62001CC0359_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Nyt käsiteltävässä asiassa on tutkittavana yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T-202/98, T-204/98 ja T-207/98(2) 12.7.2001 antama tuomio (jäljempänä valituksenalainen tuomio).
2. Asian taustalla on menettely, joka johti valituksenalaisen tuomion antamiseen ja jossa Yhdistyneen kuningaskunnan (Pohjois-Irlantia lukuun ottamatta) sokerintuottajia ja sokerikauppiaita syytettiin kilpailusääntöjen vastaisesta toiminnasta. Lisätietojen osalta, erityisesti vähittäismyyntiin ja teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinatilanteen osalta Yhdistyneessä kuningaskunnassa menettelyn kannalta merkityksellisenä ajanjaksona, viitataan valituksenalaiseen tuomioon.
3. Komissio teki 14.10.1998 päätöksen 1999/210/EY EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä(3) (jäljempänä päätös). Päätös oli osoitettu British Sugar plc:lle, Tate & Lyle plc:lle, Napier Brown & Co. Ltd:lle ja James Budgett Sugars Ltd:lle, ja siinä todettiin, että mainitut yritykset olivat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta), sillä ne olivat osallistuneet sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jonka tarkoituksena oli yhteisen hintapolitiikan avulla rajoittaa kilpailua Britannian vähittäismyyntiin ja teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoilla.
4. British Sugarin osalta, joka on valittajana nyt käsiteltävässä asiassa (jäljempänä valittaja), komissio katsoo päätöksessään, että valittaja on koordinoinut hintapolitiikkaansa 20.6.1986 ja 2.7.1990 välisenä ajanjaksona siten, että se on ilmoittanut muille päätöksen kohteena oleville yrityksille tavoittelemistaan hinnankorotuksista. Päätöksessä valittajalle määrätty sakko on määrältään 39 600 000 ecua.
5. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa päätöksestä nosti kanteen kolme neljästä päätöksen kohteena olevasta yrityksestä, valittaja mukaan lukien. Valittajan kanne hylättiin, ja valittaja velvoitettiin maksamaan oikeudenkäyntikulut.
6. Valittaja on toimittanut valituksensa kyseisen tuomion johdosta yhteisöjen tuomioistuimeen 21.9.2001.
II Vaatimukset ja valitusperusteet
7. Valittaja vaatii valituksessaan, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa:
1) että sopimus tai yhdenmukaistettu menettelytapa ei voinut vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan;
2) tai vaihtoehtoisesti, että määrätty sakko oli suhteeton.
Valittaja vaatii lisäksi, että yhteisöjen tuomioistuin
1) kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion; ja
2) kumoaa riidanalaisen päätöksen kokonaisuudessaan tai toissijaisesti osittain;
3) tai kumoaa riidanalaisen päätöksen 3 ja 4 artiklan tai vähentää sakkoa; ja
4) velvoittaa komission korvaamaan British Sugarille tästä valituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut ja asiaan T-204/98 liittyvät oikeudenkäyntikulut välitoimimenettelystä aiheutuneet kulut mukaan lukien.
Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
1) jättää kanteen osittain tutkimatta ja osittain hylkää sen perusteettomana tai toissijaisesti hylkää sen kokonaisuudessaan perusteettomana; ja
2) velvoittaa valittajan korvaamaan komissiolle tästä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
8. Valittaja tukeutuu valituskirjelmässään kahteen valitusperusteeseen. Ensimmäisessä
valitusperusteessa valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) tulkitessaan arvioinut virheellisesti niitä edellytyksiä, jotka koskevat toiminnan vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Toisessa
valitusperusteessa valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole sakon tarkastelun yhteydessä ottanut huomioon, että sakko on määrältään suhteettoman suuri, ja että se ei ole sakon määrää arvioidessaan ottanut riittävästi huomioon Britannian sokerimarkkinoiden rakennetta.
III Asian oikeudellinen arviointi
A Ensimmäinen valitusperuste: vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta, josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta)
1.
Asianosaisten olennaiset lausumat
9. Valittaja on ensinnäkin eri mieltä valituksenalaisen tuomion 80 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perustelee vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön(4) vedoten, miksi riidanalainen yhtenäistetty menettelytapa oli omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta, josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta), vaikka menettelyn yhteydessä sovittiin ainoastaan Britannian sokerimarkkinoiden hintapolitiikasta.
10. Valittaja on sitä mieltä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioidessaan sitä, oliko toiminta omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, tulkinnut virheellisesti asianomaista oikeuskäytäntöä(5) ja soveltanut sitä oikeudellisessa mielessä virheellisesti nyt käsiteltävään tapaukseen.
11. Tarkemmin sanottuna valittaja esittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tukeutuu valituksenalaisen tuomion 81 kohdassa olosuhteisiin, jotka sinänsä eivät ole osana yhdenmukaistettua menettelytapaa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tukeutuu nimittäin yksinomaan valittajan sekä Tate & Lylen tarkoitukseen rajoittaa tuontia kansallisille sokerimarkkinoille. Nämä aikomukset eivät kuitenkaan olleet missään yhteydessä väitettyihin sopimuksiin tai yhtenäistettyihin menettelytapoihin. Sitä paitsi Tate & Lylen aikomuksia ei voida valittajan tapauksessa käyttää perusteluna sen toteamiseksi, onko toiminta ollut omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska tältä osin on kysymys valittajan omasta tarkoituksesta riippumattomista tarkoitusperistä. Lisäksi sokeria on merkityksellisenä ajankohtana riidattomasti tuotu maahan, minkä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myös itse todennut valituksenalaisen tuomion 80 kohdassa. Näin ollen voidaan osoittaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tarkoittama yleinen aikomus rajoittaa sokerin tuontia ei ole ollut missään yhteydessä riidanalaiseen yhtenäistettyyn menettelytapaan.
12. Yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön(6) vedoten valittaja esittää edelleen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 83 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa virheellisesti jättänyt ottamatta huomioon, että mahdollisen vaikutuksen jäsenvaltioiden väliseen kauppaan olisi tullut olla ”tuntuva”. Ei ole riittävää, että tuntuvien vaikutusten mahdollisuus on spekulatiivinen, kuvitteellinen tai heikko.
13. Valittaja kritisoi edelleen sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on, perustellakseen sitä, että väitetty yhtenäistetty menettelytapa oli omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, katsonut valituksenalaisessa tuomiossa, että vähittäismyyntiin ja teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinat muodostavat tuonnin kannalta yhteiset markkinat. Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, sillä se on jättänyt ottamatta huomioon, että vähittäismyyntiin tarkoitetun pakatun sokerin markkinoilla ei käytännön syistä (esimerkiksi kuljetuskustannukset, pakkausmerkinnät ja pakkausten ulkoasu) ole juuri ollenkaan tuontia.
14. Komissio on sitä mieltä, että valituksenalaisessa tuomiossa on aivan oikein todettu, että toiminta oli omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
15. Oikeuskäytännöstä(7) ilmenee, että koko maan laajuisia kansallisia sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja on tarkasteltava yhteydessä kokonaistilanteeseen arvioitaessa sitä, oliko toiminta omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tästä syystä voidaan myös ottaa huomioon sopimukseen tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan nähden sinänsä ulkopuoliset seikat, eikä merkityksellistä ole myöskään se, mikä yksittäisen yrityksen osuus on kulloinkin ollut tai mitä tarkoitusperiä sillä on tältä osin ollut.(8)
16. Valituksenalaisen tuomion 80 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa on komission mukaan vakiintuneessa oikeuskäytännössä määriteltyjen edellytysten mukaisesti tulkittu sitä, oliko toiminta omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, sillä siinä on otettu huomioon kilpailusääntöjen vastaisiksi todettuihin menettelytapoihin liittyvät olosuhteet kokonaisuudessaan (alueellinen laajuus, osallisten yritysten markkina-asema, tuontimarkkinoiden periaatteellinen avoimuus tuonnin kannalta ja osallisten yritysten yleinen tarkoitus estää tuonti).
17. Viitaten valittajan ja Tate & Lylen yleiseen tarkoitukseen estää sokerin tuonnit komissio esittää, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön(9) mukaan merkitystä ei ole sillä, onko jäsenvaltioiden välisen kaupan rajoittaminen riidanalaisen yhtenäistetyn menettelytavan sisältönä. Pikemminkin on riittävää, että yhtenäistetyn menettelytavan seurauksena tällainen vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan näyttää mahdolliselta. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa Belasco,(10) koko maan laajuisissa kansallisissa hintakartelleissa asia on näin, koska kartellin osapuolet voivat säilyttää markkinaosuutensa vain silloin, kun ne suojautuvat muista jäsenvaltioista tulevalta kilpailulta.
18. Siltä osin, onko vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan tuntuva, komissio on sitä mieltä, että valittaja on ymmärtänyt väärin valituksenalaisen tuomion. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei tosin ole todennut valituksenalaisen tuomion 84 kohdassa vaan sen 78 kohdassa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön(11) mukaisesti, että kun kysymys on sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta, joka koskee jäsenvaltion koko aluetta ja joka siten vahvistaa kansallisten markkinoiden eristyneisyyttä, on lähdettävä siitä oletuksesta, että mahdollinen vaikutus on myös tuntuva.(12) Sille, onko vaikutus tuntuva, ei ole olemassa mitään kynnysarvoa. Yleisesti on pikemminkin niin, että mitä vähäisempää kauppa jäsenvaltioiden välillä on, sitä suuremmalla syyllä voidaan olettaa, että mahdollinen vaikutus kauppaan on myös tuntuva.(13)
19. Valittajan kritiikistä, joka koskee vähittäismyyntiin ja teollisuuskäyttöön tarkoitetun sokerin markkinoiden tarkastelua yhdessä, komissio väittää, ettei arviointi olisi siltä osin, onko vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan tuntuva, ollut erilainen siinäkään tapauksessa, että markkinoita olisi tarkasteltu erillisinä. Edellytykset (tuonnin periaatteellinen mahdollisuus, osallisten yritysten osuus relevanteilla markkinoilla noin 90 prosenttia) olisivat nimittäin olleet olemassa myös molemmilla mainituilla osamarkkinoilla.
2.
Arviointi
20. Ensimmäisessä valitusperusteessa on kysymys EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) mukaisen määritelmän ”on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan” tulkinnasta. Tähän liittyen kysytään, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioinut oikein, että väitetty yhdenmukaistettu menettelytapa a) oli omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja että b) tämä vaikutus oli voinut olla tuntuva.
a) Kysymys siitä, oliko toiminta omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
21. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa tukeutunut ”vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön”, jossa on todettu seuraavaa: ” – – se seikka, että kartellin tarkoituksena on myydä tuotteita ainoastaan yhdessä jäsenvaltiossa, ei riitä sulkemaan pois sitä mahdollisuutta, että sopimus vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Jos tuonti kyseisille markkinoille on mahdollista, kansallisen hintasopimuksen tehneet osapuolet voivat säilyttää markkinaosuutensa ainoastaan suojautumalla ulkomaiselta kilpailulta.”
22. Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kantaa, jonka mukaan toimet olivat tässä tapauksessa omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ei voida lopputuloksen osalta moittia. Kuitenkin perustelut, siinä muodossa kuin ne on esitetty, näyttävät mielestäni suppeilta eivätkä siten suoranaisesti valaisevilta.
23. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa yhtäältä tukeutunut, vedoten yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Belasco(14) antamaan tuomioon, yleiseen toteamukseen, jonka mukaan ” – – kansallisen hintasopimuksen tehneet osapuolet voivat säilyttää markkinaosuutensa ainoastaan suojautumalla ulkomaiselta kilpailulta”, ja toisaalta joidenkin osallisten yritysten tarkoitukseen estää sokerin tuonti.
24. Tämä perustelu ei mielestäni ole suoranaisesti vakuuttava, koska arvioitaessa sitä, onko toiminta omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, on tehtävä yleisesti erottelu hintakartellien ja markkinoiden jakamista koskevien kartellien välillä.
25. Hintakartellien tarkoituksena on yleensä mahdollisimman korkeiden hintojen varmistaminen, ja lähtökohtaisesti ne ovat näin ollen pikemminkin omiaan aikaansaamaan tai vahvistamaan tuontia kuin rajoittamaan sitä. Myös oikeuskäytännössä oletetaan vastaavasti vain siinä tapauksessa, että kysymys on kartellista markkinoiden jakamiseksi, että kartelli sulkee markkinat muiden jäsenvaltioiden kilpailijoilta ja että kartellilla sinänsä on vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.(15) Hintakartellien osalta yhteisöjen tuomioistuin on sen sijaan katsonut, että toimenpide on ollut omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan vain siinä tapauksessa, että kyseiseen hintakartelliin on liittynyt täydentäviä suojaavia toimenpiteitä tai tällaiset toimenpiteet ovat olleet vähintään todennäköisiä.(16) Mikäli tällaiset suojatoimenpiteet ovat puuttuneet, yhteisöjen tuomioistuin on yksittäistapauksissa esimerkiksi tukeutunut siihen, että tietyt palvelut, joita hintakartelli koski, olivat luonteeltaan kansainvälisiä(17) (tullihuolitsijan tai tilintarkastajan palvelut), tai siihen, että kartelliin osalliset olivat yrityksiä, jotka ”harjoittavat liiketoimintaa koko yhteismarkkinoilla”.(18)
26. Nyt puheena olevassa hintakartellissa oli komission päätöksen perusteella ollut kyse vain riidanalaisesta tiedotuspolitiikasta. Kartellin vahvistamiseksi ei siis ollut ryhdytty täydentäviin suojatoimenpiteisiin, eikä tällaisten toimenpiteiden ole väitetty jossain muodossa olleen välttämättömiä tai todennäköisiä. Myöskään muiden erityispiirteiden – kuten tuotteeseen tai osallisiin yrityksiin liittyvien seikkojen – jotka viittaisivat siihen, että hintakartelli oli omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, olemassaolosta ei ole näyttöä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tältä osin pikemminkin viitannut vain siihen, että valittajan ja Tate & Lylen ”suurimpia huolenaiheita oli rajoittaa tuonnin määrää”.
27. Valittaja on tästä eri mieltä, sillä se kiistää, että sen harjoittaman tuonnin vastaisen politiikan ja hintakartelliin osallistumisen välillä olisi olemassa syy-yhteys. Olen tästä valittajan kanssa samaa mieltä ainakin siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oletus tämän yleistyksen osalta ei ole taloudellisessa mielessä välttämätön.
28. Kuten jo yllä esitin, kansallisen hintakartellin tarkoituksena on lähtökohtaisesti kotimaan hintatason pitäminen erityisen korkealla. Hintakartellissa, jonka tarkoituksena on tuonnin estäminen, on kuitenkin pyrkimyksenä se, että kotimaiset hinnat pidetään tuonnin estämiseksi tarpeellisen alhaisella tasolla. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemyksenä – mikä ilmenee valituksenalaisen tuomion 81 kohdasta – näyttää ilmeisesti olevan vain se, että nyt käsiteltävässä tapauksessa on täytynyt olla kyse hintakartellista, jonka tarkoituksena on ollut samanaikaisesti sekä
mahdollisimman korkeiden hintojen ylläpitäminen kartelliin osallisten yritysten tavanomaisten etujen mukaisesti että
mahdollisimman alhaisten hintojen ylläpitäminen valittajan ja Tate & Lylen etujen mukaisesti. Tätä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kuitenkaan perustele lähemmin.
29. Mikäli nyt käsiteltävässä tapauksessa olisi konkreettisesti sovittu hinnoista, komissio ja myöhemmin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisivat kiinteiden hintojen konkreettisen tason perusteella voineet suhteellisen helposti todeta, minkätyyppinen yhteinen hintapolitiikka sopimuksen tarkoituksena on ollut: sopimuksen tarkoituksena olisi ollut joko korkeimpien
kotimaanmarkkinoilla saavutettavien hintojen varmistaminen – tällöin olisi ilmeisesti tullut katsoa, ettei toiminta ole ollut omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan – tai sopimuksen tarkoituksena olisi ollut korkeimpien mahdollisten
hintojen varmistaminen (siis hintojen, jotka tosin ovat markkinahintoja korkeammat, mutta samalla riittävän alhaiset, jotta voidaan suojautua maahantuontia vastaan) – tällöin toimenpiteiden olisi tullut katsoa olleen omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
30. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisessa tuomiossa, nyt käsiteltävässä tapauksessa ei ole sovittu tietyn hintatason vahvistamisesta. Valittaja on ainoastaan tiedottanut kilpailijoilleen Britannian sokerimarkkinoilla soveltamistaan hinnoista suhteellisen tarkasti.
31. Tämänkaltainen tiedotuspolitiikka soveltuu hyvinkin siihen, että ylläpidetään yhteinen mahdollisimman korkea hintataso, eli korkea kotimainen hintataso, jossa on otettu huomioon tuontia hillitsevä kynnyshinta. Tässä erityisessä tapauksessa, jossa on kysymys yksipuolisen hintatiedotuspolitiikan muodossa toteutetusta hintakartellista, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen lopputuloksen suhteen oikeassa, kun se – ehkä hieman liian lyhyessä muodossa – toteaa, että mainittu ”suuri huolenaihe” eli tuonnin määrän rajoittaminen oli se olosuhde, jonka johdosta valittajan tiedotuspolitiikka näyttäytyi yhdenmukaistettuna menettelytapana, joka oli omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
32. Ensimmäinen valitusperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana
siltä osin, kuin valittaja epäilee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen katsoneen virheellisesti, että riidanalainen yhdenmukaistettu menettelytapa oli omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
b) Kysymys siitä, oliko vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan tuntuva
33. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tukeutunut valituksenalaisen tuomion 84 kohdassa omaan oikeuskäytäntöönsä,(19) jossa se on todennut seuraavaa: ” – – komissiolla [ei] ole velvollisuutta osoittaa, että sopimuksella tai yhdenmukaistetulla menettelytavalla olisi tuntuvaa vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa edellytetään nimittäin ainoastaan, että kilpailua rajoittavat sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.” Valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vetää tästä suoraan sen johtopäätöksen, että ”komissio on perustellusti katsonut, että riidanalainen kartelli on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siis perustele valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa sitä, miksi mahdollinen vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan olisi voinut olla tuntuva .
34. Siitä huolimatta olen sitä mieltä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valittajan tuolloin esittämien lausumien perusteella ja vakiintunut oikeuskäytäntö huomioon ottaen ratkaissut asian oikein.
35. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 84 kohdassa tukeutunut siinä mainittuun oikeuskäytäntöönsä ja aivan oikein todennut, että ei ole tarpeen todistaa sitä, että sopimus tai yhdenmukaistettu menettelytapa on tosiasiassa tuntuvasti vaikuttanut jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tosiasiallisen vaikutuksen todistaminen on käsitteen ”mahdollinen vaikutus” yhteydessä myös loogisesti mahdotonta.
36. Tämä ei kuitenkaan lähtökohtaisesti vapauta vaatimuksesta perustella sitä, miltä osin mahdollinen vaikutus voi vähintään luonteensa johdosta olla tuntuva . Tätä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole perustellut, vaan se on rajoittunut 83 ja 84 kohdassa toteamaan valittajan perustelut virheellisiksi ja katsonut, että vaikutuksen on tosiasiassa täytynyt olla tuntuva.
37. Valituksenalaisen tuomion 75 kohdasta, jossa toistetaan valittajan yhteisöjen tuomioistuimelle esittämät lausumat, ei kuitenkaan käy ilmi, että valittaja olisi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä ylipäätään esittänyt, ettei riidanalainen yhdenmukaistettu menettelytapa olisi sellaisenaan ollut omiaan vaikuttamaan tuntuvasti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä valittajan lausumat ovat siis ilmeisesti rajoittuneet erimielisyyteen siitä, että päätöksessä on oletettu tuntuvan vaikutuksen olleen myös tosiasiassa olemassa.
38. Nyt käsiteltävässä asiassa valittajan esittämät perustelut sisältävät näin ollen sen osalta, saattoiko toimenpiteen vaikutus olla tuntuva, uuden näkökohdan, jota ei tällä tavoin esitetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Näin ollen valitusperustetta ei voida
yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan 2 kohdan mukaan tältä osin ottaa tutkittavaksi .(20)
3.
Lopputulos
39. Ensimmäinen
valitusperuste, jossa valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) sisältyvää määritelmää ”on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”, sillä se on virheellisesti olettanut, että riidanalainen yhdenmukaistettu menettelytapa oli omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja että tämä vaikutus oli voinut olla tuntuva, on näin ollen osittain jätettävä ottamatta tutkittavaksi, ja muilta osin se on perusteeton . Ensimmäinen kanneperuste näin ollen hylättävä.
B Toinen valitusperuste: sakon määrän oikeasuhteisuus ja markkinoiden rakenteen huomioon ottaminen sakon määrää arvioitaessa
1.
Asianosaisten olennaiset lausumat
40. Valittaja on eri mieltä valituksenalaisen tuomion 98 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin valittajan näkemyksen mukaan ei ole ottanut huomioon sitä, että komissio on sakon määrää arvioidessaan jättänyt ottamatta huomioon a) suhteellisuusperiaatteen ja b) Britannian sokerimarkkinoiden erityisen rakenteen.
41. Suhteellisuusperiaatteen loukkaamisen osalta valittaja esittää seuraavaa:
Valittaja on sitä mieltä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan kilpailusääntöjen rikkomisen ”vakavaksi”, sillä se on jättänyt ottamatta huomioon, että konkreettisten, vähimmäishintaa koskevien sopimusten olemassaoloa tai sitä, että väitetty yhdenmukaistettu menettelytapa olisi tosiasiassa vaikuttanut hintoihin tai jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ei ole pystytty näyttämään. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on pikemminkin rajoittunut valituksenalaisen tuomion 103 kohdassa toteamaan, että komissio on jo lieventänyt tämän näkökohdan luokittelua ”erittäin vakavasta” ”vakavaksi”.
Valittaja on edelleen sitä mieltä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 106 kohdassa tehnyt – – virheen, sillä se on jättänyt ottamatta huomioon vaikutusten puuttumisen kilpailusääntöjen rikkomisen keston yhteydessä. Komission suuntaviivojen mukaan sakon perusmäärää laskettaessa pitkäaikaisesta rikkomuksesta määrättävän määrän korottaminen merkitsee huomattavaa tiukennusta ”määrättäessä seuraamuksia rajoituksista, jotka ovat aiheuttaneet
jatkuvia haitallisia vaikutuksia
kuluttajille”.(21) Jos tällaisia vaikutuksia – kuten tässä tapauksessa – ei kuitenkaan ole ollut, ei myöskään sakon määrää voida korottaa rikkomuksen keston perusteella.
Valittaja kritisoi lopuksi sitä, että päätöksessä sakon määrää korotettiin raskauttavien olosuhteiden perusteella yhteensä 75 prosentilla, mitä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon valituksenalaisen tuomion 108 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa. Aivan yleisesti sakon määrän korottamista raskauttavien olosuhteiden perusteella siten, että sakon määräksi muodostuu yhteensä 39,6 miljoonaa ecua, on kokonaisuutena pidettävä suhteettomana, kun otetaan huomioon se, että valittajan tapauksessa mitään tuomion 108 kohdassa mainituista perusteista ei ollut olemassa.
42. Sen osalta, että Britannian sokerimarkkinoiden erityistä rakennetta ei ole otettu huomioon sakon määrää arvioitaessa, valittaja esittää seuraavaa:
Valittaja on sitä mieltä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 113 kohdassa katsonut, että valittajan riidanalainen tiedotuspolitiikka on ollut omiaan rajoittamaan Britannian sokerimarkkinoiden erityisestä luonteesta johtuvaa vähäistä kilpailua. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nyt käsiteltävässä tapauksessa näin ollen jättänyt ottamatta huomioon sokerimarkkinoiden erityisen rakenteen, mikä on vastoin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Suiker Unie(22) antamassa tuomiossa omaksumaa vähemmän ankaraa tarkastelutapaa.
43. Komissio on sitä mieltä, että toista valitusperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi tai että se toissijaisesti on perusteeton.
44. Toisen valitusperusteen tutkittavaksi ottamista koskevien edellytysten osalta komissio esittää seuraavaa:
Valittaja puuttuu vain muutamaan niistä useista perusteista, joiden mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut sakon määrän, ja vaatii niihin vedoten yhteisöjen tuomioistuinta tutkimaan päätöksen kokonaisuudessaan uudelleen. Tällöin yhteisöjen tuomioistuimen olisi asetettava tosiseikkoja koskeva arvionsa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemän arvion tilalle, mikä ei – kuten jo asiassa Baustahlgewebe(23) on todettu – muutoksenhakumenettelyssä ole sallittua.
45. Mikäli yhteisöjen tuomioistuin katsoo voivansa ottaa kanteen tutkittavaksi, komissio esittää perusteiden osalta seuraavaa:
Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden osalta komissio selvittää päätöksensä sisältöä suuntaviivojen pohjalta ja esittää, että valittajan roolia kilpailusääntöjen rikkomisen alkuunpanijana ei ole otettu huomioon ”vakavuutena” vielä sakon perusmäärää selvitettäessä vaan vasta ”raskauttavana olosuhteena” korotusperusteiden yhteydessä. Tämän ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 100 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa ymmärtänyt ja vahvistanut oikein. Sitä paitsi suuntaviivoja ei ole yleisesti tarkoitettu lain tasoiseksi sääntelyksi, eikä niihin sisälly tarkkoja sakon määrää koskevia asteikkoja.
Kilpailusääntöjen rikkomisen keston osalta komissio on sitä mieltä, että asetuksen N:o 17(24) 15 artiklan 2 kohdassa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus ja kesto mainitaan toisistaan riippumattomina näkökohtina sakon määrää arvioitaessa, niin että rikkomuksen kesto voidaan ottaa huomioon myös siinä tapauksessa, että kilpailusääntöjen rikkomisella ei ole tosiasiassa ollut vaikutusta kilpailuun.
Yleisen, sakon määrän suhteettomuutta koskevan väitteen osalta komissio esittää, että valittaja ei ole siltä osin tuonut esiin mitään sellaista, mitä se ei olisi jo esittänyt yksittäisiä näkökohtia (kuten rikkomuksen vakavuus ja kesto) koskevien kannanottojensa yhteydessä.
46. Britannian sokerimarkkinoiden erityisen rakenteen huomioon ottamisen osalta komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ymmärtänyt oikein tuomion asiassa Suiker Unie,(25) sillä yhteisöjen tuomioistuin on antamassaan tuomiossa yksiselitteisesti todennut, että jäsenvaltion sokerimarkkinoilla olevaa hintakartellia on arvioitava eri tavoin kuin tuolloin puheena ollutta markkinoiden jakamista koskevaa kartellia.
2.
Arviointi
47. Toista valitusperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi. Komissio vetoaa tältä osin aivan oikein vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön.
48. Yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ovat toistuvasti todenneet, että ”rikkomisen vakavuus on määritettävä monien seikkojen perusteella, kuten asian ominaispiirteiden, asiayhteyden ja sakkojen ennalta ehkäisevän vaikutuksen perusteella, mutta huomioon otettavista perusteista ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa”.(26) Sitä paitsi komissiolle kuuluu yksittäisten sakkojen määrän vahvistamisen yhteydessä harkintavaltaa, eikä se siltä osin ole velvollinen käyttämään tarkkoja matemaattisia laskentakaavoja.
49. Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Baustahlgewebe(27) antamassaan tuomiossa todennut seuraavaa:
”Aluksi on todettava, että pelkästään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on toimivalta valvoa sitä, miten komissio on yksittäistapauksessa arvioinut lainvastaisen toiminnan vakavuuden. Muutoksenhaun yhteydessä yhteisöjen tuomioistuin valvoo ensinnäkin sitä, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ottanut oikeudellisesti asianmukaisella tavalla huomioon kaikki ne tekijät, jotka ovat olennaisia arvioitaessa sitä, miten vakavana tiettyä menettelytapaa on pidettävä perustamissopimuksen 85 artiklan ja asetuksen N:o 17
15 artiklan valossa, ja toiseksi yhteisöjen tuomioistuin tutkii, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käsitellyt oikeudellisesti riittävällä tavalla kaikkia kantajan esittämiä argumentteja, joilla pyritään sakon poistamiseen tai pienentämiseen – – .
Sakon suhteettomuudesta on todettava, että sen jälkeen kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut täyden tuomiovaltansa perusteella yhteisön oikeuden rikkomisesta yrityksille määrättyjen sakkojen suuruuden, yhteisöjen tuomioistuimen asiana ei ole korvata kohtuullisuussyistä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkintaa omallaan, kun se käsittelee oikeuskysymyksiä valituksen yhteydessä – – . Tämä väite on siksi jätettävä tutkimatta niiltä osin kuin sillä pyritään siihen, että sakon määrääminen tutkittaisiin kokonaisuudessaan uudelleen – – .”
50. Nyt käsiteltävässä asiassa valittaja ei ole tuonut esille mitään sellaista, mikä voisi tukea sitä olettamusta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole käsitellyt kaikkia argumentteja oikeudellisesti riittävällä tavalla. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on erityisesti valituksenalaisen tuomion 113 kohdassa, jonka osalta valittaja on esittänyt vastaväitteitä, tutkinut yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä asiassa Suiker Unie sekä nostanut esille eroavaisuudet nyt puheena olevaan tosiseikastoon nähden ja arvioinut niitä virheettömästi.
51. Edelleen valittaja ei ole myöskään väittänyt, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi valituksenalaisessa tuomiossa käsitellyt kaikkia menettelyn kuluessa sille esitettyjä argumentteja, joilla mahdollisesti pyritään sakon määrän alentamiseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on erityisesti tutkinut valituksenalaisen tuomion 106 kohdassa valittajan esittämiä lausumia siltä osin kuin ne koskevat sitä, ettei riidanalaisella menettelytavalla ole puuttuvaa vaikutusta markkinoihin.
52. Koska toista valitusperustetta ei näin ollen voida lainkaan ottaa tutkittavaksi, ei ole tarpeen käsitellä sitä, onko se perusteltu.
3.
Lopputulos
53. Toinen valitusperuste, jossa valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon, että komissio on sakon määrää arvioidessaan jättänyt ottamatta huomioon a) suhteellisuusperiaatteen ja b) Britannian sokerimarkkinoiden erityisen rakenteen, on näin ollen jätettävä tutkimatta.
C Valituksen tutkittavaksi ottaminen siltä osin kuin siinä vaaditaan päätöksen kumoamista kokonaan tai osittain
54. Komissio katsoo, ettei valitusta voida ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin siinä vaaditaan päätöksen kumoamista ”kokonaan” tai ”sen 3 ja 4 artiklan” osalta. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on asiassa AssiDomän(28) todennut, yhteisöjen tuomioistuin voi EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) mukaisen kumoamiskanteen yhteydessä ottaa kantaa vain niihin päätöksen osiin, jotka koskevat kantajaa. Valitusta ei siten voida ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin se koskee muita päätöksen kohteena olevia yrityksiä, mutta ei valittajaa itse.
55. Valituksen toisen osan ne kohdat, joita komissio näin kritisoi, koskevat ensi sijassa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuin voi itse ratkaista asian lopullisesti, soveltamista. Asiaa tässä vaiheessa enempää pohtimatta edellytyksenä tälle olisi kuitenkin se, että muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi (perussäännön 61 artiklan 1 kohdan ensimmäinen virke).
56. Kuten edellä on selvitetty, valitus olisi esitettyjen valitusperusteiden osalta kuitenkin hylättävä kokonaisuudessaan. Näin ollen voidaan jättää selvittämättä, onko valitus jätettävä tutkittavaksi ottamatta siltä osin kuin siinä vaaditaan päätöksen kumoamista ”kokonaan” tai ”3 ja 4 artiklan osalta”.(29)
IV Ratkaisuehdotus
57. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
– hylkää valituksen
– ja velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)
–	Yhdistetyt asiat T-202/98, T-204/98 ja T-207/98, Tate & Lyle plc. ym., tuomio 12.7.2001 (Kok. 2001, s. II-2035).
(3)
–	EYVL L 76, 22.3.1999, s. 1.
(4)
–	Asia 5/69, Völk, tuomio 9.7.1969 (Kok. 1969, s. 295, Kok. Ep. I, s. 407); yhdistetyt asiat 209/78–215/78 ja 218/78, van Landewyck ym. v. komissio, tuomio 29.10.1980 (Kok. 1980, s. 3125, Kok. Ep. V, s. 355); yhdistetyt asiat 89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 ja 125/85–129/85, Ahlström Osakeyhtiö ym., tuomio 31.3.1993 (Kok. 1993, s. I-1307, Kok. Ep. IX, s. 671); asia 246/86, Belasco ym. v. komissio, tuomio 11.7.1989 (Kok. 1989, s. 2117); yhdistetyt asiat T-213/95 ja T-18/96, SCK ja FNK v. komissio, tuomio 22.10.1997 (Kok. 1997, s. II-1739); yhdistetyt asiat T-24/93–T-26/93 ja T-28/93, Compagnie maritime belge transports ym. v. komissio, tuomio 8.10.1996 (Kok. 1996, s. II-1201); asia T-29/92, SPO ym. v. komissio, tuomio 21.2.1995 (Kok. 1995, s. II-289) ja asia T-7/89, Hercules Chemicals v. komissio, tuomio 17.12.1991 (Kok. 1991, s. II-1711).
(5)
–	Asia 73/74, Groupement des fabricants de papiers peints ym. v. komissio, tuomio 26.11.1975 (Kok. 1975, s. 1491, Kok. Ep. II, s. 535).
(6)
–	Asia 22/71, Beguelin, tuomio 25.11.1971 (Kok. 1971, s. 949); yhdistetyt asiat C-215/96 ja C-216/96, Bagnasco ym., tuomio 21.1.1999 (Kok. 1999, s. I-135); asia 22/78, Hugin Kassaregister ym. v. komissio, tuomio 31.5.1979 (Kok. 1979, s. 1869) ja yhdistetyt asiat T-374/94, T-375/94, T-384/94 ja T-388/94, European Night Services ym., tuomio 15.9.1998 (Kok. 1998, s. II-3141).
(7)
–	Yhdistetyt asiat 228/82 ja 229/82, Ford v. komissio, tuomio 28.2.1984 (Kok. 1984, s. 1129); asia 56/65, Société Technique Minière, tuomio 30.6.1966 (Kok. 1966, s. 282, Kok. Ep. I, s. 251); edellä alaviitteessä 6 mainitut yhdistetyt asiat C-215/96 ja C-216/96 ja edellä alaviitteessä 4 mainitut yhdistetyt asiat T-24/93–T-26/93 ja T-28/93.
(8)
–	Asia T-14/89, Montedipe v. komissio, tuomio 10.3.1992 (Kok. 1992, s. II-1155).
(9)
–	Edellä alaviitteessä 7 mainittu asia 56/65.
(10)
–	Edellä alaviitteessä 4 mainittu asia.
(11)
–	Edellä alaviitteessä 6 mainitut yhdistetyt asiat C-215/96 ja C-216/96.
(12)
–	Asia C-7/95 P, John Deere Ltd v. komissio, tuomio 28.5.1998 (Kok. 1998, s. I-3111) ja asia C-35/96, komissio v. Italia, tuomio 18.6.1998 (Kok. 1998, s. I-3851).
(13)
–	Edellä alaviitteessä 4 mainittu asia T-29/92.
(14)
–	Edellä alaviitteessä 4 mainittu asia.
(15)
–	Asia C-219/95 P, Ferriere Nord v. komissio, tuomio 17.7.1997 (Kok. 1997, s. I-4411) ja asia 42/84, Remia ym. v. komissio, tuomio 11.7.1985 (Kok. 1985, s. 2545, Kok. Ep. VIII, s. 287).
(16)
–	Asia 8/72, Cementhandelaren v. komissio, tuomio 17.10.1972 (Kok. 1972, s. 977); edellä alaviitteessä 5 mainittu asia 73/74 ja edellä alaviitteessä 4 mainittu asia 246/86.
(17)
–	Edellä alaviitteessä 12 mainittu asia C-35/96 – tullihuolitsijat – ja asia C-309/99, Wouters, tuomio 19.2.2002 (Kok. 2002, s. I-1577) – tilintarkastajat.
(18)
–	Edellä alaviitteessä 12 mainittu asia C-7/95, tuomion 119 kohta.
(19)
–	Edellä alaviitteessä 4 mainittu asia Hercules Chemicals, tuomion 279 kohta.
(20)
–	Asia C-450/98 P, IECC v. komissio, tuomio 17.5.2001 (Kok. 2001, s. I-3947, 36 kohta).
(21)
– Kursivointi tässä.
(22)
– Yhdistetyt asiat 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie ym. v. komissio, tuomio 16.12.1975 (Kok. 1975, s. 1663).
(23)
– Asia C-185/95 P, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 17.12.1998 (Kok. 1998, s. I-8417).
(24)
– Asetus N:o 17, perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus (EYVL 13, 21.2.1962, s. 204).
(25)
–	Edellä alaviitteessä 22 mainittu asia.
(26)
–	Asia C-137/95 P, SPO ym. v. komissio, määräys 25.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1611, 54 kohta); asia C-291/98 P, Sarrió v. komissio, tuomio 16.11.2000 (Kok. 2000, s. I-9991); yhdistetyt asiat C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P–C-252/99 P ja C-254/99 P, LVM ym. v. komissio, tuomio 15.10.2002 (Kok. 2002, s. I-8375) ja asia T-150/89, Martinelli v. komissio, tuomio 6.4.1995 (Kok. 1995, s. II-1165).
(27)
–	Edellä alaviitteessä 23 mainittu asia, tuomion 128 ja 129 kohta.
(28)
–	Asia C-310/97 P, komissio v. AssiDomän Kraft Products ym., tuomio 14.9.1999 (Kok. 1999, s. 5363, 53 kohta).
(29)
–	Yleisesti myös tässä soveltunevat vastaavat pohdinnat kuin edellä alaviitteessä 28 mainitussa asiassa AssiDomän, tuomion 53 kohta.