Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
LAILE MEDINA,
predstavljeni 15. maja 2025(1)
Zadeva C-541/23 P
Polwax S.A.
proti
Evropski komisiji
„ Pritožba – Konkurenca – Koncentracije – Trg stiskanega parafina in trg parafinskega voska – Pridobitev nadzora družbe PKN Orlen nad družbo Grupa Lotos – Sklep o združljivosti koncentracije z notranjim trgom in Sporazumom o EGP – Tožba za razglasitev ničnosti, ki jo vloži tretja oseba – Opredelitev upoštevnih trgov – Dokazno breme in dokazni standard – Standard nadzora Splošnega sodišča v zadevah v zvezi z združitvami “
1.        Družba Polwax S.A. s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča z dne 14. junija 2023, Polwax/Komisija
(T‑585/20, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2023:332). S to sodbo je bila zavrnjena njena tožba za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije z dne 14. julija 2020 (v nadaljevanju: sporni sklep),(2) s katerim je Evropska komisija koncentracijo družb Polski Koncern Naftowy Orlen S.A. (v nadaljevanju: družba Orlen) in Grupa Lotos S.A. (v nadaljevanju: družba Lotos) razglasila za združljivo z notranjim trgom in členom 57 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP), pod pogojem, da družba Orlen spoštuje nekatere zaveze.
2.        Družba Polwax v utemeljitev pritožbe navaja devet pritožbenih razlogov. Vendar pa se v teh sklepnih predlogih v skladu z zahtevo Sodišča obravnava le prvi pritožbeni razlog.
3.        V okviru tega prvega pritožbenega razloga družba Polwax zlasti trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in storilo očitno napako pri presoji in izkrivilo stališča družbe Polwax (i) s tem, da je ugotovilo, da mora, kot zainteresirana stranka, predložiti „resne indice“, da obstajajo morebitne težave v zvezi s konkurenco, kljub temu da se v tem položaju tega merila ne bi smelo uporabiti, in (ii) s tem, da je od družbe Polwax zahtevalo, naj navede „resne indice“ za to, da proizvodi, ki jih je Komisija preverjala v okviru nabavnega trga (trga stiskanega parafina(3)), niso substituti niti z vidika povpraševanja niti z vidika ponudbe, pri čemer taka obveznost v razmerju do tretjih strank ne izhaja iz Uredbe št. 139/2004, in (iii) s tem, da je ugotovilo, da informacije, ki jih je družba Polwax predložila med postopkom, niso taki „resni indici“. Poleg tega družba Polwax trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da ni analiziralo dinamike posameznih segmentov nabavnega trga in tega, da Komisija dejansko ni obrazložila trditve, da nabavni trg ni niti razdeljen niti segmentiran.
I.      Dejansko stanje in postopek pred Splošnim sodiščem
4.        Dejansko stanje je podrobno opisano v točkah od 2 do 23 izpodbijane sodbe. Za namene teh sklepnih predlogov zadostuje, da se ga povzame, kot sledi.
5.        Pritožnica, družba Polwax, je poljska družba, ki proizvaja in trži parafinske voske in proizvode na osnovi parafina. Družba Orlen je vertikalno integrirano podjetje, ki je dejavno predvsem na področju rafiniranja in trženja (vključno z maloprodajo) goriva in z gorivom povezanih proizvodov v Češki republiki, Nemčiji, Litvi in na Poljskem, medtem ko je
družba Lotos je vertikalno integrirano podjetje, ki je dejavno predvsem na področju rafiniranja in trženja (vključno z maloprodajo) goriva in z gorivom povezanih proizvodov večinoma na Poljskem. Družba Orlen je dejavna na trgu petrokemije, obe pa sta dejavni na področjih predhodnega raziskovanja nahajališč, razvoja ter proizvodnje surove nafte in zemeljskega plina.
6.        V okviru obravnavane zadeve je družba Orlen pridobila popoln nadzor nad družbo Lotos. Družba Polwax je 15. maja 2020 predložila pripombe na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in trdila, da bi bilo treba določiti zaveze, da se zagotovi, da koncentracija ne bo vplivala na njen dostop do nekaterih proizvodnih dejavnikov, ki jih uporablja pri svoji proizvodnji. Komisija je 14. julija 2020 sprejela sporni sklep.
7.        Komisija je med drugim navedla, da „bo kombinacija odprodaj in drugih zavez kupcem prenesenih subjektov in drugim konkurentom omogočila, da bodo v prihodnosti učinkovito konkurirali združenemu subjektu na zadevnih trgih“, da bo „predvsem na grosističnih trgih plinskega olja in bencina kupec deleža rafinerije lahko uvozil znatne količine zaradi širšega dostopa do infrastrukture“ in da bo „kupec zaradi te kombinacije zmogljivosti rafiniranja in potenciala uvoza izvajal podoben konkurenčni pritisk kot družba Lotos pred koncentracijo“. Komisija je zato prišla do sklepa, da „koncentracija, kakor je bila spremenjena z zavezami, ne vzbuja več pomislekov glede konkurence“, in pojasnila, da je „[t]a odločitev […] pogojena z doslednim spoštovanjem sprejetih zavez“.(4)
8.        Kar zadeva učinke načrtovane koncentracije na konkurenco, je Komisija v točki 2003 obrazložitve spornega sklepa preučila možnost, ki jo je izpostavila družba Polwax, in sicer da bi koncentracija pripeljala do preprečevanja dostopa do proizvodnih dejavnikov. Družba Polwax je trdila, da ji „novi gospodarski subjekt ne bi več dobavljal stiskanega parafina ali bi ji ga dobavljal zgolj za veliko višjo ceno, in da tako temu subjektu na trgu parafinskih voskov ne bi mogla več konkurirati“.
9.        V zvezi s tem je Komisija v točki 2004 obrazložitve spornega sklepa navedla, da če bi bil nabavni trg stiskanega parafina opredeljen na nacionalni ravni, bi družba Lotos v letih 2017 in 2018 na Poljskem imela tržni delež med 30 in 40 %. Sicer je priznala, da bi tak tržni delež pomenil obstoj vertikalnih učinkov, vendar je poudarila, da je bilo med 60 in 70 % virov stiskanega parafina še vedno na voljo in da je družba Orlen sama uporabljala zunanje dobavitelje. Komisija je zato sklenila, da ni očitno, da bi bil združeni subjekt zmožen preprečiti dostop strank družbe Lotos, ki so dejavne na trgu parafinskega voska, do stiskanega parafina.
10.      Komisija je v točki 2005 obrazložitve spornega sklepa dodala, da ima družba Orlen le zelo majhen delež na prodajnem trgu, in iz tega izpeljala, da združeni subjekt tudi ne bi imel interesa, da bi strankam družbe Lotos, ki so dejavne na tem trgu, preprečeval dostop do proizvodnih dejavnikov. Navedla je, da je družba Polwax sama poudarila, da je konkurenca na navedenem trgu močna, saj je ta trg v nekaterih primerih globalen in pod pritiskom kitajskih proizvajalcev.
11.      Komisija je na podlagi tega v točki 2006 obrazložitve spornega sklepa sklenila, da njena preiskava ni odkrila resnih indicev, ki bi kazali na bistveno oviranje učinkovite konkurence v zvezi z vertikalno povezavo med trgom stiskanega parafina na Poljskem in trgom parafinskega voska v EGP.
12.      Družba Polwax je pred Splošnim sodiščem v bistvu navedla dva tožbena razloga. S prvim tožbenim razlogom je trdila, da je Komisija kršila člen 2, od (1) do (3), Uredbe št. 139/2004, ki se nanaša na koncentracije. Domnevna napaka Komisije naj bi bila v tem, da je napačno opredelila trge, prvič, kar zadeva prodajni trg parafinskega voska, in drugič, kar zadeva nabavni trg stiskanega parafina. Poleg tega je družba Polwax Komisiji očitala, da je napačno presodila učinke združitve na trg stiskanega parafina in parafinskega voska. Drugi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev člena 9(1) Uredbe št. 139/2004 (vendar je bil pozneje na obravnavi umaknjen). Družba Polwax je v svoji repliki predložila tudi nov tožbeni razlog, v katerem trdi, da je bil sporni sklep nezadostno obrazložen glede opredelitve upoštevnih trgov. Splošno sodišče je s sodbo z dne 14. junija 2023 tožbo v celoti zavrnilo.(5)
II.    Presoja
13.      Prvi pritožbeni razlog družbe Polwax se nanaša na napačno uporabo prava, očitne napake pri presoji in izkrivljanje položaja družbe Polwax, ker Splošno sodišče v točkah 45 in od 57 do 62 izpodbijane sodbe ni izvedlo učinkovitega nadzora nad opredelitvijo upoštevnega trga, ki jo je Komisija uporabila v spornem sklepu, in ker je tožeči stranki naložilo napačen dokazni standard. Prvi pritožbeni razlog je razdeljen na tri dele.
A.      Prvi del prvega pritožbenega razloga
14.      Družba Polwax v prvem delu prvega pritožbenega razloga v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in kršilo člen 2 Uredbe št. 139/2004 s tem, da ji je v točki 45 izpodbijane sodbe naložilo, naj v podporo svojemu tožbenemu razlogu, ki se nanaša na napačno opredelitev nabavnega trga stiskanega parafina, navede „resne indice“ o obstoju težave v zvezi s konkurenco.
1.      Dopustnost
15.      Komisija trdi, da je prvi del prvega pritožbenega razloga nedopusten, ker je družba Polwax pred Splošnim sodiščem izpodbijala, da nabavnega trga za dobavo stiskanega parafina ni razdelila na druge ločene podtrge. Tako je trdila, da je Komisija storila napako, ko trga stiskanega parafina ni dodatno razdelila ali segmentirala na trge za dobavo lahkega, srednjega in težkega stiskanega parafina. Družba Polwax torej nasprotuje sama sebi, ko pred Sodiščem zatrjuje, prvič, da se njen očitek ni nanašal na „druge“ trge kot tiste, na katere se je nanašala analiza konkurence, in drugič, ko trdi, da bi morala Komisija v spornem sklepu trg stiskanega parafina razdeliti na manjše podtrge (ali vsaj na segmente) za namene analize prihodnjih učinkov združitve.
16.      V nasprotju s trditvami Komisije je prvi del prvega pritožbenega razloga dopusten, saj iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je zatrjevana kršitev pravil, ki se uporabljajo na področju dokazov, pravno vprašanje, ki je v fazi pritožbe dopustno.(6)
2.      Vsebinska presoja
17.      Splošno sodišče se v izpodbijani sodbi sklicuje na dokazni standard za tretje osebe, ki izpodbijajo zakonitost sklepa o združitvi, kot je določeno v njegovi sodni praksi, ki je Sodišče še ni obravnavalo.(7) Zato je treba, prvič, na splošno oceniti ustrezen dokazni standard glede na sodno prakso Sodišča in ali je sodna praksa Splošnega sodišča združljiva z ustreznim dokaznim standardom; in, drugič, konkretno preučiti, ali je Splošno sodišče v obravnavani zadevi pravilno uporabilo ta standard v zvezi z opredelitvijo upoštevnega trga.
a)      Uvodne ugotovitve o dokaznem bremenu in dokaznem standardu ter o standardu nadzora
18.      Kot bom pokazala v naslednji analizi, so pojmi dokazno breme in dokazni standard ter standard (sodnega) nadzora medsebojno povezani, zlasti v zadevah v zvezi z združitvami, in jih je zato treba obravnavati skupaj.(8)
1)      Komisija mora dokazati, da je bolj verjetno kot ne, da bi koncentracija bistveno ovirala konkurenco (ali da je ne bi ovirala).
19.      V skladu s členom 2 Uredbe št. 139/2004 mora Komisija presoditi učinke koncentracije na konkurenco na trgih, na katerih obstaja dejanska nevarnost bistvenega oviranja učinkovite konkurence, zlasti zaradi ustvarjanja ali krepitve prevladujočega položaja.
20.      Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da morajo biti „odločbe Komisije o združljivosti koncentracij z notranjim trgom podprte z dovolj pomembnimi in doslednimi dokazi“.(9) Ti dokazi morajo biti pravilni in zanesljivi ter zmožni utemeljiti iz njih izpeljane sklepe.(10) Poleg tega mora Komisija, kot je dalje pojasnilo Splošno sodišče, svoje trditve ne le prepričljivo dokazati, temveč mora to storiti tudi „z zadostno verjetnostjo“,(11) da bo združitev bistveno vplivala na učinkovito konkurenco (ali da nanjo ne bo vplivala).
21.      V zvezi s tem je Sodišče priznalo, da ima Komisija polje proste presoje glede ekonomskih vprašanj za izvajanje materialnih pravil Uredbe št. 139/2004, saj izvaja ekonomske analize prihodnjega razvoja v zvezi z verjetnostjo nekega razvoja na zadevnem trgu v prihodnosti.(12) Sodišče je na podlagi presoje, da analiza Komisije v zadevah v zvezi z združitvami ne more biti tako gotova kot njene naknadne analize (v skladu s členoma 101 in 102 PDEU) in da je usmerjena v prihodnost, odločilo, da mora Komisija predložiti dokaze, ki dokazujejo, da je bolj verjetno kot ne, da bi zadevna koncentracija bistveno ovirala konkurenco ali da je ne bi bistveno ovirala.(13)
22.      Kot je pojasnilo Splošno sodišče, „okoliščina, da bi imela koncentracija protikonkurenčne učinke, sama po sebi ne zadostuje za ugotovitev, da bi bila ta koncentracija nezdružljiva z notranjim trgom, če ne ovira bistveno učinkovite konkurence na notranjem trgu ali na njegovem znatnem delu“.(14)
2)      Tožeča stranka mora dokazati, da je bila storjena očitna napaka pri presoji.
23.      Polje proste presoje, ki ga ima Komisija, „upravičuje, da je nadzor sodišča Unije nad odločbo Komisije na področju koncentracij omejen na preverjanje, ali je bilo dejansko stanje pravilno ugotovljeno in ali je bila storjena očitna napaka pri presoji“.(15)
24.      Da bi se zagotovil dostop do takega nadzora s strani sodišč Unije, pravo Unije strankam, ki jih zadevajo sklepi Komisije o združitvah (vključno s tretjimi osebami, kot so konkurenti ali stranke), načeloma zagotavlja pravico, da vložijo tožbo, s katero izpodbijajo zakonitost te odločbe pred Splošnim sodiščem na podlagi člena 263 PDEU v skladu z načelom učinkovitega sodnega varstva iz člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
25.      Glede na navedeno to pravico spremlja obveznost tožeče stranke, da opredeli tožbene razloge, ki jih navaja, in da predloži dokaze v podporo tem razlogom.
26.      Kadar tožeča stranka vloži tako tožbo, je v skladu s členom 76(d) Poslovnika Splošnega sodišča „za dopustnost tožbe nujno, da iz besedila tožbe izhajajo oziroma so v njem vsaj povzeti, vendar koherentno in razumljivo, bistveni dejanski in pravni elementi, da se zagotovi pravna varnost in učinkovito izvajanje sodne oblasti“.(16) Sodna praksa Sodišča v zvezi s tem pojasnjuje, da ima tožeča stranka pomembno vlogo, saj opozarja, da „mora razloge zoper […] odločbo navesti tožeča stranka in predložiti dokaze v podporo tem razlogom“.(17)
27.      Natančneje, ko gre za področja prava Unije, s katerimi je povezan nadzor nad združitvami na ravni Unije, kot je konkurenčno pravo iz členov 101 ali 102 PDEU, „se od tožeče stranke v bistvu zahteva, da opredeli tiste elemente izpodbijane odločbe, ki jih prereka, da v zvezi s tem oblikuje razloge in predloži dokaze,[(18)] na podlagi katerih je mogoče resno sklepati, da so ti razlogi utemeljeni“.(19)
28.      V sodbi EFIM/Komisija(20) je Sodišče zavrnilo pritožbeni razlog, s katerim je pritožnica predlagala, naj se ugotovi, da je Splošno sodišče s tem, ko je od nje zahtevalo predložitev dokazov o domnevni kršitvi, kršilo člen 47 Listine o temeljnih pravicah. Sodišče je poudarilo, da mora v okviru tožbe za razglasitev ničnosti sklepa Komisije sodiščem Unije trditve in dokaze predložiti tožeča stranka, zato Splošno sodišče ni storilo napake pri presoji, ko je ugotovilo, da je dokazno breme na strani tožeče stranke.(21) Ta odločitev je zlasti pomembna, ker imajo tako (i) tretje osebe v zadevah o nadzoru združitev kot (ii) tretje osebe pritožnice v postopkih v zvezi s členoma 101 in 102 PDEU podobne značilnosti, vključno z dejstvom, da imajo tako ene kot druge le omejeno pravico dostopa do upravnega spisa Komisije.(22)
29.      Podobne ugotovitve je mogoče izpeljati iz sodne prakse Sodišča na drugih sorodnih področjih prava Unije. Prvič, na področju prava Unije o državnih pomočeh je ustaljena sodna praksa Sodišča, da to, da Splošno sodišče od stranke, ki vloži tožbo za razglasitev ničnosti, pričakuje, da predloži dokaze v podporo svojim trditvam, ni v nasprotju s pravilno porazdelitvijo dokaznega bremena. Namesto tega „mora načeloma oseba, ki v utemeljitev predloga ali trditve zatrjuje dejstva, predložiti dokaz o njihovi resničnosti“.(23) Drugič, Sodišče je isto formulo uporabilo tudi v protidampinški sodni praksi.(24)
3)      Dokazni standard: informacije morajo dokazovati očitno napako pri presoji, zaradi katere se presoja Komisije ne zdi verjetna, kar bi nagnilo tehtnico v korist pritožnice
30.      Zdaj bom obravnavala vprašanje ustrezne ravni dokaznega standarda, ki se zahteva od tožeče stranke v zadevah v zvezi z združitvami.
31.      Sodišče je v zvezi z nadzorom zapletenih ekonomskih presoj odločilo, da morajo dokazi, ki jih je predložila tožeča stranka, za ugotovitev, da je Komisija storila očitno napako pri presoji dejstev, ki upravičuje razglasitev ničnosti spornega sklepa, zadostovati za to, da se presoja dejstev, uporabljena v sklepu, ne zdi verjetna.(25)
32.      V zadevah v zvezi z združitvami so dokazi redko enotni, zato mora Komisija tehtati dokaze in indice (ali določiti, kateri imajo prednost). Splošno sodišče je v odgovor na ta poseben položaj v svoji obstoječi sodni praksi pravilno odločilo, da bo tožeča stranka uspešna le, če je mogoče dokazati, da je tehtanje različnih dokazov iz spisa neupravičeno in se ne zdi verjetno do te mere, da ne more podpreti presoje Komisije.(26)
33.      V zvezi s tem je treba opozoriti, da Sodišče in Splošno sodišče od tožeče stranke ne pričakujeta, da bo onkraj razumnega dvoma(27) dokazala, da je Komisija pri presoji koncentracije storila očitno napako. Ustrezen preizkus je tehtanje verjetnosti,(28) ki ga spremljajo posebne zahteve glede kakovosti dokazov, ki načeloma ne vplivajo na zahtevani dokazni standard.(29)
34.      Iz navedenega izhaja, da mora tožeča stranka v zadevah v zvezi z združitvami predložiti koherentne in zadostne informacije (to je tožbene razloge in dokaze ali indice). Na primer v položaju, kot je ta v obravnavani zadevi (ki se nanaša na opredelitev upoštevnega trga), mora kakovost informacij po obsegu in stopnji podrobnosti ustrezati zahtevam iz oddelka 6 obrazca CO(30) iz Priloge I k Uredbi št. 802/2004(31) z naslovom „Opredelitve trga“. Kot je poudarilo Sodišče, je bistvena vloga dokaza v tem, da potrdi utemeljenost teze,(32) zato mora biti kakovost dokazov v vsakem primeru taka, da Splošnemu sodišču omogoči, da ugotovi obstoj domnevne očitne napake pri presoji.(33)
35.      Iz tega izhaja, da mora tožeča stranka predložiti koherentne in zadostne informacije, s katerimi dokaže domnevno očitno napako, zaradi katere se presoja Komisije posledično ne zdi verjetna, s čimer se tehtnica prevesi v korist ugotovitve tožeče stranke in stran od ugotovitve Komisije (glede tega, ali naj se zadevna združitev odobri ali ne). Glede na navedeno je treba raven dokaznega standarda, ki se zahteva od tožeče stranke, omejiti ob upoštevanju posebnih vidikov nadzora združitev v Uniji in njegovega postopka. Najprej mora Komisija predložiti dokaze, iz katerih je razvidno, da je bolj verjetno kot ne, da bi zadevna koncentracija bistveno ovirala učinkovito konkurenco (ali da je ne bi ovirala). Zato se od tožeče stranke lahko zahteva le, da dokaže očitno napako pri presoji, kar bi lahko to tehtnico prevesilo v zgoraj navedeno smer.
36.      Pri presoji kakovosti dokazov v mejah dokaznega standarda, naloženega tožeči stranki, je treba upoštevati še dva vidika. Prvič, tožeča stranka se sooča s težavami tudi, ko izvaja svojo analizo prihodnjega razvoja za namene izpodbijanja predlaganega sklepa o združitvi. Dokaze, ki jih je treba predložiti za dokazovanje očitne napake pri presoji Komisije, prav tako zaznamuje negotovost in usmerjenost analize, na kateri temelji ta sklep o združitvi, v prihodnost.(34) Drugič in dodatno, za namene zbiranja dokazov tožeča stranka nima enakih preiskovalnih pooblastil, kot jih ima Komisija.(35) Zato zahteve, da mora tožeča stranka zadostno utemeljiti svoje tožbene razloge, ni mogoče povsem enačiti z zahtevami, ki so naložene tej instituciji. V vsakem primeru so zahteve za tožečo stranko še naprej omejene na obveznost predložitve koherentnih in zadostnih informacij, ki utemeljujejo domnevno očitno napako pri presoji, ki jo je storila Komisija, zaradi česar se njena presoja ne zdi verjetna.(36)
37.      Stališča, kot so navedena v točki 31 teh sklepnih predlogov, so bila izražena tudi v pravni akademski literaturi,(37) v kateri je poudarjeno, da je treba sodbo Sodišča v zadevi Bertelsmann in Sony razlagati tako, da mora tožeča stranka predložiti dokaze, s katerimi utemelji svojo trditev, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ni pa ji treba predložiti dokazov, ki dejansko dokazujejo njeno vsebinsko presojo (in ji na primer ni treba dokazati, zakaj bo združitev škodovala konkurenci). Ko je tožeča stranka premagala oviro zadostne utemeljitve očitne napake pri presoji, mora Komisija zagovarjati svoje ugotovitve dejanskega stanja ter pravno in ekonomsko presojo, zato nosi končno dokazno breme.(38)
38.      Zato menim, da mora tožeča stranka načeloma na podlagi svojih tožbenih razlogov in dokazov ali indicev v podporo tem tožbenim razlogom dokazati, da presoja Komisije in iz nje izpeljani sklepi niso utemeljeni. Za uspeh morajo biti dokazi taki, da lahko koherentno in zadostno utemeljijo, da se presoja Komisije ne zdi verjetna, kar pomeni očitno napako pri tej presoji.
4)      Zahteva po predložitvi resnih indicev, ki bi očitno dokazali obstoj težave v zvezi s konkurenco, ki bi jo morala Komisija preizkusiti
39.      Izpodbijana sodba se sklicuje na zahteve, ki jih je Splošno sodišče doslej že razvilo (sodbi v zadevah easyJet in Niki Luftfahrt), vendar jih Sodišče še ni obravnavalo. Zato bom, preden preidem k vsebinski presoji prvega pritožbenega razloga, ocenila, ali je raven dokaznega standarda, ki je bil razvit s to sodno prakso, skladna z zahtevami, določenimi z zgoraj analizirano sodno prakso Sodišča.(39)
40.      V sodbi easyJet je Splošno sodišče zlasti pojasnilo, da mora Komisija, celo če ni nobene izrecne spodbude tretjih oseb, ampak če obstajajo resni indici v tem smislu, odkriti težave v zvezi s konkurenco, ki jih združitev povzroča na vseh trgih, na katere bi verjetno lahko vplivala.(40)
41.      Kadar tretja oseba, ki je tožeča stranka, zatrjuje, da Komisija ni upoštevala morebitne težave v zvezi s konkurenco, je Splošno sodišče določilo naslednji dokazni standard: „dolžnost tožeče stranke, da navede resne indice, ki bi očitno dokazali obstoj težave v zvezi s konkurenco, ki bi jo morala Komisija zaradi njenega vpliva preizkusiti“.(41)
42.      Splošno sodišče pri pojasnjevanju vrste in kakovosti dokazov navaja, da mora „tožeča stranka, [da bi] izpolnila to zahtevo, […] določiti zadevne trge, opisati konkurenčni položaj brez združitve in navesti, kakšni bi bili verjetni učinki združitve glede na konkurenčni položaj na teh trgih.“(42)
43.      Kot je pravilno poudarila Komisija, zahteva po dokazovanju obstoja težave v zvezi s konkurenco Splošnemu sodišču omogoča, da v skladu z načelom kontradiktornosti iz člena 64 svojega poslovnika odloči o tožbi, ne da bi mu bilo treba zahtevati dodatne informacije, da bi zagotovilo pravno varnost in učinkovito izvajanje sodne oblasti.(43)
44.      Splošno sodišče je v podporo tej ugotovitvi v sodbi easyJet navedlo, da ni zadostovalo, da se je tožeča stranka „zadovolji[la] s trditvijo“ o teoriji škode,(44) „pri čemer utemeljevanja ni podprla“,(45) in sklenilo, da trditve tožeče stranke niso mogle biti teoretične, abstraktne ali pomeniti splošnih trditev.(46) Namesto tega morajo biti dovolj jasne,(47) tožeča stranka pa mora prepričljivo prikazati, da ugotovitve Komisije vsebujejo očitno napako pri presoji.(48)
45.      Po mojem mnenju so pojasnila glede vrste in kakovosti zahtevanih dokazov v skladu z zahtevo po predložitvi koherentnih in zadostnih informacij v podporo tožbenim razlogom.
46.      V sodbi Niki Luftfahrt je Splošno sodišče ponovno potrdilo načela iz sodbe easyJet in uvedlo dodatne smernice za tožeče stranke.
47.      Splošno sodišče je v sodbi Niki Luftfahrt zlasti odločilo, da mora tožeča stranka „opredeliti zadevne trge, opisati konkurenčne razmere brez združitve in navesti, kakšni bi bili verjetni učinki združitve glede na konkurenčne razmere na teh trgih“.(49) Tožeča stranka pred Splošnim sodiščem lahko to zahtevo izpolni tako, da predloži informacije, ki so po obsegu in naravi primerljive z informacijami, zahtevanimi v oddelku 6 obrazca CO iz Priloge I k Uredbi št. 802/2004, ki jih udeleženci koncentracije predložijo Komisiji v okviru priglasitve združitve.(50)
48.      Oddelek 6 obrazca CO je dejansko lahko koristno merilo za količino in naravo zahtevanih dokazov v položaju, kot je ta v obravnavani zadevi, ki se nanaša na opredelitev upoštevnega trga, saj tretjim osebam, ki so tožeče stranke, kot je družba Polwax, omogoča boljše razumevanje vrste dokazov in indicev, ki jih morajo predložiti Splošnemu sodišču, ko izpodbijajo opredelitev trga Komisije v sklepu o združitvi.
49.      Iz navedenega izhaja, da mora tožeča stranka, kadar izpodbija zakonitost sklepa Komisije o odobritvi združitve, dokazati očitno napako pri presoji Komisije, tako da predloži resne indice, ki bi očitno dokazali obstoj težave v zvezi s konkurenco, ki bi jo morala Komisija zaradi njenega vpliva preizkusiti. Da bi izpolnila to zahtevo, mora tožeča stranka predložiti koherentne in zadostne informacije, ki prepričljivo utemeljujejo utemeljenost trditev in omogočajo Splošnemu sodišču, da ugotovi, ali domnevna očitna napaka obstaja. V zvezi s tem mora tožeča stranka na podlagi informacij (in sicer tožbenih razlogov ter dokazov ali indicev v podporo tem razlogom), ki jih je predložila, dokazati, da presoja Komisije in iz nje izpeljani sklepi niso utemeljeni in se ne zdijo verjetni, s čimer se tehtnica verjetnosti prevesi v korist ugotovitve tožeče stranke in v škodo ugotovitve v sklepu Komisije. Kljub temu je treba pri sodnem nadzoru upoštevati omejitve, ki jih nalaga predhodnost nadzora nad združitvami.
5)      Končne ugotovitve o terminologiji, uporabljeni v sodni praksi Splošnega sodišča
50.      V okviru končnih ugotovitev v zvezi s sodno prakso Splošnega sodišča, na katero se sklicuje v izpodbijani sodbi, bom na kratko obravnavala nekatere terminološke nedoslednosti v tej sodni praksi. Vendar, kot bom pojasnila, te izhajajo predvsem iz razlik med različnimi jezikovnimi različicami, sodna praksa pa zaradi njih ni neskladna glede vsebine in zlasti dokaznega standarda.
51.      V sodbi Niki Luftfahrt je v angleški različici uporabljen izraz „serious indicia“, v nemški različici, ki je v skladu s členom 49 Poslovnika Splošnega sodišča verodostojno besedilo, pa izraz „zuverlässige Indizien“, ter
v francoski različici izraz „indices sérieux“. Splošno sodišče je v poljski različici te sodbe navedlo, da mora tožeča stranka za izpodbijanje opredelitve zadevnega trga predložiti „wiarygodne przesłanki
“, kar je v angleščini „reliable evidence“).
52.      Nasprotno pa je Splošno sodišče v poljski različici izpodbijane sodbe (točki 59 in 60), ki je verodostojno besedilo, v zvezi z domnevno napačno opredelitvijo zadevnega trga poudarilo, da je treba predložiti „poważne poszlaki“ („resne indice“).(51) To je drugačen pojem od pojma, uporabljenega v sodbi Niki Luftfahrt. Podobno je treba v angleški različici izpodbijane sodbe predložiti „compelling evidence“ („resne indice“; točke od 57 do 61) ali „compelling indications“ („resne indice“; točka 45), medtem ko je angleška različica sodbe Niki Luftfahrt zahtevala predložitev „serious indicia“ („resnih indicev“). V francoski različici izpodbijane sodbe pa je Splošno sodišče uporabilo pojem „indices sérieux“ (za „ compelling indications“ in „ compelling evidence“), torej enak pojem kot v sodbi Niki Luftfahrt.
53.      Vendar pa, kot pravilno poudarja Komisija, te terminološke razlike ne vplivajo na dokazni standard in kakovost dokazov, ki ju zahteva Splošno sodišče. To je posledica dejstva, da je Splošno sodišče, kot je navedeno zgoraj, v vseh zadevnih sodbah Splošnega sodišča od tožeče stranke zahtevalo, da dokaže, da je prišlo do očitne napake pri presoji, in sicer s predložitvijo primerljivih informacij, ki so v bistvu izpolnjevale zahteve iz oddelka 6 obrazca CO.
b)      Prvi del prvega pritožbenega razloga: uporaba sodne prakse (iz sodb easyJet in Niki Luftfahrt) v izpodbijani sodbi
54.      Sporni sklep je v točki 1997 obrazložitve opredelil nabavni trg kot trg dobave stiskanega parafina, in sicer predvsem na podlagi predhodne prakse odločanja Komisije (točki 52 in 53 izpodbijane sodbe).
55.      Splošno sodišče (točka 56 izpodbijane sodbe) je ugotovilo, da je v vlogah družbe Polwax več sklicevanj na različne vrste stiskanega parafina, in sicer na lahki, srednji ali težki, ter na njihove različne lastnosti in različno uporabo, vendar pa v delu, v katerem je treba ta sklicevanja razumeti kot očitek o napačni opredelitvi nabavnega trga, ker naj bi Komisija morala ugotoviti obstoj treh različnih trgov glede na to, ali se nanašajo na te tri vrste stiskanega parafina, tega očitka ni mogoče sprejeti.(52) Splošno sodišče je ta tožbeni razlog zavrnilo v točkah od 57 do 62 izpodbijane sodbe.
56.      Splošno sodišče se je v točki 45 izpodbijane sodbe sklicevalo na veljavni dokazni standard, v skladu s katerim je morala tožeča stranka zlasti „nave[sti] resne indice, ki bi očitno dokazali obstoj težave v zvezi s konkurenco, ki bi jo morala Komisija zaradi njenega vpliva preizkusiti“.(53)
57.      V točkah od 57 do 62 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče v bistvu menilo, da bi morala družba Polwax predložiti resne indice, ki bi dokazovali, da ni zadostne stopnje medsebojne zamenljivosti med težkim stiskanim parafinom, lahkim stiskanim parafinom in srednjim stiskanim parafinom, da bi ti spadali na isti trg, in natančneje, da bi morala tožeča stranka predložiti resne indice, ki bi dokazovali nezadostno zamenljivost z vidika povpraševanja in z vidika ponudbe med različnimi vrstami stiskanega parafina, da bi te spadale na isti trg, česar tožeča stranka ni naredila.
58.      Družba Polwax v pritožbi v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in kršilo člen 2 Uredbe št. 139/2004 s tem, da je v točkah 45 in od 57 do 60 izpodbijane sodbe od družbe Polwax zahtevalo, da v podporo svojemu tožbenemu razlogu, ki temelji na napačni opredelitvi nabavnega trga, navede „resne indice“, kar bi omogočilo opredelitev upoštevnih trgov, ki so ožji od trga, ki ga je opredelila Komisija. Družba Polwax trdi, da se taka zahteva po predložitvi „resnih indicev“, ki dokazujejo obstoj težave v zvezi s konkurenco, v skladu s sodbama easyJet in Niki Luftfahrt v obravnavani zadevi ni uporabljala. Po mnenju družbe Polwax se taka dokazna zahteva nanaša le na težave „na drugih trgih kot tistih, na katere se je nanašala analiza konkurence“, ki jo je izvedla Komisija, kar ne velja za domnevne bolj omejene upoštevne trge, ki so se nanašali na proizvode, ki jih je Komisija preučila v spornem sklepu.
59.      Komisija trdi, da je prvi del prvega pritožbenega razloga družbe Polwax brezpredmeten in zato nedopusten. Poleg tega Komisija in družba Orlen v bistvu trdita, da so trditve družbe Polwax protislovne in da je ta del v vsakem primeru neutemeljen.
60.      Menim, da je glavna trditev družbe Polwax, da izpodbijana sodba vsebuje napačno uporabo sodne prakse iz sodb easyJet in Niki Luftfahrt, ker naj bi se ta sodna praksa nanašala le na težave na drugih trgih kot tistih, na katere se je nanašala analiza konkurence, ki jo je izvedla Komisija, neutemeljena.
61.      Breme predložitve resnih indicev v zvezi s posameznimi trgi načeloma nosi tožeča stranka, če namerava vsebinsko utemeljiti očitke, ki jih navaja v zvezi s Komisijino opredelitvijo upoštevnega trga pred Splošnim sodiščem.
62.      Menim, da je Splošno sodišče v točkah 45 in 57 izpodbijane sodbe zgolj opozorilo, da glede na svoj omejen obseg nadzora v zadevah zapletene ekonomske presoje ne zadostuje, da se tožeča stranka pred njim zadovolji s trditvijo, da je opredelitev trga napačna.
63.      V točki 58 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče navedlo, da „[n]atančneje, glede na metodo, navedeno v Obvestilu Komisije o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava [Unije] [(54)], bi morala tožeča stranka predložiti resne indice, ki bi dokazovali nezadostno zamenljivost z vidika povpraševanja in z vidika ponudbe med različnimi vrstami stiskanega parafina, da bi te spadale na isti trg“.
64.      Nato je Splošno sodišče v točki 59 izpodbijane sodbe navedlo, da bi „morala tožeča stranka predložiti resne indice, ki bi dokazovali, da kupci ene vrste stiskanega parafina v primeru majhnega zvišanja cene ne bi prešli na drugo vrsto stiskanega parafina, tako da ju ni mogoče šteti za zamenljivi.“(55).
65.      Splošno sodišče je v točki 60 izpodbijane sodbe dodalo, da „[bi morala z] vidika ponudbe […] tožeča stranka predložiti resne indice, ki bi dokazovali, da ponudniki ene vrste stisnjenega parafina ob majhnih, vendar stalnih spremembah relativnih cen niso sposobni preiti na proizvodnjo druge vrste stisnjenega parafina in njeno trženje v kratkem času brez znatnih dodatnih stroškov ali tveganja (glej v tem smislu točke od 20 do 24 Obvestila o opredelitvi upoštevnega trga)“.
66.      Zahteve, da mora tožeča stranka predložiti „resne indice“, se ne razlaga tako, da gre tako daleč, da bi zahtevala popolno in sistemsko analizo (ki jo mora izpeljati Komisija). Namesto tega je morala tožeča stranka v skladu z zahtevo po predložitvi koherentnih in zadostnih informacij, ki prepričljivo dokazujejo vsebino trditev, predložiti vsaj zanesljive, preverljive in objektivne indice, ki lahko dokažejo, da je bila bolj omejena opredelitev trga očitno potrebna, a fortiori če ni prekrivanja med udeleženci združitve na zadevnih trgih.
67.      Logika zahtev, določenih v sodni praksi Splošnega sodišča (iz sodb easyJet in Niki Luftfahrt), od tožeče stranke v postopku pred Splošnim sodiščem ne zahteva – drugače kot Komisija – da dokaže obstoj bistvenega oviranja učinkovite konkurence, temveč da dokaže, da je Komisija storila očitno napako pri presoji pri svoji opredelitvi upoštevnega trga in analizi konkurence. Do tako očitne napake bi lahko prišlo, če bi Komisija v celoti prezrla obstoj nekaterih drugih trgov, ki jih zato ni upoštevala v svoji analizi konkurence. Vendar za ugotovitev take očitne napake ne zadostuje zgolj trditev, da je Komisija storila napako, temveč je treba opredeliti tudi druge trge, ki se niso prekrivali z dejavnostmi strank, ter predložiti koherentne in zadostne informacije, ki dokazujejo, da na teh trgih zaradi združitve obstaja težava v zvezi z združitvijo.(56)
68.      Povedano drugače, po mojem mnenju zahteva, da tožeča stranka predloži „resne indice“, pomeni, da morajo biti predloženi indici dovolj prepričljivi in konkretni, da upravičujejo razveljavitev zapletene ekonomske presoje Komisije v njenem sklepu v zvezi z nadzorom združitve. Ti indici morajo dokazovati, da je Komisija storila očitno napako pri presoji in da njena presoja ne podpira več ugotovitve, „da je bolj verjetno kot ne, da združitev ‚ne bo‘ (ali ‚bo‘) bistveno ovirala učinkovite konkurence“.
69.      Če bi bil dokazni standard postavljen tako nizko, da bi tretjim osebam, ki so tožeče stranke, omogočal, da brez resnih indicev – zgolj s sklicevanjem na teoretične ali preproste trditve – uspejo razveljaviti sklepe Komisije, bi to neupravičeno oviralo učinkovito izvajanje nadzora združitev v Uniji.(57)
70.      Iz tega izhaja, da Splošno sodišče ni storilo nobene napake, ko je družbi Polwax naložilo obveznost, da „navede resne indice, ki bi očitno dokazali obstoj težave v zvezi s konkurenco, ki bi jo morala Komisija zaradi njenega vpliva preizkusiti“ (točka 45 izpodbijane sodbe). To je Splošnemu sodišču v bistvu omogočilo, da je v točki 61 izpodbijane sodbe odločilo, da družba Polwax svojih trditev ni utemeljila z resnimi dokazi, ki bi dokazovali, da ni zadostne stopnje medsebojne zamenljivosti med različnimi vrstami stiskanega parafina, da bi bile lahko te zamenljive z vidika povpraševanja ali z vidika ponudbe.
71.      Zaradi celovitosti bom podala naslednje ugotovitve.
72.      Družba Polwax je pred Splošnim sodiščem izpodbijala dejstvo, da nabavnega trga stiskanega parafina ni razdelila na ločene trge za dobavo lahkega, srednjega in težkega stiskanega parafina.
73.      Kot je poudarila Komisija, je mogoče trditi, da družba Polwax ne more, ne da bi nasprotovala sama sebi, na eni strani v pritožbi očitati, da ni bila izpeljana analiza konkurence za trge, za katere meni, da so ločeni upoštevni trgi, in na drugi strani, da bi izključila uporabo sodne prakse Splošnega sodišča,(58) trditi, da so bili ti trgi vseeno predmet analize konkurence. Ne glede na to morebitno protislovje drži, da je morala družba Polwax svoj tožbeni razlog utemeljiti s koherentnimi in zadostnimi informacijami.
74.      Poleg tega, kot je v bistvu navedla družba Orlen, je iz dokumentov, predloženih Sodišču, razvidno, da družba Polwax ne more natančno začrtati drugih predlaganih opredelitev trga ali predvsem verodostojno utemeljiti domneve, da bi bila potrebna drugačna opredelitev trga.
75.      Iz tega izhaja, da je Splošno sodišče pravilno obravnavalo trditve družbe Polwax, navedene na prvi stopnji, in po mojem mnenju Splošno sodišče ni storilo napake, ko je ugotovilo, da se sodna praksa (iz sodb easyJet in Niki Luftfahrt) uporablja in da je bila v izpodbijani sodbi pravilno uporabljena.
76.      Zato je treba prvi del prvega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
B.      Drugi del prvega pritožbenega razloga
77.      Ugotovitve Splošnega sodišča iz točk od 57 do 60 izpodbijane sodbe, ki so pomembne tudi za namene drugega dela prvega pritožbenega razloga, so navedene v točkah od 62 do 65 teh sklepnih predlogov. Točka 61 izpodbijane sodbe je povzeta v točki 70 teh sklepnih predlogov.
78.      Družba Polwax v drugem delu prvega pritožbenega razloga v bistvu trdi, da tudi če bi se v obravnavani zadevi uporabila zahteva, „da navede resne indice, ki bi očitno dokazali obstoj težave v zvezi s konkurenco, ki bi jo morala Komisija zaradi njenega vpliva preizkusiti“,(59) to ne bi pomenilo, da mora družba Polwax(60) predložiti resne indice glede vsakega od različnih dejavnikov, ki se upoštevajo pri opredelitvi upoštevnega trga. To pomeni, da družbi Polwax ne bi bilo treba, glede na to, da je bila v upravnem postopku le „zadevna tretja oseba“, predložiti resnih dokazov, ki bi dokazovali, da različne kategorije stiskanega parafina (lahki, srednji in težki) niso bile zamenljive z vidika povpraševanja ali z vidika ponudbe.
79.      Družba Polwax trdi, da zahteve Splošnega sodišča presegajo dokazovanje, da na zadevnem trgu obstaja težava v zvezi s konkurenco, in da se od nje kot zadevne tretje osebe dejansko zahteva, da podrobno opredeli upoštevni trg. Družba Polwax trdi, da bi morala upoštevni trg namesto tega podrobno opredeliti Komisija. Niti Uredba št. 139/2004 niti Uredba št. 802/2004 zadevnim tretjim osebam ne nalagata tako širokih obveznosti. Družba Polwax v repliki navaja, da je Komisija napačno navedla – prvič v fazi pritožbe pred Sodiščem, ki je zato nedopustna –, da mora tožeča stranka predložiti upoštevne in skladne dokaze, ki prestanejo preizkus bistvenega oviranja učinkovite konkurence.
80.      Komisija in
družba Orlen v bistvu trdita, da je treba trditve v zvezi z napačno uporabo prava zavrniti kot neutemeljene in da so vse trditve v zvezi z domnevno napačno presojo nedopustne. Komisija zlasti opozarja, da je Sodišče pojasnilo, da mora tožeča stranka v okviru tega preverjanja pravilnosti dejanskega stanja in neobstoja očitne napake pri presoji „nave[sti] resne indice, ki bi očitno dokazali obstoj težave v zvezi s konkurenco, ki bi jo morala Komisija zaradi njenega vpliva preizkusiti“.(61) Vendar pa poudarja, da je treba to obveznost razlikovati od obveznosti, ki jo ima družba Polwax kot zadevna tretja oseba v upravnem postopku pred Komisijo, medtem ko se zdi, da družba Polwax tega ne razlikuje.(62) Komisija v dupliki zavrača navedbe družbe Polwax. Opozarja tudi, da primerjava družbe Polwax z zadevo easyJet dejansko pomeni sprejetje trditev Komisije, saj so se v tej zadevi, tako kot v obravnavani zadevi, očitki tožeče stranke nanašali na ločene trge brez prekrivanja med dejavnostmi strank.
81.      Menim, da v nasprotju z očitnimi trditvami družbe Polwax v tej smeri ne gre za vprašanje pravic tožeče stranke kot tretje osebe v postopku nadzora združitve, kot je določeno v drugem stavku člena 18(4) Uredbe št. 139/2004 in v členu 11 Uredbe št. 802/2004. Nasprotno, vprašanje, ki se postavlja Sodišču, je, ali je Splošno sodišče v okviru svojega nadzora zakonitosti uporabilo ustrezen dokazni standard, da bi ugotovilo obstoj domnevne očitne napake.
82.      Drugič, po mojem mnenju je treba točko 45 izpodbijane sodbe brati v povezavi s točkami od 57 do 60 te sodbe. Kot sem pojasnila v okviru prvega dela prvega pritožbenega razloga, ima Komisija v zvezi z nadzorom nad združitvami polje proste presoje, kar upravičuje, da je nadzor sodišč Unije omejen zlasti na preverjanje, ali je bila storjena očitna napaka pri presoji. Poleg tega sem ugotovila, da je Splošno sodišče v zgoraj navedenih točkah pravilno odločilo, da glede na svoj omejen obseg nadzora v zadevah zapletene ekonomske presoje ne zadostuje, da se tožeča stranka pred njim zadovolji s trditvijo, da je opredelitev trga napačna. Namesto tega mora ta tožeča stranka predložiti tudi resne indice, da dokaže utemeljenost svojih tožbenih razlogov.
83.      V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da je Sodišče pojasnilo, da je „ustrezna opredelitev upoštevnega trga nujen in predhodni pogoj za vsako presojo učinka združitve na konkurenco“.(63) Iz teh razlogov je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi s sklicevanjem na sodbi easyJet in Niki Luftfahrt izrecno navedlo, da mora tožeča stranka za izpolnitev zahteve po predložitvi resnih indicev „opredeliti zadevne trge, opisati konkurenčne razmere brez koncentracije in navesti, kakšni bi bili verjetni učinki koncentracije glede na konkurenčne razmere na teh trgih“.(64)
84.      Zato je Splošno sodišče, kot sem pojasnila v prvem delu prvega pritožbenega razloga,(65) v točkah 45 in 57 izpodbijane sodbe, od družbe Polwax upravičeno zahtevalo, naj v podporo svojim tožbenim razlogom, s katerimi je želela družba Polwax dokazati, da je Komisija pri opredelitvi upoštevnega trga storila očitno napako pri presoji in da je trg proizvodov, ki je predmet te zadeve, ožji trg in da je bila zato opredelitev trga napačna, predloži „resne indice“ (compelling indications oziroma compelling evidence), ki dokazujejo, da ni zadostne stopnje medsebojne zamenljivosti med domnevnimi različnimi vrstami stiskanega parafina. Splošno sodišče je namreč zgolj opozorilo, da zaradi omejenega nadzora v zadevah zapletene ekonomske presoje ne zadostuje, da se tožeča stranka pred njim zadovolji s trditvijo, da je bila opredelitev trga napačna. Splošno sodišče pri tem od družbe Polwax ni zahtevalo, da izpolni kakršen koli dokazni standard, ki bi presegal tistega, ki se v primerih, kot je ta v obravnavani zadevi, zahteva od tožečih strank, da dokažejo utemeljenost svojih tožbenih razlogov.(66)
85.      Povedano drugače, Splošno sodišče je pravilno ugotovilo, da je za dokazovanje morebitne očitne napake pri presoji, ki jo je storila Komisija – s tem, da ni upoštevala učinkov koncentracije na trgih, ki so ožji od trga stiskanega parafina, ki ga je Komisija preučila v svoji analizi konkurence –, družba Polwax v postopku pred Splošnim sodiščem morala predložiti resne indice, ki bi določali take ožje trge.(67)
86.      Iz tega izhaja, da Splošno sodišče v obravnavani zadevi ni sprejelo napačnega dokaznega standarda. Zato je treba drugi del prvega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
C.      Tretji del prvega pritožbenega razloga
87.      Ugotovitve Splošnega sodišča iz točk od 57 do 60 izpodbijane sodbe, ki so pomembne tudi za tretji del prvega pritožbenega razloga, so navedene v točkah od 62 do 65 teh sklepnih predlogov. Kot je bilo navedeno zgoraj, je točka 61 izpodbijane sodbe povzeta v točki 70 teh sklepnih predlogov.
88.      Družba Polwax s tretjim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v zgoraj navedenih točkah izpodbijane sodbe v bistvu ugotovilo, da družba Polwax ni predložila resnih dokazov o nezamenljivosti različnih kategorij stiskanega parafina z vidika povpraševanja in z vidika ponudbe. Po mnenju družbe Polwax je ugotovitev o pomanjkanju dokazov o zamenljivosti očitno napačna, saj trditve in dokazi, ki jih je predložila sama, pripeljejo do nasprotne ugotovitve. Poleg tega družba Polwax trdi, da ji je Splošno sodišče z zavrnitvijo njenega predloga za pridobitev izvedenskega mnenja preprečilo, da bi dokazala pravilnost svojih trditev.
89.      Poleg tega družba Polwax meni, da je Splošno sodišče sprejelo dejstvo, da v spornem sklepu ni bilo dejanske utemeljitve ali analize trga proizvodov, in Komisiji očita, da je njena analiza temeljila zgolj na dveh predhodnih sklepih in da ni opravila lastne analize.
90.      Nazadnje družba Polwax trdi, da je Splošno sodišče, tudi če bi se sprejela opredelitev upoštevnega trga s strani Komisije, kršilo pravo, ker ni analiziralo dinamike različnih segmentov trga in ker je sprejelo pomanjkljivo obrazložitev stališča te institucije v spornem sklepu.
91.      Komisija trdi, da je tretji del prvega pritožbenega razloga nedopusten, ker se nanaša na presojo dejanskega stanja, ki jo je opravilo Splošno sodišče, in da je v vsakem primeru neutemeljen.
92.      Družba Polwax v repliki vztraja, da je ta del pritožbenega razloga dopusten, pri čemer se sklicuje na sodno prakso, v skladu s katero ima Splošno sodišče sicer izključno pristojnost za ugotavljanje in presojo dejanskega stanja, vendar pa lahko Sodišče opravi nadzor nad pravno kvalifikacijo tega dejanskega stanja, ki jo je izvedlo Splošno sodišče, in pravnimi posledicami, ki jih je to sodišče iz njega izpeljalo. To velja za tretji del prvega pritožbenega razloga, saj se nanaša na zavrnitev Splošnega sodišča, da bi za „resen indic“ nezamenljivosti z vidika povpraševanja štelo (i) dejstvo, da stiskanega parafina določene vrste (na primer lahkega stiskanega parafina) ni mogoče nadomestiti z drugo vrsto stiskanega parafina (na primer s srednjim stiskanim parafinom), in (ii) dejstvo, da se posamezna vrsta stiskanega parafina uporablja za proizvodnjo posebnih proizvodov. Družba Polwax meni, da navedeno ni le „resen indic“, temveč je celo „dokaz“ o nezamenljivosti z vidika povpraševanja. Poleg tega navaja, da opredelitev upoštevnega trga pomeni pravno kvalifikacijo dejanskega stanja in je kot taka predmet vprašanj za predhodno odločanje.(68) Komisiji tudi očita, da ni navedla, kako je preučila zamenljivost stiskanega parafina z vidika povpraševanja in z vidika ponudbe.
93.      Menim, da tretji del prvega pritožbenega razloga družbe Polwax pomeni zgolj navedbo več trditev v zvezi s presojo dejanskega stanja, s katerimi se Splošnemu sodišču očita očitna napaka pri presoji, ker je ugotovilo, da družba Polwax ni predložila resnih dokazov, ki bi dokazovali: (i) „da lahki stiskani parafin, srednji stiskani parafin in težki stiskani parafin ter stiskani parafin vrste Bright Stock med seboj niso zamenljivi (nezamenljivost z vidika povpraševanja)“ in (ii) da te vrste stiskanega parafina niso zamenljive z vidika ponudbe.
94.      Splošno sodišče je zlasti v točki 61 izpodbijane sodbe(69) jasno ugotovilo dejansko stanje.
95.      Zato zadošča ugotovitev, da to, da Splošno sodišče presodi dokaze, ki so mu bili predloženi, ni pravno vprašanje, ki je kot tako predmet nadzora Sodišča, razen v primeru izkrivljanja dokazov.(70) Ker družba Polwax izpodbija presojo, ki jo je v zvezi s trditvami, ki so mu bile predložene, opravilo Splošno sodišče, s tem, ko je te trditve zdaj ponovilo pred Sodiščem, ne da bi trdila ali dokazovala, da je Splošno sodišče izkrivilo te dokaze, je treba tretji del prvega pritožbenega razloga razglasiti za nedopusten.
96.      V vsakem primeru so trditve družbe Polwax neutemeljene, saj je Splošno sodišče pravilno navedlo merila za presojo obstoja morebitnih ožjih trgov stiskanega parafina in ugotovilo, da družba Polwax ni predložila nobenega resnega dokaza glede nezamenljivosti različnih vrst stiskanega parafina niti z vidika povpraševanja niti z vidika ponudbe.
97.      Splošno sodišče je v točki 59 izpodbijane sodbe najprej v zvezi z zamenljivostjo z vidika povpraševanja navedlo, da bi „morala tožeča stranka predložiti resne indice, ki bi dokazovali, da kupci ene vrste stiskanega parafina v primeru majhnega zvišanja cene ne bi prešli na drugo vrsto stiskanega parafina“.
98.      V zvezi s tem merilom je Splošno sodišče v točki 61 izpodbijane sodbe odločilo, da trditve, da so lahki, srednji in težki stiskani parafin proizvodni dejavniki za različne surovine, niso resni indici, ki bi dokazovali, da ni zadostne stopnje medsebojne zamenljivosti med temi različnimi vrstami stiskanega parafina, da bi bile lahko te zamenljive z vidika povpraševanja.
99.      Zadošča ugotovitev, da družba Polwax ne navaja, kako je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo ali storilo napako pri presoji s tem, ko je navedlo, da trditve, kakršne je navedla družba Polwax, ne pomenijo resnih indicev, da so bile različne vrste stiskanega parafina zamenljive z vidika povpraševanja.
100. Drugič, v zvezi z zamenljivostjo z vidika ponudbe družba Polwax navaja več dejanskih trditev (ki so bile navedene že na prvi stopnji) v zvezi s stiskanim parafinom in njegovimi značilnostmi, dejstvom, da stiskanega parafina ne proizvajajo vse rafinerije, določenimi omejitvami dobave stiskanega parafina, odvisnostjo proizvodnje stiskanega parafina od tehnologije in surovin, uporabljenih pri rafiniranju, ter neobstojem popolnega nadomestka za stiskani parafin, ki ga proizvaja družba Lotos.
101. Vendar je Splošno sodišče v točki 60 izpodbijane sodbe navedlo, da je bilo treba za dokazovanje nezamenljivosti z vidika ponudbe predložiti resne indice, „ki bi dokazovali, da ponudniki ene vrste stisnjenega parafina ob majhnih, vendar stalnih spremembah relativnih cen niso sposobni preiti na proizvodnjo druge vrste stisnjenega parafina in njeno trženje v kratkem času brez znatnih dodatnih stroškov ali tveganja“.
102. V zvezi s tem merilom je Splošno sodišče v točki 61 izpodbijane sodbe ugotovilo, da družba Polwax ni izpostavljala vprašanja morebitne zamenljivosti z vidika ponudbe.
103. Kot je poudarila Komisija, družba Polwax ni navedla, kako je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je navedlo, da tako splošne trditve o naravi proizvodnje stiskanega parafina niso pomenile resnih indicev o obstoju zamenljivosti z vidika ponudbe.
104. Nazadnje, zaradi celovitosti, čeprav družba Polwax zdaj trdi, da ji je zavrnitev predloga za pridobitev izvedenskega mnenja preprečila, da bi dokazala, da so bile njene trditve glede zamenljivosti z vidika povpraševanja in z vidika ponudbe pravilne, drži, da se njen predlog za pridobitev izvedenskega mnenja dejansko ni nanašal na zamenljivost ali, splošneje, na vprašanja dejanskega stanja v zvezi z opredelitvijo trga.
105. Iz tega izhaja, da je treba tretji del prvega pritožbenega razloga zavrniti kot nedopusten in v vsakem primeru neutemeljen.
III. Predlog
106. Brez poseganja v druge pritožbene razloge, ki niso predmet teh sklepnih predlogov, Sodišču predlagam, naj prvi pritožbeni razlog družbe Polwax zavrže kot delno nedopusten in zavrne kot delno neutemeljen.
1      Jezik izvirnika: angleščina.
2      Sklep Komisije o združljivosti koncentracije z notranjim trgom in delovanjem Sporazuma EGP (Zadeva M.9014 – PKN Orlen/Grupa Lotos) (notificirano pod dokumentno številko C(2020) 4651) (UL 2021, C 196, str. 8). Ta sklep je bil sprejet na podlagi člena 8(2) Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 40).
3      Gre za surovino, ki je potrebna za proizvodnjo parafinskih voskov in je stranski proizvod pri proizvodnji naftnih olj iz surove nafte v rafinerijah.
4      Izpodbijana sodba, točka 13.
5      Upoštevni odlomki izpodbijane sodbe so navedeni v razdelku teh sklepnih predlogov, ki se nanaša na presojo (glej točke od 62 do 65 in 70).
6      Sodba z dne 10. julija 2008, Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala (C-413/06 P, v nadaljevanju: sodba Bertelsmann in Sony, EU:C:2008:392, točka 44).
7      Pritožba ni bila vložena zoper sodbe z dne 4. julija 2006, easyJet/Komisija (T-177/04, v nadaljevanju: sodba easyJet, EU:T:2006:187); z dne 13. maja 2015, Niki Luftfahrt/Komisija (T-162/10, v nadaljevanju: sodba Niki Luftfahrt, EU:T:2015:283), in z dne 20. oktobra 2021, Polskie Linie Lotnicze „LOT“/Komisija (T-240/18, EU:T:2021:723).
8      Sodna praksa je bila v preteklosti kritizirana zaradi večkratnega prepletanja dokaznega standarda in standarda nadzora. Glej Vesterdorf, B., „Standard of proof in merger cases: Reflections in the light of recent case law of the Community courts“, European Competition Journal, zvezek 1(1), 2005, str. od 3 do 33.
9      Sodba z dne 13. julija 2023, Komisija/CK Telecoms UK Investments (C-376/20 P, v nadaljevanju: sodba CK Telecoms, EU:C:2023:561, točka 75 in navedena sodna praksa) (moj poudarek).
10      Prav tam, točka 125 in navedena sodna praksa.
11      Glej sodbo z dne 14. decembra 2005, General Electric/Komisija (T-210/01, EU:T:2005:456, točka 340) (zoper katero ni bila vložena pritožba).
12      Sodba CK Telecoms, točka 82.
13      Prav tam, točka 87. Standard „bolj verjetno kot ne“ je, povedano drugače, dokazni standard „tehtanja verjetnosti“, ki se zahteva za ugotovitev obstoja bistvenega oviranja učinkovite konkurence.
14      Sodba z dne 13. novembra 2024, Deutsche Telekom/Komisija (T-64/20, EU:T:2024:815, točka 192). Glej tudi sodbo z dne 20. oktobra 2021, Polskie Linie Lotnicze „LOT“/Komisija (T-296/18, EU:T:2021:724, točka 107).
15      Sodba CK Telecoms, točka 84.
16      Glej sodno prakso Splošnega sodišča v zvezi z njegovim poslovnikom: sodba z dne 27. januarja 2021, KPN/Komisija (T-691/18, v nadaljevanju: sodba KPN, EU:T:2021:43, točki 59 in 60 ter navedena sodna praksa) (moj poudarek) (zoper katero ni bila vložena pritožba).
17      Sodba z dne 8. decembra 2011, Chalkor/Komisija (C-386/10 P, EU:C:2011:815, točka 64) (moj poudarek).
18      „Neposredni dokazi“ so navadno: dokumenti ter ustne in pisne izjave. Menim, da so za namene obravnavane zadeve „posredni“ dokazi analogni „indicem“. „Posredni dokazi“ so „dokazi, ki temeljijo na sklepanju, in ne na osebnem znanju ali opazovanju“. „Indici“ so opredeljeni kot „znaki; indici [potrdila o nakupu kažejo na lastništvo]“, Black's Law Dictionary, 12. izdaja, 2024. Glej tudi sodbo Bertelsmann in Sony, točke od 127 do 129.
19      Sodba z dne 8. decembra 2011, Chalkor/Komisija (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, točka 65) (moj poudarek).
20      Sodba z dne 19. septembra 2013 (C-56/12 P, EU:C:2013:575, točki 44 in 77).
21      Prav tam, točka 73.
22      Obvestilo Komisije o obravnavi pritožb s strani Komisije v skladu s členoma 81 in 82 [ES], na Komisiji (UL 2004, C 101, str. 65, točka 69).
23      Sodba z dne 28. septembra 2023, Ryanair/Komisija (C-320/21 P, EU:C:2023:712, točka 72 in navedena sodna praksa). Glej tudi sodbo z dne 29. julija 2024, Ryanair in Laudamotion/Komisija (C-591/21 P, EU:C:2024:635, točka 133): „kar zadeva […] trditev [pritožnic], da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je ugotovilo, […] da ‚niso predložile nobenega konkretnega in utemeljenega dokaza, da so vsi ali nekateri zadevni ukrepi pomoči namenjeni kritju istih upravičenih stroškov, kot so stroški, vključeni v škodo, ki naj bi se odpravila z zadevnim ukrepom‘, in s tem sistematično naložilo dokazno breme pritožnicam, je treba ugotoviti, da je načeloma tisti, ki zatrjuje dejstva v podporo predlogu ali trditvi, dolžan dokazati njihovo resničnost“.
24      Sklep predsednika Sodišča z dne 25. januarja 2008, Provincia di Ascoli Piceno in Comune di Monte Urano/Apache Footwear in drugi (C-464/07 P(I), EU:C:2008:49, točka 9 in navedena sodna praksa).
25      Sodbi z dne 14. junija 2018, Lubrizol France/Svet (C-223/17 P, EU:C:2018:442, točka 39), in z dne 7. maja 2020, BTB Holding Investments in Duferco Participations Holding/Komisija (C-148/19 P, EU:C:2020:354), točka 72: „očitno napako [je] mogoče dokazati z elementi, ki omajajo verjetnost presoje dejstev, ki jo je Komisija navedla v svojem sklepu. Nasprotno je treba tožbeni razlog, ki se nanaša na očitne napake, zavrniti, če kljub dokazom, ki so jih predložile tožeče stranke, izpodbijana presoja očitno ne vsebuje take napake“. Glej tudi sodno prakso Splošnega sodišča: sodbi z dne 27. februarja 2013, Nitrogénművek Vegyipari/Komisija (T-387/11, EU:T:2013:98, točka 25), in z dne 12. julija 2018, Avstrija/Komisija (T-356/15, EU:T:2018:439, točka 170) (pritožba je bila zavrnjena). Ta pristop je bil prenesen na področje bančne unije, glej v tem smislu sodbo z dne 1. junija 2022, Algebris (UK) in Anchorage Capital Group/Komisija (T-570/17, EU:T:2022:314, točke od 102 do 109). Glej Lenaerts, K., Gutman, K., in Nowak, J. T., EU Procedural Law, 2. izdaja, Oxford University Press, Oxford, 2023, str. 401, opomba 769.
26      Sodba z dne 18. maja 2022, Wieland-Werke/Komisija (T-251/19, EU:T:2022:296, točke 165 in od 611 do 618) (zoper katero ni bila vložena pritožba). Glej Castillo de la Torre, F., Predicting the future: Evidential basis for prospective assessments in EU Merger Control, v Prete, L., in Rezki, L. (ur.), „Judging & (Re) Thinking European Union Law. Liber Amicorum in Honour of Nils Wahl“, Springer, 2025, str. 16, v pripravi, dostopno na <http://dx.doi.org/10.2139/ssrn.5050949>, str. 16.
27      To je strožji standard, ki se uporablja v kazenskih in kvazikazenskih postopkih, in pomeni, da Sodišče po preučitvi dokazov ne sme imeti nobenega razumnega dvoma o dejstvih, ki pomenijo obravnavano kaznivo dejanje.
28      To je manj strogi preizkus, ki se uporablja v civilnih zadevah, kar pomeni, da mora stranka Sodišče prepričati, da je domnevno dejanje bolj verjetno kot ne.
29      Sodba CK Telecoms, točki 75 in 77 ter navedena sodna praksa.
30      Obrazec CO je obrazec, ki določa informacije, ki jih je treba predložiti Komisiji v okviru priglasitve predlagane združitve v skladu z Uredbo št. 139/2004.
31      Uredba Komisije z dne 7. aprila 2004 o izvajanju Uredbe št. 139/2004.
32      Sodba CK Telecoms, točki 60 in 77 ter navedena sodna praksa.
33      V tem smislu glej sodbo Niki Luftfahrt, točke od 174 do 176 in 187.
34      Sodba CK Telecoms, točka 82.
35      Glej med drugim člena 11 in 13 Uredbe št. 139/2004.
36      To pomeni, da tožeča stranka v nasprotju z ugotovitvijo Komisije (da je bolj verjetno kot ne, da bi združitev bistveno ovirala učinkovito konkurenco) dokaže, da ni več mogoče ugotoviti, da je bolj verjetno kot ne, da bi združitev bistveno ovirala učinkovito konkurenco (in obratno, če je Komisija ugotovila, da združitev ne bi bistveno ovirala učinkovite konkurence).
37      Hirsbrunner, S., in von Köckritz, C., Rebalancing EC Merger Control: The ECJ’s Judgment in Case C-413/06 P (Bertelsmann and Sony), Global Competition Policy, 2008, str. 17.
38      Bengtsson, C., Carpi, J. M., in Subočs, A., „The Substantive Assessment of Mergers“, v Jones, C., in Weinert, L. (ur.), EU Competition Law, zv. II, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2021, točka 4.74 in naslednje.
39      Glej točki 20 in 23 teh sklepnih predlogov.
40      Sodba easyJet, točka 64.
41      Sodba easyJet, točka 65.
42      Sodba easyJet, točka 66.
43      Sodba z dne 27. januarja 2021, KPN/Komisija, (T‑691/18, EU:T:2021:43, točka 60, in navedena sodna praksa).
44      Družba easyJet je trdila, da naj bi Komisija analizo konkurence napačno usmerila na trge, na katerih so obstajala neposredna in posredna prekrivanja dejavnosti strank, udeleženih pri koncentraciji.
45      Sodba easyJet, točki 66 in 67.
46      Splošno sodišče je ugotovilo, da tistih nekaj številk, ki jih je predložila družba easyJet, ni zadostovalo za utemeljitev njene trditve v zvezi s trgi, ki se niso prekrivali, ker teh trgov ni določila.
47      V sodbi easyJet je Splošno sodišče sklenilo, da ne more odločiti o utemeljenosti tožbenega razloga, ker tožeča stranka „[trgov, izvzetih iz prekrivanj,] n[i] določ[il]a jasno“ (točka 68).
48      Sodba easyJet, točki 71 in 73.
49      Sodba easyJet, točka 66 (navedeno v sodbi Niki Luftfahrt, točka 175).
50      V tem smislu glej sodbo Niki Luftfahrt, točke od 120 do 123 in 176.
51      Glede na besedilo francoske različice izpodbijane sodbe in ob upoštevanju rabe izraza „wiarygodne przesłanki“ za prevod „indices sérieux“ v poljščino v dveh sodbah easyJet in Niki Luftfahrt, ki ju navaja Splošno sodišče, ter v točki 45 izpodbijane sodbe se zdi, da je to tudi pravilen izraz, ki bi moral biti uporabljen v točki 59 poljske različice izpodbijane sodbe.
52      Poudariti je treba, da iz navedb družbe Polwax pred Splošnim sodiščem in Sodiščem ni razvidno, ali sta po njenem mnenju težki stiskani parafin in stiskani parafin bright stock spadala na isti upoštevni trg ali ne. Vendar, kot je poudarila Komisija, čeprav je družba Polwax pred Splošnim sodiščem v bistvu razlikovala le med lahkim, srednjim in težkim stiskanim parafinom ali celo le med lahkim in težkim stiskanim parafinom (glej tožbo, točka 40), bi stališče, ki ga je izrazila, lahko pomenilo tudi, da težki stiskani parafin in stiskani parafin Bright Stock tvorita enoten trg (glej repliko, točka 120). V vsakem primeru bi bila vsaka trditev, katere namen bi bil v fazi pritožbe dokazati obstoj takega razlikovanja ali celo kazati na to, da stiskani parafin Bright Stock tvori ločen trg/segment, nedopustna, ker bi postavljala pod vprašaj ugotovitve Splošnega sodišča glede dejanskega stanja (točke od 56 do 61 izpodbijane sodbe).
53      Izpodbijana sodba se pri tem sklicuje na sodbo easyJet, točki 65 in 66, ter sodbo Niki Luftfahrt, točki 174 in 175, ki uporablja „ serious indicia“ („resne indice“), in ne „compelling indications“ („resnih indicev“).
54      UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 155; v nadaljevanju: Obvestilo o opredelitvi upoštevnega trga.
55      Splošno sodišče se v tem smislu sklicuje na točke od 15 do 20 Obvestila o opredelitvi upoštevnega trga.
56      Glej sodbo easyJet, točka 65.
57      Cilj nadzora združitev v Uniji je preučiti predlagane združitve in pridobitve, da se preprečijo škodljivi učinki na konkurenco. Zato Uredba št. 139/2004 prepoveduje združitve in pridobitve, ki bi bistveno ovirale učinkovito konkurenco na notranjem trgu ali njegovem znatnem delu.
58      Sodbi easyJet, točki 65 in 66, ter Niki Luftfahrt, točki 174 in 175.
59      V tem smislu glej sodbo easyJet, točka 65.
60      Kot je Splošno sodišče ugotovilo v točkah od 57 do 61 izpodbijane sodbe.
61      Sodba easyJet, točka 65.
62      Komisija se sklicuje na točke 11, 13 in 14 pritožbe.
63      Sodba z dne 31. marca 1998, Francija in drugi/Komisija (C-68/94 in C-30/95, EU:C:1998:148, točka 143 in navedena sodna praksa).
64      Sodba easyJet, točka 66.
65      Glej točke od 60 do 70 teh sklepnih predlogov.
66      Glej po analogiji sodbo z dne 2. marca 1994, Hilti/Komisija (C-53/92 P, EU:C:1994:77, točka 38). Glej točke od 39 do 49 teh sklepnih predlogov.
67      Glej točke 56, 59 in od 65 do 69 izpodbijane sodbe. Taki resni indici vključujejo indice o nezamenljivosti proizvodov z vidika stranke.
68      Sodba z dne 23. januarja 2018, F. Hoffmann-La Roche in drugi (C-179/16, EU:C:2018:25, točke od 48 do 67).
69      Glej točko 70 teh sklepnih predlogov.
70      Glej sodbo z dne 10. maja 2007, SGL Carbon/Komisija (C-328/05 P, EU:C:2007:277, točka 41 in navedena sodna praksa).