62019CC0002
GENERALINIO ADVOKATO
MICHAL BOBEK IŠVADA,
pateikta 2020 m. vasario 6 d. (
1
)
Byla C‑2/19
A. P.
prieš
Riigiprokuratuur
(Riigikohus (Aukščiausiasis Teismas, Estija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Pamatinis sprendimas 2008/947/TVR – Probacijos priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūra – Nuosprendžio, kuriuo bausmės vykdymas atidedamas, tačiau jokios probacijos priemonės nenustatoma, pripažinimas ir vykdymo priežiūra“
I. Įžanga
1.
Pamatiniame sprendime 2008/947 (
2
) nustatytas specialus nuosprendžių ir sprendimų dėl probacijos, kuriais nustatomos probacijos priemonės ar alternatyvios sankcijos, tarpusavio pripažinimo mechanizmas. Juo sudaromos sąlygos valstybės narės, priėmusios apkaltinamąjį nuosprendį ir nustačiusios tokias priemones, atsakomybę už probacijos priemonių ar alternatyvių sankcijų priežiūrą perkelti valstybei narei, kurioje gyvena nuteistasis. Pamatinio sprendimo 2008/947 1 straipsnyje nurodyta, kad šio mechanizmo tikslas – „sudaryti palankias sąlygas nuteistųjų asmenų socialinei reabilitacijai ir nukentėjusių asmenų bei visuomenės apsaugos gerinimui ir sudaryti palankias sąlygas taikyti tinkamas probacijos priemones ir alternatyvias sankcijas pažeidėjams, kurie negyvena nuosprendį priėmusioje valstybėje“.
2.
Šioje byloje Latvijos institucijos paprašė Estijos institucijų tą mechanizmą taikyti nuosprendžiui, kuriuo paskirta trejų metų laisvės atėmimo bausmė jos vykdymą lygtinai sustabdant, jeigu nuteistasis trejų metų laikotarpiu neįvykdys naujos tyčinės nusikalstamos veikos. Tačiau tuo sprendimu nebuvo nustatyta jokios probacijos priemonės.
3.
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismo prašoma priimti sprendimą dėl Pamatiniame sprendime 2008/947 numatyto tarpusavio pripažinimo mechanizmo (materialinės) taikymo srities: ar tas mechanizmas taip pat turėtų būti taikomas nuosprendžiui, kuriuo tik paskirta bausmė, kurios vykdymas atidėtas, tačiau nenustatyta jokios probacijos priemonės?
II. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
4.
Pamatinio sprendimo 2008/947 8 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „nuosprendžių [bausmių] vykdymo atidėjimo, lygtinių nuosprendžių, alternatyvių sankcijų ir sprendimų dėl lygtinio paleidimo tarpusavio pripažinimo ir priežiūros tikslas – padidinti nuteistojo asmens galimybes vėl integruotis į visuomenę sudarant jam sąlygas išsaugoti šeimos, kalbinius, kultūrinius ir kitus ryšius, sykiu gerinant stebėseną, ar laikomasi lygtinio atleidimo [probacijos] priemonių ir alternatyvių sankcijų, kad būtų užkirstas kelias recidyvizmui, taigi skiriant reikiamą dėmesį nukentėjusių asmenų ir visuomenės apsaugai“.
5.
9 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „egzistuoja keletas lygtinio atleidimo [probacijos] priemonių ir alternatyvių sankcijų rūšių, kurias būdinga taikyti valstybėse narėse ir kurių priežiūrą iš esmės sutinka vykdyti visos valstybės narės. Šių rūšių priemonių ir sankcijų priežiūra turėtų būti privaloma taikant tam tikras šiame pamatiniame sprendime numatytas išimtis. Valstybės narės gali pareikšti pageidavimą papildomai vykdyti kitų rūšių lygtinio atleidimo [probacijos] priemonių ir (arba) kitų rūšių alternatyvių sankcijų priežiūrą“.
6.
Pamatinio sprendimo 2008/947 1 straipsnyje nustatyti šio teisės akto tikslai ir taikymo sritis:
„1.   Šio pamatinio sprendimo tikslas – sudaryti palankias sąlygas nuteistųjų asmenų socialinei reabilitacijai ir nukentėjusių asmenų bei visuomenės apsaugos gerinimui ir sudaryti palankias sąlygas taikyti tinkamas lygtinio atleidimo [probacijos] priemones ir alternatyvias sankcijas pažeidėjams, kurie negyvena nuosprendį priėmusioje valstybėje. Siekiant šių tikslų šiame pamatiniame sprendime nustatomos taisyklės, pagal kurias valstybė narė, kuri nėra valstybė narė, kurioje atitinkamas asmuo buvo nuteistas, pripažįsta teismo sprendimus [pripažįsta nuosprendžius] bei tam tikrais atvejais sprendimus dėl lygtinio nuteisimo [probacijos] ir vykdo tokio teismo sprendimo [vykdo nuosprendžio] pagrindu nustatytų lygtinio atleidimo [probacijos] priemonių arba tokiame teismo sprendime [nuosprendyje] nurodytų alternatyvių sankcijų priežiūrą bei priima kitus su tuo teismo sprendimu [tuo nuosprendžiu] susijusius sprendimus, jei šiame pamatiniame sprendime nenumatyta kitaip.
2.   Šis pamatinis sprendimas taikomas tik:
a)
teismo sprendimų [nuosprendžių] ir atitinkamais atvejais sprendimų dėl lygtinio nuteisimo [probacijos] pripažinimui;
b)
atsakomybės už lygtinio atleidimo [probacijos] priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą perdavimui;
c)
visiems kitiems su a ir b punktuose nurodytais sprendimais susijusiems sprendimams,
kaip apibūdinta ir numatyta šiame pamatiniame sprendime.
<…>“
7.
2 straipsnyje apibrėžiamos šios sąvokos:
„<…>
1)   teismo sprendimas [nuosprendis] – sprendimą priėmusios valstybės teismo galutinis sprendimas <...>, kuriuo nustatoma, kad fizinis asmuo įvykdė nusikalstamą veiką, ir skiriama:
a)
laisvės atėmimo bausmė arba su laisvės atėmimu susijusi priemonė, jeigu asmuo buvo lygtinai paleistas remiantis tuo teismo sprendimu [nuosprendžiu] arba vėlesniu sprendimu dėl lygtinio nuteisimo [probacijos];
b)
nuosprendžio [bausmės] vykdymo atidėjimas;
c)
lygtinis nuosprendis;
d)
alternatyvi sankcija;
2)   nuosprendžio [bausmės] vykdymo atidėjimas – laisvės atėmimo bausmė arba su laisvės atėmimu susijusi priemonė, kurios vykdymas yra visiškai arba iš dalies lygtinai sustabdomas nuosprendžio priėmimo metu skiriant vieną ar daugiau lygtinio atleidimo [probacijos] priemonių. Tokios lygtinio atleidimo [probacijos] priemonės gali būti įtrauktos į patį teismo sprendimą [patį nuosprendį] ar nustatytos kompetentingos institucijos priimtame atskirame sprendime dėl lygtinio nuteisimo [probacijos];
3)   lygtinis nuosprendis – teismo sprendimas, kuriuo nuosprendžio [bausmės] vykdymas yra lygtinai atidedamas skiriant vieną ar daugiau lygtinio atleidimo [probacijos] priemonių, arba kuriame vietoj laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės skiriama viena ar daugiau lygtinio atleidimo [probacijos] priemonių. Tokios lygtinio atleidimo [probacijos] priemonės gali būti įtrauktos į patį teismo sprendimą [nuosprendį] ar nustatytos kompetentingos institucijos priimtame atskirame sprendime dėl lygtinio nuteisimo [probacijos];
<…>
5)   sprendimas dėl lygtinio nuteisimo [probacijos] – teismo sprendimas [nuosprendis] arba sprendimą priėmusios valstybės kompetentingos institucijos galutinis sprendimas, priimtas remiantis tokiu teismo sprendimu [nuosprendžiu]:
a)
kuriuo nustatomas lygtinis paleidimas; arba
b)
kuriuo skiriamos lygtinio atleidimo [probacijos] priemonės;
<…>
7)   lygtinio atleidimo [probacijos] priemonės – kompetentingos institucijos fiziniam asmeniui pagal sprendimą priėmusios valstybės nacionalinę teisę skirti įpareigojimai ir nurodymai, susiję su nuosprendžio [bausmės] vykdymo atidėjimu, lygtiniu nuosprendžiu ar lygtiniu paleidimu;
<…>“
8.
Pamatinio sprendimo 2008/947 4 straipsnio 1 dalies a–k punktuose išvardytos įvairių rūšių probacijos priemonės ar alternatyvios sankcijos, kurioms taikomas pamatinis sprendimas. Pagal 4 straipsnio 2 dalį kiekviena valstybė narė informuoja Tarybos Generalinį sekretoriatą, kokių dar probacijos priemonių ir alternatyvių sankcijų, be nurodytųjų 4 straipsnio 1 dalyje, priežiūrą ji yra pasirengusi vykdyti.
9.
14 straipsnyje nustatyta „Jurisdikcija priimti visus tolesnius sprendimus ir reglamentuojantys teisės aktai“:
„1.   Vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos jurisdikcijai priklauso priimti visus tolesnius sprendimus, susijusius su nuosprendžio [bausmės] vykdymo atidėjimu, lygtiniu paleidimu, lygtiniu nuosprendžiu ir alternatyvia sankcija, visų pirma jei nesilaikoma lygtinio atleidimo [probacijos] priemonės ar alternatyvios sankcijos arba jei nuteistasis asmuo įvykdo naują nusikalstamą veiką.
Tokie tolesni sprendimai visų pirma priimami dėl:
a)
lygtinio atleidimo [probacijos] priemonėje ar alternatyvioje sankcijoje nustatytų įpareigojimų ar nurodymų keitimo arba lygtinio nuteisimo laikotarpio trukmės keitimo;
b)
teismo sprendimo [nuosprendžio] vykdymo sustabdymo panaikinimo ar sprendimo dėl lygtinio paleidimo panaikinimo; ir
c)
laisvės atėmimo bausmės skyrimo arba su laisvės atėmimu susijusios priemonės skyrimo alternatyvios sankcijos arba lygtinio nuosprendžio atveju.
2.   Pagal 1 dalį priimtiems sprendimams ir visiems tolesniems su teismo sprendimu [nuosprendžiu] susijusiems veiksmams, atitinkamais atvejais įskaitant laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės vykdymą ir prireikus adaptavimą, taikomi vykdančiosios valstybės teisės aktai.
<…>“
B.
Estijos teisė
10.
Remiantis Kriminaalmenetluse seadustik (Estijos baudžiamojo proceso kodeksas) 50857 straipsniu, nuosprendžių pripažinimas ir pagal tą straipsnį paskirtos priežiūros įgyvendinimas leidžiami tik dėl probacijos priemonių ar alternatyvių sankcijų, kurių sąrašas atitinka Pamatinio sprendimo 2008/947 4 straipsnio 1 dalyje pateiktą sąrašą.
III. Faktinės aplinkybės, procesas ir prejudicinis klausimas
11.
2017 m. sausio 24 d.Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas tiesa (Rygos miesto Latgalos apylinkės teismas, Latvija) sprendimu pareiškėjas pagrindinėje byloje buvo nuteistas pagal Krimināllikums (Latvijos baudžiamasis kodeksas) 20 straipsnio 4 dalį ir 195 straipsnio 3 dalį už pagalbą stambiu mastu legalizuojant neteisėtai įgytas lėšas (toliau – nagrinėjamas teismo spendimas). Pareiškėjas buvo nuteistas trejų metų laisvės atėmimo bausme, kurios vykdymas atidėtas su sąlyga, kad trejų metų lygtinio nuteisimo laikotarpiu jis neįvykdys naujos tyčinės nusikalstamos veikos.
12.
Latvijos institucijos paprašė Estijos Respublikos institucijų nagrinėjamą nuosprendį pripažinti ir vykdyti Estijoje.
13.
Harju Maakohus (Harju pirmosios instancijos teismas, Estija) 2018 m. vasario 16 d. nutartimi nagrinėjamas nuosprendis buvo pripažintas vykdytinu Estijoje. Riigiprokurör (prokuroras, Estija) laikėsi nuomonės, kad nagrinėjamas sprendimas Estijoje negalėjo būti pripažintas, nes tam nebuvo teisinio pagrindo. Tačiau Harju Maakohus (Harju pirmosios instancijos teismas) manė kitaip ir argumentavo, jog dėl to, kad nebuvo paskirta jokios probacijos priemonės ar alternatyvios sankcijos, neužkertamas kelias pripažinti nagrinėjamą nuosprendį. Šis teismas nurodė Pamatinio sprendimo 2008/947 14 straipsnį, kuriame numatyta, kad vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos jurisdikcijai priklauso priimti tolesnius sprendimus, susijusius su bausmės vykdymo atidėjimu, inter alia, tuomet, kai nuteistasis lygtinio nuteisimo laikotarpiu įvykdo naują nusikalstamą veiką. Nors nuteistajam nebuvo paskirta jokios probacijos priemonės ar alternatyvios sankcijos, nagrinėjamas nuosprendis buvo susijęs su lygtinio nuteisimo laikotarpiu, kuris dar nebuvo pasibaigęs.
14.
Tallinna Ringkonnakohus (Talino apeliacinis teismas, Estija) 2018 m. kovo 21 d. nutartimi pirmosios instancijos teismo nutartis buvo palikta galioti.
15.
Pareiškėjas pagrindinėje byloje tą nutartį apskundė Riigikohus (Aukščiausiasis Teismas, Estija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, prašydamas panaikinti abi nutartis ir nepripažinti nagrinėjamo nuosprendžio. Pareiškėjo nuomone, nagrinėjamame sprendime nenustatyta nė vienos iš priemonių, nurodytų Kriminaalmenetluse seadustik (Estijos baudžiamojo proceso kodeksas) 50857 straipsnyje pateiktame išsamiame sąraše. Jei kitos valstybės narės apkaltinamuoju nuosprendžiu nepaskiriama jokios tame sąraše nurodytos probacijos priemonės ar alternatyvios sankcijos, nuosprendis negali būti pripažįstamas.
16.
Prokuroras vėl sutiko su šia nuomone ir pakartotinai nurodė, kad pripažinti nagrinėjamą nuosprendį nėra teisinio pagrindo.
17.
Šiomis aplinkybėmis Riigikohus (Aukščiausiasis Teismas) sustabdė bylos nagrinėjimą ir pateikė Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar valstybės narės nuosprendžio pripažinimas ir jo vykdymo priežiūra atitinka [Pamatinį sprendimą 2008/947] ir tuomet, kai šiuo nuosprendžiu [asmuo buvo nuteistas lygtinai] (
3
) be papildomų įpareigojimų, taigi vienintelis jo įpareigojimas yra neįvykdyti naujos tyčinės nusikalstamos veikos lygtinio nuteisimo laikotarpiu (kalbama apie bausmės vykdymo atidėjimą, kaip tai suprantama pagal Estijos baudžiamojo kodekso 73 straipsnį)?“
18.
Rašytines pastabas pateikė Estijos vyriausybė, Latvijos vyriausybė, Vengrijos vyriausybė ir Europos Komisija. Šios šalys, taip pat pareiškėjas pagrindinėje byloje ir Lenkijos vyriausybė dalyvavo 2019 m. lapkričio 14 d. posėdyje.
IV. Vertinimas
19.
Šios išvados struktūra yra tokia, kaip nurodyta toliau. Pirma nagrinėsiu tai, ar prejudicinis klausimas yra priimtinas (A). Tada nagrinėsiu klausimą dėl būtinų sprendimą priėmusios ir vykdančiosios valstybių narių atitinkamų institucijų tarpusavio informacijos ir bendravimo standartų (B). Galiausiai nagrinėsiu pagrindinį klausimą šioje byloje ir paaiškinsiu, kodėl manau, kad nagrinėjamas nuosprendis nepatenka į Pamatinio sprendimo 2008/947 taikymo sritį (C).
A.
Dėl priimtinumo
20.
Latvijos vyriausybė teigia, kad šioje byloje pateiktą prejudicinį klausimą reikia pripažinti nepriimtinu, nes mano, kad jis grindžiamas klaidingu nagrinėjamo nuosprendžio taikymo srities supratimu. Ši vyriausybė pažymi, kad pagal Latvijos teisę lygtinį atleidimą leidžiama panaikinti ne tik tuo atveju, kai įvykdoma nauja tyčinė nusikalstama veika, bet kai įvykdoma bet kokia nauja nusikalstama veika. Be to, pagal Latvijos teisę lygtinai atleistiems asmenims automatiškai nustatomi papildomi įpareigojimai. Taigi klaidinga manyti, kad atitinkamam nuteistajam nustatomas tik įpareigojimas neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos.
21.
Atsižvelgiu į Latvijos vyriausybės pateiktus paaiškinimus. Vis dėlto akivaizdu, jog nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ją priėmęs teismas aiškiai nurodė, kad nagrinėjamame nuosprendyje nebuvo nustatyta jokios probacijos priemonės. Tas pats matyti iš liudijimo (jo standartinė forma nustatyta Pamatinio sprendimo 2008/947 I priede; toliau – I priede nurodytas liudijimas), kurį šiuo atveju užpildė Latvijos institucijos ir kuris yra įtrauktas į bylos medžiagą, j punkto 4 papunkčio.
22.
Tokiomis faktiniu požiūriu aiškiomis aplinkybėmis Latvijos vyriausybės pateiktais papildomais paaiškinimais anaiptol nepaneigiama tai, ką nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, o užsimenama apie kitą klausimą, t. y. koks turėtų būti sprendimą priėmusios ir vykdančiosios institucijų tarpusavio informacijos ir bendravimo standartas atsižvelgiant į Pamatinį sprendimą 2008/947? Ar visa informacija turi būti pateikta I priede nurodytame liudijime? Ar vykdančiosios valstybės narės institucijoms turėtų būti pavesta pačioms išsiaiškinti, ar probacijos priemonės, kurios aiškiai nenurodytos I priede nurodytame liudijime, iš tikrųjų gali būti nustatomos taikant sprendimą priėmusios valstybės teisės aktus?
23.
Nepriklausomai nuo to, ar ši byla tik susijusi su informacijos ir bendravimo standartu, kurį turi užtikrinti sprendimą priėmusios valstybės institucijos (B), ar ji suprantama taip, kad joje klausiama apie Pamatinio sprendimo 2008/947 materialinę taikymo sritį (C), manau, nekyla abejonių, jog abi situacijos susijusios su Pamatinio sprendimo 2008/947 išaiškinimu, todėl prejudicinis klausimas yra priimtinas.
B.
Informacijos ir bendravimo standartas ir aiškumas
24.
Kaip ir pagal kitas Sąjungos teisėje numatytas teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose priemones, Pamatinio sprendimo 2008/947 I priede nurodytame liudijime sprendimus priimančios institucijos turi užpildyti daug eilučių ir langelių. Tarp jų yra j punktas „Informacija apie lygtinio atleidimo [probacijos] priemonės (-ių) arba alternatyvios (-ių) sankcijos (-ų) trukmę ir pobūdį“. J punkto 1 papunktyje turi būti nurodyta „Lygtinio atleidimo [probacijos] priemonės (-ių) arba alternatyvios (-ių) sankcijos (-ų) priežiūros bendra trukmė“. J punkto 4 papunktyje nurodomas „Lygtinio atleidimo [probacijos] priemonės (-ių) arba alternatyvios (-ių) sankcijos (-ų) pobūdis“ ir pateikta dvylika žymimųjų langelių, kurie iš esmės pakartoja Pamatinio sprendimo 2008/947 4 straipsnio 1 dalyje pateiktą sąrašą, taip pat įtrauktas langelis, kuriame atsižvelgiama į 4 straipsnio 2 dalį. Atsižvelgusi į paskirtą probacijos priemonę ar alternatyvią sankcijos rūšį sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija turi pažymėti vieną arba daugiau iš dvylikos langelių (galimybė pažymėti kelis langelius aiškiai nurodyta).
25.
Iš šios bylos medžiagos matyti, kad sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija nepažymėjo nė vieno iš I priede nurodyto liudijimo j punkto 4 papunktyje pateiktų langelių, o j punkto 1 papunktyje nurodė, kad probacijos priemonės priežiūros trukmė yra treji metai.
26.
Per posėdį Latvijos vyriausybė paaiškino, kad jos kompetentinga institucija šioje byloje veikė pagal nacionalinę praktiką, o remiantis šia praktika nustatytos probacijos priemonės nuosprendyje nenurodomos, bet taikomos pagal įstatymą (
4
).
27.
Bendras klausimas, kuris kyla šiomis aplinkybėmis – ar tam tikra probacijos priemonė ar alternatyvi sankcija gali būti nustatyta ne nuosprendyje ar sprendime dėl probacijos. Išskirčiau du šio klausimo aspektus.
28.
Pirma, akivaizdu, jog kiekviena valstybė narė pati nustato joje taikomą probacijos priemonių paskyrimo sistemą. Nacionaliniu lygiu tos priemonės gali būti apibrėžtos pačiame nuosprendyje ar po nuosprendžio priimtame sprendime dėl probacijos arba net nuosprendyje, kuriame tiesiog pateikiama nuoroda į konkrečią teisės nuostatą, apibrėžiančią taikytinas probacijos priemones.
29.
Antra, dėl su veikla susijusių ir praktinių priežasčių ta laisvė yra šiek tiek apribota, jei siekiama probacijos priemonių pripažinimo ir priežiūros Europos lygiu. Kai pagal Pamatinį sprendimą 2008/947 prašoma pripažinimo kitoje valstybėje narėje, iš perduotų dokumentų (ir ypač iš I priede nurodyto liudijimo) (
5
) turi būti aišku, kokių konkrečių probacijos priemonių ar alternatyvių sankcijų priežiūra turi būti vykdoma.
30.
Noriu vienareikšmiškai pažymėti: visa reikalinga informacija turi būti pateikta I priede nurodytame liudijime. Valstybių narių teisminis bendradarbiavimas grindžiamas standartizuotu, taigi ir supaprastintu bendravimu. Imtis tirti sprendimą priėmusios valstybės nacionalinės teisės taikymo siekiant nustatyti ar patikrinti konkrečius įpareigojimus, kurie pagal nacionalinę teisę galėjo būti nustatyti nuteistajam, tačiau kurių prašančioji institucija nenurodė, nėra vykdančiosios valstybės narės institucijų funkcija.
31.
Šiame teisiniame kontekste ir tinkamai atsižvelgiant į Latvijos vyriausybės pateiktą paaiškinimą dėl šios valstybės teisės aktų, negalima nepastebėti, kad, kalbant apie probacijos priemonę, kurios priežiūrą turi vykdyti Estijos institucijos, šios institucijos buvo paliktos tam tikrame informacijos vakuume. Kaip jau aišku, I priede nurodyto liudijimo j punkto 4 papunktyje nebuvo pažymėta jokio konkretaus langelio, o tai greičiausiai atitinka faktinę aplinkybę, kad nagrinėjamu nuosprendžiu nebuvo nustatyta jokios konkrečios probacijos priemonės.
32.
Šiuo klausimu Latvijos vyriausybė nurodo Pamatinio sprendimo 2008/947 15 straipsnį, kuriame nurodyta, kad „tais atvejais, kai manoma, kad tai tikslinga, sprendimą priėmusios ir vykdančiosios valstybių kompetentingos institucijos gali konsultuotis viena su kita, kad būtų sudarytos sąlygos sklandžiai bei veiksmingai taikyti šį pamatinį sprendimą“. Latvijos vyriausybė teigia, kad, nesant informacijos apie probacijos priemones, vykdančiosios valstybės institucijos turėtų remtis šia nuostata. Jos turėtų kreiptis į sprendimą priėmusios valstybės institucijas ir išsiaiškinti, kokie priežiūros įpareigojimai turėtų būti taikomi nuteistajam.
33.
Kaip ir pagal analogiškas kitų teisės aktų dėl teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose nuostatas (
6
), kompetentingų institucijų bendravimas tarpusavyje tikrai yra labai svarbus (
7
). Tačiau taikytinos atskirų teisės aktų normos, ypač dėl informacijos, kurią reikia pateikti, kiekio, turėtų būti aiškinamos taip, kad būtų kuo labiau sumažintas tokio papildomo bendravimo poreikis. Poreikis teikti prašymus pateikti papildomos informacijos turėtų likti išimtis ir netapti taisykle (
8
).
34.
Taigi vykdančiosios valstybės institucijoms turėtų būti sudaromos sąlygos remtis I priede nurodytame liudijime pateikta informacija siekiant išsiaiškinti, kokių priemonių priežiūrą reikia vykdyti. Jų funkcija nėra dalyvauti sudėtingose diskusijose su sprendimą priėmusios valstybės institucijomis, siekiant užpildyti (reikšmingas) pateiktos informacijos spragas (
9
), nes iš tikrųjų ta informacija grindžiamas pamatinio sprendimo veikimas.
35.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes, galima tik daryti išvadą, kad požiūris, kuriuo Latvijos institucijos vadovaujasi abipusio pripažinimo procedūroje ir ypač dėl I priede nurodyto liudijimo „užpildymo“, turi trūkumų. Atrodo, kad tai Latvijos vyriausybė pripažino per posėdį.
36.
Taigi, nors tam tikru lygiu ši byla iš tiesų gali būti laikoma susijusia su reikiamu informacijos ir bendravimo standartu pagal Pamatinį sprendimą 2008/947, faktinės bylos aplinkybės išlieka tokios pat, kaip jas nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Tas teismas turi priimti sprendimą dėl prašymo pripažinti nuosprendį, kuriame numatytas bausmės vykdymo atidėjimas, tačiau pateiktuose dokumentuose nenurodyta jokios probacijos priemonės. Toliau nagrinėsiu klausimą, ar šiomis aplinkybėmis tas teismas vis tiek yra įpareigotas pripažinti nagrinėjamą nuosprendį.
C.
Ar bausmės vykdymo atidėjimas yra probacijos priemonė?
37.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Pamatinis sprendimas 2008/947 turėtų būti taikomas nuosprendžiui, kuriuo nenustatoma jokios konkrečios probacijos priemonės, o vienintelis nuteistajam taikomas įpareigojimas – trejų metų lygtinio nuteisimo laikotarpiu nepadaryti naujos nusikalstamos veikos.
38.
Siekdamas išsiaiškinti, ar toks sprendimas, kurį patogumo sumetimais vadinsiu paprastu bausmės vykdymo atidėjimu, turi būti pripažįstamas pagal Pamatinį sprendimą 2008/947, nagrinėsiu šio teisės akto tekstą (1), kontekstą (2) ir tikslą (3).
1. Tekstas
39.
Pirmiausia pažymėtina, kad iš Pamatinio sprendimo 2008/947 pavadinimo aiškiai matyti, kad šiuo teisės aktu nustatomas pripažinimo mechanizmas siekiant užtikrinti probacijos priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą. Tai nėra bet kokio nuosprendžio bendro pripažinimo priemonė.
40.
Įvairiose Pamatinio sprendimo 2008/947 pradinėse nuostatose taip pat aiškiai apibrėžta šio teisės akto taikymo sritis. Visose šiose nuostatose nuosprendis ar sprendimas dėl probacijos, kurie turi būti pripažįstami, siejami su tuo, kad tokiame nuosprendyje ar sprendime dėl probacijos turi būti paskirta probacijos priemonė arba alternatyvi sankcija.
41.
1 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad jame „nustatomos taisyklės, pagal kurias valstybė narė, kuri nėra valstybė narė, kurioje atitinkamas asmuo buvo nuteistas, pripažįsta teismo sprendimus [pripažįsta nuosprendžius] bei tam tikrais atvejais sprendimus dėl lygtinio nuteisimo [probacijos] ir vykdo tokio teismo sprendimo [vykdo nuosprendžio] pagrindu nustatytų lygtinio atleidimo [probacijos] priemonių arba tokiame teismo sprendime [nuosprendyje] nurodytų alternatyvių sankcijų priežiūrą bei priima kitus su tuo teismo sprendimu [tuo nuosprendžiu] susijusius sprendimus, jei <…> nenumatyta kitaip“ (
10
).
42.
Tą patį patvirtina Pamatinio sprendimo 2008/947 2 ir 4 straipsnių tekstas.
43.
Pagal Pamatinio sprendimo 2008/947 2 straipsnio 2 ir 3 dalyse pateiktas sąvokų „nuosprendžio [bausmės] vykdymo atidėjimas“ ir „lygtinis nuosprendis“ apibrėžtis reikia, kad kartu būtų nustatomos viena arba kelios lygtinio atleidimo [probacijos] priemonės, „įtrauktos į patį teismo sprendimą [patį nuosprendį] ar nustatytos kompetentingos institucijos priimtame atskirame sprendime dėl lygtinio nuteisimo [probacijos]“.
44.
Pagal 2 straipsnio 7 dalį probacijos priemonės – kompetentingos institucijos fiziniam asmeniui pagal sprendimą priėmusios valstybės nacionalinę teisę skirti įpareigojimai ir nurodymai, susiję su bausmės vykdymo atidėjimu, lygtiniu nuosprendžiu ar lygtiniu paleidimu.
45.
Be to, 4 straipsnio 1 dalyje pateiktas probacijos priemonių, kurioms taikomas Pamatinis sprendimas 2008/947, sąrašas. 4 straipsnio 1 dalyje pateiktas sąrašas gali būti išplėstas pagal 4 straipsnio 2 dalį, kurioje nustatyta, kad valstybės narės turi informuoti Tarybos Generalinį sekretoriatą apie probacijos priemones ir alternatyvias sankcijas (be nurodytųjų 4 straipsnio 1 dalyje), kurių priežiūrą jos yra pasirengusios vykdyti (
11
). Tačiau, kadangi Estija tokio pranešimo nėra pateikusi, šioje byloje analizuojamas 4 straipsnio 1 dalyje pateiktas sąrašas.
46.
Iš minėtų nuostatų teksto aišku viena: kad Pamatinis sprendimas 2008/947 būtų taikomas, turi būti priimtas nuosprendis arba sprendimas dėl probacijos, kuriuo kartu paskirta probacijos priemonė arba alternatyvi sankcija. Nors loginis ryšys pirmojoje (nuosprendis arba sprendimas dėl probacijos) ir antrojoje (probacijos priemonė arba alternatyvi sankcija) grupėse yra arba (atskyrimas), bendras abiejų grupių ryšys yra ir (sujungimas): kad visas teiginys būtų teisingas, abi atskiros dalys turi būti teisingos. Taigi, remiantis Pamatinio sprendimo 2008/947 tekstu, šis teisės aktas aiškiai netaikomas nuosprendžiui, kuriuo nustatomas paprastas bausmės vykdymo atidėjimas, nes tokiame sprendime nenustatyta nei probacijos priemonės, nei alternatyvios sankcijos.
47.
Priėjus prie šios tarpinės išvados galima nagrinėti kitą klausimą: ar, kaip būtent teigia Komisija, pats įpareigojimas neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos gali būti laikomas „probacijos priemone“, kaip ji suprantama pagal Pamatinį sprendimą 2008/947?
48.
Mano nuomone, yra bent trys priežastys, dėl kurių sunku sutikti su šiuo argumentu.
49.
Pirma, įpareigojimas neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos nėra įtrauktas į Pamatinio sprendimo 2008/947 4 straipsnio 1 dalyje pateiktą sąrašą. Tačiau paprastas bausmės vykdymo atidėjimas yra gana įprastas reiškinys keliose valstybėse narėse, ypač mažiau sunkios nusikalstamos veikos, kurią padarę asmenys nusikalto pirmą kartą, atveju. Kartu iš Pamatinio sprendimo 2008/947 9 konstatuojamosios dalies galima suprasti, kad 4 straipsnio 1 dalyje nurodytas probacijos priemonių ir alternatyvių sankcijų rūšis „būdinga taikyti valstybėse narėse“ ir jų „priežiūrą iš esmės sutinka vykdyti visos valstybės narės“. Jau tai yra keista: jei sąlyga nustatytu laikotarpiu neįvykdyti kito nusikaltimo iš tiesų būtų laikoma probacijos priemone, kurią „būdinga taikyti valstybėse narėse“, ar įmanoma, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų jos nepaisęs ir neįtraukęs į 4 straipsnio 1 dalyje pateiktą sąrašą?
50.
Antra, Komisija teigia, kad nagrinėjama situacija galėtų patekti į 4 straipsnio 1 dalies d punkto, kuriame paminėti „nurodyma[i], susij[ę] su elgesiu, gyvenamąja vieta, švietimu ir mokymu, laisvalaikiu arba nustatant[ys] profesinės veiklos vykdymo apribojimus ar sąlygas“, taikymo sritį (
12
).
51.
Man šis argumentas atrodo neįtikinamas. Toks bendro pobūdžio ir nekonkretus įpareigojimas, kaip antai įpareigojimas neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos, skiriasi nuo kitų gana konkrečių 4 straipsnio 1 dalies d punkte numatytų galimų įpareigojimų (dėl gyvenamosios vietos, veiklos, mokymo ir t. t.). Šis skirtumas dar labiau pabrėžiamas Pamatinio sprendimo 2008/947 10 konstatuojamojoje dalyje, kurioje numatyta, kad „lygtinio atleidimo [probacijos] priemonės ir alternatyvios sankcijos, kurių priežiūra iš esmės yra privaloma, apima, inter alia, nurodymus, susijusius su elgesiu (pavyzdžiui, įpareigojimas nutraukti alkoholio vartojimą), gyvenamąja vieta (pavyzdžiui, įpareigojimas pakeisti gyvenamąją vietą dėl smurto šeimoje), švietimu ir mokymu (pavyzdžiui, įpareigojimas lankyti „saugaus vairavimo mokymus“), laisvalaikiu (pavyzdžiui, įpareigojimas nebeužsiminėti tam tikra sporto šaka ar nebelankyti tam tikros sporto šakos užsiėmimų) ir profesinės veiklos vykdymo apribojimais ar sąlygomis (pavyzdžiui, įpareigojimas imtis profesinės veiklos kitoje darbo aplinkoje)“ (
13
).
52.
Be to, Komisijos argumento bendra logika man atrodo problemiška. Žinoma, tam tikru lygiu įpareigojimas neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos apskritai reiškia tam tikrą elgesį. Tačiau pagal tokią logiką prie bet kurio 4 straipsnio 1 dalyje esančio žodžio, neatsižvelgiant į pačią nuostatą ir jos kontekstą, būtų galima priskirti bet ką. Kodėl tuomet nepasirinkus žodžio „įpareigojimas“ ir „įpareigojimo nurodytu laikotarpiu neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos“ nepriskyrus prie bet kurio 4 straipsnio 1 dalies papunkčio, kuriame yra žodis „įpareigojimas“?
53.
Trečia, pažymėtina, kad pagal Pamatinio sprendimo 2008/947 14 straipsnio 1 dalį „vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos jurisdikcijai priklauso priimti visus tolesnius sprendimus, susijusius su nuosprendžio [bausmės] vykdymo atidėjimu, lygtiniu paleidimu, lygtiniu nuosprendžiu ir alternatyvia sankcija, visų pirma jei nesilaikoma lygtinio atleidimo [probacijos] priemonės ar alternatyvios sankcijos arba jei nuteistasis asmuo įvykdo naują nusikalstamą veiką“ (
14
).
54.
Taigi toje nuostatoje aiškiai atskiriami probacijos priemonės nesilaikymas ir naujos nusikalstamos veikos įvykdymas. Iš šių formuluočių aiškiai matyti papildoma galimybė, kuri skiriasi nuo probacijos priemonės nesilaikymo. Kitaip tariant, jei pats įpareigojimas neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos per se būtų probacijos priemonė, nereikėtų daryti skirtumo tarp probacijos priemonės nesilaikymo ir naujos nusikalstamos veikos įvykdymo.
55.
Atsižvelgdamas į pirma aptartus teksto elementus, turiu daryti išvadą, kad Pamatinis sprendimas 2008/947 netaikomas nuosprendžiui, kuriuo nustatomas paprastas bausmės vykdymo atidėjimas, tačiau nenustatoma jokios probacijos priemonės. Įpareigojimas pakartotinai nenusikalsti lygtinio nuteisimo laikotarpiu pats savaime nėra probacijos priemonė.
56.
Šią išvadą taip pat patvirtina nagrinėjamo teisės akto vidinio ir išorinio konteksto ir logikos analizė.
2. Vidinis bei išorinis kontekstas ir logika
57.
Pamatiniu sprendimu 2008/947 buvo pakeistos atitinkamos 1964 m. lapkričio 30 d. Europos Tarybos konvencijos dėl lygtinai nuteistų arba lygtinai paleistų nusikaltėlių priežiūros nuostatos (
15
). Be teiginių, pirma, kad ankstesnę konvenciją „ratifikavo tik 12 valstybių narių, kai kuriais atvejais – su daugeliu išlygų“ ir, antra, kad Pamatiniu sprendimu 2008/947 „numatoma veiksmingesnė priemonė, nes ji grindžiama tarpusavio pripažinimo principu ir ją įgyvendinant dalyvauja visos valstybės narės“ (
16
), tikslus minėtų dviejų teisės aktų ryšys nėra išsamiau paaiškintas.
58.
Taigi, remiantis ankstesne konvencija ir jos taikymo sritimi, mažai ką galima spręsti apie Pamatinio sprendimo 2008/947 taikymo sritį. Todėl reikšmingų gairių reikėtų ieškoti remiantis paties Pamatinio sprendimo 2008/947 vidine logika (a) ir išoriniu kontekstu, t. y. kitais Europos Sąjungos teisės aktais dėl bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose (b).
a) Vidinė logika
59.
Kaip iš esmės nurodė Lenkijos vyriausybė, Pamatinis sprendimas 2008/947 grindžiamas tuo, kad, neskiriant laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės, o vietoj jos atidedant bausmės vykdymą (arba priimant lygtinį nuosprendį) ir kartu nustatant probacijos priemonę (arba alternatyvią sankciją) nuteistasis turės daugiau galimybių reintegruotis į visuomenę (o tai padeda užkirsti kelią recidyvizmui ir apsaugoti visuomenę nuo nusikalstamos veiklos). Tas asmuo turės galimybę persikelti į kitą valstybę narę, o ta valstybė užtikrins, kad būtų laikomasi apkaltinamojo nuosprendžio sąlygų. Ta valstybė bus gyvenamosios vietos valstybė narė arba, laikantis papildomų sąlygų, kita valstybė narė, pavyzdžiui, jei nuteistasis toje valstybėje narėje sudaro darbo sutartį, jeigu jis yra tos valstybės narės teisėto ir nuolatinio gyventojo šeimos narys arba jei ketina studijuoti arba mokytis toje valstybėje narėje (
17
).
60.
Trumpai tariant, atrodo, kad Pamatinio sprendimo 2008/947 logika yra leisti asmeniui persikelti, net jeigu jam keliamos tam tikros sąlygos. Tokiu atveju tos sąlygos turėtų būti perkeliamos paskui asmenį. Tačiau, nesant jokių konkrečių sąlygų, ką reikėtų perkelti? Jei nėra konkrečios probacijos priemonės, kurią būtų galima perkelti į kitą valstybę narę, Pamatinio sprendimo 2008/947 taikymas asmeniui vykdančiojoje valstybėje narėje reikštų, kad sukuriamos sąlygos, kurių anksčiau nebuvo.
61.
Ši mintis siejasi su kitu struktūra pagrįstu argumentu. Taikant Pamatinį sprendimą 2008/947 komunikaciją ir priežiūrą užtikrina valstybių narių pagal šio sprendimo 3 straipsnį paskirtos institucijos. Šios specialiai paskirtos institucijos ne tik bendrauja tarpusavyje, bet ir užtikrina ryšį su valstybių narių specializuotomis ir tam skirtomis institucijų struktūromis, kurios turi gebėjimų ir žinių stebėti, kaip laikomasi Pamatinio sprendimo 2008/947 4 straipsnio 1 dalyje (išsamiame sąraše) nurodytų probacijos priemonių (arba priemonių, apie kurias pranešta pagal 4 straipsnio 2 dalį).
62.
Vis dėlto, kas ir kaip prižiūrėtų, ar nuteistasis nepadarė naujos nusikalstamos veikos? Tokią funkciją paprastai atlieka visos teisėsaugos institucijos, atsakingos už nusikalstamos veiklos prevenciją, tyrimą ir patraukimą baudžiamojon atsakomybėn už tą veiklą valstybėje narėje. Taigi tokios priemonės „priežiūra“ vien dėl savo pobūdžio būtų išskaidyta ir bendro pobūdžio; ją turėtų vykdyti visos valstybės narės teisėsaugos institucijos, nebūtinai specialus probacijos institucijų tinklas ar tik jis.
63.
Šiuo institucijų skirtumu dar labiau pabrėžiamas skirtumas tarp konkrečios probacijos priemonės pobūdžio bei logikos ir atidėjus bausmės vykdymą nustatyto bendro draudimo įvykdyti naują nusikalstamą veiką.
b) Išorinis kontekstas
64.
Tarpusavio pripažinimo principas, kuriuo Europos Sąjungoje grindžiamas teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose (
18
), Sąjungos lygiu buvo įgyvendintas pasirinktais baudžiamosios teisės vykdymo aspektais. Pamatiniam sprendimui 2008/947 šios bylos aplinkybėmis išaiškinti reikšmingi kiti du teisės aktai: Pamatinis sprendimas 2008/675 dėl atsižvelgimo į apkaltinamuosius nuosprendžius Europos Sąjungos valstybėse narėse naujose baudžiamosiose bylose (
19
) (toliau – Pamatinis sprendimas 2008/675) ir Pamatinis sprendimas 2008/909 dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje (
20
) (toliau – Pamatinis sprendimas 2008/909).
65.
Pamatiniais sprendimais 2008/909 ir 2008/947 siekiama užtikrinti, kad tarpusavio pripažinimo principas būtų taikomas nuosprendžiams, kuriais skiriama laisvės atėmimo bausmė, ir nuosprendžiams, kuriais nustatomos probacijos priemonės arba skiriamos alternatyvios sankcijos. Taigi, nors pirmasis teisės aktas susijęs su situacijomis, kai nuteistieji netenka laisvės, antrasis teisės aktas taikomas situacijoms, kai nuteistiesiems laisvės atėmimo bausmė neskiriama, tačiau jiems taikomos tolesnės priemonės, t. y. probacijos priemonės arba alternatyvios sankcijos.
66.
Pamatinis sprendimas 2008/675 yra dar viena priemonė, kurios pobūdis ir funkcija skiriasi nuo kitų, kaip per posėdį pažymėjo Komisija. Juo nenustatomas pripažinimo mechanizmas, kuris būtų panašus į mechanizmą, numatytą kitais dviem pamatiniais sprendimais. Juo iš vienos valstybės narės į kitą neperduodama jurisdikcija suinteresuotojo asmens ar apkaltinamojo nuosprendžio atžvilgiu. Pagal esminę Pamatinio sprendimo 2008/675 nuostatą – 3 straipsnio 1 dalį – valstybės narės privalo į kitose valstybėse narėse anksčiau priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius atsižvelgti tiek, kiek atsižvelgiama į ankstesnius nacionalinius apkaltinamuosius nuosprendžius. Šiuo tikslu minėtame teisės akte nedaroma skirtumo tarp su laisvės atėmimu susijusių ar nesusijusių bausmių arba bausmių, kurių vykdymas buvo ar nebuvo atidėtas. Jis taikomas visiems apkaltinamiesiems nuosprendžiams.
67.
Kitaip nei pastaruoju pamatiniu sprendimu, Pamatiniu sprendimu 2008/947 perduodama jurisdikcija vykdyti kitoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį. Pamatiniu sprendimu 2008/947, ypač pagal jo 14 straipsnyje numatytas sąlygas, vykdančiosios valstybės narės institucijoms suteikiama galimybė keisti bausmės sąlygas: valstybė narė įgyja teisę keisti ar pritaikyti kitos valstybės narės galutinį apkaltinamąjį nuosprendį. Tačiau tai yra bendros numatytosios pozicijos dėl baudžiamųjų įstatymų teritoriškumo išimtis. Atrodo, kad tai patvirtina palyginimas su Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 3 dalimi, kurioje nustatyta, kad „atsižvelgimo į ankstesnius kitose valstybėse narėse priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius <…> pasekmės negali būti ankstesnių apkaltinamųjų nuosprendžių ir visų su jų vykdymu susijusių sprendimų užprotestavimas, panaikinimas ar peržiūrėjimas naują bylą nagrinėjančioje valstybėje narėje“.
68.
Teisingumo Teismas tai pripažino Sprendime Beshkov, nurodydamas, kad „toje nuostatoje <…> atmetama [ankstesnių] apkaltinamųjų nuosprendžių peržiūros galimybė; turi būti atsižvelgta į tokius nuosprendžius, kokie jie buvo paskelbti“ (
21
). Taigi Pamatiniu sprendimu 2008/675 valstybei narei, kai ji atsižvelgia į ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius, draudžiama keisti kitoje valstybėje narėje paskirtos bausmės vykdymo sąlygas (
22
).
69.
Remdamasis tuo teisės akto kontekstu darau dvi išvadas.
70.
Pirma, jei būtų nuspręsta, kad Pamatinis sprendimas 2008/947 paprastam bausmės vykdymo atidėjimui netaikomas, tai tikrai nereikštų, kad kitoje valstybėje narėje į tokį nuosprendį negali būti atsižvelgta. Į tokį nuosprendį tiesiog būtų atsižvelgta pagal kitą priemonę, o ne Pamatinį sprendimą 2008/947. Kaip ir Komisija, Vengrijos ir Lenkijos vyriausybės iš esmės pažymi, kad šioje byloje nagrinėjamai situacijai toliau taikomas Pamatinis sprendimas 2008/675. Kitaip tariant, jei atitinkamas asmuo kitoje valstybėje narėje įvykdytų naują nusikalstamą veiką (pareiškėjo atveju – kitoje nei Latvija valstybėje narėje), į jo ankstesnį teistumą pagal nagrinėjamą nuosprendį atitinkamos institucijos galėtų atsižvelgti Pamatiniame sprendime 2008/675 nustatytomis sąlygomis.
71.
Antra, iš šios srities teisės aktų konteksto matyti, kad Pamatiniu sprendimu 2008/947, ypač jo 14 straipsniu, numatyta sistema yra paprastai taikytinų taisyklių išimtis. Tačiau ar tos išimties (kaip ir bet kurios kitos išimties) taikymo sritis neturėtų būti aiškinama siaurai? Ar jurisdikcija baudžiamosios bylose neturėtų būti perduodama tik tais atvejais, kuriuos aiškiai ir vienareikšmiškai numatė Sąjungos teisės aktų leidėjas? Mano nuomone, pamatinių sprendimų 2008/675 ir 2008/947 tarpusavio ryšys yra dar viena priežastis, dėl kurios pastarasis teisės aktas turėtų būti aiškinamas atsargiai ir siauriai.
72.
Be abejo, sutinku, kad pagal Pamatinį sprendimą 2008/675 kylančių pasekmių „norminis intensyvumas“ galimai yra mažesnis nei tų, kurios kyla pagal Pamatinį sprendimą 2008/947. Iš tiesų, kaip Teisingumo Teismas iš esmės pažymėjo Sprendime Beshkov, „atsižvelgiant“ į ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį negali būti daromas poveikis kitoje valstybėje narėje anksčiau paskirtos sankcijos vykdymo sąlygoms ir jos negali būti keičiamos (
23
). Taip pat pripažįstu, kad išvada dėl Pamatinio sprendimo 2008/947 netaikymo paprastam bausmės vykdymo atidėjimui reiškia, kad asmens, kuriam ta bausmė paskirta, gyvenamosios vietos valstybei negali būti perduodama jokia jurisdikcija tą bausmę vykdyti. Tačiau ši pasekmė aiškiai išplaukia iš šiuo metu taikomo Sąjungos teisinio režimo, bent jau, mano nuomone, kiek tai susiję su šių priemonių tekstu ir kontekstu. Paskutinis likęs elementas yra tikslas: ar plačiai aiškinant Pamatinio sprendimo 2008/947 taikymo sritį sudaromos sąlygos kaip nors padėti siekti jo tikslo?
3. Tikslas
73.
Pagal Pamatinio sprendimo 2008/947 1 straipsnio 1 dalį jo tikslas yra: i) „sudaryti palankias sąlygas nuteistųjų asmenų socialinei reabilitacijai“; ii) gerinti „nukentėjusių asmenų bei visuomenės apsaug[ą]“; iii) „sudaryti palankias sąlygas taikyti tinkamas lygtinio atleidimo [probacijos] priemones ir alternatyvias sankcijas pažeidėjams, kurie negyvena nuosprendį priėmusioje valstybėje“.
74.
8 konstatuojamojoje dalyje i tikslas papildomas nurodant, kad Pamatiniu sprendimu 2008/947 „padidin[amos] nuteistojo asmens galimyb[ė]s vėl integruotis į visuomenę sudarant jam sąlygas išsaugoti šeimos, kalbinius, kultūrinius ir kitus ryšius“.
75.
Dėl ii tikslo toje pačioje konstatuojamojoje dalyje iš principo pažymima, kad „gerinant stebėseną, ar laikomasi probacijos priemonių ir alternatyvių sankcijų, kad būtų užkirstas kelias recidyvizmui, [juo skiriamas reikiamas dėmesys] nukentėjusių asmenų ir visuomenės apsaugai“.
76.
Kalbant apie iii tikslą, Komisijos įgyvendinimo ataskaitoje nurodoma, kad „tinkamas [Pamatinio sprendimo 2008/974] įgyvendinimas paskatins teisėjus, kurie galės būti tikri, kad asmuo kitoje valstybėje narėje bus tinkamai prižiūrimas, vietoje laisvės atėmimo bausmės skirti alternatyvią sankciją, vykdytiną užsienyje“ (
24
). Ilgesniu laikotarpiu, „kadangi valstybės narės turi numatyti bent jau probacijos priemones ir alternatyvias sankcijas, išdėstytas [Pamatinio sprendimo 2008/947] 4 straipsnio 1 dalyje, teigiamas šalutinis poveikis bus alternatyvų kalinimui skatinimas ir suderinimas skirtingose valstybėse narėse“ (
25
).
77.
Ar plačiai aiškinant Pamatinio sprendimo 2008/947 taikymo sritį, kaip siūlo Komisija ir Estijos vyriausybė, kaip nors būtų padedama siekti trijų nurodytų tikslų?
78.
Vargu ar taip yra dėl pirmojo tikslo, susijusio su nuteistųjų socialine reintegracija. Pripažinus nagrinėjamą nuosprendį, nebūtų nustatyta jokio aktyvaus įpareigojimo vykdyti pareiškėjo priežiūrą, kaip pripažįsta Estijos vyriausybė ir kaip nurodyta nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (
26
). Susidariusia padėtimi nebūtų niekaip prisidedama prie pareiškėjo socialinės reintegracijos. Jo padėtis šiuo atžvilgiu būtų lygiai tokia pati, kaip ir tuo atveju, jei nagrinėjamas nuosprendis nebūtų pripažintas, nes iš bylos medžiagos nematyti, kad nagrinėjamu nuosprendžiu būtų kaip nors ribojama pareiškėjo galimybė išvykti iš Latvijos.
79.
Taip pat neatrodo, kad plačiai aiškinant Pamatinį sprendimą 2008/947 būtų prisidedama prie trečiojo tikslo„sudaryti palankias sąlygas taikyti tinkamas lygtinio atleidimo [probacijos] priemones ir alternatyvias sankcijas“, nes šioje byloje tokių priemonių nebuvo nustatyta. Jei paprastas bausmės vykdymo atidėjimas būtų laikomas „probacijos priemone“, neįžvelgiu, kaip teisėjas būtų labiau paskatintas nustatyti paprastą bausmės vykdymo atidėjimą, o ne skirti laisvės atėmimo bausmę tokiu atveju, kai jis vis tiek neketino nustatyti jokių papildomų nuteistojo elgesio apribojimų taikant konkrečias probacijos priemones.
80.
Teigtina, kad situacija yra sudėtingesnė, kalbant apie antrąjį tikslą gerinti „nukentėjusiųjų ir visuomenės apsaugą“. Iš tiesų galima teigti, kad pripažinus nagrinėjamą nuosprendį Estijos institucijoms būtų suteikta galimybė panaikinti tuo sprendimu nustatytą bausmės vykdymo atidėjimą, jei pareiškėjas padarytų naują nusikalstamą veiką, o tada ankstesnę bausmę iš karto subendrinti su bausme, kuri buvo paskirta už naują nusikalstamą veiką. Tai tikriausiai galėtų būti laikoma nukentėjusiųjų ir visuomenės apsaugos priemone, nes pareiškėjo laisvė būtų apribota, greičiausiai ilgiau nei tuo atveju, jei nebūtų galima skirti subendrintos bausmės.
81.
Žinoma, yra įvairių nuomonių dėl baudžiamųjų sankcijų funkcijos visuomenėje ir dėl to, kaip visa visuomenė gali būti geriausiai apsaugoma nuo nusikalstamos veiklos. Tačiau pagal idėją tiesiog taikyti griežtesnes sankcijas neatsižvelgiant į interesą gerinti suinteresuotųjų asmenų socialinę integraciją aiškiai teikiama pirmenybė bausmės aspektui, dėl kurio nuteistasis iš karto patiria pasekmes, o visuomenė iš karto (nors gana trumpą laiką) apsaugoma socialinės reintegracijos, pagal kurią teikiama pirmenybė ilgalaikiam poveikiui nuteistajam ir kitiems visuomenės nariams, sąskaita (
27
).
82.
Panašu, jog Komisija Pamatinio sprendimo 2008/947 14 straipsnio 1 dalį aiškina remdamasi ta logika, pagal kurią vykdymui teikiama pirmenybė, nurodydama, kad būtų nepagrįsta, jei dėl naujos nusikalstamos veikos įvykdymo nebūtų panaikintas bausmės vykdymo atidėjimas.
83.
Sutinku, kad iš pirmo žvilgsnio 14 straipsnyje numatytas jurisdikcijos perdavimo vykdančiajai valstybei narei mechanizmas atrodo tinkamas nagrinėjamoje situacijoje. Kitaip tariant, jei būtų nuspręsta, kad įpareigojimas neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos laikomas probacijos priemone, pagal 14 straipsnyje numatytą mechanizmą vykdančiosios valstybės narės institucijoms suteikiama reikalinga priemonė reaguoti, jei to įpareigojimo nesilaikoma.
84.
Vis dėlto tas argumentas yra keistas atvirkštinio samprotavimo pavyzdys, iškraipantis bendrą Pamatinio sprendimo 2008/947 tikslą ir logiką.
85.
Pirma, pažymėtina, kad toks samprotavimas pradedamas nuo galimos neigiamos pasekmės, kuri šioje byloje dar neatsirado: jei nuteistasis nusikals pakartotinai. Bylos medžiagoje nėra jokių duomenų, kad pareiškėjas nusikalto pakartotinai. Be to, apskritai visas argumentas grindžiamas prielaida, kad nuteisus tokius asmenis jie greičiausiai taps recidyvistais. Nekalbėsiu apie tai, kiek tokiu argumentu morališkai skatinami ir remiami asmenys, kuriems bausmės vykdymas atidėtas, ar dėl kurių priimtas lygtinis nuosprendis; užuot tai daręs, pažymėsiu, kad pagal tą argumentą taip pat abejojama dėl aptariamų Sąjungos aktų galimybės veiksmingai prisidėti prie socialinės reabilitacijos ir reintegracijos tikslo.
86.
Antra, Sąjungos teisės akto taikymo sritis paprastai turėtų būti nustatoma remiantis atitinkama nuostata, kurioje ta taikymo sritis apibrėžta, o ne tuo, kad dalį minėtu teisės aktu numatyto mechanizmo taip pat galima naudoti kitais atvejais.
87.
Trečia, padarę naują nusikalstamą veiką lygtinai atleisti asmenys greičiausiai patirs pasekmių, net jei nebuvo pažeista konkreti probacijos priemonė, pavyzdžiui, įpareigojimas nevartoti alkoholio. Lygtinai atleistiems asmenims, kuriems buvo pritaikyta konkreti probacijos priemonė, atitinkamoje valstybėje narėje ir užsienyje greičiausiai bus taikomas įpareigojimas neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos. Jei šie asmenys įvykdys nusikalstamą veiką, atsižvelgiant į atitinkamą teisinę sistemą ir konkrečias situacijos aplinkybes bausmės vykdymo atidėjimas gali būti panaikintas.
88.
Ketvirta, Pamatinį sprendimą 2008/947 aiškinant plačiai, kaip siūlo Komisija, galbūt galėtų būti padedama siekti baudžiamųjų sankcijų „atpildo“ tikslo. Tačiau tada būtų nepaisoma kitų aspektų, kurie vienas su kitu konkrečiai palyginti nustatant trejopą Pamatinio sprendimo 2008/947 tikslą, nurodytą 1 straipsnio 1 dalyje ir šios išvados 73 punkte. Pamatiniu sprendimu siekiama paskatinti taikyti probacijos priemones ar alternatyvias sankcijas, nes jos padeda išvengti laisvės atėmimo bausmių, o taip pagerinamos nuteistųjų reintegracijos į visuomenę galimybės.
89.
Taigi, trys Pamatinio sprendimo 2008/947 tikslai, nurodyti 1 straipsnio 1 dalyje, taikomi kartu. Pamatiniu sprendimu 2008/947 siekiama užtikrinti jų pusiausvyrą. Nematau jokios įtikinamos priežasties, kodėl tik vieną iš šių tikslų, ar greičiau tik vieną tokio tikslo elementą, reikėtų laikyti svarbesniu norint plačiai aiškinti Sąjungos teisės aktą, kuriuo siekiama visų tų tikslų.
90.
Apibendrindamas pažymiu, kad iš esmės nematau priežasčių, kodėl Pamatinio sprendimo 2008/947 taikymo sritį reikėtų aiškinti pernelyg plačiai (o toks aiškinimas prieštarauja aiškiam šio teisės akto tekstui, jo logikai ir sistemai), siekiant tik vieno itin konkretaus to sprendimo tikslo elemento kitų jo tikslų sąskaita (ar netgi jiems pakenkiant).
91.
Baigdamas pažymėsiu, kad ne kartą teigiau, jog net Sąjungos teisėje, kai nagrinėjamas tekstas yra aiškus, poreikis atlikti nagrinėjamo akto tikslų vertinimą yra mažesnis (
28
). Galiu tik pridurti, kad tas pats turėtų būti taikoma a fortiori su baudžiamosios teisės plačiąja prasme sritimi susijusiais atvejais, kai platus arba siauras nagrinėjamo teisės akto aiškinimas turės baudžiamosios teisės pasekmių suinteresuotųjų asmenų padėčiai.
92.
Šiomis aplinkybėmis negalima paneigti, kad Pamatinio sprendimo 2008/947 taikymo sritį aiškinant plačiai, šioje byloje nuteistojo (kuris pakartotinai nenusikalto) padėtis greičiausiai pablogėtų. Atsižvelgiu į naudingus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimus, susijusius su sankcijų proporcingumo klausimu, kuris Sąjungos teisėje išreikštas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 49 straipsnio 3 dalyje. Remiantis nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktu paaiškinimu, pripažinus nagrinėjamą nuosprendį atsirastų galimybė anksčiau paskirtą sankciją subendrinti su bet kokia nauja sankcija. Priešingai, nepripažinus nuosprendžio bausmių subendrinti negalima. Suprantu, kad tada nuteistasis turėtų paeiliui atlikti dvi bausmes, t. y. bausmę už hipotetinę naują nusikalstamą veiką, įvykdytą Estijoje, ir prieš tai Latvijoje paskirtą bausmę.
93.
Problema ta, kad šis argumentas, kaip ir tas, kurį nurodė Komisija (
29
), šios bylos aplinkybėmis yra hipotetinis. Dar kartą pažymiu, kad pareiškėjas pakartotinai nenusikalto. Manau, kad dėl pagirtino noro užkirsti kelią skirti sankciją, kuri tam tikroje valstybėje būtų laikoma pernelyg didele, negali būti pakeičiama ir išplečiama Pamatinio sprendimo 2008/947, kurio tikslai nesusiję su bausmių skyrimu recidyvo atvejais, taikymo sritis.
94.
Taigi negalima teigti, kad asmens, kuris pakartotinai nenusikalto, padėtis turėtų būti keičiama remiantis tuo, kad pakartotinai nusikaltusio asmens padėtis galbūt būtų geresnė, jeigu jo situacijai būtų taikomas Pamatinio sprendimo 2008/947 14 straipsnis. Galima teigti, kad šiuo atveju nuteistojo, kuris pakartotinai nenusikalto, padėtis tapo blogesnė vien dėl to, kad Estijoje buvo pripažintas bausmės vykdymo atidėjimas, taip šiam asmeniui taikant tvarką, kuri paprastai jam nebūtų taikoma. Taigi, tam asmeniui galbūt būtų taikomi bet kokie toje valstybėje taikytini įpareigojimai ir jis toje valstybėje būtų įtrauktas į įtariamųjų, kaltinamųjų ir nuteistųjų registrą, o priešingu atveju taip nebūtų. Manyčiau, kad būtent dėl to pareiškėjas šioje byloje jam nustatyto paprasto bausmės vykdymo atidėjimo priskyrimą prie Pamatinio sprendimo 2008/947 mechanizmo ginčijo trijų instancijų Estijos teismuose.
95.
Išsiaiškinus tą elementą galima tik priminti, kad aiškinant baudžiamosios teisės priemones turėtų būti vadovaujamasi teisėtumo principu, kuris Sąjungos teisėje įtvirtintas Chartijos 49 straipsnio 1 dalyje. Šiuo atveju kalbu ne apie siaurą baudžiamųjų sankcijų teisėtumo sąvoką (nullum crimen, nulla poena sine lege), bet apie platesnį apkaltinamojo nuosprendžio pasekmių aiškumo ir nuspėjamumo klausimą (
30
). Kitaip tariant, jei būtų pripažinta, kad nagrinėjamas nuosprendis patenka į Pamatinio sprendimo 2008/947 taikymo sritį, baudžiamosios teisės taikymo sritis būtų išplėsta nuteistojo nenaudai. Tai savaime yra dar vienas argumentas prieš platų Pamatinio sprendimo 2008/947 aiškinimą.
96.
Darau išvadą, kad pirma pateikta konteksto ir tikslo analizė neturi įtakos išvadai, prie kurios jau priėjau, remdamasis Pamatinio sprendimo 2008/947 teksto, logikos ir sistemos analize. Tas teisės aktas netaikomas nuosprendžiui, kuriame nustatytas paprastas bausmės vykdymo atidėjimas nenustatant jokios probacijos priemonės, kaip ji suprantama pagal Pamatinį sprendimą 2008/947, o vienintelis atitinkamo nuteistojo įpareigojimas yra neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos lygtinio nuteisimo laikotarpiu.
V. Išvada
97.
Siūlau Teisingumo Teismui į Riigikohus (Aukščiausiasis Teismas, Estija) pateiktą prejudicinį klausimą atsakyti taip:
2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2008/947/TVR dėl teismo sprendimų ir sprendimų dėl lygtinio nuteisimo tarpusavio pripažinimo principo taikymo siekiant užtikrinti lygtinio atleidimo priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą [dėl nuosprendžių ir sprendimų dėl probacijos tarpusavio pripažinimo principo taikymo siekiant užtikrinti probacijos priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą] netaikomas nuosprendžiui, kuriame nustatytas bausmės vykdymo atidėjimas nenustatant jokios probacijos priemonės, kaip ji suprantama pagal tą pamatinį sprendimą, o vienintelis nuteistojo įpareigojimas yra neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos lygtinio nuteisimo laikotarpiu.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2008/947/TVR dėl teismo sprendimų ir sprendimų dėl lygtinio nuteisimo tarpusavio pripažinimo principo taikymo siekiant užtikrinti lygtinio atleidimo priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą [dėl nuosprendžių ir sprendimų dėl probacijos tarpusavio pripažinimo principo taikymo siekiant užtikrinti probacijos priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą] (OL L 337, 2008, p. 102) su pakeitimais.
(
3
)	Mano padarytas prejudicinio klausimo vertimo į anglų k., paskelbto Oficialiajame leidinyje (OL C 93, 2019, p. 34), ištaisymas.
(
4
)	Latvijos vyriausybė šiuo klausimu nurodo Krimināllikums (Latvijos baudžiamasis kodeksas) 55 straipsnio 1, 2 ir 9 dalis, taip pat Latvijas Sodu izpildes kodekss (Latvijos bausmių vykdymo kodeksas) 155 straipsnį.
(
5
)	Pagal Pamatinio sprendimo 2008/947 6 straipsnio 1 dalį, kai sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija nusprendžia pasinaudoti šiame pamatiniame sprendime nustatytu mechanizmu, ji turi vykdančiosios valstybės kompetentingai institucijai perduoti atitinkamą nuosprendį ar sprendimą dėl lygtinio nuteisimo [probacijos], kartu su I priede nurodytu liudijimu.
(
6
)	Ypač 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34), iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, iš dalies keičiančiu Pamatinius sprendimus 2002/584/TVR, 2005/214/TVR, 2006/783/TVR, 2008/909/TVR ir 2008/947/TVR ir stiprinančiu asmenų procesines teises bei skatinančiu tarpusavio pripažinimo principo taikymą sprendimams, priimtiems atitinkamam asmeniui asmeniškai nedalyvavus teisminiame nagrinėjime (OL L 81, 2009, p. 24), 15 straipsnio 2 dalis.
(
7
)	Dėl vykdančiosioms teisminėms institucijoms šiuo klausimu suteiktų įgaliojimų žr. 2017 m. rugpjūčio 10 d. Sprendimą Tupikas (C‑270/17 PPU, EU:C:2017:628, 91 punktas) ir 2017 m. rugpjūčio 10 d. Sprendimą Zdziaszek (C‑271/17 PPU, EU:C:2017:629, 103 punktas).
(
8
)	Pagal analogiją žr. 2018 m. sausio 23 d. Sprendimą Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, 61 punktas), taip pat mano išvadą byloje X (Europos arešto orderis dėl dainininko) (C‑717/18, EU:C:2019:1011, 80 punktas).
(
9
)	Be to, pažymėtina, kad prie to neaiškumo prisideda Latvijos vyriausybės nurodytos nacionalinės teisės nuostatos (minėtos šios išvados 4 išnašoje), iš kurių pagal nacionalinės teisės aktus esą turėtų aiškiai kilti probacijos priemonės. Latvijas Sodu izpildes kodekss (Latvijos bausmių vykdymo kodeksas) 155 straipsnyje išvardytos šešios skirtingos probacijos priemonės. Tačiau kai kurios iš jų yra gana neapibrėžtos ir bendro pobūdžio. Kad jos galėtų būti taikomos nuteistajam, reikalingas teisėjo ar probuotojo sprendimas, siekiant jas pritaikyti konkrečiam atvejui. Tačiau, jei nėra tokio sprendimo dėl priemonės pobūdžio ir galbūt trukmės, taip pat jos priežiūros, ar vykdančiosios valstybės narės teisėjas turėtų tiesiog pasirinkti priemonę iš to sąrašo?
(
10
)	Pažymėti loginiai jungtukai.
(
11
)	Pamatinio sprendimo 2008/947 6 straipsnio 4 dalyje nurodyta, kad, „be 4 straipsnio 1 dalyje nurodytų priemonių ir sankcijų, šio straipsnio 1 dalyje nurodytame liudijime pateikiamos tik tos priemonės ar sankcijos, apie kurias vykdančioji valstybė pranešė pagal 4 straipsnio 2 dalį“.
(
12
)	Išskirta mano.
(
13
)	Išskirta mano.
(
14
)	Išskirta mano.
(
15
)	Žr. Pamatinio sprendimo 2008/947 23 straipsnio 1 dalį.
(
16
)	Pamatinio sprendimo 2008/947 4 konstatuojamoji dalis.
(
17
)	Žr. Pamatinio sprendimo 2008/947 14 konstatuojamąją dalį ir 5 straipsnio 2 dalį.
(
18
)	Žr., pavyzdžiui, Pamatinio sprendimo 2008/947 2 konstatuojamąją dalį ir 2017 m. sausio 11 d. Sprendimą Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
19
)	2008 m. liepos 24 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2008/675/TVR (OL L 220, 2008, p. 32).
(
20
)	2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2008/909/TVR (OL L 327, 2008, p. 27).
(
21
)	Žr. 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Beshkov (C‑171/16, EU:C:2017:710, 44 punktas).
(
22
)	Kita vertus, galima diskutuoti, kiek Teisingumo Teismo tame sprendime padarytos išvados buvo grindžiamos konkrečia faktine aplinkybe, kad visa bausmė, kuri skirta anksčiau, buvo atlikta prieš tai, kai atitinkamas nuteistasis kreipėsi, prašydamas ją subendrinti su antrąja bausme. Žr. 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Beshkov (C‑171/16, EU:C:2017:710, visų pirma palyginti 46 ir 47 punktus).
(
23
)	Žr. šios išvados 67 ir 68 punktus.
(
24
)	Komisijos ataskaita Europos Parlamentui ir Tarybai apie tai, kaip valstybės narės įgyvendina pamatinius sprendimus 2008/909/TVR, 2008/947/TVR ir 2009/829/TVR dėl teismo sprendimų dėl laisvės atėmimo bausmių ar su laisvės atėmimu susijusių priemonių, dėl sprendimų dėl lygtinio nuteisimo ir alternatyvių sankcijų ir dėl kardomųjų priemonių kaip alternatyvos kardomajam kalinimui tarpusavio pripažinimo (COM(2014) 57 final), p. 5.
(
25
)	Ten pat, p. 8 ir 9.
(
26
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškino, kad Estijos institucijos nevykdo aktyvios nuteistajam pagal Karistusseadustik (Estijos baudžiamasis kodeksas) 73 straipsnio 1 dalį, susijusią su bausmės vykdymo atidėjimu netaikant priežiūros priemonių, nustatyto įpareigojimo vykdymo priežiūros. Į įpareigojimo neįvykdyti naujos nusikalstamos veikos nesilaikymą valstybė gali reaguoti tik užtikrindama, kad būtų paskirta sankcija dėl naujos nusikalstamos veikos.
(
27
)	Dėl bausmių teisės bendresniu požiūriu žr. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje Beshkov (C‑171/16, EU:C:2017:386, 46 ir paskesni punktai).
(
28
)	Šiuo klausimu žr., pavyzdžiui, mano išvadą byloje Komisija / Vokietija (C‑220/15, EU:C:2016:534, 35 punktas).
(
29
)	Žr. šios išvados 82–90 punktus.
(
30
)	Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje X (Europos arešto orderis dėl dainininko) (C‑717/18, EU:C:2019:1011, 92–94 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).