PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (vienas teisėjas)
SPRENDIMAS
2004 m. liepos 8 d.
Byla T‑136/03
Robert Charles Schochaert
prieš
Europos Sąjungos Tarybą
„Pareigūnai – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Atsisakymas paaukštinti pareigas – Psichologinis priekabiavimas – Pareiga padėti“
Visas tekstas prancūzų kalba  II‑0000
Dalykas:         Ieškinys, pareikštas dėl prašymo atlyginti materialinę ir moralinę žalą, tariamai patirtą dėl pakartotino Tarybos atsisakymo
paaukštinti ieškovo pareigas, paskiriant į B 1 lygį, ir dėl tariamo psichologinio priekabiavimo.
Sprendimas:         Atmesti ieškinį. Kiekviena šalis padengia savo išlaidas.
Santrauka
1.     Pareigūnai – Ieškinys – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Atskiras ieškinys nuo ieškinio dėl panaikinimo – Ribos
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 str.)
2.     Pareigūnai – Ieškinys – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Skundžiamo neteisėto akto panaikinimas – Tinkamas moralinės žalos
atlyginimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 str.)
3.     Pareigūnai – Administracijos pareiga padėti – Apimtis
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 str.)
1.     Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose nenumatyti ieškinio dėl panaikinimo ir ieškinio dėl žalos atlyginimo skirtumai
administracinėje procedūroje ir teisminiame procese, todėl esant savarankiškoms įvairioms teisių gynimo priemonėms suinteresuotajam
asmeniui leidžiama pasirinkti vieną iš jų arba jas abi bei pareikšti ieškinį Pirmosios instancijos teisme per tris mėnesius
nuo sprendimo atmesti skundą priėmimo dienos.
Teisių gynimo priemonių atskyrimo principo išimtis taikoma tuo atveju, jeigu ieškinys dėl žalos atlyginimo glaudžiai susijęs
su ieškiniu dėl panaikinimo. Jeigu šalis ieškinį dėl atsakomybės gali pareikšti neprivalėdama reikalauti panaikinti jai žalą
sukėlusio neteisėto akto, vis dėlto, pasinaudodama šia priemone, ji negalėtų išvengti prašymo, susijusio su to paties akto
neteisėtumu ir kuriuo siekiama tų pačių piniginių tikslų, nepriimtinumo.
Darytina išvada, kad ieškinys dėl žalos atlyginimo, kuriuo siekiama vienintelio tikslo, t. y. atlyginti materialinę žalą,
pavyzdžiui, papildomas pajamas, kurias suinteresuotasis asmuo būtų gavęs, jeigu būtų paaukštintos jo pareigos, ir kurios jis
nebūtų patyręs, jeigu per nustatytus terminus pareikštas ieškinys dėl panaikinimo būtų patenkintas, nėra savarankiškas ieškinys.
Todėl suinteresuotasis asmuo, per nustatytus terminus neapskundęs jo nenaudai priimto akto, pareikšdamas ieškinį dėl panaikinimo
negali, norėdamas ištaisyti šią klaidą, pasinaudoti naujais terminais pareikšti ieškinį dėl žalos atlyginimo.
(žr. 24–26 punktus)
Nuoroda: 1966 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Schreckenberg prieš EAPB Komisiją, 59/65, Rink. p. 785, 797; 1967 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo Collignon prieš Komisiją, 4/67, Rink. p. 469, 480; 1975 m. spalio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Meyer-Burckhardt prieš Komisiją, 9/75, Rink. p. 1171, 10 ir 11 punktai; 1991 m. sausio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Latham prieš Komisiją, T‑27/90, Rink. p. II‑35, 36 ir 37 punktai; 1991 m. birželio 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Valverde Mordh prieš Teisingumo Teismą, T‑156/89, Rink. p. II‑407, 144 punktas; 1993 m. liepos 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Moat prieš Komisiją, T‑20/92, Rink. p. II‑799, 46 punktas; 1997 m. gegužės 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Burban prieš Parlamentą, T‑59/96, Rink. VT p. I‑A‑109 ir II‑331, 25, 26 ir 27 punktai; 2000 m. rugsėjo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Stodtmeister prieš Tarybą, T 101/98 ir T‑200/98, Rink. VT p. I‑A‑177 ir II‑807, 38 punktas.
2.     Vien tik skundžiamo akto panaikinimas yra tinkamas atlyginimas, ir iš esmės, t. y. kai tokiame akte nėra jokio akivaizdžiai
neigiamo ieškovo gebėjimų įvertinimo, galinčio jį įžeisti, pakankamas atlyginti bet kokią dėl panaikinto akto patirtą moralinę
žalą.
(žr. 34 punktą)
Nuoroda: 1995 m. sausio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Pierrat prieš Teisingumo Teismą, T‑60/94, Rink. VT p.  I‑A‑23 ir II‑77, 62 punktas; 2004 m. sausio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Robinson prieš Parlamentą, T‑328/01, dar nepaskelbto Rinkinyje, 79 punktas.
3.     Vykdydama Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnyje įtvirtintą pareigą padėti, administracija, įvykus su tarnybos tvarka
bei nešališkumu nesuderinamam įvykiui, privalo nedelsiant įsikišti ir pagal kiekvieno atvejo aplinkybes greitai bei dėmesingai
reaguoti, kad būtų nustatytos įvykio faktinės aplinkybės ir, susipažinus su jomis, padarytos atitinkamos išvados. Šiuo tikslu
pakanka, kad pareigūnas, reikalaujantis iš savo institucijos apsaugos, pateiktų realius, jo teigimu, patirtų užpuolimų įrodymus.
Turėdama tokius įrodymus, nagrinėjama institucija privalo imtis būtinų priemonių, t. y. bendradarbiaudama su pareiškėju pradėti
tyrimą, kad būtų nustatyti skunde nurodyti faktai.
(žr. 49 punktą)
Nuoroda: 1989 m. sausio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo Koutchoumoff prieš Komisiją, 224/87, Rink. p. 99, 15 ir 16 punktai; 1993 m. balandžio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tallarico prieš Parlamentą, T‑5/92, Rink. p. II‑477, 31 punktas; 2000 m. gruodžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Campogrande prieš Komisiją, T‑136/98, Rink. VT p. I‑A‑267 ir II‑1225, 42 punktas.