Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,
pateikta 2022 m. spalio 20 d.(1)
Byla C‑423/21
Grand Production d.o.o.
prieš
GO4YU GmbH,
DH,
GO4YU d.o.o,
MTEL Austria GmbH
(Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Intelektinė nuosavybė – Direktyva 2001/29/EB – Autorių teisės informacinėje visuomenėje – 3 straipsnio 1 dalis – Viešas skelbimas – Transliacijos internetu platforma – Prieiga prie apsaugoto turinio per virtualųjį privatųjį tinklą (VPN) – Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 – 7 straipsnio 2 punktas – Jurisdikcija delikto arba kvazidelikto bylose
Įvadas
1.        Techniniu požiūriu internetas yra pasaulinio masto ryšio priemonė: bet kurioje Žemės vietoje galima gauti prieigą prie bet kurios interneto svetainės arba perduoti žinutę bet kurioje kitoje vietoje esančiam asmeniui. Vis dėlto teisiniu požiūriu yra kitaip. Internetas, kaip ir bet kuri kita žmogaus veiklos forma, yra reglamentuojama, o šis reglamentavimas iš esmės yra teritorinis: jo aprėptis priklauso nuo jį nustačiusios valdžios institucijos teritorinės kompetencijos taikymo srities. Be to, įvairi veikla internete gali būti asmenų turtinių ar asmeninių teisių, kurios – arba jų įgyvendinimas – taip pat gali būti apribotos teritoriniu požiūriu, objektas.
2.        Todėl yra esminė prieštara tarp, viena vertus, tarptautinio, pasaulinio interneto pobūdžio ir, kita vertus, teritoriškai ribojamų teisių ir pareigų, susijusių su įvairia per internetą vykdoma veikla. Ši prieštara gali būti sprendžiama dviem būdais: arba „teritoriniu“ būdu, t. y. „geografiniu blokavimu“ (angl. geoblocking), arba išplečiant valdžios institucijų teritorinę kompetenciją į daugiau šalių, kad jos galėtų globaliai reglamentuoti veiklą internete.
3.        Šioje byloje Teisingumo Teismas turi išspręsti klausimus, susijusius su abiem minėtais šios prieštaros sprendimo būdais.
Teisinis pagrindas
4.        2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo(2) 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Pagal šį reglamentą asmenims, kurių nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškiniai turi būti pareiškiami tos valstybės narės teismuose, neatsižvelgiant į šių asmenų pilietybę.“
5.        Reglamento 6 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Jeigu atsakovo nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra ne valstybėje narėje, kiekvienos valstybės narės teismų jurisdikcija <...> nustatoma pagal tos valstybės narės teisę.“
6.        Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkte nustatyta:
„Asmeniui, kurio nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškinys kitoje valstybėje narėje gali būti pareikštas:
<…>
2)      bylose dėl civilinės teisės pažeidimų, delikto arba kvazidelikto – vietos, kurioje įvyko ar gali įvykti žalą sukėlęs įvykis, teismuose;
<…>“
7.        2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo(3) 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės nustato autoriams išimtinę teisę leisti arba uždrausti bet kokį savo kūrinių viešą skelbimą laidais ar bevielėmis ryšio priemonėmis, įskaitant savo kūrinių padarymą viešai prieinamais tokiu būdu, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku.“
Faktinės aplinkybės, proceso eiga ir prejudiciniai klausimai
8.        Grand Production d.o.o., pagal Serbijos teisę įsteigta bendrovė, yra pramoginių audiovizualinių laidų, kurias Serbijos teritorijoje transliuoja Serbijos televizijos transliuotoja Prva Srpska Televizija, kūrėja.
9.        GO4YU d.o.o Beograd, taip pat pagal Serbijos teisę įsteigta bendrovė, yra transliacijos internetu platformos, kurioje pagal sutartis su Prva Srpska Televizija retransliuojamos šios televizijos transliuotojos programos, valdytoja. Ši platforma yra prieinama tiek Serbijos teritorijoje, tiek už jos ribų.
10.      GO4YU GmbH (toliau – GO4YU (Austrija)) ir MTEL Austria GmbH, pagal Austrijos teisę įsteigtos bendrovės, Austrijos teritorijoje teikia transliacijos internetu platformos, kuri priklauso bendrovei GO4YU Beograd, reklamavimo paslaugas ir klientų aptarnavimo paslaugas, įskaitant sutarčių pasirašymą ir mokėjimų surinkimą. MTEL Austria yra GO4YU Beograd antrinė įmonė. DH yra GO4U (Austrija) valdybos pirmininkas ir vienintelis akcininkas.
11.      Bendrovė GO4YU Beograd neturi teisės retransliuoti internete bendrovės Grand Production kuriamų pramoginių laidų ne Serbijos ir Juodkalnijos teritorijoje. Todėl ji privalo blokuoti prieigą prie šių laidų interneto naudotojams už abiejų šalių teritorijos ribų. Vis dėlto šie naudotojai gali apeiti blokavimą naudodamiesi vadinamąja virtualiojo privačiojo tinklo (VPN) paslauga. Ši paslauga leidžia naudotojui prisijungti prie interneto per specialų serverį (toliau – VPN serveris), kuris paslepia IP adresą, taigi ir fizinę naudotojo buvimo vietą(4). Todėl naudodamiesi šia paslauga ne Serbijos ir Juodkalnijos teritorijoje esantys naudotojai gali „apsimesti“, kad jie yra šiose valstybėse, ir taip apeiti bendrovės GO4YU Beograd taikomą prieigos blokavimą.
12.      Bendrovės Grand Production teigimu, bendrovė GO4YU Beograd žino apie galimybę apeiti geografinį prieigos blokavimą naudojantis VPN paslauga. Be to, nuo 2020 m. balandžio 30 d. iki 2020 m. birželio 15 d. ieškovės pramogines laidas buvo galima žiūrėti Austrijoje naudojantis bendrovės GO4YU Beograd transliacijos internetu platforma be prieigos blokavimo.
13.      Bendrovės Grand Production prašymu 2020 m. rugsėjo 28 d. Handelsgericht Wien (Vienos komercinis teismas, Austrija) priėmė nutartį taikyti laikinąsias apsaugos priemones bendrovių GO4YU Beograd ir MTEL Austria atžvilgiu, t. y. uždrausti viešai skelbti Grand Production sukurtas pramogines laidas Austrijos teritorijoje. Šis teismas taip pat atmetė prašymą taikyti panašias laikinąsias apsaugos priemones šių dviejų bendrovių atžvilgiu, kiek tai susiję su veikla už Austrijos ribų, o kitų dviejų atsakovių (t. y. DH ir GO4YU (Austrija)) atžvilgiu atmetė visą prašymą.
14.      Ši nutartis buvo iš dalies pakeista 2021 m. sausio 28 d. Oberlandesgericht Wien (Vienos aukštesnysis apygardos teismas, Austrija) nutartimi – ja buvo atmestas visas bendrovės Grand Production prašymas, kiek jis susijęs su bendrove MTEL Austria. Liko galioti tik bendrovės GO4YU Beograd atžvilgiu taikytos laikinosios apsaugos priemonės, kurios apsiribojo Austrijos teritorija.
15.      Bendrovė Grand Production dėl pastarosios nutarties pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kasacinį skundą, kuriame prašo taikyti laikinąsias apsaugos priemones visų atsakovių atžvilgiu, uždraudžiant viešai skelbti bendrovės sukurtas laidas visame pasaulyje.
16.      Tokiomis aplinkybėmis Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui toliau nurodytus prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Direktyvos [2001/29] 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą sąvoką „viešas skelbimas“ reikia aiškinti taip, kad jį atlieka (šiuo atveju – įsisteigęs ne Sąjungoje) tiesioginis transliacijos internetu platformos valdytojas, kuris:
–        savarankiškai sprendžia dėl savo transliuojamų TV laidų turinio ir jų užtamsinimo ir tai techniškai atlieka,
–        turi išimtines transliacijos internetu platformos administratoriaus teises,
–        gali daryti įtaką tam, kokias TV programas gali gauti galutinis naudotojas naudodamasis paslauga, tačiau negali daryti įtakos programų turiniui,
–        yra vienintelė kontrolės, kokios programos ir turinys, kada ir kokiose teritorijose turi būti matomi, vieta,
kai:
–        naudotojui suteikiama prieiga ne tik prie transliacijų turinio, kurį naudoti internetu leido atitinkami teisių subjektai, bet ir prie tokio saugomo turinio, dėl kurio atitinkamas leidimas nebuvo gautas, ir
–        tiesioginis transliacijos internetu platformos valdytojas žino, kad su jo paslauga taip pat suteikiama galimybė gauti saugomą transliacijų turinį be teisių subjektų sutikimo, kai galutiniai klientai naudojasi VPN paslaugomis, kuriomis simuliuojama galutinių klientų IP adresą ir įrenginį esant vietovėse, dėl kurių teisių subjektų sutikimas turimas, vis dėlto
–        faktiškai kelias savaites buvo įmanoma gauti saugomą transliacijų turinį transliacijos internetu platformoje be teisių subjektų sutikimo ir net nenaudojant VPN tunelio?
2.      Jei būtų teigiamai atsakyta į pirmąjį klausimą:
Ar Direktyvos [2001/29] 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą sąvoką „viešas skelbimas“ reikia aiškinti taip, kad jį taip pat atlieka su pirmajame klausime apibūdintu platformos valdytoju pagal sutartį ir (arba) bendrovių teisę susiję tretieji asmenys (šiuo atveju – įsisteigę Sąjungoje), kurie neturi įtakos transliacijos internetu platformoje rodomų laidų programoms ir turiniui bei jų užtamsinimui, tačiau
–        reklamuoja valdytojo transliacijos internetu platformą ir ja teikiamas paslaugas ir (arba)
–        sudaro su klientais po 15 dienų automatiškai nustojančias galioti bandomosios prenumeratos sutartis, ir (arba)
–        teikia transliacijos internetu platformos klientams klientų aptarnavimo paslaugas, ir (arba)
–        siūlo savo interneto svetainėje mokamą tiesioginio valdytojo transliacijos internetu platformos prenumeratą ir veikia kaip sutarties su klientu šalis ir mokėjimų gavėjas, o mokama prenumerata sudaryta taip, kad aiški nuoroda, jog tam tikros programos bus nepasiekiamos, pateikiama tik tuomet, kai sudarant sutartį klientas aiškiai nurodo, jog nori matyti tas programas; kai klientas tokio pageidavimo neišreiškia ar konkrečiai dėl to nepasiteirauja, tokia nuoroda iš anksto jam nėra pateikiama?
3.      Ar Direktyvos [2001/29] 2 straipsnio a ir e punktus ir 3 straipsnio 1 dalį, aiškinamus kartu su Reglamento [Nr. 1215/2012] 7 straipsnio 2 punktu, reikia aiškinti taip, kad tokiu atveju, kai į teismą kreipiamasi dėl autorių teisių ir gretutinių teisių, kurias užtikrina valstybė narė, kurioje yra šis teismas, pažeidimo, šis teismas kompetentingas – nes pagal teritoriškumo principą negalima nacionalinių teismų jurisdikcija, susijusi su užsienyje padarytais pažeidimais – tik priimti sprendimą dėl žalos, kuri buvo padaryta valstybės narės, kurioje jis yra, teritorijoje, ar jis taip pat gali ir turi nagrinėti veikas, padarytas – autoriaus, kurio teisės pažeistos, tvirtinimu – už nacionalinės teritorijos ribų (visame pasaulyje)?“
17.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2021 m. liepos 12 d. Atsakyme į Teisingumo Teismo prašymą pateikti paaiškinimus, kurį Teisingumo Teismas gavo 2022 m. liepos 11 d., prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pakeitė pirmąjį prejudicinį klausimą, priešpaskutinėje šio klausimo įtraukoje pakeisdamas formuluotę „vis dėlto“ žodžiu „arba“. Todėl pirmasis prejudicinis klausimas skamba taip:
„Ar Direktyvos [2001/29] 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą sąvoką „viešas skelbimas“ reikia aiškinti taip, kad jį atlieka (šiuo atveju – įsisteigęs ne Sąjungoje) tiesioginis transliacijos internetu platformos valdytojas, kuris:
–        savarankiškai sprendžia dėl savo transliuojamų TV laidų turinio ir jų užtamsinimo ir tai techniškai atlieka,
–        turi išimtines transliacijos internetu platformos administratoriaus teises,
–        gali daryti įtaką tam, kokias TV programas gali gauti galutinis naudotojas naudodamasis paslauga, tačiau negali daryti įtakos programų turiniui,
–        yra vienintelė kontrolės, kokios programos ir turinys, kada ir kokiose teritorijose turi būti matomi, vieta,
kai:
–        naudotojui suteikiama prieiga ne tik prie transliacijų turinio, kurį naudoti internetu leido atitinkami teisių subjektai, bet ir prie tokio saugomo turinio, dėl kurio atitinkamas leidimas nebuvo gautas, ir
–        tiesioginis transliacijos internetu platformos valdytojas žino, kad su jo paslauga taip pat suteikiama galimybė gauti saugomą transliacijų turinį be teisių subjektų sutikimo, kai galutiniai klientai naudojasi VPN paslaugomis, kuriomis simuliuojama galutinių klientų IP adresą ir įrenginį esant vietovėse, dėl kurių teisių subjektų sutikimas turimas, arba[(5)]
–        faktiškai kelias savaites buvo įmanoma gauti saugomą transliacijų turinį transliacijos internetu platformoje be teisių subjektų sutikimo ir net nenaudojant VPN tunelio?“
18.      Rašytines pastabas pateikė pagrindinės bylos šalys ir Europos Komisija. Šios šalys taip pat raštu atsakė į Teisingumo Teismo klausimus. Teisingumo Teismas nusprendė priimti sprendimą nerengdamas posėdžio.
Analizė
19.      Šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikė Teisingumo Teismui tris prejudicinius klausimus. Pirmasis klausimas susijęs su transliacijos internetu platformos(6) valdytojo atsakomybės už autorių teisėmis saugomo turinio viešą skelbimą toje platformoje be teisių subjektų leidimo apimtimi. Antrasis klausimas susijęs su galima subjektų, bendradarbiaujančių su šiuo valdytoju, atsakomybe. O trečiasis klausimas susijęs su valstybių narių teismų jurisdikcijos autorių teisių pažeidimų srityje apimtimi. Šiuos klausimus nagrinėsiu tokia tvarka, kokia jie pateikti.
Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
20.      Pirmuoju prejudiciniu klausimu nacionalinis teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad transliacijos internetu platformos valdytojas, kuris internetu retransliuoja televizijos programą, pažeidžia toje nuostatoje įtvirtintą išimtinę kūrinių viešo skelbimo teisę, kai:
a)      naudotojai apeina geografinį blokavimą, naudodamiesi VPN paslauga, taip, kad saugomi kūriniai tampa prieinami Europos Sąjungos teritorijoje, nors pirmiau nurodytos platformos valdytojas tam neturi autorių teisių turėtojo leidimo, arba
b)      saugomi kūriniai Europos Sąjungos teritorijoje be apribojimų buvo prieinami minėtoje platformoje be autorių teisių turėtojo leidimo.
21.      Šiuo aspektu keliami du esminiai klausimai, t. y., pirma, ar transliacijos internetu platformos, kurioje retransliuojama televizijos programa, valdytojas atlieka viešą skelbimą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį, ir, antra, ar tokios platformos valdytojas yra atsakingas už tai, kad naudotojai gauna prieigą prie saugomo turinio, apeidami šio valdytojo taikomus prieigos apribojimus. Pradėsiu nuo pirmojo klausimo.
Televizijos programų retransliavimas internete kaip viešas skelbimas
22.      Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad „[v]iešo skelbimo“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal [Direktyvos 2001/29] 3 straipsnio 1 dalį, reikia aiškinti kaip apimančią kūrinių, įtrauktų į antžeminės televizijos transliaciją, retransliavimą:
–        kurį atlieka kita nei pradinis transliuotojas organizacija,
–        interneto srautu, prieinamu šios organizacijos abonentams, kurie gali gauti šio retransliavimo turinį prisijungę prie jos serverio,
–        net jei šie abonentai yra minėtos antžeminės televizijos transliacijos priėmimo teritorijoje ir teisėtai gali ją priimti televizijos imtuvu“(7).
23.      Šiomis aplinkybėmis reikia patikslinti, kad 2013 m. kovo 7 d. Sprendimo ITV Broadcasting ir kt. (C‑607/11, EU:C:2013:147) nurodyto punkto paskutinėje įtraukoje esanti išlyga, kuri susijusi su situacija, kai retransliavimo internetu paslaugos teikėjo abonentai yra antžeminės televizijos transliacijos priėmimo teritorijoje, nereiškia, kad šis sprendimas taikomas tik tokiems atvejams. Ši išlyga buvo būtina siekiant atremti argumentą, grindžiamą vadinamosios naujos auditorijos nebuvimu, t. y. ne tos auditorijos, kuriai buvo skirta pirminė televizijos transliacija. Teisingumo Teismas nusprendė, kad ši aplinkybė neturi reikšmės, nes retransliavimas internete atliekamas kitomis techninėmis priemonėmis nei pirminė televizijos transliacija(8). O tuomet, kai retransliavimas internete taip pat yra prieinamas už pradinės televizijos transliacijos priėmimo teritorijos ribų(9), jis neišvengiamai skirtas platesnei auditorijai nei minėtos televizijos transliacijos atveju. Todėl toks retransliavimas a fortiori yra viešas skelbimas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį.
24.      Taip pat neturi esminės reikšmės tai, ar retransliavimas internete yra vienalaikis ir nepakeistas pirminės televizijos programos perdavimas (angl. live streaming), kaip buvo byloje, užbaigtoje 2013 m. kovo 7 d. Sprendimu ITV Broadcasting ir kt. (C‑607/11, EU:C:2013:147), ar tai, kad, pavyzdžiui, vyksta vėlesniu laiku. Tokio retransliavimo pripažinimo viešu skelbimu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį, kriterijus yra techninė priemonė, kuria jis atliekamas, ir tai, kad jį atlieka kita nei pradinis transliuotojas organizacija.
25.      Galiausiai reikia pažymėti, kad nors pirminės televizijos transliacijos retransliavimas internete techniniu požiūriu yra antrinis ir priklauso nuo tos transliacijos, teisiniu požiūriu viešo skelbimo veiksmas, o toks yra retransliavimas, yra atskiras ir nepriklausomas nuo transliacijos. Todėl aplinkybė, kad pirminė televizijos transliacija atliekama į teritoriją, esančią už Europos Sąjungos teritorijos ribų, taigi nepatenkančią į teritorinę Direktyvos 2001/29 taikymo sritį, netrukdo šio retransliavimo internetu laikyti viešu skelbimu, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį, tiek, kiek tokia retransliacija yra prieinama šios direktyvos taikymo teritorijoje.
26.      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad šios išvados 20 punkto b papunktyje aprašytu atveju, t. y. kai saugomi kūriniai, kurie yra pirminės televizijos transliacijos už Europos Sąjungos teritorijos ribų objektas, Europos Sąjungos teritorijoje yra be apribojimų prieinami transliacijos internetu platformoje, kurioje vyksta šios transliacijos retransliavimas, platformos valdytojas viešai skelbia šiuos kūrinius ir tokiam skelbimui taikoma išimtinė teisė, nustatyta Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalyje. Todėl toks viešas kūrinių skelbimas, kai jis atliekamas be autorių teisių turėtojo leidimo, yra šios išimtinės teisės pažeidimas.
Naudotojų, kurie apeina autorių teisių saugomų kūrinių prieinamumo internete apribojimus, atsakomybė
27.      Dabar pereisiu prie sudėtingesnio klausimo analizės, t. y. transliacijos internetu platformos valdytojo atsakomybės šios išvados 20 punkto a papunktyje aprašytu atveju. Tokiu atveju transliacijos internetu platformos valdytojas, paisydamas autorių teisių turėtojo teisių, taiko geografinį blokavimą teritorijoje, kurioje neturi leidimo viešai skelbti saugomus kūrinius, šiuo atveju – visoje Europos Sąjungos teritorijoje, vis dėlto naudotojai apeina šį blokavimą naudodamiesi VPN paslauga, kuri sudaro sąlygas prieigai prie kūrinių, tarsi naudotojai būtų teritorijoje, kurioje leidžiama tuos kūrinius viešai skelbti, t. y. Serbijos arba Juodkalnijos teritorijoje.
28.      Geografinis blokavimas – tai vadinamojo skaitmeninių teisių valdymo priemonės (angl. digital rights management)(10). Kalbama apie įvairių rūšių apsaugos priemones, kurių paskirtis – užkirsti kelią skaitmeninio (elektroninio) turinio naudojimui, prieštaraujančiam to turinio teikėjo valiai. Šiomis apsaugos priemonėmis siekiama „ištaisyti“ turinio teikėjų požiūriu nepageidaujamas skaitmeninio duomenų formato savybes, t. y. galimybę praktiškai be jokių sąnaudų pagaminti bet kokį skaičių tobulų kopijų ir jas perduoti (visų pirma internetu) bet kokiu atstumu. Kalbant apie internete platinamą turinį, skaitmeninių teisių valdymo priemonės, pavyzdžiui, geografinis blokavimas, be kita ko, gali panaikinti globalų šio perdavimo kanalo pobūdį ir sudaryti sąlygas jį virtualiai suskirstyti į geografines zonas, kaip minėjau šios išvados įvade.
29.      Skaitmeninių teisių valdymo priemonės paprastai naudojamos autorių teisėms apsaugoti neleidžiant neteisėtai – arba tiesiog šiems teisių turėtojų nepageidaujant – naudoti saugomų kūrinių skaitmeniniu formatu. Jos taip pat naudojamos kaip tokių kūrinių autorių teisių valdymo įrankis, leidžiantis rinkti atskirą mokestį už skirtingos formos to paties kūrinio platinimą, pasidalyti rinką ir taikyti vadinamąją kainų diskriminaciją skirtingose jos dalyse arba galiausiai rinkti mokesčius už žiniatinklio svetainėse skelbiamą turinį.
30.      Skaitmeninių teisių valdymo priemonės, skirtos autorių teisėms apsaugoti ir valdyti, savo ruožtu saugomos pagal Sąjungos teisę. Direktyvos 2001/29 6 straipsnyje valstybės narės įpareigojamos taikyti teisinę apsaugą „veiksmingoms techninėms priemonėms“, o tai pagal šios sąvokos apibrėžtį, įtvirtintą šio straipsnio 3 dalyje, apima skaitmeninių teisių valdymo priemones.
31.      Teisingumo Teismas taip pat ne kartą nurodė, kad skaitmeninių teisių valdymo priemonės gali turėti teisinių pasekmių pagal Sąjungos teisę, įskaitant – o tai ypač įdomu šios bylos požiūriu – pasekmes sąvokos „viešas skelbimas“ apibrėžčiai, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį.
32.      2014 m. vasario 13 d. Sprendime Svensson ir kt. (C‑466/12, EU:C:2014:76) Teisingumo Teismas nusprendė, kad „toje nuostatoje numatytu viešu paskelbimu nelaikomas pateikimas interneto svetainėje galimų spragtelėti nuorodų į kūrinius, laisvai prieinamus kitoje interneto svetainėje“(11). Teisingumo Teismas išaiškino, kad laisvai prieinama interneto svetainė skirta visiems interneto naudotojams, todėl nuoroda į šioje svetainėje esantį kūrinį nesuteikia prieigos prie jo naujai auditorijai(12).
33.      O interneto svetainė, apsaugota ribojant prieigą(13), yra skirta tik jos klientams, t. y. tiems, kurie gavo teisėtą prieigą prie jos. Šio apribojimo apėjimas ir svetainėje esančių saugomų kūrinių paskelbimas kitiems asmenims, net jei tai būtų nuoroda iš kitos interneto svetainės, reiškia, kad suteikiama prieiga naujai auditorijos daliai ir tai yra viešo skelbimo veiksmas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį(14). Todėl, Teisingumo Teismo nuomone, naudojant skaitmeninių teisių valdymo priemones internete galima nustatyti asmenų (auditorijos), kuriems skirtas viešas skelbimas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį, ratą(15).
34.      Byloje, užbaigtoje 2016 m. lapkričio 10 d. Sprendimu Vereniging Openbare Bibliotheken (C‑174/15, EU:C:2016:856), Teisingumo Teismas leido taikyti viešųjų bibliotekų suteikiamos knygų skaitmeninių kopijų panaudos išimtį, nustatytą Direktyvos 2006/115/EB(16) 6 straipsnio 1 dalyje. Šio leidimo sąlyga buvo skaitmeninių teisių valdymo priemonių naudojimas, dėl kurio skaitmeninių kopijų panauda tampa panaši į spausdintų leidinių panaudą(17).
35.      Galiausiai 2021 m. kovo 9 d. Sprendime VG Bild-Kunst (C‑392/19, EU:C:2021:181) Teisingumo Teismas nusprendė, kad „autorių teisių saugomų kūrinių, kurie autorių teisių turėtojo leidimu padaryti viešai prieinami laisvai pasiekiamoje kitoje interneto svetainėje, įterpimas į trečiojo asmens tinklalapį naudojant kadravimo techniką yra viešas paskelbimas, kaip tai suprantama pagal [Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį], jeigu šie kūriniai įterpiami apeinant apsaugos priemones nuo kadravimo, kurių ėmėsi arba kurias taikyti įpareigojo šis teisių turėtojas“(18). Teisingumo Teismas nusprendė, kad autorių teisių turėtojas, imdamasis techninių internete paskelbto saugomo kūrinio kadravimą ribojančių priemonių, apriboja auditorijos dalį, kuriai tas kūrinys prieinamas, iki interneto svetainės, kurioje jis buvo iš pradžių paskelbtas, naudotojų(19).
36.      Mano nuomone, panašūs argumentai gali būti taikomi šioje byloje nagrinėjamam geografiniam blokavimui. Jeigu autorių teisių turėtojas (arba jo licenciatas) taikė tokį blokavimą, jo transliacijos skirtos tik asmenims, turintiems prieigą prie saugomo turinio teritorijoje, kurią nustatė šis teisių turėtojas (t. y. teritorijoje, kurioje prieiga nėra blokuojama). Teisių turėtojas neatlieka viešo skelbimo likusioje teritorijoje.
37.      Todėl, jei bendrovei GO4YU Beograd priklausančioje transliacijos internetu platformoje bendrovės Grand Production sukurtoms pramoginėms laidoms taikomas toks geografinis blokavimas, kad prieiga prie jų iš esmės galima tik Serbijos ir Juodkalnijos teritorijoje, tuomet bendrovė GO4YU Beograd tų laidų Europos Sąjungos teritorijoje viešai neskelbia.
38.      Vis dėlto, kaip visuotinai žinoma, nei virtualiajame, nei realiame pasaulyje nėra apsaugos priemonių, kurių nebūtų galima apeiti ar pažeisti. Tai gali būti tik labiau ar mažiau sudėtinga. Tai galioja ir geografiniam blokavimui. Įvairios techninės priemonės, įskaitant VPN paslaugas, leidžia apeiti tokį blokavimą, ypač virtualiai keičiant naudotojo buvimo vietą. Nors techninių priemonių, kuriomis galima kovoti su tokia praktika, egzistuoja, jos nėra ir tikriausiai niekada nebus visiškai veiksmingos, nes pažanga pažeidimų srityje visada vienu žingsniu lenkia pažangą apsaugos priemonių srityje.
39.      Vis dėlto tai nereiškia, kad subjektas, kurio geografinį prieigos prie saugomo kūrinio blokavimą naudotojai apeina, viešai skelbia tą kūrinį teritorijoje, kurioje prieiga prie jo yra blokuojama. Darant tokią išvadą autorių teisių teritorinis valdymas internete taptų negalimas – bet koks kūrinio viešas paskelbimas internete iš principo turėtų būti globalaus pobūdžio.
40.      Mano nuomone, šiuo atveju reikėtų laikytis analogiško požiūrio, kurio Teisingumo Teismas laikėsi saitų bylose. Kai pasitelkiant saitą apeinamas prieigos prie autorių teisėmis saugomo turinio apribojimas, atsakomybė už tai, kad turinys tapo prieinamas naujai auditorijos daliai, tenka saitą paskelbusiam asmeniui, o ne interneto svetainės, kurioje iš pradžių buvo paskelbtas turinys ir kurios prieigos apribojimai buvo pažeisti, valdytojui.
41.      Specifinis šios bylos elementas – tai, kad nėra jokio trečiojo asmens, kuris būtų skelbęs naudotojams bendrovės Grand Production sukurtas laidas pažeisdamas bendrovės GO4YU Beograd taikomą geografinį blokavimą. Taip yra todėl, kad patys naudotojai apeina šį blokavimą ir be tarpininkų gauna prieigą prie tų laidų(20).
42.      Šiaip ar taip, nemanau, kad tai yra pakankama priežastis laikyti bendrovę GO4YU Beograd atsakinga už tokią padėtį. Bendrovė Grand Production tikriausiai teisingai teigia, kad bendrovė GO4YU Beograd žino apie galimybę apeiti geografinį blokavimą naudojantis VPN paslaugomis. Bendrovė Grand Production taip pat apie tai žino. Tai, kad naudotojai apeina įvairias apsaugos priemones, yra rizika, susijusi su autorių teisių saugomų kūrinių platinimu skaitmenine forma, visų pirma internete. Leisdama bendrovei GO4YU Beograd viešai skelbti savo laidas transliacijos internetu platformoje tam tikroje teritorijoje, bendrovė Grand Production turėjo atsižvelgti į tai, kad tam tikras skaičius naudotojų gali gauti prieigą prie jų už šios teritorijos ribų.
43.      Vis dėlto tai nereiškia, kad bendrovė GO4YU Beograd yra atsakinga už šių laidų viešą skelbimą šiems naudotojams. Remiantis pirmiau aptarta Teisingumo Teismo jurisprudencijos logika, būtent subjekto, viešai skelbiančio turinį, valia, kylanti iš taikomų techninių apsaugos priemonių, nulemia numatomą asmenų, kuriems skirtas paskelbimas, ratą.
44.      Kitaip būtų tik tuo atveju, jei bendrovė GO4YU Beograd sąmoningai taikytų neveiksmingą geografinį blokavimą, siekdama iš tikrųjų palengvinti asmenims, esantiems už teritorijos, kurioje ji turi teisę viešai skelbti Grand Production sukurtas laidas, ribų, prieigą prie šių laidų labiau už interneto objektyviai teikiamas galimybes, visų pirma viešai prieinamas VPN paslaugas. Tokiu atveju reikėtų manyti, kad bendrovė GO4YU Beograd, gerai žinodama elgesio pasekmes, imasi veiksmų siekdama suteikti savo klientams prieigą prie saugomo kūrinio, kuriuo, nesant tokių veiksmų, jos klientai iš esmės negalėtų pasinaudoti(21). Tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. O licencinės sutarties šalys gali tokioje sutartyje susitarti dėl platesnių licenciato įsipareigojimų, susijusių su prieigos prie turinio, kuris yra šios sutarties objektas, apribojimais.
Atsakymas į pirmąjį prejudicinį klausimą
45.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau tokį atsakymą į pirmąjį prejudicinį klausimą: Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad transliacijos internetu platformos valdytojas, kuris retransliuoja televizijos programą internetu, nepažeidžia šioje nuostatoje įtvirtintos išimtinės teisės viešai skelbti kūrinius tuo atveju, kai naudotojai, naudodamiesi VPN paslauga, apeina geografinį blokavimą ir dėl to saugomi kūriniai tampa prieinami Europos Sąjungos teritorijoje, nors tos platformos valdytojas neturi tam autorių teisių turėtojo leidimo. Tačiau toks valdytojas pažeidžia šią teisę, kai saugomi kūriniai be autorių teisių turėtojo leidimo yra prieinami minėtoje platformoje Europos Sąjungos teritorijoje be apribojimų.
Dėl antrojo prejudicinio klausimo
46.      Antruoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad su transliacijos internetu platformos, kurioje skelbiami autorių teisių saugomi kūriniai, valdytoju susijęs subjektas, kuris reklamuoja šią platformą, sudaro sutartis su klientais dėl jos valdytojo teikiamų paslaugų ir užtikrina klientų aptarnavimą, bet neturi įtakos nei platformoje pateikiamam turiniui, nei šioje platformoje siekiant apsaugoti trečiųjų asmenų autorių teises taikomiems prieigos apribojimams, taip pat atlieka viešą skelbimą, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
47.      Atsakymą į šį klausimą, mano nuomone, galima pateikti remiantis ankstesne Teisingumo Teismo jurisprudencija dėl autorių teisių saugomų kūrinių viešo skelbimo, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį.
48.      Savo išvadoje byloje Stim ir SAMI (C‑753/18, EU:C:2020:4) jau turėjau progą pažymėti, jog Teisingumo Teismas savo jurisprudencijoje yra pripažinęs viešą paskelbimą esant įvairioms aplinkybėms, išeinančioms už paprasto tiesioginio kūrinio paskelbimo ribų, vis dėlto visas tas situacijas sieja bendras požymis – tiesioginis ryšys tarp naudotojo įsikišimo ir viešai paskelbtų saugomų kūrinių. Šis tiesioginis ryšys yra pagrindinis veiksnys, be kurio nebūtų galima kalbėti apie tokių kūrinių viešo paskelbimo veiksmą(22). Sutikdamas su mano pasiūlytu atsakymu į toje byloje pateiktą prejudicinį klausimą, Teisingumo Teismas nusprendė, kad automobilių, kuriuose įrengti radijo imtuvai, nuoma nereiškia viešo paskelbimo, kaip tai suprantama visų pirma pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį(23).
49.      Pirmiau nurodytų išvadų nekeičia vėlesnė Teisingumo Teismo jurisprudencija dėl autorių teisių saugomų kūrinių viešo skelbimo, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį. Konkrečiai 2021 m. birželio 22 d. Sprendime YouTube ir Cyando (C‑682/18 ir C‑683/18, EU:C:2021:503) Teisingumo Teismas nusprendė, kad vaizdo įrašų dalijimosi platformos ar failų prieglobos ir dalijimosi platformos valdytojas (pažeisdamas autorių teises) viešai skelbia saugomus kūrinius tik tada, kai konkrečiai žino, kad jo platformoje yra neteisėtai prieinamas saugomas turinys, tačiau nedelsiant jo nepašalina ir neužblokuoja prieigos prie jo, arba kai jis žino ar turėtų žinoti, kad saugomą turinį per jo platformą naudotojai apskritai neteisėtai padarė viešai prieinamą, tačiau nesiima įgyvendinti tinkamų techninių priemonių, kurių galima tikėtis iš įprastai rūpestingo operatoriaus, kad patikimai ir veiksmingai užkirstų kelią autoriaus teisės pažeidimams šioje platformoje, arba kai jis dalyvauja atrenkant neteisėtai viešai paskelbtą saugomą turinį, savo platformoje teikia priemones, skirtas konkrečiai neteisėtai dalytis tokiu turiniu, ar sąmoningai skatina tokį dalijimąsi(24). Vis dėlto vien tai, kad platforma, leidžianti platinti autorių teisių saugomus kūrinius, padaroma prieinama internete, neleidžia teigti, kad tokios platformos valdytojas viešai skelbia tokius kūrinius, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį, net jei be tokios platformos naudotojai negalėtų platinti šių kūrinių(25).
50.      Šioje byloje nėra tokio tiesioginio ryšio tarp antrajame prejudiciniame klausime nurodytų subjektų veiklos ir kūrinių, kurie skelbiami viešai bendrovės GO4YU Beograd transliacijos internetu platformoje, įskaitant Grand Production sukurtas pramogines laidas. Šie subjektai neabejotinai prisideda prie platformos veikimo, užtikrindami tarpininkavimą tarp platformos ir jos klientų. Netgi galima manyti, kad jų veikla yra būtina tam, kad klientai galėtų gauti prieigą prie toje platformoje platinamo turinio, nes tam būtina sudaryti prenumeratos sutartį. Vis dėlto šie subjektai neturi nei įtakos šioje platformoje platinamam turiniui, nei galimybės užkirsti kelią galimiems autorių teisių pažeidimams.
51.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo antrajame klausime nurodyta aplinkybė, kad klientai iš pradžių neinformuojami apie tai, kad platformoje nėra prieigos prie tam tikro turinio, įskaitant bendrovės Grand Production sukurtas pramogines laidas, niekaip nekeičia šios išvados. Tai, kad klientams nepranešama apie tam tikro turinio platformoje neprieinamumą, jokiu būdu nekeičia tokio neprieinamumo fakto. Taip pat, mano nuomone, nėra jokio akivaizdaus priežastinio ryšio tarp klientų neinformavimo apie šio turinio neprieinamumą ir šių klientų polinkio apeiti geografinį blokavimą, kuris yra šio neprieinamumo priežastis. Be to, kaip jau minėjau pirmiau, mano nuomone, transliacijos internetu platformos valdytojas, o juo labiau  kiti su juo susiję subjektai nėra atsakingi už tai, kad naudotojai apeina techninius prieigos prie autorių teisių saugomų kūrinių apribojimus.
52.      Su tokios platformos valdytoju susiję subjektai nebent gali būti papildomai atsakingi už tai, kad palengvina autorių teisių pažeidimą arba prisideda prie jo vykdymo. Vis dėlto ši atsakomybė nėra suderinta Sąjungos teisėje, jai taikoma tik valstybių narių nacionalinė teisė.
53.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta pirmiau, siūlau tokį atsakymą į antrąjį prejudicinį klausimą: Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad su transliacijos internetu platformos, kurioje skelbiami autorių teisių saugomi kūriniai, valdytoju susijęs subjektas, kuris reklamuoja šią platformą, sudaro sutartis su platformos klientais dėl jos valdytojo teikiamų paslaugų ir užtikrina klientų aptarnavimą, bet neturi įtakos nei šioje platformoje skelbiamam turiniui, nei joje taikomiems prieigos apribojimams, kuriais siekiama apsaugoti trečiųjų asmenų autorių teises, neatlieka viešo skelbimo, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
54.      Trečiasis prejudicinis klausimas yra susijęs su valstybių narių teismų jurisdikcijos apimtimi delikto ir kvazidelikto bylose dėl autorių teisių pažeidimų. Remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimo formuluote, kalbama apie Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a ir e punktų ir 3 straipsnio 1 dalies, aiškinamų kartu su Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktu, išaiškinimą.
55.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad šį klausimą lėmė jo abejonės dėl Teisingumo Teismo jurisprudencijos. Viena vertus, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad  autorių teisių, garantuojamų valstybės narės, į kurios teismą kreiptasi, tariamo pažeidimo atveju šis teismas turi jurisdikciją pagal žalos atsiradimo vietą (vok. Erfolgsort) nagrinėti ieškinį dėl atsakomybės už šių teisių pažeidimą jo veiklos teritorijoje prieinamoje interneto svetainėje paskelbus saugomus kūrinius, bet nagrinėti tik žalą, padarytą tos valstybės narės teritorijoje(26).
56.      Kita vertus, Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad asmuo, teigiantis, jog paskelbus klaidingą informaciją apie jį internete ir nepašalinus su juo susijusių komentarų buvo pažeistos jo asmeninės teisės, gali kreiptis į valstybės narės, kur yra jo interesų centras, teismus su ieškiniu, kuriuo prašoma ištaisyti šią informaciją, pašalinti komentarus ir atlyginti visą jo patirtą žalą. Vis dėlto toks asmuo negali bet kurios valstybės narės, kurios teritorijoje yra arba buvo prieinama internete paskelbta informacija, teismuose pareikšti ieškinio su reikalavimu ištaisyti šią informaciją ir pašalinti komentarus(27).
57.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šioje byloje siekia išsiaiškinti, ar, atsižvelgiant į pagrindinės bylos dalyką, kuris yra ne reikalavimas atlyginti žalą, o reikalavimas taikyti laikinąsias apsaugos priemones, t. y. uždrausti viešai skelbti ieškovės kūrinius internete, teismo, kuriam pateiktas ieškinys, jurisdikcija turi būti nustatyta pagal tą pirmąjį sprendimą, t. y. kad ši jurisdikcija apsiriboja tik Austrijos teritorija, ar pagal antrąjį sprendimą, t. y. kad Austrijos teismai turi jurisdikciją taikyti pasaulinio masto apsaugos priemones.
58.      Vis dėlto abejoju, ar šis prejudicinis klausimas yra priimtinas, nes, mano nuomone, Teisingumo Teismas negali pateikti nacionaliniam teismui atsakymo, kuris būtų naudingas sprendžiant jo nagrinėjamą ginčą. Be to, atrodo, kad šioms abejonėms pritaria ir pagrindinės bylos šalys.
59.      Pirma, pirmiau nurodyta Teisingumo Teismo jurisprudencija buvo suformuota pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą(28), t. y. nuostatą, kurią prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat nurodo savo klausimo formuluotėje. Remiantis šia nuostata deliktų ir kvazideliktų bylose jurisdikcija priskiriama vietos, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis, teismui. Būtent šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas minėtoje jurisprudencijoje nustatė valstybių narių teismų jurisdikcijos apimtį. Bet pagrindinėje byloje ši nuostata netaikytina.
60.      Kalbant apie bendrovę GO4YU Beograd, jos buveinė yra Serbijoje, t. y. už Sąjungos teritorijos ribų, o Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnis taikomas tik atsakovams, nuolat gyvenantiems (ar įsisteigusiems) valstybėse narėse. O kiekvienos valstybės narės teismų jurisdikcija nagrinėti ieškinius, pareikštus asmenims, kurie neturi nuolatinės gyvenamosios vietos valstybėje narėje, pagal nurodyto reglamento 6 straipsnio 1 dalį nustatoma pagal tos valstybės narės teisę.
61.      Kitų atsakovių pagrindinėje byloje buveinė ar gyvenamoji vieta yra Austrijoje, t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo valstybėje narėje. Austrijos teismų jurisdikcija bylose prieš šias atsakoves nustatoma ne pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą, nes ši nuostata taikoma asmenims, kuriems ieškinys pareikštas ne jų nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės narės teismuose, o pagal Reglamento Nr. 1215/2012 4 straipsnio 1 dalį, pagal kurią bet kuriam asmeniui, kurio nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškinys gali būti pareikštas tos valstybės narės teismuose. Tos valstybės narės teismų jurisdikcija yra universalaus pobūdžio ir iš esmės neribojama, bet kuriuo atveju jos neriboja jurisdikcijos taisyklės(29). Todėl Teisingumo Teismo jurisprudencija, nurodyta šios išvados 55 ir 56 punktuose, šiuo atveju netaikytina.
62.      Taip pat ši jurisprudencija negali būti taikoma, jei Austrijos teismai turi jurisdikciją nagrinėti ieškinį, pareikštą bendrovei GO4YU Beograd, taikant Austrijos teisę pagal Reglamento Nr. 1215/2012 6 straipsnio 1 dalį, nes šis ieškinys yra susijęs su ieškiniu, pareikštu kitoms atsakovėms(30). Todėl jurisdikcijos apimtis turi būti analogiška iš nurodyto reglamento 4 straipsnio 3 dalies išplaukiančiai jurisdikcijos apimčiai. Bet kuriuo atveju tai yra nacionalinės teisės aiškinimo klausimas(31).
63.      Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepaaiškina, kaip vadovaujantis Teisingumo Teismo argumentais, pateiktais 2017 m. spalio 17 d. Sprendime Bolagsupplysningen ir Ilsjan (C‑194/16, EU:C:2017:766), Austrijos teismai galėtų turėti neribotą jurisdikciją.
64.      Viena vertus, nėra jokių požymių, kad bendrovės Grand Production interesų centras būtų Austrijoje, o ne Serbijoje, kur ši bendrovė yra įsisteigusi. Be to, pačios pagrindinės bylos šalys, atsakydamos į Teisingumo Teismo klausimą, konstatuoja, kad interesų centro doktrina šioje byloje netaikytina.
65.      Kita vertus, jei pagal analogiją būtų taikoma Teisingumo Teismo išvada, kad atsižvelgiant į interneto svetainėje paskelbtos informacijos ir turinio skvarbų pobūdį ir į tai, kad ši informacija ir turinys iš principo paskleidžiami visame pasaulyje, reikalavimas ištaisyti minėtą informaciją ir pašalinti minėtus komentarus yra vienas nedalomas reikalavimas, todėl dėl jo galima kreiptis tik į teismą, kuris turi jurisdikciją nagrinėti visus reikalavimus dėl žalos atlyginimo(32), trečiasis prejudicinis klausimas šioje byloje neturėtų dalyko. Nes, remiantis tokia išvada, bet kokie reikalavimai ištaisyti ar pašalinti internete turinį(33) turi būti reiškiami neribotą teritorinę jurisdikciją turinčiame teisme, kuris pirmiausia turi būti nustatytas pagal taikytinas nuostatas, šioje byloje – Austrijos nuostatas dėl jurisdikcijos, siejamas su Reglamento Nr. 1215/2012 6 straipsnio 1 dalimi. Todėl klausimo dėl šio teismo jurisdikcijos apimties svarstyti nebereikia.
66.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau trečiąjį prejudicinį klausimą pripažinti nepriimtinu.
Išvados
67.      Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, į Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) pateiktus klausimus siūlau atsakyti taip:
1.      2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo 3 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip, kad
transliacijos internetu platformos valdytojas, kuris internete retransliuoja televizijos programą, nepažeidžia šioje nuostatoje nustatytos išimtinės teisės viešai skelbti kūrinius, kai naudotojai, naudodamiesi virtualiojo privačiojo tinklo (VPN) paslauga, apeina geografinį blokavimą ir dėl to saugomi kūriniai tampa prieinami Europos Sąjungos teritorijoje, o tos platformos valdytojas neturi tam autorių teisių turėtojo leidimo; vis dėlto valdytojas pažeidžia šią teisę, kai saugomi kūriniai jo platformoje yra prieinami be apribojimų Europos Sąjungos teritorijoje be autorių teisių turėtojo leidimo.
2.      Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalis
taip pat turi būti aiškinama taip, kad
su transliacijos internetu platformos, kurioje skelbiami autorių teisių saugomi kūriniai, valdytoju susijęs subjektas, kuris reklamuoja šią platformą, sudaro sutartis su klientais dėl jos teikiamų paslaugų ir užtikrina klientų aptarnavimą, bet neturi įtakos nei platformoje pateikiamam turiniui, nei šioje platformoje, siekiant apsaugoti trečiųjų asmenų autorių teises, taikomiems prieigos apribojimams, neatlieka viešo skelbimo, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
1      Originalo kalba: lenkų.
2      OL L 351, 2012, p. 1.
3      OL L 167, 2001, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230; klaidų ištaisymas OL L 314, 2008, p. 16.
4      Naudotojas internete veikia iš IP adreso ir VPN serverio vietos.
5      Išskirta mano. Originale – „oder“.
6      Šioje vietoje reikia paaiškinti, kaip teisingai nurodo Komisija, kad tai yra ne platforma, kurioje naudotojai gali skelbti turinį, o interneto svetainė, kurios valdytojas pats sprendžia dėl joje skelbiamo turinio.
7      2013 m. kovo 7 d. Sprendimas ITV Broadcasting ir kt. (C‑607/11, EU:C:2013:147, rezoliucinės dalies 1 punktas).
8      2013 m. kovo 7 d. Sprendimas ITV Broadcasting ir kt. (C‑607/11, EU:C:2013:147, 39 punktas).
9      Kaip yra šioje byloje – Serbijos teritorijoje transliuojamos televizijos programos internetu pasiekiamos ir už jos ribų, visų pirma Europos Sąjungos teritorijoje.
10      Plačiau apie geografinį blokavimą ir jo vengimo teisines pasekmes žr.: Kra-Oz, T., „Geoblocking and the Legality of Circumvention“, IDEA – The Journal of the Franklin Pierce Center for Intellectual Property, t. 57 (2017), p. 385–430; Trimble, M., „Copyright and Geoblocking: The Consequences of Eliminating Geoblocking“, Boston University Journal of Science & Technology Law, t. 25 (2019), p. 476–502.
11      Rezoliucinės dalies 1 punktas. Išskirta mano.
12      2014 m. vasario 13 d. Sprendimas Svensson ir kt. (C‑466/12, EU:C:2014:76, 27 ir 28 punktai).
13      Tai yra tam tikra skaitmeninių teisių valdymo priemonė.
14      2014 m. vasario 13 d. Sprendimas Svensson ir kt. (C‑466/12, EU:C:2014:76, 27 ir 31 punktai).
15      Žr. panašų 2016 m. lapkričio 16 d. Sprendimą Soulier ir Doke (C‑301/15, EU:C:2016:878, 36 punktas).
16      2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityje (OL L 376, 2006, p. 28).
17      2016 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Vereniging Openbare Bibliotheken (C‑174/15, EU:C:2016:856, 51–53 punktai ir rezoliucinės dalies 1 punktas).
18      Rezoliucinė dalis. Išskirta mano.
19      2021 m. kovo 9 d. Sprendimas VG Bild-Kunst (C‑392/19, EU:C:2021:181, 42 ir 43 punktai).
20      Žinoma, yra tarpininkai, tokie kaip VPN paslaugų teikėjai. Vis dėlto jų tarpininkavimas susijęs su prieiga prie interneto, o ne konkrečiai autorių teisių saugomų kūrinių skelbimu. Atrodo, kad jie yra tarpinių paslaugų teikėjai, apie kuriuos kalbama 2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva) 12 straipsnyje (OL L 178, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 25 t., p. 399).
21      Žr. panašų 2017 m. balandžio 26 d. Sprendimą Stichting Brein (C‑527/15, EU:C:2017:300, 31 punktas).
22      Žr. mano išvadą byloje Stim ir SAMI (C‑753/18, EU:C:2020:4, 24–35 punktai).
23      2020 m. balandžio 2 d. Sprendimas Stim ir SAMI (C‑753/18, EU:C:2020:268, rezoliucinė dalis).
24      2021 m. birželio 22 d. Sprendimas YouTube ir Cyando (C‑682/18 ir C‑683/18, EU:C:2021:503, rezoliucinės dalies 1 punktas).
25      2021 m. birželio 22 d. Sprendimas YouTube ir Cyando (C‑682/18 ir C‑683/18, EU:C:2021:503, 77–79 punktai).
26      2015 m. sausio 22 d. Sprendimas Hejduk (C‑441/13, EU:C:2015:28, rezoliucinė dalis).
27      2017 m. spalio 17 d. Sprendimas Bolagsupplysningen ir Ilsjan (C‑194/16, EU:C:2017:766, rezoliucinė dalis).
28      Arba pagal jį atitinkantį 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo
(OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42; klaidų ištaisymas OL L290, 2014, p. 11), kuris buvo panaikintas ir pakeistas Reglamentu Nr. 1215/2012, 5 straipsnio 3 punktą.
29      Taip pat žr. mano išvadą byloje Glawischnig-Piesczek (C‑18/18, EU:C:2019:458, 85–86 punktai, 42 išnaša ir joje nurodyta literatūra).
30      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepaaiškino, kokiu pagrindu Austrijos teismai nusprendė, kad yra kompetentingi nagrinėti ieškinį, pareikštą bendrovei GO4YU Beograd. Vis dėlto atrodo, kad galimybė į bylą įtraukti trečiojoje šalyje įsisteigusį asmenį nustatyta Austrijos teisėje (žr. Petz, T., in: Toshiyuki, K., „Intellectual Property and Private International Law: Comparative Perspectives“, Bloomsbury Publishing (UK), 2012, p. 310 ir paskesni).
31      Šioje byloje Reglamento Nr. 1215/2012 8 straipsnio 1 punktas netaikomas, nes šis straipsnis, kaip ir šio reglamento 7 straipsnis, taikomas tik atsakovams, kurių gyvenamoji (buveinės) vieta yra vienos iš valstybių narių teritorijoje (atitinkamai žr. 2013 m. balandžio 11 d. Sprendimo Sapir ir kt., C‑645/11, EU:C:2013:228, rezoliucinės dalies 3 punktą).
32      2017 m. spalio 17 d. Sprendimas Bolagsupplysningen ir Ilsjan (C‑194/16, EU:C:2017:766, 48 punktas).
33      Pagal analogiją taip pat reikalavimai uždrausti skelbti autorių teisių saugomus kūrinius internete.