62001CC0160_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Sozialgericht Leipzig (Saksa) pyytää yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemaan työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY 3 ja 4 artiklaa sekä EY 141 artiklaa, jotta se voisi ratkaista hoitovapaalla olevaa naispuolista työntekijää koskevan riita-asian.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön lainsäädäntö
2. Direktiivillä 80/987/ETY pyritään varmistamaan työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa, mutta ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta soveltaa lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka ovat työntekijöille edullisempia kuin direktiivissä. Tätä varten direktiivissä säädetään erityisesti palkkaturvasta, jolla turvataan työntekijöille maksamatta olevat palkkasaatavat.
3. Direktiivin 3 ja 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
"3 artikla
1. Jäsenvaltioiden on, jollei 4 artiklasta muuta johdu, toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että palkkaturvajärjestelmät turvaavat maksun työntekijöiden työsopimuksista tai työsuhteista johtuvista maksamatta olevista palkkasaatavista tiettyä päivää edeltävältä ajalta.
2. Jäsenvaltion valinnan mukaan 1 kohdassa tarkoitettu päivä on:
- päivä, jona työnantajan maksukyvyttömyys on alkanut,
- päivä, jona kyseinen työntekijä on irtisanottu työnantajan maksukyvyttömyyden vuoksi; taikka
- päivä, jona työnantajan maksukyvyttömyys on alkanut taikka jona kyseisen työntekijän kanssa tehty työsopimus tai työsuhde on työnantajan maksukyvyttömyyden vuoksi päättynyt.
4 artikla
1. Jäsenvaltiot saavat rajoittaa palkkaturvajärjestelmien 3 artiklassa tarkoitettua vastuuta.
2. Käyttäessään 1 kohdassa tarkoitettua mahdollisuutta jäsenvaltion on:
- edellä 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetussa tapauksessa varmistettava, että maksamatta olevat palkkasaatavat maksetaan työsopimuksen tai työsuhteen niiltä kolmelta viimeiseltä kuukaudelta, jotka sisältyvät työnantajan maksukyvyttömyyden alkamispäivää edeltävään kuuden kuukauden jaksoon,
- edellä 3 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetussa tapauksessa varmistettava, että maksamatta olevat palkkasaatavat maksetaan niiltä sitä päivää edeltäviltä työsopimuksen tai työsuhteen kolmelta viimeiseltä kuukaudelta, jona työntekijä on irtisanottu työnantajan maksukyvyttömyyden vuoksi,
- edellä 3 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetussa tapauksessa varmistettava, että maksamatta olevat palkkasaatavat maksetaan niiltä sitä päivää edeltäviltä työsopimuksen tai työsuhteen 18 viimeiseltä kuukaudelta, jona työnantajan maksukyvyttömyys on alkanut tai jona työntekijän työsuhde on työnantajan maksukyvyttömyyden vuoksi päättynyt. Tällöin jäsenvaltio voi rajoittaa maksuvelvollisuutta koskevan kahdeksan viikon jakson palkkaa koskevaksi tai koskemaan palkkaa usealta lyhyeltä ajanjaksolta, jotka yhteensä ovat kahdeksan viikkoa.
3. Jotta tämän direktiivin sosiaaliset päämäärät ylittävien määrien maksamiselta vältytään, jäsenvaltiot voivat kuitenkin asettaa enimmäismäärän työntekijöiden erääntyneistä saatavista olevalle vastuulle.
Tätä mahdollisuutta käyttäessään jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle, miten enimmäismäärä asetetaan."
B Kansallinen lainsäädäntö
4. Saksassa direktiivi 80/987/ETY on pantu täytäntöön Sozialgesetzbuch III:n (Saksan sosiaalilaki, III osa; jäljempänä SGB III) 183 §:llä, jonka otsikko on "Työntekijöiden oikeus palkkaturvakorvaukseen". Tämän pykälän, sellaisena kuin se on muutettuna SGB III:n ensimmäisellä muutoslailla, 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
"1. Työntekijällä on oikeus saada työnantajan maksukyvyttömyyteen perustuvaa palkkaturvakorvausta, jos hänellä
1) työnantajan omaisuutta koskevan maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamishetkellä,
2) maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamishakemuksen varojen puutteesta johtuvan hylkäämisen hetkellä tai
3) siinä tapauksessa, että yritystoiminta päättyy täydellisesti Saksan alueella silloin, kun hakemusta maksukyvyttömyysmenettelyn alkamisesta ei ole tehty ja kun maksukyvyttömyysmenettely ei selvästikään tule kysymykseen varojen puutteen vuoksi,
(maksukyvyttömyyttä koskeva tapahtuma) on vielä palkkasaatavia tätä hetkeä edeltäviltä työsuhteen kolmelta kuukaudelta. Palkkasaataviin sisältyvät kaikki työsuhteeseen perustuvat oikeudet korvauksiin.
2. Jos työntekijä on jatkanut työskentelyä tai ryhtynyt työntekoon tietämättä työnantajan maksukyvyttömyyttä koskevasta tapahtumasta, hänen oikeutensa koskee työsuhteeseen perustuvia palkkasaatavia niiltä kolmelta kuukaudelta, jotka edeltävät päivää, jona työntekijä on saanut tietää työnantajan maksukyvyttömyydestä."
II Pääasia
5. Pääasia koskee työnantajan maksukyvyttömyyteen perustuvan palkkaturvakorvauksen (Insolvenzgeld) maksamista.
6. Karen Mau on työskennellyt 1.11.1997 alkaen maisema-arkkitehtuurin diplomi-insinöörinä Böhlitz-Ehrenberigissä (Saksa) sijaitsevassa yrityksessä nimeltä Planungsbüro Franz-Josef Holschbach GmbH. Hänen bruttomääräinen kuukausipalkkansa oli 3 200 Saksan markkaa (DEM). Työnantaja jätti Maun palkan maksamatta 1.1.1999 lähtien.
7. Maulla oli 16.9.-29.12.1999 välisen ajan Mutterschutzgesetzin (äitiyden suojasta annetun lain) 3 §:n 2 momentin ja 6 §:n 1 momentin 1 kohdan mukainen työskentelykielto. Tältä ajalta hän sai sairaskassasta 25 Saksan markan (DEM) suuruista äitiyspäivärahaa yhteensä 1 575 DEM. Maun lapsi syntyi 3.11.1999.
8. Mau on ollut 30.12.1999 lähtien hoitovapaalla ja saanut Bundeserziehungsgeld-Gesetzin (kotihoidontuesta annetun liittovaltion lain) mukaista kotihoidontukea. Maun aikomuksena on olla hoitovapaalla kaikkiaan kolme vuotta. Saksan lain mukaan hän säilyttää työpaikkansa hoitovapaan ajan, vaikka työsuhteesta johtuvia keskeisiä velvoitteita (työvelvoite ja palkanmaksuvelvoite) ei sinä aikana täytetä.
9. Maulle oli kertynyt ajalta 1.1.-29.12.1999 maksamattomia palkkasaatavia yhteensä 22 669,73 DEM, minkä vuoksi hän nosti työnantajaansa vastaan kanteen Arbeitsgericht Leipzigissa (Saksa). Arbeitsgericht hyväksyi kanteen.
10. Sosiaaliturvamaksut perivänä viranomaisena Deutsche Angestelltenkrankenkasse (sairausvakuutuskassa) pyysi 16.12.1999 lähettämällään kirjeellä, joka saapui Amtsgericht Leipzigiin (Saksa) (konkurssituomioistuin) 27.12.1999, Karen Maun työnantajan omaisuuteen kohdistuvan maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista erääntyneiden sosiaaliturvamaksujen vuoksi. Työnantajan varojen puutteen vuoksi Amtsgericht hylkäsi hakemuksen 23.6.2000 tekemällään päätöksellä.
11. Oikeudenkäyntiasiakirjoista käy ilmi, että Mau pyysi aluksi turvaamistoimena Bundesanstalt für Arbeitia (Leipzigin työvoimavirastoa) maksamaan palkkaturvakorvauksen, vaikka ei tiennyt, oliko maksukyvyttömyysmenettely aloitettu vai ei. Vasta useiden tietopyyntöjen jälkeen Amtsgericht ilmoitti Maulle 23.6.2000 tehdystä hylkäyspäätöksestä. Mau täsmensi 21.8.2000 pyynnöstä hakevansa palkkaturvakorvausta vain 1.10.-31.12.1999 väliseltä ajalta.
12. Korvaushakemus hylättiin 28.8.2000 tehdyllä päätöksellä. Mau teki päätöksestä valituksen, joka sekin myöhemmin hylättiin. Sen jälkeen Mau nosti asiasta kanteen Sozialgericht Leipzigissa.
III Ennakkoratkaisukysymykset
13. Sozialgericht Leipzig epäili, etteivät kansalliset säännökset olleet asiaan sovellettavan yhteisön oikeuden ja etenkään direktiivin 80/987/ETY mukaisia. Sen vuoksi se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Säädetäänkö SGB III:n 183 §:n 1 momentissa sellaisesta päivästä, jota tarkoitetaan työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY 3 artiklassa?
2) Onko Saksan liittotasavalta rajoittanut Bundesanstalt für Arbeitin maksuvelvollisuutta pätevästi ja sillä tavoin kuin direktiivin 80/987/ETY 4 artiklassa säädetään?
3) Onko Saksan liittotasavallan maksettava kantajalle vahingonkorvausta direktiivin 80/987/ETY virheellisen täytäntöönpanon johdosta?
4) Pysyykö yhteisöjen tuomioistuin edelleen kannassaan, jonka mukaan viiteajanjakso on määritettävä maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamishakemuksen päivän perusteella?
5) Onko SGB III:n 183 §:n 1 momentissa säädetty työnantajan maksukyvyttömyyteen perustuvaa palkkaturvakorvausta koskevan viitejakson laskentapa yhteensopiva EY 141 artiklan kanssa?
6) Pidetäänkö direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna määräytymispäivänä hoitovapaan hakijoiden osalta sitä päivää, jona oikeutta tähän vapaaseen on käytetty?"
IV Arviointi
Ensimmäinen ja neljäs ennakkoratkaisukysymys
14. Komission tavoin olen sitä mieltä, että ensimmäinen ja neljäs ennakkoratkaisukysymys koskevat samaa perusongelmaa eli direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdassa ja 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun viitejakson laskemista. Näin ollen käsittelen niitä yhdessä.
15. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin haluaa pääasiallisesti tietää, onko direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohtaa ja 4 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat ristiriidassa kansallisen säännöksen eli SGB III:n 183 §:n 1 momentin kanssa, jonka mukaan viitejakso lasketaan päivästä, jolloin päätös maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta tehtiin (tai jolloin menettelyn aloittamista koskeva hakemus hylättiin varojen puutteen vuoksi) eikä päivästä, jona hakemus kyseisen menettelyn aloittamiseksi jätettiin.
16. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin toteaa, että mikäli tähän kysymykseen olisi vastattava myönteisesti, se joutuisi periaatteessa hyväksymään Maun vaatimuksen. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin nimittäin katsoo, että "jos ratkaisevana olisi pidettävä päivää, jolloin [maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista] haettiin eli 27.12.1999, viitejakso olisi Saksan oikeuden mukaan 27.9.-26.12.1999. Tältä ajanjaksolta kantajalla on oikeus maksamattomiin palkkasaataviin työnantajaltaan siten, että niistä vähennetään ensin sairaskassan Mutterschutzgesetzin 11 §:n 1 momentin 1 kohdan mukaisesti maksamat 25 DEM:n äitiyspäivärahat".
17. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin päättelee, että tähän kysymykseen, sellaisena kuin se on edellä muotoiltu, on perusteltua vastata myönteisesti. Tässä yhteydessä se viittaa yhdistetyissä asioissa Bonifaci ym. ja Berto ym. annettuun tuomioon sekä asiassa Maso ym. annettuun tuomioon, joissa yhteisöjen tuomioistuin nimenomaan toteaa, että direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdassa ja 4 artiklan 2 kohdassa käytettyä käsitettä "työnantajan maksukyvyttömyyden alkaminen" - josta viitejakson laskeminen riippuu - on tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan päivää, jolloin hakemus velkojien yhteistä tyydyttämistä koskevan menettelyn aloittamiseksi jätettiin.
18. Saksan hallitus kuitenkin katsoo, ettei tätä oikeuskäytäntöä voida soveltaa esillä olevassa tapauksessa.
19. Ensinnäkin Saksan hallitus väittää, että "Saksan liittotasavalta on pannut moitteettomasti täytäntöön sen yhteisön lainsäätäjän maksukyvyttömyysdirektiivin 2 artiklassa esittämän oikeudellisen määritelmän, jonka mukaan työnantajaa pidetään maksukyvyttömänä
a) jos - - on pyydetty työnantajan omaisuutta koskevan - - menettelyn aloittamista,
ja
b) toimivaltainen viranomainen - - on
- päättänyt menettelyn aloittamisesta,
- tai todennut, että - - omaisuutta on niin vähän, että menettelyn aloittaminen ei ole perusteltua."
20. On kuitenkin todettava, että edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Bonifaci ym. ja Berto ym. sekä asiassa Maso ym. annetuissa tuomioissa yhteisöjen tuomioistuin nimenomaan katsoi, että direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdassa ja 4 artiklan 2 kohdassa käytettyä "työnantajan maksukyvyttömyyden alkamisen" käsitettä ei pidä tulkita siten, että se viittaa kyseisen direktiivin 2 artiklassa mainittuun maksukyvyttömyyden käsitteeseen.
21. Yhteisöjen tuomioistuin nimittäin toteaa, että "direktiivin soveltaminen edellyttää kahden seikan olemassaoloa: ensinnäkin, että kansallista toimivaltaista viranomaista on pyydetty aloittamaan velkojien yhteistä tyydyttämistä koskeva menettely, ja toiseksi, että tämä toimivaltainen viranomainen on päättänyt aloittaa menettelyn tai todennut omaisuuden vähäisyyden perusteella, että yritys on lopetettu.
Vaikka direktiivissä säädetyn palkkaturvan saamisen edellytyksenä on näiden - - kahden seikan toteutuminen, tällä perusteella ei kuitenkaan voida määrittää tämän turvan kattamia maksamatta olevia palkkasaatavia. Tätä kysymystä säännellään direktiivin 3 ja 4 artiklassa, joissa viitataan sellaiseen yhteen ainoaan päivään, jota edeltävälle ajanjaksolle näissä artikloissa tarkoitettujen viitejaksojen on sijoituttava".
22. Saksan hallitus huomauttaa vielä, että edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Bonifaci ym. ja Berto ym. sekä asiassa Maso ym. annetuissa tuomioissa oli kyse selvitysmenettelyistä annetuista Italian säännöksistä. Kyseisten Italian säännösten mukaan palkkaturvan on sisällyttävä viitepäivää edeltävään kahdentoista kuukauden pituiseen ajanjaksoon, kun taas Saksan oikeudessa ei tällaista rajoitusta aseteta. Näin ollen Saksan hallitus katsoo, että kyseessä ovat kaksi eri asiayhteyttä ja oikeusjärjestystä, joissa direktiiviä 80/987/ETY ei voida soveltaa samalla tavalla.
23. Kuten komissio perustellusti suullisessa käsittelyssä huomautti, velvollisuus tulkita ja soveltaa yhteisön oikeutta yhdenmukaisesti, mikä ennakkoratkaisumenettelyllä nimenomaan pyritään varmistamaan, estää tällaisen päätelmän hyväksymisen. Ei nimittäin voida ajatella, että yhteisön säännöksiä tulkittaisiin valikoivasti kunkin jäsenvaltion oikeusjärjestyksen erityispiirteiden mukaan.
24. Tarkemmin sanottuna direktiivin 80/987/ETY tarkoituksena on nimenomaan vähentää eroja, joita jäsenvaltioiden välillä on työntekijöiden suojan laajuudessa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa, kuten direktiivin johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa tuodaan esille. Koska direktiivin tavoitteena on lähentää jäsenvaltioiden lainsäädäntöjä, olisi täysin tämän päämäärän vastaista antaa samasta säännöksestä eri tulkinta sen mukaan, kumpaan oikeusjärjestykseen sitä sovelletaan.
25. Onko sitten totta, ettei edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Bonifaci ym. ja Berto ym. sekä asiassa Maso ym. annetuissa tuomioissa esitettyä ratkaisua voida soveltaa muiden jäsenvaltioiden kuin Italian tilanteeseen, kuten Saksan hallitus väittää?
26. Mielestäni ei ole.
27. Yhteisöjen tuomioistuin viittaa tosin esillä olleen asian olosuhteisiin edellä mainitun yhdistetyissä asioissa Bonifaci ym. ja Berto ym. annetun tuomion 40 kohdassa sekä asiassa Maso ym. annetun tuomion 50 kohdassa. Näistä samoista kohdista käy kuitenkin ilmi, että tulkitessaan direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdassa ja 4 artiklan 2 kohdassa käytettyä "työnantajan maksukyvyttömyyden alkamisen" käsitettä siten, että sillä tarkoitetaan päivää, jolloin hakemus velkojien yhteiseen tyydyttämiseen tähtäävän menettelyn aloittamiseksi on jätetty, yhteisöjen tuomioistuin perusteli tätä tulkintaa 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilla ajallisilla rajoituksilla.
28. Kyseisessä tuomiossa nimittäin todetaan, että "kuten nyt esillä olevan asian olosuhteista ilmenee, päätös velkojien yhteistä tyydyttämistä koskevan menettelyn aloittamisesta, tai - kuten nyt esillä olevassa asiassa - tarkemmin ottaen konkurssiin asettamisesta, voidaan näet antaa pitkän ajan kuluttua menettelyn aloittamista koskevan pyynnön tekemisestä tai niiden työskentelyajanjaksojen päättymisestä, joilta palkat ovat jääneet maksamatta, ja tästä seuraa, että jos työnantajan maksukyvyttömyyden alkamisen edellytyksenä on oltava se, että direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät, direktiivillä ei voida koskaan turvata näiden palkkojen maksamista 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut ajalliset rajoitukset huomioon ottaen sellaisten syiden perusteella, jotka ovat täysin työntekijöistä riippumattomia. Tämä viimeksi mainittu seuraus olisi vastoin direktiivin tavoitetta, jonka mukaan - kuten sen ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenee - työntekijöille on varmistettava tietty yhteisön vähimmäissuoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa".
29. On totta, ettei Saksan lainsäätäjä käytännössä käyttänyt kaikkia direktiivin 80/987/ETY 4 artiklan 2 kohdassa tarjottuja mahdollisuuksia asettaa ajallisia rajoituksia. Lainsäätäjä määritti kolmen kuukauden viitejakson, mutta ei säätänyt, että sen pitäisi sisältyä työnantajan maksukyvyttömyyden alkamispäivää edeltävään kuuden kuukauden jaksoon, vaikka direktiivin 4 artiklan 2 kohdan ensimmäinen luetelmakohta olisi tämän sallinut. Koska tässä luetelmakohdassa säädetään vain vähimmäisturvasta, Saksan liittotasavalta oli vapaa parantamaan työntekijöille myönnettävää palkkaturvaa.
30. On kuitenkin huomattava, että direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja ajallisia rajoituksia voidaan soveltaa kaikissa jäsenvaltioissa, joten kyse ei ole mistään Italiaa koskevasta erityissäännöksestä.
31. Näin ollen katson, ettei Saksan hallitus voi vaatia direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetusta "työnantajan maksukyvyttömyyden alkamisen" käsitteestä eri tulkintaa vain siitä syystä, että Saksan lainsäätäjä on päättänyt olla käyttämättä kaikkia direktiivin 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa annettuja mahdollisuuksia asettaa ajallisia rajoituksia.
32. Saksan hallitus väittää vielä, että tulkinta, jonka mukaan "maksukyvyttömyyden alkamispäivällä" tarkoitetaan päivää, jolloin hakemus menettelyn aloittamiseksi on jätetty, vaikuttaisi haitallisesti sekä työmarkkinaosapuoliin että laajasti ottaen yleiseen taloudelliseen tilanteeseen.
33. Saksan hallituksen mukaan työntekijöiden oikeudet olisi siinä tapauksessa turvattu enää siihen asti, kunnes hakemus maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamiseksi olisi jätetty, minkä jälkeen he eivät enää olisi halukkaita jatkamaan työsuhdetta Tämä merkitsisi, että he joutuisivat työttömiksi ennenaikaisesti. Se puolestaan kaventaisi huomattavasti pesänhoitajien liikkumavaraa, jolloin vaikeuksissa olevan yrityksen tervehtyminen olisi lähes mahdotonta, vaikka se nimenomaan on yksi Saksan maksukyvyttömyyslain tavoitteista.
34. Mielestäni tämä perustelu ei kuitenkaan ole kovin vakuuttava.
35. Ensinnäkin se on ristiriidassa sen Saksan hallituksen suullisessa käsittelyssä esittämän toisen väitteen kanssa, jonka mukaan Mau olisi voinut varmistaa palkkaturvakorvauksen saamisen, jos hän olisi irtisanoutunut vuoden 1999 kuluessa, toisin sanoen siinä vaiheessa, jolloin hän oli vielä oikeutettu palkkaan mutta ei sitä enää käytännössä saanut. Toisin sanoen Saksan hallitus katsoo, että työntekijöiden olisi itse ymmärrettävä lähteä työpaikastaan sen jälkeen, kun palkkasaatavia on erääntynyt kolmelta kuukaudelta.
36. Toiseksi - kuten Maun avustaja perustellusti huomautti - työntekijä irtisanoutuu tavallisesti vain siinä tapauksessa, että hän on löytänyt toisen työpaikan. Jos näin ei ole, työntekijällä ei ole mitään syytä irtisanoutua työpaikastaan omasta pyynnöstään, sillä tästä voisi aiheutua hänelle ongelmia etenkin työttömyyskorvauksen saannissa.
37. Työntekijän valmius jatkaa työtä vaikeuksissa olevassa yrityksessä ei toisin sanoen riipu siitä, milloin direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettu "työnantajan maksukyvyttömyys on alkanut", vaan siitä, onko työntekijä löytänyt toisen työpaikan, ja siitä, mitkä ovat yrityksen tervehtymisnäkymät.
38. Edellä esitetyn huomioon ottaen en näe mitään syytä poiketa edellä mainittuihin yhdistetyissä asioissa Bonifaci ym. ja Berto ym. ja asiassa Maso ym. annettuihin tuomioihin perustuvasta oikeuskäytännöstä.
39. Näin ollen ehdotan, että ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen ensimmäiseen ja neljänteen kysymykseen vastataan komission esittämällä tavalla seuraavasti:
Direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdassa ja 4 artiklan 2 kohdassa käytettyä "työnantajan maksukyvyttömyyden alkamisen" käsitettä on tulkittava niin, että sillä tarkoitetaan päivää, jolloin hakemus velkojien yhteistä tyydyttämistä koskevan menettelyn aloittamiseksi jätettiin. Tästä seuraa, että direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohta ja 4 artiklan 2 kohta ovat ristiriidassa sellaisen SGB III:n 183 §:n 1 momentin kaltaisen kansallisen oikeuden säännöksen kanssa, jonka mukaan viitejakso lasketaan siitä päivästä lähtien, jolloin Amtsgericht on tehnyt päätöksen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta.
Toinen ennakkoratkaisukysymys
40. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyrkii toisella kysymyksellään selvittämään, rajoittiko Saksan liittotasavalta tosiasiallisesti Bundesanstalt für Arbeitin maksuvelvollisuutta, kuten direktiivin 80/987/ETY 4 artiklassa edellytetään.
41. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin nimittäin katsoo, että Saksan lainsäätäjä ei itse asiassa ole valinnut mitään direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdassa mainituista päivistä. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen mukaan tästä seuraa, että maksuvelvollisuus on rajaton, koska Saksan liittotasavalta ei ole sitä rajoittanut direktiivin säännösten mukaisesti.
42. Tässä yhteydessä komissio huomauttaa mielestäni perustellusti, ettei tämä ole pääasian ratkaisun kannalta oleellinen kysymys, koska Maun korvaushakemus ei koske rajoittamatonta ajanjaksoa vaan kolmen kuukauden ajanjaksoa 1.10.1999-31.12.1999, joka vastaa kestoltaan Saksan lainsäädännössä säädettyä ajanjaksoa.
43. Näin ollen olen sitä mieltä, ettei toiseen kysymykseen ole tarpeen vastata.
44. Huomautan vielä ensimmäiseen ja neljänteen kysymykseen antamaani vastaukseen viitaten, että Saksan liittotasavallalla oli mielestäni oikeus myöntää työntekijöille direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa säädettyä vähimmäisturvaa suurempi palkkaturva määräämällä kolmen kuukauden viitejakso, jonka ei kuitenkaan tarvitse sisältyä työnantajan maksukyvyttömyyden alkamispäivää edeltävään kuuden kuukauden ajanjaksoon. Tältä osin Saksan liittotasavalta on mielestäni pannut direktiivin 80/987/ETY 4 artiklan 2 kohdan moitteettomasti täytäntöön.
Kolmas ennakkoratkaisukysymys
45. Kolmas kysymys on muotoiltu seuraavasti:
"Onko Saksan liittotasavallan maksettava kantajalle vahingonkorvausta, koska direktiivi on pantu virheellisesti täytäntöön?"
46. Tässä yhteydessä kansallinen tuomioistuin viittaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Francovich ym. antamaan tuomioon.
47. Saksan hallitus tyytyy pääasiassa toteamaan, ettei kysymys ole asian ratkaisun kannalta oleellinen, koska sen mielestä Saksan liittotasavalta on pannut direktiivin 80/987/ETY moitteettomasti täytäntöön.
48. Mielestäni tätä kysymystä on kuitenkin syytä tarkastella lähemmin.
49. Totesin edellä ensimmäisen ja neljännen kysymyksen osalta, että direktiivin mukaan Saksa ei voi määrätä, että viitejakso on laskettava päivästä, jolloin Amtsgericht teki päätöksen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta, vaan se on laskettava päivästä, jolloin hakemus tämän menettelyn aloittamiseksi jätettiin.
50. Kuten komissio perustellusti huomauttaa, kansallisen tuomioistuimen tehtävä on varmistaa, että Saksan lakia tulkitaan kansallisessa oikeusjärjestyksessä yhteisön oikeuden mukaisella tavalla.
51. Asiassa Wagner Miret 16.12.1993 annetun tuomion 20 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin nimittäin toteaa, että "on muistettava, että kunkin kansallisen tuomioistuimen on kansallista oikeutta tulkitessaan ja soveltaessaan lähdettävä siitä, että valtion tarkoituksena on ollut noudattaa täysimääräisesti sille kyseisestä direktiivistä johtuvia velvoitteita. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on asiassa C-106/89, Marleasing, 13.11.1990 antamassaan tuomiossa (Kok. 1990, s. I-4135, Kok. Ep. X, s. 599, 8 kohta) todennut, soveltaessaan kansallista lainsäädäntöä, riippumatta siitä, ovatko kysymyksessä ennen direktiivin antamista tai sen jälkeen annetut säännökset, kansallinen tuomioistuin on velvollinen tulkitsemaan kansallista lainsäädäntöä mahdollisimman pitkälle direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti, jotta direktiivissä tarkoitettu tulos saavutettaisiin ja perustamissopimuksen 189 artiklan kolmatta kohtaa näin noudatettaisiin".
52. Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, ettei direktiivin 80/987/ETY mukainen tulkinta ole mahdollinen, sen olisi komission mielestä selvitettävä EY 249 artiklan ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella, voidaanko direktiiviä 80/987/ETY soveltaa suoraan vetoamalla siihen kansallisia säännöksiä vastaan.
53. Tältä osin komissio esittää seuraavat huomautukset, joista olen täysin samaa mieltä: " - - Saksa ei ole toiminut direktiivin säännösten mukaisesti käyttäessään jäsenvaltioille 3 artiklan 2 kohdassa ja 4 artiklan 2 kohdassa annettua harkintavaltaa, ja - - se ei ole varmistanut direktiivillä työntekijöille annettujen oikeuksien täyttä tehokkuutta, kuten kantajan tapaus osoittaa.
Mikäli katsotaan, että direktiiviä voidaan soveltaa suoraan, kansallisen tuomioistuimen olisi jätettävä soveltamatta SGB III:n 183 §:n 1 momentissa annetut direktiivin vastaiset kansalliset säännökset ja annettava ratkaisunsa suoraan direktiivistä johtuvien sääntöjen perusteella.
Mikäli esillä olevassa tapauksessa direktiiviä päätetään soveltaa suoraan, tämä voisi merkitä, ettei viitejaksona olekaan 23.3.-22.6.2000, vaan palkkaturvavastuu määräytyy sitä päivää, jolloin hakemus maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamiseksi jätettiin (27.12.1999), edeltävien kolmen kuukauden eli 27.9.-26.12.1999 välisen ajanjakson perusteella. Koska kantaja oli tänä aikana vielä äitiyslomalla, hänelle olisi maksettava palkkaturvaetuutena työsopimuksessa määrätty palkka, josta on vähennetty äitiyspäiväraha. Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että kantaja on hakenut palkkaturvakorvausta 1.-31.12.1999 väliseltä ajanjaksolta. Tämä merkitsee, että 27.-31.12. välistä aikaa ei voida ottaa lukuun, koska direktiivi ei turvaa työnantajan maksukyvyttömyyden alkamisen (eli tässä tapauksessa sen päivän, jolloin hakemus maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamiseksi jätettiin) jälkeen kertyneitä palkkasaatavia.
Tässä tapauksessa direktiivin suoran soveltamisen estää kuitenkin se, ettei se jättäisi Saksalle juuri lainkaan harkintavaltaa.
Saksan lainsäätäjä on nähtävästi valinnut direktiivin 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisen vaihtoehdon, mutta sen määräämät edellytykset ja toteuttamistapa ovat yhteisön oikeuden vastaisia, kuten edellä osoitettiin. Näin ollen Saksan lainsäädäntöä on tarpeen muuttaa (ellei sitä vieläkään voida tulkita direktiivin mukaisesti). Näissä oloissa Saksan lainsäätäjän on tulevaisuudessa helppo valita jokin direktiivin muista vaihtoehdoista, eikä lainsäätäjän aikaisempi valinta ole sitova, koska sen soveltamisedellytykset osoittautuivat mahdottomiksi."
54. Tästä syystä katson - kuten komissio - että ajatus direktiivin 80/987/ETY suorasta soveltamisesta on hylättävä.
55. Vielä on tutkittava, voiko kansallinen tuomioistuin vedota yhteisöjen tuomioistuimen määrittelemiin jäsenvaltion vastuuta koskeviin periaatteisiin, jotta kyseinen työntekijä saisi ainakin vahingonkorvauksen.
56. Tässä yhteydessä kansallinen tuomioistuin lainaa yhteisöjen tuomioistuimen vakiintunutta oikeuskäytäntöä, joka liittyy jäsenvaltioiden vastuuseen yhteisön oikeuden rikkomisesta.
57. Komissio esittää perustellusti seuraavat konkreettiset esimerkit, joista voi olla kansalliselle tuomioistuimelle hyötyä asian arvioimisessa:
"- Asiassa Francovich I antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että direktiivin 80/987/ETY tavoitteena on antaa työntekijöille oikeus siihen, että heille turvataan heidän maksamattomat palkkasaatavansa, ja että tämän oikeuden sisältö voidaan yksilöidä direktiivin säännösten perusteella.
- Ennen [edellä mainittujen yhdistetyissä asioissa Bonifaci ym. ja Berto ym., ja asiassa Maso ym. annettujen] tuomioiden antamista jäsenvaltioiden ei voida katsoa olleen vastuussa direktiivin 3 artiklan 2 kohdan ja 4 artiklan 2 kohdan rikkomisesta, koska direktiivin sanamuotoa ei vielä ollut tulkittu. Sen sijaan tuomioiden antamisen jälkeen direktiivin 3 artiklan 2 kohdan ja 4 artiklan 2 kohdan riidanalaisista säännöksistä on ollut saatavilla selkeä ja yksiselitteinen tulkinta, ja SGB III:n 183 §:n 1 momentin säännökset ovat ainakin osittain niiden vastaiset.
On totta, että Saksan lainsäätäjä antoi SGB III:n 24.3.1997 ja että laki tuli voimaan 1.1.1998 eli ennen näitä tuomioita. Voimaantulopäivästä riidanalaiseen päivään kuluneella aikavälillä Saksan lainsäätäjä kuitenkin ehti muuttaa SGB III:a 17 kertaa (ja tähän mennessä kaikkiaan 27 kertaa). Lainsäätäjällä olisi siis ollut riittävästi tilaisuuksia mukauttaa Saksan säännökset yhteisöjen tuomioistuimen direktiivin 3 artiklan 2 kohdasta ja 4 artiklan 2 kohdasta esittämän tulkinnan mukaisiksi. Saksassa oli vieläpä keskusteltu siitä, oliko SGB III:n 183 §:n 1 momentti direktiivin mukainen, mikä osoittaa asian olleen riittävän hyvin tiedossa.
- Sillä, ettei SGB III:n 183 §:n 1 momenttia mukautettu yhteisön oikeuteen, on suora syy-yhteys kantajan kärsimään vahinkoon (jota vastaava palkkaturvakorvaus on 3 200 DEM:n bruttokuukausipalkka vähennettynä 25 DEM:n äitiyspäivärahalla), sillä jos säännökset olisivat olleet direktiivin mukaisia, viitejakso olisi vastannut lähes tarkalleen korvaushakemuksessa määriteltyä ajanjaksoa.
Näiden seikkojen lopullinen arviointi kuuluu kuitenkin Saksan tuomioistuimille."
58. Ehdotankin, että kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan komission esittämällä tavalla seuraavasti:
Ensimmäiseen ja neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen annettu vastaus huomioon ottaen kansallisen tuomioistuimen asia on tutkia, voidaanko kansallisia säännöksiä tulkita direktiivin mukaisesti.
Ellei voida, ainoaksi vaihtoehdoksi jää vedota yhteisöjen tuomioistuimen asettamien periaatteiden mukaisesti jäsenvaltion vastuuseen, koska Saksa on pannut virheellisesti täytäntöön direktiivin sellaisen säännöksen, jossa annetaan oikeuksia yksityisille, sillä direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdassa ja 4 artiklan 2 kohdassa kansalliselle lainsäätäjälle annettu harkintavalta estää soveltamasta suoraan direktiivin säännöksiä, vaikka lainsäätäjä valitsikin ensin ratkaisun, joka rikkoo yhteisön oikeutta.
Se, että kansallista säännöstä, jolla direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohta ja 4 artiklan 2 kohta on pantu täytäntöön, on useiden vuosien ajan kieltäydytty mukauttamasta yhteisöjen tuomioistuimen direktiivistä antaman yksiselitteisen tulkinnan mukaiseksi, merkitsee riittävän ilmeistä yhteisön oikeuden rikkomista.
Viides ja kuudes ennakkoratkaisukysymys
59. Mielestäni näitä kahta kysymystä on tarkasteltava yhdessä.
60. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kuudennesta kysymyksestä laatimien huomautusten mukaan Karen Maulla saattaa olla oikeus palkkaturvakorvaukseen paitsi siinä tapauksessa, että "maksukyvyttömyyden alkamispäivänä" pidetään päivää, jolloin hakemus maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamiseksi jätettiin, eikä päivää, jolloin päätös hakemuksen hylkäämisestä tehtiin, myös siinä tapauksessa, että päivää, josta lähtien viitejakso on laskettava taannehtivasti, siirretään hoitovapaan alkamista edeltävälle päivälle.
61. Itse asiassa ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin katsoo, että asia on näin. Se muun muassa toteaa, että "verrattuna siihen, että viitepäivä määräytyisi maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamishakemuksen perusteella, tästä olisi se etu, että EY 141 artiklan vastaiselta syrjinnältä voitaisiin välttyä kaikissa muissakin tapauksissa". Viidennen kysymyksen yhteydessä ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin täsmentää, että Saksan lainsäätäjän ratkaisu on sen mielestä EY 141 artiklan vastainen.
62. Lisäksi suullisessa käsittelyssä vahvistui kantajan ongelman johtuvan pääasiassa siitä, että perheoikeuden erityissääntöjä (familienspezifische Regelungen), kuten hoitovapaata, "ei neutraloida" eli ei hyvitetä viitejaksoa määritettäessä, kuten Maun avustaja totesi.
63. Saksan lainsäädännöstä siis seuraa, ettei palkkaturvakorvausta voi saada, jos viitejakso sijoittuu hoitovapaan ajalle. Työsuhde tietenkin säilyy voimassa koko hoitovapaan ajan, mutta työnantajan ja työntekijän vastavuoroiset velvollisuudet (palkan maksu työsuorituksen vastikkeeksi) ovat keskeytyneet määräajaksi. Työsuhde on toisin sanoen "tauolla" (ruhendes Arbeitsverhältnis).
64. Edellä esitetyn perusteella vaikuttaa siis siltä, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyrkii viidennellä ja kuudennella kysymyksellään pääasiassa selvittämään, onko direktiivin 80/987/ETY 4 artiklan 2 kohdassa mainittua "työsuhteen" käsitettä tulkittava EY 141 artiklan perusteella siten, ettei siihen lueta ajanjaksoa, jolloin työsuhde on keskeytynyt (ruhendes Arbeitsverhältnis) hoitovapaan ajaksi.
65. Kuten komissio perustellusti huomauttaa, on totta, että esillä olevassa asiassa tällä kysymyksellä on pelkästään teoreettinen merkitys.
66. Kysymys siitä, onko hoitovapaa "neutraloitava" viitejaksoa määritettäessä, tulee nimittäin käytännössä esille vain silloin, jos hoitovapaa sijoittuu tälle viitejaksolle. Esillä olevassa asiassa niin olisi ainoastaan siinä tapauksessa, että viitejakso laskettaisiin taannehtivasti alkaen siitä päivästä, jolloin päätös maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista koskevan hakemuksen hylkäämisestä tehtiin, mikä tapahtui 23.6.2000.
67. Ensimmäiseen ja neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen ehdottamastani vastauksesta kuitenkin ilmenee, että viitejakso on laskettava taannehtivasti alkaen siitä päivästä, jolloin hakemus maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamiseksi jätettiin, mikä tässä tapauksessa oli 27.12.1999. Tästä seuraa, että esillä olevassa tapauksessa viitejakso ei osu samaan aikaan hoitovapaan kanssa, joka alkoi vasta 30.12.1999.
68. Viidenteen ja kuudenteen ennakkoratkaisukysymykseen voidaan siis vastata vain toissijaisesti. Mielestäni niihin on kuitenkin vastattava, koska niillä on tärkeä periaatteellinen merkitys.
69. Direktiivin ensimmäisessä perustelukappaleessa todetaan, että "on tarpeen antaa säännöksiä työntekijöiden suojasta heidän työnantajansa maksukyvyttömyystilanteessa erityisesti heidän maksamatta olevien saataviensa suorituksen turvaamiseksi".
70. Direktiivin 1 artiklan mukaan sitä "sovelletaan työntekijöiden työsopimuksista tai työsuhteista johtuviin saataviin työnantajalta, joka on 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla maksukyvytön".
71. Direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että "jäsenvaltioiden on, jollei 4 artiklasta muuta johdu, toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että palkkaturvajärjestelmät turvaavat maksun työntekijöiden työsopimuksista tai työsuhteista johtuvista maksamatta olevista palkkasaatavista tiettyä päivää edeltävältä ajalta".
72. Näissä säännöksissä on siis lähtökohtana, että työntekijällä on työnantajalta "maksamattomia saatavia". Tästä seuraa, että huomioon otettavan ajanjakson on pakostakin oltava se, jolta työntekijällä on palkkasaatavia mutta jolta hänelle ei ole niitä maksettu.
73. Näin ollen mikään jäsenvaltio ei voi soveltaa direktiiviä takaperoisesti siten, että se ensin määrittelee huomioon otettavan ajanjakson ja vasta sen jälkeen tutkii, onko kyseisen ajanjakson aikana kertynyt saatavia vai ei, ja jättää lukematta työntekijän hyväksi aikaisemmat ajanjaksot, joilta on kiistatta maksamatta saatavia. Jos tällainen menettelytapa hyväksyttäisiin, se voisi vaarantaa koko direktiivin 80/987/ETY tehokkaan vaikutuksen.
74. Yhteisöjen tuomioistuin täsmentää direktiivin 80/987/ETY tarkoituksen asiassa Regeling antamassaan tuomiossa, joka koskee nimenomaan direktiivin 4 artiklaa. Tuomion 20 kohdassa se toteaa seuraavaa:
"Tältä osin on todettava, että periaatteessa direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti palkkaturvajärjestelmien on turvattava maksu maksamatta olevista palkkasaatavista tiettyä päivää edeltävältä ajalta. Jäsenvaltioilla on vain poikkeustapauksissa 4 artiklan 1 kohdan nojalla oikeus rajoittaa tätä maksuvelvollisuutta tiettyä aikaa koskevaksi 4 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. Kuten julkisasiamies korostaa ratkaisuehdotuksensa 45 kohdassa, tätä säännöstä on tulkittava suppeasti ja direktiivin sosiaalisen tavoitteen mukaisesti, joka on vähimmäissuojan takaaminen kaikille työntekijöille."
75. Kun otetaan huomioon direktiivin 80/987/ETY tarkoitus ja erityisesti sen 4 artikla, jossa toki sallitaan jäsenvaltioiden rajoittaa palkkaturvajärjestelmien maksuvelvollisuutta, mutta säädetään samalla tietyistä palkkaturvan vähimmäistakeista, tässä säännöksessä mainittua käsitettä "työsuhde" ei mielestäni voida tulkita siten, että se tekisi täysin tyhjiksi direktiivin 80/987/ETY 4 artiklan 2 kohdassa säädetyt vähimmäistakeet.
76. Juuri tähän kuitenkin johtaa sellainen kansallinen säännös, jossa direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetut "työsopimuksen tai työsuhteen kolme viimeistä kuukautta" voivat sijoittua ajanjaksolle, jolloin työsuhde on ollut keskeytyneenä ja jolta ei ole lainkaan palkkasaatavia.
77. Direktiivin 80/987/ETY 4 artiklan 2 kohdassa mainittua "työsuhteen" käsitettä on siis tulkittava niin, että se ei sisällä "määräajaksi keskeytyneitä työsuhteita" (ein ruhendes Arbeitsverhältnis), joista ei luonnostaankaan ole voinut kertyä maksamattomia palkkasaatavia.
78. Tämä tulkinta ei myöskään ole ristiriidassa direktiivin 80/987/ETY 2 artiklan 2 kohdan kanssa. Sen mukaan "direktiivillä ei vaikuteta siihen, miten kansallisessa lainsäädännössä määritellään käsitteet työntekijä, työnantaja, palkka, välitön oikeus ja tulevaisuuteen kohdistuva oikeus".
79. Käsitettä "työsuhde" ei nimittäin mainita lainkaan direktiivin 80/987/ETY 2 artiklan 2 kohdan käsitteiden joukossa. Kuten edellä mainitusta asiassa Regeling annetusta tuomiosta käy ilmi, käsitettä "työsuhde" - aivan kuten tuomiossa mainittua käsitettä "maksamatta olevat palkkasaatavat työsuhteen kolmelta viimeiseltä kuukaudelta", joka sekin koskee nimenomaan yhteisön vähimmäistakeen määrittämistä - "on näin ollen tulkittava yhdenmukaisesti, jotta yhteisön tasolla tavoiteltua yhdenmukaistamisvaikutusta, vaikkakin osittaista, ei vaarannettaisi".
80. Koska ehdottamani ratkaisu perustuu suoraan direktiivin 80/987/ETY sanamuotoon ja tarkoitukseen, saman päätelmän tueksi ei ole enää tarpeen vedota naisten ja miesten tasa-arvoista kohtelua koskevaan EY 141 artiklaan, vaikka ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin viidennessä kysymyksessään niin tekeekin.
81. Kuten Saksan hallitus ja komissio perustellusti huomauttivat suullisessa käsittelyssä, hoitovapaata ei joka tapauksessa ole tarkoitettu yksinomaan naisille. Karen Maun kärsimä epäkohta olisi siis yhtä hyvin voinut sattua miehelle.
82. Näin ollen kuudenteen kysymykseen on mielestäni vastattava niin, että direktiivin 80/987/ETY 4 artiklan 2 kohdassa mainittua käsitettä "työsuhde" on tulkittava siten, ettei se sisällä ajanjaksoja, jolloin työntekijä ei saa palkkaa sen vuoksi, että työsuhde on keskeytynyt (ruhendes Arbeitsverhältnis) hoitovapaan ajaksi.
V Ratkaisuehdotus
83. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kysymyksiin vastataan seuraavasti:
Ensimmäinen ja neljäs kysymys
Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY käytettyä käsitettä "työnantajan maksukyvyttömyyden alkaminen" on tulkittava niin, että sillä tarkoitetaan päivää, jolloin hakemus velkojien yhteistä tyydyttämistä koskevan menettelyn aloittamiseksi jätettiin. Tästä seuraa, että direktiivin 3 artiklan 2 kohta ja 4 artiklan 2 kohta ovat ristiriidassa sellaisen Sozialgesetzbuch (Saksan sosiaalilaki) III:n osan 183 §:n 1 momentin kaltaisen kansallisen oikeuden säännöksen kanssa, jonka mukaan viitejakso lasketaan siitä päivästä lähtien, jolloin Amtsgericht on tehnyt päätöksen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta.
Toinen kysymys
Kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Kolmas kysymys
Ensimmäiseen ja neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen annettu vastaus huomioon ottaen kansallisen tuomioistuimen asia on tutkia, voidaanko kansallisia säännöksiä tulkita direktiivin 80/987/ETY mukaisesti.
Ellei voida, ainoaksi vaihtoehdoksi jää vedota yhteisöjen tuomioistuimen asettamien periaatteiden mukaisesti jäsenvaltion vastuuseen, koska Saksa on pannut virheellisesti täytäntöön direktiivin sellaisen säännöksen, jossa annetaan oikeuksia yksityisille, sillä direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohdassa ja 4 artiklan 2 kohdassa kansalliselle lainsäätäjälle annettu harkintavalta estää soveltamasta suoraan direktiivin säännöksiä, vaikka lainsäätäjä valitsikin ensin ratkaisun, joka rikkoo yhteisön oikeutta.
Se, että kansallista säännöstä, jolla direktiivin 80/987/ETY 3 artiklan 2 kohta ja 4 artiklan 2 kohta on pantu täytäntöön, on useiden vuosien ajan kieltäydytty mukauttamasta yhteisöjen tuomioistuimen direktiivistä antaman yksiselitteisen tulkinnan mukaiseksi, merkitsee riittävän ilmeistä yhteisön oikeuden rikkomista.
Viides ja kuudes kysymys
Direktiivin 80/987/ETY 4 artiklan 2 kohdassa mainittua käsitettä "työsuhde" on tulkittava siten, ettei se sisällä ajanjaksoja, jolloin työntekijä ei saa palkkaa sen vuoksi, että työsuhde on keskeytynyt (ruhendes Arbeitsverhältnis) "hoitovapaan ajaksi".