61996CJ0117_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-117/96,
jonka Østre Landsret (Tanska) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Danmarks Aktive Handelsrejsende, Carina Mosbækin puolesta,
vastaan
Lønmodtagernes Garantifond
ennakkoratkaisun työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY (EYVL L 283, s. 23) 3 artiklan tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. C. Moitinho de Almeida sekä tuomarit L. Sevón, D. A. O. Edward, P. Jann ja M. Wathelet (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: G. Cosmas,
kirjaaja: apulaiskirjaaja H. von Holstein,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- Lønmodtagernes Garantifond, edustajinaan asianajajat U. Andersen ja A. Rubach-Larsen, Kööpenhamina,
- Saksan hallitus, asiamiehinään liittovaltion talousministeriön Ministerialrat E. Röder ja saman ministeriön Oberregierungsrat B. Kloke,
- Ranskan hallitus, asiamiehinään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston apulaisosastopäällikkö C. de Salins ja saman osaston ulkoasiainsihteeri C. Chavance,
- Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehenään Treasury Solicitor's Departmentin virkamies S. Ridley ja hänen avustajanaan barrister N. Green,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamiehet H. Støvlbæk ja M. Patakia,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Carina Mosbækin puolesta toimivan Danmarks Aktive Handelsrejsenden, asiamiehenään asianajaja C. Elmquist-Clausen, Kööpenhamina, Lønmodtagernes Garantifondin, asiamiehenään asianajaja U. Andersen, Ranskan hallituksen, edustajanaan C. Chavance, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen, edustajanaan S. Ridley, avustajanaan N. Green, sekä komission, asiamiehenään H. Støvlbæk, 24.4.1997 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 29.5.1997 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Østre Landsret on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 27.3.1996 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 12.4.1996, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY (EYVL L 283, s. 23; jäljempänä direktiivi) 3 artiklan tulkinnasta.
2 Tämä kysymys on esitetty riita-asiassa, jossa kantajana on Carina Mosbæk ja vastaajana Tanskan lainsäädännön mukainen direktiivissä tarkoitettu palkkaturvajärjestelmä Lønmodtagernes Garantifond (jäljempänä rahasto) ja joka koskee maksamatta jääneitä erääntyneitä saatavia Mosbækin työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa.
3 Tanskassa asuva Mosbæk oli otettu 1.6.1993 lukien Englannin oikeuden mukaan perustetun yhtiön Colorgen Ltd:n (jäljempänä Colorgen) palvelukseen markkinointijohtajaksi Tanskassa, Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja myöhemmin Saksassa tapahtuvaa myyntiä varten.
4 Colorgen, jonka kotipaikka oli Warringtonissa (Englanti), ei ollut sijoittautunut eikä rekisteröitynyt Tanskassa yrityksenä, eikä sillä ollut ollut mitään yhteyttä Tanskan vero- tai tulliviranomaisiin. Sitä oli edustanut ainoastaan Mosbæk. Hänen toimintaansa varten Colorgen oli vuokrannut toimiston.
5 Työsuhteen keston ajan Colorgen maksoi palkkauksen suoraan asianomaiselle pidättämättä siitä työnantajana lainkaan veroa, eläkevakuutusmaksuja tai muita Tanskan lainsäädännössä edellytettyjä sosiaaliturvamaksuja.
6 Heinäkuussa 1994 Colorgen asetettiin konkurssiin ja sen työntekijät, mukaan lukien Mosbæk, irtisanottiin. Mosbæk ilmoitti direktiivin 3 artiklan mukaisesti sekä rahastolle että yhtiön konkurssipesää hoitavalle englantilaiselle uskotulle miehelle 471 996 Tanskan kruunun määräiset maksamattomat saatavansa, jotka koostuivat hänen palkoistaan, provisioistaan ja hänelle toiminnan harjoittamisesta aiheutuneiden kulujen korvauksista.
7 Rahasto kieltäytyi suorittamasta saatavia sillä perusteella, että toimivalta kuului sen mukaan työnantajan kotipaikan valtion palkkaturvajärjestelmälle, tässä tapauksessa National Insurance Fundille.
8 Mosbæk nosti 19.12.1994 Retten i Hillerødissä (Tanska) kanteen rahastoa vastaan.
9 Asia siirrettiin tämän jälkeen rahaston vaatimuksesta Østre Landsretiin, joka katsoi tarpeelliseksi esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Jos työnantaja ei ole sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jossa työntekijä asuu, ja jos työnantajan toiminta työntekijän asuinvaltiossa koostuu yksinomaan kyseisen työntekijän työstä pääosin työnantajan hänen käyttöönsä vuokraamasta toimistotilasta käsin, onko sen valtion palkkaturvajärjestelmän, johon työnantaja on sijoittautunut, vai työntekijän asuinvaltion palkkaturvajärjestelmän turvattava työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan mukaisesti tästä työsuhteesta johtuvien maksamattomien saatavien suorittaminen?"
10 Aluksi on syytä huomauttaa, että direktiivin tavoitteena on varmistaa työntekijöille yhteisön vähimmäissuoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa, tämän kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioissa voimassa olevien, paremman turvan tarjoavien säännösten soveltamista. Tämän vuoksi direktiivissä velvoitetaan jäsenvaltiot ottamaan käyttöön järjestelmät, jotka takaavat työntekijöille, joiden työnantaja on tullut maksukyvyttömäksi, heidän maksamatta olevien palkkojensa suorittamisen.
11 Direktiivin 1 artiklan 1 kohdan mukaan
"direktiiviä sovelletaan työntekijöiden työsopimuksista tai työsuhteista johtuviin saataviin työnantajalta, joka on 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla maksukyvytön."
12 Lisäksi 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Tätä direktiiviä sovellettaessa työnantajaa pidetään maksukyvyttömänä:
a) jos velkojien yhteiseksi tyydyttämiseksi on pyydetty kyseisen jäsenvaltion lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisen työnantajan omaisuutta koskevan sellaisen menettelyn aloittamista, jossa 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut saatavat voidaan ottaa huomioon; ja
b) jos näiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaan toimivaltainen viranomainen on:
- päättänyt menettelyn aloittamisesta tai
- todennut, että työnantajan yritys tai liiketoiminta on kokonaan lopetettu ja omaisuutta on niin vähän, että menettelyn aloittaminen ei ole perusteltua."
13 Direktiivin 3 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus toteuttaa tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että palkkaturvajärjestelmät turvaavat maksun työntekijöiden työsopimuksista tai työsuhteista johtuvista palkkasaatavista tiettyä päivää edeltävältä ajalta.
14 Lopuksi 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Jäsenvaltioiden on annettava yksityiskohtaiset säännökset palkkaturvajärjestelmien organisaatiosta, rahoituksesta ja toiminnasta erityisesti seuraavien periaatteiden mukaisesti:
a) järjestelmän käytössä olevat varat ovat työnantajan liikeomaisuudesta erillään, eikä maksukyvyttömyysmenettely koske niitä;
b) työnantajat osallistuvat rahoitukseen, jos viranomaiset eivät vastaa siitä kokonaan;
c) järjestelmän vastuuseen ei vaikuta se, onko velvollisuus osallistua rahoitukseen täytetty vai ei."
15 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy itse asiassa sitä, mikä palkkaturvajärjestelmä on direktiivin 3 artiklan mukaan toimivaltainen turvaamaan maksun työntekijän saatavista hänen työnantajansa maksukyvyttömyystilanteessa, kun työnantaja on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon kuin valtioon, jonka alueella työntekijä asuu ja työskentelee.
16 On tosin syytä heti aluksi todeta, että direktiivissä ei ole ennakkoratkaisupyynnössä kuvattua tilannetta nimenomaisesti koskevia säännöksiä. Tästä ei kuitenkaan voida päätellä, ettei direktiivi olisi sovellettavissa sellaisten työntekijöiden saataviin, jotka asuvat ja harjoittavat tai ovat harjoittaneet ammattiaan muussa jäsenvaltiossa kuin heidän työnantajansa sijoittautumisjäsenvaltiossa.
17 Direktiivillä on tarkoitus turvata tietty vähimmäissuoja työnantajansa maksukyvyttömyyden uhreiksi joutuneille työntekijöille ilman, että erityisesti direktiivin soveltamisalaa rajaavassa 1 artiklan 1 kohdassa olisi millään tavoin rajoitettu direktiivin sovellettavuutta tapauksiin, joissa työntekijän asuin- tai työskentelypaikka ei ole sama kuin työnantajan sijoittautumispaikka.
18 Yhteisön oikeuden tehokas vaikutus, joka takaa henkilöiden vapaan liikkuvuuden yhteisön alueella ja edistää siten pääasiassa kyseessä olevan tapauksen kaltaisia ulkomaille siirtymiseen liittyviä piirteitä käsittäviä tilanteita, vaatii tulkitsemaan direktiiviä siten, että sen johdanto-osan toisen perustelukappaleen mukaan pyritään vähentämään jäsenvaltioiden lainsäädännön välisiä eroja, joilla "voi olla välitön vaikutus yhteismarkkinoiden toimintaan".
19 On näin ollen syytä määrittää se palkkaturvajärjestelmä, joka on toimivaltainen saatavien suorittamiseen silloin, kun työnantaja on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon kuin valtioon, jossa työntekijä asuu tai työskentelee.
20 Tämän osalta direktiivi edellyttää sen valtion palkkaturvajärjestelmän nimeämistä, jonka alueella direktiivin 2 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti päätetään aloittaa velkojien yhteistä tyydyttämistä koskeva menettely tai todetaan, että työnantajan yritys tai liiketoiminta on kokonaan lopetettu.
21 Aluksi on syytä korostaa, että direktiivin 2 artiklan 1 kohdan mukaan direktiivin soveltaminen edellyttää seuraavan kahden seikan olemassaoloa: ensinnäkin, että toimivaltaista kansallista viranomaista on pyydetty aloittamaan velkojien yhteistä tyydyttämistä koskeva menettely, ja toiseksi, että tämä viranomainen on päättänyt aloittaa menettelyn tai todennut omaisuuden vähäisyyden perusteella, että yritys on lopetettu (yhdistetyt asiat C-94/95 ja C-95/95, Bonifaci ym. ja Berto ym., tuomio 10.7.1997, Kok. 1997, s. I-3969, 35 kohta ja asia C-373/95, Maso ym., tuomio 10.7.1997, Kok. 1997, s. I-4051, 45 kohta).
22 Kuten rahasto, Ranskan hallitus ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus sekä komissio ovat todenneet, näyttää siis siltä, että direktiivillä käyttöön otetun palkkaturvajärjestelyn toimeenpano ja siten myös palkkaturvajärjestelmän puuttuminen asiaan edellyttävät ensisijaisesti pyynnön esittämistä velkojien yhteistä tyydyttämistä koskevan sellaisen menettelyn aloittamisesta, jossa voidaan ottaa huomioon kyseessä olevat palkkasaatavat.
23 Käytännössä tämän menettelyn aloittamista pyydetään useimmiten siinä valtiossa, jonka alueelle työnantaja on sijoittautunut. Tätä yleistä suuntausta vahvistanee Brysselissä 23.11.1995 allekirjoitetun maksukyvyttömyysmenettelyistä tehdyn yleissopimuksen (ei vielä julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä) voimaantulo; yleissopimuksen 3 artiklan 1 kohdassa pidetään toimivaltaisuuden pääedellytyksenä "velallisen pääintressien keskusta".
24 Tämän jälkeen on syytä huomata, että direktiivin 5 artiklan b kohdan mukaisesti työnantajat rahoittavat siinä tarkoitetun palkkaturvajärjestelmän siltä osin kuin viranomaiset eivät vastaa sen rahoituksesta kokonaan. Koska direktiivissä ei tästä toisin säädetä, sen tavoitteiden mukaista on, että palkkaturvajärjestelmä, joka on toimivaltainen maksamaan työntekijöiden maksamattomat saatavat, on se järjestelmä, joka on perinyt tai jonka ainakin olisi pitänyt periä nämä maksut maksukyvyttömältä työnantajalta. Tätä vaatimusta ei siten täytä sen jäsenvaltion järjestelmä, jonka alueella työntekijä asuu ja työskentelee, jollei työnantaja ole sijoittautunut sinne tai harjoita siellä jonkinlaista liiketoimintaa.
25 Direktiivin 5 artiklan b kohdassa siis vahvistetaan palkkaturvajärjestelmän maksuvelvollisuuden ja työnantajan sijoittautumispaikan välinen yhteys; tavallisesti työnantaja osallistuukin tämän järjestelmän rahoittamiseen. Kuten jo edellä tämän tuomion 23 kohdassa todetaan, työnantajan sijoittautumisjäsenvaltio on useimmiten se jäsenvaltio, jonka alueella menettelyn aloittamista pyydetään.
26 Se, ettei direktiivissä säädetä eri jäsenvaltioiden palkkaturvajärjestelmien välisestä maksujen hyvittämisestä tai korvaamisesta, on omiaan vahvistamaan sitä käsitystä, että yhteisöjen lainsäätäjä on halunnut, että ainoastaan yhden jäsenvaltion palkkaturvajärjestelmä on käytettävissä työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa, jotta vältyttäisiin tarpeettomilta sekaannuksilta kansallisten järjestelmien kesken ja erityisesti tilanteilta, joissa työntekijä voisi vedota direktiiviin useassa jäsenvaltiossa.
27 Tämän vuoksi esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen on syytä vastata, että silloin kun työnantaja on sijoittautunut eri jäsenvaltioon kuin siihen valtioon, jonka alueella työntekijä asuu ja työskentelee, direktiivin 3 artiklassa tarkoitettu toimivaltainen palkkaturvajärjestelmä turvaamaan työntekijän saatavat työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa on sen jäsenvaltion palkkaturvajärjestelmä, jonka alueella direktiivin 2 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti päätetään aloittaa velkojien yhteistä tyydyttämistä koskeva menettely tai todetaan, että työnantajan yritys tai liiketoiminta on kokonaan lopetettu.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
28 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Saksan, Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on ratkaissut Østre Landsretin 27.3.1996 tekemällään päätöksellä esittämän ennakkoratkaisukysymyksen seuraavasti:
Silloin kun työnantaja on sijoittautunut eri jäsenvaltioon kuin siihen valtioon, jonka alueella työntekijä asuu ja työskentelee, direktiivin 3 artiklassa tarkoitettu toimivaltainen palkkaturvajärjestelmä turvaamaan työntekijän saatavat työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa on sen jäsenvaltion palkkaturvajärjestelmä, jonka alueella direktiivin 2 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti päätetään aloittaa velkojien yhteistä tyydyttämistä koskeva menettely tai todetaan, että työnantajan yritys tai liiketoiminta on kokonaan lopetettu.