62006CC0162
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
M. POIARES MADURO
esitatud 8. mail 2007 (
1
)
Kohtuasi C-162/06
International Mail Spain SL, varem TNT Express Worldwide Spain SL
versus
Administración del Estado ja Correos
„Direktiiv 97/67/EÜ — Postiteenuste siseturu arengut käsitlevad ühiseeskirjad — Postiteenuste liberaliseerimine — Võimalus reserveerida rahvusvaheline post universaalteenuse osutajale, „et tagada universaalteenuse säilimine vajalikul määral””
1.
Tribunal Supremo (Hispaania) halduskolleegiumi kolmas koda täiskogu istungil esitab Euroopa Kohtule küsimuse, mis puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (
2
), enne selle muutmist Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiiviga 2002/39/EÜ (
3
), artikli 7 lõike 2 tõlgendamist.
I. Õiguslik raamistik, vaidluse asjaolud ja eelotsuse küsimus
2.
Direktiivi 97/67 artikli 7 lõige 2 lubab järgmises sõnastuses jätta postiteenuse reserveerituks:
„[…]
2.   Et tagada universaalteenuse säilimine vajalikul määral, võivad rahvusvaheline post ja otsepost jääda reserveerituks vastavalt lõikes 1 sätestatud hinna- ja kaalupiirangutele.
[…]”.
3.
Hispaania universaalset postiteenust ja postiteenuste liberaliseerimist käsitleva 13. juuli 1998. aasta seaduse 24/1998 (
4
), millega võeti üle direktiiv 97/67, artikli 18 lõike 1 punkt C sätestas põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal kehtinud redaktsioonis järgmist:
„1.   Põhiseaduse artikli 128 lõike 2 alusel ning järgmises peatükis kindlaks määratud tingimustel reserveeritakse universaalse postiteenuse osutajale ainuõigus osutada järgmisi universaalse postiteenusega hõlmatud teenuseid:
[…]
C)
sissetulevate ja väljaminevate kirjade ja postkaartide rahvusvaheline postiteenus punktis B määratud kaalu ja hinna piires. Käesolevas seaduses tähendab „rahvusvaheline postiteenus” teisest liikmesriigist või teise liikmesriiki osutatavat postiteenust”.
4.
Hispaania seaduse 24/1998 artikli 41 lõike 2 punkt b määratleb „universaalteenuse osutajale reserveeritud postiteenuste osutamise ilma tema loata, mis seab ohtu universaalteenuse osutaja poolt teenuse osutamise” väga raske rikkumisena. Lõike 3 punkt a näeb ette: „[r]asked rikkumised on eespool lõike 2 punktides a–i nimetatud rikkumised juhul, kui need on toime pandud asjaoludel, mis ei anna alust kvalifitseerida neid väga raskete rikkumistena”.
5.
Alates 1988. aastast osutas International Mail SL (varem TNT Express Worldwide Spain SL) postkaartide osas väljamineva rahvusvahelise posti teenuseid Hispaania peamistes turismipiirkondades. Selleks paigutas ta hotellidesse, kämpingutesse, majutuskohtadesse, kaubahallidesse ja mujale postkastid, kuhu võis panna välismaale adresseeritud postkaarte, mis olid varustatud iseliimuvate etikettidega, mida võis osta postkaartidega samadest müügikohtadest.
6.
Secretaría General de Comunicaciones (Ministerio de Fomento) leidis, et selliste teenuste osutamine kujutas endast seaduse 24/1998 artiklis 41 ette nähtud rasket haldusalast rikkumist. 16. juuni 1999. aasta otsusega määras ta International Mail Spain SL-le 10 miljoni Hispaania peseeta (+/- 60100 euro) suuruse trahvi ja käskis tal hoiduda pakkumast ja osutamast asjaomaseid postiteenuseid.
7.
Äriühing International Mail Spain SL esitas Tribunal Superior de Justicia de Madridi halduskolleegiumile kaebuse, mille see jättis 6. juunil 2002 rahuldamata, otsustades muu hulgas, et seadus 24/1998 on direktiiviga 97/67 kooskõlas. International Mail Spain SL kaebas otsuse edasi Tribunal Supremo’sse, kes esitas järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas […] direktiivi 97/67 […] artikli 7 lõige 2, mis lubab liikmesriikidel lugeda reserveeritud postiteenuste hulka rahvusvahelise posti, võimaldab liikmesriikidel teenused selliselt reserveerida vaid siis, kui nad tõendavad, et vastasel korral oleks ohustatud universaalteenuse osutaja finantstasakaal, või vastupidi, võivad nad seda õigustada muude põhjustega, sealhulgas otstarbekusega, mis on seotud postisektori üldise olukorraga, kaasa arvatud kõnesoleva valdkonna liberaliseerimise astmega hetkel, mil tehakse reserveerimist puudutav otsus?”
8.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et juhul kui seaduse 24/1998 artikli 18 lõike 1 punktiga C rikutakse direktiivi 97/67 artikli 7 lõikes 2 sätestatud tingimusi, ei või niisuguse Hispaania õigusnormi eraettevõtjate poolt järgimata jätmine tuua kaasa neile sellise halduskaristuse määramist.
9.
Tribunal Supremo poolt esitatud küsimust ümbritseva raamistiku selgitamiseks tasub märkida, et kõnealuse direktiivi artikli 7 lõige 2 (nüüd lõige 1) sõnastati direktiiviga 2002/39 ümber järgmiselt:
„[…]
Universaalteenuse osutamise tagamiseks vajalikul määral, näiteks kui postitegevuse teatavad sektorid on juba liberaliseeritud või kui liikmesriigi postiteenuste eriomadused seda eeldavad, võib väljamineva rahvusvahelise posti reserveerimist jätkata samade kaalu- ja hinnapiirangute raames.
[…]”.
II. Analüüs
A. Vastuvõetavus
10.
Hispaania Kuningriik väitis otsesõnu, et Tribunal Supremo esitatud eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu. Hispaania Kuningriigi esitatud vastuvõetamatuse vastuväidetes on võimalik eristada kahte väidet: 1) eelotsusetaotlus, mille esemeks näib olevat siseriikliku õigusakti kehtivuse hindamine, on valesti koostatud; 2) küsimus on kasutu ja sõnastatud hüpoteetiliselt.
11.
Hispaania valitsus väidab oma märkustes, et esitades Euroopa Kohtule kõnealuse(d) eelotsuse küsimuse(d) palub siseriiklik kohus tal hinnata, kas seaduse 24/1998 artikli 18 lõike 1 punkt C on direktiiviga 97/67 kooskõlas või väljub direktiiviga kehtestatud piiridest.
12.
Leian, et vastuväide ei ole veenev. Meenutagem vaid, et „kuigi Euroopa Kohtul ei ole EÜ artikli 234 raames pädevust kohaldada ühenduse õigusnorme üksikjuhtumile ega otsustada siseriiklike õigusnormide kooskõla üle ühenduse õigusega, võib ta siiski anda siseriiklikule kohtule kõik ühenduse õiguse tõlgendamiseks vajalikud juhtnöörid, mis võivad viimasele olla kasulikud ühenduse õigusnormide mõju hindamisel” (
5
). Euroopa Kohtul palutakse tõlgendada ühenduse õigust ja anda siseriiklikule kohtule vajalikud juhtnöörid, et viimane saaks välja selgitada, kas siseriiklik õigusnorm on ühenduse õigusega kooskõlas.
13.
Samuti väidab Hispaania Kuningriik, et esitatud küsimus või küsimused on vastuvõetamatud, kuna neil puudub kasulik mõju põhikohtuasja vaidluse lahendamisele ja lisaks on need sõnastatud hüpoteetiliselt. Selle argumendiga ei saa nõustuda.
14.
Euroopa Kohus on korduvalt meelde tuletanud, et Euroopa Kohtu ja siseriikliku kohtu vahelise pädevuse jaotuse järgimine eeldab, et „EÜ artiklis 234 sätestatud Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöö raames on vaid asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval siseriiklikul kohtul õigus iga konkreetse kohtuasja eripärasid arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust.” (
6
) Järelikult juhul, kui siseriiklike kohtute esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud eelotsuse tegema. (
7
)
15.
Kui järgida Hispaania Kuningriigi pakutud mõttekäiku, mille kohaselt asjaolust, et Euroopa Kohtu vastus iseenesest (kohtujuristi kursiiv) ei saaks põhikohtuasja lahendada, tuleneks esitatud küsimuse vastuvõetamatus, siis võiks esitada küsimuse, millisel juhul on eelotsuse küsimus vastuvõetav. Põhikohtuasja lahendus sõltub alati asjaoludel ja siseriiklikel õigusnormidel põhinevast kohtulahendist, mille tegemise pädevus on siseriiklikul kohtul. Asjaolu, et Euroopa Kohtu antud vastus ei võimalda iseenesest põhikohtuasja lahendada, ei tähenda, et see poleks põhikohtuasja lahendamiseks tarvilik ja kasulik. Seega pean eelotsusetaotlust vastuvõetavaks.
B. Direktiivi 97/67 artikli 7 lõike 2 tõlgendamine
16.
Hispaania kohtu esitatud küsimus puudutab artikli 7 lõike 2 teksti tõlgendamist ja eelkõige nende piiride määratlemist, mis on direktiiviga 97/67 ette nähtud võimaluse osas reserveerida teatud teenuseid, sh „rahvusvaheline post”, universaalteenuse osutajale.
17.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas direktiivi 97/67 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid võivad teenused reserveerida üksnes juhul, kui nad tõendavad, et vastasel korral oleks ohustatud universaalteenuse osutaja finantstasakaal, või võivad nad seda õigustada muude põhjustega, sealhulgas põhjustega, mis on seotud otstarbekusega või postisektori üldise olukorraga, kaasa arvatud kõnesoleva valdkonna liberaliseerimise astmega hetkel, mil tehakse reserveerimist puudutav otsus.
18.
Menetlusse astujate seisukohad võib kokku võtta järgmiselt. Ühelt poolt pooldavad kaebuse esitaja (International Mail Spain SL) ja Euroopa Ühenduste komisjon direktiivi 97/67 artikli 7 lõike 2 ranget mõistmist. Komisjoni sõnul tuleb nimetatud artikli 7 lõiget 2 tõlgendada selliselt, et teenuste reserveerimine on lubatud üksnes siis, kui see on vajalik selleks, et tagada universaalteenuse toimimine majanduslikult tasakaalustatud tingimustes. Selle vajaduse määratlemiseks tuleb muude tegurite kõrval arvesse võtta postitegevuse liberaliseerimise astet ja liikmesriigi postiteenuste eripärasid.
19.
Hispaania ja Belgia valitsus tõlgendavad teiselt poolt direktiivi 97/67 artikli 7 lõiget 2 laiemalt, väites, et direktiivis 2002/39 antud juhiste kohaselt on liikmesriikidel võimalus postiteenuste reserveerimisel tugineda ka kaalutlustele, mis on seotud postiteenuste turu üldise olukorraga, näiteks postisektori liberaliseerimise aste või liikmesriigi postiteenuste eripärad. Hispaania Kuningriigi väitel jätab kõnealune direktiiv küsimuses, kas reserveerida artiklis 7 loetletud teenused universaalteenuse osutajale, liikmesriikidele valikuvõimaluse, mis põhineb otstarbekuse hindamisel (mis ei ole seotud üksnes finantstasakaalu säilitamisega).
20.
Esiteks tuleb finantstasakaalu ja muude arvesse võetavate kaalutluste vahelise lahknevuse kohta öelda, et erinevalt muljest, mille antud küsimus tekitab, ei ole need kaks asja tingimata omavahel vastuolus. Nagu ma allpool näitan, on oluline määratleda tingimused, millal võib neid teisi kaalutlusi arvesse võtta. Kõige olulisem on tõlgendada väljendit „tagada universaalteenuse säilimine vajalikul määral” ja selle seost universaalteenuse osutaja finantstasakaalu mõistega.
Õiguslik hinnang
21.
Postisektoris toimub järkjärguline postituru avamise ja liberaliseerimise protsess. Seda arengut reguleeriti esmalt teisese õiguse aktiga, milleks on direktiiv 97/67. Direktiivi artiklis 7 sätestatud võimalus reserveerida teatud teenused kujutab endast erandit asutamislepingus sisalduvate ühenduse õiguskorra alusnormide kohaldamisest. Neid erandeid tuleb tõlgendada kitsalt. (
8
) Peale selle on selge, et direktiiviga ei saa kehtestada teistsugust õiguslikku raamistikku võrreldes asutamislepinguga. Lisaks tuletab direktiivi 97/67 põhjendus 41 meelde, et „käesolev direktiiv ei mõjuta asutamislepingu eeskirjade, eelkõige konkurentsi ja teenuste osutamise vabadust käsitlevate eeskirjade kohaldamist”.
22.
Liberaliseerimise protsessi dünaamilisus ilmneb selgelt direktiivi 97/67 põhjendustest 8 ja 19. Põhjenduses 8 on öeldud: „meetmed, millega püütakse tagada turu järkjärguline ja kontrollitav liberaliseerimine ning kindlustada nõuetekohane tasakaal selle rakendamisel, on vajalikud postiteenuste vaba osutamise tagamiseks kogu ühenduses, võttes arvesse universaalteenuse osutajate kohustusi ja õigusi”. Põhjendus 19 jätkab samas suunas: „ajutiselt on mõistlik lubada, et otseposti ja rahvusvahelist posti oleks võimalik edaspidigi reserveerida vastavalt ettenähtud hinna- ja kaalupiirangutele; järgmise sammuna postiteenuste siseturu väljakujundamise suunas peaks[…] tegema […] otsuse postituru edasise järkjärgulise kontrollitud liberaliseerimise, eelkõige rahvusvahelise posti ja otseposti liberaliseerimise ning hinna- ja kaalupiirangute edasise läbivaatamise kohta”.
23.
Direktiivi 97/67 artikkel 7 näeb ette võimaluse reserveerida „vajalikul määral” teatavad teenused, nagu on sh märgitud lõikes 2, rahvusvaheline post vastavalt samas direktiivis sätestatud hinna- ja kaalupiirangutele. Samas on direktiivi 97/67 põhjenduses 42 selgelt öeldud: „miski ei takista liikmesriike säilitamast kehtivaid või kehtestamast selliseid postisektorit käsitlevaid meetmeid, mis on liberaalsemad käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmetest, ega säilitamast käesoleva direktiivi kehtetuks muutumise korral selle rakendamiseks kehtestatud meetmeid tingimusel, et kõnealused meetmed on igal juhul kooskõlas asutamislepinguga”.
24.
Sellest tuleb järeldada, et direktiiv 97/67 kehtestab piirid ühenduse õigusega kooskõlas olevate konkurentsi piirangute määratlemiseks postisektoris; täpsustamist vajav ja Euroopa Kohtule hindamiseks esitatud küsimus on seotud nimetatud direktiivis kasutatud väljendi „tagada universaalteenuse säilimine vajalikul määral” täpse tõlgendamisega. Leian, et vastuse leiame sama direktiivi sätetest ja põhjendustest, mis annavad eelise tõlgendusele, mis muudab teisese õiguse sätte asutamislepingutega kooskõlas olevaks. (
9
)
25.
Direktiiv 97/67 kujundab postiteenuste turu üldise liberaliseerimise lõpliku raamistiku ja selles sätestatud normide kogum ei luba liikmesriikidel asutamislepingus ette nähtud konkurentsinormide kohaldamist piirata. Selle põhjendus 16 on kõnealuses küsimuses väga sõnaselge ja selles on öeldud, et „sellise teenusevaliku säilitamine, mida võib reserveerida kooskõlas asutamislepingu eeskirjadega ja ilma konkurentsieeskirjade kohaldamist piiramata, on õigustatud, et tagada universaalteenuse toimimine majanduslikult tasakaalustatud tingimustes […]”. Sellest tuleneb, et kõnealune direktiiv näeb ette väga otsese seose universaalteenuse toimimise ja reserveeritud teenuste kehtestamise vahel; neil reservatsioonidel on universaalteenuse säilitamisel abistav roll – võimaldada selle rakendamist „finantstasakaalu” tingimustes. (
10
)
26.
Direktiivi 97/67 tekstist nähtub selgelt, et kõigepealt tuleb hinnata universaalteenuse osutamise majandusliku ja finantstasakaalu tagamise vajadust. Oluline on täpsustada, et teatud teenuste universaalteenuse osutajale reserveerimiseks ei ole vajalik majandusliku elujõulisuse ohus olemine ettevõtja puhul, kellele on antud üldist huvi esindava teenuse osutamine, kui selle reservatsiooni tegemine osutub vajalikuks selleks, et tagada universaalteenuse osutamise majanduslik ja finantstasakaal; tuleb üksnes võimaldada ettevõtjal, kellele on tehtud ülesandeks universaalteenuse osutamine, täita oma ülesannet ja kohustusi majanduslikult vastuvõetavates tingimustes, nii et oleks tagatud universaalteenuse säilimine. Reserveeritud õigusi tuleb anda üksnes universaalteenuse vajadusi silmas pidades. Finantstasakaalu mõiste tuleb siduda universaalteenuse säilitamise kui sellisega ja mitte teenuse osutajaga, nagu väidetakse ka eelotsusetaotluses.
27.
Universaalteenusega kehtestatud kohustustega, mis toovad teenuse osutajale kaasa kulutusi, peab kaasnema ka vastav kasu, mis on tagatud ainuõiguste määramisega ja milleks direktiivi 97/67 artiklis 7 silmas peetud olukorras on universaalteenuse osutajale reserveeritud teenused. Selle lähenemise kohaselt võib osutuda vajalikuks ja vastuvõetavaks näha universaalteenuse osutaja jaoks ette võimalus tasaarveldamiseks tasuvamate ja vähemtasuvate sektorite vahel. (
11
) Eesmärk on vältida nn „koore riisumist” konkurentide poolt, kellel ei ole universaalteenuse osutamise kohustusi – st vältida keskendumist universaalteenuse hulka kuuluvatele majanduslikult tasuvamatele tegevusaladele. Universaalteenuse osutaja konkurendid võivad kehtestada konkurentsivõimelisemad hinnad puhtalt seetõttu, et erinevalt universaalteenuse osutajast ei ole pea nad kasutama tasuvamates sektorites teenitud kasumit mittetasuvates sektorites tekkinud kahjumi osaliseks või täielikuks katmiseks. (
12
)
28.
Teatud teenuste osutamise reserveerimisega tagavad liikmesriigid universaalteenuse osutajale võimaluse täita oma ülesannet (pidades silmas üksnes universaalteenusest tulenevaid kohustusi) majanduslikult vastuvõetavates tingimuses. See tähendab, et teenuste osutamise reserveerimine on lubatud üksnes juhul, kui tasuvamate teenuste reserveerimine on vajalik mittetasuvate teenuste osutamisel tekkivate kulude hüvitamiseks, tagades nii majandusliku tasakaalu tingimused. Nagu täpsustab direktiivi 97/67 põhjendus 28, ei tohi selline teenuste osutamise reserveerimine avaldada „ebasoodsat mõju […] konkurentsitingimustele”. See tähendab, et reserveeritud sektorist reserveerimata sektorisse suunatud ristsubsideerimine ei tohi avaldada ebasoodsat mõju reserveerimata sektoris nende ettevõtjate konkurentsitingimustele, kellel eriõigusi ei ole.
29.
Reserveeritud teenuste osutamise sidumine teenuse osutaja finantstasakaalu asemel universaalteenuse säilitamisega tagab selle, et ainuõigusi antakse vastavalt objektiivsele kriteeriumile, mis on otseselt seotud universaalteenuse osutamisel tekkivate kuludega. Sellise objektiivse lähenemise kohaldamine reserveeritud teenuste määramisel toob kaasa selle, et universaalteenuse osutamise ülesande täitmisega kaasnevate kulude hüvitamiseks määratakse teatud reserveeritud teenused, isegi kui see hüvitamine ei ole teenuse majandusliku toimetuleku tarvis vajalik, või vastupidi selle, et põhimõtteliselt takistatakse teatud teenuste reserveerimist, mis ei ole universaalteenuse osutamise ülesande majanduslikuks hüvitamiseks tingimata vajalikud, kuid mille eesmärk on tagada teenust osutava ettevõtja majanduslik toimetulek.
30.
Esimesena nimetatud juhul, kui puuduvad teenust osutava ettevõtja majandusliku toimetulekuga seotud riskid, on reserveeritud teenuste kaudu antava hüvitise ülesandeks vältida tema asetamist ebasoodsamasse konkurentsiolukorda võrreldes muude ettevõtjatega, kes ei pea täitma universaalteenuse täitmisest tulenevaid kohustusi. Kui universaalteenusega hõlmatud mittetasuvate teenuste osutamist ei hüvitataks, siis ei oleks ettevõtjatel mingit majanduslikku ajendit nende teenuste osutamiseks ja seetõttu oleks universaalteenuse püsima jäämine ohustatud.
31.
Teise juhu eesmärk on keelata liikmesriikidel ebatõhusaid ettevõtjaid varjatult rahastada ja moonutada sellega turul konkurentsi, kuna need ettevõtjad, kellele on reserveeritud teatud teenuste osutamine, konkureerivad muu hulgas teiste ettevõtjatega konkurentsile avatud turusektorites. Kuigi põhimõtteliselt tuleb eristada universaalteenuse finantstasakaalu ja teenust osutava ettevõtja finantstasakaalu, ei ole siiski välistatud, et teatud juhtudel võib universaalteenuse säilitamise eesmärk olla otseselt seotud universaalteenuse osutaja majandusliku toimetuleku tagamisega. Lisaks selgitab selline kaalutlus seda, miks toimub selle sektori liberaliseerimine järk-järgult. Sellisel juhul peab olema võimalik reserveerida teatud teenuste osutamine selleks, et tagada teatud teenuseosutaja toimetulek sõltumata sellest, kas universaalteenuse osutamisel tekkivad kulud on sellega otseses vastavuses või mitte.
32.
Selleks et oleks võimalik kontrollida teenuste osutamise reserveerimise ja universaalteenuse finantstasakaalu vahelist seost, seab direktiiv 97/67 teenuste osutamise reserveerimise tingimuseks rahastamise täieliku läbipaistvuse, mis võimaldab igal ajal kontrollida eriõiguste andmise ja asutamislepingu normidest erandite tegemise vajalikkust. Lisaks kinnitab seda seisukohta raamatupidamisarvestuse selgust käsitlevate normide kehtestamine (artiklid 12–15), millega eraldatakse raamatupidamisarvestuses rangelt reserveeritud teenustega seotud andmed reserveerimata teenustega seotud andmetest ja universaalteenusega hõlmatud teenustega seotud andmed neist, mis sinna hulka ei kuulu.
33.
Selline direktiivi 97/67 artikli 7 tõlgendus, mis puudutab väljamineva rahvusvahelise posti reserveerimise võimalust, ei muutu direktiiviga 2002/39 kehtestatud selle artikli uue versiooniga (kuigi see muutub rangemaks). Nimetatud direktiiviga teostatud ümbersõnastamise tõttu on võimalik „vajalikul määral” jätkata rahvusvahelise posti reserveerimist ja seda näiteks juhul, „kui postitegevuse teatavad sektorid on juba liberaliseeritud või kui liikmesriigi postiteenuste eriomadused seda eeldavad”. Õigupoolest on selles sättes toodud üksnes näited, mis on seotud asjaoludega, mis võivad mõjutada üldise huvi sfääri kuuluva teenuse osutamist majandusliku tasakaalu tingimustel. Tegemist on kõigest kasulike suunistega, millest lähtuda selliste eriõiguste nagu teenuste reserveerimine hindamisel. Neid tegureid tuleb arvesse võtta niivõrd, kuivõrd need mõjutavad universaalteenuse majanduslikku elujõulisust.
34.
Hilisemate tegurite nimetamine selleks, et hinnata reservatsioonide kooskõla ühenduse õigusega, võib saada selgemaks direktiivi 2002/39 põhjenduse 16 ja selle direktiivi vastuvõtmise protsessi abil.
35.
Komisjoni esimeses ettepanekus ei olnud võimalust väljamineva rahvusvahelise posti reserveerimiseks, kuna taheti kõnealust teenust täielikult liberaliseerida. Alles pärast Euroopa Parlamendi sekkumist (
13
) sai võimalikuks, et direktiivi reformi ettepaneku tekstis võis pidada lubatavaks võimalust reserveerida rahvusvahelise posti teenus.
36.
Direktiivi 2002/39 põhjendus 16 väljendab selgelt rahvusvahelise posti reserveerimise võimaluse erandlikku laadi: „väljamineva rahvusvahelise posti täielik […] konkurentsile avami[ne koos] võimalike eranditega sel määral, mis on vajalik universaalteenuse osutamise tagamiseks, on suhteliselt lihtsad ja kontrollitud, kuid ometi olulised järgmised etapid”. Seega rõhutamaks, et rahvusvahelise posti reserveerimist tuleb käsitleda erandina, mida õigustab üksnes universaalteenuse finantstasakaalu tagamine, on viidatud sätetes ette nähtud tegurid, mida tuleb rahvusvahelise posti reserveerimise vajalikkuse hindamise hetkel arvesse võtta.
37.
On selge, et pidades silmas postituru järkjärgulist liberaliseerimist, tuleb universaalteenuse majandusliku tasakaalu tagamist käsitleda dünaamiliselt ning universaalteenuse osutamise ülesannet täitvate ettevõtjate jaoks vastavad erinevatele liberaliseerimisastmetele erinevad kontekstid ja erinevad majanduslikud olukorrad. Reserveeritavate valdkondade vähendamine ja nende avamine konkurentsile võivad teoreetiliselt universaalteenuse osutamise majandusliku tasakaalu tagamiseks teatud sektorites monopolide andmise suhtelist tähtsust suurendada. Konkurentsile avatud valdkondade laiendamine võib tegelikult kaasa tuua universaalteenuse osutamise majandusliku tasakaalu kaotamise ohu suurenemise. Teiselt poolt on liikmesriigi postiteenuste eriomaduste nimetamine mõistetav seetõttu, et rahvusvahelise posti tunnusjooned on igas liikmesriigis märkimisväärselt erinevad, kuna väljamineva rahvusvahelise posti ja sellega seotud kulude majanduslik osatähtsus on erinev. Need erinevused liikmesriikide postiteenuste struktuurilistes ja majanduslikes tunnusjoontes kohustavad seega teostama majandusliku tasakaalu säilitamiseks tehtava reservatsiooni osas hindamisi, mis on liikmesriigiti väga erinevad.
38.
Eeltoodust lähtudes võib järeldada, et direktiivi 97/67 artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et teenuste reserveerimiseks seatud tingimuse eesmärk on tagada universaalteenuse osutamise ülesande täitmise finantstasakaal, nagu on nimetatud direktiivis endas määratletud. Postisektori üldise olukorraga ja liberaliseerimisastmega seotud kaalutlusi võib arvesse võtta niivõrd, kuivõrd need võivad olla asjakohased hindamaks teatud teenuste reserveerimise vajalikkust selleks, et tagada universaalteenuse osutamine finantstasakaalu tingimustes. Liikmesriigi kaalutlusõigust teenuste reserveerimisel piirab talle kehtestatud kohustus tõendada, et teenuste reserveerimine on universaalteenusega hõlmatud teenuste osutamise finantstasakaalu säilitamiseks.
III. Ettepanek
39.
Kokkuvõttes soovitan Euroopa Kohtul vastata eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta selle algses redaktsioonis ja pärast muutmist Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiiviga 2002/39/EÜ, artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikidel on lubatud reserveerida rahvusvahelise posti teenuse osutamine universaalteenuse osutaja(te)le niivõrd, kuivõrd see on vajalik selleks, et tagada universaalteenuse toimimine finantstasakaalu tingimustes.
(
1
)	Algkeel: portugali.
(
2
)	EÜT 1998, L 15, lk. 14; ELT eriväljaanne 06/03, lk 71.
(
3
)	EÜT L 176, lk 21; ELT eriväljaanne 06/04, lk 316.
(
4
)	BOE nr 167, 14.7.1998, lk 23473.
(
5
)	18. aprilli 1989. aasta otsus kohtuasjas 128/88: Di Felice (EKL 1989, lk 923, punkt 7) ja . aasta otsus kohtuasjas C-181/00: Flightline (EKL 2002, lk I-6139, punkt 20).
(
6
)	15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman (EKL 1995, lk I-4921, punkt 59) ja eespool viidatud kohtuotsus Flightline (punkt 21).
(
7
)	Vt minu 1. märtsi 2007. aasta ettepanek liidetud kohtuasjades C-222/05–C-225/05: Van der Weerd jt, milles otsus tehti (EKL 2007 lk I-4233 punkt 12) ja . aasta otsus kohtuasjas C-231/89: Gmurzynska-Bscher (EKL 1990, lk I-4003, punkt 20); . aasta otsus kohtuasjas C-412/93: Leclerc-Siplec (EKL 1995, lk I-179, punkt 11); . aasta otsus kohtuasjas C-358/93 ja C-416/93: Bordessa jt (EKL 1995, lk I-361, punkt 10); . aasta otsus kohtuasjas C-167/01: Inspire Art (EKL 2003, lk I-10155, punkt 44) ja . aasta otsus kohtuasjas C-144/04: Mangold (EKL 2005, lk I-9981, punkt 35).
(
8
)	Vt 6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-410/04: ANAV (EKL 2006, lk I-3303, punkt 26) ja . aasta otsus kohtuasjas C-26/03: Stadt Halle ja RPL Lochau (EKL 2005, lk I-1, punkt 46).
(
9
)	Euroopa Kohtu 13. detsembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 218/82: komisjon vs. nõukogu (EKL 1983, lk 4063, punkt 15) ja . aasta otsus kohtuasjas C-135/93: Hispaania vs. komisjon (EKL 1995, lk I-1651, punkt 37).
(
10
)	Sama „finantstasakaalu” mõistet kasutas Euroopa Kohus seoses postiteenuste sektoriga 19. mai 1993. aasta otsuses kohtuasjas C-320/91: Corbeau (EKL 1993, lk I-2533) ja . aasta otsuses kohtuasjas C-340/99: TNT Traco (EKL 2001, lk I-4109).
(
11
)	Eespool viidatud kohtuotsused Corbeau (punkt 17) ja TNT Traco (punkt 55).
(
12
)	Vt kohtujurist A. La Pergola 1. juuni 1999. aasta ettepanek liidetud kohtuasjades C-147/97 ja C-148/97: Deutsche Post, milles otsus tehti (EKL 2000, lk I-825, punkt 27).
(
13
)	Euroopa Parlamendi õigusloomega seotud resolutsioon nõukogu ettepaneku kohta (EÜT 2001, C 232, lk 287 ja 301).