62012CP0083
JULKISASIAMIEHEN KANNANOTTO
ELEANOR SHARPSTON
26 päivänä maaliskuuta 2012 (
1
)
Asia C-83/12 PPU
Minh Khoa Vo
(Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesgerichtshof (Saksa))
”Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely — Viisumisäännöstön 21 ja 34 artikla — Kolmansien maiden kansalaisten, joilla on vilpillisesti saadut viisumit, joita ei vielä ole mitätöity, laittoman maahantulon järjestävän henkilön rikosoikeudellinen vastuu”
1.
Bundesgerichtshofin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö nyt käsiteltävässä asiassa koskee pääasiallisesti sitä, onko unionin oikeutta (
2
) ja erityisesti asetuksen (EY) N:o 810/2009 (jäljempänä viisumisäännöstö) (
3
) 21 ja 34 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltio määrää rikosoikeudellisen seuraamuksen henkilölle siitä, että hän on avustanut laittomassa maahantulossa tilanteessa, jossa asianomaisilla oli näennäisesti voimassa olevat – vaikkakin vilpillisesti hankitut – yhtenäiset viisumit, (
4
) joita ei vielä ollut mitätöity.
2.
Ennakkoratkaisupyynnön mukaan kansallisen rikosoikeudenkäynnin syytetty Minh Khoa Vo on osallistunut kahden sellaisen rikollisjärjestön toimintaan, jotka ovat järjestäneet kesä- ja heinäkuussa 2010 huomattavia rahasummia vastaan Vietnamin kansalaisten maahantulon Schengen-alueelle, erityisesti Saksaan, ja auttaneet heitä asettautumaan sinne. Järjestöt käyttivät toiminnassaan vilpillisesti hankittuja yhtenäisiä viisumeja. Eräässä tapauksessa ne uskottelivat Vietnamissa toimivalle Unkarin suurlähetystölle, että kyse oli henkilöistä, joiden tarkoituksena oli matkailla Euroopan unionin alueella. Toisessa tapauksessa henkilöt oli ilmoitettu Ruotsin suurlähetystölle marjanpoimijoiksi palkattuina kausityöntekijöinä.
3.
Kyseessä olevat Vietnamin kansalaiset osallistuivat Schengen-alueelle päästyään osaan matkaohjelmasta tai työskentelivät aluksi jonkin aikaa marjanpoimijoina, minkä jälkeen heidät kuljetettiin eräissä tapauksissa Von avustuksella maksua vastaan eri määrämaihin, useimmiten Saksaan, jonne heidät majoitettiin, eräissä tapauksissa taas Von avustuksella, minkä jälkeen heistä tuli laittomia maahanmuuttajia.
4.
Esitettyjen todisteiden perusteella Von on todettu syyllistyneen neljä kertaa laittoman maahantulon ammattimaiseen ja järjestäytyneeseen järjestämiseen taloudellisen edun hankkimiseksi, vaikka kaikilla laittomasti maahan tuoduilla henkilöillä oli muodollisesti viisumi, jota ei ollut mitätöity. Hänet tuomittiin näistä teoista vankeuteen neljäksi vuodeksi ja kolmeksi kuukaudeksi. Hän on ollut tutkintavankeudessa 1.1.2011 alkaen.
5.
Vo on tehnyt Revision-valituksen tuomiostaan Bundesgerichtshofin viidennelle rikosjaostolle, joka on esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [viisumisäännöstön] yhtenäisen viisumin myöntämistä ja mitätöimistä säänteleviä 21 ja 34 artiklaa tulkittava siten, että niiden vastaista on, että ulkomaalaisten laittoman maahantulon järjestäminen on kansallisen lainsäädännön mukaan rangaistavaa siinä tapauksessa, että laittomasti maahan tuoduilla henkilöillä on viisumi, joka on kuitenkin saatu vilpillisesti erehdyttämällä toisen jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia matkan todellisesta tarkoituksesta?”
6.
Esillä olevan tapauksen tosiseikkojen perusteella kysymyksen on ymmärrettävä koskevan sitä mahdollisuutta, ettei Von tilanteessa olevaa henkilöä voitaisi unionin oikeuden nojalla tuomita rangaistukseen niin kauan kuin asianomaisilla kolmansien maiden kansalaisilla on kullakin muodollisesti voimassa oleva viisumi, vaikka se olisikin saatu vilpillisesti. Kysymykseen vastaaminen edellyttää, että asian kannalta merkityksellisten kansallisen oikeuden ja unionin oikeuden säännösten sisältö otetaan tarkasti huomioon.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Puitepäätös 2002/946/YOS
7.
Puitepäätöksen 2002/946/YOS 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: (
5
)
”1.Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että direktiivin 2002/90/EY 1 ja 2 artiklassa määritellyt rikkomukset ovat rangaistavissa tehokkain, oikeasuhteisin ja vakuuttavin rikosoikeudellisin rangaistuksin, jotka voivat johtaa rikoksen johdosta tapahtuvaan luovuttamiseen.”
Direktiivi 2002/90/EY
8.
Direktiivin 2002/90/EY johdanto-osan neljännen perustelukappaleen mukaan direktiivin tarkoituksena on ”vahvistaa laittoman maahanmuuton määritelmä sekä tehostaa puitepäätöksen [2002/946] täytäntöönpanoa kyseisen rikoksen ehkäisemiseksi”.
9.
Direktiivin 1 artikla on muotoiltu seuraavasti:
”1.   Kunkin jäsenvaltion on otettava käyttöön asianmukaiset seuraamukset:
a)
henkilölle, joka tarkoituksellisesti auttaa henkilöä, joka ei ole jonkin jäsenvaltion kansalainen, saapumaan jäsenvaltion alueelle tai kulkemaan sen alueen kautta kyseisessä jäsenvaltiossa ulkomaalaisten maahantulosta tai kauttakulusta annetun lainsäädännön vastaisesti;
b)
henkilölle, joka taloudellisen hyödyn saamiseksi tarkoituksellisesti auttaa henkilöä, joka ei ole jonkin jäsenvaltion kansalainen, oleskelemaan jäsenvaltion alueella kyseisessä jäsenvaltiossa ulkomaalaisten maassa oleskelusta annetun lainsäädännön vastaisesti.
2.   Jäsenvaltio voi päättää jättää säätämättä seuraamuksista 1 kohdan a alakohdassa määritellyn menettelyn osalta kansallista lainsäädäntöään tai käytäntöjään soveltaen, jos kyseisen menettelyn tavoitteena on humanitaarisen avun antaminen asianomaiselle henkilölle.”
10.
Direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1 artiklassa tarkoitettuja seuraamuksia sovelletaan myös henkilöön, joka
– –
b)on osallisena rikkomuksessa [jota tarkoitetaan 1 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa], tai
– –”
11.
Direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1 ja 2 artiklassa tarkoitetuista rikkomuksista voidaan määrätä tehokkaita, oikeasuhteisia ja vakuuttavia seuraamuksia.”
Direktiivi 2008/115/EY
12.
Direktiivissä 2008/115/EY (
6
) säädetään yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä, joita jäsenvaltioiden on sovellettava palauttaessaan laittomasti maassa oleskelevia kolmansien maiden kansalaisia.
13.
Direktiivin 3 artiklan 2 kohdan mukaan ”laittomalla oleskelulla” tarkoitetaan ”sellaisen kolmannen maan kansalaisen oleskelua jäsenvaltion alueella, joka ei täytä tai ei enää täytä Schengenin rajasäännöstön 5 artiklassa määrättyjä maahantulon edellytyksiä[ (
7
)] tai muita maahantulon, maassa oleskelun tai asumisen edellytyksiä kyseisessä jäsenvaltiossa”.
Viisumisäännöstö
14.
Viisumisäännöstön johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan ”viisumipolitiikka on – – osa – – monikerroksista järjestelmää, jonka avulla pyritään – – torjumaan laitonta maahanmuuttoa yhdenmukaistamalla kansallista lainsäädäntöä ja paikallisten konsuliedustustojen menettelyjä yhä enemmän”.
15.
Viisumisäännöstön johdanto-osan 29 perustelukappaleen mukaan viisumisäännöstössä ”noudatetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä Euroopan neuvoston yleissopimuksessa[, joka allekirjoitettiin Roomassa 4.11.1950,] sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet”.
16.
Viisumisäännöstön 1 artiklan 1 kohdan mukaan säännöstössä ”vahvistetaan viisumien myöntämistä koskevat menettelyt ja edellytykset, joita sovelletaan silloin, kun jäsenvaltioiden kautta tapahtuvan kauttakulun tai jäsenvaltioiden alueella oleskelun on tarkoitus kestää enintään kolme kuukautta minkä hyvänsä kuuden kuukauden jakson aikana”. Sen säännöksiä sovelletaan 1 artiklan 2 kohdan mukaan ”kaikkiin kolmansien maiden kansalaisiin, joilla on – – oltava viisumi jäsenvaltioiden ulkorajoja ylittäessään”.
17.
Tiettyjen kolmansien maiden kansalaiset (
8
) voivat käyttää yhtenäistä viisumia maahantuloon kaikkiin Schengen-alueen jäsenvaltioihin ja oleskeluun tällä alueella viisumin voimassaoloaikana luvallisen oleskeluajan päättymiseen saakka. Viisumisäännöstön 2 artiklan 2 alakohdan mukaan viisumi on osoitus jäsenvaltion myöntämästä luvasta sellaiseen oleskeluun jäsenvaltion alueella, joka kestää enintään kolme kuukautta minkä hyvänsä kuuden kuukauden jakson aikana ensimmäisestä maahantulosta jäsenvaltioiden alueelle. Säännöksen 3 alakohdan mukaan ”yhtenäisellä viisumilla” tarkoitetaan ”kaikkien jäsenvaltioiden alueella voimassa olevaa viisumia”.
18.
Viisumi saadaan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille tehdyn hakemuksen ja niille toimitettujen täydentävien asiakirjojen perusteella. (
9
) Kun kaikki tarvittavat asiakirjat on saatu, sen jäsenvaltion konsulaatti, jolta viisumia on haettu, selvittää, onko se toimivaltainen ottamaan hakemuksen käsiteltäväksi ja ratkaisemaan tapauksen mukaan sen, täyttääkö hakemus maahantulon edellytykset. (
10
)
19.
Viisumisäännöstön 21 artiklassa, joka koskee maahantulon edellytysten tarkastamista ja riskinarviointia, säädetään seuraavaa:
”1.   Yhtenäistä viisumia koskevaa hakemusta tutkittaessa on varmistettava, täyttääkö hakija Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 1 kohdan a, c, d ja e alakohdan mukaiset maahantulon edellytykset,[ (
11
)] ja erityistä huomiota on kiinnitettävä sen arvioimiseen, aiheutuuko hakijasta laittoman maahanmuuton riski tai vaara jäsenvaltioiden turvallisuudelle ja aikooko hakija poistua jäsenvaltioiden alueelta ennen kuin haettavan viisumin voimassaolo päättyy.
2.   Jokaisen hakemuksen osalta on tarkistettava viisumitietojärjestelmän[ (
12
)] tiedot VIS-asetuksen 8 artiklan 2 kohdan ja 15 artiklan mukaisesti. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikkia VIS-asetuksen 15 artiklan mukaisia hakuperusteita käytetään täysimääräisesti, jotta vältytään virheellisiltä hylkäämisiltä ja tunnistamisilta.
3.   Tarkastaessaan, täyttääkö hakija maahantulon edellytykset, konsulaatin on tarkistettava seuraavaa:
a)
että esitetty matkustusasiakirja ei ole virheellinen, väärä tai väärennetty;
b)
hakijan esittämät tiedot suunnitellun oleskelun tarkoituksesta ja olosuhteista; onko hänellä toimeentuloon tarvittavat varat ottaen huomioon sekä suunnitellun oleskelun kesto että lähtö- tai asuinmaahan paluu tai kauttakulkumatka sellaiseen kolmanteen maahan, jonne hänen pääsynsä on varma, tai kykeneekö hän hankkimaan laillisesti tällaiset varat;
c)
onko hakija määrätty maahantulokieltoon Schengenin tietojärjestelmässä (SIS);
d)
että hakijan ei katsota muodostavan uhkaa minkään jäsenvaltion yleiselle järjestykselle, sisäiselle turvallisuudelle tai kansanterveydelle Schengenin rajasäännöstön 2 artiklan 19 kohdan mukaisesti eikä kansainvälisille suhteille eikä häntä erityisesti ole jäsenvaltioiden kansallisissa tietokannoissa samoin perustein määrätty maahantulokieltoon;
e)
hakijalla on riittävä ja voimassa oleva matkasairausvakuutus, jos sellainen vaaditaan.
4.   Konsulaatin on tarvittaessa tarkistettava aikaisempien ja suunniteltujen oleskelujen pituus sen varmistamiseksi, ettei hakija ole ylittänyt jäsenvaltioiden alueella sallitun oleskelun enimmäiskestoa, riippumatta pitkäaikaista oleskelua varten myönnetyn kansallisen viisumin tai toisen jäsenvaltion myöntämän oleskeluluvan nojalla sallitusta mahdollisesta oleskelusta.
– –
7.   Hakemuksen tutkinta perustuu erityisesti esitettyjen asiakirjojen aitouteen ja luotettavuuteen sekä hakijan antamien ilmoitusten totuudenmukaisuuteen ja luotettavuuteen.
– –”
20.
Näiden edellytysten täyttyessä toimivaltainen viranomainen myöntää viisumin.
21.
Viisumisäännöstön 30 artiklassa säädetään kuitenkin, ettei tällaisen viisumin ”hallussapito ilman muuta merkitse maahantulo-oikeutta” kaikkien jäsenvaltioiden alueelle. Henkilöltä, jolla on yhtenäinen viisumi, voidaan kieltää pääsy jäsenvaltion alueelle, jos rajanvalvontaviranomaiset katsovat, etteivät maahantulon edellytykset täyty (tai enää täyty). (
13
)
22.
Mitätöintiä ja kumoamista koskevassa viisumisäännöstön 34 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Viisumi mitätöidään, jos käy ilmi, että viisumin myöntämistä koskevat edellytykset eivät täyttyneet sen myöntämisajankohtana, erityisesti jos on vakavia perusteita olettaa, että viisumi on saatu vilpillisesti. Viisumin mitätöivät periaatteessa sen myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset. Toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat kumota viisumin, jolloin kumoamisesta on ilmoitettava viisumin myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.
2.   Viisumi kumotaan, jos käy ilmi, että sen myöntämistä koskevat edellytykset eivät enää täyty. Viisumin kumoavat periaatteessa sen myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset. Toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat kumota viisumin, jolloin kumoamisesta on ilmoitettava viisumin myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.
3.   Viisumi voidaan kumota viisuminhaltijan pyynnöstä. Viisumin myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille on ilmoitettava kumoamisesta.
4.   Kykenemättömyys esittää rajalla yksi tai useampi 14 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuista asiakirjoista ei saa kuitenkaan ilman muuta johtaa viisumin mitätöimistä tai kumoamista koskevaan päätökseen.
5.   Jos viisumi mitätöidään tai kumotaan, siihen merkitään leima ’MITÄTÖN’ tai ’KUMOTTU’ ja viisumitarran optisesti vaihtuva tekijä, turvatekijänä käytetty piilokuva ja sana ’viisumi’ on tuhottava yliviivaamalla se.
6.   Viisumin mitätöinti- tai kumoamispäätös ja sen perusteena olevat syyt on ilmoitettava hakijalle liitteessä VI olevalla vakiolomakkeella.
7.   Viisuminhaltijalla, jonka viisumi on mitätöity tai kumottu, on oikeus hakea muutosta, ellei viisumia ole kumottu hänen pyynnöstään 3 kohdan mukaisesti. Muutosta on haettava siltä jäsenvaltiolta, joka teki mitätöintiä tai kumoamista koskevan päätöksen, kyseisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Jäsenvaltioiden on annettava hakijoille tiedot muutoksenhaun yhteydessä noudatettavasta menettelystä liitteen VI mukaisesti.
8.   Tieto viisumin mitätöinnistä tai kumoamisesta tallennetaan viisumitietojärjestelmään VIS-asetuksen 13 artiklan mukaisesti.”
23.
Viisumisäännöstöä on sovellettu 5.4.2010 alkaen. (
14
) Sen 34 artiklan 6 ja 7 kohtaa on kuitenkin sovellettu vasta 5.4.2011 alkaen. (
15
)
24.
Ennen viisumisäännöstön voimaantuloa mitätöintiä säänneltiin yhdenmukaisten viisumien mitätöimisessä ja peruuttamisessa sekä niiden voimassaolon lyhentämisessä noudatettavista yhteisistä periaatteista 14.12.1993 tehdyllä toimeenpanevan komitean päätöksellä. (
16
) Päätöksessä mitätöinti määriteltiin siten, että sen johdosta ”saapuminen Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen sopimuspuolten alueelle evät[tii]n erityisesti, jos viisumi [oli] myönnetty erehdyksessä ulkomaalaiselle, joka [oli] ilmoitettu ei-toivotuksi henkilöksi”. (
17
) Päätöksessä säädettiin nimenomaisesti, että tällaisissa tapauksissa ”viisumia käsitellään ikään kuin sitä ei olisi koskaan myönnetty”. (
18
) Tämä näkemys vahvistettiin konsuliohjeistossa. (
19
)
Saksan oikeus
25.
Asiaa koskevat säännökset sisältyvät ulkomaalaisten oleskelusta, työskentelystä ja kotouttamisesta liittovaltion alueella annettuun lakiin (jäljempänä Aufenthaltsgesetz). (
20
)
26.
Lain 4 §:n 1 momentin mukaan ulkomaalaisella on oltava oleskelulupa ja maahantulolupa tullakseen liittovaltion alueelle ja oleskellakseen siellä, ellei unionin oikeudessa tai asetuksella toisin säädetä.
27.
Aufenthaltsgesetzin 95 §:n 1 momentissa säädetään enintään vuoden mittaisesta vapausrangaistuksesta tai sakosta, joka voidaan määrätä henkilölle, joka tulee liittovaltion alueelle ilman tällaista muodollisesti voimassa olevaa lupaa. Saman pykälän 6 momentin mukaan ”oleskelu vilpillisesti saadun luvan perusteella rinnastetaan toimimiseen ilman vaadittavaa oleskelulupaa”. Tässä säännöksessä tarkoitettu rinnastus (tai laillinen olettama) ei vaikuta viisumin haltijan asemaan hallinto-oikeudellisesti eikä niihin muutoksenhakukeinoihin, joita tällainen henkilö voi käyttää riitauttaakseen mahdollisen mitätöinnin. Rinnastus pätee ainoaan rikosasioissa.
28.
Aufenthaltsgesetzin 96 §:n 1 momentissa säädetään enintään viiden vuoden mittaisesta vapausrangaistuksesta tai sakosta, joka voidaan määrätä henkilölle, joka yllyttää tai auttaa toista henkilöä 95 §:n 1 momentin tunnusmerkistön mukaisen teon tekemisessä ja joka hyötyy teosta taloudellisesti tai joka olettaa saavansa siitä taloudellista etua tai joka syyllistyy tällaisiin tekoihin toistuvasti tai useiden ulkomaalaisten hyväksi. Lain 96 §:n 4 momentin mukaan näitä säännöksiä sovelletaan myös niiden säännösten rikkomiseen, jotka koskevat ulkomaalaisten tuloa Euroopan unionin jäsenvaltioiden tai Schengen-alueen valtion alueelle tai heidän oleskeluaan kyseisellä alueella, jos kyseiset säännökset koskevat kansallisessa lainsäädännössä tarkoitettuja tekoja ja jos tekijä auttaa ulkomaalaista, jolla ei ole unionin jäsenvaltion tai jonkin muun Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolena olevan valtion kansalaisuutta.
29.
Aufenthaltsgesetzin 97 §:n 2 momentin mukaan henkilölle, joka syyllistyy tällaisiin tekoihin ammattimaisesti sellaisen ryhmän jäsenenä, joka on perustettu tällaisten tekojen jatkettuun tekemiseen, voidaan määrätä jopa kymmenen vuoden mittainen vapausrangaistus.
Oikeudenkäyntimenettely unionin tuomioistuimessa
30.
Koska Vo on SEUT 267 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla pidätettynä, unionin tuomioistuin on Bundesgerichtshofin pyynnöstä päättänyt käsitellä ennakkoratkaisupyynnön kiireellisessä menettelyssä. Kirjallisia huomautuksiaan ovat asiassa esittäneet Von edustaja, Generalbundesanwalt (liittovaltion virallinen syyttäjä), Saksan hallitus ja Euroopan komissio. Nämä neljä asianosaista sekä Kreikan hallitus olivat edustettuina 22.3.2012 pidetyssä suullisessa käsittelyssä.
Asian tarkastelu
Alustavia huomioita
31.
Asiassa esitetty kysymys koskee lähinnä sitä, onko unionin oikeus ja ovatko etenkin viisumisäännöstön 21 ja 34 artikla esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin toteaa rikosoikeudenkäynnissä henkilön syyllistyneen laittoman maahanmuuton avustamiseen, ilman että näyttönä maahanmuuton laittomuudesta vaaditaan, että ensin on mitätöity yhtenäiset viisumit, jotka on saatu vilpillisesti ja myönnetty sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, joita kyseisen henkilön on väitetty avustaneen maahantulossa kyseessä olevan jäsenvaltion alueelle ja/tai oleskelussa siellä.
32.
Kysymys perustuu siihen, millainen on viisumin haltijaan kohdistuvan, viisumin mitätöintiä koskevan hallinnollisen menettelyn suhde siihen rikosoikeudelliseen menettelyyn, jossa on kyse seuraamuksen määräämisestä laittoman maahantulon avustamisesta sen järjestäneelle henkilölle.
33.
Lähtökohtaisesti on niin, että kansallisessa lainsäädännössä säädetään lainkäyttövallan ja toimeenpanovallan jaosta sekä rikosoikeudellisen vastuun toteavan tuomioistuimen ja hallintotuomioistuimen toimivallan jaosta sekä hallintopäätöksen vaikutuksista rikosoikeudenkäyntiin ja rikosasiassa annetun ratkaisun vaikutuksista hallintomenettelyyn. Yhteensä 27 jäsenvaltion muodostamassa unionissa, jossa kullakin jäsenvaltiolla on oma oikeusjärjestyksensä, on todennäköistä, että tämä toimivallan jako ja sen vaikutukset on järjestetty eri tavoin.
34.
Kansallisessa lainsäädännössä säädetään kyseisestä hallinto-oikeuden ja rikosoikeuden välisestä suhteesta, ellei unioni ole käyttänyt toimivaltaansa tietyllä alalla. Jos näin on, asiassa on selvitettävä niiden unionin oikeussääntöjen sisältö, joilla asiassa on merkitystä. Nyt kyseessä olevassa tapauksessa on ratkaistava se, onko unionin oikeus esteenä sille, että laittoman maahantulon avustamisesta syytetyn syyllisyys todetaan ilman näyttöä siitä, että kyseessä olevien henkilöiden viisumit on tätä ennen mitätöity.
35.
Näin on siksi, että unioni on käyttänyt toimivaltaansa näissä kysymyksissä, vaikkakin vain rajoitetusti.
36.
Schengen-alueen perustamisen jälkeen siihen kuuluvat valtiot ovat halunneet yhdenmukaistaa alueelleen tuloa ja siellä oleskelua koskevien lupien myöntämisedellytykset ja -menettelyt. Kyseiset edellytykset ja menettelyt on näin kirjattu viisumisäännöstöön.
37.
Viisumisäännöstöä on siis tarkasteltava lähemmin sen selvittämiseksi, kuinka laajalti unioni on yhdenmukaistanut viisumien mitätöintiedellytykset ja -menettelyt, ja erityisesti on tarkasteltava sitä, onko viisumisäännöstössä säännöksiä, joilla säännellään mitätöinnin todistusarvoa mahdollisessa rikosoikeudenkäynnissä, joka koskee sellaista kolmatta henkilöä, jota syytetään laittoman maahantulon avustamisesta.
38.
Toisaalta jäsenvaltio on puitepäätöksen 2002/946 ja direktiivin 2002/90 nojalla velvollinen säätämään seuraamuksista, jotka määrätään sellaisten kolmansien maiden kansalaisten laittoman maahantulon avustamisesta, jotka tulevat sen alueelle ja oleskelevat siellä ulkomaalaisten maahantuloa, kauttakulkua ja oleskelua koskevan kansallisen lainsäädännön vastaisesti. (
21
) Koska Bundesgerichtshofin kysymys koskee mahdollista tarvetta esittää näyttö siitä, että viisumi on mitätöity, todisteena rikosoikeudenkäynnissä, jossa syytettynä on henkilö, jota syytetään laittoman maahantulon avustamisesta, on selvitettävä myös se, rajoitetaanko direktiivillä 2002/90 ja puitepäätöksellä 2002/946 jäsenvaltioiden toimivaltaa joko rikosoikeudenkäynnin tai sen suhteen, joka vallitsee hallinto-oikeuden ja rikosoikeuden välillä tällaisessa tilanteessa, osalta.
Viisumisäännöstö sekä sen vaikutukset, ettei päätöstä maahan väitetysti laittomasti tulleen henkilön viisumin mitätöinnistä ole tehty, sellaisen kolmannen henkilön rikosvastuuseen, jota syytetään laittoman maahantulon järjestämisestä
39.
Haluan aluksi todeta, ettei viisumisäännöstön 21 eikä 34 artiklassa mainita laittomassa maahantulossa avustaneen henkilön rikosvastuuta eikä rikosoikeudenkäynnissä sovellettavia menettely- tai todistelusääntöjä.
40.
Von edustaja on kuitenkin esittänyt, että viisumisäännöstön perusteella lähtökohtaisesti Unkarin ja Ruotsin viranomaisten pitäisi mitätöidä niiden Vietnamin kansalaisten viisumit, joiden tuloa Schengen-alueelle Von on väitetty avustaneen, ennen kuin rikosasiaa käsittelevä tuomioistuin voi katsoa, että Von syyte on perusteltu. Von edustaja on esittänyt lisäksi, ettei rikosasiaa käsittelevä tuomioistuin voi tuomita Vota laittoman maahantulon avustamisesta, ellei asiassa ole näytetty, että toimivaltainen viranomainen on tehnyt hallintopäätöksen kyseisten viisumien mitätöinnistä ja ilmoittanut siitä muille jäsenvaltioille.
41.
Nähdäkseni tämä kanta perustuu viisumisäännöstön virheelliseen tulkintaan.
42.
Viisumisäännöstöllä ei ole pyritty yhdenmukaistamaan kattavasti yhtenäisen viisumin mitätöinnissä noudatettavia hallintomenettelyjä. Siinä ei myöskään säädetä laitonta maahanmuuttoa koskevasta rikosoikeudenkäynnistä eikä näiden menettelyjen suhteesta toisiinsa nyt esillä olevan kysymyksen osalta. Viisumisäännöstö on ulottuvuudeltaan huomattavasti tätä rajallisempi.
43.
Mitä sitten on yhdenmukaistettu?
44.
Todettakoon ensimmäiseksi, että viisumisäännöstön 34 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä on säädetty syistä, joiden perusteella viisumi mitätöidään.
45.
Viisumin mitätöinti riippuu siitä, miten vastataan kysymykseen siitä, täyttyivätkö viisumin myöntämisedellytykset sen myöntämisajankohtana. (
22
) Sen varalta, etteivät ne täyttyneet, säädetään 34 artiklan 1 kohdassa, että viisumi on mitätön. Viisumin hankkiminen vilpillisesti johtaa siis välttämättä sen mitättömyyteen.
46.
Vaikka mitätöinnin syynä on seikkoja, jotka liittyvät vain viisumin myöntämisajankohtaan, syyn toteaminen voi puolestaan tapahtua millä hetkellä hyvänsä: ennen kuin viisumia on käytetty, sitä käytettäessä tai sen jälkeen. (
23
)
47.
Toiseksi on huomattava, että viisumisäännöstön 34 artiklan 1 kohdan toisessa ja kolmannessa virkkeessä säädetään jäsenvaltioiden toimivallasta ja jopa velvollisuudesta mitätöidä viisumi.
48.
Viisumin myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaisilla viranomaisilla on käytettävissään hakijan asiakirjat, ja ne ovat tietoisia olosuhteista, joiden vallitessa viisumi on myönnetty. Tämän vuoksi nämä viranomaiset kykenevät parhaiten arvioimaan, olisiko viisumi, mahdollisesti ennen kuin sitä on millään tavoin käytetty, pitänyt jättää myöntämättä. Tästä seuraa, että kyseinen jäsenvaltio on ensisijaisesti vastuussa viisumin mitätöinnistä. Tästä syystä viisumisäännöstön 34 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”viisumin mitätöivät periaatteessa sen myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset”.
49.
Voi kuitenkin olla niin, että olosuhteet, joiden vuoksi viisumi olisi pitänyt jättää myöntämättä, havaitaan vasta sen jälkeen, kun viisumin haltija on jo lähtenyt matkalleen kohti Schengen-aluetta, pyrkii jäsenvaltion alueelle tai jo oleskelee siellä. Tästä hetkestä alkaen sillä jäsenvaltiolla, jonka rajalla tai alueella viisumin haltija on, on johdonmukaisuuden vuoksi myös katsottava olevan toimivalta mitätöidä viisumi ja ilmoittaa tästä tarvittaessa viisumin myöntäneelle jäsenvaltiolle, ja sen on katsottava olevan vastuussa tästä. Juuri tämän vuoksi 34 artiklan 1 kohdan viimeisessä virkkeessä säädetään, että ”toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat kumota viisumin, jolloin kumoamisesta on ilmoitettava viisumin myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille”. (
24
)
50.
Viisumin mitätöinti ei siis ole sen myöntäneelle jäsenvaltiolle yksinomaisesti kuuluva toimivalta, vaan kyseessä on jaettu toimivalta. Tämä on osoitus jäsenvaltioiden välillä vallitsevasta täydellisestä luottamuksesta, jota yhtenäisen viisumin myöntäminen, hyväksyminen ja käyttäminen edellyttävät, sekä siitä lojaalin yhteistyön ja vastavuoroisen tunnustamisen hengestä, jota viisumien mitätöintipäätöksissä on Schengen-alueella noudatettava. (
25
)
51.
Kolmanneksi todettakoon, että viisumisäännöstön 34 artiklassa säädetään viisumin mitätöinnin yleisvaikutuksista. Jos hallintopäätös perustuu toteamukseen siitä, että viisumia ei olisi koskaan pitänyt myöntää, tästä seuraa, että mitätöinti vaikuttaa taannehtivasti.
52.
Saksan hallitus totesi istunnossa, että kunkin jäsenvaltion tehtävänä on säätää siitä, millä tavoin viisumin mitätöinti vaikuttaa.
53.
En ole samaa mieltä.
54.
Viisumin mitätöinnin vaikutukset sen haltijan hallinnolliseen asemaan erotellaan 34 artiklassa mitätöinnin ja kumoamisen osalta sen ajankohdan perusteella, jolloin myöntämisedellytykset eivät täyty. Viisumin mitätöinti johtuu siitä, etteivät edellytykset täyttyneet myöntämishetkellä, kun taas viisumin kumoaminen johtuu siitä, etteivät edellytykset enää täyty, vaikka ne täyttyivät viisumin myöntämishetkellä. (
26
)
55.
On vaikea ajatella, että lainsäätäjä olisi säätänyt tällaisesta erottelusta, jos se olisi halunnut, että mitätöinnin ja kumoamisen vaikutukset olisivat samat. Viisumisäännöstön 32 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan viisumi evätään, ”jos on perustellut syyt epäillä hakijan esittämien liiteasiakirjojen aitoutta tai niiden sisällön todenmukaisuutta, hakijan esittämien ilmoitusten luotettavuutta tai hänen aikomustaan poistua jäsenvaltioiden alueelta ennen haetun viisumin voimassaolon päättymistä”. Jos viisumin myöntämisen jälkeen todetaan, että nämä edellytykset vallitsivat myöntämishetkellä (toimivaltaiset viranomaiset eivät vain olleet havainneet niitä ajoissa), on mielestäni välttämätöntä, että vaikutukset ovat samat kuin siinä tapauksessa, että kyseiset viranomaiset olisivat soveltaneet 32 artiklan 1 kohdan b alakohtaa. Tämä merkitsee näin sitä, että viisumi ei ole alusta alkaenkaan ollut voimassa (taannehtiva mitätöinti).
56.
Tästä seuraa myös, että elleivät kyseessä ole olleet olosuhteet, jotka olisivat johtaneet viisumin epäämiseen 32 artiklan nojalla, myönnetty viisumi on pätevä voimassaolonsa päättymiseen tai viisumin mahdolliseen kumoamiseen asti ja kattaa näin ollen tätä edeltäneen oleskelun yhden tai useamman jäsenvaltion alueella. Sitä vastoin viisumi ei kumoamishetkestään alkaen ole enää oleskeluun pätevästi oikeuttava asiakirja (kumoaminen tulevaisuuteen nähden).
57.
Viisumisäännöstön 34 artiklan 5–7 kohdassa säädetään menettelyvaiheista, joita on noudatettava, jotta mitätöintipäätös voidaan panna täytäntöön ja jotta mitätöintipäätöksen vaikutuksiin voidaan vedota viisumin haltijaa vastaan.
58.
On selvää, kuten Generalbundesanwalt on huomauttanut, ettei viisumi mitätöidy automaattisesti.
59.
Viisumin mitätöinti on hallintopäätös, joka tehdään sellaisen todisteiden arvioinnin johdosta, jossa on voitu havaita, ettei sen myöntäminen ollut perusteltua. Päätös annetaan tämän jälkeen tiedoksi viisumin haltijalle. (
27
) Näin on siksi, että oikeusvarmuuden vaatimukset estävät sen, että tällaiseen arviointiin tai hallintopäätökseen, josta arviointi käy ilmi, voitaisiin vedota viisumin haltijaa vastaan ilman, että niitä olisi annettu hänelle muodollisesti tiedoksi.
60.
Viisumin mitätöinti- tai kumoamispäätös ja sen perusteena olevat syyt on ilmoitettava hakijalle liitteessä VI olevalla vakiolomakkeella. (
28
) Viisumin haltija saa tästä tiedon myös siten, että hänen viisumiinsa leimataan merkintä ”MITÄTÖN” tai tehdään muita merkintöjä, jotka osoittavat, että viisumi ei ole voimassa. (
29
)
61.
Ilmoittamisen tarkoituksena on erityisesti se, että viisumin haltija saa tiedon siitä, ettei hänellä enää ole eikä ole koskaan ollut viisuminsa perusteella oikeutta tulla Schengen-alueelle oleskellakseen siellä, että viranomaiset ovat tehneet ratkaisunsa hakijalle ilmoitettujen seikkojen perusteella ja että hänellä on oikeus hakea muutosta tähän päätökseen viisumisäännöstön 34 artiklan 7 kohdan mukaisesti. Päätös on perusteltava siten, että hakija kykenee käyttämään hänelle tämän säännöksen ja päätöksen tekevän jäsenvaltion hallinto-oikeuden nojalla kuuluvia oikeuksia. (
30
) On selvää, että päätöksen ilmoittaminen asianomaiselle ja ”MITÄTÖN”-merkinnän leimaaminen hänen viisumiinsa edellyttävät, että hänet kyetään paikallistamaan.
62.
Lopuksi viisumisäännöstön 34 artiklan 8 kohdassa säädetään, että toimivaltaiset viranomaiset tallentavat tiedon mitätöidyistä viisumeista VIS-järjestelmään. (
31
) Näin muut jäsenvaltiot saavat tiedon siitä, ettei viisumin haltijalla ole eikä ole koskaan ollut mitätöidyn viisumin perusteella pätevää asiakirjaa oleskeluun Schengen-alueella.
63.
Kuten edellä totesin, viisumisäännöstön 34 artiklassa on yksilöity tiettyjä peräkkäisiä hallinnollisia menettelyvaiheita, joiden avulla viisumin mitätöinnin vaikutuksiin voidaan vedota sen haltijaa vastaan. Siinä ei sitä vastoin säädetä yksityiskohtaisesti täytäntöönpanon toteutustavoista.
64.
Mielestäni on selvää, ettei 34 artiklassa ole seikkoja, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että se koskisi sellaisen kolmannen asemaa, joka on syytettynä laittoman maahanmuuton avustamista koskevassa rikosoikeudenkäynnissä. Kyseisessä artiklassa ei myöskään säädetä siitä, että joku muu kuin viisumin haltija voisi käyttää oikeutta hallinnolliseen muutoksenhakuun viisumin mitätöinnistä mahdollisesti tehtävästä päätöksestä. Siinä ei myöskään säädetä siitä, että kolmas voisi osallistua tällaiseen muutoksenhakuun.
65.
Nähdäkseni on siis katsottava, että viisumisäännöstön 34 artiklan alaan ei voida sisällyttää sellaisten kolmansien maiden kansalaisten laittoman maahanmuuton avustamista koskevaa rikosoikeudenkäyntiä, joilla on ollut näennäisesti voimassa oleva – vaikkakin vilpillisesti hankittu – yhtenäinen viisumi, jota ei vielä ollut mitätöity.
Unionin oikeus (paitsi viisumisäännöstö) sekä sen vaikutukset, ettei päätöstä maahan väitetysti laittomasti tulleen henkilön viisumin mitätöinnistä ole tehty, laittoman maahanmuuton avustamisesta syytetyn kolmannen rikosvastuuseen
66.
Vaikka viisumisäännöstöllä yhdenmukaistetaan vain osittain viisumin mitätöintiä koskeva hallinto-oikeudelliset säännökset, on selvitettävä, ovatko jotkut unionin oikeuden muut säännökset kuin viisumisäännöstö esteenä sille, että Von tilanteessa oleva henkilö voitaisiin tuomita rangaistukseen niin kauan kun asianomaisilla on muodollisesti voimassa olevat, vaikkakin vilpillisesti hankitut, viisumit.
67.
Muistutan tässä siitä, että jäsenvaltio on velvollinen säätämään seuraamuksista sellaisten kolmansien maiden kansalaisten laittoman maahantulon avustamisesta, jotka tulevat sen alueelle ja oleskelevat siellä ulkomaalaisten maahantuloa ja maassa oleskelua koskevan kansallisen lainsäädännön vastaisesti. (
32
) Yhtenä tällaisen rikoksen tunnusmerkkinä on siis ulkomaalaisten maahantulon ja oleskelun laittomuus. Laittomuus määräytyy direktiivin 2002/90 mukaan kansallisen lainsäädännön perusteella. On selvää, että tällaisen kansallisen lainsäädännön on oltava näissä kysymyksissä merkityksellisen ja sovellettavan unionin lainsäädännön mukainen, etenkin viisumien myöntämis- ja mitätöimisedellytysten ja -menettelyjen osalta, ja siinä on otettava huomioon muun muassa laittoman maahanmuuton rangaistavuutta ja torjuntaa koskevat direktiivin 2002/90 ja puitepäätöksen 2002/946 tavoitteet.
68.
Ovatko direktiivi 2002/90 ja puitepäätös 2002/946 esteenä sille, että ulkomaalaisten maahantulo ja oleskelu todetaan laittomiksi rikosoikeudenkäynnissä, kun päätöstä viisumin mitätöinnistä ei ole tehty?
69.
Eivät ole.
70.
Direktiivillä 2002/90 ja puitepäätöksellä 2002/946 ei ole pyritty lähentämään jäsenvaltioiden rikosoikeutta todistelua koskevissa kysymyksissä. Kyseisen unionin lainsäädännön tavoitteena on ainoastaan vahvistaa sen rikoksen tunnusmerkistö, joka muodostuu laittomasta avustamisesta maassa oleskelussa, kauttakulussa ja maahantulossa, poikkeukset tästä määritelmästä sekä rangaistuksia, vastuuta ja toimivaltaa koskevat vähimmäissäännöt. (
33
)
71.
Unionin oikeus ei näin ollen estä sitä, että jäsenvaltion rikosoikeudessa viisumin vilpillisen hankkimisen oikeudellinen luonnehdinta perustuu todisteisiin, joihin ei kuulu kyseessä olevan viisumin mitätöinnistä ensin tehtävä hallintopäätös.
72.
Kuten Saksan hallitus on istunnossa todennut, rikosasiaa käsittelevä tuomioistuin ei tietenkään voi soveltaa kansallista oikeutta siten, että unionin tavoitteiden toteutuminen vaarantuisi tai että näin loukattaisiin niitä perusoikeuksia, jotka unionin oikeus takaa rikosasian syytetylle rikosoikeudenkäynnissä. (
34
)
73.
Olen siis sitä mieltä, että unionin oikeuden näkökulmasta se, ettei viisumin mitätöinnistä ole ensin tehty hallintopäätöstä, ei estä sitä, että Von tilanteessa oleva henkilö tuomitaan rangaistukseen.
Unionin oikeus sekä sen vaikutukset, ettei viisumin haltijalle ole ilmoitettu päätöksestä, jolla maahan väitetysti laittomasti tulleen henkilön viisumi on mitätöity, laittoman maahanmuuton avustamisesta syytetyn kolmannen rikosvastuuseen
74.
Jos unionin tuomioistuin kuitenkin katsoisi, että unionin oikeus edellyttää, että viisumin mitätöinnistä on ensin tehtävä päätös, olisi vielä tutkittava, onko unionin oikeus esteenä sille, että Von tilanteessa oleva henkilö voitaisiin tuomita rangaistukseen niin kauan kuin asianomaiset eivät ole saaneet tiedoksi tällaista päätöstä eikä mitätöintiä ole ilmoitettu muille jäsenvaltioille.
75.
Mielestäni näin ei ole. Näkemykseni perustuu samaan ajatusrakennelmaan, jonka perusteella katson, että unionin oikeus ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio määrää rangaistuksen henkilölle siitä, että hän on avustanut laittomassa maahantulossa, vaikka asianomaisilla siirtolaisilla oli näennäisesti voimassa olevat – vaikkakin vilpillisesti hankitut – viisumit, joita ei vielä ollut mitätöity. (
35
)
76.
Muunlainen tulkinta tekisi sitä paitsi tyhjäksi laittoman maahanmuuton torjumistavoitteen. Laittoman maahantulon järjestämiseen osallistuva henkilö saisi palkkion siitä, että hän on auttanut siirtolaisia oleskelemaan laittomasti ja ilman voimassa olevaa lupaa Schengen-alueella. Kuten useimmat asiassa huomautuksia esittäneistä ovat todenneet, viranomaisten velvollisuus antaa mitätöintipäätös muodollisesti tiedoksi alueelle laittomasti tulleille henkilöille muodostuisi aina vain vaikeammaksi, jos henkilöitä avustaneen kannattaisi auttaa heitä piiloutumaan, ja tästä seuraisi, että avustajana toimineella olisi aiempaa paremmat mahdollisuudet välttää laittoman maahantulon avustamiseen perustuvaa rikosvastuutaan.
Ratkaisuehdotus
77.
Edellä esitetyn perusteella katson, että unionin tuomioistuimen pitäisi vastata esitettyyn kysymykseen seuraavasti:
Yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 810/2009 (viisumisäännöstö), sellaisena kuin se on muutettuna, 21 ja 34 artiklaa on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että jäsenvaltio säätää sellaisten ulkomaalaisten laittoman maahantulon avustamisen rangaistavaksi, joilla on vilpillisesti hankittu yhtenäinen viisumi, jota ei ole vielä mitätöity.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Mainittakoon tässä yhteydessä, että nyt tarkastelun kohteena olevaa unionin lainsäädäntöä sovelletaan Irlannissa, Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa vain osittain.
(
3
)	Yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 810/2009 (viisumisäännöstö) (EUVL L 243, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna.
(
4
)	Yhtenäisen viisumin määrittelyä tarkastellaan jäljempänä tämän kannanoton 17 kohdassa.
(
5
)	Rikosoikeudellisten puitteiden vahvistamisesta laittomassa maahantulossa, kauttakulussa ja maassa oleskelussa avustamisen ehkäisemistä varten 28.11.2002 tehty neuvoston puitepäätös 2002/946/YOS (EYVL L 328, s. 1). Puitepäätös tehtiin samana päivänä kuin annettiin neuvoston direktiivi 2002/90/EY laittomassa maahantulossa, kauttakulussa ja maassa oleskelussa avustamisen määrittelystä (EYVL L 328, s. 17), mikä selittää näiden kahden lainsäädäntötoimen väliset viittaukset toisiinsa.
(
6
)	Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/115/EY (EUVL L 348, s. 98). Direktiivi tuli sen 22 artiklan mukaisesti voimaan 13.1.2009.
(
7
)	Henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä 15.3.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 562/2006 (Schengenin rajasäännöstö) (EUVL L 105, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna. Schengenin rajasäännöstössä vahvistetaan yhteiset toimenpiteet, jotka koskevat henkilöiden kulkua sisärajojen yli ja rajavalvontaa ulkorajoilla, ja kehitetään ns. Schengenin säännöstöä (acquis de Schengen) eli säädöskokonaisuutta, johon kuuluvat kaikki ne toimenpiteet, joiden avulla luovutaan valvonnasta sisärajoilla ja vahvistetaan valvontaa ulkorajoilla. Schengenin säännöstöä sovelletaan yhdessä viisumisäännöstön kanssa, joka täydentää sitä yksityiskohtaisemmilla säännöksillä viisumien myöntämisessä noudatettavista menettelyistä ja edellytyksistä.
(
8
)	Kyseeseen tulevien maiden luettelo on luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 15.3.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 (EYVL L 81, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna, liitteessä I.
(
9
)	Viisumisäännöstön 5 artiklassa määritetään jäsenvaltio, joka on toimivaltainen tutkimaan tällaisen hakemuksen.
(
10
)	Viisumisäännöstön 18–21 artikla.
(
11
)	Ks. myös edellä alaviite 6. Nämä edellytykset ovat pääasiallisesti samat kuin ne, jota on otettu viisumisäännöstön 21 artiklan 3 kohdan a–d alakohtaan.
(
12
)	VIS on viisumeja koskevien tietojen vaihtamiseksi jäsenvaltioiden välillä viisumitietojärjestelmästä (VIS) ja lyhytaikaista oleskelua varten myönnettäviä viisumeja koskevasta jäsenvaltioiden välisestä tietojenvaihdosta 9.7.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 767/2008 (VIS-asetus) (EUVL L 218, s. 60) käyttöön otettu järjestelmä, jonka tavoitteena on muun muassa auttaa sellaisten henkilöiden tunnistamisessa, jotka mahdollisesti eivät täytä tai eivät enää täytä jäsenvaltioiden alueelle tuloa, siellä oleskelua tai asumista koskevia edellytyksiä.
(
13
)	Ks. myös Schengenin rajasäännöstön 13 artiklan 1 kohta.
(
14
)	Viisumisäännöstön 58 artiklan 2 kohta.
(
15
)	Viisumisäännöstön 58 artiklan 5 kohta.
(
16
)	SCH/Com-ex (93) 24 (EYVL 2000, L 239, s. 154; jäljempänä päätös SCH/Com-ex (93) 24). Päätös kumottiin viisumisäännöstöstä annetulla asetuksella. Ks. viisumisäännöstön 56 artiklan 2 kohdan b alakohta. Schengenin sopimuksen, Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen, yhteisen käsikirjan, yhteisen konsuliohjeiston ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyllä yleissopimuksella perustetun toimeenpanevan komitean välisistä vuorovaikutussuhteista ks. asia C-257/01, komissio v. neuvosto, tuomio 18.1.2005 (Kok., s. I-345, 7–14 kohta).
(
17
)	Päätöksen SCH/Com-ex (93) 24 1 artiklan ensimmäinen kohta.
(
18
)	Päätöksen SCH/Com-ex (93) 24 1 artiklan ensimmäinen kohta. ”Peruuttaminen” sitä vastoin ”mahdollist[i] yhdenmukaisen viisumin vielä jäljellä olevan voimassaolon mitätöimisen asianomaiselle alueelle saapumisen jälkeen” eikä peruuttaminen ”vaikut[tanut] takautuvasti” (päätöksen SCH/Com-ex (93) 24 2 artiklan toinen kohta).
(
19
)	Yhteinen konsuliohjeisto diplomaatti- ja konsuliedustustoille (2005/C 326/01) (EUVL 2005, C-326, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna, liite 14.
(
20
)	Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet.
(
21
)	Puitepäätöksen 2002/946 1 artiklan 1 kohta ja direktiivin 2002/90 1 artiklan 1 kohta, viimeksi mainitun estämättä saman artiklan 2 kohdan soveltamista silloin, kun kyse on menettelystä, jonka tavoitteena on ollut humanitaarisen avun antaminen (ks. edellä 9 kohta).
(
22
)	Viisumisäännöstön 34 artiklan 1 kohta. Tästä seuraa siis myös, että jäsenvaltiolla ei ole oikeutta mitätöidä viisumia siinä tapauksessa, että sen myöntämisedellytykset täyttyivät kyseisenä ajankohtana.
(
23
)	En sulje pois sitä mahdollisuutta, että sellaisen viisumin mitätöinti, joka ei ole enää voimassa, saattaa olla tarpeen. Mielestäni voidaan katsoa, että tällaisessa tapauksessa viisumin mitätöinti ja mitätöinnin tiedoksianto viisumin haltijalle mahdollistavat sen, että viisumin haltijaa vastaan vedotaan viisumin voimassaoloajan osalta takautuvasti mitättömyyden vaikutuksiin.
(
24
)	On huomattava, että tämän säännöksen muissa kieliversioissa käytetään myös eri verbejä, jotta toisistaan voitaisiin erottaa viisumin myöntäneen jäsenvaltion velvollisuus ja muiden jäsenvaltioiden toimivalta.
(
25
)	Viittaan tässä yhteydessä asiassa C-105/03, Pupino 16.6.2005 (Kok., s. I-5285) annetussa tuomiossa esitettyihin huomioihin, joiden mukaan ”unionin olisi vaikea toteuttaa päämääränsä tehokkaasti, jos lojaalin yhteistyön periaate, joka sisältää erityisesti sen, että jäsenvaltiot toteuttavat kaikki yleis- ja erityistoimenpiteet, jotka ovat aiheellisia niille Euroopan unionin oikeudesta johtuvien velvoitteiden täyttämisen varmistamiseksi, ei velvoittaisi myös rikosasioissa tehtävässä poliisiyhteistyössä ja oikeudellisessa yhteistyössä, joka lisäksi perustuu täysin jäsenvaltioiden ja toimielinten väliseen yhteistyöhön” (tuomion 42 kohta).
(
26
)	Viisumisäännöstön 34 artiklan 2 kohta.
(
27
)	Vaatimusta ilmoittaa viisumin haltijalle sen mitätöinnistä liitteessä VI olevalla vakiolomakkeella on sovellettu vasta 5.4.2011 alkaen (ks. edellä 23 kohta). Mainittuun päivään saakka tämäntyyppisen päätöksen perusteluihin ja tiedoksi antamiseen sovellettiin kansallista lainsäädäntöä.
(
28
)	Viisumisäännöstön 34 artiklan 1 ja 6 kohta.
(
29
)	Viisumisäännöstön 34 artiklan 5 kohta.
(
30
)	Viisumisäännöstön 34 artiklan 7 kohtaa, joka koskee oikeutta hakea muutosta mitätöintipäätökseen, on sovellettu vasta 5.4.2011 alkaen (ks. edellä 23 kohta). Mainittuun päivään saakka tämäntyyppiseen muutoksenhakumahdollisuuteen sovellettiin kansallista lainsäädäntöä.
(
31
)	Viisumisäännöstön 34 artiklan 8 kohta.
(
32
)	Puitepäätöksen 2002/946 1 artiklan 1 kohta ja direktiivin 2002/90 1 artiklan 1 kohta, näiden estämättä viimeksi mainitun säännöksen 2 kohdassa tarkoitettua mahdollisuutta jättää säätämättä seuraamuksista, jos toiminnassa on kyse humanitaarisen avun antamisesta (ks. edellä 9 kohta).
(
33
)	Ks. direktiivin 2002/90 ja puitepäätöksen 2002/946 johdanto-osan kolmas perustelukappale.
(
34
)	Painotan tässä yhteydessä erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklan sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 artiklan merkitystä.
(
35
)	Tähän on kuitenkin lisättävä, että päätöksen tiedoksi antamisella viisumin haltijalle ja sen ilmoittamisella jäsenvaltioille ei – kun otetaan huomioon niiden rooli – ole välttämättä näyttöarvoa kolmatta henkilöä eikä viisumin haltijaa vastaan vireille pannussa rikosoikeudenkäynnissä sen enempää kuin mitätöintipäätökselläkään.