62023CJ0686
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
3. aprill 2025 (
*1
) (
i
)
Apellatsioonkaebus – Teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse eriprogramm elusressursside valdkonnas – Projekt SEAPURA – Toetusleping – Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) aruanne – Pettuse või finantsrikkumiste avastamine – Euroopa Liidu rahalise toetuse tagasimaksmise nõue – Võlateade – Liidu nõue – Aegumine – Belgia õiguse kohaldamisalasse kuuluv leping – Prantsusmaal võlgniku suhtes maksejõuetusmenetluse algatamine – Euroopa Komisjoni nõudeavaldus – Määrus (EÜ) nr 1346/2000 – Vahetu kohaldamine – Belgia õiguses ette nähtud aegumistähtaja katkemine
Kohtuasjas C‑686/23 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 16. novembril 2023 esitatud apellatsioonkaebus,
Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA), asukoht Pleubian (Prantsusmaa), esindaja: avocat A. Raccah,
apellant,
teised menetlusosalised:
Euroopa Komisjon, esindajad: J. Estrada de Solà ja M. Ilkova, keda abistas avocat E. Bouttier,
hageja esimeses kohtuastmes,
SELARL AJIRE, asukoht Rennes (Prantsusmaa),
SELARL TCA, asukoht Saint‑Brieuc (Prantsusmaa),
kostjad esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president S. Rodin (ettekandja), kohtunikud N. Piçarra ja O. Spineanu‑Matei,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 6. septembri 2023. aasta otsus komisjon vs. CEVA jt (T‑748/20, edaspidi vaidlustatud kohtuotsus, EU:T:2023:521), millega Üldkohus määras Euroopa Komisjoni võlanõude, mis vastab CEVAga teadusuuringute ja arendustegevuse eriprogrammi „Elukvaliteet ja elusressursside majandamine“ raames projekti elluviimiseks sõlmitud rahastamislepingu alusel makstud toetuste tagasimaksmisele (edaspidi „vaidlusalune võlg“), summas 168220,16 eurot, millele lisandub intress.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
2
Nõukogu 25. juuni 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (EÜT 2002, L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74), käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks olevate faktiliste asjaolude asetleidmise ajal kohaldatava redaktsiooni artikli 71 „Saadaolevate summade kindlaksmääramine“ lõigetes 1–3 oli ette nähtud:
„1.   Saadaoleva summa kindlaksmääramine on toiming, millega volitatud või edasivolitatud eelarvevahendite käsutaja:
a)
kontrollib võla olemasolu;
b)
määrab kindlaks võla olemasolu ja suuruse või kontrollib seda;
c)
kontrollib võla maksmisele kuulumise tingimusi.
2.   Komisjonile kättesaadavaks tehtud omavahendid ja kõik saadaolevad summad, mis on kindlad, kindlasummalised ja kuuluvad maksmisele, tuleb kindlaks määrata peaarvepidajale antavas sissenõudekorralduses, millele järgneb võlgnikule saadetav võlateade; mõlemad koostab vastutav eelarvevahendite käsutaja.
3.   Valesti makstud summad nõutakse tagasi.“
3
Nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta (EÜT 2000, L 160, lk 1; ELT eriväljaanne 19/01, lk 191) faktiliste asjaolude asetleidmise ajal kohaldatava redaktsiooni artikli 3 „Rahvusvaheline kohtualluvus“ lõigetes 1 ja 2 oli sätestatud:
„1.   Maksejõuetusmenetluste algatamiseks on pädevad selle liikmesriigi kohtud, kus asub võlgniku põhihuvide kese. Äriühingu või muu juriidilise isiku puhul peetakse vastupidiste tõendite puudumisel tema põhihuvide keskmeks registrijärgset asukohta.
2.   Kui võlgniku põhihuvide kese asub liikmesriigi territooriumil, on teise liikmesriigi kohus võlgniku vastu maksejõuetusmenetluse algatamiseks pädev ainult juhul, kui kõnealusel võlgnikul on tegevuskoht selles riigis. See menetlus mõjutab ainult selliseid võlgniku varasid, mis asuvad viimati nimetatud liikmesriigi territooriumil.“
4
Määruse nr 1346/2000 artikli 4 „Kohaldatav seadus“ lõikes 2 oli sätestatud:
„[Maksejõuetusmenetluse] algatanud riigi seadustes sätestatakse menetluste algatamise, läbiviimise ja lõpetamise tingimused. Tingimustes määratakse eelkõige kindlaks:
[…]
f)
maksejõuetusmenetluse mõjud konkreetsete võlausaldajate algatatud menetlustele, välja arvatud pooleliolevad kohtuasjad;
[…]“.
5
Määruse artikli 16 „Põhimõte“ lõikes 1 oli ette nähtud:
„Maksejõuetusmenetluse algatamist käsitlevat otsust, mille on teinud artikli 3 alusel otsustamiseks pädev liikmesriigi kohus, tunnustavad kõik teised liikmesriigid alates selle jõustumisest menetluse algatanud riigis.“
6
Määruse artikli 17 „Tunnustamise tagajärjed“ lõikes 1 oli sätestatud:
„Kui käesolevas määruses ei sätestata teisiti, on artikli 3 lõikes 1 osutatud menetluse algatamise otsusel teistes liikmesriikides ilma täiendavate formaalsusteta samad tagajärjed nagu menetluse algatanud riigi seaduse alusel, tingimusel et kõnealuses teises liikmesriigis ei ole algatatud artikli 3 lõikes 2 osutatud menetlust.“
Belgia õigus
7
Belgia tsiviilseadustiku (code civil) käesoleva apellatsioonkaebuse asjaolude suhtes kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „Belgia tsiviilseadustik“) oli artiklis 1134 sätestatud:
„Seaduslikult sõlmitud kokkuleppeid käsitatakse need sõlminud isiku suhtes kohaldatava õigusena.
[…]
Neid tuleb täita heas usus.“
8
Belgia tsiviilseadustiku artiklis 2257 oli sätestatud:
„Aegumistähtaeg hakkab kulgema:
nõude suhtes, mis sõltub tingimusest kuni tingimuse saavutamiseni;
[…]“.
9
Belgia tsiviilseadustiku artikli 2262 bis lõike 1 esimeses lõigus oli sätestatud:
„Kõik võlaõiguslikud nõuded aeguvad kümne aasta jooksul.“
Prantsuse õigus
10
Prantsuse äriseadustiku (code de commerce) käesoleva apellatsioonkaebuse asjaolude suhtes kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „Prantsuse äriseadustik“) oli artiklis L. 622‑21‑I sätestatud:
„Menetluse algatamise kohtuotsus katkestab või keelab kohtumenetluse algatamise kõigi võlausaldajate poolt, kelle nõuet ei ole mainitud artikli L.622‑17 lõikes I ja mille eesmärk on:
1°
mõista võlgnikult välja rahasumma;
2°
lepingu lõpetamine rahasumma maksmata jätmise tõttu.“
11
Prantsuse äriseadustiku artikkel L. 622‑24 oli sõnastatud järgmiselt:
„Alates kohtuotsuse avaldamisest esitavad kõik võlausaldajad, kelle nõue on tekkinud enne menetluse algatamise otsust, välja arvatud töötajad, oma nõuete deklaratsiooni kohtu järelevalveisikule, kes on Conseil d’État [(Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu)], dekreedis sätestatud tähtaja jooksul. Kui võlausaldaja ennistamise taotlus on artikli L. 622‑26 kohaselt rahuldatud, hakkab tähtaeg kulgema alles alates otsuse teatavaks tegemisest; seejärel vähendatakse neid poole võrra. Võlausaldajaid, kellel on avaldatud tagatis või kes on võlgnikuga seotud avaldatud lepinguga, teavitatakse isiklikult või vajaduse korral kohtudokumentide kättetoimetamise aadressil. Nende puhul algab teatamise tähtaeg selle teatise teatavaks tegemisest.
[…]“.
12
Prantsuse äriseadustiku artiklis L. 622‑25‑I oli ette nähtud:
„Nõudeavaldusega katkeb aegumistähtaeg kuni menetluse lõpetamiseni; see vabastab igasugusest ametlikust teatest ja kujutab endast menetlustoimingut.“
Seapura leping
13
Komisjoni ja CEVA vahel 17. jaanuaril 2001 sõlmitud lepingu, mille ese oli projekti elluviimine teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse eriprogrammi „Elukvaliteet ja elusressursside majandamine“ (edaspidi „Seapura projekt“) raames ning milles oli ette nähtud 123735 euro suuruse toetuse maksmine (edaspidi „Seapura leping“), artikli 2 lõikes 1 on ette nähtud:
„Projekti kestus on 36 kuud alates 1.2.2001.“
14
Seapura lepingu artikli 5 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Käesolevale lepingule kohaldatakse Belgia õigust.
2.   [Üldkohus] ja apellatsioonkaebuse korral [Euroopa Kohus] on ainsana pädevad lahendama [Euroopa Liidu] ja lepinguosaliste vahelisi vaidlusi, mis käsitlevad käesoleva lepingu kehtivust, kohaldamist või tõlgendamist.“
15
Seapura lepingu II lisa artikli 3 lõikes 5 on sätestatud:
„Lepingu täitmise kuupäeva, lepingu lõpetamise või ühe lepinguosalise poolt ülesütlemise korral võib komisjon olenevalt olukorrast nõuda või nõuab käsundisaajalt pärast auditi käigus tuvastatud pettusi või tõsiseid finantsrikkumisi kogu talle makstud ühenduse toetuse summa tagastamist komisjonile. […]“.
Vaidluse taust
16
Vaidluse taust on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–22.
17
Komisjon sõlmis 17. jaanuaril 2001 CEVAga Seapura lepingu, milles oli ette nähtud 123735 euro suuruse toetuse maksmine.
18
Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF) alustas 2006. aastal juurdlust pettusekahtluse tõttu mitme CEVA ellu viidud projekti suhtes, sh Seapura projekt.
19
OLAF koostas 11. detsembril 2007 oma lõpliku aruande (edaspidi „OLAF‑i aruanne“), milles ta tuvastas Seapura lepingu täitmisel rikkumised, mis seisnesid eelkõige CEVA töötajate tööaja arvestuse võltsimises.
20
Komisjon teatas 29. oktoobri 2008. aasta kirjas CEVA‑le, et OLAF‑i aruandes tuvastatud tõsiste finantsrikkumiste tõttu kavatseb ta saata CEVA‑le võlateated summas 123735 eurot koos viivisega Seapura lepingu alusel makstud toetuse tagastamiseks.
21
Komisjon saatis 13. märtsil 2009 CEVA‑le neli võlateadet kogusummas 168220,16 eurot (edaspidi „võlateated“).
22
Kuna CEVA ei vastanud ei komisjoni võlateadetele ega neljale 11. mail 2009 saadetud meeldetuletuskirjale, saatis komisjon talle 12. juunil 2009 neli ametlikku kirja.
23
CEVA esitas 17. juulil 2009 Üldkohtule hagi, milles palus need meeldetuletuskirjad tühistada.
24
Üldkohus jättis 15. septembri 2011. aasta kohtuotsusega CEVA vs. komisjon (T‑285/09, EU:T:2011:479) hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
25
Tribunal correctionnel de Rennes’i (Rennes’i kriminaalkohus, Prantsusmaa) 26. aprilli 2011. aasta kohtuotsusega mõisteti CEVA ja tema endine juht süüdi kelmuses ja riigi vahendite väärkasutamises ning neile mõisteti vastavalt 80000 euro suurune rahaline karistus ja 18kuuline tingimisi vangistus. See kohus, kes lahendas komisjoni esitatud tsiviilhagi, mõistis süüdistatavatelt – osaliselt solidaarselt – komisjoni kasuks välja 303631 eurot varalise kahju eest, mis tekkis eelkõige Seapura lepingu täitmisel toime pandud finantsrikkumiste tõttu.
26
Cour d’appel de Rennes (Rennes’i apellatsioonikohus, Prantsusmaa) mõistis 1. aprilli 2014. aasta kohtuotsusega CEVA ja tema endise juhi õigeks kõigis süüdistustes ning jättis komisjoni tsiviilhagi rahuldamata.
27
Cour de cassationi (Prantsusmaa kassatsioonikohus) kriminaalkolleegium tühistas 12. novembri 2015. aasta kohtuotsusega selle 1. aprilli 2014. aasta otsuse üksnes osas, millega süüdistatavad mõisteti õigeks riigi vahendite väärkasutamises, ning saatis kohtuasja selles osas tagasi cour d’appel de Caenile (Caeni apellatsioonikohus, Prantsusmaa).
28
Tribunal de commerce de Saint‑Brieuc (Saint‑Brieuci kaubanduskohus, Prantsusmaa) algatas 22. juuni 2016. aasta kohtuotsusega CEVA suhtes maksejõuetusmenetluse, mida nimetatakse päästmismenetluseks (edaspidi „päästmismenetlus“), ja määras kohtu määratud võlausaldajate huvide esindajaks SELARL TCA.
29
Komisjon esitas päästmismenetluse käigus 15. septembril 2016 võlanõude, mis vastas toetuste tagastamiseks väljastatud võlateadete kogusummale, sealhulgas Seapura lepingu alusel tasutud võlateadete kogusummale, põhisummas 289012,95 eurot, millele lisandub intress, ehk kokku 431002,18 eurot.
30
TCA vaidlustas 6. detsembril 2016 komisjoni võlanõude.
31
Tribunal de commerce de Saint‑Brieuc (Saint‑Brieuci kaubanduskohus) kinnitas 21. juuli 2017. aasta kohtuotsusega CEVA päästmiskava ja määras päästmiskava täitmise järelevalvajaks SELARL AJIRE.
32
Cour d’appel de Caen (Caeni apellatsioonikohus), kes vaatas pärast kassatsiooniastet kohtuasja uuesti läbi apellatsiooniastmes, mõistis 23. augusti 2017. aasta kohtuotsusega, mis on jõustunud, CEVA õigeks riigi vahendite väärkasutamises ning mõistis CEVA endisele juhile riigi vahendite väärkasutamise eest üheaastase tingimisi vangistuse ja trahvi summas 20000 eurot.
33
Päästmismenetluse pankrotikohtunik jättis 11. septembri 2017. aasta määrusega komisjoni võlanõude tervikuna rahuldamata.
34
Komisjon kaebas selle määruse edasi.
35
Cour d’appel de Rennes (Rennes’i apellatsioonikohus) tühistas 24. novembri 2020. aasta kohtuotsusega selle määruse ning tuvastas, et on olemas kaks tõsist vastuväidet komisjoni võlanõude, nimelt võlateadete aegumise ja põhjendatuse kohta, asudes seisukohale, et need vastuväited peab lahendama pädev kohus, kelle poole komisjonil tuleb pöörduda.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
36
Komisjon esitas 19. detsembril 2020 ELTL artikli 272 alusel CEVA, TCA ja AJIRE vastu Seapura lepingus oleva vahekohtuklausli alusel hagi, et määrata kindlaks tema nõude summa, mis vastab CEVA‑le selle lepingu raames antud toetuste tagasimaksele.
37
Komisjon märkis Üldkohtus 11. novembril 2022 toimunud kohtuistungil, et tema hagi ei ole suunatud TCA ja AJIRE vastu ning ta ei palu Üldkohtul tuvastada, et viimased olid kohustatud Seapura lepingu täitmise käigus makstud summad tagasi maksma, ning Üldkohus võttis selle vaidlustatud kohtuotsuse punktis 97 teadmiseks.
38
CEVA väitis enda kaitseks, et esiteks oli komisjoni nõue aegunud, teiseks ei puudutanud OLAF‑i juurdlus Seapura projekti ja OLAF‑i aruandes ei ole tõendatud, et tema tuvastatud rikkumised pandi toime Seapura lepingu täitmisel, kolmandaks ei esitanud Prantsuse kriminaalkohtud tema vastu süüdistusi kelmuses ega riigi vahendite väärkasutamises ning neljandaks ei saa komisjon menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt tugineda Prantsuse õiguse alusel Prantsusmaal algatatud menetlustele, kuna Seapura lepingule oli kohaldatav Belgia õigus.
39
Sellega seoses lükkas Üldkohus esimesena vaidlustatud kohtuotsuse punktides 30–59 tagasi CEVA esitatud aegumise vastuväite.
40
Olles tuvastanud, et komisjoni nõude võimaliku aegumise küsimusele on kohaldatav Belgia õigus, mille kohaselt oli aegumistähtaeg käesoleval juhul kümme aastat, leidis Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktides 40 ja 41, et liidu võla sissenõutavus sõltub sellest, kas komisjon on Seapura lepingu II lisa artikli 3 lõike 5 alusel eelnevalt esitanud tagasimaksmise nõude. Ta leidis, et selle nõude kuupäev vastab käesolevas asjas kuupäevale, mil see institutsioon saatis võlateated CEVA‑le, s.o 13. märtsile 2009, ilma et CEVA oleks esitanud konkreetseid argumente, mis võimaldaksid tõendada, et võlanõue muutus sissenõutavaks enne seda kuupäeva. Üldkohus järeldas sellest sama kohtuotsuse punktis 46, et liidu nõude aegumistähtaeg oli Belgia õiguse kohaselt üldjuhul 14. märts 2019.
41
Lisaks otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 57, et nõudeavaldus, mille komisjon esitas 15. septembril 2016 päästmismenetluse käigus, katkestas aegumise.
42
Sellega seoses leidis Üldkohus esiteks, et Prantsuse õiguse kohaselt katkestab nõudeavaldus aegumise kuni menetluse lõpetamiseni. Teiseks tõdes ta, et määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 2 kohaselt määratakse selle liikmesriigi õiguses, kus maksejõuetusmenetlus on algatatud, kindlaks maksejõuetusmenetluse algatamise tingimused, maksejõuetusmenetluse läbiviimine ja lõpetamine ning menetluse mõju konkreetsete võlausaldajate algatatud menetlustele. Lisaks leidis Üldkohus, et vastavalt selle määruse artikli 16 lõikele 1 ja artikli 17 lõikele 1 tunnustatakse kõiki maksejõuetusmenetluse algatamise otsuseid kõikides liikmesriikides ja need jõustuvad ilma täiendavate formaalsusteta. Üldkohus tuvastas aga, et CEVA suhtes päästmismenetluse algatamine Prantsusmaal ja komisjoni esitatud nõudeavaldus selles päästmismenetluses tekitasid Prantsuse õiguse ja eelkõige Prantsuse äriseadustiku artikli L.622‑25‑1 alusel õiguslikke tagajärgi Belgia õiguses, täpsemalt katkestas see nõudeavaldus komisjoni nõude aegumistähtaja kulgemise, mistõttu ei olnud see nõue oma esitamise kuupäeval aegunud.
43
Teisena kontrollis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 66–80 sisulistes küsimustes, kas komisjonil oli alust tugineda OLAF‑i aruandele, et nõuda CEVA‑lt tagasi kõik Seapura lepingu täitmise käigus talle makstud summad.
44
Sellega seoses tõdes Üldkohus ühelt poolt selle kohtuotsuse punktides 70 ja 71, et CEVA‑t käsitlev OLAF‑i juurdlus koosnes kahest osast, millest esimene hõlmas otseseid kulusid ja teine struktuurifonde, ning puudutas kahte liiki tegusid, mis tekitasid kahtlusi, nimelt esiteks töötajate tööaja arvestuse lehtede võltsimist ja teiseks teaduslike dokumentide plagiaati CEVA projektide raames.
45
Teiselt poolt tõdes Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktides 72–74, et kuna OLAF‑i aruandes ei tuvastatud väidetava plagiaadi esinemist lepingu täitmise käigus, siis ei tõendanud see plagiaadi olemasolu. Seevastu rõhutas Üldkohus, et selles aruandes järeldati, et kõigi CEVA‑le usaldatud projektide, sealhulgas Seapura projekti puhul esines tõsiseid finantsrikkumisi. Üldkohus leidis, et sellest nähtub esiteks, et OLAF tõendas CEVA töötajate tööaja arvestuse lehtedega seotud tõsiste finantsrikkumiste esinemist, ning teiseks, et kõiki neid projekte oli tahtlikult ja süstemaatiliselt võltsitud. Seetõttu lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 79 tagasi CEVA argumendi, et OLAF‑i aruandes tuvastatud rikkumised ei olnud seotud Seapura projektiga.
46
Kolmandana analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 81–88 Prantsuse kohtutes toimuvate kriminaalmenetluste mõju, kuna CEVA väitis enda kaitseks, et komisjon ei saa oma taotlust põhjendada sellega, et talle antud toetuse haldamine oli väidetavalt seotud pettusega, kui lõpuks mõisteti ta kelmuses ja riigi vahendite väärkasutamises esitatud süüdistuses õigeks. Sellega seoses leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 87, et Seapura lepingu II lisa artikli 3 lõike 5 kohaselt sõltub Seapura projektile antud liidu toetuse tagasimaksmine üksnes tõsiste pettuste või finantsrikkumiste tuvastamisest auditi raames, seadmata tagasimaksmise tingimuseks kriminaalkorras süüdimõistmist või kõnealuste asjaolude kriminaalõiguslikku kvalifitseerimist. Ta järeldas sellest nimetatud kohtuotsuse punktis 88, et CEVA õigeksmõistmine ei mõjuta selle lepingutingimuse kohaldamist.
47
Neljandana analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 89–95 CEVA argumenti, et väidetavalt on rikutud menetlusautonoomia põhimõtet, kuna Prantsusmaal algatatud maksejõuetusmenetluse tagajärgedel ei saa olla tagajärgi Belgia õiguses, ja lükkas selle argumendi tagasi. Sellega seoses otsustas Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktis 93, et tema poole on pöördutud ELTL artikli 272 alusel vahekohtuklausli alusel ning et ta peab vaidluse lahendama lepingule kohaldatava materiaalõiguse, eelkõige määruse nr 1346/2000 alusel, mille kohaselt on Prantsuse äriseadustiku teatud sätetel tagajärjed Belgia õiguses. Üldkohus leidis seega, et komisjonil oli õigus tugineda määruse nr 1346/2000 alusel Prantsusmaal algatatud maksejõuetusmenetluse mõjule Belgia õiguses.
48
Kõigi nende põhjenduste alusel rahuldas Üldkohus komisjoni nõude ja määras tema vaidlusaluse nõude summaks 168220,16 eurot, millele lisandub intress.
Apellatsioonimenetluse poolte nõuded
49
CEVA palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
50
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta vaidlustatud kohtuotsus muutmata ja
–
mõista kohtukulud välja CEVA‑lt.
Apellatsioonkaebus
51
CEVA põhjendab oma apellatsioonkaebust kahe väitega, millest esimese kohaselt on sisuliselt rikutud õigusnormi, kuna Üldkohus määras vääralt kindlaks komisjoni hagi aegumistähtaja, ja teise kohaselt on rikutud korrakohase õigusemõistmise põhimõtet.
Esimene väide
52
Apellatsioonkaebuse esimene väide on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 42–59 vastu ja koosneb neljast osast.
Esimese väite esimene osa
– Poolte argumendid
53
Esimese väite esimeses osas väidab CEVA, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et võlateadete väljastamise kuupäev on aegumistähtaja kulgema hakkamise kuupäev.
54
Esimesena väidab CEVA, et Üldkohus tugines sellega seoses ekslikult Seapura lepingu II lisa artikli 3 lõikele 5, samas kui see lepingusäte käsitleb üksnes võimalust viia läbi finantsaudit.
55
Teisena leiab CEVA, et ühest küljest lõppes leping Seapura lepingu artikli 2 lõiget 1 ja selle lepingu II lisa artikli 7 lõiget 2 arvestades 12. oktoobril 2004. Teisest küljest hakkab aegumistähtaeg Belgia õiguse kohaselt kulgema päevast, mil tekib hagi esitamise õigus, mille suhtes seda tähtaega kohaldatakse, ning see päev vastab päevale, mil hagi esemeks olev kohustus tuli täita.
56
CEVA väitel peab Seapura lepingu ja Belgia õiguse õige tõlgendamine viima järelduseni, et vaidlusalune nõue muutus sissenõutavaks alates selles lepingus nimetatud uuringute lõpuleviimisest. CEVA lisab, et Seapura lepingu II lisa artikli 7 lõike 6 kohaselt võis komisjon nõuda rahalise toetuse tagasimaksmist, võttes arvesse tehtud tööde laadi ja tulemust. Nende asjaolude põhjal leiab ta, et Belgia õiguses ette nähtud kümneaastase aegumistähtaja algusena tuleb kindlaks määrata 13. oktoober 2004, mistõttu möödus see tähtaeg 13. oktoobril 2014.
57
CEVA väidab, et see väiteosa ei kujuta endast uut argumenti, mistõttu on see vastuvõetav, kuna ta esitas Üldkohtus sarnased argumendid, nagu nähtub tema kostja vastusest ja esimeses kohtuastmes esitatud vasturepliigi punktidest 48–58.
58
Komisjon väidab, et esimese väite esimene osa on vastuvõetamatu, kuna esiteks ei ole CEVA Üldkohtus väitnud, et aegumistähtaja algusena tuleb kindlaks määrata Seapura lepingu lõppemine. Teiseks möönis CEVA Üldkohtus, et kuupäev, mil komisjon võlateated talle saatis, vastas kuupäevale, mil vaidlusalune nõue muutus sissenõutavaks, kuna aegumistähtaeg hakkas kulgema sellele kuupäevale järgneval päeval. Selles kontekstis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 44, et „CEVA ei ole esitanud ühtegi konkreetset argumenti, mis võimaldaks tuvastada, et võlanõue muutus sissenõutavaks enne 13. märtsi 2009“.
59
Juhul kui esimese väite esimene osa tuleb tunnistada vastuvõetavaks, väidab komisjon, et see on igal juhul põhjendamatu.
– Euroopa Kohtu hinnang
60
Tuleb märkida, et Euroopa Kohtu kodukorra artikli 170 lõike 1 kohaselt ei või apellatsioonkaebuses muuta Üldkohtu menetluses olnud hagi eset. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on Euroopa Kohtu pädevus apellatsioonimenetluses seega piiratud Üldkohtus arutatud väidetele ja argumentidele antud õigusliku hinnangu kontrollimisega. Pool ei saa seega esitada esimest korda Euroopa Kohtus väidet, mida ta ei ole esitanud Üldkohtus, kuna see võimaldaks tal Üldkohtus arutatud asjaga võrreldes laiendada vaidluse ulatust Euroopa Kohtus, kellel on apellatsioonimenetluses piiratud pädevus (16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Jiangsu Seraphim Solar System ja nõukogu vs. Jiangsu Seraphim Solar System ja komisjon, C‑439/20 P ja C‑441/20 P, EU:C:2023:211, punkt 83 ning seal viidatud kohtupraktika).
61
Käesolevas asjas väidab CEVA, et ta käsitles oma kostja vastuses „aegumistähtaja alguse küsimust“ ja et ta „täpsustas“ oma arutluskäiku oma „nõudeavalduse“ punktides 48–58, mistõttu esitas ta Üldkohtule väite komisjoni nõude aegumise kohta.
62
Sellega seoses tuleb tõdeda, et sellised argumendid, nagu on esitatud käesolevas väiteosas, ei nähtu ühestki Üldkohtule esitatud CEVA menetlusdokumendist.
63
Nimelt väitis CEVA kostja vastuse punktides 48–56 ja vasturepliigi punktides 48–58, et vaidlusalune nõue on aegunud, kuna vastupidi komisjoni väidetele ei saa nõustuda sellega, et aegumistähtaeg oli katkenud. Seevastu ei vaielnud CEVA vastu sellele, et selle tähtaja algus vastas võlateadete väljastamise kuupäevale.
64
Vastupidi, CEVA märkis kostja vastuse punktis 56 ja vasturepliigi punktis 58 sõnaselgelt, et „12. märtsi 2009. aasta võlateateid tuleb Belgia õiguse kohaselt lõplikult pidada kümneaastase aegumistähtaja alguseks“.
65
Sellest tuleneb, et see väite esimene osa, mille kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta tugines aegumistähtaja kulgema hakkamise alguse kindlaksmääramisel võlateadete väljastamise kuupäevale, mitte lepingu lõppemise kuupäevale, kujutab endast uut väidet.
66
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa on vastuvõetamatu.
Esimese väite teine osa
– Poolte argumendid
67
CEVA väidab, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 39–44, et võlateatest võib tuleneda lepingust tulenev nõue.
68
Sellega seoses väidab CEVA, et ühest küljest ei ole vastavalt liidu kohtute praktikale võlateated vaidlustatavad haldusotsused ega täitedokumendid ning teisest küljest ei ole komisjonil oma lepinguliste suhete raames õigust võtta oma lepingupartnerite suhtes vastu ühepoolseid otsuseid. CEVA järeldab sellest, et komisjon ei saanud vastu võtta ühepoolset akti lepingust tuleneva võla sissenõudmiseks, ilma et pädev kohus oleks eelnevalt sellise nõude olemasolu tunnustanud.
69
Komisjon väidab vastu, et CEVA esimese väite teine osa tuleb vastuvõetamatuse ja igal juhul põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
– Euroopa Kohtu hinnang
70
Tuleb tõdeda, et selles väiteosas väidab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta võttis vaidlusaluse võlanõude aegumistähtaja alguseks kuupäeva, mis on hilisem 13. oktoobrist 2004.
71
Ent nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 63 ja 64, ei vaidlustanud ta Üldkohtus, vaid – vastupidi – möönis, et see tähtaeg hakkas kulgema võlateadete väljastamise kuupäevast, st 12. märtsist 2009.
72
Järelikult kujutab teine väiteosa, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ei asunud seisukohale, et see tähtaeg hakkas kulgema enne viimati nimetatud kuupäeva, endast uut väidet.
73
Seetõttu tuleb ka esimese väite teine osa vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Esimese väite kolmas osa
– Poolte argumendid
74
CEVA väidab kõigepealt, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta otsustas, et vaidlusaluse nõude aegumistähtaeg katkes päästmismenetluses selle nõude esitamise tõttu.
75
Sellega seoses vaidleb CEVA vastu vaidlusaluse võlanõude olemasolule, mida komisjon ei saa tõendada pelgalt võlateadete või nõudeavalduse esitamisega. CEVA tuletab meelde, et see nõue jäeti rahuldamata pankrotikohtuniku 11. septembri 2017. aasta määrusega, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 33, ning väidab, et komisjon ei esitanud tema nõuet pädevale kohtule. Lisaks ei mõjuta see Prantsusmaal algatatud päästemenetluses esitatud nõudeavaldus CEVA väitel sellise tsiviilhagi aegumist, millele kohaldatakse Belgia õigust. Leides, et määrus nr 1346/2000 võimaldab katkestada sellise nõude aegumistähtaja kulgemise, mis ei oleks olnud päästmismenetluse algatamise hetkel sissenõutav, rikkus Üldkohus õigusnormi.
76
Lisaks väidab CEVA oma repliigis, et isegi kui möönda, et päästmismenetluse algatamine võib aegumistähtaja katkestada, peab katkestav toiming tulenema ametlikust üleskutsest võlausaldajale, mis ei saa seisneda – nagu käesolevas asjas – võlateadetes.
77
Pealegi algatati päästmismenetlus alles 22. juunil 2016, samas kui komisjoni nõue oli 2014. aasta jooksul aegunud. CEVA väitel järeldub sellest, et selles menetluses komisjoni esitatud nõudeavaldus ei saanud aegumistähtaega katkestada, kuna avalduse esitamise kuupäeval oli tähtaeg möödunud.
78
Lisaks leiab CEVA, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et aegumine katkes temale esitatud kohtukutsega ilmuda Prantsuse kriminaalkohtusse, kuna „Belgia õiguses ei ole ette nähtud ei aegumistähtaegade katkemist ega Belgia kriminaalmenetluse tähtaegade kohaldamist teises riigis algatatud menetlustele“.
79
CEVA väidab nimelt, et Cour de cassationi (Belgia kassatsioonikohus) praktikast tuleneb, et menetluse katkestamine kohtusse pöördumisega on kasulik üksnes sellele, kes põhjustas katkestava toimingu. Käesoleval juhul ei pöördunud Prantsuse kriminaalkohtusse mitte komisjon, vaid Prantsuse prokuratuur. Lisaks tuleneb sellest kohtupraktikast, et kohtukutse katkestab aegumistähtaja „esitatud nõude ja nõude puhul, mille ese on kohtukutsega tegelikult hõlmatud“, mistõttu tuleb arvesse võtta nõude eset. Käesoleval juhul olid Prantsusmaal kriminaalmenetluse ese aga kelmuse ja avalike vahendite omastamise süüdistused, samas kui komisjoni taotlus puudutas CEVA‑le antud toetuste tagasimaksmist.
80
Lõpuks väidab CEVA, et Belgia õiguse kohaselt loetakse aegumistähtaja katkemine igal juhul tühiseks, kui kaebaja nõue jäetakse rahuldamata. Prantsuse kriminaalkohtutes jäeti aga komisjoni tsiviilhagi rahuldamata.
81
Komisjon väidab, et esimese väite kolmas osa on osaliselt vastuvõetamatu ja osaliselt põhjendamatu.
82
Sellega seoses vaidleb ta vastu sellele, kuidas CEVA tõlgendas Prantsuse äriseadustiku artiklit L. 622‑25‑1.
83
Komisjon väidab, et Üldkohus tuvastas õigesti, et päästmismenetluses esitatud nõudeavaldusel on määruse nr 1346/2000 artikli 16 kohaselt aegumist katkestav mõju kõikides liikmesriikides. Igal juhul väidab komisjon, et Belgia õiguses tunnustatakse samasugust nõudeavalduse aegumist katkestavat mõju.
84
CEVA argumendi kohta, et Üldkohus leidis ekslikult, et kohtukutse, mis talle Prantsuse kriminaalkohtutesse ilmumiseks kätte toimetati, katkestas aegumistähtaja, väidab komisjon, et see on vastuvõetamatu, kuna Üldkohus ei teinud selles küsimuses otsust.
85
Teise võimalusena väidab komisjon, et vaidlusaluse nõude aegumine katkes 2011. aastal Euroopa Liidu tsiviilhagi esitamise tõttu Prantsuse kriminaalkohtus ja peatus kuni 23. augustini 2017, mil kriminaalmenetlus lõppes.
– Euroopa Kohtu hinnang
86
Mis puudutab esimesena CEVA argumente, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et aegumistähtaeg katkes temale esitatud kohtukutsega Prantsuse kriminaalkohtutesse ilmumiseks, siis tuleb tõdeda, et need argumendid põhinevad vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
87
Nimelt, pärast seda, kui Üldkohus oli vaidlustatud kohtuotsuse punktides 52–59 tuvastanud, et komisjoni nõudeavaldus päästmismenetluses katkestas selle nõude aegumise, ei võtnud ta seisukohta küsimuses, kas CEVA‑le esitatud kohtukutse Prantsuse kohtutesse ilmumiseks katkestas samuti selle aegumise.
88
Teisena, mis puudutab CEVA argumente aegumistähtaja katkemise kohta komisjoni nõudeavalduse esitamisega päästmismenetluses, siis tuleb märkida, et Üldkohus tuvastas kõigepealt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 52, et tribunal de commerce de Saint‑Brieuc (Saint‑Brieuci kaubanduskohus) algatas CEVA suhtes päästmismenetluse 22. juunil 2016 ja et komisjon oli selles menetluses oma nõudeavalduse esitanud 15. septembril 2016.
89
Seejärel tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 53 esiteks, et Prantsuse äriseadustiku artiklist L. 622‑24 nähtub, et päästmismenetluse algatamise kohtuotsuse avaldamisest alates peavad kõik võlausaldajad, kelle võlanõue on tekkinud enne algatamise kohtuotsust, välja arvatud töötajad, esitama oma nõudeavaldused kohtu määratud võlausaldajate huvide esindajale. Teiseks märkis ta selle kohtuotsuse punktis 54, et selle seadustiku artikli L. 622‑25‑1 kohaselt katkeb nõudeavaldusega aegumistähtaeg kuni menetluse lõpetamiseni ning see vabastab igasugusest ametlikust teatest ja kujutab endast menetlustoimingut.
90
Lõpuks tõdes Üldkohus ühelt poolt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 55, et määrus nr 1346/2000 on vahetult kohaldatav. Teiselt poolt leidis ta selle kohtuotsuse punktis 56 sisuliselt, et esiteks määrab selle määruse kohaselt menetluse algatanud riigi õigus kindlaks maksejõuetusmenetluse algatamise, läbiviimise ja lõpetamise tingimused, teiseks tunnustavad kõik teised liikmesriigid liikmesriigi kohtu tehtud maksejõuetusmenetluse algatamise otsust alates selle jõustumisest menetluse algatanud liikmesriigis ja kolmandaks on menetluse algatamise otsusel teistes liikmesriikides ilma täiendavate formaalsusteta samad tagajärjed nagu menetluse algatanud liikmesriigi seaduse alusel.
91
Üldkohus järeldas sellest vaidlustatud kohtuotsuse punktis 57, et Prantsusmaal CEVA suhtes päästmismenetluse algatamine ja sellele järgnev komisjoni avaldus tekitasid Prantsuse õigust kohaldades tagajärgi Belgia õiguses, täpsemalt katkes selle nõude aegumistähtaeg.
92
Nii toimides ei ole Üldkohus õigusnormi rikkunud.
93
Nimelt, esiteks ei toeta CEVA argumente, mille kohaselt pidi kohus aegumise katkestamiseks tõendama komisjoni nõuet, Prantsuse äriseadustiku artikli L. 622‑25‑1 sõnastus, mille kohaselt piisab aegumise katkemiseks päästmismenetluses pelgalt nõudeavaldusest.
94
Teiseks ei saa nõustuda CEVA argumendiga, et määrus nr 1346/2000 ei saa Belgia õiguses tagajärgi tekitada.
95
Sellega seoses piisab, kui meenutada, et ELTL artikli 288 kohaselt on määrus üldkohaldatav. See on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
96
Kolmanda ja viimasena, osas, milles apellant väidab, et nõudeavaldus esitati 2016. aastal päästmismenetluses pärast seda, kui liidu nõue oli 13. oktoobril 2014 aegunud, tuleneb käesoleva väite esimesele ja teisele osale antud vastusest, et see etteheide on vastuvõetamatu.
97
Järelikult tuleb esimese väite kolmas osa osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Esimese väite neljas osa
– Poolte argumendid
98
CEVA väidab, et tuvastades komisjoni võlanõude olemasolu ja määrates kindlaks selle summa, rikkus Üldkohus õigusnormi. CEVA väidab, et Prantsuse õigus keelab kõigil selle üksuse võlausaldajatel, kelle suhtes on algatatud päästmismenetlus, algatada pärast selle menetluse algatamist eraldi menetlust oma nõuete kohtulikuks sissenõudmiseks. CEVA järeldab sellest, et „Prantsuse maksejõuetusõiguse kohaselt ei saa Prantsuse kohus olla [vaidlustatud kohtuotsust] kätte saanud, kuna esitatud nõue on hilisem“.
99
Komisjon leiab, et see väiteosa ei ole põhjendatud.
– Euroopa Kohtu hinnang
100
Piisab, kui tõdeda, et Üldkohus ei teinud CEVA‑t süüdi mõistvat otsust.
101
Nimelt nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 95 ja resolutsiooni punktist 1, et Üldkohus piirdus järeldusega, et vaidlusalune võlanõue on olemas, ja määras selle summaks põhisummana 168220,16 eurot, millele lisandub intress, ilma et ta oleks nõudnud CEVA‑lt selle võla tasumist. Tema argument põhineb seega vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
102
Neil asjaoludel tuleb esimese väite neljas osa ja seega apellatsioonkaebuse esimene väide tervikuna tagasi lükata.
Teine väide
103
Teine väide koosneb neljast osast.
Teise väite esimene osa
– Poolte argumendid
104
CEVA väidab, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 70–80 ekslikult, et CEVA pani Seapura lepingu täitmisel toime finantsrikkumisi. Sellega seoses väidab CEVA, viidates OLAF‑i aruande konkreetsele lõigule, et sellest aruandest nähtub, et tema suhtes ei ole tuvastatud finantsrikkumisi Seapura projekti osas. Ta väidab, et selle aruande järeldused selliste rikkumiste kohta ei puudutanud Seapura lepingut, vaid kahte muud lepingut, mille alusel antud toetused tagastati komisjonile.
105
CEVA lisab oma repliigis esiteks, et ükski toimiku osa ei võimalda tuvastada, et töötajate tööaja arvestuse dokumente oleks Seapura projekti käigus võltsitud. Teiseks nähtub sellest aruandest samuti, et vastupidi sellele, mida komisjon CEVA‑le ette heidab, ei koostanud viimane Seapura lepingu täitmise raames teaduslikke dokumente.
106
Komisjon on seisukohal, et teise väite esimene osa ei ole põhjendatud.
– Euroopa Kohtu hinnang
107
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 71 märkis, koosnes OLAF‑i aruanne kahest osast, millest esimene hõlmas otseseid kulutusi ja teine struktuurifonde, ning puudutas kahte liiki käitumist: esiteks töötajate tööaja arvestuse lehtede võltsimist ja teiseks teadusdokumentide plagiaati.
108
Üldkohus täpsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 74 ja 75, et kuigi OLAF‑i aruandes ei ole tõendatud väidet, et Seapura projekti käigus esines teaduslike dokumentide plagieerimist, jõuti selles aruandes siiski järeldusele, et CEVA võltsis oma töötajate tööaja arvestuse lehti, „eelkõige Euroopa projektide puhul […] selleks, et talle eraldataks maksimaalselt vahendeid, mis on iga projekti jaoks ette nähtud“.
109
OLAF‑i aruande erinevate lõikude analüüsi põhjal järeldas Üldkohus, et kõigi CEVA‑le usaldatud projektide, sealhulgas Seapura projekti puhul esines tõsiseid finantsrikkumisi.
110
Sellega seoses tuleb tõdeda, et CEVA käesoleva väiteosa käigus esitatud argumendid, mis põhinevad OLAF‑i aruande osundatud lõigul, ajavad Seapura lepingu puhul segi plagiaadi väite välistamise ja üldise mis tahes väidetava eeskirjade eiramise välistamise. Igal juhul palub CEVA nende argumentidega tegelikult, et Euroopa Kohus asendaks Üldkohtu hinnangu faktilistele asjaoludele enda omaga.
111
Vastavalt ELTL artikli 256 lõikele 1 ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesele lõigule on aga apellatsioonkaebus piiratud õigusküsimustega. Ainult Üldkohtul on pädevus tuvastada ja hinnata asjasse puutuvaid fakte ning hinnata tõendeid. Faktide ja tõendite hindamine ei ole seega õigusküsimus, mis sellisena kuulub apellatsiooni korras Euroopa Kohtu poolt kontrollimisele, välja arvatud juhul, kui fakte või tõendeid on moonutatud (10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping), C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
112
Kuna ei ole väidetud ega tõendatud, et faktilisi asjaolusid on moonutatud, tuleb teise väite esimene osa vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Teise väite teine osa
113
Teise väite teises osas väidab CEVA, et Üldkohus rikkus korrakohase õigusemõistmise põhimõtet, mis on ette nähtud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41, kuna ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72, et „OLAF‑i juurdluse valdkonna horisontaalsuse tõttu [oli] Seapura leping tingimata hõlmatud“, kuigi ta möönis lisaks, et OLAF‑i aruandest nähtub, et teaduslike dokumentide plagiaadi väide ei ole selle lepingu puhul tõendatud.
114
Seega leiab CEVA, et kontrollides komisjoni antud hinnangut OLAF‑i aruandele, piirdus Üldkohus selle aruande üldise tõlgendamisega, mistõttu rikkus ta korrakohase õigusemõistmise põhimõtet, mis kohustas teda hoolikalt analüüsima kõiki juhtumi asjakohaseid asjaolusid, samas kui selle aruande õigest lugemisest ilmneb, et tuvastatud rikkumised ei ole Seapura lepinguga seotud.
115
Komisjon leiab, et see väiteosa on vastuvõetamatu ja igal juhul põhjendamatu.
– Euroopa Kohtu hinnang
116
Selles väiteosas heidab CEVA Üldkohtule ette, et viimane tõlgendas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 70–80 OLAF‑i aruannet üldiselt ja seetõttu valesti, jättes kõik konkreetse juhtumi asjakohased asjaolud hoolikalt analüüsimata. Nende argumentidega soovib see pool tegelikult, et Euroopa Kohus asendaks Üldkohtu faktilistele asjaoludele antud hinnangu enda hinnanguga, nagu nähtub selle aruande analüüsist.
117
Ent nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 111, ei kujuta faktiliste asjaolude ja tõendite hindamine endast – välja arvatud juhul, kui neid on moonutatud, mida ei ole väidetud ja mis igal juhul ei ole käesolevas asjas tõendatud – õigusküsimust, mis kuuluks sellisena Euroopa Kohtu poolt apellatsiooni korras läbivaatamisele.
118
Järelikult tuleb teise väite teine osa vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Teise väite kolmas osa
– Poolte argumendid
119
CEVA väidab, et Üldkohus leidis ekslikult, et komisjon on 168220,16 euro suuruse summa võlausaldaja, võtmata arvesse, et Prantsuse kriminaalkohtud olid tema õigeks mõistnud kelmuse ja riigi vahendite väärkasutamise süüdistuses ning jätnud komisjoni kui tsiviilhageja nõuded lõplikult rahuldamata. Nendel kohtuotsustel on liikmesriigi tasandil seadusjõud, mistõttu on selliste otsuste vaidlustamine liidu õiguse alusel vastuolus võrdväärsuse, tõhususe ja õiguskindluse põhimõtetega.
120
Komisjon leiab, et see väiteosa on vastuvõetamatu, kuna CEVA ei täpsusta, milliseid vaidlustatud kohtuotsuse punkte ta käsitleb. Igal juhul on see tulemusetu.
– Euroopa Kohtu hinnang
121
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõike 2 kohaselt tuleb õigusväidetes ja ‑argumentides täpselt näidata, millised Üldkohtu lahendi põhjenduse punktid vaidlustatakse. Seega tuleb väljakujunenud kohtupraktika kohaselt apellatsioonkaebuses täpselt esitada need üksikasjad, mida kritiseeritakse kohtuotsuses, mille tühistamist nõutakse, ning õiguslikud argumendid, mis seda nõuet konkreetselt toetavad; vastasel juhul on apellatsioonkaebus või asjaomane väide vastuvõetamatu (28. septembri 2023. aasta kohtuotsus Changmao Biochemical Engineering vs. komisjon, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, punkt 87 ja seal viidatud kohtupraktika).
122
Kuigi CEVA ei viita vaidlustatud kohtuotsuse punktidele, mida ta kritiseerib, kuna see kohtuotsus sisaldab alapealkirja „Kriminaalmenetlused Prantsuse kohtutes“, on ilmne, et need argumendid on suunatud nimetatud kohtuotsuse punktide 85–88 vastu.
123
Sellega seoses meenutas Üldkohus kõigepealt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 85, et sellise lepingu puhul nagu Seapura leping piisab üksnes sellest, kui auditi käigus on tuvastatud pettusi või tõsiseid finantsrikkumisi, et komisjonil tekiks õigus nõuda makstud summade tagastamist. Seejärel leidis ta faktiliste asjaolude sõltumatu hindamise käigus selle kohtuotsuse punktis 86, et personali tööaja arvestuse lehtede võltsimine, nagu see oli tuvastatud OLAF‑i aruandes, kujutab endast vähemalt tõsist finantsrikkumist. Lisaks otsustas ta nimetatud kohtuotsuse punktis 87 sisuliselt, et Seapura lepingu II lisa artikli 3 lõige 5 annab komisjonile õiguse nõuda kõnealuse liidu toetuse tagasimaksmist üksnes seetõttu, et on tuvastatud pettus või tõsised finantsrikkumised, ilma et see õigus sõltuks tingimusest, et sellise tegevuse eest on lisaks kriminaalkorras süüdi mõistetud või et see oleks sellisena kvalifitseeritud.
124
Lõpuks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 88 nende hinnangute põhjal, et CEVA õigeksmõistmine liikmesriigi kriminaalkohtu poolt kelmuses ja riigi vahendite väärkasutamises esitatud süüdistuses ei mõjuta komisjoni õigust nõuda Seapura lepingu II lisa artikli 3 lõike 5 alusel asjaomase toetuse tagasimaksmist.
125
Sellise arutluskäigu puhul ei ole rikutud ühtegi õigusnormi. Täpsemalt, vastupidi sellele, mida apellant kaudselt väidab, ei ole Prantsuse kriminaalkohtud võtnud seisukohta „tõsiste finantsrikkumiste“ esinemise kohta selle sätte tähenduses, kuna see lepingu mõiste ei kattu pettuse või riigi vahendite väärkasutamise kvalifikatsiooniga, millele vastavad süüdistused, mille eest ta õigeks mõisteti.
126
Järelikult tuleb teise väite kolmas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teise väite neljas osa
– Poolte argumendid
127
CEVA väidab, et Üldkohus rikkus menetlusautonoomia põhimõtet, sest kehtiva liidu õiguse kohaselt ei saa õigussubjektid ühe liikmesriigi kohtutes tugineda teise liikmesriigi õigusele. Seega lükkas ta ekslikult tagasi CEVA argumendi, et komisjon ei saanud tugineda Prantsusmaal Prantsuse õiguse alusel algatatud menetlustele, samas kui Seapura lepingus on sätestatud Belgia õiguse kohaldamine ja liidu kohtute ainupädevus.
128
Komisjon leiab, et CEVA ei ole näidanud, kuidas on vaidlustatud kohtuotsuses rikutud õigusnormi, mistõttu tuleb see väiteosa vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
129
Igal juhul on teise väite neljas osa põhjendamatu.
– Euroopa Kohtu hinnang
130
Kõigepealt, kuigi CEVA ei tsiteeri vaidlustatud kohtuotsuse punkte, mida ta kritiseerib, kuna viimati nimetatud kohtuotsuses on alapealkiri „Menetlusautonoomia põhimõte“, on ilmne, et need argumendid on suunatud nimetatud kohtuotsuse punktide 92–95 vastu.
131
Sisu kohta tuleb esiteks märkida, et nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 94 ja 95, on määrus nr 1346/2000 ELTL artikli 288 kohaselt kõikides liikmesriikides üldkohaldatav, tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav.
132
Teiseks eeldab menetlusautonoomia põhimõtte kohaldamine seda valdkonda reguleerivate liidu õigusnormide puudumist (vt selle kohta 25. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Balgarska Narodna Banka, C‑501/18, EU:C:2021:249, punkt 116 ja seal viidatud kohtupraktika), mistõttu ei saa käesolevas asjas väita, et seda põhimõtet oleks rikutud.
133
Seega ei rikkunud Üldkohus menetlusautonoomia põhimõtet, kui leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 93, et Belgia õiguse kohaldatavus Seapura lepingule ei mõjuta määruse nr 1346/2000, mille kohaselt Prantsuse äriseadustiku teatud sätted avaldavad Belgia õiguses mõju, vahetut kohaldatavust.
134
Järelikult tuleb teise väite neljas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ja seega apellatsioonkaebuse teine väide tervikuna tagasi lükata.
135
Kuna ei saa nõustuda ühegi väitega, mille CEVA oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitas, tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
136
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse.
137
Kodukorra artikli 138 lõike 1 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluses, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
138
Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja CEVA apellatsioonkaebus jäeti rahuldamata, tuleb CEVA kohtukulud käesolevas menetluses jätta tema enda kanda ja mõista temalt välja komisjoni kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Jätta cntre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) kohtukulud apellatsioonimenetluses tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.
(
i
)	Kohtuotsuse eestikeelse teksti märksõnu on pärast selle elektroonilist avaldamist keeleliselt muudetud.