62022TJ0412
ÜLDKOHTU OTSUS (neljas koda laiendatud koosseisus)
19. november 2025 (
*1
)
Taimekaitsevahendid – Toimeaine dimoksüstrobiin – Toimeaine heakskiidu kehtivusaja pikendamise taotlus – Heakskiidu kehtivusaja pikendamine – Ajavahemik, mille võrra kehtivusaega pikendatakse – Vaie – Määruse (EÜ) nr 1367/2006 artikli 10 lõige 1 – Vaide rahuldamata jätmise otsus – Määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikkel 17
Kohtuasjas T‑412/22,
Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), asukoht Brüssel (Belgia), esindaja: advokaat A. Bailleux,
hageja,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Becker, G. Gattinara ja M. ter Haar,
kostja,
keda toetavad
Euroopa Parlament, esindajad: M. Menegatti ja W. Kuzmienko,
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: A. Nowak-Salles, A. Maceroni ja P. Pecheux,
ja
CropLife Europe, asukoht Brüssel, esindajad: advokaadid D. Waelbroeck ja I. Antypas,
menetlusse astujad,
ÜLDKOHUS (neljas koda laiendatud koosseisus),
nõupidamiste ajal koosseisus: president R. da Silva Passos, kohtunikud N. Półtorak, I. Reine, T. Pynnä (ettekandja) ja H. Cassagnabère,
kohtusekretär: ametnik P. Cullen,
arvestades menetluse kirjalikku osa, eeskätt:
–
komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 23. septembril 2022,
–
hageja seisukohti vastuvõetamatuse vastuväite kohta, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 18. novembril 2022,
arvestades 13. veebruari 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Hageja Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) palub ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis tühistada komisjoni 27. aprilli 2022. aasta otsuse Ares(2022) 3275139, millega jäeti rahuldamata vaie, mille ta esitas komisjoni 25. novembri 2021. aasta rakendusmääruse (EL) 2021/2068, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 540/2011 seoses toimeainete benfluraliini, dimoksüstrobiini, fluasinaami, flutolaniili, mekoprop-P, mepikvaadi, metiraami, oksamüüli ja püraklostrobiini heakskiidu kehtivusaja pikendamisega (ELT 2021, L 421, lk 25), peale osas, milles sellega pikendatakse dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
Vaidluse taust ja asjaolud, mis leidsid aset pärast hagi esitamist
2
Hageja on Brüsselis (Belgia) asutatud mittetulundusühing, mille eesmärk on eelkõige pestitsiidide kasutuse vähendamise ja nende kõrvaldamisega seotud tegevuste edendamine.
3
Dimoksüstrobiin on osa strobiluriinide keemilisest rühmast, mis hõlmab erinevaid sarnase toimega pestitsiide, mida kasutatakse põllumajanduses fungitsiididena.
4
Dimoksüstrobiin kiideti esimest korda heaks komisjoni 11. septembri 2006. aasta direktiiviga 2006/75/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ, et lisada toimeainete hulka dimoksüstrobiin (ELT 2006, L 248, lk 3). Selle direktiivi lisa kohaselt jõustus heakskiit 1. oktoobril 2006 ja selle kehtivusaeg pidi lõppema 30. septembril 2016.
5
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1107/2009 taimekaitsevahendite turulelaskmise ja nõukogu direktiivide 79/117/EMÜ ja 91/414/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2009, L 309, lk 1) jõustus 2009. aastal. Dimoksüstrobiin loeti heakskiidetuks vastavalt selle määruse artikli 78 lõikele 3.
6
24. juulil 2013 esitati taotlus pikendada dimoksüstrobiini heakskiitu.
7
12. novembril 2013 pikendati dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega komisjoni rakendusmäärusega (EL) nr 1136/2013, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 540/2011 seoses toimeainete klotianidiini, dimoksüstrobiini, oksamüüli ja petoksamiidi heakskiitmise kehtivusaja pikendamisega (ELT 2013, L 302, lk 34), määruse nr 1107/2009 artikli 17 kohaselt kuni 31. jaanuarini 2018. Selle määruse põhjenduses 2 on selgitatud, et „taotluse esitajatele [on] vaja anda piisavalt aega heakskiidu uuendamise menetluse lõpuleviimiseks“; et „[s]eega aegub nende toimeainete heakskiit tõenäoliselt enne heakskiidu pikendamist käsitleva otsuse vastuvõtmist“, ning et „[s]eepärast on vajalik pikendada nende toimeainete heakskiidu kehtivusaega“.
8
2015. aastal lisati dimoksüstrobiin asendamisele kuuluvate ainete loetellu komisjoni 11. märtsi 2015. aasta rakendusmäärusega (EL) 2015/408, millega rakendatakse määruse (EÜ) nr 1107/2009 (taimekaitsevahendite turulelaskmise kohta) artikli 80 lõiget 7 ja kehtestatakse asendamisele kuuluvate ainete loetelu (ELT 2015, L 67, lk 18). Selle määruse põhjendustes 5 ja 6 on selgitatud, et selle aine – mis on püsiv ja toksiline aine – akuutne standarddoos on oluliselt väiksem kui enamikul heakskiidetud toimeainetel vastavas ainerühmas. Sama määruse põhjenduses 9 on lisatud, et dimoksüstrobiini tuleb käsitada ainena, millel on inimestele kahjulikku mõju avaldada võivad endokriinseid häireid põhjustavad omadused.
9
2017. aasta augustis esitasid referentliikmesriik (Ungari) ja kaasreferentliikmesriik (Iirimaa) heakskiidu kehtivusaja pikendamise hindamisaruande. Aruandes määratakse kindlaks küsimused, millega seoses riskihindamist ei olnud võimalik lõpule viia, ning kriitilised probleemsed valdkonnad.
10
19. jaanuaril 2018 pikendati dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega teist korda komisjoni rakendusmäärusega (EL) 2018/84, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 540/2011 seoses toimeainete kloropürifossi, metüülkloropürifossi, klotianidiini, vaseühendite, dimoksüstrobiini, mankotseebi, mekoprop-P, metiraami, oksamüüli, petoksamiidi, propikonasooli, propineebi, propüsamiidi, püraklostrobiini ja zoksamiidi heakskiidu kehtivusaja pikendamisega (ELT 2018, L 16, lk 8), kuni 31. jaanuarini 2019. Selle määruse põhjenduses 7 on selgitatud, et „[k]una kõnealuste toimeainete hindamine on taotlejatest sõltumatutel põhjustel hilinenud, aegub nende ainete heakskiit tõenäoliselt enne heakskiidu kehtivusaja pikendamist käsitleva otsuse vastuvõtmist“, ning et „[s]eepärast on vaja pikendada nende toimeainete heakskiidu kehtivusaega“.
11
20. novembril 2018 pikendati dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega kolmandat korda komisjoni rakendusmäärusega (EL) 2018/1796, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 540/2011 seoses toimeainete amidosulfurooni, bifenoksi, kloropürifossi, metüülkloropürifossi, klofentesiini, dikamba, difenokonasooli, diflubensurooni, diflufenikaani, dimoksüstrobiini, fenoksaprop-P, fenpropidiini, lenatsiili, mankotseebi, mekoprop-P, metiraami, nikosulfurooni, oksamüüli, pikloraami, püraklostrobiini, püriproksüfeeni ja tritosulfurooni heakskiidu kehtivusaja pikendamisega (ELT 2018, L 294, lk 15), kuni 31. jaanuarini 2020. Selle määruse põhjenduses 6 on korratud rakendusmääruse 2018/84 põhjenduse 7 põhjendusi.
12
29. novembril 2019 pikendati dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega neljandat korda komisjoni rakendusmäärusega (EL) 2019/2094, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 540/2011 seoses toimeainete benfluraliini, dimoksüstrobiini, fluasinaami, flutolaniili, mankotseebi, mekoprop-P, mepikvaadi, metiraami, oksamüüli ja püraklostrobiini heakskiidu kehtivusaja pikendamisega (ELT 2019, L 317, lk 102), kuni 31. jaanuarini 2021. Selle määruse põhjenduses 5 on korratud rakendusmääruse 2018/84 põhjenduse 7 põhjendusi.
13
22. jaanuaril 2021 pikendati dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega viiendat korda komisjoni rakendusmäärusega (EL) 2021/52, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 540/2011 seoses toimeainete benfluraliini, dimoksüstrobiini, fluasinaami, flutolaniili, mekoprop-P, mepikvaadi, metiraami, oksamüüli ja püraklostrobiini heakskiidu kehtivusaja pikendamisega (ELT 2021, L 23, lk 13), kuni 31. jaanuarini 2022. Selle määruse põhjenduses 4 on korratud rakendusmääruse 2018/84 põhjenduse 7 põhjendusi.
14
25. novembril 2021 pikendati dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega kuuendat korda rakendusmäärusega 2021/2068 kuni 31. jaanuarini 2023. Selle määruse põhjenduses 4 on korratud rakendusmääruse 2018/84 põhjenduse 7 põhjendusi.
15
Hageja esitas 14. jaanuari 2022. aasta kirjaga Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1367/2006 keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT 2006, L 264, lk 13) artikli 10 alusel vaide rakendusmääruse 2021/2068 peale.
16
Euroopa Komisjon jättis 27. aprilli 2022. aasta kirjaga hageja vaide rahuldamata.
17
Pärast käesoleva hagi esitamist pikendas komisjon seitsmendat korda dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega komisjoni 16. jaanuari 2023. aasta rakendusmäärusega (EL) 2023/115, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 540/2011 seoses toimeaine dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaja pikendamisega (ELT 2023, L 15, lk 13), kuni 31. jaanuarini 2024.
18
Komisjon otsustas 10. juuli 2023. aasta rakendusmäärusega (EL) 2023/1436, milles käsitletakse toimeaine dimoksüstrobiini heakskiidu pikendamata jätmist vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1107/2009 ning millega muudetakse komisjoni rakendusmäärust (EL) nr 540/2011 ja komisjoni rakendusmäärust (EL) 2015/408 (ELT 2023, L 176, lk 10), dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega mitte pikendada.
Poolte nõuded
19
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus osas, mis puudutab dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaja pikendamist;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
20
Komisjon, keda toetavad Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu ja CropLife Europe, palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
21
Hageja põhjendab oma hagi kahe väitega, millest esimese kohaselt on vaidlustatud otsuses vääralt tõlgendatud määruse nr 1107/2009 artiklit 17 ja teise võimalusena esitatud teise väite kohaselt on see artikkel õigusvastane.
Põhjendatud huvi säilimine
22
Nõukogu tuletab meelde, et pärast dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaja pikendamata jätmist rakendusmäärusega 2023/1436 lõppes selle toimeaine heakskiidu pikendatud kehtivusaeg. Sellest järeldub tema sõnul, et hagi ese on ära langenud ja hagejal ei ole enam põhjendatud huvi. Seetõttu peaks Üldkohus kohaldama oma kodukorra artikli 131 lõiget 1.
23
Üldkohus tuletab meelde, et hageja põhjendatud huvi peab olema tekkinud ja olemasolev. See huvi peab hagi eset arvestades olema olemas hagi esitamise hetkel, vastasel juhul on hagi vastuvõetamatu, ning see peab säilima kuni kohtuotsuse kuulutamiseni, vastasel juhul langeb ära otsuse tegemise vajadus (vt 17. septembri 2015. aasta kohtuotsus Mory jt vs. komisjon (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, punktid 56 ja 57 ning seal viidatud kohtupraktika).
24
Nagu väidab nõukogu, tuleneb käesoleval juhul rakendusmäärusest 2023/1436, et tehti otsus jätta dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaeg pikendamata.
25
Kuid esiteks ei ole komisjon vaidlustatud otsust kehtetuks tunnistanud, mistõttu on vaidluse ese säilinud (vt selle kohta 4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Teiseks tuleneb kohtupraktikast, et hagejal säilib põhjendatud huvi nõuda Euroopa Liidu institutsiooni akti tühistamist selleks, et oleks võimalik vältida akti väidetava õigusvastasuse kordumist tulevikus. Selline põhjendatud huvi tuleneb ELTL artikli 266 esimesest lõigust, mille kohaselt nõutakse institutsioonilt, kelle õigusakt on tunnistatud kehtetuks, Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks vajalike meetmete võtmist. See põhjendatud huvi saab siiski olemas olla vaid siis, kui väidetav õigusvastasus võib tulevikus korduda, sõltumata selle kohtuasja asjaoludest, mille raames hageja hagi esitas (7. juuni 2007. aasta kohtuotsus Wunenburger vs. komisjon, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, punktid 50–52, ja 27. septembri 2018. aasta kohtuotsus Mellifera vs. komisjon, T‑12/17, EU:T:2018:616, punkt 28).
27
Nii on see käesolevas kohtuasjas, kuna hageja väidetud õigusvastasus põhineb eelkõige määruse nr 1107/2009 artikli 17 tõlgendusel, mida komisjon võib uuesti kohaldada mõne muu toimeaine kui dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaja pikendamist käsitleva vaide puhul.
28
Sellest järeldub, et vaatamata rakendusmääruse 2023/1436 vastuvõtmisele säilib hagejal käesolevas asjas põhjendatud huvi.
Esimene väide, et määruse nr 1107/2009 artiklit 17 tõlgendati valesti
Esimese väite vastuvõetavus
29
Komisjon esitas eraldi dokumendiga kodukorra artikli 130 lõike 1 alusel vastuvõetamatuse vastuväite, milles ta väidab, et hageja mõlemad väited on vastuvõetamatud.
30
Esimesena leiab komisjon, et oma esimeses väites ei vaidlusta hageja hinnangut, mis sisaldub vastuses tema vaidele, vaid esitab oma argumendid selle vastu, et rakendusmäärusega 2021/2068, mis oli vaide ese, pikendati dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega. Määruse nr 1367/2006 artiklite 10 ja 12 koostoimest ning kohtupraktikast tuleneb aga tema väitel, et kui hageja esitab selle määruse artikli 12 lõike 1 alusel vaidele antud vastuse peale tühistamishagi, saab ta vaidlustada üksnes selle vastuse õiguspärasuse.
31
Teisena ja teise võimalusena väidab komisjon, et eeldusel, et esimene väide on vastuvõetav, tuleb argumendid, millega vaidlustatakse tema poolt määruse nr 1107/2009 artiklile 17 antud tõlgenduse õiguspärasus, jätta hagi ja vaide omavahelise vastavuse puudumise tõttu vastuvõetamatuna läbi vaatamata, kuna neid ei ole vaides esitatud.
32
Üldkohus tuletab esiteks meelde, et määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõikes 1 on ette nähtud, et „[m]is tahes valitsusvälisel organisatsioonil, mis vastab artikli 11 nõuetele, on õigus esitada vaie ühenduse institutsioonile või organile, kes on keskkonnaõiguse alusel võtnud vastu haldusakti või kes oleks pidanud sellise akti vastu võtma, kuid pole väidetava haldusliku tegevusetuse tõttu seda teinud“. Sama määruse artikli 12 lõikes 1 on sätestatud, et „[v]astavalt artiklile 10 vaide esitanud valitsusväline organisatsioon võib algatada menetluse Euroopa Kohtus“.
33
Haldusakti peale esitatud vaide eesmärk on seega tuvastada kõnealuse akti väidetav õigusvastasus või põhjendamatus. Hiljem võib vaide esitaja esitada liidu kohtusse hagi otsuse peale, millega vaie jäetakse põhjendamatuse tõttu rahuldamata, tuginedes pädevuse puudumisele, olulise menetlusnormi rikkumisele, aluslepingute või nende rakendusnormide rikkumisele või võimu kuritarvitamisele (12. septembri 2019. aasta kohtuotsus TestBioTech jt vs. komisjon, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, punkt 38). Sellest järeldub, et hagis ei ole hagejal õigust esitada argumente, millega vaidlustatakse otseselt vaide esemeks oleva akti õiguspärasus või põhjendatus (vt 27. septembri 2018. aasta kohtuotsus Mellifera vs. komisjon, T‑12/17, EU:T:2018:616, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika). Nimelt ei näe aluslepingutes ette nähtud kohtuliku kontrolli süsteem Üldkohtule ette võimalust tühistada otsus, mille peale ei ole ELTL artikli 263 alusel esitatud otse tühistamishagi (4. aprilli 2019. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, T‑108/17, EU:T:2019:215, punkt 28).
34
Käesolevas asjas nähtub kõigepealt hagiavaldusest selgelt, et tühistamishagi ese on vaidlustatud otsus osas, milles see puudutab dimoksüstrobiini.
35
Järgmiseks nähtub otseselt esimese väite pealkirjast ja selle kahest osast, et hageja väidab, et vaidlustatud otsus põhineb määruse nr 1107/2009 artikli 17 vääral tõlgendusel.
36
Lõpuks ilmneb esimesest väitest tervikuna ja eelkõige seda väidet käsitleva hagiavalduse osa sissejuhatavast punktist selgelt, et hageja peab oma argumentidega silmas seda, kuidas komisjon tõlgendas vaidlustatud otsuses määruse nr 1107/2009 artiklit 17. Seda järeldust ei muuda asjaolu, et vaidemenetluse eseme enda ning määruse nr 1367/2006 artiklite 10 ja 12 loogika tõttu võib esineda teatav kattuvus vaides esitatud argumentide ja nende argumentide vahel, mis esitatakse vaide põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätmise otsuse peale esitatud tühistamishagi põhjendamiseks.
37
Järelikult tuleb tagasi lükata komisjoni argumendid, mille kohaselt on esimene väide vastuvõetamatu, kuna see ei puuduta vaidlustatud otsust.
38
Teisena tuletab Üldkohus seoses väitega, et vaie ja hagiavaldus ei ole omavahel vastavuses, meelde, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa tühistamishagi otsuse peale, millega vaie jäetakse rahuldamata, põhineda uutel põhjendustel või tõenditel, mida vaides ei esitatud, sest vastasel juhul kaotaks määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõikes 1 sisalduv vaide põhjendamise nõue oma soovitava toime ja muudetaks selle vaidega algatatud menetluse eset (12. septembri 2019. aasta kohtuotsus TestBioTech jt vs. komisjon, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, punkt 39, ja 17. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Föreningen Svenskt Landskapsskydd vs. komisjon, T‑346/22, ei avaldata, EU:T:2024:246, punkt 70).
39
Lisaks saab väiteid ja argumente, mis on Üldkohtus esitatud hagi raames, milles palutakse tühistada otsus, millega vaie jäetakse rahuldamata, pidada vastuvõetavaks üksnes osas, milles hageja on need juba esitanud vaides, ja pealegi selliselt, et komisjonil oli võimalik neile vastata (vt selle kohta 15. detsembri 2016. aasta kohtuotsus TestBioTech jt vs. komisjon, T‑177/13, ei avaldata, EU:T:2016:736, punktid 68 ja 69). Määruse nr 1367/2006 artikli 12 alusel Üldkohtule hagi esitavalt hagejalt ei saa siiski nõuda, et ta piirduks nende argumentide sõnasõnalise kordamisega, millele ta tugines oma vaides.
40
Käesoleval juhul nähtub hageja vaidest selgelt, et ta seadis kahtluse alla eeskätt määruse nr 1107/2009 artikli 17 kohaldamise komisjoni poolt rakendusmääruse 2021/2068 vastuvõtmisel. Eelkõige esitas hageja argumendid, mis puudutavad ettevaatuspõhimõtet, kehtivusaja pikendamiste automaatsust ja määruses nr 1107/2009 ette nähtud hindamistähtaegu, ning tugines selle määruse artiklitele 4, 5, 7, 9, 14 ja 15. Järelikult tuleb asuda seisukohale, et need argumendid kattuvad käesoleva tühistamishagi esimese väitega.
41
Seetõttu tuleb tagasi lükata komisjoni argument, et vaie ja hagiavaldus ei ole omavahel vastavuses.
42
Seega on esimene väide vastuvõetav.
Sisulised küsimused
43
Esimese väite raames tuletab hageja meelde, et määrus nr 1107/2009 tugineb eesmärgile tagada inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse ning põhineb ettevaatuspõhimõttel ja keskkonnakaitse põhimõttel.
44
Täpsemalt väidab hageja esimese väite teises osas, et määrus nr 1107/2009 võeti vastu peamiselt toimeainete hindamise kiirendamise eesmärgil. Heakskiidu kehtivusaja pikendamise protsessi iga etapi jaoks on kehtestatud ranged tähtajad ja see võimaldab lõpetada ettevalmistusprotsessi kahe ja poole aastaga ning annab komisjonile ja liikmesriikidele enam kui kuus kuud aega otsustada, kas heakskiitu pikendada või mitte.
45
Selles kontekstis saab määruse nr 1107/2009 artiklit 17 mõista üksnes nii, et see näeb ette heakskiidu kehtivusaja piiratud pikendamise mõne kuu või kõige rohkem ühe aasta võrra, ning seda ei saa tõlgendada nii, et see lubab heakskiitu järjestikku pikendada nii, et kokku pikendatakse heakskiitu enam kui kuue aasta võrra – see tähendab enam kui kaks korda kauemaks kui heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse läbiviimiseks ette nähtud ajavahemik –, ilma et komisjon seda kuidagi põhjendaks või selgitaks. Asjaolu, et tähtaegade järgimata jätmisega ei kaasne ühtegi sanktsiooni, toob tema sõnul kaasa süsteemi strateegilise kuritarvitamise.
46
Kõigepealt tuletab Üldkohus meelde, et ELTL artikli 191 lõikes 2 on ette nähtud, et keskkonnapoliitika rajaneb eeskätt ettevaatuspõhimõttel, kusjuures seda põhimõtet kohaldatakse ka teiste liidu poliitikate raames, eelkõige rahvatervise kaitse poliitika raames ja juhul, kui liidu institutsioonid võtavad ühise põllumajandus- või siseturupoliitika rakendamisel meetmeid inimeste tervise kaitseks (vt 1. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Blaise jt, C‑616/17, EU:C:2019:800, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
47
Seega on liidu seadusandja ülesanne taimekaitsevahendite turulelaskmise eeskirju – nagu neid, mis on kehtestatud määruses nr 1107/2009 – vastu võttes järgida ettevaatuspõhimõtet, et tagada Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 35 ning ELTL artiklist 9 ja artikli 168 lõikest 1 lähtudes eeskätt inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse (vt 1. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Blaise jt, C‑616/17, EU:C:2019:800, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Ettevaatuspõhimõte tähendab, et kui on kahtlusi inimeste tervisele esinevate ohtude olemasolu või ulatuse osas, võib võtta kaitsemeetmeid, ilma et oodataks ära, et nende ohtude tegelikkus ja tõsidus oleks täielikult tõendatud (vt 1. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Blaise jt, C‑616/17, EU:C:2019:800, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
49
Ettevaatuspõhimõte, mis on liidu õiguse üldpõhimõte, kohustab asjaomaseid ametiasutusi võtma neile asjakohaste õigusnormidega antud pädevuse teostamise konkreetses raamistikus sobivad meetmed, et ennetada teatavaid võimalikke riske rahvatervisele, julgeolekule ja keskkonnale, seades nende huvide kaitsega seotud nõuded majandushuvidega võrreldes esikohale (vt 21. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Solvay Pharmaceuticals vs. nõukogu, T‑392/02, EU:T:2003:277, punkt 121 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 12. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Du Pont de Nemours (France) jt vs. komisjon, T‑31/07, ei avaldata, EU:T:2013:167, punkt 134 ja seal viidatud kohtupraktika). Kõik määruse nr 1107/2009 sätted lähtuvad ettevaatuspõhimõttest.
50
Lisaks on määruse nr 1107/2009 põhjenduses 8 täpsustatud, et tuleks kohaldada ettevaatuspõhimõtet ning et selle määruse eesmärk on tagada, et tootjad tõendaks, et toodetavad või turule lastavad ained või tooted ei avalda kahjulikku mõju inimeste ja loomade tervisele ega lubamatut mõju keskkonnale. Sellega seoses tuleb märkida, et selle määrusega taimekaitsevahenditele ja nende toimeainetele kehtestatud eelneva loa ja heakskiidu menetlused lähtuvad ettevaatuspõhimõttest (vt 17. märtsi 2021. aasta kohtuotsus FMC vs. komisjon, T‑719/17, EU:T:2021:143, punktid 60 ja 61 ning seal viidatud kohtupraktika).
51
Sellest järeldub, et komisjon peab määruse nr 1107/2009 raames oma pädevuse teostamisel arvesse võtma ettevaatuspõhimõtet. Mis puudutab täpsemalt toimeaineid, siis tuleneb kohtupraktikast, et komisjon võib võtta meetmeid, mis piiravad aine kasutamist, seades nii esikohale tarbijate ohutuse huvi, ootamata ära selle aine heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse tulemust (vt selle kohta 19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Arysta LifeScience Netherlands vs. komisjon, T‑476/17, EU:T:2019:618, punkt 97).
52
Mis puudutab määruse nr 1107/2009 artikli 17 tõlgendamist, siis tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õigusnormi tõlgendamisel arvesse võtta mitte üksnes selle sõnastust, vaid ka konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on. Ka liidu õigusnormi kujunemislugu võib anda selle normi tõlgendamiseks asjakohast teavet (vt 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 25. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Rusal Armenal vs. nõukogu, T‑512/09 RENV, EU:T:2017:26, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
53
Esiteks nähtub määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimese lõigu sõnastusest, et „[k]ui taotlejast sõltumatutel põhjustel ilmneb, et heakskiidu kehtivusaeg lõpeb tõenäoliselt enne, kui tehakse otsus selle pikendamise kohta, võetakse vastavalt artikli 79 lõikes 3 osutatud regulatiivkomitee menetlusele vastu otsus, millega pikendatakse heakskiidu kehtivusaega taotluse läbivaatamiseks piisava ajavahemiku võrra“. Sama määruse artikli 17 kolmandas lõigus on ette nähtud asjaolud, mida tuleb arvesse võtta selle ajavahemiku kindlaksmääramisel, mille võrra kehtivusaega pikendatakse, nimelt „a) nõutud teabe esitamiseks vajalik aeg; b) menetluse lõpuleviimiseks vajalik aeg; c) kui see on asjakohane, vajadus tagada artiklis 18 sätestatud sidusa tööprogrammi kehtestamine.“
54
Seega tuleneb sellest sättest, et kui taotlejast sõltumatutel põhjustel ilmneb, et heakskiidu kehtivusaeg lõpeb tõenäoliselt enne, kui tehakse otsus selle pikendamise kohta, võetakse vastu „otsus, millega pikendatakse heakskiidu kehtivusaega taotluse läbivaatamiseks piisava ajavahemiku võrra“. Kuigi selle sätte sõnastuse alusel ei saa välistada, et selle ajavahemiku lõpus võetakse vastu uus pikendamisotsus, saab kehtivusaja pikendamine, mis on ette nähtud üksnes selleks, et võimaldada heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetlus lõpule viia, olla üksnes ajutine, nagu selgitab nõukogu oma menetlusse astuja seisukohtades.
55
Selle ajavahemiku pikkus, mille võrra heakskiidu kehtivusaega pikendatakse, peab seega vastama juhtumi konkreetsetele asjaoludele ning järelikult ei saa seda kohaldada automaatselt või koguni süstemaatiliselt.
56
Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et määruse nr 1107/2009 artikli 17 toimel on võimalik toimeaine heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetlust pikendada asjaolude tõttu, mis ilmnesid menetluse enda käigus ega olnud varem teada (19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Arysta LifeScience Netherlands vs. komisjon, T‑476/17, EU:T:2019:618, punkt 104).
57
Teiseks tuleb arvesse võtta määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimeses lõigus sätestatud eeskirja konteksti.
58
See eeskiri kuulub määruse nr 1107/2009 jaotisse, mis käsitleb toimeainete heakskiitmist.
59
Esimesena võib heakskiidu anda ainult kuni kümneks aastaks (määruse nr 1107/2009 artikkel 5); see piirang kordab piirangut, mis oli ette nähtud dimoksüstrobiini heakskiitmise ajal kehtinud nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivis 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta (EÜT 1991, L 230, lk 1; ELT eriväljaanne 03/11, lk 332). Nagu on selgitatud määruse nr 1107/2009 põhjenduses 15, on toimeainete heakskiidu kehtivusaeg piiratud ohutuse huvides ja see peab olema proportsionaalne toimeainete kasutamisest tulenevate võimalike ohtudega. Heakskiitu pikendatakse kuni viieteistkümneks aastaks (määruse nr 1107/2009 artikli 14 lõige 2).
60
Sellest järeldub, et seadusandja pidas vajalikuks näha ette piiratud heakskiidu kehtivusaja ja ajavahemiku, mille võrra heakskiitu saab pikendada, et vältida selliste toimeainete turule jäämist, millel võib olla lubamatu mõju määruse nr 1107/2009 artikli 4 tähenduses. Selle eesmärgi saavutamiseks on ettevaatuspõhimõttest lähtudes nõutav, et aineid hinnataks korrapäraselt uuesti, nagu komisjon määruse nr 1107/2009 perioodilist lähenemisviisi selgitades õigesti rõhutab.
61
Teisena tuleb heakskiidu kehtivusaja pikendamise taotlus esitada hiljemalt kolm aastat enne heakskiidu kehtivusaja lõppu (määruse nr 1107/2009 artikkel 15). See tähtaeg peaks olema seega põhimõtteliselt piisav, et viia see menetlus lõpule ja võtta vastu otsus heakskiidu kehtivusaja pikendamise kohta, tagades samas eespool punktis 60 meenutatud perioodilise lähenemisviisi tõhususe.
62
Selleks anti määruse nr 1107/2009 artikliga 19 komisjonile pädevus võtta rakendusmäärusega vastu heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse rakendamiseks vajalikud sätted.
63
Nii võeti vastu komisjoni 18. septembri 2012. aasta rakendusmäärus (EL) nr 844/2012, millega kehtestatakse määruses nr 1107/2009 ette nähtud toimeainete heakskiidu pikendamise menetluse rakendamiseks vajalikud sätted (ELT 2012, L 252, lk 26), milles on eeskätt ette nähtud heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse eri etappide tähtajad, et menetlus toimiks nõuetekohaselt (põhjendus 3). Selle määruse eesmärk on jõustada määruses nr 1107/2009 juba ette nähtud eeskirjad, tagades samas liidus ühetaolised kohaldamistingimused.
64
Eelkõige on rakendusmääruse nr 844/2012 artiklites 1–8 ette nähtud eeskirjad, mis käsitlevad toimeaine tootja poolt liikmesriigile esitatud taotluse vastuvõetavust, ning nendes on sellele esimesele menetlusetapile kehtestatud teatavad tähtajad. Selle määruse artikli 3 kohaselt kontrollib taotlust kõigepealt referentliikmesriik, kes veendub, et taotlus on esitatud määruse artikli 1 lõike 1 esimeses lõigus ettenähtud tähtaja jooksul ja et see sisaldab kõiki määruse artiklis 2 sätestatud elemente. Konkreetsemalt näeb selle määruse artikli 2 lõige 2 ette, et taotluses loetletakse uus teave, mida taotleja kavatseb esitada ja mis on vastavalt määruse nr 1107/2009 artikli 15 lõike 2 esimesele lõigule vajalik. Seejärel, kui referentliikmesriik on teatanud taotlejale, et tema taotlus on selle kontrolli edukalt läbinud, esitab taotleja vastavalt määruse artiklile 6 referentliikmesriigile, kaasreferentliikmesriigile, komisjonile ja Euroopa Toiduohutusametile (EFSA) täiendavad toimikud. Lõpuks, kui täiendavad toimikud on esitatud ettenähtud tähtaja jooksul ja sisaldavad kõiki elemente, teatab referentliikmesriik vastavalt määruse artiklile 8 taotlejale, kaasreferentliikmesriigile, komisjonile ja EFSA‑le täiendavate toimikute kättesaamise kuupäeva ja selle, et taotlus on vastuvõetav.
65
Samuti on rakendusmääruse nr 844/2012 artiklites 11–14 ette nähtud toimeaine heakskiidu kehtivusaja pikendamise taotluse hindamismenetlus ning sätestatud täpsed tähtajad, mille jooksul peavad erinevad menetluses osalejad koostama ja esitama oma aruande või järelduse. Kõigepealt koostab referentliikmesriik pärast kaasreferentliikmesriigiga konsulteerimist aruande, milles hinnatakse, kas toimeaine vastab eeldatavalt määruse nr 1107/2009 artiklis 4 sätestatud heakskiitmise kriteeriumidele, ja esitab selle komisjonile ning saadab koopia EFSA‑le (rakendusmääruse nr 844/2012 artikkel 11). Pärast referentliikmesriigilt hindamisaruande kavandi saamist edastab EFSA selle taotlejale ja teistele liikmesriikidele (rakendusmääruse nr 844/2012 artikkel 12). Pärast märkuste esitamise tähtaja möödumist võtab EFSA olemasolevate teaduslike ja tehniliste teadmiste valguses ja täiendavate toimikute esitamise ajal kohaldatavaid juhenddokumente kasutades vastu järelduse selle kohta, kas toimeaine vastab eeldatavalt määruse nr 1107/2009 artiklis 4 sätestatud heakskiitmiskriteeriumidele. Vajaduse korral korraldab EFSA konsultatsiooni ekspertidega, sealhulgas referentliikmesriigi ja kaasreferentliikmesriigi ekspertidega. EFSA edastab selle järelduse taotlejale, liikmesriikidele ja komisjonile ning teeb selle avalikkusele kättesaadavaks (määruse nr 844/2012 artikkel 13). Lõpuks esitab komisjon pärast EFSA‑lt järelduse saamist ning võttes arvesse referentliikmesriigi koostatud hindamisaruande kavandit, taotleja ja teiste liikmesriikide märkusi ning EFSA järeldust, alalisele komiteele nn pikendamisaruande ja määruse eelnõu. Taotlejale antakse võimalus esitada märkusi pikendamisaruande kohta (rakendusmääruse nr 844/2012 artikli 14 lõige 1). Lähtudes pikendamisaruandest ja võttes arvesse taotleja esitatud märkusi, võtab komisjon vastu määruse vastavalt määruse nr 1107/2009 artikli 20 lõikele 1 (selle rakendusmääruse artikli 14 lõige 2).
66
Tähtaega ei ole kehtestatud üksnes rakendusmääruse nr 844/2012 artikli 14 lõikes 2 ette nähtud menetluse viimase etapi jaoks, mis puudutab määruse nr 1107/2009 artikli 20 lõike 1 alusel heakskiidu kehtivusaja pikendamise määruse vastuvõtmist.
67
Sellest järeldub, et heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetlus põhineb täpse ajakava täitmisel (vt selle kohta 19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Arysta LifeScience Netherlands vs. komisjon, T‑476/17, EU:T:2019:618, punkt 103). Nende tähtaegade kehtestamine ja nende järgimise vajadus vastavad pealegi nõudele, et kogu menetlus ei tohi kesta enam kui kolm aastat, nagu nähtub rakendusmääruse nr 844/2012 artikli 1 lõikest 1 (9. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Agrochem-Maks vs. komisjon, C‑374/20 P, ei avaldata, EU:C:2021:990, punkt 82).
68
Nende tähtaegade ja kiire menetlemise nõude järgimine on seda olulisem, et määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimese lõigu alusel vastu võetud rakendusmäärusel, millega pikendatakse asjaomase toimeaine heakskiidu kehtivusaega teatava ajavahemiku võrra, on samad tagajärjed kui rakendusmäärusel, millega kiidetakse selline toimeaine määruse artikli 13 lõike 2 alusel esimest korda heaks, või määrusel, millega pikendatakse heakskiidu kehtivusaega selle määruse artikli 20 alusel (vt selle kohta 27. septembri 2018. aasta kohtuotsus Mellifera vs. komisjon, T‑12/17, EU:T:2018:616, punktid 57 ja 58).
69
Seega tuleb asuda seisukohale, et määruse nr 1107/2009 artiklis 17 on ette nähtud mehhanism, mida tuleb kohaldada erandkorras, kui selles ette nähtud tingimused on täidetud. Selle mehhanismi süstemaatiline kohaldamine toimeaine heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetlustes ei ole seega kooskõlas määruse nr 1107/2009 nõuetega ega üldisemalt selle määruse mõttega.
70
Vastupidi, komisjon peab iga kord, kui ta pikendab heakskiidu kehtivusaega, hindama konkreetset juhtumit ja võtma arvesse asjakohaseid asjaolusid, et määrata kindlaks „piisav ajavahemik“, mis on vajalik käimasoleva hindamise lõpuleviimiseks.
71
Lisaks jätab määruse nr 1107/2009 artikkel 17 komisjonile kaalutlusõiguse selle kindlaks määramisel, kui pikk on „piisav ajavahemik“. See kaalutlusõigus ei ole absoluutne, vaid seda piirab nimetatud artikli kolmas lõik, kus on loetletud asjaolud, mida tuleb arvesse võtta selle ajavahemiku kindlaks määramisel, mille võrra kehtivusaega pikendatakse.
72
Seega ei saa määruse nr 1107/2009 artikli 17 esimest lõiku tõlgendada ja kohaldada isoleeritult, vaid seda tuleb teha koostoimes seda täiendava kolmanda lõigu sätetega. See seos nimetatud artikli esimese ja kolmanda lõigu vahel ilmneb eelkõige komisjoni 12. juuli 2006. aasta ettepaneku: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus taimekaitsevahendite turuleviimise kohta KOM(2006) 388 lõplik algsest tekstist, milles praegu määruse nr 1107/2009 artikliks oleva sätte esimene ja teine lõik moodustasid ühe ja sama lõigu, millele järgnes vahetult ajavahemiku, mille võrra kehtivusaega pikendatakse, pikkust käsitlev lõik. See näitab seadusandja soovi, et asjaolusid, mida tuleb arvesse võtta, et määrata kindlaks ajavahemik, mille võrra kehtivusaega pikendatakse, kohaldataks praegu selle määruse artikli 17 kahes esimeses lõigus nimetatud olukordades. Lisaks, nagu nõukogu õigesti väidab, määratakse ajavahemiku, mille võrra kehtivusaega pikendatakse, pikkus kindlaks juhtumi asjaolusid arvesse võttes igal üksikjuhul eraldi.
73
Kolmandana, nagu on meenutatud eespool punktides 46–51, on määruse nr 1107/2009 kõigi sätete aluseks ettevaatuspõhimõte.
74
Selles kontekstis tuleb väljendit „piisav ajavahemik“ mõista nii, et see nõuab sellise ajavahemiku kindlaksmääramist, mis ei ole lühem ega pikem kui ajavahemik, mis on vajalik heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse lõpuleviimiseks iga konkreetse juhtumi puhul.
75
Kolmandana tuleb arvesse võtta määrusega nr 1107/2009 taotletavaid eesmärke.
76
Määruse nr 1107/2009 eesmärk on selle artikli 1 lõike 3 kohaselt tagada inimeste ja loomade tervise ning keskkonna kõrgetasemeline kaitse ja parandada siseturu toimimist taimekaitsevahendite turulelaskmist käsitlevate eeskirjade ühtlustamise kaudu, parandades samal ajal põllumajanduslikku tootmist. Seega väidab komisjon õigesti, et määrusel nr 1107/2009 on mitu eesmärki. Ent nagu nähtub määruse nr 1107/2009 põhjendusest 24, peaks taimekaitsevahendite lubade andmisel olema eelkõige inimeste ja loomade tervise ning keskkonna kaitse eesmärk tähtsam kui eesmärk parandada taimekasvatust.
77
Nähes ette keskkonnakaitse kõrge taseme säilitamise, kohaldab määrus nr 1107/2009 ELTL artiklit 11, mis näeb ette, et liidu poliitika ja tegevuse määratlemisse ja rakendamisse peab integreerima keskkonnakaitse nõuded, eelkõige pidades silmas säästva arengu edendamist, ning ELTL artikli 114 lõiget 3, mis seda kohustust konkretiseerib. Viimati nimetatud sättes on tõepoolest ette nähtud, et eeskätt keskkonnakaitset käsitlevates ettepanekutes, mille komisjon esitab siseturu rajamist ja selle toimimist käsitlevate normide ühtlustamiseks, võtab ta aluseks kaitstuse kõrge taseme, eriti võttes arvesse kõiki uusi teaduslikel faktidel põhinevaid suundumusi, ning et oma vastavate volituste piires püüavad ka parlament ja nõukogu saavutada sama eesmärki. See kaitse on olulisem majanduslikest kaalutlustest, nii et see õigustab negatiivseid majanduslikke tagajärgi – isegi suuri – teatavatele ettevõtjatele (vt 17. märtsi 2021. aasta kohtuotsus FMC vs. komisjon, T‑719/17, EU:T:2021:143, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
78
Sellest järeldub, et määruse nr 1107/2009 eri eesmärkide hulgas peab komisjon omistama erilist tähtsust eesmärgile tagada inimeste ja loomade tervise ning keskkonna kõrgetasemeline kaitse, kui ta viib läbi toimeaine heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetlust, seda enam, kui see menetlus väljub menetluse läbiviimiseks ette nähtud ajalisest raamistikust ja komisjon pikendab selle määruse artikli 17 alusel heakskiidu kehtivusaega.
79
Kõigist eeltoodud kaalutlustest saab tuletada alljärgnevalt esitatud põhimõtted. Esiteks on heakskiidu kehtivusaja pikendamine ajutine ja erandlik ning lubatud asjaolude tõttu, mis ilmnesid menetluse enda käigus ega olnud varem teada. Vastav otsus tuleb vastu võtta juhtumi konkreetseid asjaolusid arvestades ning seetõttu ei saa heakskiidu kehtivusaega pikendada automaatselt või koguni süstemaatiliselt. Teiseks peab ajavahemiku, mille võrra kehtivusaega pikendatakse, pikkus olema piisav, et pikendamistaotlus läbi vaadata. Selle pikkuse kindlaksmääramisel peab komisjon võtma arvesse määruse nr 1107/2009 artikli 17 kolmandas lõigus nimetatud asjaolusid ja hindama iga üksikjuhtumit eraldi. Kolmandaks ei tohi see ajavahemik olla lühem ega pikem kui ajavahemik, mis on vajalik heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse lõpuleviimiseks.
80
Neljandaks ja üldisemalt peab komisjon juhul, kui ta soovib kohaldada määruse nr 1107/2009 artiklit 17, võtma arvesse heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse kogukestust tagamaks, et see jääb mõistlikkuse piiridesse, arvestades eespool punktis 68 meenutatud kiire menetlemise põhimõtet. Eelkõige, võttes arvesse heakskiidu piiratud kehtivusaega ja seadusandja valitud perioodilist lähenemisviisi, mis põhineb toimeainete ohtude korrapärasel uuesti hindamisel, ei ole lubatav, et heakskiidu kehtivusaja pikendamine, mis on ajutine ja erandlik, võimaldab toimeainel jääda turule ajavahemiku jooksul, mis on oluliselt pikem esimese heakskiidu kehtivusajast, sest vastasel juhul kaotaks selle määrusega kehtestatud heakskiidu kehtivusaja pikendamise süsteem täielikult oma soovitava toime.
81
Nii tõlgendatuna väljendab määruse nr 1107/2009 artikkel 17 eri asjaomaste huvide tasakaalu, mis on kooskõlas määruse eesmärkide ja ettevaatuspõhimõttega. Ühelt poolt võetakse arvesse huve, mis räägivad selle kasuks, et liidu õigusnormide kohaselt heaks kiidetud ainet ei keelata ettearvamatult selliste viivituste tõttu heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse ajakavas, mis ei sõltu taotleja tahtest.
82
Teiselt poolt on võimalik pikendamine vaid ajutine, selle võib katkestada pikendamata jätmise otsus või sellega võivad kaasneda ainete kasutamise piirangud ning eelkõige ei tohi see olla lühem ega pikem kui ajavahemik, mis on vajalik, võttes arvesse iga üksikjuhtumi asjaolusid.
83
Käesoleval juhul leiab komisjon vaidlustatud otsuse kohaselt, et määruse nr 1107/2009 artikkel 17 kohustab teda kõrvale kalduma ainete heakskiitmiseks ette nähtud üldistest tähtaegadest, kui selles artiklis ette nähtud tingimused on täidetud. Komisjon selgitab, et dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaja pikendamine järjestikuste rakendusmäärustega piirdus ühe aastaga, kuna ta otsustas tähtajaliste pikendamiste kasuks, mida võib vajaduse korral uuendada, mitte ühe pikemaks ajavahemikuks pikendamise kasuks. Nagu on märgitud ühes rakendusmääruses 2021/2068 sisalduvas standardpõhjenduses, on samuti öeldud, et ajavahemik, mille võrra pikendatakse, katkeb, kui selle vältel võetakse vastu pikendamata jätmise määrus.
84
Seega leidis komisjon vaidlustatud otsuses, et määruse nr 1107/2009 artiklis 17 ette nähtud kriteeriumid on täidetud, ilma et ta oleks siiski analüüsinud juhtumi eri asjaolusid, et veenduda, et ta pikendab piisavalt pika ajavahemiku võrra selleks, et võimaldada dimoksüstrobiini heakskiidu pikendamise taotluse läbivaatamist.
85
Lisaks ei ole eespool punktides 79 ja 80 välja toodud põhimõtetega kooskõlas komisjoni selgitused selle kohta, miks ta otsustas tähtajaliste pikendamiste kasuks, mida võib vajaduse korral uuendada, mitte ühe pikemaks ajavahemikuks pikendamise kasuks. Nendest põhimõtetest tuleneb nimelt, et ajavahemik, mille võrra heakskiitu pikendatakse, tuleb arvutada konkreetselt ja vastavalt nendele menetluse etappidele, mis tuleb veel läbida, ning see ei tohi olla lühem ega pikem kui ajavahemik, mis on vajalik heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse lõpuleviimiseks.
86
Lisaks pikendatakse rakendusmäärusega 2021/2068 dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega kuuendat korda. Selle pikendamise tulemusel pikendati selle toimeaine heakskiidu kehtivusaega, mis oli määruse nr 1107/2009 artikli 5 kohaselt esialgu kümme aastat, enam kui 16 aastale ja kolmele kuule. See heakskiidu kehtivusaja pikendamise ajavahemik on enam kui kaks korda pikem kui rakendusmääruses nr 844/2012 heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse lõpuleviimiseks ette nähtud kolmeaastane ajavahemik. Komisjon leidis sellega seoses siiski, et määruse nr 1107/2009 artikkel 17 võimaldab tal pikendada dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega ilma igasuguse ajalise piiranguta, hoolimata heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse kogukestusest.
87
Samuti tuleb märkida, et rakendusmäärus 2021/2068 võeti vastu sellise toimeaine heakskiidu pikendamise taotluse kontekstis, mille komisjon ise liigitas „püsivaks ja toksiliseks“ aineks, mis kuulub asendamisele, arvestades selle endokriinseid häireid põhjustavaid omadusi, mis võivad avaldada inimestele kahjulikku mõju (vt eespool punkt 8).
88
Asendamisele kuuluvate ainete kohta on määruse nr 1107/2009 artiklis 24 aga ette nähtud, et ajavahemik, mille võrra heakskiidu kehtivusaega pikendatakse, on maksimaalselt seitse aastat.
89
Seega vastab ajavahemik, mille võrra dimoksüstrobiini heakskiitu kõigi kuue pikendamisega arvestades kokku pikendati, mõne kuu täpsusega heakskiidu kehtivusaja pikendamise maksimaalsele pikkusele, mille oleks võinud otsustada asjaomase heakskiidu kehtivusaja pikendamise menetluse tulemusel, eeldusel et muud kriteeriumid olid täidetud.
90
Kinnitades vaidlustatud otsuses, et ta võib neid asjaolusid arvesse võtmata pikendada dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega kuuendat korda, eiras komisjon toimeaine heakskiidu kehtivusaja pikendamise mehhanismi ajutist ja erandlikku laadi ning sellise heakskiidu kehtivusaja pikendamiseks kehtestatud süsteemis ette nähtud kiire menetlemise nõudeid.
91
Sellest tuleneb, et vaidlustatud otsuses on rikutud õigusnormi.
92
Komisjoni argumendid ei sea seda järeldust kahtluse alla.
93
Esiteks väidab komisjon õigesti, et määrusel nr 1107/2009 on mitu eesmärki. See asjaolu aga kinnitab, mitte ei sea kahtluse alla selle määruse artikli 17 tõlgendust, mis on esitatud eespool punktis 52 jj (vt eelkõige eespool punkt 76).
94
Teiseks väidab komisjon, et dimoksüstrobiini puudutavates andmetes muret tekitavate kriitiliste probleemsete valdkondade ja puuduste tuvastamine ei ole määruse nr 1107/2009 artikli 17 kohaldamisel asjakohane ning et selle määruse artiklis 17 ette nähtud heakskiidu kehtivusaja pikendamine ei põhine sisulistel kriteeriumidel.
95
Määruse nr 1107/2009 artikli 17 sõnastusest nähtub tõepoolest, et see ei sisalda toimeainete sisulise hindamisega seotud kaalutlusi. Kuid ühelt poolt ei põhine eespool punktides 54–82 esitatud selle määruse artikli 17 tõlgendus sellistel kaalutlustel. Ja teiselt poolt ei eelda ka kohustus analüüsida konkreetselt asjaolusid, mis võimaldavad pikendada sellise toimeaine nagu dimoksüstrobiini heakskiidu kehtivusaega, sealhulgas selle aine laadi (vt eespool punkt 85), sisulist hindamist.
96
Seega ei mõjuta need komisjoni argumendid Üldkohtu järeldust.
97
Lõpuks ei saa nõustuda ka CropLife Europe’i argumendiga, et hageja pakutud määruse nr 1107/2009 artikli 17 tõlgendus on vastuolus õiguskindluse nõudega, kuna see muudab pikendamise mehhanismi meelevaldseks. Ühelt poolt tuleneb komisjoni kohustus kontrollida, kas nimetatud määruse artiklis 17 ette nähtud kriteeriumid on täidetud, võttes arvesse juhtumi asjaolusid ja sellele määrusele omaseid kiire menetlemise nõudeid, määruse tekstist endast.
98
Teiselt poolt, nagu on märgitud eespool punktides 81 ja 82, võeti õiguskindlust arvesse eri asjaomaste huvide kaalumisel, mis on kooskõlas määruse nr 1107/2009 eesmärkidega.
99
Kõigest eeltoodust tuleneb, et hageja esimese väite teine osa on põhjendatud.
100
Järelikult tuleb vaidlustatud otsus dimoksüstrobiini puudutavas osas tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida esimese väite esimest osa või teist väidet.
Kohtukulud
101
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, tuleb hageja kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista komisjoni kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja hagejalt.
102
Kodukorra artikli 138 lõigete 1 ja 3 alusel kannavad parlament, nõukogu ja CropLife Europe ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (neljas koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Komisjoni 27. aprilli 2022. aasta otsus Ares(2022) 3275139, millega jäeti rahuldamata vaie, mille Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) esitas Euroopa Komisjoni 25. novembri 2021. aasta rakendusmääruse (EL) 2021/2068, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 540/2011 seoses toimeainete benfluraliini, dimoksüstrobiini, fluasinaami, flutolaniili, mekoprop-P, mepikvaadi, metiraami, oksamüüli ja püraklostrobiini heakskiidu kehtivusaja pikendamisega, peale osas, mis puudutab dimoksüstrobiini.
2.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja PAN Europe’i kohtukulud.
3.
Jätta Euroopa Parlamendi, Euroopa Liidu Nõukogu ja CropLife Europe’i kohtukulud nende endi kanda.
da Silva Passos
Półtorak
Reine
Pynnä
Cassagnabère
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 19. novembril 2025 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.