62005CC0068_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I. Sissejuhatavad märkused
1. Käesolev apellatsioonimenetlus puudutab sisuliselt küsimust, kas eksportimata jäetud C‑suhkrult tasumisele kuuluvat tollimaksu tuleb tolliõiguse tähenduses käsitada ekspordi- või imporditollimaksuna.(2) Komisjon võttis 2. mail 2002 vastu otsuse(3), millega imporditollimaksude vähendamise taotlused tunnistati vastuvõetamatuks. Apellatsioonkaebus on esitatud Esimese Astme Kohtu 7. detsembri 2004. aasta otsuse(4) peale, millega jäeti rahuldamata komisjoni eelnimetatud otsuse tühistamiseks esitatud hagi.
II. Õiguslik raamistik
A. Suhkrusektori ühine turukorraldus
2. Nõukogu 30. juuni 1981. aasta määrus (EMÜ) nr 1785/81 suhkrusektori ühise turukorralduse kohta(5) (edaspidi „algmäärus”) reguleerib suhkru tootmist, importi ja eksporti. Algmäärus näeb muu hulgas ette tootmiskvoodisüsteemi, millega tagatakse algmääruse põhjenduse 15 kohaselt tootjatele ühenduse hinnad ja nende toodangu turustamine.
3. Kõnealuse kvoodisüsteemi raames kehtestab algmääruse artikkel 24 igaks turustusaastaks (ehk jooksva aasta 1. juulist kuni järgmise aasta 30. juunini) A‑suhkru ja B‑suhkru põhikogused, mida iga liikmesriik on kohustatud jagama oma territooriumil asutatud tootjate vahel. Seega on suhkrut tootvatele ettevõtjatele eraldatud igaks turustusaastaks A‑kvoot ja B‑kvoot. Toodetud suhkru A‑ ja B‑kvoote ületavat kogust nimetatakse C‑suhkruks ehk kvoodiväliseks suhkruks.
4. Suhkru müügitingimused sõltuvad selle liigitamisest. A‑ ja B‑suhkru jaoks näeb algmäärus ette mitmesugused toetusmehhanismid; A‑suhkrule laienevad seejuures ulatuslikumad tagatised (tagatud sekkumishinnad ja eksporditoetused tagasimaksete kujul) kui B‑suhkrule (ainult eksporditoetused).
5. C‑suhkrule ei kohaldata hinna‑ ega eksporditoetuste süsteemi. Lisaks sellele ei tohi C‑suhkrut müüa siseturul ja järelikult tuleb seda müüa väljaspool ühendust maailmaturul.
6. Algmääruse artikkel 26 sätestab selles osas:
„1. [...] ei tohi C‑suhkrut, mida ei kanta üle […], ühenduse siseturul müüa ja [see] tuleb eksportida töötlemata kujul enne kõnealuse turustusaasta lõppemisele järgnevat 1. jaanuari.
[...]
3. Käesoleva artikli üksikasjalikud rakenduseeskirjad võetakse vastu artiklis 41 sätestatud korras.
Kõnealused eeskirjad näevad eelkõige ette maksu tasumise lõikes 1 nimetatud C‑suhkrult […], mille puhul puuduvad kindlaksmääratud kuupäeval tõendid selle kohta, et töötlemata suhkur on eksporditud nõutava tähtaja jooksul.” [Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
7. Komisjoni 14. septembri 1981. aasta määrus (EMÜ) nr 2670/81, milles sätestatakse üksikasjalikud rakenduseeskirjad kvooti ületava suhkrutoodangu kohta,(6) täpsustab tingimused, mille kohaselt käsitatakse C‑suhkru eksporti toimununa. Määruse (EMÜ) nr 2670/81 artikkel 1, mida on muudetud komisjoni 14. detsembri 1988. aasta määrusega (EMÜ) nr 3892/88(7), millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 2670/81, sätestab:
„1. [Algmääruse] artikli 26 lõikes 1 nimetatud eksporti käsitatakse toimununa, kui:
a) C‑suhkur […] on eksporditud sellest liikmesriigist, mille territooriumil see on toodetud;
b) punktis a nimetatud liikmesriik võtab asjaomase ekspordideklaratsiooni vastu enne selle turustusaasta lõpule järgnevat 1. jaanuari, mil C‑suhkur […] on toodetud;
c) C‑suhkur […] on lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt hiljemalt 60 päeva jooksul pärast punktis b nimetatud 1. jaanuari;
d) toode on eksporditud [punktis a nimetatud liikmesriigist] ilma toetuse või maksuta […].
Kui kõiki esimeses lõigus sätestatud tingimusi ei täideta, käsitatakse asjaomast C‑suhkru […] kogust müüduna siseturul, välja arvatud vääramatu jõu korral.
Vääramatu jõu korral võtab selle liikmesriigi pädev asutus, kelle territooriumil C‑suhkur […] on toodetud, vajalikud meetmed nende asjaolude põhjal, millele huvitatud pool on viidanud.”
8. Määruse nr 2670/81 artikkel 3, mida on muudetud komisjoni 6. detsembri 1991. aasta määruse (EMÜ) nr 3559/91 (millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 2670/81)(8) artikliga 1, on sõnastatud järgmiselt:
„1. Asjaomane liikmesriik kehtestab artikli 1 lõike 1 tähenduses siseturul müüdud kogustele maksu, mis vastab:
a) C‑suhkru puhul 100 kg kohta,
– vastavalt vajadusele kas 100 kg valge suhkru või 100 kg toorsuhkru suurimale impordimaksule ajavahemiku jooksul, mis hõlmab seda turustusaastat, mil kõnealune suhkur toodeti, ja kõnealusele turustusaastale järgnevat kuut kuud
– ja
– 1 eküüle;
[…]
4. Selliste C‑suhkru […] koguste puhul, mis enne eksporti hävisid või said parandamatuid kahjustusi asjaoludel, mida asjaomase liikmesriigi pädev asutus tunnistab vääramatu jõuna, ei nõuta sisse lõikes 1 nimetatud asjakohast maksu.”
B.
Ühenduse tolliõiguses sätestatud õigluse klausel
9.
Ühenduse tolliõigus näeb ette tasutud impordi- või eksporditollimaksude osalise või täieliku tagasimaksmise või kõnealuse tollivõla summa vähendamise võimaluse. Tollimaksu vähendamise tingimused on sätestatud nõukogu 2. juuli 1979. aasta määruse (EMÜ) nr 1430/79 impordi‑ või eksporditollimaksude tagasimaksmise või vähendamise kohta artiklis 13.(9)
10. Artikli 13 lõige 1 sätestab:
„Imporditollimakse võib tagasi maksta või vähendada erandjuhtudel […], mille on põhjustanud asjaolud, mille puhul asjaomast isikut ei saa süüdistada pettuses ega ilmses hooletuses.
[…]”[Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
11. Määruse nr 1430/79 artikli 14 kohaselt kohaldatakse artiklit 13 ka eksporditollimaksude tagasimaksmise või vähendamise suhtes.
12.
Määruse nr 1430/79 artikli 1 lõike 2 punkti a kohaselt tähendavad „imporditollimaksud” „nii tollimakse ja samaväärse toimega makse kui ka põllumajandusmakse ja muid impordimakse, mis on ette nähtud ühise põllumajanduspoliitika raames või seoses põllumajanduspoliitika erikorraga, mida kohaldatakse asutamislepingu artikli 235 [nüüd EÜ artikkel 308] alusel teatavate kaupade suhtes, mis saadakse põllumajandustoodete töötlemise tulemusel”.
13. Määruse nr 1430/79 artikli 1 lõike 2 punkti b alusel hõlmavad „eksporditollimaksud” „põllumajandusmakse ja muid ekspordimakse, mis on ette nähtud ühise põllumajanduspoliitika raames või seoses põllumajanduspoliitika erikorraga, mida kohaldatakse asutamislepingu artikli 235 alusel teatavate kaupade suhtes, mis saadakse põllumajandustoodete töötlemise tulemusel”.
III. Faktilised asjaolud, menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
A. Faktilised asjaolud
14. Madalmaades asutatud ühistu Koninklijke Coöperatie Cosun UA (edaspidi „Cosun”) tootis turustusaastatel 1991/1992 ja 1992/1993 C‑suhkrut. Ajavahemikus 10. veebruarist 1993 kuni 23. septembrini 1993 müüs ta oma tütarettevõtte Limako Suiker BV vahendusel äriühingule Django’s Handelsonderneming teatava arvu C‑suhkru partiisid eksportimiseks Horvaatiasse ja Sloveeniasse. Ajavahemikus 22. juulist kuni 16. augustini 1993 ja 26. augustist kuni 24. septembrini 1993 müüs Cosun äriühingutele NV Voeders SA Aliments Serry ja Sieger BV C‑suhkrut, mille sihtkoht oli Maroko.
15. 24. juunil 1993 palus Madalmaade maksuteabe ja ‑uurimise amet (Nederlandse Fiscale Inlichtingen- en Opsporingsdienst; edaspidi „FIOD”) Hoofdproduktschap Akkerbouwilt (edaspidi „HPA”), kes on Hollandi pädev asutus kohaldama ühist turukorraldust, sealhulgas suhkrusektori ühist turukorraldust reguleerivaid sätteid, teavet Django’s Handelsondernemingiga seotud uurimise raames. FIOD sai HPA‑lt teavet eeskirjade eiramise kohta, mis puudutasid C‑suhkru eksporditoimingutega seotud tollidokumente. FIOD palus HPA‑l suhtuda Cosunisse reserveeritult, arvestades pooleliolevat uurimist. HPA‑le laekunud ekspordidokumentides tuvastatud rikkumised andsid alust pettust käsitleva uurimise algatamiseks Django’s Handelsondernemingi vastu.
16. 1993. aasta juunis ja augustis pöördus HPA Cosuni ja selle tütarettevõtte Limako Suiker poole ning teatas neile, et Horvaatia ja Sloveenia jaoks määratud kauba tollidokumendid on ebaõigesti tembeldatud. Marokosse eksportimiseks ettenähtud C‑suhkru ebaõigesti tembeldatud blanketid jõudsid HPA‑sse 1993. aasta oktoobris.
17. 14. oktoobril 1993 edastasid Madalmaade ametiasutused Cosunile ekspordiblankettide numbrite loetelu, mille puhul ei olnud eksport ühendusest tõendatud.
18. 25. aprillil 1994 nõudis HPA Cosunilt 6 284 721,03 Hollandi kuldna suuruse summa tasumist, kuna Cosun ei olnud tõendanud, et teatav arv C‑suhkru partiisid on ühenduse territooriumilt väljunud ja saadetud ettenähtud sihtkohtadesse Horvaatias, Sloveenias ja Marokos. 13. juunil 1994 vähendati algses arvutuses tehtud vea tõttu kõnealust maksusummat 6 250 856,78 Hollandi kuldnani ehk 2 836 515,14 euroni.
19. 18. mail 1994 esitas Cosun HPA‑le maksuotsuse peale vaide. 19. juunil 1995 lükkas HPA vaide tagasi. 14. juulil 1995 esitas Cosun tagasilükkava otsuse peale hagi College van Beroep voor het bedrijfslevenile (edaspidi „CBB”).
20. CBB esitas Euroopa Kohtule eelotsuse tegemiseks EÜ artikli 234 alusel kaks küsimust seoses Cosuni ja HPA vahelise kohtuasjaga, mille esemeks on kõnealuse koguse C‑suhkru eksportimata jätmise tõttu Cosunilt sissenõutud maks.(10) Esimese küsimusega tahab CBB teada, kas juhul, kui maksu vähendamise võimalus ei ole määruse nr 1430/79 artikli 13 alusel kohaldatav C‑suhkrule, on algmäärus ja määrus nr 2670/81 kehtetud, arvestades asjaolu, et puudub võimalus kõnealust maksu õigluse kaalutlustel tagasi maksta või vähendada. Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, millised oleksid nimetatud määruste kehtetuks tunnistamise tagajärjed C‑suhkrule kehtestatud maksu tasumise kohustusele asjaoludel, mis sarnanevad käesolevas asjas kujunenud asjaoludele.
21. 24. aprillil 1995 esitas Cosun HPA‑le sissenõutud tollimaksu vähendamise taotluse nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92 (millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik)(11) artikli 239 alusel ja komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93 (millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92)(12) artikli 905 alusel. 6. augustil 2001 esitas Madalmaade Kuningriik komisjonile Cosuni kasuks imporditollimaksu vähendamise taotluse.
22. 2. mail 2002 võttis komisjon vastu otsuse REM 19/01, millega tunnistati Madalmaade Kuningriigi poolt Cosuni kasuks esitatud imporditollimaksude vähendamise taotlus vastuvõetamatuks. Nimetatud otsuse alusel teatas HPA 6. juunil 2002 Cosunile, et tema imporditollimaksu vähendamise taotlus on vastuvõetamatu.
B. Menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
23. Seepeale esitas Cosun Esimese Astme Kohtule hagi komisjoni 2. mai 2002. aasta otsuse REM 19/01 tühistamiseks. Cosun palus vaidlustatud otsus tühistada ja mõista kohtukulud välja komisjonilt. Komisjon palus hagi põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ning mõista kohtukulud välja Cosunilt.
24. 7. detsembri 2004. aasta otsusega jättis Esimese Astme Kohus tühistamishagi kohtuasjas T‑240/02: Koninklijke Coöperatie Cosun UA vs.
Euroopa Ühenduste Komisjon rahuldamata.
IV. Nõuded ja apellatsioonkaebuse väited
25. Cosun esitas Esimese Astme Kohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse ja taotleb järgmist:
– tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
– teha kohtuasjas vaidlustatud otsuse tühistamisega lõplik otsus;
– teise võimalusena saata asi otsustamiseks tagasi Esimese Astme Kohtusse;
– mõista Esimese Astme Kohtu ja apellatsioonimenetlusega seotud kulud välja Euroopa Komisjonilt.
26. Cosuni apellatsioonkaebus tugineb neljale väitele. Esiteks väidab Cosun, et ühenduse õigust on rikutud, kuna Esimese Astme Kohus tuvastas, et eksportimata jäetud C‑suhkrult tasumisele kuuluv maks ei ole impordi- või eksporditollimaks määruse nr 1430/79 artikli 13 tähenduses.
27. Teise võimalusena väidab Cosun, et Esimese Astme Kohus ei ole arvesse võtnud asjaolu, et eksportimata jäänud C‑suhkrult tasumisele kuuluvat maksu tuleb määruse nr 1430/79 kohaldamise huvides käsitada tõepoolest imporditollimaksuna. Selle kolmest osast koosneva väite kohaselt ei ole Esimese Astme Kohus arvesse võtnud, et:
– eksportimata jäetud C‑suhkrult tasumisele kuuluvat maksu tuleb käsitada tollimaksuna, sest selle eesmärk on sama nagu tollimaksul;
– eksportimata jäetud C‑suhkrult tasumisele kuuluva maksu määramise meetod viitab sellele, et maksu tuleb käsitada tollimaksuna;
– eksportimata jäetud C‑suhkrult tasumisele kuuluva maksusumma arvutamise meetod viitab sellele, et maksu tuleb käsitada tollimaksuna.
28. Kolmanda võimalusena väidab Cosun, et Esimese Astme Kohus on apellatsioonkaebuse esitaja hagiavalduses esitatud teist ja kolmandat väidet analüüsides rikkunud ühenduse õigust. See väide jaguneb kaheks osaks:
– Esimese Astme Kohus väljub apellatsioonkaebuse esitaja poolt Esimese Astme Kohtule esitatud hagiavalduses toodud teise väite analüüsimisel kohtuasja raamidest;
– Esimese Astme Kohus jätab ebaõiglaselt tähelepanuta apellatsioonkaebuse esitaja teise võimalusena esitatud kolmanda väite.
29. Neljanda võimalusena väidab Cosun, et rikutud on võrdse kohtlemise, õiguskindluse ja õigluse põhimõtteid.
30. Komisjon taotleb seevastu apellatsioonkaebuse tagasilükkamist osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu.
V. Apellatsioonkaebuse esimene väide
A. Poolte argumendid
31. Cosun on seisukohal, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, sedastades vaidlustatud kohtuotsuse punktides 36–38 ja punktis 47, et C‑suhkrult tasumisele kuuluv maks ei ole impordile või ekspordile kehtestatud põllumajandusmaks määruse nr 1430/79 artikli 1 lõike 2 punktide a ja b tähenduses.
32. Lisaks on Esimese Astme Kohus rikkunud põhjendamiskohustust, tõlgendades põllumajandusmaksu mõistet kitsalt, selgitamata seejuures, miks on laiem tõlgendamine välistatud.
33. Komisjon
on vastupidi arvamusel, et Esimese Astme Kohus ei ole põllumajandusmaksu mõistet tõlgendanud mitte mingil juhul kitsalt, vaid on õigesti otsustanud, et C‑suhkrult tasumisele kuuluvat maksu ei tule formaalselt käsitada impordile või ekspordile kehtestatud põllumajandusmaksuna määruse nr 1430/79 artikli 1 lõike 2 punktide a ja b tähenduses.
B. Õiguslik hinnang
34. Apellatsioonkaebuse esitaja argumendi puhul, mille kohaselt Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, jättes nimetamata konkreetsed põhjused, miks ta tõlgendas määruse nr 1430/79 artikli 1 lõike 2 punkte a ja b väga kitsalt, tuleb lähtuda Esimese Astme Kohtu põhjendustest punktides 35–38.
35. Esimese Astme Kohus põhjendab valitud tõlgendamist sisuliselt kolme asjaoluga.
36. Esiteks viitab Esimese Astme Kohus õigusega sellele, et C‑suhkrult tasumisele kuuluv summa ei kuulu mitte ühessegi viidatud õigusnormis loetletud kolmest kategooriast, kuna see ei ole esiteks tollimaks, teiseks tollimaksuga samaväärse toimega maks ega kolmandaks muu ekspordilt või impordilt tasumisele kuuluv maks, mis on ette nähtud ühise põllumajanduspoliitika raames või seoses põllumajanduspoliitika erikorraga, mida kohaldatakse EÜ artikli 308 alusel teatavate kaupade suhtes, mis saadakse põllumajandustoodete töötlemise tulemusel.
37. Teiseks selgitab Esimese Astme Kohus, et kõnealuse maksukoormuse tekitab asjaolu, et kindlaksmääratud kuupäeval puuduvad tõendid selle kohta, et teatav C‑suhkru kogus on eksporditud nõutava tähtaja jooksul, ning kõnealune summa nõutakse C‑suhkru tootjalt sisse seetõttu, et kõnealune ühenduse piires toodetud kvoodiväline suhkur on müüdud siseturul.
38. Kolmandaks uurib Esimese Astme Kohus ka üksikasjalikult, kas C‑suhkrult tasumisele kuuluv summa kuulub mõnda nimetatud kolmest kategooriast.
39. Võimaliku tollimaksuna klassifitseerimise osas rõhutab Esimese Astme Kohus, et C‑suhkrult tasumisele kuuluv summa ei ole tollimaks ehk maks, mis põhineb Euroopa ühenduste ühisel tollitariifistikul EÜ artiklite 23 ja 26 tähenduses.
40. Lisaks põhjendab Esimese Astme Kohus väljakujunenud kohtupraktika alusel,(13) et see ei ole ka tollimaksuga samaväärse toimega maks, kuna kõnealuse maksu – kui see ei ole tegelik tollimaks – moodustab hoolimata selle nimetusest ja kohaldamise viisist mis tahes ühepoolselt kehtestatud rahaline kohustus, mis kehtib kaupade suhtes seetõttu, et neid toimetatakse üle piiri.
41. Lõpuks põhjendab Esimese Astme Kohus, miks ei ole kõnealune summa impordi- või ekspordimaks selle tegelikus tähenduses. Esimese Astme Kohus rõhutab, et see ei ole maks, millega koormatakse põllumajandustooteid, kuna need ületavad ühenduse välispiire.
42. Apellatsioonkaebuse esitaja esimene argument ei ole seega põhjendatud.
43. Teiseks heidab apellatsioonkaebuse esitaja ette, et Esimese Astme Kohus ei ole põhjendanud, miks loobuti määruse nr 1430/79 artikli 1 lõike 2 punktide a ja b laiemast tõlgendamisest.
44. Sellega seoses tuleb viidata asjaolule, et Esimese Astme Kohus ei piirdu vaidlusaluse sätte sõnastuse tõlgendamisega. Pigem jätkab ta põhjendamist otsuse punktides 39–46, enne kui jõuab punktis 47 lõpliku järelduseni.
45. Nii uurib Esimese Astme Kohus esiteks püstitatud eesmärki ja konkreetselt seda, kas eksportimata jäetud C‑suhkrult tasumisele kuuluv summa järgib sama eesmärki nagu tollimaksud. Kõnealuses seoses tõstab Esimese Astme Kohus esile, et maks, mida nõutakse kvoodiväliselt toodetud ja eksportimata jäetud suhkrult, on suhkrusektori ühise turukorralduse mehhanismide osa. Esimese Astme Kohus viitab sellele, et nimetatud mehhanismid näevad ette ühiste eesmärkide saavutamise ja eelkõige vajalike tagatiste säilitamise, et kindlustada tootjate töökohad ja elatustase, kõikide tarbijate suhkruga varustamine, kindlaksmääratud hinnatase ja suhkruturu stabiilsus.
46. Sellest lähtuvalt rõhutab Esimese Astme Kohus, et mõlemad osutatud mehhanismid järgivad konkreetseid eesmärke või vastavad erilistele vajadustele. Seetõttu teeb Esimese Astme Kohus järelduse, et C‑suhkrule kohaldatav tootmismaks ei järgi rangelt samu eesmärke nagu tollimaks – või täpsemalt – nagu suhkrusektori ühise turukorralduse raames ettenähtud impordimaksud või eksporditoetused.
47. Lisaks analüüsib Esimese Astme Kohus ühise kaubanduskorralduse eesmärke ühenduse välispiiridel üldiselt ja konkreetselt suhkrusektori ühist turukorraldust. Kõnealuses seoses toob Esimese Astme Kohus selgelt esile, kui tähtis on C‑suhkru siseturul müümise keeld, ja selgitab põhjalikult, kui oluline on keelu rikkumise eest karistamine. Asjaolu, et trahvina klassifitseeritav summa määratakse kindlaks imporditollimaksude alusel, ei muuda seda Esimese Astme Kohtu arvamuse kohaselt siiski veel impordimaksuks.
48. Esimese Astme Kohtu esitatud põhjendust arvestades tuleb ka apellatsioonkaebuse teist argumenti pidada põhjendamatuks.
49. Apellatsioonkaebuse esimene väide tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
VI. Apellatsioonkaebuse teine väide
A. Vastuvõetavus
1. Poolte argumendid
50. Komisjoni
arvamuse kohaselt ei ole apellatsioonkaebuse teine väide vastuvõetav eelkõige seetõttu, et see kordab Esimese Astme Kohtule juba esitatud õigusväiteid ja argumente ning kujutab endast tegelikult üksnes hagi uue läbivaatamise taotlust, mis ei ole Euroopa Kohtu pädevuses.
51. Oma vastuses selgitab Cosun, et ta ei taotle apellatsioonkaebuse teise väitega mingil juhul esialgse hagi uut läbivaatamist, vaid heidab Esimese Astme Kohtule ette ühenduse õiguse puudulikku tõlgendamist ja kohaldamist, millest järeldub, et teine väide on vastuvõetav.
2. Õiguslik hinnang
52. Teise väite vastuvõetavuse hindamisel tuleb lähtuda Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, mille kohaselt on vastuvõetamatu apellatsioonkaebus, mis piirdub üksnes Esimese Astme Kohtule esitatud hagi aluseks olevate faktiliste ja õiguslike väidete ning argumentidega ega sisalda põhjendusi, mis viitaksid iseäranis vaidlustatud kohtuotsuses väidetavalt sisalduvatele õiguslikele vigadele. Tegelikult on selline apellatsioonkaebus nõue, millega taotletakse pelgalt Esimese Astme Kohtule esitatud hagi uuesti läbivaatamist, mis ei kuulu aga Euroopa Kohtu pädevusse.(14)
53. Nimetatud kohtupraktika kohaselt oleks teine väide vastuvõetamatu, kui apellatsioonkaebuse esitaja piirduks sellega, et kordaks juba esimeses kohtuastmes esitatud argumente vaidlusaluse otsuse põhjenduse väidetava puudumise kohta, täpsustamata, millise õigusliku vea tegi kohus vaidlustatud kohtuotsuses.(15)
54. Euroopa Kohtu eeltoodud selgitusi ei tule muidugi vaadelda absoluutsete ja eraldiseisvatena.
55. Kui apellatsioonkaebuse esitaja vaidlustab selle, kuidas Esimese Astme Kohus on ühenduse õigust tõlgendanud või kohaldanud, võib esimeses astmes analüüsitud õigusküsimusi apellatsioonimenetluses uuesti käsitleda. Tõepoolest, kui hageja ei saa oma apellatsioonkaebust juba Esimese Astme Kohtus kasutatud väidete ja argumentidega vastavalt põhjendada, jääb osa apellatsioonimenetluse eesmärgist täitmata.(16)
56. Käesolevas asjas vaidlustatakse teise väitega Esimese Astme Kohtu seisukoht talle lahendada antud õigusküsimuses. Apellatsioonkaebuse esitaja on tuvastanud Esimese Astme Kohtu õigusliku vea ja kritiseerib ühenduse õiguse tõlgendust, millele kohus tugineb.(17)
57. Apellatsioonkaebuse teine väide on seega vastuvõetav.
B. Põhjendatus
1. Poolte argumendid
58. Cosuni arvamuse kohaselt on Esimese Astme Kohus rikkunud õigusnormi isegi siis, kui C‑suhkrult tasumisele kuuluv maks ei vastaks formaalselt impordi- ja ekspordimaksude mõistele määruse nr 1430/79 artikli 1 lõike 2 punktide a ja b tähenduses, kuna Esimese Astme Kohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 40–46 tagasi lükanud Cosuni argumendi, mille kohaselt tuleb C‑suhkrult tasumisele kuuluvat maksusummat käsitleda impordimaksuna määruse nr 1430/79 artikli 13 tähenduses, kuna sellel on sama eesmärk nagu tollimaksul, mis määratakse kindlaks suhkrule kohaldatavate impordimaksude alusel ja millega asetatakse kvoodiväline suhkur kolmandatest riikidest imporditud suhkruga võrreldavatesse tingimustesse.
59. Komisjon, kes peab seda väidet vastuvõetamatuks, palub Euroopa Kohtul teise võimalusena lükata see väide põhjendamatuse tõttu tagasi.
2. Õiguslik hinnang
60. Apellatsioonkaebuse esitaja väidab esiteks, et Esimese Astme Kohus ei ole arvesse võtnud asjaolu, et C‑suhkrult tasumisele kuuluv maks järgib samu eesmärke nagu tolliõiguslikud maksud. Kõnealuses seoses heidab apellatsioonkaebuse esitaja Esimese Astme Kohtule ette, et see ei ole näidanud, milles seisneb C‑suhkrule kehtestatud maksu eriline eesmärk ja mille poolest erineb nimetatud eesmärk tollimaksude eesmärgist.
61. Nagu nähtub Esimese Astme Kohtu otsusest, eriti selle punktidest 43, 44 ja 45, ei ole Esimese Astme Kohus analüüsinud mitte ainult impordimaksude ja eksporditoetuste eesmärke, vaid on selgitanud ka suhkrusektori turukorralduse süsteemi eesmärke ja selles seoses C‑suhkrut puudutavate õigusnormide, sealhulgas maksu tähtsust.
62. Apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
63. Apellatsioonkaebuse teise väite raames väidab apellatsioonkaebuse esitaja lisaks, et Esimese Astme Kohus ei ole arvesse võtnud asjaolu, et eksportimata jäetud C‑suhkrult tasumisele kuuluva maksusumma (suuruse) määramise viisist järeldub, et seda maksu võib käsitleda tollimaksuna.
64. Selles osas piisab viitest Esimese Astme Kohtu otsuse punktidele 44, 45 ja 46, millest nähtub selgelt, et asjaolu, et tasumisele kuuluva maksusumma määramisel tuleb lähtuda tollimaksust, ei muuda tasumisele kuuluvat maksu veel tollimaksuks.
65. Kui apellatsioonkaebuse esitaja tugineb seejuures määruse (EMÜ) nr 2645/70(18) põhjendusele, tuleb märkida, et tegemist on rakendusmäärusega, mis on pealegi vahepeal kehtivuse kaotanud.
66. Seoses määruse nr 2645/70 või menetluse esemeks oleva määruse nr 2670/81 õigusmõjuga tuleb lisaks viidata sellele, et tegemist on komisjoni määrustega. Nendega rakendatakse küll nõukogu määruseid, kuid nendega ei saa muuta aluseks olevat õiguslikku klassifikatsiooni, mis on kehtestatud ülimuslike normidega, ega ka teostada klassifitseerimist, mida ei ole määrustes ette nähtud, näiteks imporditollimaksu õiguslikku klassifitseerimist.
67. Apellatsioonkaebuse teine väide tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
VII. Apellatsioonkaebuse kolmas väide
A. Poolte argumendid
68. Apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimeses osas väljendab Cosun arvamust, et Esimese Astme Kohus on hagi teise väite hindamise raames väljunud hagiavalduses piiritletud kohtuasja raamidest.
69. Kuigi see väide ei sea kahtluse alla määruse nr 2670/81 kehtivust, on Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 58–62 kaudselt uurinud üldiste õiguspõhimõtete kehtivust. Seega on Esimese Astme Kohus väljunud Cosuni hagiavalduses määratletud kohtuasja raamidest ja järelikult rikkunud menetluspõhimõtet, mille kohaselt määrab kohtuasja piirid hagiavaldus.
70. Apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimese osa kohta selgitab komisjon, et vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 58–62 ei nähtu mingil moel, et Esimese Astme Kohus oleks analüüsinud määruse nr 2670/81 kehtivust.
71. Apellatsioonkaebuse kolmanda väite teises osas väidab Cosun, et Esimese Astme Kohus on alusetult keeldunud hagi kolmanda väite hindamisest, milles hageja selgitab, et komisjon on kohustatud õiguskindluse, võrdse kohtlemise ja õigluse põhimõtete alusel analüüsima maksu vähendamise taotlust väljaspool nimetatud määruse raame, kui määruse nr 1430/79 artikkel 13 ei ole kohaldatav.
72. Apellatsioonkaebuse kolmanda väite teise osa kohta leiab komisjon, et Esimese Astme Kohus hindas väiteid, mida Cosun nimetab „teiseks” ja „kolmandaks”, nimetuste „teise väite esimene osa” ja „teise väite teine osa” all ühiselt. Järelikult on Esimese Astme Kohus andnud niinimetatud „kolmandale” väitele vaidlustatud kohtuotsuse punktides 57–62 piisava hinnangu.
B. Õiguslik hinnang
73. Apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimene osa puudutab peamiselt küsimust, kas Esimese Astme Kohus on väljunud kohtuasja piiridest. Kui apellatsioonkaebuse esitaja heidab Esimese Astme Kohtule ette, et kohus on analüüsinud õigusakti, konkreetselt määruse nr 2670/81 kehtivust, mille õigusvastasust tema hagejana Esimese Astme Kohtu ees ei ole väitnud, siis on ta kohtuotsuse sõnastusest vääriti aru saanud.
74. Punktides 56–62 viitab Esimese Astme Kohus küll osutatud määrusele, aga ei analüüsi selle kehtivust. Pigem viitab Esimese Astme Kohus kõnealusele õigusaktile vaid selleks, et anda asjaomasest õiguslikust olukorrast terviklik ülevaade. Määrus nr 2670/81 kuulub C‑suhkrult tasumisele kuuluva maksu osas ilmselgelt määrava tähtsusega õigusnormide hulka.
75. Apellatsioonkaebuse esitaja on Esimese Astme Kohtus väitnud, et komisjon rikub kolme õiguspõhimõtet. Analüüsides erandi võimalikkust õigluse põhimõtte alusel, on Esimese Astme Kohus punktis 58 sõnaselgelt viidanud ettenähtud erandile, mille puhul maks C‑suhkrult ei kuulu tasumisele, ja sellest järeldanud, et muudel juhtudel ei ole erandid maksu sissenõudmisest lubatud. Kuna erandid on reguleeritud määrusega nr 2670/81, oli sellele õigusaktile viitamine enesestmõistetav.
76. Sarnaselt viitas Esimese Astme Kohus määrusele nr 2670/81 punktis 62, konkreetselt õiguskindluse põhimõtte raames. Seejuures pidi Esimese Astme Kohus tasumisele kuuluva maksusumma puhul viitama ka ühele nimetatud määruse sättele kui õigusnormile.
77. Isegi juriidiliselt mitte kuigi põhjalik tutvumine Esimese Astme Kohtu selgitustega näitab, et apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimeses osas esitatud argumendid on lausa ilmselgelt põhjendamatud.
78. Kui apellatsioonkaebuse esitaja väidab kolmanda väite teises osas, et Esimese Astme Kohus ei ole tema kolmandat väidet analüüsinud, tuleb selles osas lähtuda kohtuotsuse ja kohtumenetluse ülesehitusest.
79. Kui Esimese Astme Kohtule esitatud teine väide puudutab üksnes võrdse kohtlemise ja õigluse põhimõtteid, käsitleb kolmas väide õiguskindluse, võrdse kohtlemise ja õigluse põhimõtteid.
80. Esimese Astme Kohus on analüüsinud kõiki nimetatud põhimõtteid. Võrdse kohtlemise põhimõtet käsitletakse punktides 59–61. Võimalikku kõrvalekaldumist õigluse põhimõttest on Esimese Astme Kohus uurinud punktides 57 ja 58. Õiguskindluse põhimõttega tegeleb punkt 62.
81. Esimese Astme Kohus on seega analüüsinud kõiki kolme õiguslikku põhimõtet. Asjaolu, et apellatsioonkaebuse esitajal on raskusi oma väidete ülesleidmisega kohtuotsusest, võib olla tingitud ka sellest, et väited osaliselt kattuvad. Pealegi liigendas ettekandja-kohtunik väited juba kohtuistungi ettekandes arusaamise hõlbustamiseks selgemalt.
82. Seega tuleb apellatsioonkaebuse kolmas väide põhjendamatuse tõttu tervikuna tagasi lükata.
VIII. Apellatsioonkaebuse neljas väide
A. Vastuvõetavus
1. Poolte argumendid
83. Komisjoni
arvamuse kohaselt on apellatsioonkaebuse neljas väide vastuvõetamatu. Apellatsioonkaebuse neljanda väite esimene ja teine osa seisnevad Esimese Astme Kohtule esitatud väidete kordamises ega vasta seega Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 112 lõike 1 esimese lõigu punkti c kohaselt põhjendusele esitatavatele nõuetele. Mis puudutab apellatsioonkaebuse neljanda väite kolmandat osa, st Cosuni ja teiste C‑suhkru tootjate erinevat kohtlemist, siis on siin tegemist uue argumendiga, mille kohta Esimese Astme Kohus ei saanud arvamust avaldada. Seega on apellatsioonkaebuse neljas väide vastuvõetamatu.
84. Etteheite kohta, et apellatsioonkaebuse neljas väide sisaldab ka uut argumenti, kinnitab Cosun, et ta üksnes arendas edasi Esimese Astme Kohtus esitatud argumente. Seega on apellatsioonkaebuse neljas väide vastuvõetav.
2. Õiguslik hinnang
a) Apellatsioonkaebuse neljanda väite esimene ja teine osa
85. Mis puudutab komisjoni poolt neljanda väite esimese osa kohta esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet, siis tuleb viidata sellele, et apellatsioonkaebuse esitaja kaebas juba Esimese Astme Kohtule esitatud hagiavalduses niihästi selle üle, et vaidlusalune C‑suhkur on imporditud toote staatuses, kui ka selle üle, et C‑suhkrult sissenõutav maks kuulub ühenduse omavahendite hulka.
86. Järelikult ei ole tegemist üksnes väidetega, mida ei põhjendata kaalukamate argumentidega, vaid väidetega, mis on Esimese Astme Kohtule juba esitatud ja seetõttu vastuvõetamatud.
87. Mis puudutab apellatsioonkaebuse neljanda väite teist osa, st kohtuasjas De Haan(19) tehtud otsusel põhinevaid argumente, siis näitab võrdlus hagiavaldusega, et apellatsioonkaebuse esitaja piirdub põhiliselt oma argumentide kordamisega. Paljast veendumusest, et sellise argumentatsiooniga saab Esimese Astme Kohtu otsust vaidlustada, ei piisa. Kui aga kvalifitseerida esitatud argument hagiavaldusest kaugemale ulatuvana, on see juba uus argument, mida tuleb seega käsitada vastuvõetamatuna.
88. Niisiis on apellatsioonkaebuse neljanda väite esimene ja teine osa vastuvõetamatud.
b) Apellatsioonkaebuse neljanda väite kolmas osa
89. Apellatsioonkaebuse neljanda väite kolmandas osas väidab apellatsioonkaebuse esitaja, et Esimese Astme Kohus ei ole pööranud tähelepanu selliste C‑suhkru tootjate nagu Cosun ja teiste C‑suhkru tootjate erinevale kohtlemisele.
90. Siinkohal on tegemist argumentidega, mida Esimese Astme Kohtule ei ole sellisel kujul esitatud. Käesolevas apellatsioonimenetluses on põhiküsimuseks, kas ka uut argumentatsiooni või uusi argumente saab käsitleda uute väidetena.
91. Kõnealuses seoses tuleb kõigepealt lähtuda Euroopa Kohtu kodukorrast. Sellest ilmneb, et apellatsioonkaebust käsitlevate kodukorra sätete kõikides keeleversioonides ei kasutata mõistet „argumendid”. Nii piirdutakse artikli 112 saksakeelses versioonis erinevalt prantsus- ja hollandikeelsest versioonist mõistega „Rechtsmittelgründe”, mõistet „argumendid” eraldi välja toomata.
92. Lisaks kasutatakse artikli 117 prantsuskeelses versioonis uute argumentide kohta samamoodi nagu ka artiklis 112 mõistet „moyen”, seevastu saksa- ja hollandikeelses versioonis kasutatakse üldse teisi mõisteid, konkreetselt „Gesichtspunkt” ja „grond”.
93. Euroopa Kohtu kodukorra sõnastusest nähtub, et protsessiõiguse seisukohast ei ole mõiste „õigusväide” artikli 112 formaalses tähenduses üksinda määrav.
94. Kõnealuses seoses tuleb kõigepealt meenutada Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt ei või vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 116 menetluse käigus esitada uusi väiteid, kui need ei tugine faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Vastasel korral võiks üks pool pöörduda Euroopa Kohtusse kohtuvaidlusega, mis läheb kaugemale sellest, milles Esimese Astme Kohus algselt otsuse tegema pidi.(20)
95. Seega piirdub Euroopa Kohtu pädevus apellatsioonkaebuse puhul Esimese Astme Kohtule esitatud argumentidele antud õigusliku hinnangu läbivaatamisega.(21)
96. Samuti nagu kohtuasjas Dansk Rørindustri jt, kus apellatsioonkaebuse esitaja ei esitanud Esimese Astme Kohtus väidet, milles oleks viidatud õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumisele suuniste kohaldamise tõttu, ei ole käesolevas asjas Cosun esitanud Esimese Astme Kohtus apellatsioonkaebuse neljanda väite kolmandale osale vastavat väidet.
97. Apellatsioonkaebuse esitaja argumentatsiooni vastuvõetamatus võiks tuleneda ka Euroopa Kohtu otsusest kohtuasjas Atlanta(22), mille kohaselt kujutab argumentatsioon, mis muudab vastutuse aluseid, endast uusi väiteid. See kehtib käesoleva asja puhul seda enam, et Cosun viitab apellatsioonimenetluses võrdse kohtlemise ühele teisele aspektile kui eelnevalt Esimese Astme Kohtu menetluses.
98. Samuti kvalifitseeris Euroopa Kohus uuena argumendid, kus menetluse esemeks oleva analüüsikriteeriumi rakendusvaldkonnaga seoses toodi apellatsioonimenetluses välja teistsugune tõlgendus.(23)
99. Euroopa Kohtu piirav hoiak tuleb ilmsiks ka liidetud kohtuasjades IPK‑München tehtud otsuses, kus Euroopa Kohus lükkas esitatud argumendid tagasi kui uued ja seega vastuvõetamatud, kuna komisjon oli teatava argumendi esitanud alles apellatsioonimenetluses.(24)
100. Euroopa Kohtu piirava hoiaku kohaselt on määrav, kas argument sisaldab uusi elemente(25) või on tegemist juba esitatud argumendi edasiarendamisega(26) . „Väite” ja „argumendi” eristamine iseenesest ei ole siinkohal asjakohane.(27)
101. Sarnast ranget suundumust võib täheldada Euroopa Kohtu praktikas, kui on tegemist argumendiga, mis esitatakse alles suulises menetluses ja mida ei ole apellatsioonkaebuses nimetatud.(28)
102. Lõpuks ei saa siin lähtuda ka sellest, et Cosuni esitatud argument kujutab endast üksnes Esimese Astme Kohtule esitatud argumendi edasiarendust Euroopa Kohtu praktika tähenduses.
103. Järelikult on tegemist uue argumendiga, mida vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ei saa apellatsioonimenetluses arvesse võtta. Seetõttu võib seda äärmisel juhul võrrelda iseseisva väitega, mis esitatakse esmakordselt apellatsioonimenetluses.(29)
104. Kuna apellatsioonkaebuse neljanda väite kolmas osa kujutab endast seega apellatsioonkaebuse staadiumis vastuvõetamatut väidet, tuleb seda käsitada vastuvõetamatuna.
IX. Kohtukulud
105. Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 122 sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotuse. Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on apellatsioonkaebuse esitajalt kohtukulude hüvitamist nõudnud ja apellatsioonkaebuse esitaja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.
X. Ettepanek
106. Eeltoodud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
1) Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2) Mõista kohtukulud välja apellatsioonkaebuse esitajalt.
(1) .
(2)  –	Vt paralleelne eelotsusetaotlus kohtuasjas C‑248/04: Koninklijke Coöperatie Cosun UA vs . Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit.
(3)  –	Otsus REM 19/01, K(2002) 1580.
(4)  –	Esimese Astme Kohtu 7. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑240/02: Koninklijke Coöperatie Cosun vs.
komisjon (EKL 2004, lk II‑4237).
(5)  –	EÜT L 177, lk 4.
(6)
_–	EÜT L 262, lk 14; ELT eriväljaanne 03/05, lk 85.
(7)  –	EÜT L 346, lk 29; ELT eriväljaanne 03/08, lk 157.
(8)  –	EÜT L 336, lk 26; ELT eriväljaanne 03/12, lk 131.
(9)  –	EÜT L 175, lk 1, muudetud nõukogu 7. oktoobri 1986. aasta määrusega (EMÜ) nr 3069/86, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1430/79 (EÜT L 286, lk 1).
(10)  –	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuasi C‑248/04, mida praegu menetletakse.
(11)  –	EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307.
(12)  –	EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3.
(13)  –	17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑90/94: Haahr Petroleum (EKL 1997, lk I‑4085, punkt 20) ja 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑213/96: Outokumpu (EKL 1998, lk I‑1777, punkt 20).
(14)  –	Vt eelkõige 4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑352/98 P: Bergaderm ja Goupil vs . komisjon (EKL 2000, lk I‑5291, punkt 35); 23. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑234/02 P: ombudsman vs . Lamberts (EKL 2004, lk I‑2803, punkt 77) ja 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑76/01 P: Eurocoton jt vs.
nõukogu (EKL 2003, lk I‑10091, punkt 47).
(15)  –	30. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑286/04 P: Eurocermex SA vs. OHMI (EKL 2005, lk I‑5797, punktid 50 ja 51).
(16)  –	11. novembri 2003. aasta määrus kohtuasjas C‑488/01 P: Martinez vs . parlament (EKL 2003, lk I‑13355, punkt 39 ja viidatud kohtupraktika); samuti 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑199/01 P ja C‑200/01 P: IPK‑München GmbH vs . komisjon (EKL 2004, lk I‑4627, punkt 50); 13. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑254/03 P: Eduardo Vieira vs.
komisjon (EKL 2005, lk I‑237, punkt 32) ja 7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑208/03 P: Jean-Marie Le Pen vs . parlament (EKL 2005, lk I‑6051, punkt 40).
(17)  –	Eespool 16. joonealuses märkuses viidatud otsus liidetud kohtuasjades IPK‑München GmbH vs . komisjon, punkt 51; eespool 16. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Eduardo Vieira vs.
komisjon, punkt 34, ja eespool 16. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Le Pen vs . parlament, punkt 41.
(18)  –	Komisjoni 28. detsembri 1970. aasta määrus (EMÜ) nr 2645/70 maksimumkvooti ületava suhkrutoodangu suhtes kohaldatavate sätete kohta (EÜT L 283, lk 48).
(19)  –	7. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑61/98: De Haan (EKL 1999, lk I‑5003).
(20)  –	21. juuni 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑280/99 P–C‑282/99 P: Moccia Irme jt vs . komisjon (EKL 2001, lk I‑4717, punkt 67); 3. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑458/98 P: Industrie des poudres sphériques vs . nõukogu ja komisjon (EKL 2000, lk I‑8147, punkt 74); 9. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑64/98 P: Petrides vs . komisjon (EKL 1999, lk I‑5187, punkt 18) ja 29. mai 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑153/96 P: De Rijk vs . komisjon (ELK 1997, lk I‑2901, punkt 18).
(21)  –	28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs . komisjon (EKL 2005, lk I‑5425, punkt 165); 11. novembri 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑183/02 P ja C‑187/02 P: Daewoo jt vs . komisjon (EKL 2004, lk I‑10609, punkt 59); 11. novembri 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑186/02 P ja C‑188/02 P: Ramondín jt vs.
komisjon (EKL 2004, lk I‑10653, punkt 60) ja eespool 20. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Industrie des poudres sphériques vs . nõukogu ja komisjon, punkt 74.
Vt 1. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑136/92 P: komisjon vs . Brazzelli Lualdi jt (EKL 1994, lk I‑1981, punkt 59); 28. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑7/95 P: Deere vs . komisjon (EKL 1998, lk I‑3111, punkt 62) ja 10. aprilli 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑217/01 P: Hendrickx vs.
Cedefop (EKL 2003, lk I‑3701, punkt 37).
(22)  –	14. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑104/97 P: Atlanta vs . komisjon ja nõukogu (EKL 1999, lk I‑6983, punkt 27).
(23)  –	Eespool 21. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Daewoo jt vs . komisjon, punktid 59–64, ja eespool 21. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Ramondín jt vs.
komisjon, punktid 60–65.
(24)  –	Eespool 16. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas IPK‑München GmbH vs . komisjon, punkt 55 jj.
(25)  –	17. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑450/98 P: IECC vs . komisjon (EKL 2001, lk I‑3947, punkt 36).
(26)  –	20. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑76/93 P: Scaramuzza vs . komisjon (EKL 1994, lk I‑5173, punkt 18).
(27)  –	Vt eespool 20. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Moccia Irme jt vs . komisjon, punkt 64 jj.
Vt s eevastu kohtujurist Léger’ 12. märtsi 2002. aasta ettepanek kohtuasjas C‑41/00 P: Interporc vs . komisjon, milles tehti otsus 6. märtsil 2003 (EKL 2003, lk I‑2125, ettepaneku punkt 55 jj).
(28)  –	15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑37/03 P: BioID AG vs . OHMI (EKL 2005, lk I‑7975, punkt 56 jj).
(29)  –	Vastuvõetamatuse kohta vt eespool 20. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Petrides vs . komisjon, punkt 18.