemzi.
60.
Ugyanakkor nem gondolom azt, hogy a VGG és társai helyzetére gyakorolt konkrét hatás veszélye fennállásának megállapítására szolgáló releváns kritérium meghatározása során elkövetett téves jogalkalmazás befolyással lett volna a Törvényszék által e feltétellel kapcsolatosan lefolytatott értékelés eredményére. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a Törvényszék által elkövetett téves jogalkalmazás nem vonja maga után a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését, ha az ítélet rendelkező része a többi jogi indok alapján megalapozottnak bizonyul; (
26
) ez a helyzet áll fenn véleményem szerint a megtámadott ítélet esetében is.
61.
Egyrészt, és szemben azzal, amit a fellebbezők és a Bizottság állítanak, az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy annak bizonyítása során, hogy a támogatás a felperes érdekeire hatással lehet, nem a helyzetének aktuális megváltozását kell bizonyítania, hanem egyszerűen az ilyen konkrét hatás bekövetkezésének veszélyét. (
27
) Nem gondolom tehát, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta volna a jogot, amikor a megtámadott ítélet 73. pontjában kimondta, hogy „a felpereseknek nem a versenyhelyzetük lényeges érintettségét, hanem pusztán [a támogatás helyzetükre gyakorolt hatását] kell bizonyítaniuk”.
62.
Másrészt kétségtelen, hogy valamely támogatási intézkedés „[különböző] mód[ok]on is sértheti valamely gazdasági szereplő […]helyzetét, így különösen elmaradt hasznot vagy olyan fejleményeket eredményezhet, amelyek kevésbé kedvezők, mint azok, amelyek a támogatás hiányában megfigyelhetők lettek volna” (
28
).
63.
Márpedig a Törvényszék a megtámadott ítélet 71. pontjában rámutatott, hogy a VGG‑nek és társainak a tizenhárom OGT által folytatott gazdasági melléktevékenységekhez „hasonló jellegű gazdasági melléktevékenységek gyakorlása érdekében természeti területekbe kell befektetniük”, ami az OGT‑khez képest hátrányt jelent számukra, mivel azok a szóban forgó intézkedésnek köszönhetően kedvezőbb feltételek mellett juthattak földterületekhez. A Törvényszék ezenkívül a megtámadott ítélet 69. pontjában hivatkozott a VGG és társai azon – nem vitatott – érvelésére, amely szerint „abból következően, hogy [számukra] kizárt volt annak lehetősége, hogy földbirtokaikat ugyanolyan feltételek mellett növeljék, mint [a] kedvezményezettek, működésük kedvezőtlenebbül alakult, mint ahogy ilyen támogatási intézkedés hiányában alakult volna”.
64.
E körülmények között nem róható fel a Törvényszéknek, hogy tévesen alkalmazta volna a jogot, mikor lényegében megállapította, hogy a szóban forgó intézkedés a VGG és társai helyzetére konkrét hatással lehetett, és ebből következően azt, hogy utóbbiakat „érintett feleknek” kell tekinteni.
65.
Ennélfogva azon a véleményen vagyok, hogy az első jogalap második része hatástalan, de mindenesetre megalapozatlan, így nem fogadható el.
B.
A második jogalap első részéről
66.
A fellebbezők – akiket e tekintetben a Bizottság és a holland kormány is támogat – második jogalapjukban arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy olyan komoly nehézségek állnak fenn a szóban forgó támogatási intézkedés piaccal való összeegyeztethetőségének értékelésével kapcsolatban, amelyek az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárás megindítását indokolják.
67.
A második jogalap első részében ugyanis a fellebbezők először is arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék – anélkül, hogy ne alkalmazta volna tévesen a jogot – nem vélhette úgy, hogy az OGT‑kre bízott „átfogó” és „atipikus” ÁGÉSZ fennállásának megállapítása komoly nehézségek létezésére utal, másodszor arra, hogy a Törvényszék érvelése ezenkívül nem megfelelően indokolt, harmadszor pedig arra, hogy mindenesetre azáltal, hogy úgy ítélte meg, hogy az „átfogó”, illetve „atipikus” ÁGÉSZ‑nek minősítés komoly nehézségek fennállására utaló valószínűsítő körülmény, a Törvényszék a vitatott határozat olyan ellentmondására támaszkodott, amelyre a felperesek nem hivatkoztak.
1. A vitatott határozatban szereplő ellentmondás Törvényszék általi állítólagos megállapításáról
68.
Mindenekelőtt az a véleményem, hogy az az érv, mely szerint a Törvényszék a kereseti kérelmen túlterjeszkedően határozott volna a vitatott határozatban szereplő bizottsági érvelés olyan ellentmondására támaszkodva, amelyre a VGG és társai nem hivatkoztak, nem fogadható el.
69.
Kétségtelen, hogy a megtámadott ítélet 117–120. pontjában a Törvényszék arra hivatkozott, hogy a vitatott határozatban ellentmondás áll fenn egyrészt a Bizottságnak az OGT‑k „vállalkozásnak” minősítésével kapcsolatos megállapításai, másrészt a szóban forgó ÁGÉSZ meghatározásával kapcsolatos megállapításai között, amely szolgáltatás a Bizottság szerint magában foglalja az OGT‑knek mind a természet védelmét célzó főtevékenységét, mind pedig a melléktevékenységeit. Erre az ellentmondásra nem hivatkoztak a felek az elsőfokú eljárásban.
70.
Mindazonáltal egyrészt a Törvényszék ennek során mindössze arra szorítkozott, hogy ismertesse a felek ezen ellentmondásra vonatkozó érveit, amely ellentmondással kapcsolatban pervezető intézkedések keretében kérdést intézett hozzájuk.
71.
Másrészt, jóllehet a megtámadott ítélet 126. pontjában a Törvényszék az OGT‑k melléktevékenységeinek gazdasági jellegére vonatkozó bizottsági érvelésre hivatkozott, azt nem emelte ki, hogy ezen érvelés és a vitatott határozatban az ÁGÉSZ‑ként történő meghatározásra vonatkozóan felhozott indokok között olyan esetleges ellentmondás állhat fenn, amelyre a felek nem hivatkoztak.
72.
A Törvényszék által alkalmazott megoldás, amely szerint az OGT‑k tevékenységeinek „átfogó”, illetve „atipikus” ÁGÉSZ‑nek minősítése komoly nehézségek fennállására utaló valószínűsítő körülménynek minősülhet, ennélfogva nem a bizottsági határozatban szereplő ellentmondáson alapul. (
29
)
73.
Ily módon, noha a Törvényszék a felek érvei ismertetésének szakaszában olyan érvre mutatott rá, amelyet a VGG és társai nem hoztak fel, ez nem hat ki a meghozott döntésre.
2. A Törvényszéknek az ÁGÉSZ meghatározását illetően fennálló komoly nehézségekre vonatkozó érveléséről
74.
A Bizottság által e tekintetben támogatott fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mikor azt állapította meg, hogy az, hogy a Bizottság az ÁGÉSZ‑t „atipikus” ÁGÉSZ‑ként határozta meg, komoly nehézségekre utaló valószínűsítő körülmény.
75.
Először is, a Törvényszék összekeverte azt a kérdést, hogy az OGT‑k tevékenységei gazdasági tevékenységek‑e, azzal a kérdéssel, hogy e tevékenységek részét képezik‑e az OGT‑kre bízott ÁGÉSZ‑nek. Ezután pedig nyilvánvalóan hibás kritériumot alkalmazott annak eldöntésére, hogy a melléktevékenységek az ÁGÉSZ részét képezik‑e. Ezt követően, a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy nem állt elegendő információ a Bizottság rendelkezésére annak megítéléséhez, hogy az OGT‑k melléktevékenységei egy átfogó, illetve atipikus ÁGÉSZ körébe tartoznak. Ezáltal a Törvényszék figyelmen kívül hagyta a tagállamoknak az ÁGÉSZ meghatározása vonatkozásában fennálló mérlegelési mozgásterét. Végezetül a fellebbezők és a Bizottság rámutatnak, hogy a Törvényszék érvelése érthetetlen, így lényegében az indokolás elégtelenségére hivatkoznak.
76.
A megtámadott határozat 127. pontjából kitűnik, hogy a Törvényszék a vitatott határozatban foglalt ÁGÉSZ‑meghatározást illető komoly nehézségek fennállására „az előzetes vizsgálati eljárás során a Bizottság által vezetett vizsgálat elégtelen vagy hiányos volta” alapján következtetett, amely az ítélkezési gyakorlat szerint komoly nehézségek fennállására utaló valószínűsítő körülménynek minősül. (
30
)
77.
A Törvényszék ugyanis emlékeztetett arra, hogy noha a tagállamok széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek valamely ÁGÉSZ‑feladat meghatározását illetően, e jogkörük ugyanakkor nem korlátlan. Az ítélkezési gyakorlatnak megfelelően „a szóban forgó szolgáltatásnak ahhoz, hogy ÁGÉSZ‑nek minősüljön, olyan általános gazdasági érdeket kell szolgálnia, amely sajátos jelleget mutat a gazdasági élet más tevékenységei által szolgált érdekekhez képest”. (
31
)
78.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 126. pontjában egyrészt megállapította, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy noha az OGT‑k melléktevékenységei a természet védelmét célzó főtevékenységből erednek, e melléktevékenységekre ezen főtevékenység nem kötelez, másrészt pedig azt, hogy a Bizottság nem vizsgálta, hogy az OGT‑k melléktevékenységei általános érdeket szolgálnak‑e.
79.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 128. pontjában pontosította, hogy „jóllehet a melléktevékenységekből származó bevétel a természet védelmét célzó főtevékenység költségeinek részbeni fedezését segíti elő, és e tevékenységek szorosan kapcsolódnak az említett általános érdeket szolgáló főtevékenységhez, a Bizottság csupán a rendelkezésére álló információk alapján nem juthatott volna arra a következtetésre […], hogy e tevékenységek általános gazdasági érdeket szolgálnak”.
80.
A 129. pontban a Törvényszék hozzáfűzte, hogy bár egy ÁGÉSZ‑feladatot ellátó vállalkozás az általános érdeket szolgáló feladatához kapcsolódó egyéb gazdasági tevékenységeket is folytathat, ez nem jelenti automatikusan azt, hogy utóbbiak az ÁGÉSZ részét képezik.
81.
E körülmények között a Törvényszék azt a következtetést vonta le, hogy a bizottsági vizsgálat hiányos, és ez komoly nehézségek fennállására utaló valószínűsítő körülménynek minősül.
82.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 128. pontjában megállapította, hogy e következtetést az a tény is alátámasztja, hogy a Bizottság rendelkezésére álló információk nem tették lehetővé számára, hogy „azt a következtetést vonja le, hogy a melléktevékenységek az általa a megtámadott határozatban alkalmazott [ÁGÉSZ‑]keretszabály 11. pontja értelmében szükségesek az ÁGÉSZ nyújtásához”.
83.
E tekintetben rámutatok arra, hogy a Törvényszék kétségtelenül helyesen hívta fel a figyelmet arra, hogy az ÁGÉSZ meghatározására vonatkozó vizsgálat elégtelen vagy hiányos volta komoly nehézségek fennállására utaló valószínűsítő körülménynek minősülhet. Ugyanakkor úgy vélem, hogy a Törvényszék ezen következtetéséhez vezető érvelése több következetlenséget is tartalmaz.
84.
Először is, a Törvényszék azon megállapítását illetően, amely szerint a Bizottság a rendelkezésére álló tényelemek alapján nem juthatott volna arra a következtetésre, hogy az OGT‑k melléktevékenységei az ÁGÉSZ‑keretszabály 11. pontja értelmében szükségesek az ÁGÉSZ nyújtásához, ennek folytán e melléktevékenységeknek az ÁGÉSZ körébe foglalása nem volt indokolt és komoly nehézségeket vetett fel, a fellebbezőkhöz és a Bizottsághoz hasonlóan azon az állásponton vagyok, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte ezen ÁGÉSZ‑keretszabályt.
85.
Az ÁGÉSZ‑keretszabály 11. pontja ugyanis egyszerűen úgy rendelkezik, hogy „állami támogatás akkor nyilvánítható összeegyeztethetőnek [az EUMSZ 106. cikk] (2) bekezdésével, ha szükséges az [ÁGÉSZ] nyújtásához” (
32
). Nem a melléktevékenységeknek kell tehát szükségesnek lenniük az ÁGÉSZ nyújtásához, hanem azon támogatási intézkedésnek, amelynek összeegyeztethetőségét vizsgálják.
86.
A Törvényszék ezáltal egy nyilvánvalóan téves kritériumot állapít meg, azt róva fel a Bizottságnak, hogy nem bizonyította, hogy a melléktevékenységek szükségesek az ÁGÉSZ nyújtásához, holott az ÁGÉSZ‑keretszabály 11. pontja nem kötelezi erre a Bizottságot. Ennélfogva nem hozható fel a Bizottsággal szemben az, hogy pusztán ezen okból az említett pontot helytelenül alkalmazta volna.
87.
E körülmények között a Törvényszék, anélkül hogy tévesen alkalmazta volna a jogot, nem támaszkodhatott erre a tényezőre azon következtetés levonása során, hogy a Bizottság vizsgálata hiányos, és ezért az ÁGÉSZ meghatározásával kapcsolatban komoly nehézségek merültek fel.
88.
Ugyanakkor, mivel a bizottsági vizsgálatnak az ÁGÉSZ meghatározása tekintetében fennálló hiányossága nem kizárólag az ÁGÉSZ‑keretszabály feltételezetten téves alkalmazásán alapul, egy ilyen téves jogalkalmazás önmagában nem lenne elegendő a második jogalap jelenleg tárgyalt részének elfogadásához. A Törvényszék téves jogalkalmazása ugyanis nem vonja maga után a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését, ha az ítélet rendelkező része a többi jogi indok alapján megalapozottnak bizonyul. (
33
) Tekintettel arra, hogy a Törvényszék a bizottsági vizsgálat hiányos voltának megállapításakor arra a tényre is támaszkodott, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy az OGT‑k melléktevékenységei általános érdeket szolgálnak, meg kell még vizsgálnom a Törvényszék erre vonatkozó érvelését.
89.
Másodszor tehát azon megállapítást illetően, amely szerint a Bizottság nem bizonyította, hogy a melléktevékenységek általános érdeket szolgálnak, ennélfogva a bizottsági vizsgálat e szempontból is hiányos, úgy vélem, hogy e megállapítás nem megfelelően indokolt.
90.
A Törvényszék ugyanis mindössze annak megállapítására szorítkozott, hogy a Bizottság rendelkezésére álló információk nem voltak elegendőek azon következtetés levonásához, hogy e melléktevékenységek általános érdeket szolgálnak, miközben a Törvényszék a megtámadott ítélet 128. és 129. pontjában elismerte, hogy a Bizottság ismertetett olyan bizonyítékokat, amelyek egyértelmű kapcsolatot mutattak a természetvédelmi tevékenység és az OGT‑k melléktevékenységei között, amely utóbbiak így hozzájárulnak a meghatározott általános érdeket szolgáló feladat megvalósításához. Ily módon a Törvényszék semmivel nem indokolta azt, hogy ezen tényelemek – noha nyilvánvalóan relevánsak – miért nem elegendőek.
91.
Ezenkívül a Törvényszék érvelése nem szolgál érthető magyarázattal arra nézve sem, hogy mely tényelemek bizonyíthatták volna a jogilag megkövetelt módon azt, hogy az OGT‑k melléktevékenységei általános érdeket szolgálnak, különös tekintettel arra, hogy az e tevékenységek és a célul tűzött általános érdek közötti szoros kapcsolat a Törvényszék szerint nem alkalmas ennek bizonyítására.
92.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy az ítéletek indokolására vonatkozó kötelezettség az Európai Unió Bírósága alapokmányának 36. cikkéből – amely ugyanezen alapokmány 53. cikkének első bekezdése alapján a Törvényszékre is alkalmazandó –, valamint a Törvényszék eljárási szabályzatának 81. cikkéből következik. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszék ítéletének indokolásából világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a Törvényszék érvelésének oly módon, hogy az érdekeltek megismerhessék az általa hozott határozat indokait, a Bíróság pedig gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét. (
34
)
93.
Márpedig a Törvényszék egyszerűen kijelentette, hogy a Bizottság rendelkezésére álló információk nem voltak elégségesek azon következtetés levonásához, hogy a melléktevékenységek általános érdeket szolgálnak, és ezt a Bizottság nem is bizonyította, anélkül azonban, hogy kitért volna arra, hogy ezen információk miért bizonyultak elégtelennek, vagy pontosította volna, mit fogadott volna el bizonyítékként. E körülmények között meg kell állapítani, hogy a Törvényszék érvelése nem egyértelmű, és véleményem szerint nem biztosítja az érdekeltek számára annak lehetőségét, hogy megismerhessék az általa elfogadott megoldás indokait, ily módon véleményem szerint indokolása elégtelen.
94.
Így a Törvényszéknek az ÁGÉSZ meghatározására vonatkozó bizottsági vizsgálat hiányosságához fűzött érvelése egyrészt téves jogalkalmazást valósít meg, másrészt annak indokolása elégtelen.
95.
Ennélfogva álláspontom szerint a második jogalap első részét el kell fogadni.
VII. Végkövetkeztetés
96.
A fenti megfontolásokra tekintettel úgy vélem, hogy a fellebbezés további jogalapjai megalapozottságának sérelme nélkül az első jogalap második részét mint hatástalant el kell utasítani, a második jogalap első részét pedig el kell fogadni.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	2018. október 15‑i ítélet (T‑79/16, nem tették közzé, a továbbiakban: a megtámadott ítélet, EU:T:2018:680).
(
3
)	HL 2016. C 9., 1. o.
(
4
)	Az [EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i tanácsi rendelet (HL 1999. L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.).
(
5
)	HL 2012. C 8., 15. o., a továbbiakban: ÁGÉSZ‑keretszabály (általános gazdasági érdekű szolgáltatás).
(
6
)	2003. július 24‑i ítélet (C‑280/00, EU:C:2003:415).
(
7
)	Lásd többek között: 1993. május 19‑iCook kontra Bizottság ítélet (C‑198/91, EU:C:1993:197, 22. pont); 1993. június 15‑iMatra kontra Bizottság ítélet (C‑225/91, EU:C:1993:239, 16. pont); 2015. szeptember 17‑iMory és társai kontra Bizottság ítélet (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 94. pont).
(
8
)	2008. július 17‑iAthinaïki Techniki kontra Bizottság ítélet (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, 53. pont).
(
9
)	2008. július 17‑iAthinaïki Techniki kontra Bizottság ítélet (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, 36. pont); 2010. november 18‑iNDSHT kontra Bizottság ítélet (C‑322/09 P, EU:C:2010:701, 56. pont).
(
10
)	A megtámadott ítélet 59. pontja.
(
11
)	Lásd többek között: 1984. november 14‑iIntermills kontra Bizottság ítélet (323/82, EU:C:1984:345, 16. pont); 1998. április 2‑iBizottság kontra Sytraval és Brink’s France ítélet (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 41. pont); 2011. október 27‑iAusztria kontra Scheucher‑Fleisch és társai ítélet (C‑47/10 P, EU:C:2011:698, 132. pont).
(
12
)	Lásd többek között: 1984. november 14‑iIntermills kontra Bizottság ítélet (323/82, EU:C:1984:345, 16. pont); 2011. május 24‑iBizottság kontra Kronoply és Kronotex ítélet (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 63. pont); 2011. október 27‑iAusztria kontra Scheucher‑Fleisch és társai ítélet (C‑47/10 P, EU:C:2011:698, 132. pont).
(
13
)	2011. május 24‑iBizottság kontra Kronoply és Kronotex ítélet (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 64. pont); 2011. október 27‑iAusztria kontra Scheucher‑Fleisch és társai ítélet (C‑47/10 P, EU:C:2011:698, 132. pont).
(
14
)	2010. november 18‑iNDSHT kontra Bizottság ítélet (C‑322/09 P, EU:C:2010:701, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Kiemelés tőlem.
(
15
)	Lásd többek között: 2004. december 1‑jei Kronofrance kontra Bizottság ítélet (T‑27/02, EU:T:2004:348, 44. pont); 2012. március 28‑iRyanair kontra Bizottság ítélet (T‑123/09, EU:T:2012:164, 73. pont); 2014. június 12‑iSarc kontra Bizottság ítélet (T‑488/11, nem tették közzé, EU:T:2014:497, 41. pont); 2014. november 5‑iVtesse Networks kontra Bizottság ítélet (T‑362/10, EU:T:2014:928, 47. pont); 2019. június 19‑iNeXovation kontra Bizottság ítélet (T‑353/15, EU:T:2019:434, 69. pont); 2014. március 26‑iAdorisio és társai kontra Bizottság végzés (T‑321/13, nem tették közzé, EU:T:2014:175, 41. pont).
(
16
)	2019. június 19‑iNeXovation kontra Bizottság ítélet (T‑353/15, EU:T:2019:434, 69. pont).
(
17
)	Lásd többek között: 2011. május 24‑iBizottság kontra Kronoply és Kronotex ítélet (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 65. pont); 2011. október 27‑iAusztria kontra Scheucher‑Fleisch és társai ítélet (C‑47/10 P, EU:C:2011:698, 132. pont).
(
18
)	2009. július 9‑i3F kontra Bizottság ítélet (C‑319/07 P, EU:C:2009:435, 33. pont).
(
19
)	2016. május 12‑iHamr – Sport kontra Bizottság ítélet (T‑693/14, nem tették közzé, EU:T:2016:292, 42. pont); a megtámadott ítélet (54. pont); 2018. szeptember 28‑iMotex kontra Bizottság végzés (T‑713/17, nem tették közzé, EU:T:2018:631, 26. pont). Kiemelés tőlem.
(
20
)	Lásd többek között: 2004. december 1‑jei Kronofrance kontra Bizottság ítélet (T‑27/02, EU:T:2004:348, 44. pont); 2012. március 28‑iRyanair kontra Bizottság ítélet (T‑123/09, EU:T:2012:164, 73. pont); 2014. június 12‑iSarc kontra Bizottság ítélet (T‑488/11, nem tették közzé, EU:T:2014:497, 41. pont); 2014. november 5‑iVtesse Networks kontra Bizottság ítélet (T‑362/10, EU:T:2014:928, 47. pont); 2019. június 19‑iNeXovation kontra Bizottság ítélet (T‑353/15, EU:T:2019:434, 69. pont); 2014. március 26‑iAdorisio és társai kontra Bizottság végzés (T‑321/13, nem tették közzé, EU:T:2014:175, 41. pont).
(
21
)	Lásd, a kereset tárgyától függően különböző elfogadhatósági feltételek hasznos összefoglalása céljából: 2005. december 3‑iBizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ítélet (C‑78/03 P, EU:C:2005:761, 31–37. pont), illetve a közelmúltból: 2019. május 6‑iScor kontra Bizottság ítélet (T‑135/17, nem tették közzé, EU:T:2019:287, 37–45. pont).
(
22
)	Lásd többek között: 2007. november 22‑iSpanyolország kontra Lenzing ítélet (C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 33. pont).
(
23
)	Ennek kockázata egyébiránt a fellebbezők és a Bizottság beadványainak értelmezése alapján is felmerül. E felek ugyanis azt állítják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot annak kijelentésével, hogy a VGG‑nek és társainak nem versenyhelyzetük lényeges érintettségét kell bizonyítaniuk, hanem csupán azt, hogy a támogatás befolyásolhatja e helyzetüket. A fellebbezők közelebbről arra hivatkoznak, hogy a VGG‑nek és társainak olyan gazdasági elemzést kellett volna bemutatniuk, amely bizonyítja a versenyhelyzetükre gyakorolt konkrét hatást.
(
24
)	Lásd: 1998. április 2‑iBizottság kontra Sytraval és Brink’s France ítélet (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 47. pont); 2011. március 29‑iThyssenKrupp Nirosta kontra Bizottság ítélet (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, 136. pont).
(
25
)	A Törvényszék a megtámadott ítélet 68. pontjában az 1980. szeptember 17‑iPhilip Morris Holland kontra Bizottság ítéletet idézi (730/79, EU:C:1980:209, 11. pont).
(
26
)	Lásd: 1998. április 2‑iBizottság kontra Sytraval és Brink’s France ítélet (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 47. pont); 2011. március 29‑iThyssenKrupp Nirosta kontra Bizottság ítélet (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, 136. pont).
(
27
)	Lásd többek között: 2011. május 24‑iBizottság kontra Kronoply és Kronotex ítélet (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 65. pont); 2011. október 27‑iAusztria kontra Scheucher‑Fleisch és társai ítélet (C‑47/10 P, EU:C:2011:698, 132. pont). Kiemelés tőlem.
(
28
)	2008. december 22‑iBritish Aggregates kontra Bizottság ítélet (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 53. pont).
(
29
)	Maga a Bizottság is elismeri beadványaiban, hogy a Törvényszék nem állapította meg azt, hogy a vitatott határozat ellentmondást tartalmaz.
(
30
)	Lásd többek között: 2015. március 17‑iPollmeier Massivholz kontra Bizottság ítélet (T‑89/09, EU:T:2015:153, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
31
)	1991. december 10‑iMerci convenzionali porto di Genova ítélet (C‑179/90, EU:C:1991:464, 27. pont); 1997. július 17‑iGT‑Link ítélet (C‑242/95, EU:C:1997:376, 53. pont).
(
32
)	Kiemelés tőlem.
(
33
)	Lásd: 1998. április 2‑iBizottság kontra Sytraval és Brink’s France ítélet (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 47. pont); 2011. március 29‑iThyssenKrupp Nirosta kontra Bizottság ítélet (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, 136. pont).
(
34
)	2012. december 19‑iMitteldeutsche Flughafen és Flughafen Leipzig‑Halle kontra Bizottság ítélet (C‑288/11 P, EU:C:2012:821, 83. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).