62022TO0628
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (kuues koda)
21. juuni 2023 (
*1
)
Tühistamishagi – Keskkond – Delegeeritud määrus (EL) 2022/1214 – Taksonoomia – Maagaasi ja tuumaenergiaga seotud majandustegevus – Kaasamine kestlikku majandustegevusse – Parlamendi liige – Otsese puutumuse puudumine – Vastuvõetamatus
Kohtuasjas T‑628/22,
René Repasi, elukoht Karlsruhe (Saksamaa), esindajad: advokaadid H.‑G. Kamann ja D. Fouquet ning professorid F. Kainer ja M. Nettesheim,
hageja,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: F. Erlbacher, A. Nijenhuis ja G. von Rintelen,
kostja,
ÜLDKOHUS (kuues koda),
koosseisus: koja president M. J. Costeira, kohtunikud P. Zilgalvis (ettekandja) ja E. Tichy-Fisslberger,
kohtusekretär: V. Di Bucci,
on teinud järgmise
määruse
1
ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis palub hageja René Repasi tühistada komisjoni 9. märtsi 2022. aasta delegeeritud määruse (EL) 2022/1214, millega muudetakse delegeeritud määrust (EL) 2021/2139 seoses teatavate energiasektorite majandustegevusega ja delegeeritud määrust (EL) 2021/2178 seoses sellise majandustegevusega seotud teatava avalikustamisega (ELT 2022, L 188, lk 1; edaspidi „vaidlustatud määrus“).
Vaidluse taust
2
Euroopa Parlamendi ja Euroopa Liidu Nõukogu 18. juuni 2020. aasta määruses (EL) 2020/852, millega kehtestatakse kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik ja muudetakse määrust (EL) 2019/2088 (ELT 2020, L 198, lk 13), on kehtestatud kriteeriumid, mille alusel määratakse kindlaks, kas majandustegevust võib pidada keskkonnasäästlikuks, et teha kindlaks investeeringu keskkonnasäästlikkuse määr.
3
Määruse 2020/852 artiklis 3 on sätestatud keskkonnasäästliku majandustegevuse kriteeriumid, võttes arvesse selle määruse artiklis 9 nimetatud kuut keskkonnaeesmärki.
4
Määruse 2020/852 artiklis 4 on ette nähtud, et liikmesriigid ja Euroopa Liit kohaldavad määruse artiklis 3 sätestatud keskkonnasäästliku majandustegevuse kindlakstegemise kriteeriume kõikide meetmete puhul, millega nähakse finantsturu osalistele ja emitentidele ette nõuded finantstoodete või äriühingute võlakirjade kohta, mida pakutakse keskkonnasäästlikuna.
5
Määruse 2020/852 artikli 9 kohaselt on keskkonnaeesmärgid kliimamuutuste leevendamine, kliimamuutustega kohanemine, vee ja mereressursside kestlik kasutamine ja kaitse, üleminek ringmajandusele, saastuse vältimine ja tõrje ning elurikkuse ja ökosüsteemide kaitse ja taastamine.
6
Lisaks on määruse 2020/852 põhjenduses 41 märgitud:
„Kõnealune üleminek nõuab lisaks kliimaneutraalse energia kasutamisele ja suurematele investeeringutele majandustegevusse ja sektoritesse, mis on juba vähese CO2 heitega, kasvuhoonegaaside heite olulist vähendamist muus majandustegevuses ja sektorites, mille jaoks ei ole tehnoloogiliselt ega majanduslikult toimivaid vähese CO2 heitega alternatiive. Selline üleminekumajandustegevus tuleks liigitada kliimamuutuste leevendamisse oluliselt panustavaks, kui selle kasvuhoonegaaside heide on märkimisväärselt väiksem kui sektori või tööstuse keskmine, kui see ei takista vähese CO2 heitega alternatiivide arendamist ja kasutuselevõttu ning kui see ei too kaasa sõltuvust varadest, mis on ühitamatud kliimaneutraalsuse eesmärgiga, võttes arvesse nende varade majanduslikku olelusringi. Üleminekumajandustegevuse jaoks mõeldud tehnilised sõelumiskriteeriumid peaksid tagama, et selle puhul liigutakse ka tegelikult kliimaneutraalsuse suunas, ning vastavalt sellele tuleks majandustegevust korrapäraselt kohandada.“
7
Üleminekumajandustegevusega seoses on määruse 2020/852 artikli 10 lõikes 3 ette nähtud, et Euroopa Komisjon võtab kooskõlas artikliga 23 vastu delegeeritud õigusakti, et esiteks kehtestada tehnilised sõelumiskriteeriumid tingimuste jaoks, mille alusel konkreetne majandustegevus liigitatakse kliimamuutuste leevendamisse oluliselt panustavaks, ning teiseks kehtestada iga asjaomase keskkonnaeesmärgi jaoks tehnilised sõelumiskriteeriumid, tegemaks kindlaks, kas majandustegevus, mille jaoks tehnilised sõelumiskriteeriumid on kehtestatud, kahjustab oluliselt ühte või mitut neist eesmärkidest.
8
Komisjon võttis 4. juunil 2021 vastu delegeeritud määruse (EL) 2021/2139, millega täiendatakse määrust 2020/852, kehtestades tehnilised sõelumiskriteeriumid, millega määratakse kindlaks, millistel tingimustel võib majandustegevust pidada kliimamuutuste leevendamisele või nendega kohanemisele oluliselt kaasa aitavaks, ja mille alusel otsustatakse, ega see majandustegevus ei kahjusta oluliselt muid keskkonnaeesmärke (ELT 2021, L 442, lk 1).
9
Määruses 2021/2139 sätestatud tehnilised sõelumiskriteeriumid hõlmavad mitut majandussektorit ja -tegevust, mis võivad aidata kaasa kliimamuutuste leevendamise ja kliimamuutustega kohanemise eesmärkidele. Määruses on iga sellise tegevuse jaoks ette nähtud nii kvantitatiivsed kui ka kvalitatiivsed tehnilised sõelumiskriteeriumid, mis võimaldavad kindlaks teha, kas klassifitseeritud tegevus aitab oluliselt kaasa kliimamuutuste leevendamise ja kliimamuutustega kohanemise eesmärkidele ning ega see ei kahjusta oluliselt muid määruses 2020/852 sätestatud eesmärke.
10
Komisjon võttis 9. märtsil 2022 vastu vaidlustatud määruse, mille eesmärk on muu hulgas kehtestada tehnilised sõelumiskriteeriumid, et arvata teatavad tuumaenergia- ja gaasisektori tegevused üleminekutegevuse hulka määruse 2020/852 artikli 10 lõike 2 tähenduses.
11
Hageja on Euroopa Parlamendi liige.
Poolte nõuded
12
Hageja palub Üldkohtul sisuliselt:
–
tühistada vaidlustatud määrus;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
13
Komisjon palub Üldkohtul:
–
tunnistada hagi vastuvõetamatuks;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
14
Oma seisukohas vastuvõetamatuse vastuväite kohta palub hageja selle vastuväite tagasi lükata.
Õiguslik käsitlus
15
Üldkohtu kodukorra artikli 130 lõike 1 kohaselt võib Üldkohus juhul, kui kostja seda taotleb, lahendada vastuvõetamatuse küsimuse ilma sisulist vaidlust käsitlemata. Üldkohus võib kodukorra artikli 130 lõiget 6 kohaldades avada selle vastuväite lahendamiseks menetluse suulise osa.
16
Käesoleval juhul peab Üldkohus toimikumaterjale piisavalt selgeks ja otsustab, et vajadus menetluse suulise osa avamiseks puudub.
17
Komisjon väidab, et vaidlustatud määrus ei puuduta hagejat otseselt.
18
Komisjon väidab sisuliselt, et hageja kaebeõiguse tunnustamine oleks vastuolus institutsioonidevahelise tasakaaluga, otsuste häälteenamusega vastuvõtmist käsitleva demokraatia põhimõttega ja actio popularis’e välistamisega.
19
Komisjon lisab, et tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttele ja liikmesriikide ühesuguste riigiõiguslike tavade järgimisele ei saa tugineda selleks, et põhjendada hageja kaebeõiguse tunnustamist ning väita, et parlamendi eelisõigusi on rikutud.
20
Hageja väidab sisuliselt, et parlamendiliikme õiguslik staatus annab talle liidu õiguse ja esindusdemokraatia põhimõtte kohaselt hääletamis- ja algatusõiguse, õiguse osaleda seadusandlikus menetluses, menetluslikud õigused pädevus- ja menetlusnormide järgimisele ning õiguse kaitsta parlamendi demokraatlikke volitusi.
21
Hageja rõhutab, et vastupidi sellele, mida väidab komisjon, tooks tema kui parlamendiliikme kaebeõiguse tunnustamine kaasa institutsioonidevahelise tasakaalu kaitsmise, tagades õiguse esitada hagi selle kontrollimiseks, ega õigusakti vastuvõtmiseks valitud menetlus ei ole vastuolus parlamendiliikmete õigustega, lubamata siiski actio popularis’t.
22
Seega väidab hageja sisuliselt, et vaidlustatud määruse vastuvõtmisega ületas komisjon talle ELTL artikliga 290 antud pädevust võtta vastu delegeeritud õigusakte, mistõttu on vaidlustatud määrus kahjustanud parlamendi seadusandlikku pädevust ja seega ka hageja kui parlamendiliikme õigusi. Ta järeldab sellest, et vaidlustatud määrus puudutab teda otseselt ja isiklikult.
23
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et füüsilise või juriidilise isiku poolt ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel niisuguse akti peale esitatud hagi vastuvõetavus, mille adressaat ta ei ole, eeldab, et isikul on hagi esitamise õigus, mis esineb kahel juhul. Esiteks võib niisuguse hagi esitada tingimusel, et see akt puudutab isikut otseselt ja isiklikult. Teiseks võib isik esitada hagi halduse üldakti peale, mis ei vaja rakendusmeetmeid, kui see akt puudutab teda otseselt (19. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Telefónica vs. komisjon, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 19, ja 13. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Industrias Químicas del Vallés vs. komisjon, C‑244/16 P, EU:C:2018:177, punkt 39).
24
ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud tingimus, et hagi esemeks olev akt peab füüsilist või juriidilist isikut otseselt ja isiklikult puudutama, nõuab kahe kumulatiivse tingimuse täitmist, nimelt esiteks, et vaidlustatud meede avaldaks otsest mõju isiku õiguslikule olukorrale, ja teiseks, et see ei jätaks meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid liidu õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme (vt selle kohta 5. mai 1998. aasta kohtuotsus Glencore Grain vs. komisjon, C‑404/96 P, EU:C:1998:196, punkt 41, ning 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Scuola Elementare Maria Montessori vs. komisjon, komisjon vs. Scuola Elementare Maria Montessori ja komisjon vs. Ferracci, C‑622/16 P – C‑624/16 P, EU:C:2018:873, punkt 42).
25
Samuti tuleb meenutada, et ELTL artikli 289 kohaselt seisneb seadusandlik tavamenetlus selles, et parlament ja nõukogu võtavad määruse, direktiivi või otsuse vastu ühiselt komisjoni ettepaneku põhjal (vt 14. aprilli 2015. aasta kohtuotsus nõukogu vs. komisjon, C‑409/13, EU:C:2015:217, punkt 69).
26
Lisaks nähtub ELTL artikli 290 lõikest 1, et komisjonile võidakse seadusandliku aktiga delegeerida õigus võtta vastu muid kui seadusandlikke akte, mis on üldkohaldatavad ja täiendavad või muudavad seadusandliku akti teatavaid mitteolemuslikke osi. Vastavalt selle sätte teisele lõigule peavad volituste delegeerimise eesmärgid, sisu, ulatus ja kestus olema delegatsiooni sisaldavas seadusandlikus aktis sõnaselgelt kindlaks määratud. See nõue tähendab, et delegeeritud pädevuse andmise eesmärk on selliste eeskirjade kehtestamine, mis on osa seadusandliku alusaktiga määratletud õiguslikust raamistikust (17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus parlament vs. komisjon, C‑286/14, EU:C:2016:183, punkt 30).
27
ELTL artiklis 290 ette nähtud pädevuse delegeerimise võimaluse eesmärk on võimaldada õigusloojal keskenduda õigustloova akti olemuslikele osadele nagu ka mitteolemuslikele osadele, mida ta peab kohaseks reguleerida, andes komisjonile ülesande „täiendada“ õigustloova akti teatavaid mitteolemuslikke osi või „muuta“ neid osi komisjonile antud volituste piires (17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus parlament vs. komisjon, C‑286/14, EU:C:2016:183, punkt 54).
28
Sellest järeldub, et asjaomase valdkonna põhinormid peavad olema sätestatud alusaktides ning nende kehtestamist ei saa delegeerida (vt selle kohta 5. septembri 2012. aasta kohtuotsus parlament vs. nõukogu, C‑355/10, EU:C:2012:516, punkt 64, ja 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus parlament vs. nõukogu, C‑363/14, EU:C:2015:579, punkt 46).
29
Lisaks tuleb delegeeritud pädevuse puhul igal juhul järgida volitusakti olulisi sätteid ja see peab mahtuma alusõigusaktis määratletud õiguslikku raamistikku (11. mai 2017. aasta kohtuotsus Dyson vs. komisjon, C‑44/16 P, EU:C:2017:357, punkt 53).
30
Sellega seoses olgu meenutatud, et kohtupraktikast tuleneb tõepoolest, et parlamendi akt, mis mõjutab parlamendiliikmete saadikufunktsioonide täitmist, on akt, mis mõjutab otseselt nende õiguslikku olukorda (vt selle kohta 29. juuni 2004. aasta kohtuotsus Front national vs. parlament, C‑486/01 P, EU:C:2004:394, punkt 35, ja 2. oktoobri 2001. aasta kohtuotsus Martinez jt vs. parlament, T‑222/99, T‑327/99 ja T‑329/99, EU:T:2001:242, punktid 60–65).
31
See kohtupraktika puudutab siiski parlamendi sisekorralduse meetmeid, mis mõjutavad parlamendiliikmeid otseselt, ega ole üle kantav käesolevale juhtumile, kus parlamendi seadusandliku pädevuse väidetav kahjustamine saab vaid kaudselt mõjutada õigusi, millele hageja parlamendiliikmena tugineb.
32
Isegi kui eeldada, et vaidlustatud määrust vastu võttes ületas komisjon talle ELTL artikli 290 alusel antud pädevust võtta vastu delegeeritud õigusakte, mõjutaks parlamendi seadusandliku pädevuse selline kahjustamine üksnes kaudselt hageja õigusi, mida on mainitud eespool punktis 20. Nimelt saab kõiki hageja õigusi, mis on seotud parlamendi seadusandliku pädevuse teostamisega, kasutada üksnes parlamendi sisemenetlustes.
33
Vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei saa järelikult asuda seisukohale, et parlamendi eelisõiguste kahjustamine mõjutaks otseselt parlamendiliikmete õiguslikku olukorda eespool punktis 24 viidatud kohtupraktika tähenduses.
34
Järelikult ei ole vaidlustatud määruse vastuvõtmine otseselt mõjutanud hageja viidatud õigust osaleda seadusandlikus menetluses, õigust pädevus- ja menetlusnormide järgimisele, õigust kaitsta parlamendi demokraatlikke volitusi ega hääletamis- ja algatusõigust ning õigust osaleda poliitilise mõju avaldamiseks.
35
Seda järeldust ei sea kahtluse alla esindusdemokraatia põhimõte ega õigusriigi põhimõte, millele hageja tugineb. Nagu nähtub ELTL artikli 263 teisest lõigust, on parlamendil nimelt õigus esitada hagi liidu õigusaktide peale, mis tähendab, et nende põhimõtete järgimine on tagatud aluslepingutes ette nähtud õiguskaitsevahendite süsteemiga.
36
Samal põhjusel ei saa nõustuda hageja tõlgendusega, et aktid, mis mõjutavad pädevusnorme, seadusandliku menetluse alussätteid või akte, mis kujutavad endast võimu kuritarvitamist, puudutavad parlamendiliikmeid otseselt.
37
Kuna hageja argumendid, mis käsitlevad institutsioonidevahelist tasakaalu või vähemuse õigust õiguskaitsele, ei tõenda, et vaidlustatud määrus mõjutaks tema õiguslikku olukorda otseselt, tuleb need samuti tagasi lükata.
38
Osas, milles hageja argumente tuleb mõista nii, et nendega palutakse Üldkohtul tunnustada parlamendiliikmete õigust esitada konkreetne hagi, mis ei sõltu ELTL artiklis 263 sätestatud tingimustest ning mille eesmärk on kaitsta parlamendi demokraatlikke volitusi ja väljendada sisulist vastuseisu, piisab, kui märkida, et ELTL ei näe ette sellist hagi ja Üldkohtu ülesanne ei ole luua tingimusi sellise hagi esitamiseks, mida ei ole aluslepingutes ette nähtud (vt selle kohta analoogia alusel 25. juuli 2002. aasta kohtuotsus Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, punkt 45).
39
Seega on hagi vastuvõetamatu.
40
Neil asjaoludel on Prantsuse Vabariigi menetlusse astumise avalduse kohta otsuse tegemise vajadus ära langenud vastavalt kodukorra artikli 142 lõikele 2.
Kohtukulud
41
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
42
Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb vastavalt komisjoni nõudele kohtukulud temalt välja mõista.
43
Kodukorra artikli 144 lõike 10 alusel kannab Prantsuse Vabariik ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kuues koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
2.
Prantsuse Vabariigi menetlusse astumise avalduse üle otsustamise vajadus on ära langenud.
3.
Mõista hagejalt lisaks enda kohtukulude kandmisele välja ka Euroopa Komisjoni kohtukulud.
4.
Jätta Prantsuse Vabariigi kohtukulud tema enda kanda.
Luxembourg, 21. juuni 2023
Kohtusekretär
V. Di Bucci
Koja president
M. J. Costeira
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.