62022CJ0436_RES
Asia C-436/22
Asociación para la Conservación y Estudio del Lobo Ibérico (ASCEL)
vastaan
Administración de la Comunidad de Castilla y León
(Tribunal Superior de Justicia de Castilla y Leónin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 29.7.2024
Ennakkoratkaisupyyntö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43/ETY – 2, 4, 11, 12, 14, 16 ja 17 artikla – Eläinlajeja koskeva tiukka suojelujärjestelmä – Canis lupus (susi) – Metsästys – Kyseisen lajin kantojen suotuisan suojelun tason arviointi – Tämän lajin ”epäsuotuisa-riittämätön” suojelun taso – Hyödyntäminen, joka on ristiriidassa lajin suotuisan suojelun tason säilyttämisen tai ennalleen saattamisen kanssa – Kaiken viimeisimmän tieteellisen näytön huomioon ottaminen
Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 – Yhteisön tärkeinä pitämät eläinlajit – Rekisteröityminen – Vaikutus – Olettama lajin suotuisasta suojelun tasosta – Ei ole – Suojelun tason määrittäminen – Määrittelyperusteet
(Neuvoston direktiivin 92/43, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2013/17, 1 artiklan i alakohta, 2 artiklan 1 ja 2 kohta, 11 ja 12 artikla ja 14 artiklan 1 kohta sekä liite V)
(ks. 50, 51, 60 ja 61 kohta)
Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 – Yhteisön tärkeinä pitämät eläinlajit – Hoitotoimenpiteet – Jäsenvaltioiden harkintavalta – Rajat – Lajin metsästyksen rajoittaminen – Hyväksyttävyys – Edellytys – Toimenpiteen tarpeellisuus lajin suotuisan suojelun tason säilyttämiseksi tai ennalleen saattamiseksi
(Neuvoston direktiivin 92/43, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2013/17, johdanto-osan 15 perustelukappale ja 2 artiklan 2 kohta, 11 artikla ja 14 artikla sekä liite V)
(ks. 52–58, 69 ja 70 kohta)
Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 – Velvollisuus valvoa suojelun tasoa – Soveltamisala – Mahdollisuus sallia lajin metsästys tehokkaan valvonnan puuttuessa – Ei kuulu soveltamisalaan
(Neuvoston direktiivin 92/43, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2013/17, 1, 2, 11, 14 ja 17 artikla sekä liitteet II, IV ja V)
(ks. 59 ja 62–66 kohta)
Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 – Yhteisön tärkeinä pitämät eläinlajit – Lajin suojelun epäsuotuisa taso – Seuraukset – Asianmukainen ennalta varautuminen – Jäsenvaltioiden velvollisuus pidättäytyä metsästyksen sallimisesta – Edellytys – Epävarmuus lajin suotuisan suojelun tason säilyttämiseen kohdistuvista riskeistä – Arviointiperusteet
(SEUT 191 artiklan 2 kohta ja SEUT 192 artikla; neuvoston direktiivi 92/43, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2013/17, 1, 2, 11, 14 ja 17 artikla sekä liite II, liitteessä IV oleva a kohta ja liite V)
(ks. 71–74, 76 ja 78 kohta sekä tuomiolauselma)
Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 – Eläinlajien suojelu – Poikkeukset – Poikkeusten hyväksymiselle asetetut ennakkoedellytykset – Kyseessä olevien lajien kantojen suotuisan suojelun tason säilyttäminen – Lupien poikkeuksellista myöntämistä koskevat edellytykset
(Neuvoston direktiivin 92/43, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2013/17, 12 ja 16 artikla)
(ks. 77 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin lausuu Tribunal Superior de Justicia de Castilla y Leónin (Kastilia ja Leónin ylioikeus, Espanja) esittämän ennakkoratkaisupyynnön johdosta siitä, voidaanko canis lupus -lajin, jota kutsutaan yleisesti sudeksi, metsästyslupia myöntää, kun tämän lajin suojelun taso on todettu luontodirektiivissä (
1
) tarkoitetulla tavalla ”epäsuotuisaksi-riittämättömäksi”.
Espanjan kuningaskunnan vuonna 2019 Euroopan komissiolle luontodirektiivin 17 artiklan mukaisesti osoittamassa kertomuksessa vuosilta 2013–2018 todettiin, että suden suojelun taso oli ”epäsuotuisa-riittämätön” Välimeren ja Atlantin alueilla sekä vuoristoalueilla, joista kahteen ensimmäiseen alueeseen sisältyy Kastilia ja Leónin alue.
Kansallisen lainsäädännön mukaan susi kuitenkin osoitettiin ”metsästys- ja riistalajiksi” Duerojoen pohjoispuolella. Kastilia ja Leónin luonnonvaroista ja metsätalouspolitiikasta vastaava pääosasto hyväksyi 9.10.2019 tekemällään päätöksellä suunnitelman suden alueellisesta hyödyntämisestä Kastilia ja Leónissa Duerojoen pohjoispuolella sijaitsevilla metsästysalueilla ajanjaksolla 2019–2022.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, jolta on haettu muutosta tähän päätökseen, tiedustelee unionin tuomioistuimelta, onko luontodirektiivi ja erityisesti sen 14 artikla (
2
) esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan susi osoitetaan lajiksi, jonka yksilöitä voidaan metsästää kyseisen jäsenvaltion alueen osassa, jossa se ei kuulu direktiivin 12 artiklan 1 kohdassa säädetyn tiukan suojelun piiriin, kun lajin suojelun taso on katsottu epäsuotuisaksi koko mainitun jäsenvaltion alueella.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin muistuttaa ensinnäkin, että luontodirektiivin 12 artiklan, luettuna yhdessä sen liitteessä IV olevan a alakohdan kanssa, mukaan susi kuuluu ”yhteisön tärkeinä pitämiin lajeihin”, joiden osalta on varmistettava kyseisessä artiklassa tarkoitettu ”tiukka suojelu”. Tämä tiukka suojelujärjestelmä koskee muun muassa Duero-joen eteläpuolella sijaitsevia espanjalaisia susikantoja, jotka on nimenomaisesti sisällytetty luontodirektiivin liitteeseen II ”yhteisön tärkeinä pitäminä lajeina, joiden suojelemiseksi on osoitettava erityisten suojelutoimien alueita”. Espanjalaiset susikannat, jotka sijaitsevat tämän joen pohjoispuolella, on puolestaan sisällytetty luontodirektiivin liitteeseen V yhteisön tärkeänä pitämänä eläinlajina, jonka ottamiseen luonnosta ja hyödyntämiseen voidaan kohdistaa hoitotoimenpiteitä ja jotka kuuluvat näin ollen direktiivin 14 artiklan soveltamisalaan.
Tältä osin yhteisön tärkeänä pitämän eläin- tai kasvilajin sisällyttäminen luontodirektiivin liitteeseen V ei merkitse sitä, että sen suojelun tasoa olisi lähtökohtaisesti pidettävä suotuisana. Sen lisäksi, että jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle näiden lajien tilan alueellaan, on nimittäin huomattava, että tämä sisällyttäminen merkitsee ainoastaan sitä, että direktiivin 11 artiklassa säädetyn seurantavelvollisuuden valossa ja direktiivin tavoitteen takaamiseksi on ”todennäköistä”, että tähän lajiin sovelletaan hoitotoimenpiteitä, toisin kuin mainitun direktiivin liitteessä IV olevassa a alakohdassa lueteltuihin lajeihin, jotka joka tapauksessa hyötyvät saman direktiivin 12 artiklassa säädetystä tiukasta suojelujärjestelmästä.
Toiseksi liitteeseen V sisällytettyihin lajeihin kohdistettavista hoitotoimenpiteistä on todettava, että metsästystä voidaan rajoittaa tai se voidaan kieltää, jos tämä on tarpeen kyseisen lajin suotuisan suojelun tason säilyttämiseksi tai ennalleen saattamiseksi.
Yhtäältä nämä toimenpiteet voivat nimittäin koskea pääsyä tietyille alueille, yksilöiden luonnosta ottamista ja tiettyjen kantojen hyödyntämistä koskevaa kieltämistä tai kiintiöjärjestelmien käyttöönottoa. Näin ollen jos mainitut toimenpiteet sisältävät metsästyssääntöjä, ne ovat omiaan rajoittamaan kyseisten lajien ottamista eivätkä laajentamaan sitä.
Toisaalta jäsenvaltioiden harkintavaltaa tällaisten toimenpiteiden toteuttamiseen rajoittaa velvollisuus valvoa, että lajin yksilöiden ottaminen luonnosta ja näiden yksilöiden hyödyntäminen sopivat yhteen tämän lajin suotuisan suojelun tason säilyttämisen kanssa.
Silloin, kun eläinlajin suojelun taso on epäsuotuisa, toimivaltaisten viranomaisten on kuitenkin toteutettava luontodirektiivin 14 artiklassa tarkoitettuja toimenpiteitä kyseisen lajin suojelun tason parantamiseksi siten, että lajin kannat saavuttavat tulevaisuudessa kestävän suotuisan suojelun tason.
Tähän artiklaan perustuvien toimenpiteiden toteuttaminen on joka tapauksessa sallittua vain, jos niillä myötävaikutetaan kyseisten lajien suotuisan suojelun tason säilyttämiseen tai ennalleen saattamiseen. Näin ollen on niin, että jos kyseisessä jäsenvaltiossa tehdyt luontodirektiivin liitteessä V mainittuja lajeja koskevat analyysit tuottavat tuloksia, jotka osoittavat tarpeen puuttua asiaan kansallisella tasolla, tämä jäsenvaltio voi rajoittaa mainitussa artiklassa tarkoitettuja toimintoja eikä laajentaa niitä, jotta näiden lajien yksilöiden ottaminen luonnosta sopisi yhteen luontodirektiivin tavoitteiden kanssa. Metsästyksen rajoittaminen tai kieltäminen voidaan tällöin katsoa tältä osin tarpeelliseksi toimenpiteeksi. Tällainen toimenpide on välttämätön erityisesti silloin, kun lajin suojelun taso on epäsuotuisa erityisesti yksilöiden menettämisen vuoksi. Vaikka nämä menetykset johtuvat pääasiallisesti muista syistä, voi kuitenkin osoittautua tarpeelliseksi olla sallimatta metsästystä, josta aiheutuu lisää menetyksiä.
SEUT 191 artiklan 2 kohdassa vahvistetun ennalta varautumisen periaatteen mukaan on nimittäin niin, että jos parhaan käytettävissä olevan tieteellisen näytön perusteella jää epäselväksi, onko yhteisön tärkeänä pitämän lajin hyödyntäminen yhteensopivaa suotuisan suojelun tason säilyttämisen kanssa, asianomaisen jäsenvaltion on pidättäydyttävä sallimasta tällaista hyödyntämistä.
Kolmanneksi unionin tuomioistuin tarkentaa, että luontodirektiivin 11 artiklan mukaan jäsenvaltiot huolehtivat sen 2 artiklassa tarkoitettujen luontotyyppien ja lajien suojelun tason seurannasta ottaen erityisesti huomioon ensisijaisesti suojeltavat luontotyypit ja lajit. Tämä seuranta on olennaista direktiivin 14 artiklassa säädettyjen edellytysten noudattamisen varmistamiseksi ja sen määrittämiseksi, onko tarpeen toteuttaa toimenpiteitä, joilla varmistetaan, että tämän lajin hyödyntäminen sopii yhteen suotuisan suojelun tason säilyttämisen kanssa ja että se on itsessään yksi mainitun lajin suojelun varmistamisen edellyttämistä toimenpiteistä. Lajia ei siis voida hyödyntää ja metsästää, jos sen suojelun tason tehokasta seurantaa ei ole varmistettu.
Tältä osin suojelun tasoa ja luontodirektiivin 14 artiklaan perustuvien toimenpiteiden toteuttamisen tarkoituksenmukaisuutta on arvioitava ottaen huomioon paitsi jäsenvaltioiden joka kuudes vuosi kyseisen direktiivin 17 artiklan mukaisesti laatima kertomus myös mainitun seurannan avulla saatu uusin tieteellinen näyttö. Nämä arvioinnit on tehtävä paitsi paikallistasolla myös luonnonmaantieteellisen alueen tasolla tai jopa valtioiden rajat ylittävällä tasolla. Seurantaan on lisäksi kiinnitettävä erityistä huomiota, kun tämä laji kuuluu tietyillä alueilla niihin yhteisön tärkeinä pitämiin eläinlajeihin, joiden suojelemiseksi on osoitettava erityisten suojelutoimien alueita (
3
) tai jotka edellyttävät tiukkaa suojelua (
4
), ja naapurialueiden osalta niihin yhteisön tärkeinä pitämiin lajeihin, joiden pyydystäminen ja hyödyntäminen voivat olla hoitotoimenpiteiden kohteena (
5
).
Kaiken edellä esitetyn perusteella unionin tuomioistuin päättelee, että luontodirektiivin 14 artikla on esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa sallitaan suden metsästys tämän jäsenvaltion sellaisessa osassa, jossa se ei kuulu tiukan suojelun piiriin, vaikka kyseisen lajin suojelun taso kyseisessä jäsenvaltiossa on luokiteltu ”epäsuotuisaksi-riittämättömäksi”. Tässä yhteydessä on otettava huomioon kyseisen direktiivin 17 artiklan mukaisesti joka kuudes vuosi laadittu kertomus, kaikki viimeisimmät tieteelliset tiedot, mukaan lukien kyseisen direktiivin 11 artiklan mukaisen seurannan avulla saadut tiedot, sekä SEUT 191 artiklan 2 kohdassa vahvistettu ennalta varautumisen periaate.
(
1
)	Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/43/ETY (EYVL 1992, L 206, s. 7), sellaisena kuin se on muutettuna 13.5.2013 annetulla neuvoston direktiivillä 2013/17/EU (EUVL 2013, L 158, s. 193) (jäljempänä luontodirektiivi).
(
2
)	Ks. luontodirektiivin 14 artiklan 1 kohta. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta liitteessä V olevien luonnonvaraisten eläin- ja -kasvilajien yksilöiden ottaminen luonnosta sekä niiden hyödyntäminen eivät ole ristiriidassa niiden suotuisan suojelun tason säilyttämisen kanssa, jos jäsenvaltiot katsovat sen tarpeelliseksi 11 artiklassa säädetyn seurannan perusteella.
(
3
)	Ks. luontodirektiivin liite II.
(
4
)	Ks. luontodirektiivin liitteessä IV oleva a alakohta.
(
5
)	Ks. luontodirektiivin liite V.