62019TJ0854_RES
Kohtuasi C‑854/19
Franz Schröder GmbH & Co. KG
versus
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet
Üldkohtu (kolmas koda) 2. juuni 2021. aasta otsus
Euroopa Liidu kaubamärk – Kehtetuks tunnistamise menetlus – Euroopa Liidu sõnamärk MONTANA – Absoluutne keeldumispõhjus – Kirjeldavus – Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkt c (nüüd määruse (EL) 2017/1001 artikli 7 lõike 1 punkt c) – Õigus olla ära kuulatud – Määruse 2017/1001 artikli 94 lõige 1 – Faktide kontrollimine omal algatusel – Esimest korda apellatsioonikojas esitatud tõendite vastuvõtmine – Määruse 2017/1001 artikli 95 lõiked 1 ja 2
Euroopa Liidu kaubamärk – Kaebemenetlus – Kaebus EUIPO tühistamisosakonna otsuse peale – Apellatsioonikoja poolt läbivaatamine – Ulatus – Esimest korda apellatsioonikojas esitatud tõendid – Arvessevõtmine – Apellatsioonikoja kaalutlusõigus – Piirid
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2017/1001, artikli 95 lõige 2; komisjoni määrus 2018/625, artikli 27 lõige 4)
(vt punktid 24–26)
Euroopa Liidu kaubamärk – Menetlusnormid – Faktide kontrollimine omal algatusel – Absoluutseid keeldumispõhjusi käsitlev kehtetuks tunnistamise menetlus – Kontrollimise piirdumine esitatud väidetega – Üldtuntud faktide arvessevõtmine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2017/1001, artiklid 7, 59, ja 62 ning artikli 95 lõige 1)
(vt punktid 38–41, 48 ja 49)
Euroopa Liidu kaubamärk – Kaebemenetlus – Apellatsioonikodadele esitatud kaebused – Apellatsioonikodade pädevus – Uuesti täies ulatuses sisuliselt läbivaatamine – Ulatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2017/1001, artikli 71 lõige 1 ja artikli 95 lõige 1)
(vt punktid 42, 45, 50 ja 56)
Kokkuvõte
Menetlusse astujale RDS Design ApS kuulub ELi sõnamärk MONTANA. Hageja Franz Schröder GmbH & Co. KG esitas Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) selle kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotluse, sest see oli registreeritud vastuolus nr 207/2009 (
1
) artikli 7 lõike 1 punktiga c.
EUIPO tühistamisosakond rahuldas kehtetuks tunnistamise taotluse. EUIPO apellatsioonikoda tühistas menetlusse astuja esitatud kaebuse põhjal selle otsuse ja lükkas kehtetuks tunnistamise taotluse tagasi. Ta võttis vastu tõendid, mille pooled esitasid esimest korda tema menetluses, ning asus seisukohale, et tal on õigus „omal algatusel“ kontrollida võimaliku absoluutse keeldumispõhjuse esinemist, millele tugineti kehtetuks tunnistamise taotluse toetuseks. Hageja esitas Üldkohtule hagi, milles palus apellatsioonikoja otsus tühistada.
Üldkohus jättis hagi rahuldamata ja täpsustas esiteks apellatsioonikoja kaalutlusruumi seoses nende tõendite arvesse võtmisega, mis on esitatud esimest korda tema menetluses. Teiseks täiendas ta kohtupraktikat, mis käsitleb EUIPO läbiviidavas kontrollis nende väidete ja argumentidega piirdumist, mille pooled on esitanud absoluutsel kehtetuks tunnistamise põhjusel põhineva menetluse raames.
Üldkohtu hinnang
Esimesena tuletas Üldkohus meelde, et määruse 2017/1001 (
2
) artikli 95 lõige 2 jätab EUIPO-le laia kaalutlusruumi selle otsustamisel, kas hilinenult esitatud faktilisi asjaolusid ja tõendeid tuleb arvesse võtta või mitte. Samas täpsustas ta, et vastava kaalutlusruumi teostamist piiritleb esimest korda apellatsioonikojas esitatud faktilisi asjaolusid ja tõendeid puudutavas osas nüüd määruse 2018/625 (
3
) artikli 27 lõige 4, mille kohaselt võib apellatsioonikoda neid arvesse võtta ainult juhul, kui need võivad esmapilgul aidata kaasa asja tulemuslikule lahendamisele ning kui need jäid tähtaja jooksul esitamata mõjuval põhjusel. Üldkohus tõdes, et apellatsioonikoda ei ole kontrollinud, kas need kaks nõuet on täidetud. See ei tingi siiski vaidlustatud otsuse tühistamist, kuna ei ole tõendatud, et sellel otsusel oleks võinud olla teistsugune sisu.
Teisena tuletas Üldkohus meelde, et absoluutsel keeldumispõhjusel põhinevates kehtetuks tunnistamise menetlustes piirdub EUIPO kontrollimisel määruse 2017/1001 artikli 95 lõike 1 alusel väidete ja argumentidega, mille on esitanud pooled. Apellatsioonikoda võib siiski tegutseda vaidlustatud otsuse teinud talituse pädevuse piires ja peab vastulause põhjendatuse osas uuesti täielikult kontrollima nii õiguslikke kui ka faktilisi asjaolusid (
4
). Üldkohus nentis, et kuigi apellatsioonikoda leidis ekslikult, et ta võib asjaomase absoluutse keeldumispõhjuse olemasolu kontrollida „omal algatusel“, hindas apellatsioonikoda üksnes seda, kas nimetatud absoluutne keeldumispõhjus, millele hageja oli konkreetselt tuginenud, võis kaasa tuua vaidlustatud kaubamärgi kehtetuse. Nimelt ei kontrollinud ta omal algatusel faktilisi asjaolusid, mis oleksid võinud tingida muude selliste absoluutsete keeldumispõhjuste kohaldamise, mis võiksid seada kahtluse alla vaidlusaluse kaubamärgi kehtivuse. Lisaks leidis Üldkohus, et apellatsioonikoda ei viinud läbi „täiendavate faktide“ omal algatusel kontrollimist, kuna tema tuvastatud asjaolud tulenevad hinnangust, mille ta andis hageja kehtetuks tunnistamise taotluse toetuseks esitatud asjaoludele ja tühistamisosakonna otsuse põhjendustele. See lähenemisviis annab tunnistust kaebuse põhjendatuse täielikust uuest läbivaatamisest, mille tulemusel võis apellatsioonikoda jõuda teistsugusele järeldusele kui see, mida soovis hageja ja millele jõudis tühistamisosakond. Nii järeldas Üldkohus, et apellatsioonikoda ei rikkunud määruse 2017/1001 artikli 95 lõikes 1 ette nähtud läbiviidava kontrolli piire.
(
1
)	Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 [Euroopa Liidu] kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1).
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määrus (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1).
(
3
)	Komisjoni 5. märtsi 2018. aasta delegeeritud määrus (EL) 2018/625, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta ning tunnistatakse kehtetuks delegeeritud määrus (EL) 2017/1430 (ELT 2018, L 104, lk 1).
(
4
)	Vastavalt määruse 2017/1001 artikli 71 lõikele 1.