62015CC0177
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MICHAL BOBEK
esitatud 22. juunil 2016 (
1
)
Kohtuasi C‑177/15
Nelsons GmbH
versus
Ayonnax Nutripharm GmbH
Bachblütentreff Ltd
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa kõrgeim üldkohus))
„Rahvatervis — Toidu kohta esitatavad tervisealased väited — Mõiste joogid, mille etanoolisisaldus mahu järgi on üle 1,2 mahuprotsendi — Sellise vedeliku hõlmamine, mis esineb aerosooli või tilkade kujul, mille etanoolisisaldus mahu järgi on üle 27 mahuprotsendi — Teaduslike tõendite esitamise nõue — Olemasolevate kaubamärkide üleminekukord”
I. Sissejuhatus
1.
Nelsons GmbH (edaspidi „Nelsons“ või „kassatsioonkaebuse esitaja“) turustab Saksamaal Bachi õiepreparaate. Nende hulgas on RESCUE‑tooted, mida müüakse 10 ml ja 20 ml pipettpudelites ja aerosoolina (edaspidi „RESCUE‑tooted“). RESCUE‑toodete etanoolisisaldus mahu järgi on 27 mahuprotsenti.
2.
Määrus nr 1924/2006 (
2
) näeb ette teatud reeglid seoses toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidetega. Nende eeskirjade hulgas on üldine keeld esitada tervisealaseid väiteid seoses „jookidega“, mille etanoolisisaldus mahu järgi on rohkem kui 1,2 mahuprotsenti.
3.
Kas Nelsoni RESCUE‑tooted on „joogid“ määruse nr 1924/2006 tähenduses? Kui see on nii, siis välistaks RESCUE‑toodete suur etanoolisisaldus põhimõtteliselt igasuguste tervisealaste väidete esitamise nende kohta. Kui aga mitte, siis kas ja milliseid tõendeid tuleb selliste tervisealaste väidete põhjenduseks esitada? Viimaks, kas RESCUE‑toodetele saab määruse nr 1924/2006 alusel kohaldatavate tavapäraste reeglite suhtes teha erandi seetõttu, et neid on Saksamaal turustatud juba pikka aega? Need on küsimused, mille siseriiklik kohus on käesolevas kohtuasjas esitanud.
II. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigusnormid
1. Määrus nr 1924/2006
4.
Määrusega nr 1924/2006 nähakse ette tingimused, mille kohaselt saab ELis müüdava „toidu“ (
3
) kohta esitada toitumis- ja tervisealaseid väiteid.
5.
Määruses nr 1924/2006 on märgitud, et tervisealaste väidete kasutamist tuleks lubada vaid pärast teaduslikku hindamist (põhjendus 23).
6.
Määruse nr 1924/2006 artikli 1 lõikes 3 on sätestatud:
„Märgistusel, esitlemisel või reklaamimisel esinevat toidu kaubamärki, marginimetust või väljamõeldud nimetust, mida võib tõlgendada toitumis- või tervisealase väitena, võib kasutada, läbimata käesoleva määrusega sätestatud menetlust loa väljastamiseks, juhul, kui märgistusel, esitlemisel või reklaamis kaasneb sellega seotud toitumis- või tervisealane väide, mis vastab käesoleva määruse sätetele.“
7.
Määruse nr 1924/2006 artikli 2 lõikes 2 on „väide“ ja „tervisealane väide“ määratletud järgmiselt:
„1)   väide – sõnum või esitus, mis ei ole ühenduse või liikmesriigi õigusaktide alusel kohustuslik, sealhulgas mis tahes kujul pildiline, graafiline või sümboliline esitus, mis väidab, viitab või annab mõista, et toidul on teatavad omadused;
[…]
5)   tervisealane väide – mis tahes väide, mis väidab, viitab või annab mõista, et toidugrupi, toidu või ühe selle koostisosa ja tervise vahel on seos;“
8.
Artikli 4 lõige 3 näeb ette:
„Joogid, mille etanoolisisaldus mahu järgi on üle 1,2 mahuprotsendi, ei tohi kanda tervisealaseid väiteid.“
9.
Määruses nr 1924/2006 ei ole mõistet jook määratletud. Sellegipoolest on põhjenduses 13 märgitud, et direktiivis 2002/46/EÜ (
4
) määratletud „toidulisandeid“, mis on esitatud vedelal kujul ning mille etanoolisisaldus mahu järgi on üle 1,2 mahuprotsendi, ei loeta käesoleva määruse kohaselt jookideks.
10.
Artikli 5 lõike 1 punktis a on sätestatud, et tervisealaste väidete kasutamine on lubatud ainult siis, kui:
„toitaine või muu aine, mille kohta väide esitatakse, olemasolul või puudumisel või vähendatud sisaldusel toidus või toidugrupis on üldtunnustatud teaduslike andmete põhjal tõendatud kasulik toitumisalane või füsioloogiline mõju“.
11.
Samuti on artikli 5 lõike 1 punktides b–d sätestatud, et asjassepuutuv „toitaine või muu aine“, mille kohta väide esitatakse, sisaldub lõpptootes piisavas koguses ja organismi jaoks kättesaadaval kujul.
12.
Lisaks sellele näeb artikli 6 lõige 1 ette:
„Toitumis- ja tervisealased väited peavad põhinema üldtunnustatud teaduslikel andmetel.“
13.
Artikkel 10 näeb ette alljärgnevad konkreetsed tingimused, millele tervisealased väited samuti peavad vastama:
„1.   Tervisealaste väidete esitamine on keelatud, välja arvatud siis, kui need vastavad II peatükis toodud üldnõuetele ja käesolevas peatükis toodud erinõuetele ning kui nad on vastavalt käesolevale määrusele lubatud ning need väited on loetletud artiklites 13 ja 14 sätestatud lubatavate väidete nimekirjas.
[…]
3.   Viiteid toitaine või toidu üldistele, mittespetsiifilistele eelistele seoses üldise hea tervise ja tervisega seotud heaoluga võib teha üksnes koos konkreetse tervisealase väitega, mis on loetletud artiklites 13 ja 14 sätestatud nimekirjades.“
14.
Artikkel 13 näeb ette, et komisjon võtab vastu lubatud tervisealaste väidete nimekirja. (
5
) Artikliga 13 lubatud tervisalaste väidete nimekiri võeti esimest korda vastu määruse nr 432/2012 (
6
) lisana ja seda on hiljem mitmel korral ajakohastatud.
15.
Artiklit 14 kohaldatakse teatud tüüpi väidetele. (
7
) See näeb ette väidete nimekirja koostamise pärast loa taotlemist artiklites 15–17 ja 19 ette nähtud menetluse kohaselt. Artikliga 14 lubatud tervisalaste väidete nimekiri võeti esimest korda vastu määruse nr 983/2009 (
8
) lisana ja seda on hiljem mitmel korral ajakohastatud.
16.
Artikli 28 lõikes 2 on ette nähtud järgmised üleminekumeetmed:
„Toodete, mis kannavad käesoleva määruse nr sätetele mittevastavaid enne 1. jaanuari 2005 olemas olnud kaubamärke või marginimetusi, turustamist võib jätkata kuni 19. jaanuarini 2022, mille möödudes kohaldatakse käesoleva määruse sätteid.“
2. Määrus nr 110/2008 (
9
)
17.
Määruse nr 110/2008 artikli 2 lõikes 1 on „piiritusjook“ määratletud kui „alkohoolne jook“, millel on teatud omadused. Artikkel 9 näeb ette, et piiritusjoogid, millel ei ole konkreetset nimetust (brändi, viski jne), tuleb märgistada kui „piiritusjoogid“.
III. Asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused
A. Kassatsioonkaebuse esitaja RESCUE‑tooted
18.
Nelsons turustab Saksamaa apteekide kaudu Bachi õiepreparaate. Nende hulka kuuluvad RESCUE‑tooted 10 või 20 ml pipettpudelites või aerosoolina. Need tooted kannavad nimetust „piiritusjoogid“ ja nende etanoolisisaldus mahu järgi on 27 mahuprotsenti. Annustamisjuhistes soovitatakse neli tilka või kaks pihustamist päevas.
19.
Nelsons on müünud RESCUE‑tooteid Saksamaal juba enne 1. jaanuari 2005. (
10
) Sellel ajavahemikul ei ole toodete koostis muutnud ja juba enne 1. jaanuari 2005 on neid müüdud, kasutades ühenduse kaubamärki „RESCUE“.
20.
Esialgu müüdi Nelsoni RESCUE‑tooteid kui ravimeid ja RESCUE kaubamärk registreeriti ravimite (mitte toiduainete) jaoks. 2007. aastal registreeris Nelsons kaubamärgi „RESCUE“ ka ühenduse kaubamärgina toidu jaoks. 2008. aasta veebruaris jõuti kohtumenetluses, mille pooleks Nelsons ei olnud, Oberlandesgericht Hamburgi (Hamburgi liidumaa kõrgeim kohus) kohtuotsuses järeldusele, et sarnased Bachi õiepreparaadid, mida müüsid Nelsoni konkurendid, ei ole ravimid, vaid toiduained. (
11
) Pärast Oberlandesgericht Hamburgi (Hamburgi liidumaa kõrgeim kohus) otsust hakkas Nelsons oma RESCUE‑tooteid Saksamaal turustama kui toiduaineid.
B. Eelotsusetaotluse aluseks olev kohtuasi
21.
Põhikohtuasja kassatsioonimenetluse vastustajad – Ayonnax Nutripharma GmbH ja Bachblütentreff Ltd (edaspidi „vastustajad“) – müüvad Saksamaal oma Bachi õiepreparaate, mis konkureerivad Nelsonsi RESCUE‑toodetega.
22.
Vastustajad kaebasid Nelsonsi Saksa kohtusse. Käesoleva kohtuasja seisukohalt olulises osas süüdistasid nad Nelsonsit ebaausas konkurentsis, mis põhiliselt seisnes tervisealaste väidetega varustatud alkohoolsete jookide müümises. Väidetav tervisealane väide on sõna „RESCUE“, mis väidetavalt viitab sellele, et Nelsonsi toodete kasutaja „päästetakse“ mingil viisil nõrgast tervisest.
23.
Oma hagis palusid vastustajad kohustada Nelsonit tema toodete müümisest nime „RESCUE“ kasutades hoiduma.
24.
Esimeses kohtuastmes jäeti vastustajate hagi suuremas osas rahuldamata. Seevastu apellatsiooniastmes kohustati teda eelnimetatud tegevusest hoiduma, tuginedes sellele, et RESCUE‑tooted on „joogid“ määruse nr 1924/2006 artikli 4 lõike 3 tähenduses. Seega keelati neile igasuguste tervisealaste väidete kandmine.
25.
Apellatsiooniastme otsus, millega kohustati vastavast tegevusest hoiduma, vaidlustati omakorda Bundesgerichtshofis (kõrgeim üldkohus). Bundesgerichtshof (kõrgeim üldkohus) lähtus eeldusest, et sõna „RESCUE“, mida RESCUE‑toodetel kasutati, kujutab endast tervisealast väidet. Sellegipoolest kahtleb ta, kas RESCUE‑tooteid saab liigitada „jookideks“. Juhul kui nende toodete puhul ei ole tegemist „jookidega“, soovib Bundesgerichtshof (kõrgeim üldkohus) selgitust ka selle kohta, kuidas peaks käesolevas kohtuasjas kohaldama määruse nr 1924/2006 artiklites 5 ja 6 sisalduvaid mitmesuguseid nõudeid tervisealaste väidete teaduslike tõendite kohta. Viimaks väljendab Bundesgerichtshof (kõrgeim üldkohus) kahtlusi seoses määruse nr 1924/2006 artiklis 28 ette nähtud üleminekusätetega ja nende kohaldamisega kaubamärgile, mis oli enne 1. jaanuari 2005 registreeritud, kui asjassepuutuvat toodet müüdi sel ajal ravimina.
26.
Sellest tulenevalt peatas siseriiklik kohus menetluse ja esitas Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas 10 või 20 ml pipettpudelites ja aerosoolina apteekide kaudu turustatavaid piiritusjookideks nimetatud vedelikke, mille etanoolisisaldus mahu järgi on 27 mahuprotsenti, tuleb pidada määruse nr 1924/2006 artikli 4 lõike 3 tähenduses jookideks, mille etanoolisisaldus mahu järgi on üle 1,2 mahuprotsendi, kui nende pakenditele on märgitud järgmine annustamisjuhis:
a)
tilgutada neli tilka vedelikku klaasitäie vee sisse ja juua päeva jooksul või manustada vajaduse korral neli tilka lahjendamata,
b)
aerosoolina turustatavat vedelikku pihustada kaks korda keele peale?
2.
Kui vastus esimese küsimuse punktidele a ja b on eitav:
Kas ka viited üldistele, mittespetsiifilistele eelistele määruse nr 1924/2006 artikli 10 lõike 3 tähenduses peavad olema tõendatud nimetatud määruse artikli 5 lõike 1 punkti a ja artikli 6 lõike 1 tähenduses?
3.
Kas määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõike 2 esimene osalause kehtib juhul, kui kõnesolevat toodet turustati sama margitoote nime all enne 1. jaanuari 2005 mitte toiduna, vaid ravimina?“
27.
Kirjalikud märkused on esitanud põhikohtuasja pooled ning Kreeka ja komisjon. Need menetlusosalised, välja arvatud Kreeka, esitasid 6. aprilli 2016. aasta istungil oma seisukohad ka suuliselt.
IV. Analüüs
A. Kas RESCUE‑tooted on
„joogid
“?
28.
Esimese küsimusega palub siseriiklik kohus selgitada, kas tooted, mille omadused on RESCUE‑toodetega sarnased, kuuluvad määruse nr 1924/2006 kohaselt mõiste jook määratluse alla.
29.
Ma ei arva, et see on nii.
30.
Määruses 1924/2006 ei määratleta mõistet jook. Sellegipoolest selgitatakse selle määruse põhjenduses 13, et toidulisandeid, mis on esitatud vedelal kujul ning mille etanoolisisaldus mahu järgi on üle 1,2 mahuprotsendi, ei loeta „jookideks“. (
12
)
31.
Euroopa Kohtu praktika kohaselt (
13
) tuleb sellise sõna tähenduse ja ulatuse kindlakstegemisel, mida liidu õigus ei määratle, (
14
) lähtuda selle tähendusest igapäevakeeles, võttes arvesse sõna kasutamise konteksti ja nende sätete eesmärke, mille osaks see on.
32.
„Joogi“ sõnastikumääratlused on tavaliselt väga laiad, hõlmates kõike, mida on teoreetiliselt võimalik alla neelata ja mis ei ole tehniliselt tahkis ega gaas. (
15
) Igapäevakeeles aga ei kasutata „jooki“ sugugi nii laialdasel: näiteks äädikas on vedelik, mida neelatakse, kuid on ebatõenäoline, et tavalises kõnes viidatakse sellele kui „joogile“. Sarnaselt võib kurguaerosool kondenseeruda keelel või suulaes vedelikutilkadeks ja seda saab neelata, kuid taas – tavavestluses ei viidataks sellele kui „joomisele“.
33.
Lisaks sellele on mitu konteksti ja eesmärgiga seotud tegurit, mis näivad kinnitavat, et artikli 4 punktis 3 kasutatud sõna „jook“ ei tähenda kõiki vedelikke, vaid üksnes neid, mis on mõeldud tarvitamiseks märkimisväärses koguses (st rohkem kui mõni tilk või paar pihustust).
34.
Esmalt on määruse nr 1924/2006 artikli 4 punktis 3 sisalduva keelu eesmärk kaitsta tervist alkoholi konkreetsete negatiivsete mõjude eest. (
16
) Selleks aga, et sellised mõjud ilmneksid, tuleb alkoholi tarbida märkimisväärses koguses. Käesoleval juhul näitavad asjassepuutuvad väga väikesed vedelikukogused koosmõjus tarbimise viisiga (suhu tilgutamine, teiste vedelikega segamine või pihustamine) minu hinnangul, et määruse nr 1924/2006 artikli 4 punktis 3 käsitletud tervisega seotud probleemid seoses Nelsonsi RESCUE‑toodetega üldiselt ei teki. (
17
)
35.
Teiseks selgitatakse määruse nr 1924/2006 põhjenduses 13, et toidulisandeid, mille etanoolisisaldus mahu järgi on üle 1,2 mahuprotsendi, ei loeta „jookideks“. Komisjoni teatises, millega vastati nõukogu ühisele seisukohale ja nõustuti põhjenduses 13 sisalduva selgitusega, on sõnaselgelt öeldud, et põhjenduse 13 alus on see, et „etanoolikogus on sellistes toiduainetes tarbimise seisukohast tähtsusetu“. (
18
) Sellest saab järeldada, et alkoholiga seotud terviseprobleemid, millele määruse nr 1924/2006 artikli 4 punktiga 3 vastatakse, ei teki seoses vedelikega, mida neelatakse eriti väikestes kogustes, ja seetõttu saab sellistel juhtudel tervisealaseid väiteid lubada.
36.
Kolmandaks näeb määruse nr 1169/2011 (
19
) XIII lisa (üldised märgistamisnõuded) ette, et võrreldes muude toodetega võivad jookides vitamiinide ja mineraaltoiteainete kogused olla väiksemad. Nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades välja toob, võib see viidata sellele, et üldiselt eeldatakse, et „jooke“ neelatakse suuremas koguses kui muud toitu. (
20
)
37.
Eespool toodud põhjustel leian, et mõiste jook ei hõlma tooteid, millel on sellised omadused, millele viitab siseriiklik kohus oma eelotsuse küsimuses. Lähtudes määruse nr 1924/2006 artikli 4 punkti 3 eesmärgist ning kontekstil põhinevast ja süstemaatilisest tõlgendamisest, tuleb mõiste jook laia sõnastikutähendust seega eesmärgipäraselt kitsendada. See mõiste peaks tegelikult hõlmama üksnes neid vedelikke, mille etanoolisisaldus mahu järgi ületab 1,2 mahuprotsenti, mis võivad tavapärase kasutamise tulemusel põhjustada inimeste tervisele negatiivset mõju.
38.
Tuleb rõhutada, et nagu eespool esitatud väidetest juba nähtub, tuleb sama vastus anda nii siseriikliku kohtu esitatud esimese küsimuse a kui ka b osale, mis puudutavad sama vedelikku, mida müüakse vastavalt tilkade või aerosooli kujul. Tõepoolest, nagu siseriikliku kohtu esitatud küsimus juba eeldab, on toote koostis sama (vedelik): erinev on üksnes selle manustamisviis.
39.
Viimase tähelepanekuna seoses mõiste jook tähendusega on mitu menetlusosalist viidanud asjaolule, et RESCUE‑tooted on märgistatud kui „piiritusjoogid“.
40.
On võimalik, et selline märgistus oli vajalik määruse nr 110/2008 (mille kohaselt tuleb „alkohoolsed joogid“ märgistada kui „piiritusjoogid“) rakendamiseks.
41.
See aga ei muuda minu järeldust. Isegi kui RESCUE‑tooteid pidada määruse nr 110/2008 tähenduses tehniliselt „alkohoolseteks jookideks“, ei kaasneks sellega automaatselt nende liigitamine „joogiks“ määruse nr 1924/2006 järgi. Puuduvad konkreetsed eeskirjad määratluste kooskõlastamise või ühiste määratluste kasutamise kohta nende kahe määruse vahel. (
21
)
42.
Eeltoodu põhjal teen ettepaneku, et Euroopa Kohus vastaks siseriikliku kohtu esitatud esimesele eelotsuse küsimusele, et põhikohtuasjas käsitletavate toodetega sarnaste omadustega vedelikud, mida turustatakse 10 või 20 ml pipettpudelites või aerosoolina apteekide kaudu ja mida nimetatakse piiritusjookideks, mille etanoolisisaldus mahu järgi on 27 mahuprotsenti ja mida nendega kaasas olevate juhiste järgi tuleb võtta väga väikestes kogustes tilkadena või pihustustena, ei ole „joogid“ määruse nr 1924/2006 artikli 4 lõike 3 tähenduses.
B. Kas viiteid üldistele, mittespetsiifilistele eelistele peavad kinnitama teaduslikud tõendid?
1. Sissejuhatus
43.
Teise küsimusega soovib siseriiklik kohus teada, kas viited üldistele, mittespetsiifilistele eelistele määruse nr 1924/2006 artikli 10 lõike 3 tähenduses peavad olema tõendatud teaduslike tõenditega nimetatud määruse artikli 5 lõike 1 punkti a ja artikli 6 lõike 1 tähenduses.
44.
Eespool toodud põhjustel leian, et sellistele viidetele ei pea olema lisatud otseseid teaduslikke tõendeid. Küll aga peavad artikli 10 lõike 3 selge sõnastuse kohaselt sellised viited olema lisatud „konkreetsetele“ tervisealastele väidetele. Need konkreetsed tervisealased väited peavad olema tõendatud teaduslike tõenditega nimetatud artikli 5 lõike 1 punkti a ja artikli 6 lõike 1 tähenduses. Seega peavad viited üldistele, mittespetsiifilistele eelistele olema vähemalt kaudselt tõendatud teaduslike tõenditega.
2. Määruse nr 1924/2006 artikli 10 lõike 3 ulatus
45.
Määruse nr 1924/2006 artikli 10 lõige 3 viitab kaht liiki väidetele: a) „viited üldistele, mittespetsiifilistele eelistele“ ja b) „konkreetsed tervisealased väited“. Enne vastuse andmist siseriikliku kohtu küsimusele nõutavate tõendite kohta, tuleb analüüsida nende kahe – määruses nr 1924/2006 määratlemata – mõiste tähendust ja ulatust.
46.
Arvestades täpsustust „konkreetne“, on mõiste konkreetne tervisealane väide tavatähendus kitsam kui mõistel tervisealane väide (mis on määruses määratletud). See viitab täpsematele väidetele mõju kohta, mida konkreetne toode tervisele avaldab. Teisisõnu kuuluvad „konkreetsed tervisealased väited“ loogiliselt mõiste „tervisealased väited“ alla.
47.
Seevastu „viited üldistele, mittespetsiifilistele eelistele […]“ on umbmäärasemad väited toote positiivse mõju kohta „tervisele“ või „tervisega seotud heaolule“. Väide, et sellised „viited üldistele, mittespetsiifilistele eelistele“ on määruse artikli 2 lõike 2 punktis 5 määratletud „tervisealaste väidete“ alaliik, ei ole täiesti ilmne.
48.
Artikli 10 lõiget 3 on sellegipoolest võimalik tõlgendada nii, et selle sättega nähakse ette „tervisealaste väidetega“ seotud reeglid ja sel on sama ulatus, mis määruse nr 1924/2006 artikli 2 lõike 2 punktil 5. Erinevalt artikli 2 lõike 2 punktist 5 eristab artikli 10 lõige 3 aga kaht liiki „tervisealaseid väiteid“, nimelt „üldisi tervisealaseid väiteid“ (millele määruses viidatakse kui „viidetele üldistele, mittespetsiifilistele eelistele […]“) ja „konkreetseid tervisealaseid väiteid“.
49.
Artikli 10 lõikes 3 kasutatud mõistete täpne tähendus jääb seega ebaselgeks. Seetõttu on vaja uurida selle sätte konteksti ja eesmärki.
50.
Määruse nr 1924/2006 tekkelugu on informatiivne. Komisjoni algse ettepaneku (
22
) artikkel 10 nägi ette konkreetsed tingimused, mille puhul on tervisealased väited lubatud. Seevastu artiklis 11 loetleti mitu tervisealast väidet, mida sooviti keelustada. Eelkõige nägi artikli 11 lõike 1 punkt a ette, et „[l]ubatud pole järgmised kaudsed tervisealased väited: a) väited, mis viitavad toitaine või toidu üldistele, mittespetsiifilistele eelistele seoses üldise hea tervise ja tervisega seotud heaoluga […]“.
51.
Pärast esimest lugemist lükkas Euroopa Parlament sellise artikli 11 lõike 1 punktis a sisalduva täieliku keelu tagasi ja kustutas selle. (
23
) Nõukogu nõustus oma ühises seisukohas selle kustutamisega. (
24
) Lisati uus artikli 10 lõige 3 sellises sõnastuses, mis kajastub lõplikus tekstis. Seletuskirjas (
25
) väitis nõukogu, et ta oli nõus komisjoni poolt välja pakutud teatud väidete keelamisega, kuid otsustas teisi väiteid teatud tingimustel lubada, viidates selles osas sõnaselgelt praeguse artikli 10 lõikele 3.
52.
Komisjon nõustus selle muudatusega, (
26
) samuti nagu Euroopa Parlament pärast teist lugemist. (
27
)
53.
Leian, et need tekkeloo aspektid kinnitavad eespool esitatud tõlgendust. Seega, kuigi seda ei ole sõnaselgelt välja toodud, viitab artikli 10 lõige 3 tervisealastele väidetele määruse nr 1924/2006 artikli 2 lõike 2 punkti 5 tähenduses. Artikli 10 lõiget 3 peaks tõlgendama nii, et see eristab a) „üldisi tervisealaseid väiteid“ (mida selles määruses nimetatakse „viideteks üldistele, mittespetsiifilistele eelistele […]“) ja b) „konkreetseid tervisealaseid väiteid“.
54.
Artikli 10 lõike 3 kontekstipõhine ja süstemaatiline tõlgendamine näib seda arusaama samuti kinnitavat – või vähemalt ei räägi sellele vastu.
55.
Selles suhtes on määruse artikli 10 lõike 3 ja artikli 1 lõike 3 vahel selge paralleel. Artikli 1 lõige 3 näeb ette, et kaubamärgiga, mida võib tõlgendada tervisealase väitena (mille jaoks ei ole luba vaja), peab kaasnema sellega seotud toitumis- või tervisealane väide (mis peab olema määrusega nr 1924/2006 kooskõlas).
56.
Nii artikli 10 lõige 3 kui ka artikli 1 lõige 3 käsitlevad võimalikku riski, et teatud tüüpi tervisealased väited esinevad kujul, mis võib muuta määruse nr 1924/2006 täieliku järgimise keerulisemaks, õigustades (mõnest) selle määruse nõudest erandi tegemist. Minu arvates ei ole artikli 10 lõike 3 ega artikli 1 lõike 3 eesmärk näha ette toodetel kasutatavate väidete uus erikategooria, vaid pigem tunnustada asjaolu, et on olemas kaht konkreetset liiki tervisealased väited – üldised ja konkreetsed –, mida tuleks kohelda erinevalt.
57.
Seega mõistan artikli 10 lõiget 3 nii, et „viited üldistele, mittespetsiifilistele eelistele […]“) tähendavad „üldiseid tervisealaseid väiteid“, mis erinevad „konkreetsetest tervisealastest väidetest“. Järgnevas tõendamiskohustusega seotud analüüsis kasutan seega seda terminoloogiat, eelistades seda kohmakamale fraasile „viited üldistele, mittespetsiifilistele eelistele […]“).
3. Tõendamiskohustus seoses viidetega üldistele, mittespetsiifilistele eelistele artikli 10 lõike 3 järgi
58.
Määruse nr 1924/2006 artikli 10 lõige 3 kehtestab nõude, mille järgi võib üldiseid tervisealaseid väiteid esitada üksnes koos konkreetse tervisealase väitega, mis on loetletud määruse artiklites 13 või 14 sätestatud nimekirjades.
59.
Sellest tuleneb selgesti, et üldistele tervisealastele väidetele ei kehti artiklites 13 või 14 sätestatud nimekirjades loetlemise nõue. See aga ei tähenda automaatselt, et üldiste tervisealaste väidete kohta ei kehti muud määruse nõuded (sh artikli 5 lõike 1 punkti a või artikli 6 lõike 1 nõuded). Selle kohta on olemas head vastuväited, mis tuginevad artiklil 10.
60.
Määruse nr 1924/2006 artikli 10 lõige 1 näeb ette reegli, et tervisealased väited peavad vastama II peatükis toodud üldnõuetele (mille hulgas on artiklid 5 ja 6). Artikli 10 lõige 3 näeb ette erandi artikli 10 lõikes 1 ette nähtud reegli suhtes ja seda tuleb seetõttu tõlgendada kitsalt. Artikli 10 lõike 3 laiendamine artiklites 13 ja 14 sätestatud nimekirja kandmise kohustusest vabastamisest kaugemale vajaks tugevat õigustust. (
28
)
61.
Selleks et mõista artikli 5 lõike 1 punktis a ja artikli 6 lõikes 1 tõendite kohta ette nähtud nõuete täpset ulatust, tuleb neid sätteid lähemalt analüüsida.
62.
Mida saame artikli 5 lõike 1 punkti a ja artikli 6 punkti 1 tavatähendusest teada seoses nende kohaldatavusega üldistele tervisealastele väidetele?
63.
Artikli 5 lõike 1 punkt a ja artikli 6 lõige 1 ei erista sõnaselgelt ühelt poolt teaduslikke tõendeid, mida on vaja üldiste tervisealaste väidete puhul, ja teiselt poolt neid, mida on vaja konkreetsete tervisealaste väidete puhul.
64.
Määruse nr 1924/2006 artikli 5 lõike 1 punkti a järgi peab „toitaine või muu aine, mille kohta väide esitatakse“ puhul esinema üldtunnustatud teaduslikud tõendid selle kasuliku mõju kohta. (
29
) Minu hinnangul on nende sõnade tavatähendus see, et teaduslikke tõendeid on vaja vähemalt seoses selliste väidetega, mis puudutavad „toitaineid või muid aineid“. Ei ole aga selge, kas see nõue on kohaldatav (või võib olla kohaldatav) täpselt samal viisil ka sellistele tervisealastele väidetele, mis puudutavad toodet üldisemalt ja mida ei saa siduda konkreetsete „toitainete või muude ainetega“.
65.
Määruse artikli 6 lõikes 1 on üldisem nõue, mille kohaselt peavad tervisealased väited „põhinema“ üldtunnustatud teaduslikel tõenditel ja olema „viimastega tõendatud“. Selle sätte tavatähendus on see, et seda tuleb kohaldada nii üldistele kui ka konkreetsetele tervisealastele väidetele. Siiski ei ole täiesti selge, kas tõendite nõuet peab seoses üldiste ja konkreetsete tervisealaste väidetega täitma (või isegi saab täita) täpselt samal viisil.
66.
Eeltoodust tulenevalt ei aita määruse nr 1924/2006 artikli 5 lõike 1 punkt a, artikli 6 lõige 1 ja artikli 10 lõige 3 teha kindlat järeldust üldistele tervisealastele väidetele kohaldatavate tõendamisega seotud nõuete ulatuse kohta. Sellegipoolest arvan, et nendes sätetes ei ole nähtud ette täielikku ja üldkohaldatavat erandit kohustuse suhtes esitada üldiste tervisealaste väidete põhjendamiseks mingil kujul teaduslikke tõendeid.
67.
Selles küsimuses aitab selgust saada süstemaatiline ja teleoloogiline analüüs. Esmalt on määruse nr 1924/2006 mitmes sättes selge sõnum, et tervisealaste väidete puhul tekib tarbijate eksitamise oht ja seetõttu peab neid kinnitama teadus (vt nt põhjendused 9, 14, 16, 17 ja 23). Taas ei eristata üldisi ja konkreetseid tervisealaseid väiteid. See põhimõte ei välista aga, et teaduslike tõendite nõuet täidetakse üldiste ja konkreetsete tervisealaste nõuete osas erineval viisil.
68.
Teiseks on nii eelotsusetaotluse esitanud kohtu, Nelsonsi kui ka komisjoni kirjalikes seisukohtades väidetud, et on olemas üldisi tervisealaseid väiteid, mis on tegelikult hindamiseks liiga üldised, ja seega ei ole neid võimalik teaduslikult tõendada. (
30
) Seega võib väita, et üldtunnustatud teaduslike tõendite esitamise nõude kehtestamine seoses üldiste tervisealaste väidetega kujutaks endast selliste väidete esitamise de facto keeldu. See oleks vastuolus asjaoluga, et Euroopa Parlament ja nõukogu lükkasid selliste tervisealaste väidete esitamise täieliku keelu tagasi (vt eespool punkt 51).
69.
Sellegipoolest on selge, et probleemne on ka täielik ja üldkohaldatav erand teaduslike tõendite esitamise kohustusest seoses üldiste tervisealaste väidetega. See oleks vastuolus mitte üksnes teksti tavatähendusega, vaid ka määruse eesmärgiga kaitsta tarbijaid – konkreetsemalt vältida eksitavaid väiteid, sealhulgas neid, mis ei ole teaduslikult tõendatud.
70.
Eelnevast tulenevalt leian, et artikli 10 lõiget 3 lihtsalt ei saa tõlgendada nii, et see näeb ette üldise erandi määruse nr artikli 5 lõike 1 punktis a ja artikli 6 lõikes 1 ette nähtud tõendamiskohustuse suhtes.
71.
Sellegipoolest nõustun komisjoniga, et üldiste tervisealaste väidete puhul ei ole vaja esitada otseseid teaduslikke tõendeid. Selle asemel peab üldiseid tervisealaseid väiteid esitama koos konkreetse tervisealase väitega, mida on selliste tõenditega tõendatud. Seega esitatakse üldiste väidete puhul kaudseid tõendeid.
72.
See tõlgendus on kooskõlas määruse süstemaatilise tõlgendamisega, arvestades samal ajal seadusandja selget tahet mitte kehtestada üldiste tervisealaste väidete täielikku keeldu, nõudes aga samas, et need oleks teaduslikult (ehkki kaudselt) põhjendatud.
73.
Viimaks märgin, et artikli 10 lõike 3 sellise tõlgenduse korral peab olema seos üldise väite ja sellega koos esineva konkreetse väite vahel. Selle seose täpsema olemuse analüüs jääb siseriikliku kohtu küsimuste ulatusest välja ja seda siin üksikasjalikult ei analüüsita. Eelneva analüüsi valguses peab aga üldiste ja konkreetsete väidete vaheline seos olema selline, et konkreetset väidet kinnitavad tõendid on üldise väite osas asjakohased ja saavad seda kaudselt tõendada. (
31
)
4. Ettepanek
74.
Eeltoodust tulenevalt teen ettepaneku vastata siseriikliku kohtu teisele küsimusele nii, et viited üldistele, mittespetsiifilistele eelistele määruse nr 1924/2006 artikli 10 lõike 3 tähenduses ei pea olema tõendatud otseste teaduslike tõenditega sama määruse artikli 5 lõike 1 punkti a ja artikli 6 lõike 1 tähenduses. Nende puhul on aga nõutavad kaudsed tõendid üldtunnustatud teaduslike tõendite kujul, mis tõendavad konkreetset väidet, mis esineb koos viidetega üldistele, mittespetsiifilistele eelistele.
75.
Viimase märkusena, kuigi seda ei ole siseriikliku kohtu küsimustes sõnaselgelt tõstatatud, märgin, et eelotsusetaotluses on võetud seisukoht, et nõue, mille kohaselt peavad üldised tervisealased väited olema koos konkreetsete tervisealaste väidetega, jõustub üksnes siis, kui artiklite 13 ja 14 nimekirjad on valmis.
76.
Ma ei arva, et see oleks artikli 10 lõike 3 õige tõlgendus. Selle sätte sellist ajalise kohaldamisala piirangut ei ole ette nähtud. Seda ei saa järeldada ka süstemaatilisest ja teleoloogilisest tõlgendusest. Eelkõige näeb määruse nr 1924/2006 artikkel 28 sõnaselgelt ette mitu üleminekumeedet. (
32
) Nende hulgas ei ole artikli 10 lõike 3 nõuete kohaldamise peatamist. Üldisemalt võivad artiklite 13 ja 14 nimekirjad oma olemusest tulenevalt pidevalt muutuda ega ole seega kunagi muutumatud. (
33
) Viimaks leian ma, et artikli 10 lõike 3 nõuded on juba täiesti kohaldatavad.
C. Kas artikli 28 lõikes 2 sätestatud erand on asjakohane, kui toodet turustati ravimina?
1. Sissejuhatus
77.
Kolmanda küsimusega soovib siseriiklik kohus sisuliselt teada, kas artikli 28 lõikes 2 sätestatud erandi kohaldamiseks on nõutav, et asjassepuutuvat toodet turustati enne 1. jaanuari 2005 toiduainena.
78.
Kõnealuse küsimuse sissejuhatusena leian, et on kasulik meelde tuletada käesoleva kohtuasja mõnda väga erilist tahku.
79.
RESCUE‑tooted on täpselt samal füüsilisel kujul ja sama kaubamärgi all olnud olemas juba enne 1. jaanuari 2005. Muutunud on viis, kuidas RESCUE‑tooteid turustatakse ja tootekategooriad, mille jaoks kaubamärk on registreeritud.
80.
Kuni 2007. aastani turustati RESCUE‑tooteid kui ravimeid ja kaubamärk oli registreeritud (muu hulgas) ravimite jaoks. Alates aastatest 2007/2008 on RESCUE‑tooteid turustatud kui toiduaineid ja kaubamärk registreeriti toiduainete jaoks. Turustamisviisi muutus ei leidnud aga aset kassatsioonkaebuse esitaja ühepoolse otsuse tulemusel. See tulenes hoopis Oberlandesgericht Hamburgi (Hamburgi liidumaa kõrgeim kohus) kohtuotsusest, mis andis mõista, et kassatsioonkaebuse esitaja varasem turustamisviis oli väär. Asjassepuutuvaid tooteid ei oleks tohtinud turustada mitte ravimite, vaid pigem toiduainetena.
81.
Need asjaolud toovad esile probleemistiku, mis on siseriikliku kohtu esitatud kolmanda küsimuse taga: nimelt, millised 2005. aasta eelsed tegurid on artikli 28 lõikes 2 sätestatud erandi kohaldamisel asjassepuutuvad (toote füüsikalised omadused; õiguslik liigitus (tootja või pädevate asutuste poolt); turustamine jne).
2. Analüüs
82.
Teksti põhjal kohaldatakse artikli 28 lõiget 2 „toodetele“, mis kannavad kaubamärke (või margitoote nimesid) (
34
) mis „olid olemas“ enne 1. jaanuari 2005 ja ei ole määrusega nr 1924/2006 kooskõlas.
83.
Artikli 28 lõike 2 tekstist ei selgu, mis pidi „olema olemas“ enne 1. jaanuari 2005 (toode, asjassepuutuv kaubamärk või kaubamärki kandev toode). Sõnad „olemas olema“ on samuti ebaselged. Need ei viita ühelegi konkreetsele toote turustamisviisile (ega üldse turustamisele).
84.
Sellegipoolest on puhtgrammatilise tõlgendamise pinnalt selge, et ravimid, mida turustati enne 2005. aastat ja mis kandsid 2005. aasta eelset kaubamärki, kuuluvad mõiste „enne 1. jaanuari 2005 olemas olnud kaubamärke või margitoote nimesid kandvad tooted“ kohaldamisalasse.
85.
Artikli 28 lõike 2 teise nõude kohaselt peavad kaubamärki kandvad tooted olema „käesoleva määruse sätetele mittevastavad“. Tegusõna „vastama“ on olevikus. Tekstist lähtudes ei ole seega nõutav, et „kaubamärke kandvad tooted“olid määrusega vastuolus 1. jaanuaril 2005, vaid et need ei vasta määrusele hetkel, mil tuginetakse üleminekuerandile. Sel alusel võib artikli 28 lõige 2 olla kohaldatav olukorrale, mida kirjeldatakse siseriikliku kohtu küsimuses, mis viitab toodetele, mida turustati ravimitena, kuid mida praegu turustatakse toiduainetena ja liigitatakse selliselt ka õiguslikult.
86.
Oma seisukohtades leiavad vastustajad ja komisjon, et artikli 28 lõiget 2 ei saa kohaldada. Nende peamine põhjendus on sisuliselt see, et artikli 28 lõige 2 puudutab toiduaineid. Vaid toiduainetel võivad olla tervisealased väited ja seega saavad vaid toiduained olla määrusele mittevastavad. Artikli 28 lõiget 2 ei saa seega kohaldada ravimitele.
87.
Selle põhjenduse probleem seisneb selles, et see ei lahenda käesoleva kohtuasja konkreetset probleemi: seda, et asjassepuutuvate toodete õiguslik kategooria on muutunud. Juhul kui RESCUE‑tooteid oleks jätkuvalt turustatud ravimitena ja neid oleks selliselt õiguslikult liigitatud, ei oleks artikli 28 lõike 2 erand olnud kohaldatav. Põhimõtteliselt ei oleks sellisel juhul määrus kui tervik asjassepuutuv.
88.
Eespool välja toodud põhjustel leian, et artikli 28 lõike 2 tekstiga saab selgelt hõlmata seda liiki (väga iseäralikku) olukorda. Siiski on artikli 28 lõikes 2 esinevat sõna „tooted“ tõlgendatud teistmoodi Euroopa Kohtu otsuses Green‑Swan, (
35
) millele on viidanud kõik menetlusosalised.
a) Kohtuasi Green‑Swan ja artikli 28 lõikes 2 esinev mõiste tooted.
89.
Kohtuotsuses Green‑Swan leidis Euroopa Kohus, et määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõiget 2 „tuleb tõlgendada nii, et see viitab ainult neile toiduainetele, millele kanti kaubamärk või margitoote nimi, mida tuleb käsitada toitumis- või tervisealase väitena selle määruse tähenduses, ja mis olid sellel kujul olemas enne 1. jaanuari 2005.“ (
36
)
90.
Seega on võimalik aru saada, et Euroopa Kohus tõlgendas kohtuotsuses Green‑Swan artikli 28 lõikes 2 esinevat sõna „tooteid“ kui „toiduaineid“. Sellele kohtuotsusele tuginedes väidavad vastustajad ja komisjon sisuliselt, et toode, mida varem on turustatud ravimina, ei saa mingil juhul kuuluda artikli 28 lõikes 2 sätestatud erandi kohaldamisalasse.
91.
Ma ei ole sellega nõus. Järeldus, et „tooteid“ peaks tõlgendama kui „toiduaineid“ ei ole nii ilmne, ja minu hinnangul ei teinud Euroopa Kohus kohtuasjas Green‑Swan sõnaselgelt otsust selle kohta.
92.
Euroopa Kohtu üksikuid väiteid, mida ta on esitanud vastusena eelotsusetaotlusele, tuleks mõista kontekstist lähtuvalt ja tõlgendada kohtuasja asjaolusid arvestades. Väide, mille vastustajad ja komisjon on kohtuotsusest Green‑Swan esile toonud, on üksnes kõrvalmärkus, mis on sõnastatud üksikjuhu põhiselt, et vastata siseriikliku kohtu esitatud konkreetsele küsimusele. See kordab siseriikliku kohtu küsimuse täpset sõnastust, milles viidati toiduainetele, mitte toodetele. See, kas „tooteid“ tuleks tõlgendada kui „toiduaineid“, ei olnud kohtuasjas Green-Swan asjakohane. Seda ei käsitletud üksikasjalikult.
93.
Neil põhjustel saab kohtuotsusele Green-Swan tuginemine anda käesolevas kohtuasjas üksnes piiratud juhiseid.
94.
Üldiselt on sõna „tooted“ tavatähendus „toiduainetest“ selgelt erinev ja laiem. Süstemaatilist analüüsi aluseks võttes kasutatakse selles määruses sõna „toiduained“ rohkem kui 70 korral, sealhulgas artiklis 28. Sõna „tooted“ esineb kahel korral: põhjenduses 1 ja artikli 28 lõikes 2. Seega võib oletada, et seadusandaja oli teadlik sellest terminoloogilisest vaheteost, mida ta soovis sisse viia selle sätte sõnastusse, mis näib olevat kõigis ametlikes keeltes samasugune. Seda arvestades vajaks sõna „tooted“ asendamine terminiga „toiduained“ oluliselt üksikasjalikumat ja täpsemini fookustatud õiguslikku põhjendamist.
95.
Lisaks sellele leian, et isegi siis, kui tõlgendada sõna „tooted“ artikli 28 lõikes 2 sõnana „toiduained“, ei välista see selle sätte kohaldamist sellistele juhtudele, nagu on käesolevas asjas kõne all.
96.
Seoses sellega rõhutan, et käesolev kohtuasi puudutab väga iseäralikku olukorda. Asjassepuutuvad tooted on tegelikult toiduained, kuid neid turustati kui ravimeid, kuni siseriikliku kohtu otsusega selgitati nende õiget juriidilist liigitust. See ei toimunud kuigi kaua pärast artikli 28 lõikes 2 ette nähtud erandi 1. jaanuari 2005. aasta tähtaega.
97.
Need asjaolud toovad esile kohaldatava õiguskorra erilised omadused. ELi õiguse kohaselt on toote liigitamisel ravimiks või toiduaineks väga olulised õiguslikud tagajärjed. Praktikas aga ei ole piir ravimite ja toiduainete vahel tingimata alati selge ja võib aja jooksul või eri liikmesriikides olla erinev. (
37
) Seega kui käesolevas kohtuasjas lihtsalt tõdeda, et artikli 28 lõikes 2 tuleks sõna „tooted“ tõlgendada kui „toiduained“, ei pakuks see olukorrale täielikku lahendust. See toob kaasa küsimuse: toiduained millisel ajahetkel ja kelle arvates?
98.
See on keerdküsimus, mis tekib üksnes väga eriliste asjaolude tõttu. Tooted võivad liikuda ravimite ja toiduainete õiguslike kategooriate vahel, kuid see peaks olema pigem erand kui reegel. Teisisõnu küsimus „toiduained – millisel ajahetkel ja kelle arvates“ peaks tekkima üksnes üksikutel juhtudel.
99.
Tulen selle küsimuse juurde hiljem tagasi. Selle jaotise lõpetuseks tuleks märkida, et isegi kui tõlgendada „tooteid“ kui „toiduaineid“, ei välista see ipso facto artikli 28 lõike 2 kohaldamist toodetele, mida turustati enne 2005. aastat ravimitena, kuid mida liigitatakse nüüd toiduaineteks ja turustatakse selliselt (ja millel on sama füüsiline kuju ja mis kannavad sama kaubamärki kui enne).
b) Laiem kontekstipõhine, süstemaatiline ja teleoloogiline tõlgendamine
100.
Määruse nr 1924/2006 põhjendus 4 kinnitab, et määrust kohaldatakse kaubamärkidele, mida võib tõlgendada tervisealaste väidetena. (
38
) Määruses on veel kaks sätet, mis puudutavad kaubamärke. Esmalt artikli 1 lõige 3, mis sisuliselt välistab määrusega ette nähtud loa saamise nõude täitmisest iga kaubamärgi, mida võib tõlgendada tervisealase väitena, juhul kui sellega kaasneb sellega seotud, loa saanud tervisealane väide. Ja teiseks on olemas artikli 28 lõikes 2 ette nähtud erand.
101.
Artikli 1 lõige 3 ja artikli 28 lõige 2 koosmõjus selgitavad viisi, kuidas tuleb määrust nr 1924/2006 kohaldada kaubamärkidele. Neid sätteid ei olnud komisjoni esialgses määruse ettepanekus, mis ei näinud ette mingisugust kaubamärkide erikohtlemist. (
39
) Euroopa Parlament tegi oma esimesel ja teisel lugemisel ettepaneku jätta kaubamärgid sellest määrusest täiesti välja. Ta leidis, et määruse kohaldamine kaubamärkidele tekitaks õiguslikku ebakindlust ja „ebasoodsa olukorra olemasolevate tootemarkide omanike suhtes, kes osaliselt sõltuvad oluliselt margitoote nime tuntusest“. (
40
) Selline täielik väljajätmine lükati lõpuks tagasi ja viimaks jõuti kompromissini, mis kajastub artikli 1 lõikes 3 ja artikli 28 lõikes 2.
102.
Nendest tähelepanekutest teeksin artikli 28 lõike 2 tõlgendamise jaoks järgmised üldised järeldused.
103.
Esmalt, kaubamärke, mida võib tõlgendada tervisealaste väidetena, tunnustatakse määruses nr 1924/2006 sõnaselgelt spetsiifilise küsimusena, millele ei saa kohaldada tavapärast koda täpselt samal moel.
104.
Teiseks leian, et eespool toodud tähelepanekud kinnitavad, et artikli 28 lõike 2 järgi peab nii asjassepuutuv toode kui ka kaubamärk (mitte üksnes toode või üksnes kaubamärk) olema enne 1. jaanuari 2005 eksisteerinud.
105.
Tekkeloost selgub, et artikli 28 lõike 2 eesmärk on anda kehtivatele kaubamärkidele mõningane üleminekukaitse. Äriühingud, kes on investeerinud tootemarki ja tuginevad oma toodete müümisel tehtud investeeringutele ja sellest tulenevale margitoote nime tuntusele, seisaksid silmitsi ebaproportsionaalsete tagajärgedega, kui asjassepuutuv kaubamärk määrusega üleöö keelustataks.
106.
Minu arvates viitab see tugevasti sellele, et artikli 28 lõiget 2 ei saa tõlgendada nii, et see näeb ette üldise erandi tervisealaste väidetena tõlgendatavate kaubamärkide suhtes, mis on vanemad kui 1. jaanuar 2005, lahus toodetest, millel neid kasutatakse. Artikli 28 lõige 2 võimaldab hoopis kaitset olukorras, kus enne 1. jaanuari 2005 oli olemas konkreetne toode ja sellel oli konkreetne kaubamärk (edaspidi „asjassepuutuv toote ja kaubamärgi kombinatsioon“). Muidu saaks enne 1. jaanuari 2005 eksisteerinud kaubamärki kasutada pärast seda kuupäeva täiesti uutel toodetel, nii et see kuuluks ikka erandi kohaldamisalasse, kuigi neil juhtudel ei oleks tegemist ilmse ebaproportsionaalse ja ebaõiglase ebasoodsa olukorraga.
107.
See lähenemine on kooskõlas ka kohtuotsusega Green‑Swan, milles on märgitud, et asjassepuutuvaid kaubamärke kandvad tooted peavad olema olnud „sellel kujul“ olemas 1. jaanuaril 2005. Kohtuasjas Green‑Swan esitatud siseriikliku kohtu küsimusest ja Euroopa Kohtu vastusest selgub, et „sellel kujul“ viitab asjassepuutuvat kaubamärki kandvale toiduainele (mitte lihtsalt toiduainele (
41
) või lihtsalt kaubamärgile).
108.
Kolmandaks peab asjassepuutuv toote ja kaubamärgi kombinatsioon artikli 28 lõike 2 järgi „olema olemas“ enne 1. jaanuari 2005. Minu hinnangul on sõnade „olemas olema“ tavatähendus selles kontekstis see, et ajassepuutuv toote ja kaubamärgi kombinatsioon oli sel kuupäeval samal füüsilisel kujul. Ma ei näe midagi määruse nr 1924/2006 kontekstis, ülesehituses ega eesmärgis, mis õigustaks teistsugust tõlgendust.
109.
Eelkõige ei näe ma mingit põhjust, et muuta seda, kuidas artikli 28 lõiget 2 on kohaldatud, tulenevalt sellest, kuidas on toodet eelnevalt turustatud, või tuginedes müüjapoolsele ilmselt ebaõigele õiguslikule liigitusele.
110.
Neljandaks näeb artikli 28 lõige 2 ette nõude, mille järgi asjassepuutuv toote ja kaubamärgi kombinatsioon on „määruse sätetele mittevastav“. Kui taas viidata selle sätte eesmärgile, siis soovitakse sellega vältida ebaproportsionaalset mõju kaubamärgiomanikule olukorras, kus üleöö kaob õigus seda kaubamärki kasutada, sest see ei ole määrusega kooskõlas. Käesoleval juhul on tõepoolest tegemist väidetava mittevastavusega määrusele (eeldan, et see on kassatsioonkaebuse esitaja hagi alus). See, kas selle mittevastavuse on tinginud muudatus turustamises või toote õigusliku liigituse muutmine, ei ole minu hinnangul asjakohane. Tegemist ei ole olukorraga, milles turule viiakse määrusele mittevastav toote ja kaubamärgi uus kombinatsioon. Asjassepuutuv toote ja kaubamärgi kombinatsioon oli turul täpselt samal füüsilisel kujul mitu aastat enne 1. jaanuari 2005. Mulle tundub, et tegemist on just sellist liiki tootega, mille jaoks artikli 28 lõike 2 erand on mõeldud.
111.
Viimaks, kui tõlgendada artikli 28 lõike 2 üleminekuerandi ulatust üldiselt, siis tuleb meeles pidada mitte üksnes seda, et erandeid tuleb tõlgendada kitsalt, vaid ka seda, et kaubamärgid on vara liik. (
42
) Nagu juba eespool punktis 101 kirjeldatud õigusloomeprotsessist selgub, saanuks mõistlike üleminekusätete kehtestamata jätmist äärmuslikel juhtudel käsitada teatud liiki võõrandamisena.
3. Ettepanek
112.
Eeltoodust tulenevalt teen ettepaneku vastata siseriikliku kohtu kolmandale küsimusele nii, et määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõike 2 esimest osalauset saab kohaldada juhul, kui kõnesolevat toodet turustati sama margitoote nime all enne 1. jaanuari 2005 mitte toiduna, vaid ravimina. Sel juhul pidi sel ajal olemas olnud asjassepuutuv toode artikli 28 lõike 2 järgi a) esinema samal füüsilisel kujul ja b) kandma sama kaubamärki.
V. Ettepanek
113.
Teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata talle Bundesgerichtshofi (Saksamaa liidu ülemkohus) poolt esitatud küsimustele järgmiselt:
Esimene küsimus
Põhikohtuasjas käsitletavate toodetega sarnaste omadustega vedelikud, mida turustatakse 10 või 20 ml pipettpudelites või aerosoolina apteekide kaudu ja mida nimetatakse piiritusjookideks, mille etanoolisisaldus mahu järgi on 27 mahuprotsenti ja mida nendega kaasas olevate juhiste järgi tuleb võtta väga väikestes kogustes tilkadena või pihustustena, ei ole „joogid“ Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1924/2006 toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta artikli 4 lõike 3 tähenduses.
Teine küsimus
Viited üldistele, mittespetsiifilistele eelistele määruse nr 1924/2006 artikli 10 lõike 3 tähenduses ei pea olema tõendatud otseste teaduslike tõenditega sama määruse artikli 5 lõike 1 punkti a ja artikli 6 lõike 1 tähenduses. Nende puhul on aga nõutavad kaudsed tõendid üldtunnustatud teaduslike tõendite kujul, mis tõendavad konkreetset väidet, mis esineb koos viidetega üldistele, mittespetsiifilistele eelistele.
Kolmas küsimus
Määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõike 2 esimest osalauset saab kohaldada juhul, kui kõnesolevat toodet turustati sama margitoote nime all enne 1. jaanuari 2005 mitte toiduna, vaid ravimina. Sel juhul pidi sel ajal olemas olnud asjassepuutuv toode artikli 28 lõike 2 järgi a) esinema samal füüsilisel kujul ja b) kandma sama kaubamärki.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta määrus toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta (ELT 2006, L 404, lk 9).
(
3
)	Nii, nagu see on määratletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määruse (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (EÜT 2002, L 31, lk 1; ELT eriväljaanne 15/06, lk 463), artiklis 2.
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/46 toidulisandeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 2002, L 183, lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 29) artikli 2 punkt a.
(
5
)	Artiklit 13 kohaldatakse tervisealastele väidetele, välja arvatud neile, mis viitavad haigestumise riski vähenemisele ning laste arengule ja tervisele. Neid käsitletakse artiklis 14.
(
6
)	Komisjoni 16. mai 2012. aasta määrus, millega kehtestatakse nimekiri tervisealastest väidetest, mida on lubatud esitada toidu kohta, välja arvatud haigestumise riski vähendamisele ning laste arengule ja tervisele viitavad väited (ELT 2012, L 136, lk 1).
(
7
)	Haigestumise riski vähenemisele ning laste arengule ja tervisele viitavad väited.
(
8
)	Komisjoni 21. oktoobri 2009. aasta määrus, mis käsitleb selliste toidu kohta esitatavate tervisealaste väidete lubamist ja nende lubamisest keeldumist, mis viitavad haigestumise riski vähendamisele ning laste arengule ja tervisele (ELT 2009, L 277, lk 3).
(
9
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta määrus piiritusjookide määratlemise, kirjeldamise, esitlemise, märgistamise ja geograafiliste tähiste kaitse kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 1576/89 (ELT 2008, L 39, lk 16).
(
10
)	Potentsiaalselt asjassepuutuv kuupäev seoses määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõikega 2 (vt käesoleva ettepaneku punkt 16).
(
11
)	Oberlandesgericht Hamburgi (Hamburgi liidumaa kõrgeim kohus) kohtuotsus (21. veebruar 2008 – 3 U 235/06).
(
12
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukoha järgi ei ole Bachi õiepreparaadid direktiivi 2002/46 artikli 2 punkti a määratluse järgi toidulisandid.
(
13
)	Vt nt kohtuotsus, 3.9.2014, Deckmyn ja Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, punkt 19.
(
14
)	Kohtuotsused, 3.4.2008, Endendijk, C‑187/07, EU:C:2008:197, punkt 15; 27.1.2000, DIR International Film jt vs. komisjon, C‑164/98 P, EU:C:2000:48, punkt 26, ja 27.1.1988, Taani vs. komisjon, 349/85, EU:C:1988:34, punkt 9.
(
15
)	Inglise keeles „a drink of any type“ (Cambridge dictionary); saksa keeles „zum Trinken zubereitete Flüssigkeit“ (Duden); prantsuse keeles „tout liquid qui peut être bu“ (Académie française); tšehhi keeles „tekutina určená k pití, k ukojení žízně“ (Slovník spisovného jazyka českého).
(
16
)	Vt selle kohta nt kohtuotsus, 6.9.2012, Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, punkt 48 jj.
(
17
)	Veelgi enam kinnitab seda järeldust asjaolu, et neid müüakse apteekide kaudu.
(
18
)	KOM(2006) 2 lõplik.
(
19
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta määrus, milles käsitletakse toidualase teabe esitamist tarbijatele ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi nr 1924/2006 ja (EÜ) nr 1925/2006 ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni direktiiv 87/250/EMÜ, nõukogu direktiiv 90/496/EMÜ, komisjoni direktiiv 1999/10/EÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/13/EÜ, komisjoni direktiivid 2002/67/EÜ ja 2008/5/EÜ ning komisjoni määrus (EÜ) nr 608/2004 (ELT 2011, L 304, lk 18).
(
20
)	Lisaks sellele viitab XIII lisa muudele toodetele kui joogid, mida mõõdetakse milliliitrites, osutades selgesti sellele, et mitte kõik vedelikud ei ole „joogid“.
(
21
)	Vt direktiiv 2002/46: määrust 1924/2006 kohaldatakse „ilma et see piiraks“ selle direktiivi kohaldamist (määruse nr 1924/2006 artikli 1 lõike 5 punkt d); vt ka eelkõige määrust nr 178/2002, mille mõiste „toit“ määratlus on toodud määrusesse nr 1924/2006 sisse (määruse nr 1924/2006 artikli 2 lõike 1 punkt a).
(
22
)	Ettepanek võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta, KOM(2003) 424 lõplik (ELT 2004, C 96, lk 8), muudatus 42.
(
23
)	Raport ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta, A6-0128/2005.
(
24
)	Nõukogu 8. detsembri 2005. aasta ühine seisukoht (EÜ) 3/2006 (ELT 2006, C 80E/43), vt eelkõige lk 3 ja 7.
(
25
)	Exposé des motifs du Conseil, 8. detsember 2005, 2003/0165 (COD), lk 7.
(
26
)	Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, KOM(2006) 2 lõplik, lk 4.
(
27
)	Soovitus teisele lugemisele nõukogu ühise seisukohta kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta, A6-0122/2006.
(
28
)	Eriti ilmne on see siis, kui pidada silmas mõne muu II peatükis ette nähtud nõude suhteliselt põhjapanevat olemust, mille suhtes erandit taotletakse (näiteks, et väited ei tohi olla valed, mitmeti mõistetavad ega eksitavad ega tohi soodustada toidu ülemäärast tarbimist). Vt määruse nr 1924/2006 artikli 3 punktid a ja c.
(
29
)	Kohtujuristi kursiiv. Samad sõnad esinevad ka artikli 5 lõike 1 punktides b, c ja d.
(
30
)	Vt ka komisjoni 24. jaanuari 2013. aasta rakendusotsus 2013/63/EL, millega võetakse vastu suunised Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse nr 1924/2006 artiklis 10 sätestatud tervisealaste väidete eritingimuste rakendamiseks (ELT 2013, L 22, lk 25), lk 28 viimane lõik.
(
31
)	Vt ka komisjoni rakendusotsus 2013/63, mille kohaselt peaks konkreetne tervisealane väide „olema teataval määral üldise viitega seotud“; määruse nr 1924/2006 artikli 1 lõige 3, mis on analoogne artikli 10 lõikega 3 (vt eespool punkt 55), näeb ette, et lubatud tervisealane väide peab olema „seotud“ kaubamärgis sisalduva väitega.
(
32
)	Nende hulgas on artikli 28 lõige 5, mis näeb ette üleminekumeetmed, mis sõltuvad nimekirja vastuvõtmisest artikli 13 lõike 3 järgi.
(
33
)	Vt selle kohta ka kohtujuristi ettepanek, Wathelet, kohtuasi Ehrmann, C‑609/12, EU:C:2013:746, punkt 97.
(
34
)	Lihtsuse huvides viitan edaspidi üksnes kaubamärkidele.
(
35
)	Kohtuotsus, 18.7.2013, Green–Swan Pharmaceuticals CR, C‑299/12, EU:C:2013:501.
(
36
)	Vt punkt 37.
(
37
)	Käesolev kohtuasi on sellise olukorra näide. Vt nt kohtuotsused, 21.3.1991, Delattre, C‑369/88, EU:C:1991:137, punktid 27 ja 29; 9.6.2005, HLH Warenvertrieb ja Orthica, C‑211/03, C‑299/03 ja C‑316/03–C‑318/03, EU:C:2005:370, punkt 56; 5.3.2009, komisjon vs. Hispaania, C‑88/07, EU:C:2009:123, punkt 69.
(
38
)	Põhjendus 4: „Käesolevat määrust kohaldatakse ka kaubamärkidele ja teistele marginimetustele, mida võib tõlgendada toitumis- või tervisealaste väidetena.“
(
39
)	KOM(2003) 424 lõplik (ELT 2004, C 96, lk 8).
(
40
)	Raport ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta, A6-0128/2005, muudatus 19.
(
41
)	Kohtuasjas Green‑Swan küsis siseriiklik kohus sisuliselt, kas artikli 28 lõikes 2 sätestatud erand on kohaldatav a) „sellel kujul“ toiduainetele või b) „sellel kujul“ kaubamärgiga toiduainetele.
(
42
)	Põhiõiguste harta artikli 17 lõige 2; vt üldiselt kohtuotsus, 16.7.2015, Coty Germany, C‑580/13, EU:C:2015:485, punkt 29; vt ka Euroopa Inimõiguste Kohtu (suurkoda) 11. jaanuari 2007. aasta otsus Anheuser-Busch Inc. vs. Portugal, (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD007304901), punktid 66–78 (millega laiendati lisaprotokolli nr 1 artiklis 1 ette nähtud kaitset isegi kaubamärgi registreerimistaotlustele).