VSL Sklep IV Cp 1387/2022
Sodišče: Višje sodišče v Ljubljani
Oddelek: Civilni oddelek
ECLI: ECLI:SI:VSLJ:2022:IV.CP.1387.2022
Evidenčna številka: VSL00060687
Datum odločbe: 09.09.2022
Senat, sodnik posameznik: Karmen Ceranja (preds.), Katarina Marolt Kuret (poroč.), Bojan Breznik
Področje: DRUŽINSKO PRAVO - PRAVO EVROPSKE UNIJE - ZAVAROVANJE TERJATEV
Institut: mednarodna pristojnost - prekinitev postopka po uradni dolžnosti - pogoji za prekinitev postopka -
pristojnost slovenskega sodišča - pogoji za izdajo začasne odredbe - ogroženost otroka - začasno zaupanje
otroka v varstvo in vzgojo - regulacijska začasna odredba - začasna določitev preživnine - zadostna sredstva za
preživetje
Zveza: Uredba Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter
izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi
Uredbe (ES) št. 1347/2000 člen 19. ZSVarPre člen 26, 26/1, 26/1-2. DZ člen 161
Jedro
Začasna odredba z začasnim zaupanjem otrok v vzgojo in varstvo enemu od staršev ni namenjena
preprečevanju izvajanja stikov niti preprečitvi nadlegovanja predlagateljice, kar kot razlog ogroženosti (sicer
pavšalno) izpostavlja v pritožbi.
Posebno v primeru, ko je mogoče predvideti, da bo postopek trajal dalj časa in eden od staršev za
preživljanje ne prispeva ničesar, a je sposoben za delo, drugi pa ima skromne dohodke, je dolžnost sodišča,
da z regulacijsko začasno odredbo preživljanje uredi že pred izdajo končne odločbe ter s tem olajša stisko
družine.
Izrek
I. Pritožbi se delno ugodi in se sklep v II. točki izreka tako spremeni, da se predlogu za izdajo začasne
odredbe delno ugodi ter je nasprotni udeleženec A. A. od vložitve predloga za izdajo začasne odredbe do
pravnomočne odločitve v tem postopku za preživljanje mladoletnih otrok B. B. in C. C. dolžan plačevati
mesečno preživnino v višini 90 EUR za vsakega otroka, in sicer do vsakega 15. dne v mesecu za tekoči
mesec, na račun matere D. D. Tako določeno preživnino je dolžan plačevati do prve uskladitve preživnin z
gibanjem življenjskih stroškov in osebnih dohodkov, odtlej pa v valoriziranih zneskih, določenih s sklepi
Vlade RS o uskladitvi preživnin, v primeru zamude s pripadajočimi zamudnimi obrestmi od dneva zapadlosti
vsakega zamujenega obroka do plačila.
                               1 / 5
V preostalem delu se pritožba zavrne in se v nespremenjenem, a izpodbijanem delu potrdi sklep sodišča prve
stopnje.
II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.
Obrazložitev
1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom prekinilo postopek glede odločanja o glavni stvari (I.
točka izreka) in zavrnilo predlog predlagateljice za izdajo začasne odredbe, s katero bi se mladoletna
otroka B. B. in C. C. do pravnomočne odločitve v postopku zaupala v vzgojo, varstvo in oskrbo materi,
nasprotnemu udeležencu pa naložilo plačilo preživnine v višini 200 EUR za vsakega otroka (II. točka
izreka).
2. Zoper sklep vlaga pritožbo predlagateljica iz vseh dopustnih pritožbenih razlogov, s predlogom, da ga
pritožbeno sodišče spremeni, tako da nadaljuje postopek odločanja o glavni stvari in ugodi predlogu za
izdajo začasne odredbe, podredno pa, da sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov
postopek. Opozarja, da je sodišče pomanjkljivo ugotovilo dejansko stanje ter posledično napačno
uporabilo 19. člen Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih
odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe št.
1347/2000 (v nadaljevanju Uredba Bruselj II a). V postopku je predložila sklepe nemških sodišč, ki so se
že izrekla v smeri nepristojnosti za odločanje, a se sodišče do njih ni opredelilo. Naloga sodišča bi bila, da
pred izdajo sklepa aktivno pristopi k razjasnitvi dejanskih okoliščin v zvezi z vprašanjem mednarodne
pristojnosti in se pozanima o odločitvi nemških sodišč, česar v pol leta ni storilo. Takšno postopanje je
nezakonito in predstavlja nepotrebno zavlačevanje postopka, s čimer je predlagateljici kršena pravica do
pravočasnega sodnega varstva.
Sodišče je začasno odredbo dolžno izdati na podlagi 20. člena Uredbe Bruselj II a, ki zagotavlja začasno
varstvo ne glede na primarno pristojnost sodišča. Ne drži, da ne bi utemeljila akutne ogroženosti otrok.
Čeprav nasprotni udeleženec ne živi v Sloveniji, je formalnopravno izenačen v možnosti dolžnostnega
upravičenja vzgoje in varstva. Predlagateljica je predložila veliko dokazov, ki kažejo na njegovo
nepredvidljivo in nerazumno vedenje, pri čemer iz ocene CSD z 9. 2. 2022, ki jo ponovno prilaga, izhaja
visoka stopnja ogroženosti zanjo in mladoletna otroka. Korespondenca potrjuje, da želi nasprotni
udeleženec samovoljno odločati o vzgoji in varstvu ter o vprašanjih, ki bistveno vplivajo na razvoj otrok.
Sodišče prve stopnje dokaznega gradiva očitno ni pregledalo, saj vsa pretekla ravnanja nasprotnega
udeleženca dokazujejo nujnost izdaje predlagane začasne odredbe.
Sodišče je na podlagi napačno izračunanih odhodkov in prihodkov zmotno presodilo, da preživljanje mld.
otrok ni ogroženo. Sodišče k dohodkom predlagateljice ne bi smelo prišteti dela prevoznih stroškov, ki so
namenjeni povračilu nastalih stroškov delavca v zvezi z delom. Predlagateljica je tudi izkazala, da v varni
hiši plačuje 180,98 EUR mesečno in ne 120 EUR, kot je ugotovilo sodišče prve stopnje, ki ni upoštevalo,
da tam prebiva z dvema otrokoma. Ob upoštevanju prihodkov in odhodkov predlagateljice ji za lastne
stroške prehrane, oblačil, obutve in higienskih pripomočkov ne ostane 160 EUR, temveč le 96,70 EUR,
kar ne zadošča za preživljanje odrasle delovno aktivne osebe.
                               2 / 5
3. Nasprotni udeleženec na pritožbo ni odgovoril.
4. Pritožba je delno utemeljena.
5. Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo določilo 19. člena Uredbe Bruselj II a, po katerem mora v
postopkih v zvezi z razvezo, prenehanjem življenjske skupnosti ali razveljavitvijo zakonske skupnosti
oziroma v zvezi z istim zahtevkom glede starševske odgovornosti do istega otroka, sodišče, ki je drugo
začelo postopek, po uradni dolžnosti prekiniti svoj postopek, vse dokler se ne ugotovi pristojnost sodišča,
ki je prvo začelo postopek. Ugotovilo je, da je nasprotni udeleženec istovrsten postopek začel že 25. 6.
2021 pred nemškim sodiščem, ki o pristojnosti še ni odločilo, zato je nastopil pogoj za prekinitev postopka
po uradni dolžnosti.
6. Ni mogoče pritrditi pritožbenim navedbam, da se je nemško sodišče že izreklo za nepristojno za
vodenje tega postopka. Spor sodišč o krajevni pristojnosti med družinskima sodiščema v E. in F. tega ne
potrjuje, saj odklonitev krajevne pristojnosti in medsebojni odstop zadev ne pomenita tudi odločitve o
mednarodni nepristojnosti. Ob tem pritožbeno sodišče še dodaja, da je po opravljenih poizvedbah pri
sodišču v F. po izdaji izpodbijanega sklepa na sodišče prispel odgovor, da nemško sodišče še ni sprejelo
končne odločitve 1, čeprav v svojo pristojnost dvomi. To pa pomeni, da tudi ob odločanju pritožbenega
sodišča še niso podani pogoji za nadaljevanje postopka niti za odločitev, da za obravnavanje zadeve
slovensko sodišče ni pristojno. Pritožbeno sodišče sicer soglaša s predlagateljico, da bi sodišče prve
stopnje moralo ravnati bolj aktivno in hitreje stopiti v stik z nemškim sodiščem, a to na pravilnost sklepa o
prekinitvi postopka ne vpliva. Zaradi zagotovitve pravice udeležencev do sodnega varstva bo v
nadaljevanju sodišče prve stopnje od nemškega sodišča moralo pridobiti konkretnejše informacije o
poteku postopka in ga pozvati, da se o pristojnosti izreče.
7. Neutemeljene so pritožbene navedbe, ki sodišču očitajo kršitev 20. člena Uredbe Bruselj II a, saj
sodišče predloga za izdajo začasne odredbe ni zavrnilo zaradi pomanjkanja primarne pristojnosti, temveč
iz vsebinskih razlogov. Po izvedenem dokaznem postopku je namreč zaključilo, da predlagateljica ni
izkazala akutne ogroženosti otrok, ki bi nastala brez izdaje začasne odredbe.
8. Pritožbeno sodišče soglaša z razlogi sodišča, nanizanimi v 27. do 29. točki sklepa, glede neobstoja
potrebe po začasnem zaupanju otrok v vzgojo in varstvo materi. Ker nasprotni udeleženec živi v Nemčiji
in ima z otrokoma zgolj telefonske stike, mati že sedaj v celoti odloča o vprašanjih dnevnega življenja
otrok in nad njima izvaja polno starševsko skrb.
9. Začasna odredba z začasnim zaupanjem otrok v vzgojo in varstvo enemu od staršev ni namenjena
preprečevanju izvajanja stikov niti preprečitvi nadlegovanja predlagateljice, kar kot razlog ogroženosti
(sicer pavšalno) izpostavlja v pritožbi. Predlagateljica konkretnih okoliščin, v katerih bi nasprotni
udeleženec po vrnitvi v Nemčijo samovoljno odločal o vzgoji in varstvu otrok in jo izključeval iz izvajanja
starševske skrbi, zaradi česar bi bila otroka ogrožena, ni izpostavila. Zato tudi k pritožbi predložena ocena
ogroženosti z 9. 2. 2022, ki jo je CSD izdelal na predlog predlagateljice in nima posebne obrazložitve, na
pravilnost sprejete odločitve ne vpliva.
10. Pri odločanju o izdaji začasne odredbe za zagotovitev potrebnih sredstev za preživljanje otroka
standarda ogroženosti ni mogoče presojati le v luči zmožnosti enega od staršev, da v celoti pokrije njegove
najosnovnejše eksistenčne potrebe, temveč mora sodišče oceniti, ali je začasna odredba potrebna, da se
odvrne ogroženost otroka, ki lahko nastane zaradi primanjkljaja v financiranju ostalih potreb, zaradi
                               3 / 5
katerih je okrnjen otrokov psihofizični razvoj 2. Posebno v primeru, ko je mogoče predvideti, da bo
postopek trajal dalj časa in eden od staršev za preživljanje ne prispeva ničesar, a je sposoben za delo, drugi
pa ima skromne dohodke, je dolžnost sodišča, da z regulacijsko začasno odredbo preživljanje uredi že
pred izdajo končne odločbe ter s tem olajša stisko družine.
11. Pritožba utemeljeno opozarja, da je sodišče, ob skupno ugotovljenem znesku najosnovnejših potreb za
oba otroka v višini 350 EUR in neto dohodku matere 381,78 EUR ter povračilu 140,76 EUR stroškov
prehrane in 231,84 EUR stroškov prevoza na delo, zmotno zaključilo, da standard ogroženosti otrok ni
izpolnjen, saj predlagateljica, ki prejema tudi otroški dodatek, te stroške zmore plačati. Kljub temu, da je
sodišče kot dohodek predlagateljice upoštevalo tudi sredstva, namenjena kritju stroškov za prehrano in
prevoz (delno) na delo, je po odštetju stroška z bivanjem v varni hiši preostali znesek manjši od zneska,
določenega za preživetje odrasle osebe po 26. členu Zakona o socialnovarstvenih prejemkih (ZSVarPre)3.
12. Pritožba višine ugotovljenih potreb otrok konkretizirano ne izpodbija, opozarja le, da sodišče pri
stroških predlagateljice ni upoštevalo celotnega zneska prispevka za varno hišo. Pritožbeno sodišče
pojasnjuje, da je sodišče del tega zneska upoštevalo v okviru potreb otrok, zato je pravilno kot strošek
predlagateljice upoštevalo sorazmerno zmanjšani del v višini 120 EUR. Ker pa bo postopek predvidoma
trajal dalj časa 4in nasprotni udeleženec k preživljanju ne prispeva ničesar 5, je z verjetnostjo izpolnjen
pogoj ogroženosti v smislu daljšega prikrajšanja otrok pri uresničevanju in razvijanju njunih sposobnosti6.
Pritožbeno sodišče je zato delno ugodilo predlogu predlagateljice in nasprotnemu udeležencu naložilo
plačilo preživnine v višini 90 EUR za vsakega od otrok. Ob tem je upoštevalo oceno potreb sodišča prve
stopnje (skupno 350 EUR za oba otroka) ter dejstvo, da je neposredna skrb za otroka v celoti na materi.
Tako določena preživnina bo skupaj z otroškim dodatkom otrokoma zagotovila ustrezne življenjske
razmere do pravnomočne odločitve v zadevi, pri čemer ima predlagateljica možnost, da ob neplačilu s
strani nasprotnega udeleženca predlaga izplačilo nadomestila v okviru Javnega štipendijskega, razvojnega
invalidskega in preživninskega sklada Republike Slovenije.
13. Pritožbeno sodišče je glede na navedeno pritožbi predlagateljice delno ugodilo in sklep v II. točki
izreka spremenilo, tako da je glede plačila preživnine delno ugodilo predlogu za izdajo začasne odredbe (3.
točka 365. člena ZPP v zvezi z 42. členom ZNP-1), v preostalem delu pa je pritožbo zavrnilo in potrdilo
sklep sodišča prve stopnje.
14. Odločitev o stroških pritožbenega postopka je sodišče pridržalo za končno odločbo.
 
-------------------------------
1 Dopis Amtsgerricht F. Familiengericht s 5. 4. 2022.
2 Primerjaj sklep VSL IV Cp 977/2020.
3Osnovni znesek minimalnega dohodka znaša 421,98 EUR, ob upoštevanju 2. točke 1. odstavka 26. člena
ZSVarPre pa bi predlagateljica, ki je delovno aktivna manj kot 126 ur na teden, za svoje preživetje
potrebovala 531,58 EUR. Po ugotovitvah sodišča predlagateljici ostane 160 EUR in otroški dodatek, ob
tem, da je sodišče v ta znesek vštelo tudi delodajalčev prispevek za prehrano in del prevoza, odštelo pa je
stroške varne hiše, strošek preživljanja otrok in mesečno vozovnico.
4 Tožba je bila vložena že pred enim letom, a še ni odločeno o pristojnosti.
5Nasprotni udeleženec živi v Nemčiji, po lastni izjavi trenutno ni zaposlen, prejema socialno pomoč, ni pa
nezmožen za delo. Po oceni pritožbenega sodišča se preživlja z neprijavljenim delom, saj je po izjavi
                               4 / 5
predlagateljice pomagal pri polaganju keramike.
6Sodišče v okviru nujnih potreb, ki jih je sodišče ocenilo v minimalnem znesku (npr. za obleko in obutev
skupaj 30 EUR mesečno), otrokoma ni priznalo stroškov, nastalih z izvenšolskimi aktivnostmi,
ukvarjanjem s športom, stroškov šolskih izletov, igrač, športnih rekvizitov, počitnic, kar na daljši rok
nedvomno neugodno prispeva k razvoju otrok, ki sta od rojstva bivala v Nemčiji in se morata v slovensko
okolje šele integrirati.
Datum zadnje spremembe: 21.12.2022
Powered by TCPDF (www.tcpdf.org)
                               5 / 5