62019CJ0546_RES
Zadeva C‑546/19
BZ
proti
Westerwaldkreis
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgericht)
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 3. junija 2021
„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Politika priseljevanja – Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav – Direktiva 2008/115/ES – Člen 2(1) – Področje uporabe – Državljan tretje države – Kazenska obsodba v državi članici – Člen 3, točka 6 – Prepoved vstopa – Razlogi javnega reda in javne varnosti – Odprava odločbe o vrnitvi – Zakonitost prepovedi vstopa“
Vprašanji za predhodno odločanje – Dopustnost – Meje – Očitno neupoštevna vprašanja in hipotetična vprašanja, postavljena v kontekstu, ki izključuje koristen odgovor
(člen 267 PDEU)
(Glej točko 38.)
Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Politika priseljevanja – Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav – Direktiva 2008/115 – Področje uporabe – Prepoved vstopa iz razlogov javne varnosti in javnega reda – Država članica, ki ni uporabila možnosti, da navedene direktive ne uporabi za državljane tretjih držav, ki jih je treba vrniti zaradi kazenske sankcije ali zaradi posledice kazenske sankcije – Vključitev
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/115, člena 2(1) in 3, točka 2)
(Glej točke od 44 do 48 in točko 1 izreka.)
Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Politika priseljevanja – Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav – Prepoved vstopa – Začetek veljavnosti pravnih učinkov te prepovedi vstopa – Dejanski datum odhoda zadevne osebe z ozemlja zadevne države članice
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/115, člen 3, točka 3)
(Glej točko 52.)
Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Politika priseljevanja – Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav – Odločba o vrnitvi državljana, ki ji je priložena prepoved vstopa, izdana zaradi kazenske obsodbe ali ogrožanja javnega reda ali državne varnosti – Državljan, ki ni dejansko zapustil ozemlja držav članic – Ohranitev veljavnosti prepovedi vstopa po odpravi odločbe o vrnitvi – Nedopustnost
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/115, členi 1, 3, točki 3 in 6, ter 11(1))
(Glej točke 54 in od 56 do 61 ter točko 2 izreka.)
Povzetek
BZ, državljan tretje države, od leta 1990 prebiva v Nemčiji. Čeprav od takrat zanj velja obveznost zapustitve ozemlja, je na podlagi „začasnega odloga odstranitve“ v skladu z nacionalnim pravom, ki se redno podaljšuje, še naprej prebival v tej državi članici.
BZ je bil zaradi podpiranja terorizma leta 2013 obsojen na kazen odvzema prostosti, leta 2014 pa je bila izvršitev preostale kazni odložena.
Zaradi te kazenske obsodbe je Westerwaldkreis (okrožje Westerwald, Nemčija) z odredbo z dne 24. februarja 2014 odredilo izgon BZ ter mu izdalo prepoved vstopa in prebivanja v Nemčiji za obdobje šestih let, ki je bilo pozneje skrajšano na štiri leta, od datuma, ko bo BZ dejansko zapustil nemško ozemlje, in omejeno najdlje do 21. julija 2023. Hkrati je okrožje Westerwald v zvezi z BZ sprejelo odredbo o zapustitvi ozemlja z grožnjo odstranitve, ki pa jo je v okviru upravnega postopka v zvezi z ugovorom odpravilo.
Po tem, ko je bila tožba zoper ukrepe, sprejete zoper BZ, zavrnjena, je ta zoper zavrnilno odločbo vložil pritožbo pri Oberverwaltungsgericht Rheinland Pfalz (višje upravno sodišče dežele Porenje ‑ Pfalška, Nemčija).
Pristojni nemški organ je leta 2017 prošnjo BZ za azil zavrnil kot očitno neutemeljeno. Ta organ je prav tako ugotovil, da BZ ni mogoče vrniti v Sirijo, ker so bili v zvezi s to državo izpolnjeni pogoji za prepoved odstranitve.
Ker je bila pritožba za odpravo odredbe o izgonu in določitve trajanja prepovedi vstopa in prebivanja s sodbo z dne 5. aprila 2018 zavrnjena, je BZ zoper to sodbo pri Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče, Nemčija) vložil revizijo. To sodišče je na eni strani zavrnilo revizijo BZ v delu, v katerem se je ta nanašala na odredbo o izgonu, sprejeto v zvezi z njim, ki je tako postala pravnomočna. Na drugi strani je revizijski postopek nadaljevalo v delu, v katerem se je nanašal na odločbo – ki je bila sprejeta hkrati z odredbo o izgonu – o skrajšanju trajanja prepovedi vstopa in prebivanja na obdobje štirih let od morebitnega odhoda BZ z nemškega ozemlja in najdlje do 21. julija 2023.
Predložitveno sodišče se sprašuje, ali se direktiva o vračanju (
1
) uporablja za prepoved vstopa, kakršna je ta v obravnavani zadevi, ki je bila državljanu tretje države izdana za namene, „ki niso povezani z migracijami“. Dvomi predložitvenega sodišča so izhajali iz tega, da v skladu s „Priročnikom o vračanju“ Komisije (
2
) pravila o prepovedih vstopa, povezanih z vrnitvijo (
3
), v skladu z direktivo o vračanju „ne posegajo v prepovedi vstopa, izdane za namene, ki niso povezani z migracijami“. Je pa to sodišče navedlo, da Nemčija ni uporabila možnosti, ki jo državam članicam daje člen 2(2)(b) direktive o vračanju, da navedene direktive ne uporabi za državljane tretjih držav, ki jih je treba v skladu z nacionalno zakonodajo vrniti zaradi kazenske sankcije ali zaradi posledice kazenske sankcije.
Glede na to se predložitveno sodišče sprašuje, ali je to, da prepoved vstopa (
4
), ki jo je država članica izdala za državljana tretje države, ki je na njenem ozemlju in zoper katerega je bila izdana odredba o izgonu, ki je postala pravnomočna, ostane v veljavi, če je bila odločba o vrnitvi, ki jo je navedena država članica sprejela zoper tega državljana, odpravljena, združljivo s pravom Unije. V zvezi s tem je pojasnilo, da v nemškem pravu odredba o izgonu – za razliko od odredbe o zapustitvi ozemlja z grožnjo odstranitve – ne pomeni „odločbe o vrnitvi“ (
5
) v smislu direktive o vračanju.
Zato se je predložitveno sodišče odločilo, da Sodišče zaprosi za pojasnila o področju uporabe direktive o vračanju ter o povezavi, določeni v tej direktivi, med prepovedjo vstopa in odločbo o vrnitvi.
Presoja Sodišča
Prvič, Sodišče je razsodilo, da prepoved vstopa in prebivanja, ki jo je država članica, ki ni uporabila možnosti, ki ji jo daje člen 2(2)(b) direktive o vračanju, izdala za državljana tretje države, ki je na njenem ozemlju ter zoper katerega je bila iz razlogov javne varnosti in javnega reda na podlagi predhodne kazenske obsodbe izdana odredba o izgonu, spada na področje uporabe te direktive.
V zvezi s tem je Sodišče opozorilo, da se v skladu s členom 2(1) direktive o vračanju ta direktiva uporablja za državljane tretjih držav, ki nezakonito prebivajo na ozemlju države članice. Glede na opredelitev „nezakonitega prebivanja“ v direktivi o vračanju vsak državljan tretje države, ki je na ozemlju države članice, ne da bi izpolnjeval pogoje za vstop, bivanje ali prebivanje, že zgolj zaradi tega dejstva v njej nezakonito prebiva in zato spada na področje uporabe navedene direktive.
Iz tega izhaja, da je področje uporabe te direktive opredeljeno le glede na položaj nezakonitega prebivanja, v katerem je državljan tretje države, ne glede na razloge za ta položaj ali ukrepe, ki se lahko sprejmejo v zvezi s tem državljanom. Področja uporabe direktive o vračanju pa ni mogoče spremeniti s priporočilom Komisije, ki ni zavezujoče.
Drugič, Sodišče je razsodilo, da direktiva o vračanju nasprotuje temu, da prepoved vstopa in prebivanja, ki jo je država članica izdala za državljana tretje države, ki je na njenem ozemlju ter zoper katerega je bila iz razlogov javne varnosti in javnega reda na podlagi predhodne kazenske obsodbe izdana odredba o izgonu, ki je postala pravnomočna, ostane v veljavi, če je bila odločba o vrnitvi, ki jo je navedena država članica sprejela zoper tega državljana, odpravljena, čeprav je ta odredba o izgonu postala pravnomočna.
Sodišče je v zvezi s tem sklepom navedlo, da iz direktive o vračanju (
6
) izhaja, da je prepoved vstopa namenjena dopolnitvi odločbe o vrnitvi, pri čemer ta prepoved zadevni osebi za določeno obdobje prepoveduje, da po svoji „vrnitvi“, kot je opredeljena v tej direktivi, in torej po svojem odhodu z ozemlja države članice ponovno vstopi na to ozemlje in da tam nato prebiva. Prepoved vstopa zato začne učinkovati šele od trenutka, ko zadevna oseba dejansko zapusti ozemlje držav članic.
V obravnavanem primeru prepoved vstopa, izdana zoper BZ, ne spremlja več nobene odločbe o vrnitvi. Ker ima lahko prepoved vstopa, ki spada na področje uporabe direktive o vračanju, pravne učinke šele po prostovoljni ali prisilni izvršitvi odločbe o vrnitvi, te prepovedi po odpravi te odločbe o vrnitvi ni mogoče ohraniti v veljavi.
Iz tega sledi, da mora država članica v primeru, da je na njenem ozemlju državljan tretje države brez veljavnega dovoljenja za prebivanje, odločiti, ali je treba temu državljanu izdati novo dovoljenje za prebivanje. Če ni tako, bo morala v zvezi z navedenim državljanom sprejeti odločbo o vrnitvi, ki ji je v skladu s členom 11(1) direktive o vračanju lahko oziroma ji mora biti priložena prepoved vstopa v smislu člena 3, točka 6, te direktive.
Sodišče je menilo, da bi bilo v nasprotju z direktivo o vračanju, če bi se dopustil obstoj vmesnega statusa državljanov tretjih držav, ki so na ozemlju države članice brez pravice ali dovoljenja za prebivanje in za katere morda velja prepoved vstopa, ne da bi v zvezi z njimi še vedno obstajala veljavna odločba o vrnitvi. Dejstvo, da je odredba o izgonu, kakršna je odredba v zvezi z BZ, postala pravnomočna, ne more upravičiti ohranitve prepovedi vstopa v veljavi, medtem ko v zvezi z BZ več ne obstaja nobena odločba o vrnitvi.
Te ugotovitve veljajo tudi za državljane tretjih držav, ki nezakonito prebivajo na ozemlju države članice in jih tako kot BZ ni mogoče odstraniti, ker temu nasprotuje načelo nevračanja. V skladu z direktivo o vračanju namreč ta okoliščina ne upravičuje nesprejetja odločbe o vrnitvi glede državljana tretje države v takem položaju, ampak samo odložitev odstranitve tega državljana v okviru izvršitve navedene odločbe.
(
1
)	Direktiva 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (UL 2008, L 348, str. 98, v nadaljevanju: direktiva o vračanju).
(
2
)	Priporočilo Komisije (EU) 2017/2338 z dne 16. novembra 2017 o skupnem „Priročniku o vračanju“, ki ga uporabljajo pristojni organi držav članic pri izvajanju nalog v zvezi z vračanjem (UL 2017, L 339, str. 83).
(
3
)	To so prepovedi vstopa, povezane s kršitvijo pravil o migracijah v državah članicah.
(
4
)	Ki je v členu 3, točka 6, direktive o vračanju opredeljena kot upravna ali sodna odločba ali akt, ki prepoveduje vstop in prebivanje na ozemlju držav članic za določeno obdobje, skupaj z odločbo o vrnitvi.
(
5
)	Ki je v členu 3, točka 4, direktive o vračanju opredeljena kot upravna ali sodna odločba ali akt, v katerem je navedeno ali opredeljeno, da je prebivanje državljana tretje države nezakonito, ter v katerem je naložena ali navedena obveznost vrnitve.
(
6
)	Natančneje iz člena 3, točki 4 in 6, ter člena 11(1) navedene direktive.