62023CJ0588
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2025. január 16. (
*1
)
Előzetes döntéshozatal – Jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatás visszatéríttetése – (EU) 2015/1589 rendelet – 16. cikk – Az egyedi támogatásnak az Európai Bizottság visszatéríttetési határozatában azonosított kedvezményezettje – A visszatéríttetési határozat végrehajtása – A támogatás más vállalkozásra történő átruházása a visszatéríttetési határozatot követően – Gazdasági folytonosság – Értékelés – Illetékes hatóság – A visszatéríttetési kötelezettség kiterjesztése a tényleges kedvezményezettre – A kontradiktórius eljárás elve – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 41. és 47. cikke”
A C‑588/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunale amministrativo regionale della Campania (Campania tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) a Bírósághoz 2023. szeptember 25‑én érkezett, 2023. szeptember 18‑i határozatával terjesztett elő
a Scai Srl
és
a Regione Campania
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: D. Gratsias tanácselnök, I. Jarukaitis, a negyedik tanács elnöke, és Csehi Z. (előadó) bíró,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a Scai Srl képviseletében A. Raviele és L. Visone avvocati,
–
az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: S. Fiorentino avvocato dello Stato,
–
az Európai Bizottság képviseletében A. Steiblytė, B. Stromsky és F. Tomat, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 108., EUMSZ 263. és EUMSZ 288. cikknek, az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 41. és 47. cikkének, valamint az [EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13‑i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.) 16. és 31. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Scai Srl és a Regione Campania (Campania tartomány, Olaszország) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya a Scai azon jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatás összegének visszatérítésére való kötelezése, amelyben eredetileg egy másik társaság részesült.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2015/1589 rendelet
3
A 2015/1589 rendelet (25) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„A belső piaccal össze nem egyeztethető jogellenes támogatás esetében helyre kell állítani a hatékony versenyt. Ebből a célból szükség van arra, hogy a támogatást, beleértve a kamatokat, késedelem nélkül visszatérítsék. Indokolt, hogy a visszatérítésre a nemzeti jog eljárásai szerint kerüljön sor. Azoknak az eljárásoknak az alkalmazása nem akadályozhatja a hatékony verseny helyreállítását azáltal, hogy meghiúsítja [az európai] bizottsági határozat közvetlen és hatékony végrehajtását. Ennek az eredménynek az eléréséhez a tagállamoknak meg kell hozniuk minden olyan intézkedést, amely biztosítja a Bizottság határozatának hatékonyságát.”
4
E rendeletnek „A bejelentett támogatásra vonatkozó eljárás” című II. fejezetében található, „A Bizottság határozata a hivatalos vizsgálati eljárás lezárásáról” című 9. cikkének (5) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben a Bizottság úgy találja, hogy a bejelentett támogatás nem egyeztethető össze a belső piaccal, úgy határoz, hogy a támogatást nem lehet bevezetni (a továbbiakban: elutasító határozat).”
5
Az említett rendeletnek a jogellenes támogatásra vonatkozó eljárásokra vonatkozó III. fejezete tartalmazza többek között a rendelet 16. és 17. cikkét.
6
E rendeletnek „A támogatás visszatérítése [helyesen: visszatéríttetése]” című 16. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Amennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére (a továbbiakban: »visszatérítési [helyesen: visszatéríttetési] határozat«). A Bizottság nem követeli meg a támogatás visszatérítését [helyesen: visszatéríttetését], amennyiben az ellentétes az uniós jog valamelyik általános elvével.
[…]
(3)   Az Európai Unió Bíróságának az EUMSZ 278. cikke értelmében hozott határozatának sérelme nélkül, a visszatérítést késedelem nélkül és az érintett tagállam nemzeti joga szerinti eljárás keretében kell végrehajtani, feltéve, hogy e rendelkezések lehetővé teszik a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtását. Ebből a célból és a nemzeti bíróságok előtt zajló eljárás esetén – az uniós jog sérelme nélkül – az érintett tagállamok meghozzák a jogrendszerük szerint rendelkezésre álló szükséges intézkedéseket, beleértve az átmeneti intézkedéseket is.”
7
A 2015/1589 rendeletnek „A határozatok címzettjei” című 31. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A 7. cikk (7) bekezdése, a 8. cikk (1) és (2) bekezdése és a 9. cikk (9) bekezdése szerint hozott határozatok címzettje az érintett vállalkozás vagy vállalkozások társulása. A Bizottság a határozatról haladéktalanul értesíti a címzettet, és lehetőséget biztosít számára, hogy jelezze a Bizottságnak, megítélése szerint melyik információ tartozik a szolgálati titoktartási kötelezettség alá.
(2)   A Bizottság által hozott minden egyéb, a II., III., V., VI. és IX. fejezet szerint hozott határozat címzettje az érintett tagállam. […]”
8
A 2015/1589 rendeletnek a jelen ítélet 4–7. pontjában említett rendelkezései a 2013. július 22‑i 734/2013/EU tanácsi rendelettel (HL 2013. L 204., 15. o.) módosított, az [EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendeletben (HL 1999. L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) szereplő rendelkezésekből kerültek átvételre, amely rendeletet a 2015/1589 rendelet helyezte hatályon kívül.
A visszafizettetésről szóló közlemény
9
A jogellenes és összeegyeztethetetlen állami támogatások visszafizettetéséről szóló, 2019. július 23‑i bizottsági közleményben (HL 2019. C 247., 1. o.; a továbbiakban: a visszafizettetésről szóló közlemény) az „[a]zon kedvezményezettek azonosítása, amelyektől a támogatást vissza kell követelni” című 4.3. szakasz 83. pontja kimondja:
„A belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősülő jogellenes támogatást azon kedvezményezettektől kell visszakövetelni, amelyeknek abból tényleges előnyük származott […]. Ha a visszafizettetési határozat nem nevezi meg a támogatás kedvezményezettjeit, az érintett tagállamnak az egyes érintett vállalkozások egyedi helyzetét kell vizsgálnia […]”
10
A visszafizettetésről szóló közleménynek „A visszafizetési felszólítás kiterjesztése; gazdasági folytonosság” című a 4.3.2. szakasza a következő szövegrészt tartalmazza:
„89.
Ha egy visszafizettetési határozat végrehajtási szakaszában a támogatás nem hajtható be az eredeti kedvezményezettől, és a támogatást továbbadták egy másik vállalkozásnak, a tagállamnak ki kell terjesztenie a visszafizettetést arra a vállalkozásra, amely a tevékenységek átvitelét követően az előnyt ténylegesen élvezi, és biztosítania kell, hogy a visszafizettetési kötelezettséget ne kerüljék meg […].
90.
A Bíróság különbséget tett egy vállalkozás tevékenységei átruházásának két módja között. Ezek a következők: i. a vállalkozás eszközei egészének vagy egy részének eladása, amelyet követően a tevékenységet a továbbiakban már nem ugyanaz a jogalany végzi (a továbbiakban: eszközügylet); és ii. a vállalkozás részvényeinek eladása, amelyet követően a vállalkozás, amelynek előnye származott a támogatásból, megtartja jogi személyiségét, és továbbra is végzi tevékenységeit (a továbbiakban: részvényügylet) […].
4.3.2.1. Eszközügylet
91.
Ha az összeegyeztethetetlen támogatás kedvezményezettje új társaságot hoz létre, vagy eszközeit egy másik vállalkozásra ruházza át azzal a céllal, hogy ez utóbbi vállalkozás folytassa valamennyi tevékenységét vagy azok egy részét, a szóban forgó tevékenységek folytatása elnyújthatja a támogatás okozta versenytorzulást. Ennek megfelelően előfordulhat, hogy az adott támogatást az újonnan létrehozott társaságnak vagy az eszközök megvásárlójának kell visszatérítenie, ha ők élvezik a szóban forgó előnyt.
92.
Eszközügylet esetében a Bizottság eseti alapon, nem taxatív és nem együttesen teljesítendő kritériumok segítségével állapítja meg a vállalkozások közötti gazdasági folytonosság fennállását. A Bizottság különösen az alábbi kritériumokat veheti figyelembe […]: i. az átruházás terjedelme (eszközök […] és kötelezettségek, a munkaerő és/vagy a vállalatvezetőség megtartása); ii. az átruházás ára […]; iii. az eladó és a vevő részvényeseinek vagy tulajdonosainak kiléte; iv. az átruházás megtörténtének időpontja (az eljárási rendelet 4. cikke szerinti előzetes vizsgálat vagy ugyanezen rendelet 6. cikke szerinti hivatalos vizsgálat ideje alatt, illetve a visszafizettetési határozat elfogadása után); v. az ügylet gazdasági logikája […]”
Az olasz jog
11
A 2012. december 24‑i legge n. 234 – Norme generali sulla partecipazione dell’Italia alla formazione e all’attuazione della normativa delle politiche dell’Unione europea (az Olaszországnak az Európai Unió szabályozásának és politikáinak kialakításában és végrehajtásában való részvételére vonatkozó általános szabályokról szóló 234. sz. törvény; a GURI 2013. január 4‑i 3. száma) alapügy tényállására alkalmazandó változatának (a továbbiakban: 234/2012. sz. törvény) a „Visszatéríttetési eljárások” című 48. cikke (1)–(3) bekezdése a következőket mondja ki:
„(1)   Az Equitalia SpA a [2015/1589] rendelet 16. cikkében említett visszatéríttetési határozatok alapján fizetendő összegeket beszedi, függetlenül a támogatás formájától és a támogatást nyújtó jogalanytól.
(2)   Az (1) bekezdés szerinti visszatéríttetési határozatnak a határozat közlésétől számított 45 napon belül elfogadandó rendeletben történő közlését követően az illetékes miniszter adott esetben kijelöli a támogatás visszafizetésére kötelezett személyeket, megállapítja a fizetendő összegeket, és meghatározza a fizetési feltételeket és határidőket. Több hatóság illetékessége esetén a minisztertanács elnöke a visszatéríttetést elrendelő határozat közlésétől számított tizenöt napon belül rendelettel rendkívüli vagyonfelügyelőt jelöl ki, akit a visszatéríttetési határozat tárgyát képező támogatásokat nyújtó vagy a támogatási intézkedések által területileg érintett közigazgatási szerveken belül kell kinevezni, és meghatározza az (1) bekezdésben említett visszatéríttetési határozat végrehajtásának részletes szabályait. A rendkívüli vagyonfelügyelő a kinevezési rendelettől számított 45 napon belül saját határozattal azonosítja a támogatás visszafizetésére kötelezett személyeket, megállapítja a fizetendő összegeket, valamint meghatározza a fizetési feltételeket és határidőket. A visszatéríttetési eljárás tárgyát képező támogatást nyújtó közigazgatási szervek kérésre haladéktalanul a rendkívüli vagyonfelügyelő rendelkezésére bocsátják az (1) bekezdésben említett visszatéríttetési határozat megfelelő végrehajtásához szükséges adatokat és egyéb információkat. A rendkívüli vagyonfelügyelő nem jogosult díjazásra. A rendkívüli vagyonfelügyelő a rábízott feladattal kapcsolatos tevékenységeket az illetékes közigazgatási szervek humán, pénzügyi és anyagi erőforrásaival együtt végzi, a hatályos jogszabályokban előírtak szerint. A hatáskörrel rendelkező miniszter rendelete, a rendkívüli vagyonfelügyelő határozata és a (3) bekezdés szerinti határozat a címzettjeivel szemben végrehajtható okiratnak minősül.
(3)   Azokban az esetekben, amikor az illetékes hatóság nem az állam, a támogatás visszafizetésére kötelezett személyeket azonosító, és a fizetendő összegeket, valamint a fizetési feltételeket és határidőket megállapító határozatot a régió, az autonóm tartomány vagy az illetékes területi hatóság hozza meg. Az (1) bekezdésben említett tevékenységeket az érintett területi egység bevételeinek beszedéséért felelős koncessziós jogosult végzi.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12
A Buonotourist Srl magántársaság volt, amely regionális és önkormányzati koncesszió alapján helyi tömegközlekedési szolgáltatásokat nyújtott.
13
2012. november 7‑i határozatával a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) elismerte a Buonotourist azon jogát, hogy a Campania tartomány által az 1996–2002. évekre kiadott koncessziók alapján autóbusszal végzett közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséért – személyszállítási szolgáltatások nyújtásáért – kiegészítő kompenzációban részesüljön, amelynek összege kamatokkal együtt 1111572,00 euró.
14
2012. december 5‑én az olasz hatóságok az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének megfelelően bejelentettek a Bizottságnak egy olyan állami támogatást, amely az előző pontban említett kiegészítő kompenzációnak a Buonotourist részére történő nyújtásából állt, a Consiglio di Stato (államtanács) 2012. november 7‑i határozatának végrehajtása keretében Campania tartomány 2012. december 21‑én folyósította a támogatást a Buonotouristnak.
15
A Bizottság 2014. február 20‑án kelt levelében értesítette az Olasz Köztársaságot arról a döntéséről, hogy megindítja az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást.
16
2015. január 19‑én a Bizottság elfogadta az Olaszország által végrehajtott SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN) számú állami támogatásról – a Buonotourist számára közszolgáltatási kötelezettség teljesítéséért nyújtott kiegészítő kompenzáció – szóló (EU) 2015/1075 határozatot (HL 2015. L 179., 128. o.), amelyben megállapította, hogy a Buonotouristnak a Consiglio di Stato (államtanács) 2012. november 7‑i határozatának végrehajtásaként nyújtott kiegészítő kompenzáció az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett, a belső piaccal összeegyeztethetetlen, e társaságnak az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének megsértésével nyújtott állami támogatásnak minősül, és elrendelte, hogy azt az olasz hatóságok téríttessék vissza ez utóbbival (a továbbiakban: 2015. január 19‑i bizottsági határozat).
17
A Buonotourist a 2015. január 19‑i bizottsági határozat megsemmisítése iránt keresetet nyújtott be az Európai Unió Törvényszékéhez. E keresetet elutasította a 2018. július 11‑iBuonotourist kontra Bizottság ítélet (T‑185/15, EU:T:2018:430). A Buonotourist által benyújtott fellebbezést a Bíróság a 2020. március 4‑iBuonotourist kontra Bizottság ítéletével (C‑586/18 P, EU:C:2020:152) elutasította.
18
A társaság 2011. július 21‑i részleges szétválásáról szóló aktus értelmében a Buonotourist TPL egy regionális autóbuszjáratra vonatkozó ideiglenes odaítélési szerződés keretében a Buonotourist helyébe lépett. Egy másik, 2013. október 21‑én létrejött társasági szétválási aktus értelmében az Autolinee Buonotourist TPL Srl ezen ideiglenes odaítélési szerződés keretében a Buonotourist TPL helyébe lépett. A 2019. május 10‑én kötött, 2021. július 1‑jén megszűnt bérleti szerződés alapján az Autolinee Buonotourist TPL bérbe adta a Scai részére a többek között szolgáltatási szerződéseket, személyzetet és autóbuszokat magában foglaló üzletágat a helyi tömegközlekedési minimumszolgáltatások nyújtása céljából. A helyi tömegközlekedési szolgáltatás folytatása érdekében Campania tartomány a szolgáltatás nyújtásával az AIR Campaniát bízta meg, amely részben a tulajdonában áll. E társaság megvásárolta a Scaitól a szolgáltatás teljesítéséhez szükséges eszközöket.
19
A Buonotourist, a Buonotourist TPL és az Autolinee Buonotourist TPL 2018‑2020‑ban csődöt jelentett.
20
Miután eredménytelenül kísérelte meg visszatéríttetni a 2015. január 19‑i bizottsági határozatban említett állami támogatást a Buonotouristtal, a Buonotourist TPL‑lel és az Autolinee Buonotourist TPL‑lel, Campania tartomány 2023. február 7‑i rendeletével a Scait szólította fel arra, hogy térítse vissza e támogatást a Buonotourist és az utóbbi között fennálló gazdasági folytonosság fennállása alapján (a továbbiakban: visszatéríttetési felszólítás).
21
A Scai keresetet indított a visszatéríttetési felszólítással szemben a kérdést előterjesztő bíróság, a Tribunale amministrativo regionale della Campania (Campania tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) előtt, többek között az EUMSZ 108., EUMSZ 109. és EUMSZ 288. cikk megsértésére, a 234/2012. sz. törvény 48. cikkének megsértésére, hatásköri túllépésre és a visszafizettetésről szóló közlemény megsértésére hivatkozva.
22
Keresetének alátámasztására a Scai először is azt állította, hogy Campania tartomány a visszatéríttetési felszólítás kibocsátásával jogellenesen gyakorolta a Bizottságra ruházott hatásköröket. Míg ugyanis a Bizottság 2015. január 19‑i határozatát a Scai szerint meghatározott címzetteknek, nevezetesen az Olasz Köztársaságnak és a Buonotouristnak címezték, Campania tartomány kiterjesztette annak hatályát, megsértve ezzel az EUMSZ 288. cikket és a visszafizettetésről szóló közleményt.
23
A Scai hozzátette, hogy ennek során a visszatéríttetésre való felszólításra a Bizottság előtt lefolytatott olyan eljárásra hivatkozva került sor, amelyben ő nem vett részt. Ezenkívül úgy vélte, hogy megfosztották a hatékony bírói jogvédelemhez való jogtól, mivel nem nyújthatott be keresetet a Törvényszékhez a 2015. január 19‑i bizottsági határozattal szemben, amelynek ő nem volt címzettje. Hangsúlyozza, hogy nem tudott állást foglalni sem az alapügyben szóban forgó támogatás fennállásáról, sem annak a belső piaccal való összeegyeztethetőségéről, sem pedig a visszatéríttetésre való felszólítás kiterjesztésének jogszerűségéről.
24
Ezt követően a Scai visszautasította, hogy gazdasági folytonosság áll fenn közte és az Autolinee Buonotourist TPL között, mivel e folytonosság szerinte nem vezethető le abból a körülményből, hogy ez utóbbi társaság egy tevékenységi ágat bérbe adott a számára.
25
A Scai azt az elgondolást is vitatta, hogy a bérleti szerződés révén versenyellenes előnyhöz jutott volna, mivel nem lehetett megállapítani, hogy a piaci feltételeknél kedvezőbb feltételekkel vásároltak volna árukat vagy szolgáltatásokat. Különösen az Autolinee Buonotourist TPL tevékenységi ágának 2021 folyamán már megszűnt bérbeadását észszerű bérleti díj ellenében kötötték, tekintettel a bérleti szerződés korlátozott tárgyára, és a szerződés megszűnésekor a Scai nem tartotta meg a bérbeadó tárgyi vagy immateriális vagyontárgyait.
26
Védekezésül Campania tartomány azt állítja a kérdést előterjesztő bíróság előtt, hogy hatáskörrel rendelkezett az alapeljárás felperesével szembeni visszatéríttetés elrendelésére, mivel objektív és szubjektív valószínűsítő körülmények álltak fenn a korábban érintett társaságok és a Scai közötti gazdasági folytonosság fennállására vonatkozóan, amint az a Bizottsággal folytatott levélváltásából következik. A Scai ugyanis a bérleti szerződés alapján megszerezte a jogot a kezdetben támogatásban részesülő társaság tevékenységének gyakorlásához szükséges valamennyi tárgyi és immateriális eszköz használatára, valamint opciós és elővásárlási jogra, amely bizonyos feltételek mellett biztosítja számára, hogy előnyben részesüljön az Autolinee Buonotourist TPL értékesítése esetén.
27
Campania tartomány kifejtette, hogy jogosult a 2015. január 19‑i bizottsági határozat személyi hatályának kiterjesztésére, mivel a 234/2012. sz. törvény 48. cikkének (2) és (3) bekezdéséből az következik, hogy a Bizottság visszatéríttetési határozatát követően az illetékes miniszter vagy az illetékes területi hatóság adott esetben kijelöli a támogatás visszatérítésére köteles személyeket.
28
A kérdést előterjesztő bíróság először is arra keresi a választ, hogy összeegyeztethető‑e az EUMSZ 108. és EUMSZ 288. cikkel, valamint a 2015/1589 rendelettel az olyan nemzeti szabályozás, mint amelyről az alapügyben szó van, amely lehetővé teszi az illetékes nemzeti hatóságok számára, hogy amennyiben a Bizottság a visszatéríttetési határozatban azonosította azt a vállalkozást, amelynek a szóban forgó támogatást vissza kell térítenie, kiterjesszék a támogatás kedvezményezettjének minőségét azzal az indokkal, hogy gazdasági folytonosság áll fenn a visszatéríttetési határozatban azonosított e vállalkozás és azon vállalkozás között, amelynek tekintetében e kiterjesztésre sor kerül. Az ilyen nemzeti szabályozás ugyanis sértené a Bizottságnak az uniós jog által előírt hatásköreit, mivel abban az esetben, ha ezen intézmény egy meghatározott címzetthez intézte a visszatéríttetési határozatot, kizárólag az említett intézmény dönthet a gazdasági folytonosság által igazolt esetleges kiterjesztésről.
29
A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy ha a kiterjesztő határozat elfogadása a nemzeti hatóságok hatáskörébe tartozna abban az esetben, ha a visszatéríttetési határozat címzettjét a Bizottság pontosan megjelölte, ez a lehetőség túlmenne a Bizottság határozatainak egyszerű végrehajtásán, így a visszatéríttetést elrendelő nemzeti jogi aktus jogszerűségének felülvizsgálatáért felelős nemzeti bíróság közvetetten olyan kérdéseket vizsgálna felül, amelyek a Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartoznak.
30
A kérdést előterjesztő bíróság szerint a Bíróság ítéletei eddig a gazdasági folytonosság elvére vonatkoztak, nem pedig arra a kérdésre, hogy mely hatóság rendelkezik hatáskörrel az ilyen gazdasági folytonosság fennállásának értékelésére. Mindazonáltal hivatkozik a Bizottság által elfogadott bizonyos határozatokra, amelyek az eszközök átruházása miatt kiterjesztik a kedvezményezettek körét, és e tekintetben rámutat, hogy e határozatok azt mutatják, hogy amikor a gazdasági folytonosságot – mint a jelen esetben is – eszközátruházási megállapodásból vezetik le, a Bizottság mindig elfogadta a megfelelő kiterjesztő határozatot. Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy nem arra keresi a választ, hogy a jelen ügyben teljesül‑e a gazdasági folytonosság feltétele.
31
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a jelen ügyben az a tény, hogy a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság és a Bizottság között levélváltás történt, nem jelenti azt, hogy a Bizottság gyakorolta mérlegelési jogkörét, mivel ezek az információcserék nem kötelező jogi aktusok, hanem egyszerű feljegyzések formáját öltötték, amelyeket ráadásul kétségeket kifejezve fogalmaztak meg, és amelyek egy alaposabb ténybeli vizsgálat szükségességére utaltak.
32
Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az olyan nemzeti szabályozás, mint amelyről az alapügyben szó van, összeegyeztethető‑e az uniós jog által előírt eljárási garanciákkal, különösen a kontradiktórius eljárás elvével és az álláspontja szerint a Charta 41. cikkében biztosított védelemhez való joggal, valamint a Charta 47. cikkében biztosított hatékony bírói jogvédelemhez való joggal. E bíróság megjegyzi, hogy előtte a Scai azt állította, hogy a Bizottság hatáskörének megsértése miatt megfosztották az eljárási garanciáktól, mind a Bizottság eredeti határozatát illetően, mind pedig akkor, amikor magára a Scaira vonatkozott a támogatás visszatéríttetésére vonatkozó kötelezettség, mivel az egyetlen tárgyalópartnere a nemzeti hatóság volt. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a Scai helyzetében lévő fél azon lehetősége, hogy a nemzeti bíróság előtt vitassa a nemzeti hatóság aktusait, nem elegendő ahhoz, hogy biztosítsa az érdekelt számára az uniós jog által biztosított eljárási garanciák tiszteletben tartását, valamint a hatékony bírói jogvédelmet, mivel ez magában foglalja a gazdasági folytonosság fennállásának megállapítását, ami kizárólag a Bizottság mérlegelési jogkörébe tartozik.
33
E körülmények között a Tribunale amministrativo regionale della Campania (Campania tartomány közigazgatási bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Ellentétes‑e az EUMSZ 108. cikkel, az EUMSZ 288. cikkel és a [2015/1589] rendelet 16. és 31. cikkével a [234. sz. törvény] 48. cikkében foglalthoz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi a nemzeti hatóság számára, hogy a visszafizettetés végrehajtási szakaszában a vállalkozások közötti gazdasági folytonosság értékelése révén kiterjessze a jogellenes támogatás visszafizetésére kötelezettek körét, anélkül hogy kizárná e hatáskört abban az esetben, ha a Bizottság már azonosította a közvetlen címzetteket, és ezáltal kizárja a Bizottság hatáskörét az állami támogatás tekintetében?
2)
Ellentétes‑e az EUMSZ 263. cikkel, az EUMSZ 288. cikkel, a Nizzai Charta 41. és 47. cikkével, valamint a [2015/1589] rendelet 16. és 31. cikkével az állami támogatásokról szóló [234. sz. törvény] 48. cikkében foglalthoz hasonló nemzeti szabályozás, amennyiben ez utóbbi annak előírásával, hogy az állam a visszafizettetési határozat végrehajtása során szükség esetén köteles azonosítani a támogatás visszafizetésére kötelezett személyeket, lehetővé teszi a határozatnak az annak címzettjein kívüli, önállósággal rendelkező olyan jogalannyal szembeni végrehajtását is, amely nem vett részt a Bizottság előtti eljárásban, nem rendelkezett a kontradiktórius eljárás garanciáival, és következésképpen nem jogosult az említett határozatnak az Európai Unió Törvényszéke előtti megtámadására?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
34
Az együttesen vizsgálandó két kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EUMSZ 108. cikket és az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdését, a 2015/1589 rendelet 16. és 31. cikkét, valamint a Charta 41. és 47. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy abban az esetben, ha a Bizottság határozata elrendeli valamely állami támogatásnak az általa azonosított kedvezményezettől való visszatéríttetését, e rendelkezésekkel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az illetékes nemzeti hatóságok az e határozat végrehajtására irányuló feladatuk keretében elrendelhetik e támogatásnak egy másik vállalkozással való visszatéríttetését az ez utóbbi vállalkozás és a támogatás említett határozatban azonosított kedvezményezettje közötti gazdasági folytonosság fennállása miatt.
35
Először is meg kell állapítani, hogy az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdése előírja, hogy a határozat „teljes egészében kötelező”, és amennyiben „külön megjelöli, hogy kik a címzettjei”, a határozat kizárólag azokra nézve kötelező, akiket címzettként megjelöl.
36
Egyébiránt a 2015/1589 rendelet 31. cikkéből kitűnik, hogy az e rendelet 9. cikkének (5) bekezdése alapján elfogadott, a bejelentett támogatás belső piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító határozatok („elutasító határozatok”), valamint az említett rendelet 16. cikke alapján elfogadott, a támogatás visszatéríttetését elrendelő határozatok címzettje az érintett tagállam, ami a Bíróság ítélkezési gyakorlatából is következik (lásd ebben az értelemben: 2002. szeptember 24‑iFalck és Acciaierie di Bolzano kontra Bizottság ítélet, C‑74/00 P és C‑75/00 P, EU:C:2002:524, 81–83. pont).
37
A fenti megfontolásokból következik, hogy a jelen ügyben a 2015. január 19‑i bizottsági határozat egyedüli címzettje az Olasz Köztársaság, és hogy a Buonotourist, amelyet e határozatban a szóban forgó állami támogatás kedvezményezettjeként jelöltek meg, nem címzettje e határozatnak.
38
Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az a tagállam, amely jogellenes támogatások visszatéríttetésére kötelező határozat címzettje, az EUMSZ 288. cikk értelmében köteles minden intézkedést megtenni, hogy biztosítsa e határozat végrehajtását (2022. szeptember 15‑iFossil [Gibraltar] ítélet, C‑705/20, EU:C:2022:680, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
39
E tekintetben a 2015/1589 rendelet (25) preambulumbekezdéséből és 16. cikke (3) bekezdésének első mondatából kitűnik, hogy a támogatás visszatérítését késedelem nélkül és az érintett tagállam nemzeti joga szerinti eljárás keretében kell végrehajtani, feltéve hogy e rendelkezések lehetővé teszik a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtását. Ebből a célból az említett rendelet 16. cikke (3) bekezdésének utolsó mondata alapján az érintett tagállamok az uniós jog sérelme nélkül meghozzák a jogrendszerük szerint rendelkezésre álló „szükséges intézkedéseket”, beleértve az átmeneti intézkedéseket is (lásd ebben az értelemben: 2010. május 20‑iScott és Kimberly Clark ítélet, C‑210/09, EU:C:2010:294, 28. pont; 2014. szeptember 11‑iBizottság kontra Németország ítélet, C‑527/12, EU:C:2014:2193, 38. pont). A tagállamnak az esedékes összegek tényleges visszatérítését kell elérnie (2011. május 5‑iBizottság kontra Olaszország ítélet, C‑305/09, EU:C:2011:274, 27. pont).
40
Ezenkívül a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint, mivel a jogellenesen nyújtott állami támogatás visszatéríttetésének fő célja a jogellenes támogatással biztosított versenyelőny által okozott versenytorzulás kiküszöbölése, az ilyen támogatást azzal a társasággal kell visszatéríttetni, amely az e támogatásban részesülő vállalkozás gazdasági tevékenységét folytatja, amennyiben megállapításra kerül, hogy e társaság az említett támogatásban való részesülésből eredő versenyelőnyt továbbra is ténylegesen élvezi (2018. március 7‑iSNCF Mobilités kontra Bizottság ítélet, C‑127/16 P, EU:C:2018:165, 104. és 106. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Egyébként erre emlékeztet a visszafizettetésről szóló közlemény 83. pontjának első mondata is.
41
Így a jelen ítélet 38–40. pontjában kifejtett megfontolásokkal ellentétes az EUMSZ 288. cikk olyan értelmezése, amely szerint a tagállamok a Bizottság határozata által jogellenesnek és összeegyeztethetetlennek nyilvánított állami támogatást kizárólag a szóban forgó támogatásnak az e határozatban azonosított kedvezményezettjével lennének kötelesek visszatéríttetni.
42
Ami ugyanis az olyan visszatéríttetési határozatot illeti, amely – mint a jelen ügyben is – pontosan azonosítja az egyedi támogatás kedvezményezettjét, meg kell állapítani, hogy ez az azonosítás – amint azt a Bizottság észrevételeiben hangsúlyozza – csak a helyzet azon értékelésének felel meg, amelyet az e határozat elfogadásakor az ezen intézmény rendelkezésére álló információk alapján végeztek el.
43
Következésképpen az említett azonosítás a bizottsági határozatban említett támogatás azonosításának részét képezi. Ennélfogva ez utóbbi határozat nem értelmezhető úgy, hogy az megakadályozza az érintett tagállamot abban, hogy a szóban forgó támogatást egy másik vállalkozással visszatéríttesse, amennyiben a jelen ítélet 40. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően e másik vállalkozás folytatja a támogatás kedvezményezettjének gazdasági tevékenységét, és továbbra is ténylegesen élvezi a támogatásban való részesülésből eredő versenyelőnyt.
44
Előfordulhat ugyanis, hogy az egyedi támogatásban való részesülésből eredő versenyelőnyt a visszatéríttetést elrendelő bizottsági határozat elfogadását követően, például eszközátruházás alkalmával ruházzák át egy másik vállalkozásra, amint arra a visszafizettetésről szóló közlemény 89–92. pontja emlékeztet.
45
Az eszközátruházás esetét illetően, az átruházásban részes társaságok közötti gazdasági folytonosság vizsgálatakor figyelembe kell venni az átruházás tárgyát, azaz az eszközöket és kötelezettségeket, a munkaerő folytonosságát, a vagyoni eszközök egyben tartását, az átruházási árat, az átvevő vállalkozás és az eredeti vállalkozás részvényeseinek vagy tulajdonosainak azonosságát, az átruházás időpontját, amely történhet a vizsgálat megkezdése, az eljárás megindítása vagy a végleges határozat meghozatala után, és végül az ügylet gazdasági logikáját (2018. március 7‑iSNCF Mobilités kontra Bizottság ítélet, C‑127/16 P, EU:C:2018:165, 108. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46
Következésképpen a nemzeti hatóságok és bíróságok a támogatás visszatéríttetésére irányuló feladatuk keretében és a támogatás kedvezményezettjét pontosan azonosító bizottsági visszatéríttetési határozat teljes érvényesülésének biztosítása, valamint a támogatás igénybevételéhez kapcsolódó versenyelőny által okozott versenytorzulás hatékony kiküszöbölése érdekében kötelesek azonosítani az e visszatéríttetési határozatban azonosított vállalkozástól eltérő vállalkozást abban az esetben, ha a szóban forgó támogatáshoz kapcsolódó előnyt az említett visszatéríttetési határozat elfogadását követően ténylegesen átruházták e másik vállalkozásra.
47
A nemzeti hatóságok terhére szóló ilyen kötelezettség fennállását megerősíti a Bíróság azon állandó ítélkezési gyakorlata, amely arra emlékeztet, hogy a nemzeti bíróságok és a Bizottság egymást kiegészítő és eltérő feladatokat látnak el (2023. december 7‑iRegioJet és STUDENT AGENCY ítélet, C‑700/22, EU:C:2023:960, 13. pont)__ és hogy az állami támogatások tárgyában a nemzeti bíróságokhoz lehet fordulni olyan jogvitákban, amelyek az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében említett „támogatás” fogalmának értelmezésére és alkalmazására kötelezik őket, de nem rendelkeznek hatáskörrel arra, hogy valamely állami támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségéről döntsenek, mivel ez utóbbi értékelés az uniós bíróság felülvizsgálata mellett eljáró Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik (lásd ebben az értelemben: 2020. március 4‑iBuonotourist kontra Bizottság ítélet, C‑586/18 P, EU:C:2020:152, 90. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48
Ami a kérdést előterjesztő bíróság arra vonatkozó kétségeit illeti, hogy a Bizottság szolgálatai által a nemzeti hatóságoknak a gazdasági folytonosság elemzésének elvégzése érdekében küldött feljegyzések és informális utasítások határozati jellegűek‑e, vagy sem, a Bíróság megállapította, hogy az ilyen állásfoglalások nem szerepelnek a 2015/1589 rendelet alapján elfogadható jogi aktusok között, és nem tekinthetők úgy, mint amelyek kötik a nemzeti bíróságot. A Bíróság ugyanakkor kifejtette, hogy a Bizottság ilyen jellegű állásfoglalásaiban és a nemzeti bíróság által esetlegesen kért véleményeiben foglalt tényezők arra irányulnak, hogy megkönnyítsék a nemzeti hatóságok feladatát a visszatéríttetést elrendelő határozat azonnali és hatékony végrehajtásának keretében, a jóhiszemű együttműködés EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében rögzített elvére figyelemmel a nemzeti bíróságnak mint az értékelés elemeit kell figyelembe vennie ezeket az előtte folyó jogvita keretében, határozatát pedig a rendelkezésére álló iratokban szereplő tényezők összességére figyelemmel kell indokolnia (lásd ebben az értelemben: 2014. február 13‑iMediaset ítélet, C‑69/13, EU:C:2014:71, 26., 28. és 31. pont).
49
Harmadszor, a kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott, a jelen ítélet 32. pontjában összefoglalt információkra tekintettel a Charta 41. és 47. cikkét illetően különbséget kell tenni egyrészt az alapeljárás felpereséhez hasonló helyzetben lévő vállalkozás azon lehetősége között, hogy részt vegyen valamely állami támogatás Bizottság általi vizsgálatára irányuló eljárásban, és adott esetben vitassa a Bizottságnak az e támogatást jogellenesnek és összeegyeztethetetlennek nyilvánító határozatát, másrészt pedig e vállalkozás azon lehetősége között, hogy részt vegyen a nemzeti hatóság előtti olyan eljárásban, amely olyan határozathoz vezethet, amely megállapítja, hogy gazdasági folytonosság áll fenn az említett vállalkozás és a támogatás bizottsági határozatban azonosított kedvezményezettje között, és ugyanezen vállalkozást a szóban forgó támogatás visszatérítésére kötelezi, valamint adott esetben e nemzeti határozat vitatásának lehetőségét eredményezheti.
50
Először is a Bizottság előtti eljárást illetően meg kell jegyezni, hogy az állami támogatások ellenőrzésére irányuló eljárás – általános jellege alapján – olyan eljárás, amelyet a támogatás nyújtásáért uniós jogi kötelezettségei értelmében felelős tagállammal szemben indítanak. Ebben az eljárásban az érintett tagállamtól eltérő érdekelt felek maguk nem tarthatnak igényt arra, hogy a Bizottsággal olyan kontradiktórius vitát folytassanak le, mint amely e tagállam számára nyitva áll. Az említett eljárás nem a támogatás kedvezményezettje vagy kedvezményezettjei ellen indított eljárás, amelynek következtében ez utóbbi, illetve ez utóbbiak olyan jogokra hivatkozhatnak, amelyek terjedelme azonos a védelemhez való jog mint olyan terjedelmével (lásd ebben az értelemben: 2020. március 11‑iBizottság kontra Gmina Miasto Gdynia és Port Lotniczy Gdynia Kosakowo ítélet, C‑56/18 P, EU:C:2020:192, 73–75. pont).
51
Ami azt az esetet illeti, amikor valamely támogatás tényleges kedvezményezettje, akit a korábbi kedvezményezettel fennálló gazdasági folytonosság miatt a visszatéríttetést elrendelő nemzeti jogi aktus ilyenként jelöl meg, nem nyújthatott volna be az EUMSZ 263. cikk alapján megsemmisítés iránti keresetet az e támogatást jogellenesnek és összeegyeztethetetlennek nyilvánító és annak visszatéríttetését elrendelő bizottsági határozattal szemben, meg kell jegyezni, hogy az ilyen tényleges kedvezményezett számára az uniós jog mindazonáltal bírói jogvédelmet biztosít.
52
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából ugyanis kitűnik, hogy a jogellenes és összeegyeztethetetlen állami támogatás visszatéríttetésére irányuló nemzeti jogi aktus nemzeti bíróság általi felülvizsgálatát egyszerűen a Charta 47. cikkében biztosított hatékony bírói jogvédelemhez való jog eredőjének kell tekinteni (lásd ebben az értelemben: 2010. május 20‑iScott és Kimberly Clark ítélet, C‑210/09, EU:C:2010:294, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53
Ebben az összefüggésben a tényleges kedvezményezett a nemzeti bíróság előtt a támogatást jogellenesnek és összeegyeztethetetlennek nyilvánító bizottsági határozat érvényességét is vitathatja, amennyiben e tényleges kedvezményezett kétségtelenül nem lett volna jogosult arra, hogy az EUMSZ 263. cikk alapján közvetlen keresetet nyújtson be e határozattal szemben (lásd ebben az értelemben: 2011. február 17‑iBolton Alimentari ítélet, C‑494/09, EU:C:2011:87, 22. és 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2018. július 25‑iGeorgsmarienhütte és társai ítélet, C‑135/16, EU:C:2018:582, 17. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Kétségtelen, hogy a nemzeti bíróság nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy maga állapítsa meg az ilyen határozat érvénytelenségét, mivel az uniós jogi aktusok érvénytelenségének megállapítására egyedül a Bíróság jogosult (lásd ebben az értelemben: 2007. július 18‑iLucchini ítélet, C‑119/05, EU:C:2007:434, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ha azonban a nemzeti bíróság arra az álláspontra jut, hogy a valamely uniós jogi aktus ellen a felek által előadott – vagy adott esetben hivatalból megvizsgált – egy vagy több érvénytelenségi ok megalapozott, köteles felfüggeszteni az eljárást és az érvényesség vizsgálata érdekében előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordulni a Bírósághoz, mivel az uniós jogi aktusok érvénytelenségének megállapítására egyedül a Bíróságnak van hatásköre (2013. október 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 96. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
54
Másodszor, ami egy támogatás tényleges kedvezményezettje jogainak a nemzeti hatóság előtti olyan eljárás keretében való tiszteletben tartását illeti, amely a gazdasági folytonosság fennállását megállapító és a támogatás e tényleges kedvezményezettel való visszatéríttetését elrendelő határozathoz vezethet, mindjárt az elején meg kell jegyezni, hogy – amint az a jelen ítélet 32. pontjából kitűnik – a kérdést előterjesztő bíróság abból az előfeltevésből indul ki, amely szerint a gazdasági folytonosság fennállásának megállapítása kizárólag a Bizottság mérlegelési jogkörébe tartozik. Márpedig az ezen ítélet 41. és 43. pontjából kitűnik, hogy ez az előfeltevés téves.
55
Mindenesetre meg kell állapítani, hogy bár a Charta 41. cikkének szövegéből kétségtelenül az következik, hogy annak nem a tagállamok a címzettjei (2014. július 17‑iYS és társai ítélet, C‑141/12 és C‑372/12, EU:C:2014:2081, 67. pont), ez nem változtat azon, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a címzettjeik érdekeit érzékelhetően érintő határozatok címzettjei védelemhez való jogának tiszteletben tartására irányuló kötelezettség főszabály szerint egyúttal a tagállamok hatóságaira hárul akkor, amikor az uniós jog hatálya alá tartozó intézkedéseket hoznak (2013. szeptember 10‑iG. és R. ítélet, C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533, 35. pont). Ennélfogva a jogellenesnek nyilvánított támogatásnak az e támogatás tényleges kedvezményezettjével való visszatéríttetésére vonatkozó határozatot elfogadni kívánó nemzeti hatóság feladata ez utóbbi védelemhez való joga tiszteletben tartásának biztosítása.
56
Ezenkívül a jelen ítélet 52. pontjából kitűnik, hogy a támogatás tényleges kedvezményezettjének rendelkeznie kell azzal a lehetőséggel, hogy az ilyen határozatot olyan nemzeti bíróság vizsgálja felül, amely az EUMSZ 267. cikk alapján előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordulhat a Bírósághoz, ha kétségei vannak az uniós jog értelmezésével kapcsolatban.
57
A fentiekre tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 108. cikket és az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdését, a 2015/1589 rendelet 16. és 31. cikkét, valamint a Charta 41. és 47. cikkét úgy kell értelmezni, hogy abban az esetben, ha a Bizottság határozata elrendeli valamely állami támogatásnak az általa azonosított kedvezményezettől való visszatéríttetését, e rendelkezésekkel nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az illetékes nemzeti hatóságok az e határozat végrehajtására irányuló feladatuk keretében elrendelhetik e támogatásnak egy másik vállalkozással való visszatéríttetését az ez utóbbi vállalkozás és a támogatás említett határozatban azonosított kedvezményezettje közötti gazdasági folytonosság fennállása miatt.
A költségekről
58
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
Az EUMSZ 108. cikket és az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdését, az [EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13‑i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet 16. és 31. cikkét, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának 41. és 47. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
abban az esetben, ha az Európai Bizottság határozata elrendeli valamely állami támogatásnak az általa azonosított kedvezményezettől való visszatéríttetését, e rendelkezésekkel nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az illetékes nemzeti hatóságok az e határozat végrehajtására irányuló feladatuk keretében elrendelhetik e támogatásnak egy másik vállalkozással való visszatéríttetését az ez utóbbi vállalkozás és a támogatás említett határozatban azonosított kedvezményezettje közötti gazdasági folytonosság fennállása miatt.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.