Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (sedmi senat)
z dne 23. aprila 2026(*)
„ Predhodno odločanje – Potrošniške kreditne pogodbe – Direktiva 2008/48/ES – Člen 3, točka (j) – Člen 10(2)(f) – Pojem ‚posojilna obrestna mera‘ – Pojem ‚znesek črpanega kredita‘ – Člen 3, točka (g) – Pojem ‚skupni stroški kredita za potrošnika‘ – Zaračunavanje obresti na znesek, ki ustreza stroškom kredita – Zavarovalna premija “
V zadevi C‑744/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy we Włodawie (okrajno sodišče v Włodawi, Poljska) z odločbo z dne 20. septembra 2024, ki je na Sodišče prispela 24. oktobra 2024, v postopku
P. W.
proti
Bank Polska Kasa Opieki S.A.,
SODIŠČE (sedmi senat),
v sestavi F. Schalin, predsednik senata, M. Gavalec in Z. Csehi (poročevalec), sodnika,
generalna pravobranilka: L. Medina,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za P. W. A. Bieniek, adwokat,
–        za Bank Polska Kasa Opieki S.A. A. Cudna‑Wagner, radca prawny, in B. Miąskiewicz, adwokat,
–        za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
–        za Evropsko komisijo P. Kienapfel, P. Ondrůšek in M. Owsiany‑Hornung, agenti,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3, točka (j), ter člena 10(2)(f) in (g) Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL 2008, L 133, str. 66), kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2021/2167 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2021 (UL 2021, L 438, str. 1) (v nadaljevanju: Direktiva 2008/48), v povezavi z načelom učinkovitosti ter členom 3(1) in (2), členom 4(1) in členom 5 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288, in popravek v UL 2019, L 214, str. 25).
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med P. W., potrošnikom, in Bank Polska Kasa Opieki S.A., bančno ustanovo (v nadaljevanju: banka), glede plačila terjatve, ki izhaja iz potrošniške kreditne pogodbe.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 93/13
3        Člen 1(1) Direktive 93/13 določa:
„Namen te direktive je približati zakone in druge predpise držav članic o nepoštenih pogojih v pogodbah, sklenjenih med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom.“
4        Člen 3 te direktive določa:
„1.      Pogodbeni pogoj, o katerem se stranki nista dogovorili posamično, velja za nepoštenega, če v nasprotju z zahtevo dobre vere v škodo potrošnika povzroči znatno neravnotežje v pogodbenih pravicah in obveznostih strank.
2.      Pogodbeni pogoj šteje za pogoj, o katerem se stranki nista dogovorili posamično, če je bil sestavljen vnaprej in potrošnik zato ni mogel vplivati na vsebino določbe, zlasti v okviru vnaprej oblikovane tipske pogodbe.
[…]“
5        Člen 4 iste direktive določa:
„1.      „Brez poseganja v člen 7 je treba nepoštenost pogodbenega pogoja oceniti ob upoštevanju narave blaga ali storitev, za katero je bila sklenjena pogodba, in s sklicevanjem na vse okoliščine, ki so obstajale v času sklepanja pogodbe ter na vse druge pogoje te pogodbe ali druge pogodbe, od katere je [ta pogodba] odvis[na].
2.      Ocena nedovoljenosti [nepoštenosti] pogojev ni povezana niti z opredelitvijo glavnega predmeta pogodbe niti z ustreznostjo med ceno in plačilom ter ustreznostjo med izmenjanim storitvam ali blagom, če so pogoji v jasnem, razumljivem jeziku.“
6        Člen 5 Direktive 93/13 določa:
„Pri pogodbah, v katerih so vsi ali nekateri pogodbeni pogoji, ki so ponujeni potrošniku, pisni, morajo biti ti pogoji vedno sestavljeni v jasnem, razumljivem jeziku. V dvomu glede pomena pogoja, prevlada razlaga, ki je za potrošnika najbolj ugodna. To pravilo o razlagi ne velja v okviru postopkov iz člena 7(2).“
Direktiva 2008/48
7        V uvodnih izjavah 19, 31 in 43 Direktive 2008/48 je navedeno:
„(19)      Da bi se potrošniki lahko odločali ob polnem poznavanju dejstev, bi morali še pred sklenitvijo kreditne pogodbe dobiti ustrezne podatke, ki jih lahko potrošnik odnese s seboj in preuči, o pogojih in stroških kredita ter svojih obveznostih. Za zagotovitev kar največje preglednosti in primerljivosti ponudb bi morali ti podatki vsebovati predvsem strošek efektivne obrestne mere [(EOM)] za ta kredit, ki bi jo bilo treba v vsej Skupnosti določiti na enak način. Ker se v tej fazi [EOM] lahko navede samo s primerom, mora biti ta primer reprezentativen. […]
[…]
(31)      Da bi potrošniku omogočili poznavanje svojih pravic in obveznosti iz kreditne pogodbe, bi morala ta na jasen in jedrnat način vsebovati vse potrebne informacije.
[…]
(43)      […] Kljub enotni matematični formuli za izračun [EOM], kot je določen v [Direktivi Sveta z dne 22. decembra 1986 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi s potrošniškimi krediti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 326)],
ta še ni povsem primerljiv v vsej Skupnosti. V posameznih državah članicah se pri njegovem izračunu upoštevajo različni dejavniki, ki vplivajo na stroške. Ta direktiva mora zato jasno in izčrpno opredeliti celoten strošek kredita, ki bremeni potrošnika.“
8        Člen 1 Direktive 2008/48, naslovljen „Vsebina“, določa:
„Namen te direktive je uskladiti nekatere vidike zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi s pogodbami, ki zajemajo potrošniške kredite.“
9        Člen 3 te direktive, naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve:
[…]
(g)      ‚skupni stroški kredita za potrošnika‘ pomeni vse stroške, vključno z obrestmi, provizijami, davki in vsemi drugimi vrstami pristojbin, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s kreditno pogodbo in ki so dajalcu kredita znani, razen notarskih stroškov; stroški, povezani s pomožnimi storitvami v zvezi s kreditno pogodbo, zlasti zavarovalne premije, so tudi vključeni, če je sklenitev dodatne storitvene pogodbe obvezna že za samo pridobitev kredita ali pod pogoji, ki se tržijo;
(h)      ‚skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik‘ pomeni vsoto skupnega zneska kredita in skupnih stroškov kredita za potrošnika;
(i)      ,[EOM]‘ pomeni skupne stroške kredita za potrošnika, izražene kot letni odstotek skupnega zneska kredita, po potrebi vključno s stroški iz člena 19(2);
(j)      ‚posojilna obrestna mera‘ pomeni obrestno mero, izraženo kot stalni ali spremenljivi odstotek, ki se zaračuna na letni osnovi glede na znesek črpanega kredita;
[…]
(l)      ‚skupni znesek kredita‘ pomeni najvišjo dovoljeno mejo ali vsoto vseh zneskov, ki so na voljo po kreditni pogodbi;
[…].“
10      Člen 10
navedene direktive, naslovljen „Informacije, ki se morajo vključiti v kreditne pogodbe“, določa:
„1.      Kreditne pogodbe se pripravijo na papirju ali drugem trajnem nosilcu podatkov.
Vse pogodbene stranke prejmejo izvod kreditne pogodbe. Ta člen ne posega v nobena nacionalna pravila o veljavnosti sklenitve kreditnih pogodb, če so ta skladna s pravom Skupnosti.
2.      Kreditna pogodba jasno in jedrnato navaja:
[…]
(d)      skupni znesek kredita in pogoje, ki urejajo črpanje kredita;
[…]
(f)      posojilno obrestno mero, pogoje, ki urejajo uporabo te mere, in, če je na voljo, indeks ali referenčno obrestno mero, ki se uporablja za začetno posojilno obrestno mero, ter obdobja, pogoje in postopke za spreminjanje posojilne obrestne mere ter, če se v različnih okoliščinah uporabljajo različne posojilne obrestne mere, zgoraj navedene informacije o vseh uporabljenih obrestnih merah;
(g)      [EOM] in skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik, izračunan ob sklenitvi kreditne pogodbe; navedejo se vse predpostavke, uporabljene za izračun navedenih obresti;
[…].“
11      Člen 19 Direktive 2008/48, naslovljen „Izračun [EOM]“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.      [EOM], ki je na letni osnovi enaka trenutni vrednosti vseh prihodnjih ali obstoječih obveznosti (črpanj, odplačil in stroškov), o katerih sta se dajalec kredita in potrošnik dogovorila, se izračuna v skladu z matematično formulo iz dela I Priloge I.
2.      Za namen izračuna [EOM] se določijo celotni stroški kredita potrošniku, razen kateri koli stroški, ki jih potrošnik plača za neizpolnjevanje katerih koli obveznosti iz kreditne pogodbe, in stroški, razen nakupne cene, ki jih mora za blago ali storitve plačati ne glede na to, ali gre za kreditno ali gotovinsko transakcijo.
Stroški vodenja računa, na katerem se evidentirajo plačilne transakcije in črpanja, stroški uporabe plačilnih sredstev za plačilne transakcije in črpanja ter drugi stroški v zvezi s plačilnimi transakcijami se vključijo v skupne stroške kredita potrošniku, razen če je odprtje računa neobvezno in so stroški računa jasno in ločeno prikazani v kreditni pogodbi ali kateri koli drugi pogodbi, sklenjeni s potrošnikom.“
12      Člen 22 te direktive, naslovljen „Usklajevanje [Harmonizacija] in obveznost izvajanja te direktive“, določa:
„1.      Če ta direktiva vsebuje harmonizirane določbe, države članice ne smejo ohraniti ali uvesti v svoje nacionalno pravo drugih določb, razen tistih, določenih v tej direktivi. Vendar pa člen 16a(3) in (4) državam članicam ne preprečuje, da ohranijo ali uvedejo strožje določbe za varstvo potrošnikov.
[…]
3.      Države članice nadalje zagotovijo, da se določbam, ki jih sprejmejo pri izvajanju te direktive, ni mogoče izogniti z načinom oblikovanja pogodb, zlasti z vnašanjem črpanj ali kreditnih pogodb, ki spadajo v področje uporabe te direktive, v kreditne pogodbe, katerih značilnosti ali namen bi lahko omogočili, da se izognejo njeni uporabi.
[…]“
13      V delu I Priloge I k navedeni direktivi je določeno:
„[…]
Osnovna enačba, ki določa [EOM], je na letni osnovi enaka skupni vrednosti črpanj na eni strani in celotni vrednosti odplačil in plačil stroškov na drugi strani[…].“
Poljsko pravo
Zakon o civilnem zakoniku
14      Člen 3851(1) ustawa Kodeks
cywilny (zakon o civilnem zakoniku) z dne 23. aprila 1964 v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (Dz. U. 2022, pozicija 1360), določa:
„Pogoji v potrošniški pogodbi, ki niso bili posamično dogovorjeni, za potrošnika niso zavezujoči, če se z njimi določajo njegove pravice in obveznosti na način, ki je v nasprotju z dobrimi običaji in s katerim se grobo posega v njegove interese (nedopustni pogodbeni pogoji). To ne velja za pogoje, ki se nanašajo na glavne obveznosti pogodbenih strank, zlasti na ceno ali plačilo, če je njihovo besedilo jasno.“
Zakon o potrošniških kreditih
15      Z ustawa o kredycie konsumenckim (zakon o potrošniških kreditih) z dne 12. maja 2011 (Dz. U. št. 126, pozicija 715) je bila Direktiva 2008/48 prenesena v poljsko pravo.
16      Člen 5(1), točke 6, 6a in 10, tega zakona v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o potrošniških kreditih), določa:
„6.      skupni stroški kredita –
vsi obvezni stroški za potrošnika na podlagi kreditne pogodbe, zlasti:
(a)      obresti, pristojbine, provizije, davki in marže, če so dajalcu kredita znani, in
(b)      stroški pomožnih storitev, zlasti zavarovanj, če jih je treba plačati za samo pridobitev kredita ali za njegovo pridobitev pod ponujenimi pogoji,
razen notarskih stroškov, ki jih krije potrošnik;
6a.      neobrestni stroški kredita – vsi stroški, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s potrošniško kreditno pogodbo, razen obresti;
[…]
10.      posojilna obrestna mera – obrestna mera, izražena kot fiksni ali spremenljivi odstotek, ki se zaračuna na letni osnovi glede na znesek črpanega kredita.“
17      Člen 30 navedenega zakona določa:
„1.      Potrošniška kreditna pogodba mora vsebovati:
[…]
(6)      posojilno obrestno mero, pogoje za uporabo te obrestne mere ter obdobja, pogoje in postopke za spremembo obrestne mere, skupaj z indeksom ali referenčno obrestno mero, če se uporablja za začetno posojilno obrestno mero; če so v pogodbi o potrošniškem kreditu določene različne obrestne mere, se te informacije navedejo za vse obrestne mere, ki se bodo uporabljale med zadevnim trajanjem pogodbe;
[…].“
18      Člen 45(1) zakona o potrošniških kreditih določa:
„Če dajalec kredita krši člen 29(1), člen 30(1), točke od 1 do 8, 10, 11 in od 14 do 17, člene od 31 do 33, člen 33a in člene od 36a do 36c, potrošnik, po tem ko dajalcu kredita predloži pisno izjavo, odplačuje kredit brez obresti in drugih stroškov kredita, ki pripadajo dajalcu kredita, v roku in na način, ki sta dogovorjena v pogodbi.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
19      P. W. in banka sta 26. maja 2022 sklenila potrošniško kreditno pogodbo, ki ustreza tipski pogodbi. P. W. in banka se o pogodbenih določilih nista posamično dogovorila. Znesek potrošniškega kredita, ki ga je tako najel P. W., je znašal 150.000 poljskih zlotov (PLN) (približno 34.400 EUR). Od tega zneska je bilo P. W. dejansko izplačanih 133.214,92 PLN (približno 30.550 EUR), preostalih 16.785,08 PLN (približno 3850 EUR) pa je bilo namenjenih plačilu kreditnega zavarovanja, ki je bilo poimenovano kot „prostovoljno“. Sklenitev tega prostovoljnega zavarovanja je bila povezana z znižanjem obrestne mere kredita.
20      Skupni znesek, ki ga je moral odplačati P. W., je znašal 207.073,53 PLN (približno 47.500 EUR), v skladu s členom 6(1) kreditne pogodbe pa so skupni stroški kredita znašali 73.858,61 PLN (približno 16.950 EUR). Ti stroški so vključevali obresti v znesku 57.073,53 PLN (približno 13.100 EUR) in zavarovalno premijo, navedeno v prejšnji točki, v znesku 16.785,08 PLN (približno 3850 EUR). Obrestna mera je znašala 8,49 % letno (vključevala je osnovno obrestno mero 4,36 % in maržo 4,13 %). Ta obrestna mera se je zaračunala
na znesek, ki je bil dejansko izplačan P. W. na podlagi izvrševanja pogodbe, povečan za znesek zavarovalne premije. EOM, določena v kreditni pogodbi, je znašala 12,57 %. Trajanje pogodbe je bilo določeno na 96 mesecev.
21      P. W. je z dopisom z dne 18. avgusta 2023 na podlagi člena 45(1) zakona o potrošniških kreditih banki poslal izjavo,
s katero je želel doseči uporabo sankcije, imenovane „brezplačen kredit“. Po njegovem mnenju namreč banka ni izpolnila svojih obveznosti, zlasti zaradi nenatančne določitve osnove za obresti, navedbe napačne EOM in možnosti dajalca kredita, da enostransko spremeni stroške in provizije. Zato je zahteval vračilo že plačanega zneska iz naslova stroškov kredita v znesku 14.428,83 PLN (približno 3310 EUR), čemur banka ni ugodila.
22      P. W. je 25. oktobra 2023 pri Sąd Rejonowy we Włodawie (okrajno sodišče v Włodawi, Poljska), ki je predložitveno sodišče, vložil tožbo, s katero je predlagal, prvič, naj se ugotovi in razsodi, da bo kredit vrnjen brez obresti in drugih stroškov, povezanih z njim, v rokih in pod pogoji, določenimi v pogodbi, ter drugič, naj se banki naloži, naj mu plača znesek 30.051,76 PLN (približno 6900 EUR) – to
je znesek pogodbenih obresti, ki so že bile vrnjene, skupaj z zneskom zavarovalne premije – povečan
za zakonske zamudne obresti. P. W. je v utemeljitev zahtevka zlasti navedel, da se je obrestna mera zaračunala
na znesek, ki ustreza neobrestnim stroškom kredita.
23      Banka meni, da je bila EOM pravilno izračunana. P. W. naj bi v vlogi za kredit želel, da banka v kredit vključi strošek zavarovanja, kar je povzročilo povečanje zneska kredita. Banka poudarja tudi, da je bila informacija, da se bo obrestna mera zaračunavala
na ta tako določen znesek, navedena v kreditni pogodbi. Dodaja, da P. W. ni plačal nobene provizije in da so stroški kredita le pogodbene obresti in zavarovalna premija, pri čemer so ti stroški podrobno opisani v „[i]nformacijskem obrazcu o potrošniškem kreditu“, ki je sestavni del kreditne pogodbe.
24      Predložitveno sodišče dvomi o skladnosti te prakse banke, da zaračuna obresti na znesek, ki poleg glavnice kredita vključuje neobrestne stroške kredita, in sicer na znesek, ki ni bil v celoti izplačan kreditojemalcu, z Direktivo 2008/48. Glede tega pojasnjuje, da „neobrestni stroški kredita“ v smislu člena 5, točka 6a, zakona o potrošniških kreditih zajemajo zlasti nadomestila, provizije, davke in marže, če so dajalcu kredita znani, ter stroške pomožnih storitev, zlasti zavarovanja, če so te potrebne za pridobitev kredita ali za njegovo pridobitev pod ponujenimi pogoji.
25      V teh okoliščinah je Sąd Rejonowy we Włodawie (okrajno sodišče v Włodawi) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali je treba člen 10(2)(f) v povezavi s členom [3], točka (j), [Direktive 2008/48] ob upoštevanju načela učinkovitosti prava Unije in namena te direktive ter ob upoštevanju člena 3(1) in (2) v povezavi s členom 4(1) [Direktive 93/13] razlagati tako, da nasprotuje praksi, da se v pogodbe o potrošniškem kreditu, katerih vsebina ni rezultat posamičnega dogovora med trgovcem (posojilodajalcem) in potrošnikom (posojilojemalcem), vključijo določbe, v skladu s katerimi se ne obrestuje samo znesek, ki ga potrošnik črpa, ampak tudi neobrestni stroški kredita (to je provizije ali drugi stroški, ki niso sestavni del zneska kredita, ki ga potrošnik črpa, vendar so del celotnega zneska, ki ga mora potrošnik plačati za izpolnitev svoje obveznosti iz potrošniške kreditne pogodbe)?
2.      Ali je treba člen 10(2)(f) in (g) [Direktive 2008/48] ob upoštevanju načela učinkovitosti prava Unije in namena te direktive ter ob upoštevanju člena 5 [Direktive 93/13] razlagati tako, da nasprotuje praksi, da se v pogodbe o potrošniškem kreditu, katerih vsebina ni rezultat posamičnega dogovora med trgovcem (posojilodajalcem) in potrošnikom (posojilojemalcem), vključijo določbe, iz katerih je razvidna le posojilna obrestna mera in v znesku izražena skupna vrednost kapitaliziranih obresti, ki jih je potrošnik dolžan plačati kot izpolnitev svoje obveznosti po pogodbi, ne da bi bil potrošnik ob tem izrecno obveščen, da je osnova za izračun kapitaliziranih obresti (izraženih številčno) znesek, ki ni enak znesku kredita, ki ga potrošnik dejansko črpa, in posebej, da je ta osnova vsota zneska kredita, ki ga potrošnik črpa, in neobrestnih stroškov kredita, to je zlasti, da gre za vsoto zneska kredita, ki ga je potrošnik črpal, in neobrestnih stroškov kredita (to je provizij ali drugih stroškov, ki niso sestavni del zneska kredita, ki ga potrošnik črpa, vendar so del celotnega zneska, ki ga mora potrošnik plačati za izpolnitev svoje obveznosti iz potrošniške kreditne pogodbe)?“
26      Banka je v dopisu z dne 20. novembra 2025 navedla, da je pripoznala zahtevek tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, kot je naveden v točki 22 te sodbe. Predložitveno sodišče je z dopisom z dne 18. decembra 2025 v odgovoru na vprašanje Sodišča pojasnilo, da postopek v glavni stvari še vedno poteka.
Vprašanji za predhodno odločanje
Dopustnost
27      Banka izpodbija dopustnost vprašanj za predhodno odločanje.
28      Najprej, po mnenju banke sta vprašanji, ki ju je postavilo predložitveno sodišče, hipotetični, ker temeljita na napačni premisi, da pogodbeni pogoji, na katere se nanašata ti vprašanji, niso bili predmet dogovarjanj. Poleg tega naj drugo vprašanje ne bi bilo upoštevno, ker naj bi informacije, ki so bile predložene P. W. v zvezi z dejstvom, da stroški prostovoljnega zavarovanja povzročajo obresti, jasno in razumljivo izhajale tako iz kreditne pogodbe kot iz informativnega lista.
29      Dalje, hipotetičnost vprašanj za predhodno odločanje naj bi izhajala iz dejstva, da se postopek v glavni stvari ne nanaša na provizijo ali druge stroške, ki se plačajo banki, temveč na premijo prostovoljnega zavarovanja, ki naj bi bila – daleč
od tega, da bi pomenila strošek kredita, ki ga nosi kreditojemalec v korist banke – nakazana
neposredno na račun zavarovatelja. V skladu z opredelitvijo „skupnih stroškov kredita za potrošnika“ iz člena 3, točka (g), Direktive 2008/48 pa naj bi taka premija ustrezala stroškom pomožnih storitev, povezanih s kreditno pogodbo, in naj bi v skladu s to opredelitvijo spadala v ločeno kategorijo stroškov.
30      Nazadnje, banka trdi, da predložitveno sodišče Sodišču ni predložilo potrebnih dejanskih ali pravnih elementov, da bi to lahko koristno odgovorilo na postavljeni vprašanji, tako da predlog ne izpolnjuje zahtev iz člena 94 Poslovnika Sodišča. Natančneje, predložitveno sodišče naj bi zgolj predstavilo stališča strank, ne da bi jih preverilo, in naj bi pojem „neobrestni stroški kredita“ nedosledno uporabilo, ker je uporabilo merilo, v skladu s katerim so ti stroški sestavljeni iz vseh zneskov, ki so vključeni v kredit, ne da bi bili ti neposredno izplačani potrošniku. Navedeno sodišče naj tako ne bi upoštevalo dejstva, da sredstva, uporabljena za odplačilo posojil, in sicer konsolidacijo dolgov, prav tako niso izplačana potrošniku, da bi ta po lastni volji razpolagal z njimi, čeprav ni nobenega dvoma o tem, da lahko ustvarjajo obresti.
31      V zvezi s tem je treba spomniti, na eni strani, da v skladu z ustaljeno sodno prakso za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, za opredelitev katerega so odgovorna sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preverja, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko zavrne odločanje o predlogu nacionalnega sodišča samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodba z dne 19. decembra 2024, Tudmur, C‑185/24 in C‑189/24, EU:C:2024:1036, točka 26 in navedena sodna praksa).
32      V obravnavani zadevi je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da predložitveno sodišče odloča o tožbi, ki jo je P. W. vložil proti banki in s katero zlasti predlaga, naj se ugotovi in razsodi, da bo kredit odplačan brez obresti in drugih stroškov, povezanih z njim, ker so bile zaračunane pogodbene obresti na znesek, ki ustreza neobrestnim stroškom kredita. Navedeno sodišče pojasnjuje, da dvomi o skladnosti te prakse banke, ki ji omogoča zaračunavanje obresti na znesek, ki vključuje glavnico kredita in neobrestne stroške kredita, medtem ko
znesek, ki ustreza tem stroškom, ne bi bil izplačan kreditojemalcu, z Direktivo 2008/48.
33      V tem okviru navedeno sodišče z vprašanjema Sodišče sprašuje o razlagi več določb Direktive 2008/48 v povezavi z načelom učinkovitosti in nekaterimi določbami Direktive 93/13.
34      Ti vprašanji se torej dejansko nanašata na razlago določb prava Unije, ki so upoštevne za rešitev spora o glavni stvari. Ker predložitveno sodišče določi pravni in dejanski okvir spora o glavni stvari na lastno odgovornost, Sodišču ni treba preveriti predpostavk, na katerih temeljita navedeni vprašanji.
35      Na drugi strani, da bi Sodišče lahko podalo razlago prava Unije, ki bo koristna za nacionalno sodišče, člen 94 Poslovnika določa, da mora predlog za sprejetje predhodne odločbe vsebovati zlasti kratek povzetek predmeta spora o glavni stvari in upoštevnih dejstev, kot jih je ugotovilo predložitveno sodišče, ali vsaj navedbo dejanskih okoliščin, na katerih vprašanja temeljijo. Prav tako mora ta predlog vsebovati razloge, ki so navedenemu sodišču vzbudili dvom glede razlage ali veljavnosti nekaterih določb prava Unije, in pojasnitev zveze, ki po njegovem mnenju obstaja med temi določbami in nacionalno zakonodajo, ki se uporabi v sporu o glavni stvari.
36      Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da čeprav je predložitveno sodišče svoje ugotovitve predstavilo zelo na kratko – drugače
kot
to velja za razhajajoča stališča strank v postopku v glavni stvari – ima
Sodišče glede na elemente, navedene v točkah 32 in 33 te sodbe, vseeno na voljo potrebne elemente, da lahko koristno odgovori na postavljeni vprašanji.
37      Iz tega izhaja, da sta vprašanji za predhodno odločanje dopustni.
Vsebinska presoja
38      V uvodu je treba v delu, v katerem predložitveno sodišče zavarovalno premijo iz postopka v glavni stvari opredeljuje kot „neobrestni strošek kredita“, najprej opozoriti, da ta pojem ni določen v Direktivi 2008/48, ampak v poljskem pravu, natančneje v členu 5, točka 6a, zakona o potrošniških kreditih (glej v tem smislu sodbo z dne 26. marca 2020, Mikrokasa in Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, točki 40 in 42).
39      Sodišče se je na ta pojem sklicevalo v sodbi z dne 26. marca 2020, Mikrokasa in Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236), tako da je v točki 40 navedene sodbe navedlo, da pomeni podkategorijo „skupnih stroškov kredita“ v smislu člena 3, točka (g), Direktive 2008/48, ki zajema vse stroške, vključno z obrestmi.
40      Dalje, navesti je treba, da se vprašanji za predhodno odločanje nanašata na skupne stroške kredita, odobrenega P. W., ki poleg obresti vključujejo znesek 16.785,08 PLN, namenjen plačilu kreditnega zavarovanja, ki je poimenovano kot prostovoljno. Predložitveno sodišče dvomi o skladnosti prakse banke, v skladu s katero se zaračunajo obresti na znesek, izplačan P. W. na podlagi izvrševanja pogodbe, povečan za neobrestne stroške kredita, z Direktivo 2008/48, pri čemer pojasnjuje, da ti stroški med drugim krijejo stroške storitev, povezanih s pogodbo, zlasti zavarovanja, če so nujno potrebne za pridobitev kredita ali za njegovo pridobitev pod pogoji, določenimi v ponudbi.
41      V zvezi s tem je treba poudariti, da „prostovoljna“ narava kreditnega zavarovanja iz postopka v glavni stvari pomeni, da to zavarovanje ni bilo potrebno za pridobitev posojila kot takega. Ker pa je s sklenitvijo tega kreditnega zavarovanja prišlo do znižanja obrestne mere kredita, je bilo navedeno kreditno zavarovanje potrebno za pridobitev posojila pod pogoji, določenimi v njegovi ponudbi.
V teh okoliščinah je zavarovalna premija, ki je v skladu s členom 6(1) kreditne pogodbe del skupnih stroškov kredita, tako zajeta s pojmom „skupni stroški kredita za potrošnika“ v smislu člena 3, točka (g), Direktive 2008/48.
42      Nazadnje, v delu, v katerem predložitveno sodišče „neobrestne stroške kredita“ enači z zneskom, ki se ne izplača kreditojemalcu, je treba poudariti, da opredelitev danega zneska, ki ga mora v skladu s kreditno pogodbo nositi kreditojemalec, kot „skupnih stroškov kredita za potrošnika“, kot je določena v tem členu 3, točka (g), ni odvisna od okoliščine, ali je bil ta znesek izplačan na bančni račun kreditojemalca.
43      Okoliščina, da se izposojeni zneski najprej nakažejo na bančni račun kreditojemalca, preden se uporabijo za poravnavo nakupa blaga ali storitev ali za plačilo nekaterih stroškov, ali da dajalec kredita te zneske izplača neposredno upnikom kreditojemalca, je namreč naključna in kot taka ne more vplivati na njihovo opredelitev kot stroškov kredita.
Prvo vprašanje
44      V skladu z ustaljeno sodno prakso je v okviru sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenega s členom 267 PDEU, naloga Sodišča dati nacionalnemu sodišču koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika mora Sodišče po potrebi preoblikovati vprašanja, ki so mu bila predložena. V zvezi s tem mora iz vseh elementov, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, in zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe razbrati elemente prava Unije, ki jih je treba razložiti ob upoštevanju predmeta spora (glej sodbe z dne 29. novembra 1978, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, točka 26; z dne 28. novembra 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, točka 18, ter z dne 2. decembra 2025, Russmedia Digital in Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, točka 44 in navedena sodna praksa).
45      V obravnavani zadevi predložitveno sodišče odloča o sporu, v okviru katerega se mora izreči o skladnosti prakse banke, da zaračuna obresti na znesek, ki poleg glavnice kredita vključuje neobrestne stroške kredita, in sicer na znesek, ki ni bil v celoti izplačan kreditojemalcu, z Direktivo 2008/48.
46      Zato je treba šteti, da predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3, točki (g)
in (j), Direktive 2008/48 v povezavi s členom 10(2) te direktive razlagati tako, da nasprotuje temu, da se v potrošniške kreditne pogodbe vključijo pogoji, ki določajo, da se obrestna mera zaračuna ne le na skupni znesek kredita, ampak tudi na zneske, ki so namenjeni plačilu stroškov, povezanih s tem kreditom, in zato spadajo med skupne stroške kredita za potrošnika.
47      Opozoriti je treba, da je v skladu s členom 1 Direktive 2008/48 namen te direktive harmonizirati nekatere vidike pravil držav članic v zvezi s pogodbami, ki zajemajo potrošniške kredite.
48      Poleg tega iz člena 22(1) te direktive izhaja, da če ta direktiva vsebuje harmonizirane določbe, države članice ne smejo ohraniti ali uvesti drugih nacionalnih določb, razen tistih, določenih v tej direktivi.
49      Kot izhaja iz opredelitev iz člena 3 Direktive 2008/48, je pojem „skupni stroški kredita za potrošnika“ povezan s pojmoma „skupni znesek kredita“ in „skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik“ za izračun EOM (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, točka 38).
50      Ker člen 3 iste direktive glede teh pojmov nikakor ne napotuje na nacionalno pravo, jih je treba šteti za avtonomne pojme prava Unije in jih je treba na njenem celotnem ozemlju razlagati enotno (sodba z dne 16. julija 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, točka 39 in navedena sodna praksa).
51      Najprej, pojem „skupni znesek kredita“ v smislu Direktive 2008/48 je v njenem členu 3, točka (l), opredeljen tako, da pomeni najvišjo dovoljeno mejo ali vsoto vseh zneskov, ki so na voljo po kreditni pogodbi.
52      Dalje, kot je razvidno iz sodne prakse Sodišča, je zakonodajalec Unije za zagotovitev obsežnega varstva potrošnikov v členu 3, točka (g), te direktive uporabil široko opredelitev pojma „skupni stroški kredita za potrošnika“, tako da pomeni vse stroške, vključno z obrestmi, provizijami, davki in vsemi drugimi vrstami stroškov, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s kreditno pogodbo in ki so dajalcu kredita znani, razen notarskih stroškov (sodba z dne 26. marca 2020, Mikrokasa in Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, točka 39 in navedena sodna praksa). Poleg tega v skladu s členom 3, točka (i), navedene direktive EOM pomeni „skupne stroške kredita za potrošnika“, izražene kot letni odstotek skupnega zneska kredita, po potrebi vključno s stroški iz člena 19(2) iste direktive.
53      Nazadnje, navesti je treba, da je pojem „skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik“ v členu 3, točka (h), Direktive 2008/48 opredeljen kot „vsota skupnega zneska kredita in skupnih stroškov kredita za potrošnika“, zato iz tega izhaja, da se pojma „skupni znesek kredita“ in „skupni stroški kredita za potrošnika“ izključujeta, in tako v „skupni znesek kredita“ ne sme biti vključen noben znesek, ki spada pod skupne stroške kredita za potrošnika (sodbi z dne 21. aprila 2016, Radlinger in Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, točka 85, in z dne 16. julija 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, točka 42).
54      Tako Direktiva 2008/48 vsebuje celoten načrt razdelitve zneskov, ki se nanašajo na potrošniške kreditne pogodbe (sodba z dne 16. julija 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, točka 43).
55      V zvezi s „posojilno obrestno mero“, ki je v členu 3, točka (j), Direktive 2008/48 opredeljena kot „obrestna mera, […] ki se zaračuna […] glede na znesek črpanega kredita“, je treba navesti, da skupni znesek kredita in znesek črpanja kredita pomenita vse zneske, s katerimi lahko potrošnik razpolaga, kar izključuje zneske, ki jih dajalec kredita nameni za plačilo stroškov v zvezi z zadevnim kreditom in ki temu potrošniku dejansko niso nakazani (sodba z dne 21. aprila 2016, Radlinger in Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, točka 91).
56      V točkah 87 in 88 sodbe z dne 21. aprila 2016, Radlinger in Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), je namreč Sodišče – potem ko je poudarilo, da je izračun EOM odvisen od skupnega zneska kredita in da je v skladu z Direktivo 2008/48 osnovna enačba, ki določa EOM, na letni osnovi enaka skupni vrednosti črpanj na eni strani in celotni vrednosti odplačil in plačil stroškov na drugi strani –
posledično
ocenilo, da znesek črpanja kredita v smislu dela I Priloge I k tej direktivi ustreza skupnemu znesku kredita v smislu člena 3, točka (l), te direktive.
57      Zato niti v skupni znesek kredita v smislu člena 3, točka (l), in člena 10(2) Direktive 2008/48 niti v znesek črpanega kredita v smislu člena 3, točka (j), Direktive 2008/48 ne sme biti vključen noben znesek, ki je namenjen kritju obveznosti, prevzetih na podlagi zadevnega kredita, kot so administrativni stroški, obresti, provizije in vse druge vrste stroškov, ki jih mora potrošnik plačati (glej v tem smislu sodbo z dne 21. aprila 2016, Radlinger in Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, točka 86).
58      To velja tudi za stroške zavarovanja, ki jih je predložitveno sodišče opredelilo kot neobrestne stroške kredita in ki so, kot je razvidno iz točk 39 in 41 te sodbe, podkategorija „skupnih stroškov kredita za potrošnika“ v smislu člena 3, točka (g), Direktive 2008/48.
59      Pojasniti je treba, da ta rešitev, kot izhaja iz sodb z dne 21. aprila 2016, Radlinger in Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), z dne 26. marca 2020, Mikrokasa in Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236), in z dne 16. julija 2020, Soho Group (C‑686/19, EU:C:2020:582), ne omejuje vrst stroškov, ki jih lahko dajalec kredita naloži potrošniku v okviru kreditne pogodbe.
60      Dajalec kredita se namreč lahko odloči, da ne bo zaračunal pogodbenih obrestnih mer na zneske, ki ustrezajo stroškom kredita, in se hkrati izogne devalvaciji denarja, do katere pride zaradi preteka časa, tako, da
zaračuna sorazmerno višjo posojilno obrestno mero, ki odraža strošek nezaračunanih obresti na zneske, ki ustrezajo stroškom kredita. Tako lahko dajalec kredita kredit omogoči tudi potrošnikom, ki nimajo nobenega začetnega kapitala za financiranje stroškov, ki jih je treba plačati zaradi sklenitve kreditne pogodbe.
61      Taka rešitev je poleg tega v skladu s cilji Direktive 2008/48.
62      Opozoriti je namreč treba, da je bila ta direktiva sprejeta z dvojnim ciljem, in sicer, da se vsem potrošnikom v Uniji zagotovi visoka in enakovredna raven varovanja njihovih interesov in da se olajša vzpostavitev dobro delujočega notranjega trga potrošniških kreditov. Iz uvodne izjave 19 te direktive izhaja, da je njen namen med drugim zagotoviti, da lahko potrošnik pred sklenitvijo kreditne pogodbe dobi ustrezne podatke, ki se nanašajo predvsem na EOM v celotni Uniji in mu omogočajo primerjavo obrestnih mer, ki se uporabljajo (sodba z dne 16. julija 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, točka 49 in navedena sodna praksa).
63      Kot je v bistvu navedeno v uvodnih izjavah 31 in 43 Direktive 2008/48, pa je za potrošnika informacija o skupnih stroških kredita v obliki obrestne mere, izračunane na podlagi enotne matematične formule, bistvena. Na eni strani namreč ta informacija prispeva k preglednosti trga, ker potrošniku omogoča primerjanje ponudb za kredit. Na drugi strani potrošniku omogoča, da presodi obseg svoje obveznosti (sodba z dne 21. aprila 2016, Radlinger in Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, točka 90 in navedena sodna praksa).
64      Taka preglednost trga bi bila ogrožena, če bi bilo mogoče razlikovati med več obrestnimi merami in zlasti med posojilno obrestno mero, ki se zaračuna
na znesek črpanega kredita, in drugimi obrestnimi merami, ki se v državah članicah zaračunajo
na kreditne zneske, ki niso zajeti v tej opredelitvi zneska črpanega kredita.
65      Glede na zgornje preudarke je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 3, točki (g)
in (j), Direktive 2008/48 v povezavi s členom 10(2) te direktive razlagati tako, da nasprotuje temu, da se v potrošniške kreditne pogodbe vključijo pogoji, ki določajo, da se obrestna mera ne zaračuna le na skupni znesek kredita, ampak tudi na zneske, ki so namenjeni plačilu stroškov, povezanih s tem kreditom, in zato spadajo med skupne stroške kredita za potrošnika.
Drugo vprašanje
66      Ker stroškov zavarovanja kot sestavnega dela „skupnih stroškov kredita za potrošnika“ v smislu člena 3, točka (g), Direktive 2008/48 ni mogoče vključiti v znesek črpanega kredita v smislu člena 3, točka (j), te direktive, na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
67      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
Člen 3, točki (g) in (j), Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2021/2167 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2021, v povezavi s členom 10(2) prvonavedene direktive
je treba razlagati tako, da
nasprotuje temu, da se v potrošniške kreditne pogodbe vključijo pogoji, ki določajo, da se obrestna mera ne zaračuna le na skupni znesek kredita, ampak tudi na zneske, ki so namenjeni plačilu stroškov, povezanih s tem kreditom, in zato spadajo med skupne stroške kredita za potrošnika.
Podpisi
*      Jezik postopka: poljščina.