62024TC0653
GENERALINĖS ADVOKATĖS
MAJA BRKAN IŠVADA,
pateikta 2025 m. spalio 29 d. (
1
) (
i
)
Byla T‑653/24
Accorinvest,
Société Générale SA
prieš
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
(Conseil d’État (Valstybės Taryba, Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Mokesčių teisės aktų suderinimas – Akcizai – Direktyva 2008/118/EB – Elektros energija – Kiti netiesioginiai mokesčiai – Mokesčio perkėlimas vartotojui“
Įvadas
1.
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. gruodžio 16 d. Tarybos direktyvos 2008/118/EB dėl bendros akcizų tvarkos, panaikinančios Direktyvą 92/12/EEB (OL L 9, 2009, p. 12), 1 straipsnio 2 dalies išaiškinimo.
2.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bendrovių Accorinvest ir Société Générale SA, kaip galutinių elektros energijos vartotojų, ir Prancūzijos valstybės ginčą dėl Prancūzijos teisės aktuose numatyto mokesčio, papildančio akcizą už elektros energiją, grąžinimo.
3.
Prancūzijoje 2004 m. rugpjūčio 9 d.Loi relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières (Įstatymas dėl elektros energijos ir dujų viešosios paslaugos ir elektros bei dujų įmonių) buvo įvestas tarifinis perdavimo mokestis (toliau – TPM). Nagrinėjamu atveju reikia išnagrinėti, ar TPM gali būti kvalifikuojamas kaip „kitas netiesioginis mokestis“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalį, ir ar jis patenka į šios nuostatos taikymo sritį.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 2008/118
4.
Direktyva 2008/118 buvo panaikinta Direktyva (ES) 2020/262 (
2
). Vis dėlto Direktyva 2008/118 ratione temporis ir toliau taikoma pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms.
5.
Direktyvos 2008/118 2 konstatuojamojoje dalyje buvo nurodyta:
„Sąlygos skaičiuoti akcizą prekėms, kurias apima [1992 m. vasario 25 d. Tarybos] [d]irektyva 92/12/EEB [dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (OL L 76, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 179)] (toliau – akcizais apmokestinamos prekės), turi likti suderintos, kad būtų užtikrintas deramas vidaus rinkos veikimas.“
6.
Šios direktyvos 1 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Šia direktyva nustatomos bendrosios nuostatos dėl akcizų, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai yra apmokestinamas toliau nurodytų prekių (toliau – akcizais apmokestinamos prekės) vartojimas:
a)
energetikos produktų ir elektros energijos, kuriuos apima [2003 m. spalio 27 d. Tarybos] [d]irektyva 2003/96/EB[, pakeičianti Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (OL L 283, 2003, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 405)];
<...>
2.   Specifiniais tikslais valstybės narės gali akcizais apmokestinamas prekes apmokestinti kitais netiesioginiais mokesčiais, jei tie mokesčiai atitinka akcizams ar pridėtinės vertės mokesčiui taikomas Bendrijos mokesčių taisykles, susijusias su mokesčio bazės nustatymu, mokesčio apskaičiavimu, prievolės apskaičiuoti mokestį atsiradimu ir stebėsena, tačiau neįskaitant nuostatų dėl atleidimo nuo mokesčių.
3.   Valstybės narės gali apmokestinti:
a)
produktus, kurie nėra akcizais apmokestinamos prekės;
b)
paslaugų teikimą, įskaitant su akcizais apmokestinamomis prekėmis susijusias paslaugas; šis apmokestinimas negali būti apyvartos mokesčių pobūdžio.
<...>“
Direktyva 2003/96
7.
Direktyvos 2003/96 4 straipsnyje numatyta:
„1.   Apmokestinimo lygiai, kuriuos valstybės narės taiko 2 straipsnyje išvardytiems energetikos produktams ir elektros energijai, negali būti mažesni už šioje direktyvoje nurodytus minimalius apmokestinimo lygius.
2.   Šioje direktyvoje „apmokestinimo lygis“ yra visas mokestis, taikomas visų netiesioginių mokesčių (išskyrus PVM) atžvilgiu, atidavimo naudojimui metu tiesiogiai ar netiesiogiai paskaičiuotų pagal energetikos produktų ir elektros energijos kiekį.“
Prancūzijos teisė
8.
2004 m. rugpjūčio 9 d.Loi no°2004‑803 relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières (Įstatymas Nr. 2004-803 dėl elektros energijos ir dujų viešosios paslaugos ir elektros bei dujų įmonių) (toliau – 2004 m. rugpjūčio 9 d. įstatymas) 18 straipsnyje nustatyta:
„I. Nustatomas elektros energijos perdavimo ir skirstymo paslaugų tarifinis mokestis, mokamas Caisse nationale des industries électriques et gazières (Valstybinė elektros ir dujų pramonės kasa) <...>
<...>
II. Šį tarifinį mokestį moka:
1. už elektros energiją:
a)
viešųjų perdavimo ar skirstymo tinklų operatoriai, kurie jį renka pridėdami prie tarifo už naudojimąsi viešaisiais perdavimo ir skirstymo tinklais <...> iš vartotojų <...>, su kuriais šie operatoriai yra sudarę tinklo prieigos sutartį;
b)
elektros energijos tiekėjai, kurie jį renka pridėdami prie pardavimo kainos iš vartotojų <...>, kai šie tiekėjai yra sudarę tinklo prieigos sutartį <...>, skirtą šiems vartotojams aprūpinti;
c)
elektros energijos tiekėjai, kurie jį renka pridėdami prie pardavimo tarifų <...>.
III. Tarifinis mokestis apskaičiuojamas:
1. už elektros energiją:
–
nuo naudojimosi viešaisiais elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklais tarifo pastoviosios dalies be mokesčių, kai tarifinis mokestis mokamas taikant II skirsnio 1 dalies a punktą;
–
nuo naudojimosi tinklais tarifo pastoviosios dalies be mokesčių, įtrauktos į elektros energijos pardavimo kainą, kai tarifinis mokestis mokamas taikant II skirsnio 1 dalies b punktą;
–
nuo naudojimosi tinklais tarifo pastoviosios dalies be mokesčių, įtrauktos į reguliuojamus elektros energijos pardavimo tarifus, kai tarifinis mokestis mokamas taikant II skirsnio 1 dalies c punktą
<...>
IV. Tarifinis mokestis mokamas, remiantis II skirsnyje nurodytų asmenų sudarytomis sutartimis, už I skirsnyje numatytų paslaugų teikimą, kai asmuo, kuriam tenka prievolė sumokėti mokestį, sumoka avansą ar kainą arba jo pasirinkimu pinigai nurašomi debeto būdu; tokiu atveju jis bet kuriuo atveju mokamas kartu su avansu arba kaina, jei tai įvyksta anksčiau už pinigų nurašymą debeto būdu.
<...>
VII. Šio straipsnio taikymo tvarka nustatoma Conseil d’État (Valstybės Taryba) dekretu.“
9.
Iki 2017 m. rugpjūčio 1 d. galiojusios redakcijos 2005 m. vasario 14 d.Décret no 2005‑123 relatif à la contribution tarifaire sur les prestations de transport et de distribution d’électricité et de gaz naturel (Dekretas Nr. 2005‑123 dėl tarifinio mokesčio už elektros energijos ir gamtinių dujų perdavimo ir skirstymo paslaugas) 1 straipsnyje buvo nurodyta:
„I. Minėto 2004 m. rugpjūčio 9 d. įstatymo 18 straipsnio III skirsnio 1 dalyje nurodytą tarifo už naudojimąsi viešaisiais elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklais pastoviąją dalį be mokesčių sudaro šių dedamųjų suma:
–
administravimo metinė dedamoji, apibrėžta sprendimu, kuriuo patvirtinami taikytini tarifai už naudojimąsi viešaisiais elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklais;
–
apskaitos metinė dedamoji, apibrėžta sprendimu, kuriuo patvirtinti taikytini tarifai už naudojimąsi viešaisiais elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklais;
–
iš tinklo paimtos energijos metinė pastovioji dedamoji <...>;
–
papildomo ir avarinio tiekimo metinė pastovioji dedamoji <...>“
10.
Dekreto Nr. 2005‑123, išdėstyto 2017 m. liepos 28 d. dekreto redakcija, taikytina nuo 2017 m. rugpjūčio 1 d., 1 straipsnyje nustatyta:
„<...> tarifo už naudojimąsi viešaisiais elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklais pastoviąją dalį be mokesčių sudaro sprendimais, kuriais patvirtinti taikytini naudojimosi viešaisiais elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklais tarifai, apibrėžtų 1–4 punktuose išvardytų tarifo elementų suma:
1)
administravimo metinė dedamoji;
2)
apskaitos metinė dedamoji;
3)
iš tinklo paimtos energijos metinė pastovioji dedamoji. Šią pastoviąją dedamąją sudaro su iš tinklo paimtos energijos dedamąja susijusių tarifų formulių dėmenys, priklausantys nuo užsakytos galios, išskyrus užsakytą galią viršijančias mėnesines dedamąsias;
4)
papildomo ir avarinio tiekimo metinė pastovioji dedamoji. Šią pastoviąją dedamąją sudaro papildomo ir avarinio tiekimo metinė dedamoji, išskyrus energijos dalį ir užsakytą galią viršijančias mėnesines dedamąsias, kai avarinio tiekimo įtampos diapazonas skiriasi nuo pagrindinio tiekimo įtampos diapazono.“
11.
Pagal dekreto Nr. 2005‑123 2 punktą „[e]lektros energijos tiekėjas, renkantis tarifinį mokestį pagal minėto 2004 m. rugpjūčio 9 d. įstatymo 18 straipsnio II skirsnio 1 dalies b arba c punktą, naudojimosi tinklais pastoviąją dalį be mokesčių įskaičiuoja į pardavimo kainą arba pardavimo tarifą, kaip numatyta 1 straipsnyje“.
Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
12.
Accorinvest ir Société Générale yra dvi pagal Prancūzijos teisę įsteigtos bendrovės, kurioms, kaip galutinėms elektros energijos vartotojoms, teko mokėti TPM.
13.
Dviejose atskirose bylose šios bendrovės paprašė Tribunal administratif de Paris (Paryžiaus administracinis teismas, Prancūzija) priteisti joms iš Prancūzijos valstybės žalos atlyginimą, atitinkantį sumas, kurias jos sumokėjo kaip TPM atitinkamai už 2016–2018 m. ir 2017 bei 2018 m. Jų nuomone, TPM neatitiko Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalies. Tribunal administratif de Paris (Paryžiaus administracinis teismas) dviem 2021 m. balandžio 26 d. nutartimis atmetė šiuos prašymus kaip pateiktus jurisdikcijos juos nagrinėti neturinčiam teismui.
14.
Dviem 2023 m. gegužės 17 d. sprendimais Cour administrative d’appel de Paris (Paryžiaus apeliacinis administracinis teismas, Prancūzija) panaikino šias nutartis ir atmetė prašymus, remdamasis tuo, kad, nesant tiesioginio ir neatsiejamo ryšio tarp TPM ir elektros energijos vartojimo, tarifinis perdavimo mokestis nėra netiesioginis mokestis, kuriuo tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestinamas elektros energijos vartojimas, todėl Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalies nuostatos jam netaikomos.
15.
Bendrovės Accorinvest ir Société générale dėl šių Cour administrative d’appel de Paris (Paryžiaus apeliacinis administracinis teismas) sprendimų pateikė kasacinius skundus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, teigdamos, kad nagrinėjamas mokestis yra netiesioginis mokestis, kuriuo tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestinamas elektros energijos vartojimas, vien dėl to, kad egzistuoja šio mokesčio perkėlimo galutiniam vartotojui teisinis mechanizmas. Jos taip pat teigė, kad nagrinėjamas mokestis patenka į Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalies taikymo sritį, nes tarifinį perdavimo mokestį ir elektros energijos vartojimą sieja tiesioginis ir neatsiejamas ryšys. Jos, be kita ko, nurodė, kad prieigos sutartis, dėl kurios šis mokestis turi būti mokamas, yra neišvengiamai susijusi su elektros energijos tiekimo galutiniam vartotojui sutartimi ir kad viešųjų elektros energijos tinklų naudojimo tarifų pastovioji dalis, nuo kurios šis mokestis apskaičiuojamas, be kita ko, priklauso nuo paties galutinio vartotojo užsakytos galios, kuri paprastai siejama su jo vartojimo pobūdžiu.
16.
Šiomis aplinkybėmis Conseil d’État (Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos du prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyvos [2008/118] 1 straipsnio 2 dalies nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad mokesčio perkėlimo galutiniam akcizais apmokestinamo produkto vartotojui teisinio mechanizmo buvimas savaime reiškia, kad šis mokestis tiesiogiai ir neatsiejamai susijęs su šio produkto vartojimu, todėl turi būti laikomas kitu netiesioginiu mokesčiu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos [2008/118] 1 straipsnio 2 dalį, net tuo atveju, kai šis mokestis apskaičiuojamas neatsižvelgiant į faktiškai suvartoto produkto kiekį?
2.
Ar Direktyvos [2008/118] 1 straipsnio 2 dalies nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad toks mokestis, kaip tarifinis perdavimo mokestis, kuris nustatomas remiantis naudojimosi viešaisiais elektros energijos tinklais tarifų pastoviąja dalimi ir neatsižvelgiant į šių tarifų kintamąją dalį (ji vienintelė priklauso nuo suvartotos elektros energijos kiekio), bet mokamas pagal vartotojų ar jų tiekėjų sudarytas tinklo prieigos sutartis, turi būti laikomas tiesiogiai ir neatsiejamai susijusiu su elektros energijos vartojimu, todėl pagal šias nuostatas turi būti laikomas kitu netiesioginiu mokesčiu?“
Analizė
17.
Abiem savo klausimais, kuriuos siūlau nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad toks mokestis, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuris renkamas už naudojimąsi elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklais, apskaičiuojamas nuo tarifo už naudojimąsi viešaisiais elektros energijos tinklais pastoviosios dalies ir dėl teisinio mechanizmo perkeliamas vartotojui, patenka į sąvoką „kiti netiesioginiai mokesčiai“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
18.
Siekiant atsakyti į šį klausimą, pirma, reikia apibrėžti sąvoką „kitas netiesioginis mokestis“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalį. Antra, konkrečiai nagrinėsiu jurisprudencijoje išplėtotą (
3
) tiesioginio ir neatsiejamo ryšio tarp mokesčio ir akcizais apmokestinamo produkto vartojimo kriterijų, visų pirma tai, ar šis ryšys mokestį turi sieti su elektros energijos vartojimo veiksmu, ar su suvartotos elektros energijos kiekiu. Trečia, bus išnagrinėtas klausimas, ar toks tiesioginis ir neatsiejamas ryšys gali būti kildinamas vien iš mokesčio perkėlimo vartotojui. Ketvirta, remiantis šiuo aiškinimu, reikės nustatyti, ar TPM galima apibūdinti kaip „kitą netiesioginį mokestį“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą.
Dėl sąvokos
„kitas netiesioginis mokestis
“
19.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad apmokestinimą, mokesčius, įmokas arba rinkliavas, remdamasis jų objektyviais požymiais, pagal Sąjungos teisę turi kvalifikuoti Teisingumo Teismas, neatsižvelgdamas į tai, kaip jie kvalifikuojami pagal nacionalinę teisę (
4
).
20.
Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad specifiniais tikslais valstybės narės gali akcizais apmokestinamas prekes apmokestinti kitais netiesioginiais mokesčiais, jei tie mokesčiai atitinka akcizams ar pridėtinės vertės mokesčiui (PVM) taikomas Sąjungos mokesčių taisykles.
21.
Šioje nuostatoje vartojama sąvoka „kitas netiesioginis mokestis“ Direktyvoje 2008/118 neapibrėžta. Vis dėlto pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją sąvoka „kiti netiesioginiai mokesčiai“ reiškia netiesioginius mokesčius, kurie taikomi šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalyje nurodytų prekių vartojimui, išskyrus „akcizus“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir kuriais apmokestinama siekiant specifinių tikslų (
5
).
22.
Šiuo klausimu jurisprudencijoje laikomasi požiūrio, kad toks mokestis turi būti tiesiogiai ir neatsiejamai susijęs su elektros vartojimu (
6
). Tai reiškia, kad reikia išnagrinėti, ar tokiu mokesčiu apmokestinamas elementas, apimantis tiesioginį ir neatsiejamą ryšį su elektros energijos vartojimu, todėl apmokestinant šį elementą turi būti laikoma, kad juo apmokestinamas pats elektros energijos vartojimas. Iš tikrųjų mokestis, kuriuo neapmokestinamas elektros energijos vartojimas, nepatenka į Direktyvos 2008/118 taikymo sritį (
7
).
23.
Nagrinėjamu atveju kasatorės pagrindinėje byloje tvirtina, jog pakanka, kad nagrinėjamu mokesčiu apmokestinamas elektros energijos vartojimas, ir nebūtina, kad jis būtų susijęs su elektros energijos kiekiu.
24.
Taigi, mano nuomone, siekiant išaiškinti sąvoką „kiti netiesioginiai mokesčiai“ ir apibrėžti Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalies taikymo sritį, būtina išsiaiškinti, ar kriterijus, pagal kurį nustatomas tiesioginis ir neatsiejamas netiesioginio mokesčio ir elektros energijos vartojimo ryšys, yra ryšys su elektros energijos vartojimo veiksmu, ar vis dėlto būtina, kad ryšys būtų tarp mokesčio ir suvartoto elektros energijos kiekio.
Ar turi būti tiesioginis ir neatsiejamas ryšys su elektros energijos vartojimo veiksmu, ar su faktiškai suvartotu elektros energijos kiekiu?
25.
Remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (
8
).
26.
Pirma, Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalies formuluotėje visiškai nepatikslinama, ar tiesioginis ir neatsiejamas ryšys turi sieti su vartojimo veiksmu, ar su suvartotu kiekiu. Iš tiesų iš šio sprendimo 20 punkto matyti, kad Direktyvoje 2008/118 sąvoka „kiti netiesioginiai mokesčiai“ neapibrėžta, o „tiesioginio ir neatsiejamo ryšio“ su akcizais apmokestinamos prekės „vartojimu“ sąlyga, kaip matyti iš šio sprendimo 22 punkto, buvo išplėtota Teisingumo Teismo jurisprudencijoje. Taigi, remiantis vien Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalies formuluote, negalima nustatyti, ar tam, kad mokestis būtų laikomas „kitu netiesioginiu mokesčiu“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, pakanka tiesioginio ir neatsiejamo ryšio su elektros energijos vartojimo veiksmu.
27.
Šiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalies kontekstą ir šia direktyva siekiamus tikslus.
28.
Antra, kalbant apie šios nuostatos kontekstą, reikia pažymėti, kad Direktyvos 2008/118 1 straipsnio struktūroje išskirtos trys situacijos.
29.
Pirma, Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas principas, kad šia direktyva nustatomos bendrosios nuostatos dėl akcizų, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestinamas tam tikrų prekių, įskaitant elektros energiją, kuriai taikoma Direktyva 2003/96, vartojimas.
30.
Antra, pagal Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms leidžiama taikyti kitus mokesčius „specifiniais tikslais“, jeigu jie atitinka akcizams ir PVM taikomas taisykles. Taigi, priešingai nei Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 1 dalyje numatytos valstybių narių pareigos taikyti suderintą akcizą šioje nuostatoje išvardytoms akcizais apmokestinamoms prekėms atveju, šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta galimybė valstybėms narėms tam tikromis sąlygomis akcizais apmokestinamoms prekėms taikyti kitus netiesioginius mokesčius. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad, suteikiant valstybėms narėms šią galimybę, siekiama atsižvelgti į valstybių narių apmokestinimo tradicijų šioje srityje įvairovę ir į tai, kad netiesioginiai mokesčiai dažnai panaudojami nebiudžetinei politikai įgyvendinti (
9
).
31.
Trečia, iš Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 3 dalies matyti, kad valstybės narės turi teisę įvesti arba toliau taikyti mokesčius kitoms prekėms nei akcizais apmokestinamos prekės (a punktas) ir paslaugų teikimui, įskaitant su akcizais apmokestinamomis prekėmis susijusias paslaugas (šis apmokestinimas negali būti apyvartos mokesčių pobūdžio) (b punktas), su sąlyga, kad dėl tokių mokesčių prekyboje tarp valstybių narių neatsirastų su sienų kirtimu susijusių formalumų.
32.
Kaip nurodo Europos Komisija, dėl aiškinimo, pagal kurį mokestis, susijęs su elektros energijos vartojimo veiksmu, bet nesusijęs su faktiškai suvartotu kiekiu, galėtų būti laikomas tiesiogiai ir neatsiejamai susijusiu su šiuo suvartojimu, Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 3 dalies b punktas taptų nebeveiksmingas. Iš tikrųjų bet koks mokestis, susijęs su elektros energijos vartojimo veiksmu, galėtų būti laikomas „kitu netiesioginiu mokesčiu“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalį, ir patektų į šios nuostatos taikymo sritį, todėl šios direktyvos 1 straipsnio 3 dalies b punktas netektų prasmės.
33.
Aiškinant kontekstą taip pat reikia atsižvelgti į Direktyvą 2003/96, pakeičiančią energetikos produktų ir elektros energijos, į kuriuos daroma nuoroda Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 1 dalyje, mokesčių struktūrą. Iš tikrųjų akcizų sistemą reglamentuoja tiek bendroji direktyva, nustatanti bendrą akcizų tvarką (nagrinėjamu atveju – ratione temporis Direktyva 2008/118 (
10
)), tiek kelios specialiosios direktyvos, kuriomis suderinamos šių akcizais apmokestinamų produktų mokesčių bazės ir minimalūs mokesčių tarifai, būtent Direktyva 2003/96 dėl energetikos produktų ir elektros energijos.
34.
Direktyvos 2003/96 4 straipsnio 1 dalimi valstybėms narėms nustatyta pareiga laikytis tam tikrų minimalių apmokestinimo lygių, o šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje „apmokestinimo lygis“, kurį valstybės narės taiko atitinkamiems produktams, apibrėžiamas kaip „visas mokestis, taikomas visų netiesioginių mokesčių (išskyrus PVM) atžvilgiu, atidavimo naudojimui metu tiesiogiai ar netiesiogiai paskaičiuotų pagal energetikos produktų ir elektros energijos kiekį“ (pasviruoju šriftu išskirta mano). Taigi, kadangi šios ribos taikomos bendrai netiesioginių mokesčių sumai, šie minimalūs apmokestinimo lygiai apima Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalyje numatytus „kitus netiesioginius mokesčius“ (
11
) ir yra vertinami atsižvelgiant į faktinį elektros energijos suvartojimo lygį.
35.
Taigi, mano nuomone, iš kontekstinio aiškinimo matyti, kad mokestis imamas už elektros energijos vartojimą ir gali būti pripažįstamas „kitu netiesioginiu mokesčiu“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalį, jei yra tiesioginis ir neatsiejamas ryšys su suvartotos elektros energijos kiekiu, o ne tik su vartojimo veiksmu.
36.
Trečia, tokį aiškinimą patvirtina Direktyva 2008/118 siekiami tikslai.
37.
Pagal Direktyvos 2008/118 2 konstatuojamąją dalį šia direktyva siekiama suderinti akcizo, kuriuo apmokestinamos į jos taikymo sritį patenkančios prekės, skaičiavimo sąlygas, kad būtų užtikrintas tinkamas vidaus rinkos veikimas.
38.
Kaip matyti iš šios išvados 29 punkto, Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 1 dalimi nustatomas suderintas akcizas, taikomas ribotam šioje nuostatoje išvardytų produktų, tarp kurių yra elektros energija, kuriai taikoma Direktyva 2003/96, sąrašui.
39.
Iš to matyti, kad Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalis, pagal kurią valstybės narės iš esmės gali akcizais apmokestinamas prekes apmokestinti kitais netiesioginiais mokesčiais, kaip nuostata, nukrypstanti nuo į jos taikymo sritį patenkančių produktų apmokestinimo akcizu sąlygų suderinimo principo, turi būti aiškinama siaurai (
12
). Žinoma, sprendimuose Statoil Fuel & Retail (
13
) ir Agenzia delle dogane e dei monopoli (
14
) šis Teisingumo Teismo vertinimas buvo susijęs su viena iš Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalyje numatytų kumuliacinių sąlygų, t. y. su sąvoka „specifiniai tikslai“, o ne su pačia sąvoka „kiti netiesioginiai mokesčiai“. Vis dėlto, atsižvelgiant į suformuotą jurisprudenciją, pagal kurią išimtys turi būti aiškinamos siaurai, kad bendrosios taisyklės neprarastų esmės (
15
), man atrodo, kad tas pats požiūris taikomas ir šioje nuostatoje numatytos nukrypti leidžiančios nuostatos taikymo sričiai, taigi ir sąvokos „kiti netiesioginiai mokesčiai“ aiškinimui (
16
).
40.
Taigi sąvoką „kitas netiesioginis mokestis“, mano nuomone, taip pat reikia aiškinti siaurai, o tai paneigia galimybę, kad į šios nuostatos taikymo sritį gali patekti mokestis, susijęs tik su elektros energijos vartojimo veiksmu.
41.
Kaip per teismo posėdį nurodė Komisija, jei Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalyje numatyti „kiti netiesioginiai mokesčiai“ apimtų mokesčius, kurie faktiškai netaikomi elektros energijos vartojimui, t. y. nesusijusius su suvartotu elektros energijos kiekiu, tai galėtų pakenkti šios direktyvos suderinimo tikslui palengvinti laisvą akcizais apmokestinamų prekių judėjimą, nes kiltų pavojus, kad, nustatant papildomus mokesčius, bus sudarytos kliūtys valstybių narių tarpusavio prekybai akcizais apmokestinamais produktais. Iš tiesų Direktyva 2008/118 siekiama, be kita ko, visose valstybėse narėse suderinti taisykles, susijusias su prievole apskaičiuoti akcizus (
17
), taip pat taisykles, susijusias su akcizais apmokestinamų prekių judėjimu ir kontrole, taip palengvinant šių produktų judėjimą. Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 1 dalyje numatytas suderintas akcizas yra vartojimo mokestis, pagrįstas vartoti išleidžiamų prekių kiekiu (
18
). Jei tiems patiems produktams būtų taikomi kiti mokesčiai, nesusiję su faktiniu šių produktų vartojimu, dėl to galėtų atsirasti papildomų formalumų, susijusių su jų kontrole. Taigi daugėjant tokių suderintą akcizą papildančių mokesčių galėtų būti trukdoma valstybių narių tarpusavio prekybai akcizais apmokestinamais produktais.
42.
Mano nuomone, iš šių aplinkybių matyti, kad mokestis gali būti laikomas „kitu netiesioginiu mokesčiu“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalį, tik jeigu jį sieja tiesioginis ir neatsiejamas ryšys su suvartotu elektros energijos kiekiu, o ne tik su elektros energijos vartojimo veiksmu.
43.
Beje, suvartotų produktų kiekis pabrėžiamas ir Teisingumo Teismo jurisprudencijoje. Pavyzdžiui, byloje Kernkraftwerke Lippe-Ems Teisingumo Teismas nusprendė, kad, apmokestinant branduolinių elektrinių reaktorių kuro rinkles, tiesioginio ir neatsiejamo ryšio su elektros energijos suvartojimu nėra, nes šis mokestis gali būti renkamas dėl to, kad įvyko savaiminė grandininė reakcija, net jei tam tikras elektros energijos kiekis nebūtinai buvo pagamintas, taigi ir suvartotas (
19
).
44.
Be to, Sprendime Promociones Oliva Park Teisingumo Teismas konstatavo, kad toje byloje nagrinėtas mokestis buvo apskaičiuotas remiantis vien elektros energijos gamintojo statusu pagal iš dalies fiksuoto dydžio mokesčių mokėtojų pajamas, taigi, neatsižvelgiant į faktiškai pagamintos ir į elektros energijos sistemą patiektos elektros energijos kiekį (
20
). Tuo remdamasis Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad tiesioginio ir neatsiejamo šio mokesčio ir elektros energijos vartojimo ryšio nėra (
21
).
45.
Mano nuomone, iš to darytina išvada, kad tiesioginis ir neatsiejamas ryšys tarp mokesčio ir akcizais apmokestinamo produkto vartojimo turi būti grindžiamas suvartotu elektros energijos kiekiu, o ne vien elektros energijos vartojimo veiksmu.
Dėl mokesčio perkėlimo galutiniam vartotojui
46.
Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal 2004 m. rugpjūčio 9 d. įstatymo 18 straipsnio II skirsnį TPM moka viešųjų perdavimo ar skirstomųjų tinklų operatoriai arba elektros energijos tiekėjai, bet jie šį mokestį surenka iš vartotojų.
47.
Atsižvelgdamas į tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia Bendrojo Teismo, ar to, kad TPM visiškai ir skaidriai perkeliamas galutiniam vartotojui, pakanka, kad būtų galima daryti išvadą, jog egzistuoja tiesioginis ir neatsiejamas ryšys su elektros energijos vartojimu.
48.
Mano nuomone, yra daug argumentų, dėl kurių į šį klausimą reikėtų atsakyti neigiamai.
49.
Pirma, iš šios išvados 45 punkto matyti, jog tam, kad mokestį būtų galima laikyti „kitu netiesioginiu mokesčiu“, tiesioginis ir neatsiejamas ryšys tarp jo ir akcizais apmokestinamo produkto vartojimo turi būti grindžiamas suvartotu elektros energijos kiekiu. Taigi manau, kad vien aplinkybės, jog visas mokestis perkeliamas galutiniam elektros energijos vartotojui, net ir taikant teisinį mechanizmą, nepakanka, kad būtų galima daryti išvadą, jog tarp mokesčio ir elektros energijos vartojimo yra tiesioginis ir neatsiejamas ryšys.
50.
Antra, mano nuomone, tokį aiškinimą patvirtina Teisingumo Teismo jurisprudencija.
51.
Viena vertus, kaip priminė generalinis advokatas M. Campos Sànchez-Bordona savo išvadoje byloje Messer France (
22
), Teisingumo Teismas Sprendime IRCCS – Fondazione Santa Lucia (
23
) nurodė tris netiesioginių mokesčių požymius:
–
teisės aktuose turi būti numatyta pareiga mokėti šių mokesčių sumas, o jei ši pareiga būtų nevykdoma, apmokestinamasis asmuo kompetentingų valdžios institucijų turi būti patrauktas atsakomybėn;
–
reikalaujamos sumos turi būti naudojamos bendrojo intereso tikslams finansuoti pagal valdžios institucijų nustatytus paskirstymo kriterijus;
–
turi būti galima perkelti šias sumas galutiniam prekės ar paslaugos vartotojui, įtraukus jas į šiam išrašytoje sąskaitoje nurodytą sumą, kurios dydis paprastai yra proporcingas suvartotų prekių ar paslaugų kiekiui.
52.
Taigi mokesčio perkėlimas vartotojui iš tikrųjų yra vienas iš netiesioginio mokesčio požymių. Vis dėlto vien tai, kad mokestis perkeliamas vartotojui, savaime nereiškia, kad šis mokestis yra tiesiogiai ir neatsiejamai susijęs su elektros energijos vartojimu.
53.
Kita vertus, reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas, siekdamas nustatyti, ar mokestis gali būti priskirtas prie „kitų netiesioginių mokesčių“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalį, ne kartą atsižvelgė į tai, ar galima perkelti mokestį vartotojui (
24
). Vis dėlto Teisingumo Teismas taip pat išnagrinėjo šių mokesčių apskaičiavimo metodus, siekdamas nustatyti, ar jie yra kiti netiesioginiai mokesčiai, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą (
25
).
54.
Taigi, mano nuomone, iš to, kas išdėstyta, matyti, jog vien aplinkybės, kad toks mokestis, kaip TPM, mokamas neatsižvelgiant į elektros energijos suvartojimo lygį, visa apimtimi perkeliamas vartotojui, nepakanka, kad būtų galima daryti išvadą, jog toks mokestis yra kitas netiesioginis mokestis, bet į šią aplinkybę reikia atsižvelgti jį kvalifikuojant kaip „kitą netiesioginį mokestį“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalį.
Ar TPM gali būti kvalifikuojamas kaip
„kitas netiesioginis mokestis
“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalį?
55.
Siekiant nustatyti, ar TPM gali patekti į Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalies taikymo sritį, reikia išsiaiškinti, ar šis mokestis yra mokestis, tiesiogiai ar netiesiogiai taikomas Direktyvoje 2003/96 nurodytos elektros energijos vartojimui.
56.
Pirma, iš 2004 m. rugpjūčio 9 d. įstatymo 18 straipsnio I dalies matyti, kad TPM yra mokestis už elektros energijos perdavimą ir skirstymą. Vadinasi, apmokestinimo TPM momentas sutampa su momentu, kai vartotojas pasirašo prieigos prie viešojo paskirstymo tinklo sutartį, nesvarbu, ar tai būtų vienintelė sutartis su elektros energijos tiekėjais dėl prieigos prie tinklo ir elektros energijos tiekimo, ar sutartis su viešųjų perdavimo ar skirstymo tinklų operatoriais, atskira nuo tiekimo sutarties (
26
). Taigi apmokestinimo TPM momentas, t. y. elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklų naudojimas, yra pirmesnis už bet kokį elektros energijos suvartojimą, net jei perdavimo sutartis iš esmės yra susijusi su elektros energijos tiekimo sutartimi.
57.
Antra, dėl TPM apskaičiavimo tvarkos reikia pažymėti, kad jis apskaičiuojamas nuo tarifo už naudojimąsi viešaisiais elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklais (TURPE) pastoviosios dalies be mokesčių, kurią, remiantis 2005 m. vasario 14 d. Dekreto Nr. 2005–123 1 straipsniu, sudaro administravimo (
27
), apskaitos (
28
) ir iš tinklo paimtos energijos dedamosios (
29
), taip pat papildomo ir avarinio tiekimo pastovioji dedamoji (
30
). Kaip per teismo posėdį nurodė Komisija, šios dedamosios nustatomos kasmet ir nekinta.
58.
Pirma, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad administravimo, apskaitos dedamosios ir papildomo bei avarinio tiekimo metinė pastovioji dedamoji nėra susietos su elektros energijos suvartojimu (
31
).
59.
Antra, iš tinklo paimtos energijos metinė pastovioji dedamoji visų pirma priklauso nuo įtampos diapazono, vartotojo pasirinktų tarifo variantų ir užsakytos galios (
32
). Kasatorės pagrindinėje byloje tvirtina, kad iš tinklo paimtos energijos pastovioji dedamoji iš tiesų yra kintama, nes priklauso nuo vartotojo pagal savo poreikius pasirinktos galios ir tarifo variantų, o tai rodo, kad TPM yra susijęs su elektros energijos suvartojimu.
60.
Vis dėlto iš Bendrojo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad vartotojo pasirinkti tarifo variantai ir galia yra susiję su būsimo elektros energijos suvartojimo įverčiu, o ne su faktiniu jos suvartojimu.
61.
Iš tikrųjų prieš pradėdamas vartoti elektros energiją vartotojas pasirinks tam tikrą tarifo variantą ir galią. Taigi vartotojo pasirinkimas grindžiamas jo vartojimo pobūdžiu ir elektros energijos vartojimo būdu, įvertinus jo poreikius, bet nėra tiesiogiai susijęs su faktiniu jo suvartojamos elektros energijos kiekiu.
62.
Per posėdį Prancūzijos vyriausybė pažymėjo, kad užsakyta galia lemia maksimalų elektros energijos kiekį, kurį vartotojas tam tikru momentu gali gauti iš tinklo (
33
). Vadinasi, vartotojas įvertina galią, kurios, jo manymu, jam reikės ateityje, atsižvelgdamas į poreikius, susijusius su jo veikla ar elektros prietaisais. Taigi galia atitinka teisę į didžiausią galimą elektros energijos kiekį, kuriuo vartotojas daugiau ar mažiau pasinaudos (
34
). Net gali būti (pavyzdžiui, jei vartotojas turi atostogų namą, kuriuo tam tikrą metų dalį nesinaudoja), kad vartotojas tam tikrą laiką nevartoja elektros energijos.
63.
Be to, kaip per teismo posėdį pažymėjo kasatorės pagrindinėje byloje ir Prancūzijos vyriausybė, jei vartotojas užsakė daug didesnę galią nei faktiškai suvartoja, jis galės pakeisti sutartį ir sumažinti savo užsakytą galią, kad ji iš tikrųjų atitiktų jo poreikius. Tuomet viešųjų elektros energijos tinklų naudojimo tarifai ir TPM bus pakoreguoti ateičiai, bet anksčiau vartotojo sumokėtas TPM, apskaičiuotas pagal jo poreikių neatitinkančią galią, nebus grąžintas.
64.
Taigi, net jei, kaip teigia kasatorės pagrindinėje byloje, užsakyta galia turi tam tikrą ryšį su būsimu vartotojo elektros energijos vartojimu, TPM bazė nėra tiesiogiai susijusi su faktiškai suvartojamos elektros energijos kiekiu, o TPM gali būti renkamas net nepatiekus į tinklą arba vartotojui nesuvartojus tam tikro elektros energijos kiekio.
65.
Be to, kaip per teismo posėdį nurodė Komisija, nustatant iš tinklo paimtos energijos pastoviąją dedamąją taip pat atsižvelgiama į viešųjų elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklų operatorių išlaidas, palyginti su potencialiu maksimaliu vartotojų suvartojamu kiekiu ir jo pasiskirstymu laikui bėgant, t. y. su potencialiu, bet ne faktiniu vartotojo suvartojamu elektros energijos kiekiu.
66.
Trečia, tiesa, kad visas TPM visiškai perkeliamas galutiniam elektros energijos vartotojui (
35
). Vis dėlto, kaip matyti iš šios išvados 49 punkto, laikausi nuomonės, jog vien aplinkybės, kad visas mokestis perkeliamas minėtam galutiniam vartotojui, nepakanka, kad būtų galima daryti išvadą, jog mokestį ir elektros energijos vartojimą sieja tiesioginis ir neatsiejamas ryšys. Iš šios išvados 58–64 punktų matyti, kad apmokestinimo TPM momentas yra pirmesnis už bet kokį elektros energijos suvartojimą ir kad TPM suma apskaičiuojama neatsižvelgiant į vartotojo faktiškai suvartotą elektros energijos kiekį.
67.
Taigi negalima nustatyti tiesioginio ir neatsiejamo ryšio tarp TPM ir elektros energijos suvartojimo. Vadinasi, kadangi TPM nėra netiesioginis mokestis, tiesiogiai ar netiesiogiai darantis poveikį Direktyvoje 2003/96 nurodytos elektros energijos vartojimui, mano nuomone, jis negali patekti į Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalies taikymo sritį.
Išvada
68.
Atsižvelgdama į visus išdėstytus argumentus, siūlau Bendrajam Teismui į Conseil d’État (Valstybės Taryba, Prancūzija) pateiktus klausimus atsakyti taip:
2008 m. gruodžio 16 d. Tarybos direktyvos 2008/118/EB dėl bendros akcizų tvarkos, panaikinančios Direktyvą 92/12/EEB, 1 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip:
toks mokestis, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuris renkamas už naudojimąsi elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklais, apskaičiuojamas nuo tarifo už naudojimąsi viešaisiais elektros energijos tinklais pastoviosios dalies ir dėl teisinio mechanizmo perkeliamas vartotojui, nepatenka į sąvoką „kiti netiesioginiai mokesčiai“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
Maja Brkan
Paskelbta 2025 m. spalio 29 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
i
)	68 punkto pirmoje pastraipoje padarytas pataisymas paskelbus šį tekstą pirmą kartą.
(
2
)	2019 m. gruodžio 19 d. Tarybos direktyva, kuria nustatoma bendroji akcizų tvarka (OL L 58, 2020, p. 4).
(
3
)	Šiuo klausimu žr. 1999 m. birželio 10 d. Sprendimo Braathens, C‑346/97, EU:C:1999:291, 22 ir 23 punktus.
(
4
)	Šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 3 d. Sprendimo Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 45 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
(
5
)	Žr. 2025 m. birželio 19 d. Sprendimo Hera Comm, C‑645/23, EU:C:2025:454, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
(
6
)	Šiuo klausimu žr. 1999 m. birželio 10 d. Sprendimo Braathens, C‑346/97, EU:C:1999:291, 22 ir 23 punktus.
(
7
)	2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Elecdey Carcelen ir kt., C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 ir C‑221/16, EU:C:2017:705, 63 punktas.
(
8
)	1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 punktas ir 2025 m. balandžio 30 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Frankfurt am Main(Grynųjų pinigų eksportas į Rusiją), C‑246/24, EU:C:2025:295, 18 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
9
)	2025 m. birželio 19 d. Sprendimo Hera Comm, C‑645/23, EU:C:2025:454, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
10
)	Vėliau Direktyva 2008/118 buvo panaikinta ir pakeista 2019 m. gruodžio 19 d. Tarybos direktyva (ES) 2020/262, kuria nustatoma bendroji akcizų tvarka (OL L 58, 2020, p. 4).
(
11
)	Tokia išvada darytina, be kita ko, iš 2015 m. birželio 4 d. Sprendimo Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, 65 punkto, taip pat generalinio advokato M. Campos Sánchez-Bordona išvados byloje IRCCS ‑Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2016:287, 40 punkto ir iš generalinio advokato M. Campos Sánchez-Bordona išvados byloje Messer France, C‑103/17, EU:C:2018:170, 54 punkto.
(
12
)	2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail, C‑553/13, EU:C:2015:149, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija, taip pat 2021 m. lapkričio 9 d. Nutarties Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta, C‑255/20, nepaskelbta Rink., EU:C:2021:926, 32 punktas.
(
13
)	2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail, C‑553/13, EU:C:2015:149, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
14
)	2021 m. lapkričio 9 d. Nutarties Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta, C‑255/20, nepaskelbta Rink., EU:C:2021:926, 32 punktas.
(
15
)	2010 m. balandžio 22 d. Sprendimo Komisija / Jungtinė Karalystė, C‑346/08, EU:C:2010:213, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
16
)	Dėl panašaus požiūrio į Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalį, kurios turinys iš esmės nesiskiria nuo Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalies, žr. generalinio advokato A. Saggio išvados byloje EKW ir Wein & Co, C‑437/97, EU:C:1999:342, 38 punktą ir generalinio advokato N. Wahl išvados byloje Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2013:694, 16 punktą.
(
17
)	Direktyvos 2008/118 8 konstatuojamoji dalis.
(
18
)	Šiuo klausimu žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo BP Europa, C‑64/15, EU:C:2016:62, 32 punktą.
(
19
)	2015 m. birželio 4 d. Sprendimo Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, 63 punktas.
(
20
)	2021 m. kovo 3 d. Sprendimo Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 57 ir 58 punktai.
(
21
)	2021 m. kovo 3 d. Sprendimo Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 59 punktas.
(
22
)	C‑103/17, EU:C:2018:170, 31 punktas.
(
23
)	2017 m. sausio 18 d. Sprendimas C‑189/15, EU:C:2017:17.
(
24
)	Žr. 2015 m. birželio 4 d. Sprendimo Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, 64 punktą; 2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Elecdey Carcelen ir kt., C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 ir C‑221/16, EU:C:2017:705, 50 punktą ir 2021 m. kovo 3 d. Sprendimo Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 54 punktą.
(
25
)	2017 m. sausio 18 d. Sprendimo IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2017:17, 38 punktas; 2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Elecdey Carcelen ir kt., C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 ir C‑221/16, EU:C:2017:705, 49–51 punktai, taip pat 2021 m. kovo 3 d. Sprendimo Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 55 punktas.
(
26
)	Žr. 2004 m. rugpjūčio 9 d. įstatymo 18 straipsnio IV dalį ir valstybės pranešėjos Céline Guibe išvadą Conseil d’État (Valstybės Taryba) nagrinėjamose pagrindinėse bylose (bylos Nr. 476000 ir 476009). Ta išvada pridėta prie 2024 m. lapkričio 29 d.Conseil d’État (Valstybės Taryba) sprendimo pagrindinėse bylose ir su ja galima susipažinti šio teismo interneto svetainėje: https://www.conseil-etat.fr/fr/arianeweb/CRP/conclusion/2024-11-29/476000.
(
27
)	Savo pastabose Prancūzijos vyriausybė nurodo Commission de régulation de l’énergie (Energetikos reguliavimo komisija, toliau – CRE) interneto svetainę „Tarif d’accès“ („Prieigos tarifas“) (https://www.cre.fr/electricite/reseaux-delectricite/tarif-dacces.html). CRE teigimu, administravimo dedamoji „apima tinklo operatorių patiriamas klientų administravimo išlaidas“. Be to, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (12 punktas) matyti, kad ši dedamoji „sąskaitoje nurodoma kaip pastovusis dėmuo konkrečiame sujungimo taške pagal sutartį, visiems naudotojams taikomą atsižvelgiant į jų prijungimo įtampos – aukštos, vidutinės ar žemos – diapazoną ir pagal naudotojo sudarytą sutartį, t. y. prieigos prie viešojo skirstymo tinklo sutartį arba bendrą tiekimo sutartį“.
(
28
)	Savo pastabose Prancūzijos vyriausybė remiasi šios išvados 27 išnašoje nurodyta CRE interneto svetaine „Tarif d’accès“. CRE teigimu, „apskaitos dedamoji apima apskaitos, kontrolės, matavimo, sąskaitų duomenų perdavimo išlaidas, su srautų atkūrimo procesu susijusias išlaidas, taip pat prireikus apskaitos prietaisų nuomos ir priežiūros išlaidas“. Be to, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (13 punktas) matyti, kad ši dedamoji „priklauso nuo skaitiklio nuosavybės režimo, įtampos diapazono, užsakytos paėmimo iš tinklo galios arba didžiausios įleidimo galios, jos kontrolės ir išmatuojamų dydžių“.
(
29
)	Savo pastabose Prancūzijos vyriausybė nurodo šios išvados 27 išnašoje minimą CRE interneto svetainę „Tarif d’accès“. CRE teigimu, iš tinklo paimtos energijos dedamoji iš esmės apima su tinklo infrastruktūra susijusias veiklos išlaidas ir kapitalo sąnaudas, taip pat nuostolių padengimo išlaidas. Be to, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (14 punktas) matyti, kad iš tinklo paimtos energijos pastovioji dedamoji priklauso nuo įtampos diapazono, pasirenkamojo tarifo, kurį tinklo operatoriai taiko už naudojimąsi tinklais, ir nuo užsakytos galios arba, kai tarifai diferencijuojami pagal metų laiką arba paros laiką, užsakytų galių. Nuo paimtos energijos priklauso tik iš tinklo paimtos energijos kintamoji dedamoji.
(
30
)	Sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (15 punktas) nurodyta, kad „papildomo ir avarinio tiekimo metinė pastovioji dedamoji iš esmės priklauso nuo jungties ilgio ir rūšies, atsižvelgiant į tai, ar ji yra antžeminė, ar požeminė“.
(
31
)	Tai matyti iš šios išvados 27, 28 ir 30 išnašų, kuriose nurodyta, kaip nustatomos šios dedamosios.
(
32
)	Darau nuorodą į šios išvados 30 išnašą.
(
33
)	Tai taip pat matyti iš šios išvados 26 išnašoje nurodytos valstybės pranešėjos išvados.
(
34
)	Iš 2024 m. gruodžio 18 d. priimto CRE sprendimo dėl iš įrenginių paimtos elektros energijos galios keitimo sąlygų ir kompensavimo tvarkos (žr. JORF Nr. 0304, tekstas Nr. 99, 2024 m. gruodžio 24 d.), be kita ko, matyti kad CRE skiria vartotojų užsakytą ir sunaudotą galią.
(
35
)	Žr. 2004 m. rugpjūčio 9 d. įstatymo 18 straipsnio II skirsnį.