62020CC0713
GENERALINIO ADVOKATO
GIOVANNI PITRUZZELLAIŠVADA,
pateikta 2022 m. kovo 17 d. (
1
)
Byla C-713/20
Raad van bestuur van de Sociale Verzekeringsbank
prieš
X ir Y
(Centrale Raad van Beroep (Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Darbuotojų migrantų socialinė apsauga – Reglamentas (EB) Nr. 883/2004 – 11 straipsnio 3 dalies a ir e punktai – Vienoje valstybėje narėje gyvenantis ir kitoje valstybėje narėje pagal darbo sutartį dirbantis asmuo – Darbo santykiai su laikinojo įdarbinimo įmone – Laikotarpiams nuo vienų darbo santykių iki kitų taikomų teisės aktų nustatymas“
1.
Ar laikotarpiais, kai darbuotojas nedirba ir nėra sudaryta darbo sutartis, laikinajam darbuotojui, gyvenančiam kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jis paprastai dirba, taikoma darbo vietos valstybės teisė pagal Reglamento Nr. 883/2004 (
2
) 11 straipsnio 3 dalies a punktą, ar gyvenamosios vietos valstybės teisė pagal to paties reglamento 11 straipsnio 3 dalies e punktą?
2.
Tai iš esmės yra klausimas, į kurį Teisingumo Teismas turi atsakyti nagrinėjamoje byloje, susijusioje su Centrale Raad van Beroep (Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai) prašymu priimti prejudicinį sprendimą dviejose sujungtose bylose tarp Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (Socialinio draudimo fondo valdyba, Nyderlandai; toliau – SVB), viena šalis, ir X bei Y, kita šalis.
3.
Šioje byloje Teisingumo Teismas turi galimybę išaiškinti Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punkto nuostatos prasmę ir dar kartą prisidėti prie šio reglamento II antraštinėje dalyje įtvirtintų kolizinių normų sisteminės struktūros apibrėžimo.
I. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
4.
Reglamentu (EB) Nr. 883/2004 (toliau – Reglamentas Nr. 883/2004) nuo 2010 m. gegužės 1 d. panaikintas 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (toliau – Reglamentas (EB) Nr. 1408/71) (
3
).
5.
Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio a ir b punktuose nustatyta:
„Šiame reglamente:
a)
„darbas pagal darbo sutartį“ – bet kuri veikla arba statusas, laikomi tokiais pagal tos valstybės narės, kurioje verčiamasi šia veikla arba egzistuoja šis statusas, socialinės apsaugos įstatymus;
b)
„savarankiškas darbas“ – bet kuri veikla arba statusas, laikomi tokiais pagal tos valstybės narės, kurioje verčiamasi šia veikla arba egzistuoja šis statusas, socialinės apsaugos įstatymus.“
6.
Reglamento Nr. 883/2004 II antraštinėje dalyje „Taikytinų teisės aktų nustatymas“ yra 11–16 straipsniai.
7.
Minėto reglamento 11 straipsnyje „Bendrosios taisyklės“ nurodyta:
„1.   Asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai. Tie teisės aktai taikomi remiantis šioje antraš[t]inėje dalyje numatytomis nuostatomis.
2.   Šioje antraštinėje dalyje asmenys, gaunantys išmokas pinigais už darbą pagal darbo sutartį arba savarankišką darbą, laikomi dirbančiais minėtą darbą. Ši nuostata netaikoma invalidumo, senatvės ir maitintojo netekimo pensijoms, pensijoms dėl nelaimingų atsitikimų darbe, profesinių ligų ir ligos išmokoms pinigais už neriboto laikotarpio gydymą.
3.   Laikantis 12–16 straipsnių nuostatų:
a)
vienoje valstybėje narėje pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantiems asmenims taikomi tos valstybės teisės aktai;
b)
valstybės tarnautojams taikomi tos valstybės narės teisės aktai, kurie galioja juos į darbą priėmusiai administracijai;
c)
asmenims, pagal 65 straipsnio nuostatas gaunantiems bedarbio pašalpas vadovaujantis valstybės narės, kurioje jie gyvena, teisės aktais, taikomi tos valstybės narės įstatymai [teisės aktai];
d)
asmenims, pašauktiems arba pakartotinai pašauktiems į tarnybą valstybės narės ginkluotosiose pajėgose arba į jos civilinę tarnybą, taikomi tos valstybės narės teisės aktai;
e)
visiems kitiems asmenims, kuriems netaikomi a–d punktai, taikomi tos valstybės narės, kurioje jie gyvena, teisės aktai, nepažeidžiant kitų šio reglamento nuostatų, garantuojančių jiems išmokas pagal vienos ar daugiau valstybių narių teisės aktus.“
8.
Reglamento Nr. 883/2004 12–16 straipsniuose numatytos konkrečios taisyklės, taikytinos komandiruotiems asmenims (12 straipsnis), asmenims, dirbantiems dviejose ar daugiau valstybių narių (13 straipsnis), asmenims, pasirinkusiems savanorišką ar neprivalomąjį nuolatinį draudimą (14 straipsnis), pagal sutartis dirbantiems ES institucijų darbuotojams (15 straipsnis), ir minėto reglamento 11–15 straipsnių nuostatų išimtys (16 straipsnis).
B.
Nyderlandų teisė
9.
Algemene Ouderdomswet (Bendrasis senatvės pensijų įstatymas, toliau – AOW) 6 straipsnyje numatyta:
„1.   Pagal šio įstatymo nuostatas apdraustasis yra asmuo, kuris dar nėra sulaukęs pensinio amžiaus ir
a)
yra rezidentas;
b)
nėra rezidentas, bet yra apmokestinamas pajamų mokesčiu už Nyderlanduose ar kontinentiniame šelfe atliktą darbą.
<…>
3.   Nukrypstant nuo 1 ir 2 dalių, apdraustųjų kategorija gali būti išplėsta arba apribota bendra administracine priemone.“
10.
AOW 6a straipsnyje nustatyta:
„Prireikus nukrypstant nuo 6 straipsnio ir juo grindžiamų nuostatų:
a)
apdraustu asmeniu laikomas asmuo, kurio draudimas pagal šį įstatymą atsiranda dėl tarptautinės organizacijos sutarties ar sprendimo nuostatų taikymo;
b)
neapdraustu asmeniu laikomas asmuo, kuriam dėl tarptautinės organizacijos sutarties ar sprendimo nuostatų taikomi kitos valstybės teisės aktai.“
11.
AOW 13 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta, kad pensijos suma sumažinama 2 % už kiekvienus kalendorinius metus, kuriais pensijos gavėjas laikotarpiu nuo 15 iki 65 metų amžiaus nebuvo apdraustas.
12.
Algemene Kinderbijlagwet (Bendrasis išmokų vaikams įstatymas, toliau – AKW) 6 straipsnyje paraidžiui atkartota AOW 6 straipsnio formuluotė.
13.
AKW 6a straipsnyje nustatyta:
„Prireikus nukrypstant 6 straipsnio ir juo grindžiamų nuostatų:
a)
apdraustuoju laikomas asmuo, kurio draudimas pagal šį įstatymą atsiranda dėl tarptautinės organizacijos sutarties ar sprendimo nuostatų taikymo;
b)
pagal šio įstatymo 3 skyrių apdraustuoju taip pat laikomas asmuo, kuris nėra apdraustas ir kuris įgijo teisę į išmokas šeimai pagal Reglamentą Nr. 883/2004;
c)
apdraustuoju nelaikomas asmuo, kuriam pagal tarptautinės organizacijos sutartį ar sprendimą taikomi kitos valstybės teisės aktai.“
14.
AKW 11 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Pagal šį įstatymą teisę gauti šeimos išmoką už vaiką turi tik asmuo, kuris yra apdraustas pirmąją kalendorinio ketvirčio dieną.“
15.
1998 m. gruodžio 24 d.Besluit uitbreiding en beperking kring van verzekerden volksverzekeringen 1999 (1999 m. Nutarimas dėl privalomuoju socialiniu draudimu draudžiamų asmenų kategorijos išplėtimo ir susiaurinimo, toliau – BUB) 6 straipsnyje „Laikinas darbo Nyderlanduose nutraukimas“ numatyta:
„Asmuo, kuris negyvena, bet dirba tik Nyderlanduose, ir kurio darbas laikinai nutraukiamas, lieka apdraustas socialiniu draudimu:
a)
dėl ligos, negalios, nėštumo, motinystės ar nedarbo; arba
b)
dėl atostogų, streiko ar lokauto.“
II. Bylos faktinės aplinkybės, pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
A.
Byla tarp SVB ir X
16.
Nyderlandų pilietė X 2012 m. persikėlė gyventi į Vokietiją. X, niekada nedirbusi Vokietijoje, nuo 2013 m. su pertraukomis dirbo Nyderlanduose per laikinojo įdarbinimo įmonę (
4
).
17.
Visų pirma, remiantis bylos medžiaga, ši veikla buvo vykdoma pagal terminuotas laikinojo įdarbinimo sutartis, kuriose buvo numatyta „atstovavimo sąlyga“ (
5
), t. y. sąlyga, pagal kurią darbo santykiai su laikinojo įdarbinimo įmone prasidėdavo tuo metu, kai darbuotojas pradėdavo vykdyti savo veiklą įmonėje laikinojo darbo naudotojoje, ir baigdavosi, kai ši veikla būdavo nutraukiama.
18.
Laikotarpiais nuo įvairių vienų darbo santykių iki kitų – kurių trukmė svyruoja nuo šešių dienų iki penkių mėnesių – X liko įvairių Nyderlandų laikinojo įdarbinimo įmonių sąrašuose ir toje valstybėje vykdė savanorišką veiklą bei dirbo sūnui namų ruošos darbus už minimalų atlygį.
19.
2015 m. liepos 6 d. SVB pateikė X jai priklausančių pensijos išmokų apžvalgą. Iš šios apžvalgos paaiškėjo, kad jos pensija pagal AOW buvo sumažinta iki 82 %, nes X buvo laikoma apdrausta pagal Nyderlandų socialinės apsaugos teisės aktus tik tais laikotarpiais, kai iš tikrųjų atliko laikinąjį darbą šioje valstybėje. Tačiau laikotarpiais nuo vieno darbo iki kito, kadangi nebuvo jokių darbo santykių ir jokios faktinės veiklos, turėjo būti taikomi gyvenamosios vietos valstybės, t. y. Vokietijos teisės aktai.
20.
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat matyti, kad X nėra įgijusi teisės į senatvės pensiją Vokietijoje, nes neturi jokio socialinio draudimo stažo.
21.
Pateikdama skundą X paprašė SVB, kad laikotarpiai nuo vienų laikinojo darbo santykių iki kitų būtų pripažinti draudimo laikotarpiais pagal AOW.
22.
Kai jos skundas buvo atmestas, X tą patį prašymą pateikė Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai), o šis 2016 m. spalio 3 d. sprendimu prašymą patenkino. Kalbant konkrečiai, Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai), savo išvadas grįsdamas Sprendimu Franzen ir kt. (
6
), nusprendė, kad pagal nacionalinės teisės aktus, visų pirma BUB 6 straipsnį, šie laikotarpiai turi būti laikomi atostogų ar nedarbo laikotarpiais, taigi laikotarpiais, kuriais X buvo apdrausta pagal Nyderlandų teisės aktus.
23.
SVB apskundė šį sprendimą Centrale Raad van Beroep (Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
B.
Byla tarp SVB ir Y
24.
Y su šeima nuolat gyvena Lenkijoje ir nuo 2007 m. su tam tikromis pertraukomis dirbo Nyderlanduose pagal įvairias laikinojo įdarbinimo sutartis, sudarytas su laikinojo įdarbinimo įmone.
25.
Nagrinėjamu atveju svarbiausia tai, kad Y su laikinojo įdarbinimo įmone sudarė terminuotą laikinojo darbo sutartį aštuonių mėnesių laikotarpiui; sutartis įsigaliojo 2015 m. liepos 20 d. Tačiau nuo 2016 m. sausio 1 d. iki 2016 m. vasario 7 d. Y nedirbo, o nuo 2016 m. vasario 8 d. sudarė naują darbo sutartį su ta pačia laikinojo įdarbinimo įmone.
26.
SVB 2016 m. kovo 29 d. sprendimu informavo Y, kad pagal AKW jis neturi teisės į išmoką vaikui už 2016 m. sausio ir vasario mėnesius, nes pirmąją šių mėnesių darbo dieną Nyderlanduose nedirbo (
7
).
27.
Y pareiškė prieštaravimą, jame paprašė SVB skirti jam išmoką vaikui ir už 2016 m. sausio bei vasario mėnesius, teigdamas, kad tuo laikotarpiu jis atostogavo, todėl darbo santykiai vis dar tęsėsi.
28.
Kai skundas buvo atmestas, Y pakartojo savo prašymą Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai), šis 2017 m. sausio 5 d. sprendimu jį atmetė, patvirtindamas SVB atliktą vertinimą.
29.
Y apskundė šį sprendimą Centrale Raad van Beroep (Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
C.
Sprendimas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą
30.
2020 m. gegužės 29 d. posėdyje sujungęs abi bylas Centrale Raad van Beroep (Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai) 2020 m. gruodžio 17 d. nusprendė pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
31.
Dėl X bylos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo: kadangi darbo sutarčiai buvo būdinga minėta atstovavimo sąlyga, pagal kurią darbo santykiai automatiškai nutrūkdavo nutraukus įmonėje laikinojo darbo naudotojoje vykdytą veiklą, laikotarpiais nuo vienos darbinės veiklos iki kitos negaliojo jokie darbo santykiai.
32.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pažymi, kad X savanoriškai ir šeimoje už minimalų atlygį vykdyta veikla nebuvo ekonominio pobūdžio ir ja nebuvo siekiama gauti pajamų. Todėl ji negalėjo būti laikoma darbu pagal darbo sutartį ar jam lygiaverte veikla.
33.
Dėl Y Centrale Raad van Beroep (Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai) pažymi, kad jis niekada neginčijo, kad laikotarpiu nuo 2016 m. sausio 1 d. iki 2016 m. vasario 7 d. jam nebuvo mokamas darbo užmokestis ir kad nauja darbo sutartis buvo sudaryta nepasibaigus ankstesnės sutarties galiojimo terminui. Šios aplinkybės yra pagrindas daryti išvadą, kad nuo 2016 m. sausio 1 d. iki 2016 m. vasario 7 d. Y ir laikinojo įdarbinimo įmonės nesiejo jokie darbo santykiai.
34.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad abu ginčai yra susiję su klausimu, ar X ir Y – asmenys, kurie paprastai dirba Nyderlanduose, bet gyvena kitoje valstybėje narėje – laikotarpiais nuo vienų aprašytų laikinojo darbo santykių iki kitų ir toliau buvo apdrausti pagal Nyderlandų socialinio draudimo ir socialinės apsaugos teisės aktus.
35.
Taigi kyla klausimas, ar tokie laikotarpiai gali būti prilyginami Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punkte numatytam darbui pagal darbo sutartį arba savarankiškam darbui ir ar tuo galima pagrįsti Nyderlandų teisės aktų taikymą.
36.
Kadangi neginčijama, jog aptariami atvejai nepriskiriami prie Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies b, c ir d punktuose numatytų atvejų, jeigu atsakymas į minėtą klausimą būtų neigiamas, būtų galima daryti išvadą, kad pagal to paties reglamento 11 straipsnio 3 dalies e punktą laikotarpiais nuo vienų darbo santykių iki kitų buvo taikomi gyvenamosios vietos valstybės (t. y. X atveju – Vokietijos, o Y atveju – Lenkijos) teisės aktai.
37.
Pabrėždamas šio klausimo problemiškumą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi jau minėtu 2015 m. balandžio 23 d. Sprendimu Franzen ir kt., kuris susijęs su Reglamento Nr. 1408/71 aiškinimu, bet laikomas taikytinu ir Reglamentui Nr. 883/2004.
38.
Remiantis galimu šio sprendimo aiškinimu, kuris iš esmės grindžiamas jo 50 punkto formuluote (
8
), asmenys, kurie profesinę veiklą paprastai vykdo valstybėje narėje, patenka į Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punkto taikymo sritį tol, kol nėra visam laikui ar laikinai nutraukę šios veiklos. Tačiau nustatant tokį veiklos nutraukimą darbo santykių buvimas neturi reikšmės. Šiuo tikslu reikėtų nustatyti kitokius kriterijus, susijusius su darbo ypatumais, atitinkamų asmenų darbo laikotarpio trukme, laikotarpių nuo vienų darbo santykių iki kitų trukme ir orientavimusi į vieną nacionalinę darbo rinką.
39.
Vis dėlto remiantis kitu galimu minėto sprendimo aiškinimu – darbo santykių egzistavimas yra būtina darbo vietos valstybės teisės aktų taikymo sąlyga. Net jeigu darbo santykiai nutrūktų laikinai ir nesvarbu, kuriam laikui, dėl to asmeniui automatiškai būtų pradėti taikyti gyvenamosios vietos valstybės teisės aktai.
40.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad sprendinys, pagal kurį Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punktas turėtų būti taikomas tik tais atvejais, kai darbo santykiai galioja, yra pagrindas tiksliai nustatyti, kokie teisės aktai turėjo būti taikomi nagrinėjamų įvykių metu. Tačiau toks sprendinys, taikomas tokiais, kaip nagrinėjami, atvejais, gali lemti labai dažną taikytinų teisės aktų keitimą ir didelius administracinius sunkumus, todėl gali būti potenciali laisvo darbuotojų judėjimo kliūtis.
41.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, net ir sprendinys, pagal kurį, nepaisant darbo santykių buvimo, reikėtų patikrinti veiklos nutraukimo faktą, remiantis tokiais rodikliais, kokie nurodyti šios išvados 38 punkte, turėtų ir pranašumų, ir trūkumų. Jis pranašesnis tuo, kad tuo atveju, jeigu pertraukos nuo vienų darbo santykių iki kitų truko neilgai, padėtų išvengti taikytinų teisės aktų keitimo. Kalbant apie trūkumus, reikėtų pasakyti, kad šiam sprendiniui būdingas didesnis neapibrėžtumas, nes jis grindžiamas retrospektyviu faktinių aplinkybių vertinimu, kuris turi būti atliekamas ex post.
42.
Šiomis aplinkybėmis Centrale Raad van Beroep (Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai) sustabdė bylos nagrinėjimą ir pateikė Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento (EB) Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad darbuotojui, gyvenančiam vienoje valstybėje narėje, o dirbančiam kitos valstybės narės teritorijoje pagal laikinojo darbo sutartį, pagal kurią darbo santykiai nutrūksta pasibaigus laikinajam darbui ir paskui vėl tęsiami, laikotarpiais nuo vieno darbo iki kito tebetaikomi pastarosios valstybės narės teisės aktai, kol jis šio darbo laikinai nenutraukė?
2.
Kokie veiksniai yra svarbūs siekiant tokiais atvejais nustatyti, ar darbinė veikla buvo laikinai nutraukta?
3.
Kokiam laikotarpiui pasibaigus preziumuotina, kad – tuomet, kai nėra konkrečių priešingų požymių – darbuotojas, nebepalaikantis darbo santykių, laikinai nutraukė darbinę veiklą darbo vietos valstybėje?“
III. Teisinė analizė
43.
Manau, kad šiuos tris prejudicinius klausimus galima nagrinėti kartu, nes iš esmės iš jų kyla vienas ir tas pats klausimas.
44.
Neabejotina, kad nagrinėjamu atveju ir X, ir Y patenka į Reglamento Nr. 883/2004 taikymo ratione personae sritį ir kad aptariamos išmokos, t. y. senatvės pensija ir išmoka vaikui, patenka į materialinę šio reglamento taikymo sritį.
45.
Kalbant apie X atvejį, kaip jau buvo pabrėžta šios išvados 31 ir 32 punktuose, reikia pažymėti, kad darbo sutartyse su laikinojo įdarbinimo įmone buvo įrašyta „atstovavimo sąlyga“, pagal kurią darbo santykiai automatiškai nutrūkdavo pasibaigus įmonėje laikinojo darbo naudotojoje vykdytai veiklai. Centrale Raad van Beroep (Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai) nuomone, dėl šios priežasties laikotarpiais nuo vienos darbinės veiklos iki kitos tokie darbo santykiai neegzistavo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat atmetė galimybę X savanoriškai ir šeimoje už minimalų atlygį vykdytą veiklą laikyti samdomu darbu ar jam lygiaverte veikla.
46.
Dėl Y, kaip jau nurodyta šios išvados 33 punkte, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė, kad laikotarpiu nuo 2016 m. sausio 1 d. iki 2016 m. vasario 7 d. jokių darbo santykių nebuvo.
47.
Taigi X ir Y bylas galima nagrinėti kartu, nes jos abi susijusios su laikotarpiais, kai nebuvo jokių darbo santykių ir kai minėti asmenys – gyvenantys kitoje valstybėje nei ta, kurioje yra jų įprastinė darbo vieta, – nevykdė jokios darbinės veiklos.
48.
Taigi galima teigti, kad savo prejudiciniais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės prašo Teisingumo Teismo išaiškinti, ar X ir Y – asmenims, gyvenantiems kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jie, remdamiesi laikinojo darbo santykiais, paprastai dirbo – laikotarpiais, kai jie nevykdė jokios darbinės veiklos ir darbo santykiai nutrūkdavo, turėtų būti taikoma darbo vietos valstybės teisė, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punktą, ar gyvenamosios vietos valstybės teisė pagal to paties reglamento 11 straipsnio 3 dalies e punktą. Europos Komisija pritarė pirmajam sprendiniui; SVB ir Nyderlandų vyriausybė palaikė antrąjį.
49.
Manau, kad norint atsakyti į šį klausimą pirmiausia reikėtų trumpai apžvelgti Reglamentą Nr. 883/2004.
50.
Šio reglamento, kuriuo buvo patobulintos ir supaprastintos Reglamente Nr. 1408/71 nustatytos taisyklės, tikslas liko tas pats – koordinuoti valstybių narių socialinės apsaugos sistemas, siekiant užtikrinti veiksmingą naudojimąsi laisvo asmenų judėjimo galimybe (
9
).
51.
Jame nenustatyta bendra socialinės apsaugos sistema ir paliktos atskiros nacionalinės sistemos (
10
), bet nustatyti keli bendrieji principai, kurių turi būti laikomasi visų valstybių narių socialinės apsaugos teisės aktuose. Taip siekiama užtikrinti, kad asmenys, kurie įgyvendina savo teisę į judėjimo laisvę ir gyvenamąją vietą Europos Sąjungoje, pasinaudoję šia laisve, nepatirtų neigiamo atskirų nacionalinių sistemų poveikio (
11
).
52.
Atsižvelgiant į tai, Reglamento Nr. 883/2004 II antraštinėje dalyje „Taikytinų teisės aktų nustatymas“ įtvirtintos būtent kolizinės teisės normos, kuriomis remiantis galima nustatyti į šio reglamento taikymo sritį patenkančioms konkrečioms aplinkybėms taikytinus teisės aktus.
53.
Tai yra kolizinės teisės normos, pagrįstos sąsajos taisyklėmis, panašiomis į tas, kurios egzistuoja tarptautinėje privatinėje teisėje. Jomis siekiama nustatyti teisės aktus, taikytinus konkrečiais atvejais, susijusiais su skirtingomis valstybėmis narėmis, kai pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantys asmenys pasinaudojo teise laisvai judėti Sąjungos teritorijoje (
12
).
54.
Teisingumo Teismas ne kartą yra nurodęs, kad Reglamento Nr. 883/2004 II antraštinės dalies nuostatos sudaro išsamią ir vientisą kolizinių teisės normų sistemą, kuria siekiama ne tik užkirsti kelią kelių valstybių nacionalinės teisės aktų taikymui vienu metu, bet ir užtikrinti, kad asmenys, kuriems taikomas minėtas reglamentas, neliktų be socialinės apsaugos dėl to, kad nėra jiems taikytinų teisės aktų (
13
). Kitaip tariant, siekiama užkirsti kelią tam, kad, pirma, dėl neigiamos nacionalinių teisės normų kolizijos darbuotojai migrantai neliktų be socialinės apsaugos, ir, antra, kad dėl teigiamos kolizijos darbuotojai migrantai nesukauptų vienodų išmokų arba nemokėtų įmokų pagal skirtingų valstybių narių teisės aktus.
55.
Vis dėlto aptariamomis nuostatomis nesiekiama nustatyti esminių narystės socialinės apsaugos sistemoje ar teisės į atitinkamas išmokas atsiradimo sąlygų. Iš principo šios sąlygos turi būti nustatomos valstybių narių teisės aktuose (
14
).
56.
Reglamente Nr. 883/2004 numatytos kolizinės normos valstybėms narėms yra privalomos ir jos neturi kompetencijos nustatyti, kokiu mastu turėtų būti taikomi jų pačių ar kitos valstybės narės teisės aktai (
15
). Todėl jos negali netaikyti savo teisės aktų asmenims, kuriems šie teisės aktai turi būti taikomi pagal reglamentą (
16
).
57.
Siekiant išspręsti galimą – teigiamą arba neigiamą – nacionalinių įstatymų koliziją, Reglamento Nr. 883/2004 II antraštinės dalies nuostatomis siekiama užtikrinti, kad atitinkamiems asmenims būtų taikoma tik vienos valstybės narės socialinės apsaugos sistema.
58.
Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio „Bendrosios taisyklės“, kuris yra sistemos „kertinis akmuo“, 1 dalyje iš tikrųjų įtvirtintas vienos teisės sistemos taikymo principas.
59.
Taigi, jeigu tam tikras asmuo patenka į Reglamento Nr. 883/2004 2 straipsnyje apibrėžtą šio reglamento taikymo ratione personae sritį, iš esmės taikomi nacionalinės teisės aktai yra nustatomi pagal to paties reglamento II antraštinės dalies nuostatas (
17
).
60.
Šiuo atveju svarbesnis Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punktas, kuriame įtvirtintas lex loci laboris principas, nustatantis, kad „vienoje valstybėje narėje pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantiems asmenims taikomi tos valstybės teisės aktai“ (
18
).
61.
Sąvokos „darbas pagal darbo sutartį“ ir „savarankiškas darbas“ apibrėžtos Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio a ir b punktuose. Šioje nuostatoje nurodyta, kad šiame reglamente sąvoka „darbas pagal darbo sutartį arba savarankiškas darbas“ apibrėžiama kaip „bet kuri veikla arba statusas, laikomi tokiais pagal tos valstybės narės, kurioje verčiamasi šia veikla arba egzistuoja šis statusas, socialinės apsaugos įstatymus“.
62.
Taigi iš šių nuostatų bendro aiškinimo matyti, kad lex loci laboris taikymas priklauso nuo sąlygos, kad asmens vykdoma veikla pagal atitinkamos valstybės socialinės apsaugos teisės aktus būtų laikoma „darbu pagal darbo sutartį arba savarankišku darbu“ (
19
). Todėl laikausi nuomonės, kad darbo santykių – pripažįstamų darbo santykiais pagal tos valstybės, kurioje dirbama, teisės aktus – buvimas yra esminis veiksnys siekiant taikyti darbo vietos valstybės teisės aktus.
63.
Darbo santykių buvimas tampa nesvarbus tik išimtiniu atveju, numatytu Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 2 dalyje, pagal kurią asmenys, gaunantys išmokas grynaisiais pinigais dėl savo veiklos arba kaip jos rezultatą, laikomi lygiaverčiais pagal darbo sutartis arba savarankiškai dirbantiems asmenims.
64.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas jau yra aiškiai nurodęs, kad X ir Y padėtis laikotarpiais nuo vienų laikinojo darbo santykių iki kitų pagal Nyderlandų teisę nelaikoma darbu pagal darbo sutartį ar savarankišku darbu (
20
).
65.
Kita vertus, neabejotina, kad šie asmenys atitinkamais laikotarpiais negavo Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 2 dalyje nurodytų išmokų.
66.
Remiantis tuo, kas išdėstyta pirmesniuose punktuose, nagrinėjamu atveju reikia atmesti galimybę taikyti darbo vietos valstybės teisę tiek pagal Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punktą, tiek pagal to paties reglamento 11 straipsnio 2 dalį.
67.
Šis sprendinys atrodo tinkamiausias siekiant Reglamento Nr. 883/2004 tikslų. Iš tikrųjų, susiejus valstybės, kurioje dirbama, kompetenciją su darbo santykių buvimu, galima iš karto, įvykių atsiradimo metu ir su reikiamu tikrumu nustatyti taikytiną nacionalinę teisę.
68.
Taip išsaugomas teisinis tikrumas, kuris yra esminė vertybė sistemoje, kuria, kaip jau priminta, siekiama sudaryti sąlygas koordinuoti nacionalinę teisę ir išvengti jos kolizijų pagal tipines tarptautinės privatinės teisės schemas.
69.
Be to, kaip jau minėta, aptariamu reglamentu nesiekiama užtikrinti teisių į socialinio draudimo ir socialinės apsaugos išmokas, nes už jų reglamentavimą atsakingos valstybės narės.
70.
Pagal Sąjungos pirminę teisę darbuotojui negarantuojama, kad jo persikėlimas į kitą nei jo kilmės valstybę narę neturės įtakos socialinės apsaugos sričiai, nes, atsižvelgiant į esamus valstybių narių sistemų ir teisės aktų skirtumus, toks persikėlimas konkrečiu atveju suinteresuotajam asmeniui gali būti daugiau arba mažiau palankus šiuo aspektu (
21
).
71.
Taigi tai, kad atitinkami asmenys neturi teisės į atitinkamą socialinės apsaugos išmoką savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, neturi jokios įtakos Reglamento Nr. 883/2004 II antraštinėje dalyje nustatytų kolizinių teisės normų taikymui. Be to, teoriškai gyvenamosios vietos valstybės teisė gali būti palankesnė nei darbo vietos valstybės teisė.
72.
Aiškinimas, grindžiamas kriterijais – tokiais, kokius savo pastabose nurodė Komisija, – susijusiais su darbo santykių ypatumais, laikotarpio, kuriuo atitinkami asmenys dirbo šį darbą, trukme, laikotarpių nuo vienų darbo santykių iki kitų trukme, orientacija į bendrąją rinką, sukeltų daugiau abejonių ir netikrumo ir sudarytų palankesnes sąlygas įvairių valstybių nacionalinės teisės aktų kolizijai atsirasti.
73.
Be to, laikotarpių nuo vienų darbo santykių iki kitų trukmė ir galimas grįžimas į ankstesnę darbo vietos valstybę yra aplinkybės, kurias galima nustatyti tik ex post, todėl tokiais laikotarpiais neįmanoma nustatyti taikytinų nacionalinės teisės aktų, o dėl to kyla praktinių problemų, ypač mokant išmokas – kaip antai išmokas vaikui – kurios dažniausiai nepriklauso nuo galutinio darbinės veiklos nutraukimo.
74.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, man atrodo, kad poreikis pernelyg nesuskaidyti vienam darbuotojui taikomų teisės aktų (
22
) yra mažiau svarbus už teisinio tikrumo reikalavimus, kuriais grindžiama aptariama reguliavimo sistema.
75.
Šiuo klausimu taip pat pažymiu, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas, norėdamas užkirsti kelią tokiam suskaidymui, tai padarė aiškiai.
76.
Nurodoma Reglamento Nr. 883/2004 12 straipsnyje nustatyta komandiravimo tvarka, pagal kurią asmeniui, kuris dirba pagal darbo sutartį valstybėje narėje darbdaviui, „kuris joje paprastai vykdo savo veiklą, ir kurį tas darbdavys išsiunčia į kitą valstybę narę dirbti tam darbdaviui, toliau taikomi pirmosios valstybės narės teisės aktai, su sąlyga, kad numatyta tokio darbo trukmė neviršija 24 mėnesių ir jis nesiunčiamas pakeisti kito komandiruoto asmens“.
77.
Ši nuostata – kuria siekiama, kad valstybės narės teritorijoje įsisteigusi įmonė neprivalėtų įtraukti savo darbuotojų, kuriems paprastai taikomi tos valstybės narės socialinės apsaugos teisės aktai, į kitos valstybės narės, į kurią jie siunčiami dirbti ribotam laikui, socialinės apsaugos sistemą (
23
), – yra aiškiai nukrypstamojo ir išimtinio pobūdžio, todėl negali būti taikoma pagal analogiją, išskyrus joje aiškiai numatytus atvejus. Be to, ji susijusi su atvejais, kuriems – priešingai nei pagrindinėje byloje nagrinėjamiems atvejams – būdingas tęstinių darbo santykių buvimas.
78.
Mano nuomone, iš minėto Sprendimo Franzen taip pat visiškai negalima daryti išvados, kad darbo vietos valstybės narės teisės aktai turi būti taikomi ir pasibaigus darbo santykiams.
79.
Minėto sprendimo 50 punkte, kaip išankstinė darbo vietos valstybės narės teisės aktų taikymo sąlyga, nurodyta tai, kad atitinkamas asmuo „vykdo profesinę veiklą šios valstybės narės teritorijoje“.
80.
Be to, šio sprendimo 51 ir 52 punktuose Teisingumo Teismas taip pat atskyrė nagrinėtą atvejį nuo atvejų, kuriais darbo santykiai buvo nutraukti galutinai ar laikinai ir dėl kurių buvo priimti tam tikri ankstesni sprendimai (
24
).
81.
Konkrečiai 52 punkte teigiama, kad „laikotarpis, kuriuo, esant pagalbinio darbo santykiams, veikla nevykdoma, negali būti laikomas laikinu veiklos nutraukimu“, nes „iš Teisingumo Teismui pateiktų bylos dokumentų matyti, kad <…> darbo santykiai truko nepertraukiamai penkerius metus“.
82.
Iš to galima daryti išvadą, kad Teisingumo Teismas manė, jog esminis dalykas yra nuolatinis darbo santykių egzistavimas, ir, kaip ir 1990 m. gegužės 3 d. Sprendime Kits van Hejningen (
25
), konkretų darbo atlikimo būdą laikė nesvarbiu, nes darbo vietos valstybės teisė gali būti taikoma ir atsitiktiniams darbo santykiams, ir darbui ne visą darbo dieną.
83.
Taigi suprantama, kodėl toje byloje Teisingumo Teismas nusprendė, jog Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punktas taikytinas net ir tomis dienomis, kai atsitiktiniai darbai nebuvo dirbami, nes tada nagrinėtu atveju, kitaip nei dabar nagrinėjamoje byloje, buvo susiklostę darbo santykiai, kurie egzistavo visą laiką.
84.
Mano pateiktą argumentą patvirtina ir 2017 m. rugsėjo 13 d. Sprendimas X (
26
), – kuris taip pat susijęs su Reglamentu Nr. 1408/71, tačiau, kaip minėta, taikytinas ir Reglamentui Nr. 883/2004, – yra priimtas dėl Nyderlanduose dirbusio asmens, kuris su darbdaviu buvo susitaręs dėl nemokamų atostogų ir šių atostogų metu toliau dirbo kitoje valstybėje narėje.
85.
To sprendimo 24 punkte nurodyta: „kadangi asmuo išlaiko pagal darbo sutartį dirbančio darbuotojo statusą nemokamų atostogų, kurias jam suteikė darbdavys, laikotarpiu, galima manyti, kad šis asmuo dirba pagal darbo sutartį, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 II antraštinę dalį, nepaisant to, kad šiuo apibrėžtu laikotarpiu sustabdytas pagrindinių įsipareigojimų, kylančių iš šių darbo santykių, vykdymas“.
86.
Šis teiginys, mano nuomone, patvirtina, kad lex loci laboris taisyklei visada būtinas darbo santykių buvimas, nepaisant to, kad iš jų kylančių konkrečių pareigų vykdymas gali būti sustabdytas (
27
).
87.
Apibendrindamas manau, kad situacija, kurioje X ir Y atsidūrė laikotarpiais nuo vienų darbo santykių iki kitų, negali būti priskirta Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punkto (kaip ir to paties reglamento 11 straipsnio 2 dalies) taikymo sričiai ir kad dėl to derėtų atmesti galimybę tokioms situacijoms taikyti darbo vietos valstybės teisę.
88.
Taip pat neabejotina, kad atitinkamų asmenų situacija nėra tokia, kokia numatyta Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies b, c ir d punktuose ir susijusi su valstybės tarnautojais, asmenimis, gaunančiais bedarbio pašalpą, ir asmenimis, pašauktais arba pakartotinai pašauktais į tarnybą ginkluotosiose pajėgose arba civilinę tarnybą.
89.
Atsižvelgiant į tai, darytina išvada, kad nagrinėjamos situacijos patenka į likusios 11 straipsnio 3 dalies e punkto nuostatos taikymo sritį, o ši nuostata taikoma visiems asmenims, kuriems netaikomi šios dalies a–d punktai (
28
), konkrečiai – tiek asmenims, kurie galutinai nutraukė bet kokią profesinę veiklą, tiek asmenims, kurie savo veiklą nutraukė tiktai laikinai (
29
).
90.
Pakartosiu – ši išvada atitinka Reglamento Nr. 883/2004 II antraštinės dalies nuostatų tikslą užtikrinti, kad atitinkamiems asmenims būtų taikomi tik vienos valstybės narės socialinės teisės aktai, o ne garantuoti socialinio draudimo ir socialinės apsaugos išmokų mokėjimą, kuris ir toliau priklauso nuo to, ar įvykdytos valstybės narės, kurios teisės aktai taikytini nagrinėjamu atveju, nustatytos esminės sąlygos.
91.
Žinoma, nacionalinis teismas turės pritaikyti minėtus principus nagrinėjamu atveju ir aiškindamas nacionalinės teisės aktus pagal Sąjungos teisę.
IV. Išvada
92.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, siūlau taip atsakyti į Centrale Raad van Beroep (Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai) pateiktus prejudicinius klausimus:
Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad vienoje valstybėje narėje gyvenančiam darbuotojui, kuris paprastai dirba kitoje valstybėje narėje, darbo vietos valstybės teisės aktai netaikomi tais laikotarpiais, kuriais jis pagal šios valstybės socialinės apsaugos teisės aktus neturi galiojančios darbo sutarties ir nevykdo jokios darbinės veiklos, kuri pagal valstybės narės teisės aktus gali būti laikoma darbu pagal darbo sutartį ar savarankišku darbu. Pagal Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies e punktą minėtais laikotarpiais taikomi gyvenamosios vietos valstybės teisės aktai.
(
1
)	Originalo kalba: italų.
(
2
)	2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 166, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72; klaidų ištaisymas OL L 188, 2013, p. 10), iš dalies pakeistas 2019 m. birželio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 2019/1149, kuriuo įsteigiama Europos darbo institucija, iš dalies keičiami reglamentai (EB) Nr. 883/2004, (ES) Nr. 492/2011 ir (ES) 2016/589 ir panaikinamas Sprendimas (ES) 2016/344 (OL L 186, 2019, p. 21).
(
3
)	1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (OL L 149, 1971, p. 2; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 35), iš dalies pakeistas 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97, iš dalies keičiančiu ir atnaujinančiu Reglamentą (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, ir Reglamentą (EEB) Nr. 574/72, nustatantį Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką (OL L 28, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3).
(
4
)	Iš karto pažymėsiu, kad abi pagrindinės bylos yra susijusios su laikinojo darbo santykiais. Kaip žinoma, tai yra darbo rūšis – ES lygmeniu reglamentuojama Direktyva 2008/104/EB dėl darbo per laikinojo įdarbinimo įmones, – kai darbo santykiuose dalyvauja trys asmenys: laikinojo įdarbinimo įmonė, darbuotojas ir įmonė laikinojo darbo naudotoja. Šiems santykiams būdinga trišalė schema, grindžiama tuo, kad vienu metu galioja dvi sutartys: laikinojo įdarbinimo įmonės ir darbuotojo sudaroma darbo sutartis bei sutartis, pagal kurią laikinojo įdarbinimo įmonė suteikia įmonei laikinojo darbo naudotojai vieną ar daugiau darbuotojų. Taigi šie darbuotojai lieka oficialiai įdarbinti toje pačioje laikinojo įdarbinimo įmonėje ir darbo užmokestį gauna iš jos, bet dirba pas verslininką laikinojo darbo naudotoją ir jam vadovaujant. Darbo sutartis tarp laikinojo įdarbinimo įmonės ir darbuotojo gali būti neterminuota arba terminuota. Tik pirmuoju atveju darbuotojas turi teisę gauti kompensaciją už buvimą darbdavio žinioje už laikotarpius, kai laukia, kol bus išsiųstas į įmonę laikinojo darbo naudotoją.
(
5
)	Ši sutarčių schema numatyta Burgerlijk Wetbook (Nyderlandų civilinio kodekso) 7:691 straipsnio 2 dalyje.
(
6
)	2015 m. balandžio 23 d. Sprendimas Franzen ir kt. (C‑382/13, EU:C:2015:261).
(
7
)	Kaip savo pastabose (19 punktas) pažymėjo SVB, šiuo atžvilgiu taip pat svarbi 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 987/2009, nustatančio Reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo įgyvendinimo tvarką (OL L 284, 2009, p. 1), 59 straipsnio 1 dalis, pagal kurią, „[j]ei per kalendorinį mėnesį pasikeičia taikomi valstybių narių teisės aktai ir (arba) kompetencija skirti išmokas šeimai, kad ir kokios būtų šių valstybių narių teisės aktuose numatytos išmokų šeimai mokėjimo datos, įstaiga, kuri sumokėjo išmokas šeimai pagal teisės aktus, pagal kuriuos išmokos buvo skirtos šio mėnesio pradžioje, toliau jas moka iki einamojo mėnesio pabaigos“.
(
8
)	Sprendimo Franzen 50 punkte Teisingumo Teismas pažymėjo, kad „darbo vietos valstybės narės teisės aktai tebėra taikytini, kol atitinkamas asmuo vykdo profesinę veiklą šios valstybės narės teritorijoje. Šiuo tikslu darbo santykių egzistavimas ir darbo santykių rūšis, pavyzdžiui, darbas ne visą darbo laiką arba pagalbinis darbas, arba darbuotojo išdirbtų valandų skaičius, yra nereikšmingi“ (išskirta mano).
(
9
)	Žr. Reglamento Nr. 883/2004 1, 3, 4 ir 45 konstatuojamąsias dalis. Taip pat žr. 2021 m. rugsėjo 30 d. Sprendimą Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv) (C‑285/20, EU:C:2021:785, 42 punktas), 2020 m. spalio 29 d. Sprendimą Veselības ministrija (C‑243/19, EU:C:2020:872, 22 punktas) ir 2018 m. kovo 21 d. Sprendimą Klein Schiphorst (C‑551/16, EU:C:2018:200, 31 punktas).
(
10
)	Žr. 2021 m. lapkričio 25 d. Sprendimą Finanzamt Österreich (Išmokos šeimai vystomojo bendradarbiavimo darbuotojams) (C‑372/20, EU:C:2021:962, 71 punktas), 2016 m. birželio 14 d. Sprendimą Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑308/14, EU:C:2016:436, 67 punktas) ir 2018 m. kovo 21 d. Sprendimą Klein Schiphorst (C‑551/16, EU:C:2018:200, 44 punktas).
(
11
)	Žr. generalinio advokato P. Cruz Villalón išvadą byloje Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑308/14, EU:C:2015:666, 49 punktas), taip pat mano išvadą byloje SF (C‑631/17, EU:C:2019:10, 21 punktas).
(
12
)	Žr. generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje Franzen ir kt. (C‑382/13, EU:C:2014:2190, 63 punktas).
(
13
)	Žr. 2021 m. birželio 3 d. Sprendimą TEAM POWER EUROPE (C‑784/19, EU:C:2021:427, 32 punktas) ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą AFMB (C‑610/18, EU:C:2020:565, 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
14
)	Žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą A (Visuomenės sveikatos priežiūros paslaugos) (C‑535/19, EU:C:2021:595, 47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. 1998 m. birželio 11 d. Sprendimą Kuusijärvi (C‑275/96, EU:C:1998:279, 29 punktas).
(
15
)	Žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą A (Visuomenės sveikatos priežiūros paslaugos) (C‑535/19, EU:C:2021:595, 48 punktas) ir 2018 m. spalio 25 d. Sprendimą Walltopia (C‑451/17, EU:C:2018:861, 48 punktas).
(
16
)	Žr. 1998 m. birželio 11 d. Sprendimą Kuusijärvi (C‑275/96, EU:C:1998:279, 30 punktas).
(
17
)	Žr. 2021 m. birželio 3 d. Sprendimą TEAM POWER EUROPE (C‑784/19, EU:C:2021:427, 33 punktas) ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą AFMB (C‑610/18, EU:C:2020:565, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
18
)	Šiuo bendruoju principu siekiama užtikrinti, kad visiems toje pačioje valstybėje dirbantiems darbuotojams būtų taikomi tie patys socialinės apsaugos srities teisės aktai ir kad jie gautų vienodas socialines išmokas (žr. 2018 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Alpenrind ir kt., C‑527/16, EU:C:2018:669, 97 ir 98 punktus). Taip galima išvengti nepageidautinų konkurencijos, susijusios su darbo užmokesčio sąnaudomis, formų ir atitinkamai spaudimo nacionalinėms socialinės apsaugos sistemoms. Žr. generalinio advokato P. Pikamäe išvadą byloje AFMB (C‑610/18, EU:C:2019:1010, 29 punktas).
(
19
)	Šiuo klausimu žr. 2017 m. rugsėjo 13 d. Sprendimą X (C‑569/15, EU:C:2017:673, 23–26 punktai).
(
20
)	Žr. prašymo priimti prejudicinį sprendimą 4.3–4.7 punktus.
(
21
)	Žr. 2019 m. rugsėjo 19 d. Sprendimą van den Berg ir kt. (C‑95/18 ir C‑96/18, EU:C:2019:767, 64 punktas). Iš šio sprendimo – kuris susijęs su toje pačioje byloje Hoge Raad der Nederlanden (Aukščiausiasis Teismas, Nyderlandai) pateiktu prašymu priimti prejudicinį sprendimą, vis dėlto pasiekusiu tokią teisėtumo patikrinimo stadiją, kad dėl jo buvo priimtas minėtas 2015 m. balandžio 23 d. Sprendimas Franzen ir kt., – matyti, kad darbo vietos valstybė neprivalo priimti kitoje valstybėje narėje gyvenančio darbuotojo į savo draudimo sistemą tais laikotarpiais, kai pagal Reglamento Nr. 883/2004 II antraštinę dalį taikomi gyvenamosios vietos valstybės teisės aktai.
(
22
)	Šiuo klausimu žr. 1970 m. gruodžio 17 d. Sprendimą Manpower (C‑35/70, EU:C:1970:120). Tiesa, tame sprendime teigiama, kad darbuotojai migrantai yra suinteresuoti, kad jiems nebūtų trumpai taikomi įvairių šalių teisės aktai, nes jie dažniausiai nukentėtų dėl to, kad pagal nacionalinės teisės aktus paprastai nenustatomi trumpi laikotarpiai, už kuriuos būtų galima gauti socialines išmokas. Tačiau tame sprendime, kuris buvo susijęs su prašymu priimti prejudicinį sprendimą dėl 1958 m. rugsėjo 25 d. EEB Tarybos reglamento Nr. 3 dėl darbuotojų migrantų socialinės apsaugos 13 straipsnio a punkto, buvo kalbama apie Prancūzijos laikinojo įdarbinimo įmonės darbuotoją, kuris buvo pakviestas dirbti Vokietijos bendrovėje. Taigi tarp darbuotojo ir laikinojo įdarbinimo įmonės buvo susiklostę vieninteliai, stabilūs ir tęstiniai darbo santykiai (žr. to sprendimo 17‑19 punktus), kurie, priešingai nei dabar mūsų nagrinėjamose bylose, nebuvo nutraukiami. Suprantama, kad tokioje situacijoje Teismas, plačiai aiškindamas minėto reglamento 13 straipsnio a punktą, kuriame aiškiai nurodyti tik komandiravimo atvejai, nusprendė, kad turi būti taikomi valstybės narės, kurioje yra laikinojo įdarbinimo įmonė, teisės aktai.
(
23
)	Žr. 2021 m. birželio 3 d. Sprendimą TEAM POWER EUROPE (C‑784/19, EU:C:2021:427, 60 punktas) ir 2018 m. spalio 25 d. Sprendimą Walltopia (C‑451/17, EU:C:2018:861, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
24
)	Remtasi 1998 m. birželio 11 d. Sprendimu Kuusijärvi (C‑275/96, EU:C:1998:279, 39 ir 40 punktai) ir 2004 m. lapkričio 11 d. Sprendimu Adanez-Vega (C‑372/02, EU:C:2004:705, 24 punktas).
(
25
)	Žr. 1990 m. gegužės 3 d. Sprendimą Kits van Heijningen (C‑2/89, EU:C:1990:183). Šio sprendimo 14 ir 15 punktuose Teisingumo Teismas konstatavo, kad Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies a punkte nedaroma jokio skirtumo „tarp darbo pagal darbo sutartį visą darbo dieną ir ne visą darbo dieną“. Dėl šios priežasties Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad, vadovaujantis Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies a punktu, į šio reglamento taikymo sritį patenkančiam asmeniui, kuris valstybės narės teritorijoje dirba pagal darbo sutartį ne visą darbo dieną, šios valstybės teisės aktai taikomi ir dienomis, kai jis dirba, ir dienomis, kai nedirba.
(
26
)	Žr. 2017 m. rugsėjo 13 d. Sprendimą X (C‑569/15, EU:C:2017:673).
(
27
)	Šiuo klausimu taip pat žr. generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje X (C‑569/15, EU:C:2017:181, 31–36 punktai).
(
28
)	Žr. 2019 m. gegužės 8 d. Sprendimą SF (C‑631/17, EU:C:2019:381, 40 punktas).
(
29
)	Žr. 2004 m. lapkričio 11 d. Sprendimą Adanez-Vega (C‑372/02, EU:C:2004:705, 24 punktas).