62003CC0079_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I. Sissejuhatus
1. Käesolevas kohtuasjas käsitletakse komisjoni hagi Hispaania Kuningriigi vastu, kuna Hispaania Kuningriik on rikkunud nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta(2) (edaspidi „direktiiv” või „linnudirektiiv”) mitmeid sätteid. Nagu järgnevast nähtub, on komisjonil ja Hispaania valitsusel selles küsimuses erinevad seisukohad.
2. Eelkõige puudutab kohtuasi linnudirektiivi artiklite 8 ja 9 kohaldamist ja tõlgendamist, hinnates seejuures Hispaanias Valencia autonoomses piirkonnas teatava arvu rästaste liikide püüdmise lubamist traditsioonilise jahivahendiga parany .
3. Parany
on lindude püüdmiseks mõeldud vahend. See koosneb puule paigaldatud linnuliimist, millele jahitavad linnud meelitatakse söödaga. Liimiga kokkupuutumisel kleepub liim linnu sulgedele. Lind kaotab tavaliselt võime lennata, kukub maapinnale ja vahendi kasutaja püüab linnu kinni.
II. Asjakohased õigusnormid
4. Direktiivi artikkel 8 sätestab, et käesoleva direktiivi alusel jahtida, püüda või tappa lubatud lindude suhtes keelustavad liikmesriigid kõik massilist või mittevalikulist püüdmist või tapmist võimaldavad või liigi paigutist kadumist põhjustada võivad vahendid, seadised või viisid ning esmajoones IV lisa punktis a loetletud vahendite, seadiste või viiside kasutamise.
5. Direktiivi IV lisa punktis a viidatakse eelkõige linnuliimile ja lõhkeainetele.
6. Vastavalt direktiivi artikli 9 lõikele 1 võivad liikmesriigid teha erandeid artiklite 5, 6, 7 ja 8 sätetest teiste rahuldavate lahenduste puudumisel punktides a–c sätestatud põhjustel. Eelkõige võib sellist erandit teha (punkti a alusel) „vältimaks tõsist kahju viljasaagile, kariloomadele, metsadele, kalastuspiirkondadele ja vetele ning (punkti c alusel) „lubamaks range järelevalve tingimustes ja valikuliselt teatavate lindude vähesel arvul püüdmist, pidamist või muud mõistlikku kasutamist”.
7. Rästaste jahti parany -vahendiga reguleerib Valencia autonoomses piirkonnas Valencia valitsuse 12. septembril 2000 vastu võetud dekreet 135/2000, mis kehtestab jahilubade andmise tingimused ja vorminõuded.(3) Nimetatud dekreet sätestab:
– tingimused, mida parany
puhul tuleb täita (liimitud okste kaugus ja kasutatava linnuliimi omadused jne);
– lindude liigid, mille püüdmist lubatakse: laulurästas ( turdus philomelos ), hallrästas (turdus pilaris)
vainurästas ( turdus iliacus ) ja hoburästas (turdus viscivorus) ;
– jahihooajad ja ajad päevast, millal jahipidamine on lubatud;
– maksimaalne arv, mida võib vahendiga püüda.
III. Lahkarvamus
8. Komisjon väidab, et lindude jaht parany
abil on mittevalikuline meetod direktiivi 79/409 IV lisa punkti a alusel. Seetõttu on see keelatud direktiivi artikli 8 alusel. Kõnealune meetod, mille puhul kasutatakse liimiga kaetud oksi, ei taga piisavalt, et ei püüta direktiivi I lisas nimetatud kaitstud linnuliike või muid kaitstud rändlinde või liike, mille jaht on keelatud. Komisjon ei pea piisavaks eritingimusi, millele parany
peab nüüd vastama dekreedi 135/2000 alusel, et lindude jahti parany
abil saaks pidada valikuliseks.
9. Samuti on komisjon seisukohal, et selle meetodi kasutamiseks ei saa tugineda direktiivi artikli 9 lõike 1 punktides a ja c sätestatud eranditele.
10. Direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti a kolmandale taandele ei saa komisjoni sõnul tugineda. Esiteks ei ole Hispaania valitsus tõendanud, et „teised rahuldavad lahendused puuduvad”, et vältida tõsist kahju viinamarja- ja oliiviistandustele, mida ta väidab tekkivat. Komisjoni sõnul on olemas sobivaid alternatiive, nagu linnupeletusvahendite või püsside kasutamine, et kaitsta viljasaake kahju eest, mida kõnealuste rästaste liigid tekitavad. Sellised alternatiive kasutatakse ka teistes Hispaania piirkondades, kus kasvatatakse oliive ja/või viinamarju, nagu Andaluusias ja Castilla-La Manchas. Neis piirkondades ei lubata enam lindude püüdmist linnuliimiga kaetud okstega ja eespool mainitud alternatiivsed meetodid on selgelt rahuldavad.
11. Teiseks vaidlustab komisjon Hispaania valitsuse poolt kahju väidetava suuruse ja rõhutab, et asjaomaste rästaste arv, kui ka nende lindude poolt söödava taimse toidu kogus päevas, on kõvasti ülehinnatud. Lisaks väidab komisjon, et parany
kasutamiseks välja antud lubade geograafiline jaotus ei ole kooskõlas oliivi- ning viinamarjaistanduste geograafilise jaotusega.
12. Samuti ei ole põhjendatud tuginemine direktiivi artikli 9 lõike 1 punktile c. Sellele erandile võib tugineda üksnes teatavate lindude „vähesel arvul range järelevalve tingimustes” valikulisel püüdmisel.
13. Komisjon väidab ka, et isegi dekreedis 135/2000 sätestatud tingimustel ei ole parany
valikuline meetod ja et lubade arv korrutatud loa omanikul püüda lubatud lindude maksimaalse arvuga näeb ette püügikvoodi, mida ei saa pidada direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti c alusel „väheseks”. Isegi Hispaania valitsuse väidetud tegelikult püütud lindude arv ületab alates dekreedi jõustumisest seda piirmäära.
14. Hispaania valitsuse kaitse keskendub kolmele osale:
– püügimeetodi valikulisus;
– sobivate alternatiivsete püüdmismeetodite puudumine;
– direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud „vähese arvu” kriteerium.
15. Hispaania valitsus asub seisukohale, et dekreediga 135/2000 praegu reguleeritav lindude püük parany
abil on valikuline meetod. Püügimeetod on seetõttu direktiiviga kooskõlas ega jää direktiivi artikli 8 ja IV lisa punkti a kohaldamisalasse. Kuigi dekreedi 135/2000 preambul sätestab, et linnuliim kui selline on mittevalikuline jahipidamismeetod, on olukord teistsugune, kui seda kasutatakse kooskõlas dekreedis sätestatud nõuete ja piirangutega. Sellega seoses juhib Hispaania valitsus tähelepanu arvukatele nõuetele, mis tõendavad, et jahipidamine parany- meetodiga on nüüd valikuline: need nõuded puudutavad linnuliimiga kaetud okste vahelist kaugust ja asukohta, linnuliimi nõutavaid omadusi, peibutussöödana selliste lindude kasutamist, kes kuuluvad jahtida lubatud lindudega samasse liiki ja puude minimaalset kõrgust, millele parany
paigaldatakse.
16. Komisjoni viidatud alternatiivsed lahendused viljasaagile tekitatava kahju ärahoidmiseks ei ole Hispaania valitsuse sõnul rahuldavad. Linnupeletusvahendite kasutamine on kallis või liiga kallis ja arvestades metsatulekahjude ohtu, liiga ohtlik. Püsside kasutamisega kaasneks jahilubade arvu kasv ja jahipidamishooaja pikenemine. Sellest tulenev surve jahipidamiseks võib mõjutada jahitavate rändlindude populatsioonide looduslikku tasakaalu.
17. Viidates Euroopa Kohtu praktikale,(4) milles sedastatakse, et „väikeste koguste kriteerium ei ole absoluutne, vaid seotud pigem kogu populatsiooni säilimise ja asjaomaste liikide sigimisega”, väidab Hispaania valitsus, et komisjon ei ole tõendanud, et Valencia autonoomse piirkonna vastuvõetud õigusnormid oleksid vastuolus artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud kriteeriumidega.
IV. Hinnang
18. Käesolev kohtuasi puudutab eelkõige linnudirektiivi artiklite 8 ja 9 tõlgendamist ja kohaldamist. Artikli 8 lõige 1 keelab kõik massilist või mittevalikulist püüdmist või tapmist võimaldavad vahendid, seadised või viisid ning esmajoones IV lisa punktis a loetletud vahendite kasutamise, mis hõlmab „linnuliimi”. Artikkel 9 näeb ette teatava arvu täpselt määratletud erandeid muu hulgas artiklist 8.
19. Kõigepealt pean tõele mittevastavaks Hispaania valitsuse argumenti, et parany, nagu see on reguleeritud dekreediga 135/2000, ei ole keelatud artikli 8 lõike 1 alusel.
20. Kõnealuse sätte sõnastuse kohaselt peavad liikmesriigid keelama linnuliimi kasutamise lindude püüdmis- või tapmisvahendina. Kõnealune säte koosmõjus IV lisa punktiga a ei ole aluseks seisukohale, et linnuliimi kasutamine püüdmismeetodi puhul, mida väidetakse olevat valikulisem, jääb väljapoole neis sätetes sätestatud keeldu.
21. Järelikult on selline püüdmisvahend lubatud vaid direktiivi artiklis 9 sätestatud erandjuhul. Selle sätte alusel tuleb uurida lähemalt Hispaania valitsuse esitatud valikulisust puudutava argumendi paikapidavust.
22. Parany
kasutamiseks püüdmisvahendina tugineb Hispaania valitsus kahele erandile:
– artikli 9 lõike 1 punkt a: vältimaks tõsist kahju viljasaagile;
– artikli 9 lõike 1 punkt c: lubamaks range järelevalve tingimustes ja valikuliselt teatavate lindude vähesel arvul püüdmist, pidamist või muud mõistlikku kasutamist.
23. Linnudirektiivi artikli 9 sõnastusest, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud,(5) saab järeldada, et selleks, et kõrvale kalduda direktiivi artiklist 8, peab olema täidetud kolm tingimust: erand peab piirduma juhtumitega, millel puudub teine rahuldav lahendus; erand peab põhinema vähemalt ühel artikli 9 lõike 1 punktides a, b ja c ammendavalt loetletud põhjusel ja erand peab vastama artikli 9 lõikes 2 selgelt määratletud vorminõuetele. Viimasena nimetatud tingimus ei oma käesolevas asjas tähtsust.
24. Kui tugineda artikli 9 lõike 1 punkti a kolmandale taandele ehk viljasaagile tekkiva tõsise kahju vältimisele, tuleb Hispaania valitsusel tõendada vastavalt, et tegelikult on karta, et dekreedis 135/2000 viidatud neli rästaste liiki tekitavad viljasaagile tõsist kahju, et kõnealust kahju ei saa ära hoida tavaliste meetodite ja vahenditega ning
parany
on mõistlik alternatiiv.
25. Hispaania valitsus väidab, et nimetatud rästaste liigid külastavad arvukalt Valencia autonoomset piirkonda rändlennul ja tekitavad seal kahju peamiselt veini- ja oliiviistandustele. Hispaania valitsuse ja komisjoni vahel on veel suuri erimeelsusi seoses lindude arvu, kahju laadi ja ulatusega. Komisjon on vaidlustanud Hispaania valitsuse vastuses avaldatud arvu ehk 20 miljonit lindu, ja esitanud arvuks viis miljonit, mida ei ole vaidlustatud. Hispaania valitsuse esitatud andmed oliivide tarbimisest linnu kohta päevas on märkimisväärselt väiksemad kui komisjoni tsiteeritud ekspertaruandes esitatud andmed (Hispaania valitsuse arvutustest nähtub, et rästad söövad umbes 30 grammi oliive päevas, samas kui komisjoni andmetel ei söö rästad päevas üle 6–12 grammi). Lõpuks väidab komisjon, et rästad söövad peamiselt puult mahakukkunud oliive, mis ei sobi söömiseks ega töötlemiseks.
26. Kõnealuse teabe põhjal, mille osas pooled üldjoontes nõustusid, ei saa eitada, et kõnesolevad linnud tekitavad viljasaagile teataval määral kahju. Märkimisväärselt vähem kindlam on siiski see, kas Hispaania valitsuse esitatud faktilised asjaolud toetavad järeldust, et tegemist on direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti a kolmandas taandes ettenähtud „tõsise kahjuga”.
27. Isegi kui eeldada, et tegemist on tegelikult „tõsise kahjuga”, ei piisa sellest, et tugineda artiklis 9 sätestatud erandile. Seetõttu tuleb, nagu artikli 9 esimesest lausest selgelt nähtub, tõendada, et kahju vältimiseks ja piiramiseks puudub „teine rahuldav lahendus”. Lõpuks tuleb veel teha usutavaks, et väljapakutud erandlik püüdmismeetod on asjakohane lahendus.
28. Hispaania valitsus ei ole siiski suutnud tõendada, et üldiselt heakskiidetud jahipidamis-, püüdmis- ja hirmutamismeetodid ei saa pakkuda lahendust väidetava kahju vältimiseks või piiramiseks.
29. Teistes piirkondades, kus on samuti suured oliivi- ja viinamarjaistandused ja mida läbib rändlennul arvukalt rästaid, nagu Andaluusia ja Castilla-La Mancha, saadakse hakkama tavaliste püüdmismeetoditega nagu jahipidamine püssidega ja hirmutusmeetoditega nagu linnupeletusvahendid.
30. Sellised põhjused nagu kulud ja metsatulekahjude oht, mille tõttu linnupeletusvahendid ei suuda pakkuda lahendust Valencia autonoomses piirkonnas, peaksid kehtima ka mutatis mutandis
piirkondades, kus parany abil püüdmine on keelatud. Hispaania valitsus ei ole suutnud tõendada, miks meetod, mis mujal on heakskiidetud ja ilmselgelt piisav, ei saaks olla lahenduseks Valencia autonoomses piirkonnas.
31. Argumendid, mille Hispaania valitsus on esitanud püssidega peetava jahipidamise vastu ehk see, et kõnealune meetod avaldab liiga palju mõju teistele liikidele, millele saab pidada jahti ja et jahimehed on Valencia autonoomses piirkonnas vähem distsiplineeritud, ei ole samuti veenvad. Tingimusel, et jahti peetakse kooskõlas õigusaktidega, on püssidega jahipidamine äärmiselt valikuline meetod. Väidetav distsipliini puudumine, kui selline argument vastab tegelikult tõele, võib olla kõige paremal juhul põhjus sellise jahipidamismeetodi täielikuks ärakeelamiseks. Toimikust ei nähtu selle kohta midagi. Lisaks ei ütle Hisp aania valitsus, miks püüdmine parany
abil toimub distsiplineeritumalt.
32. Samuti ei ole Hispaania valitsus suutnud veenvalt tõendada, miks püüdmine parany
abil, mida esineb eelkõige Valencia autonoomse piirkonna selles osas, kuhu ei ole koondunud oliivi- ja viinamarjaistandused, võiks vähendada viljasaakidele väidetavalt tekkinud kahjusid. On ilmselge, et umbes 80% parany kasutamisest leiab aset Castellón’i provintsis, et neist 69% paigaldatakse piirkondadesse, kus ei kasvatata oliive ega viinamarju, ja et need asuvad piirkondades, kus maaharimisega ei tegeleta (11,7%) või kuhu on rajatud vaid apelsiniistandused. Kuigi Hispaania valitsus kaitseb ennast argumendiga, et Valencia autonoomne piirkond hõlmab ulatusliku maa-ala ja et parany
eesmärk on ära hoida kahju kogu Valencia autonoomse piirkonna oliiviistandustele, ei ole see usutav argument, nagu komisjon on õigesti selgitanud. Rästaid saab püüda vaid teataval ajal, mis langeb kokku nende rändega. See tähendab, et parany
abil saab kaitsta vaid selliseid põllumajanduspiirkondi, kuhu need püüdmisvahendid on paigaldatud. Seetõttu ei ole alust leida, et nõutav põhjuslik seos kahju ja direktiivi artikli 8 lõikes 1 ning IV lisa punktis a keelatud püüdmismeetodi vahel oleks olemas.
33. Selles osas, milles Hispaania valitsus viitab direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud erandile, on põhjust esitada kaks esialgset kommentaari.
34. Esiteks saab järeldada artikli 9 lõike 1 sõnastusest ja süsteemist, et tuginemine punktides a–c loetletud eranditele eeldab alati, et on täidetud kriteerium, mille kohaselt „teised rahuldavad lahendused puuduvad”.
35. Ei ole selge, millise probleemi lahendamiseks viitab Hispaania valitsus artikli 9 lõike 1 punktile c. Endastmõistetavalt näib ta pidavat teatavate traditsiooniliste ja kultuuriliste püüdmismeetodite säilitamist Valencia autonoomses piirkonnas sellele erandile viitamise põhjuseks. Direktiivi põhjendustest ja direktiivi sõnastusest siiski ei nähtu, et direktiivi eesmärk oleks kaitsta direktiivi artikli 8 lõikega 1 ja IV lisa punktiga a vastuolus olevaid traditsioonilisi püüdmismeetodeid.
36. Teiseks muudab see, et Hispaania valitsus tugineb artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud erandile, tema argumendid lindude püüdmise lubamiseks parany
abil loomupäraselt vasturääkivaks. Sel juhul kas kannatab viljasaak tõsist kahju, mis nõuab erandlike püüdmismeetodite kasutamist, mida juhul, kui need osutuvad tõhusateks, ei saa piirata „lindude püüdmiseni vähesel arvul”, või on eesmärk lubada tavapärast püüdmismeetodit, mis arvestades direktiivi artikli 9 lõike 1 punktiga c kehtestatud äärmiselt rangeid tingimusi, ei saa olla tõhusad viljasaagile tõsise kahju ärahoidmisel või selle piiramisel.
37. Kui Euroopa Kohus tõlgendaks artikli 9 lõike 1 punkti c enam-vähem kooskõlas kohtuasjas 252/85(6) tehtud otsuse punktides 27 ja 28 sisalduvate põhjendustega, mis tähendab, et tavapärase püüdmismeetodi säilitamine oli iseenesest piisav põhjus – punktis 35 ma juba märkisin, et ei artikli 9 sõnastus ega süsteem ei toeta sellist seisukohta – oleks tulnud kaaluda, kas dekreedis 135/2000 sätestatud parany
kasutamine püüdmismeetodina vastas kõnealusel juhul „vähesel arvul” ja valikulisuse nõuetele.
38. Hispaania valitsus väidab, et eespool mainitud dekreedis sätestatud nõuetest tulenevalt annab parany
abil püüdmismeetod piisavad valikulisuse garantiid. Linnuliimiga okste vaheline suurem kaugus, nende paigutus, mahapestava liimi kasutamine ja üksnes rästaste kasutamine peibutussöödana viib Hispaania valitsuse arvates selleni, et rõhuv enamik püütud linde on tõepoolest laulurästad, vainurästad, hallrästad ja hoburästad. Kõik teised linnud vabastatakse pärast puhastamist.
39. Uuringute põhjal, mida komisjon on maininud, ei pea ma Hispaania valitsuse seisukohta paikapidavaks. Linnuliimiga okste kasutamine parany ’s on sellisel kombel valimatu püüdmismeetod, kuna need, kes seda meetodit kasutavad, ei saa ära hoida muid linnuliike kui nimetatud nelja rästaliiki, mille suhtes on selle kasutamine lubatud, linnuliimiga kokku puutumast. Komisjon on selgesõnaliselt väitnud, et parany
tingib muude linnuliikide kui kõnealuse nelja liigi, sealhulgas selliste putuktoiduliste, nagu salu-lehelind, punarind, must lepalind ja paljud teised liigid, püüdmise. Lisaks sellele langevad mitmesugused kakkude liigid, nagu loorkakk ja kivikakk, nimetatud püüdmismeetodi ohvriks, kui seda kasutatakse õhtul, öösel ja varahommikul. Samuti on võimalik, et nimetatud öise eluviisiga röövlinnud järgnevad teistele lindudele, meelitatuna peibutussööda „kutsest”.
40. Tõsiasi, et dekreet nõuab parany
abil tahtmatult püütud muude lindude kui nimetatud neli rästaliiki, puhastamist ja seejärel vabastamist, ei tee iseenesest püüdmismeetodit valikuliseks. Eespool on juba välja toodud, et linnuliimiga okste kasutamine on mõiste kohaselt valimatu. Kuigi seda puudust võib püüda rangete nõuete kehtestamisega kõrvaldada, sõltub see, kas neil on kavandatud mõju, esmalt sellest, kui täpselt loa omanik neid järgib ja teiseks sellest, kas tahtmatult püütud linnud on saanud kahjustada või mitte. Esineb ka kõhklus enamasti väikeste, kaitsetute putuktoiduliste ellujäämisvõimaluste suhtes, kes pärast „puhastamist” vabastatakse.
41. Dekreedis 135/2000 sisalduv parany’ t kasutav püüdmismeetod lihtsalt ei vasta vähest arvu puudutavale nõudele. Komisjoni poolt esitatud arvutuse kohaselt lubavad parany
kasutamiseks väljastatud load 429 600 linnu püüki (2864 luba korrutatud 150 linnuga, mida võib seaduslikult püüda parany
kohta ühel hooajal). Nimetatud lindude arv, mida võib seaduslikult püüda, on minu arvates otsustav, kui tehakse kindlaks, kas tegemist on vähese arvuga. Kas antud hooajal püütakse lubatud arvust vähem linde, ei oma tähtsust, kuna populatsioonile tekitatavat võimalikku kahju tuleks mõõta artikli 8 lõikes 1 ja IV lisa punktis a sätestatud keelust lubatud erandi ulatuse alusel.
42. Eespool viidatud kohtuasjas 252/85 väitis Euroopa Kohus õigesti, et vastus küsimusele, kas tegemist on „vähese arvuga” ei peaks rajanema absoluutarvudel, vaid et arvesse tuleks võtta asjakohase kogupopulatsiooni säilitamist ja asjassepuutuvate liikide sigimisolukorda.
43. Nagu komisjon on väitnud, ilma et Hispaania valitsus oleks sellele vastu vaielnud, on asjakohane populatsioon 5 miljonit lindu. Need 429 600 lindu, kelle püüdmiseks load on väljastatud, on rohkem kui 8,5% kõnealusest arvust. Pelgalt proportsionaalses mõttes on seda arvu raske „väheseks” nimetada.
44. Direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta kohaldamist käsitlevas 1993. aastal avaldatud teises aruandes(7) kehtestas komisjon meetodi selle kindlaksmääramiseks, mida võib lugeda väheseks arvuks artikli 9 lõike 1 punkti c alusel. Antud populatsiooni säilitamise või stabiilsuse jaoks on tähtsad sigimisolukord, iga-aastane kogusuremus loomulikel põhjustel ja – liikide puhul, millele võib jahti pidada – jahipidamine tavameetodite abil. Kui antud tasakaalu juures jääb sigimise ja iga-aastase suremuse vahel populatsiooni suurus suuresti stabiilseks, ei tohi erandina erilise püügimeetodi lubamine „vähese arvu” püüdmiseks kõnealust tasakaalu häirida.
45. Ornitoloogiliste uurimuste põhjal järeldas komisjon eespool mainitud aruandes, et liikide puhul, millele võib jahti pidada, võib 1%-list erikadu tavalise iga-aastase suremuse kohta populatsioonis siiski lugeda direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses väheseks arvuks. Kui nimetatud ülemist piiri järgitaks, ei ohustataks liikide püsivust.
46. Rästaliikide puhul, mida võib dekreedi 135/2000 kohaselt püüda parany
abil, arvutas komisjon, et 1% iga-aastasest suremusest asjaomases populatsioonis võrduks 83 750 linnuga. Isegi kui arvestada loomulikku kõikumist, mis selliste arvutuste puhul esineb, tuleb tunnistada, et lindude arvu, millele võib jahti pidada väljastatud lubade alusel – 429 600 – ja komisjoni arvutustest tuleneva arvu – 83 750 – vahel on nii suur vahe, et Hispaania valitsuse väide, et tegemist on ainult „vähese arvuga” ei ole paikapidav.
47. Arvestades eespoolmainitut leian, et Hispaania valitsus ei või toetuda direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud erandile, selleks et lubada rästaste püüdmist parany
abil Valencia autonoomses piirkonnas. Nimetatud püüdmismeetod ei ole iseenesest piisavalt valikuline ja see puudutab sellise arvu lindude püüdmist, mis ületab tunduvalt „vähese arvu” nõude.
V. Ettepanek
48. Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
– sedastada, et Hispaania Kuningriik on rikkunud nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 8 lõikest 1 ja artikli 9 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
– mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.
(1) .
(2)  –	EÜT 1979, L 103, lk 1; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98.
(3)
–	Nimetatud dekreet on tühistatud Tribunal Superior de Justicia 26. septembri 2001. aasta kohtuotsusega. Selle kohtuotsuse peale on esitatud kassatsioonkaebus.
(4)
–	27. aprilli 1988. aasta otsus kohtuasjas 252/85: komisjon v . Prantsusmaa (EKL 1988, lk 2243).
(5)
–	Vt näiteks 8. juuli 1987. aasta otsus kohtuasjas 262/85: komisjon v . Itaalia (EKL 1987, lk 3073).
(6) –	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud.
(7) –		24. novembri 1993. aasta KOM(93) 572 (lõplik).