62023CJ0798_RES
Kohtuasi C‑798/23 [Abbottly] (
i
)
Minister for Justice
versus
SH
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court (Iirimaa))
Euroopa Kohtu (esimene koda) 9. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus
Eelotsusetaotlus – Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades – Raamotsus 2002/584/JSK – Artikli 4a lõige 1 – Liikmesriikidevaheline üleandmismenetlus – Euroopa vahistamismäärus – Täitmise tingimused – Vabatahtliku täitmata jätmise alused – Kohustuslik täitmine – Erandid – Mõiste „kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti“ – Lisakaristusena politsei järelevalve alla võtmine – Järelevalve alla võtmise tingimuste täitmata jätmine – Otsus asendada politsei järelevalve alla võtmine vabadusekaotusliku karistusega – Tagaselja mõistetud karistus
Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Raamotsus Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta – Euroopa vahistamismääruse vabatahtliku täitmata jätmise alused – Tagaseljaotsuse täitmiseks tehtud vahistamismäärus – Asjaomase isiku isiklikult kohtulikule arutelule ilmumata jätmine – Mõiste „kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti“ – Mõiste „otsus“ – Otsus muuta politsei järelevalve alla võtmises seisnev karistus vastava koefitsiendi alusel vabadusekaotuslikuks karistuseks – Hõlmamine
(Nõukogu raamotsus 2002/584, muudetud raamotsusega 2009/299, artikli 4a lõige 1)
(vt punktid 36, 44–51, 54 ja resolutsioon)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus tõlgendas füüsilise isiku suhtes tehtud Euroopa vahistamismääruse (edaspidi „kõnealune Euroopa vahistamismäärus“) täitmise menetluses, mille eesmärk oli viia täide vabadusekaotuslik karistus, mis määrati pärast politsei järelevalve alla paigutamises seisneva lisakaristuse muutmist, raamotsuse 2002/584 (
1
) artikli 4a lõikes 1 kasutatud mõistet „kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti“.
Läti kohtud mõistsid asjaomase isiku SH 2014. aastal süüdi kahes kuriteos. 2015. aastal liideti need karistused kokku nelja aasta ja üheksa kuu pikkuseks vabadusekaotuslikuks karistuseks, millega kaasnes lisakaristusena politsei järelevalve alla võtmine kolmeks aastaks, mida hakatakse arvestama hetkest, mil SH on vabadusekaotusliku karistuse ära kandnud.
Kuna SH rikkus politsei järelevalve alla võtmisega kaasnevat kohustust ilmuda kolme tööpäeva jooksul pärast vanglast vabanemist politseijaoskonda, mõisteti ta süüdi haldussüüteos ning määrati karistuseks kaks rahatrahvi.
19. augustil 2020 tegi pädev Läti kohus asjaomase politseijaoskonna taotlusel otsuse, millega asendatakse vastavalt Läti karistusõiguses ette nähtud võimalusele (
2
) SH politsei järelevalve alla võtmises seisneva lisakaristuse kandmata osa ehk kaks aastat ja kaks päeva ühe aasta ja ühe päeva pikkuse vabadusekaotusega. See otsus tehti kohtuistungil, kuhu SH ei ilmunud, kuna ta ei olnud vastu võtnud talle saadetud kohtukutset. SH ei kaevanud nimetatud otsust edasi.
Pädev Läti kohus tegi seejärel SH suhtes Euroopa vahistamismääruse talle 19. augustil 2020 mõistetud vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks.
Minister for Justice and Equality (justiits- ja võrdõiguslikkuse minister, Iirimaa) taotles Iirimaa pädevatelt õigusasutustelt kõnealuse Euroopa vahistamismääruse alusel SH üleandmist Läti Vabariigile. Justiits- ja võrdõiguslikkuse minister esitas pärast seda, kui tema taotlus jäi nii esimeses kohtuastmes kui ka apellatsiooniastmes rahuldamata, raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 (
3
) Iiri õigusesse üle võtnud sätte alusel erakorralise kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Supreme Courtile (Iirimaa kõrgeim kohus).
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on vaidlusalune otsus samastatav sellise karistuse täideviimise peatamise tühistamisega, mis vastavalt sellele, mida Euroopa Kohus leidis kohtuotsuses Ardic (
4
), ei kuulu raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 kohaldamisalasse. Nimetatud kohtuotsusest nähtub, et mõiste „otsus“ selle sätte tähenduses ei hõlma otsust, mis puudutab varasema kohtuotsusega mõistetud vabadusekaotusliku karistuse täideviimise viise või täitmisele pööramise korda, näiteks tingimisi mõistetud karistuse täitmisele pööramist, välja arvatud juhul, kui selle otsuse eesmärk või tagajärg on kõnealuse karistuse liigi või määra muutmine ning otsuse teinud kohtul on selles suhtes kaalutlusõigus.
Kuna arutusel olevas asjas ei teinud kõnealuse Euroopa vahistamismääruse välja andnud Läti kohus ühtegi uut kohtuotsust, mis oleks varem määratud vabadusekaotusliku karistuse laadi või määra muutnud, leidis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et puudus alus SH üleandmisest keelduda. Nimelt määratakse politsei järelevalve alla võtmisega kaasnevate tingimuste rikkumise korral määratava võimaliku vabadusekaotuse kestus kindlaks Läti seaduses ette nähtud aritmeetilise tehte abil. Otsus, millega muudetakse politsei järelevalve alla võtmises seisnev lisakaristus vabadusekaotuslikuks karistuseks, võib seega sarnaneda varem mõistetud vabadusekaotusliku karistuse täideviimist või kohaldamist käsitleva otsusega ega kuulu seega raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 kohaldamisalasse.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul oli siiski kahtlusi, et kuigi uue vangistuse väljavaade oli lahutamatult seotud varasemate SH-le mõistetud ja 2015. aastal liidetud karistustega, ei pannud 19. augustil 2020 mõistetud karistus SH-le lihtsalt kohustust kanda ära algul määratud vabadusekaotuslikud karistused.
Selles kontekstis oli kõrgeimal kohtul tekkinud küsimus, kas raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 tähenduses mõiste „kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti“ hõlmab menetlust, mille tulemusel võib liikmesriigi kohus määrata selle eest, et asjaomane isik ei ole täitnud tingimusi, mis on seotud lisaks vabadusekaotuslikule karistusele talle määratud politsei järelevalve alla võtmises seisneva karistusega, lisakaristuse kandmata aja asendamise vabadusekaotusliku karistusega.
Euroopa Kohtu hinnang
Euroopa Kohus tuletas meelde, et raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõige 1 piirab võimalust keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest, loetledes selle sätte punktides a–d ammendavalt juhud, mille puhul ei tohi keelduda sellise otsuse tunnustamisest ja täitmisest, mis tehakse pärast kohtulikku arutelu, millele asjaomane isik isiklikult ei ilmunud.
Nimelt ei riiva Euroopa vahistamismääruse täitmine ühegi rakendusotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 punktides a–d nimetatud olukorra puhul asjaomase isiku õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele või tema kaitseõigusi.
Vahistamismäärust täitev õigusasutus peab enne, kui ta kontrollib, kas esineb mõni nimetatud juhtudest, kindlaks tegema, kas tal on tegemist olukorraga, kus väljanõutav isik ei ilmunud isiklikult „kohtulikule arutelule, mille tulemusel otsus tehti“ raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 tähenduses.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb seda mõistet mõista nii, et see viitab menetlusele, mille tulemusel tehti kohtuotsus, millega mõisteti lõplikult süüdi isik, kelle üleandmist Euroopa vahistamismääruse täitmise raames nõutakse (
5
).
Euroopa Kohus leidis, et varem mõistetud vabadusekaotusliku karistuse täitmisele pööramist või kohaldamist puudutav otsus ei kujuta endast „otsust“ raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 tähenduses, välja arvatud juhul, kui see otsus mõjutab tema süüditunnistamist või kui selle eesmärk või tagajärg on kõnealuse karistuse liigi või määra muutmine ning otsuse teinud kohtul on selles suhtes kaalutlusõigus (
6
).
Ent käsitletaval juhul oli asjaomase Euroopa vahistamismääruse tegemise alus otsus, millega asendati lisakaristusena määratud politsei järelevalve alla võtmine vabadusekaotusliku karistusega. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtul oli tekkinud küsimus, kas selline otsus võib kuuluda raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 kohaldamisalasse, kuna selle eesmärk või tagajärg ei ole muuta tagaotsitavale varem mõistetud karistuse laadi ja/või määra ning kuna otsuse teinud asutusel ei olnud selles osas kaalutlusõigust, siis kontrollis Euroopa Kohus, kas kõnealust otsust saab kvalifitseerida „varem mõistetud vabadusekaotusliku karistuse täitmisele pööramist või kohaldamist puudutavaks otsuseks“ kohtupraktika tähenduses, millisel juhul ei kujuta see endast „otsust“ raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 tähenduses.
Sellega seoses märkis Euroopa Kohus, et Läti õiguses tehakse vahet otsusel, millega määratakse vabadusekaotuslik karistus, ja politsei järelevalve alla võtmise otsusel, kusjuures viimati nimetatud otsus kujutab endast oma olemuselt alati vabadusekaotusliku karistuse lisakaristust.
Lisaks näib, et Läti õigus ei näe ette mehhanismi politsei järelevalve alla võtmise automaatseks asendamiseks vabadusekaotusliku karistusega, kui asjaomane isik rikub järelevalve alla võtmise tingimusi, kuna selles osas on kaalutlusõigus kohtul.
Pealegi on pärast lisakaristuse tingimuste täitmata jätmist mõistetud vabadusekaotusliku karistuse eesmärk karistada mitte algse kuriteo eest, mille eest määrati lisakaristusena politsei järelevalve alla võtmine, vaid viimati nimetatud karistusega seotud tingimuste konkreetsete rikkumiste eest.
Järelikult ei kujuta otsus, millega määratakse vabadusekaotuslik karistus lisakaristusena määratud politsei järelevalve alla võtmise asemel, endast otsust varem mõistetud vabadusekaotusliku karistuse täideviimise või kohaldamise kohta, vaid seda tuleb pidada otsuseks, millega määratakse uus vabadusekaotuslik karistus, mille laad erineb algul määratud karistusest.
Selline otsus tuleb kvalifitseerida „otsuseks“ raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 tähenduses ja menetlust, mille tulemusel see tehti, tuleb pidada selle sätte tähenduses mõiste „kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti“ alla kuuluvaks.
Euroopa Kohus täpsustas, et raamotsuse 2002/584 artikli 4a lõike 1 tähenduses mõisteks „kohtulik arutelu, mille tulemusel otsus tehti“ kvalifitseerimisel on oluline see, et karistuse asendamise menetlus võib viia vabadusekaotuseni, mis vaatamata sellele, et see on ettenähtav juhul, kui ei täideta politsei järelevalve alla võtmisega seotud tingimusi, ei olnud iseenesest osa algsest süüdimõistvast kohtuotsusest ja milleks oli seega tarvis teha uus, esimest asendav süüdimõistev kohtuotsus.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
(
1
)	Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34), mida on muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK (ELT 2009, L 81, lk 24; edaspidi „raamotsus 2002/584“).
(
2
)	Läti karistusõiguses on ette nähtud võimalus, et kui isikut on ühe aasta jooksul kaks korda karistatud selle eest, et ta ei ole täitnud politsei järelevalve alla võtmisega seotud tingimusi, siis asendab pädev kohus politsei järelevalve alla võtmises seisneva lisakaristuse kandmata osa vabadusekaotusliku karistusega, lähtudes seaduses sätestatud koefitsiendist nii, et kahele kandmata päevale politsei järelevalve all vastab üks päev vabadusekaotust.
(
3
)	Selles artiklis on ette nähtud, et vahistamismäärust täitev õigusasutus võib keelduda täitmast Euroopa vahistamismäärust, mis on tehtud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks, kui isik ei ilmunud isiklikult kohtulikule arutelule, mille tulemusel otsus tehti, välja arvatud selle artikli punktides a–d sätestatud juhtudel.
(
4
)	22. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026).
(
5
)	Vt selle kohta 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Berlin (tagaselja süüdimõistmine) (C‑396/22, EU:C:2023:1029, punktid 26 ja 27 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
6
)	22. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, punktid 77 ja 88) ning 23. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (C‑514/21 ja C‑515/21, EU:C:2023:235, punkt 53).