61997CJ0231_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-231/97,
jonka Nederlandse Raad van State (Alankomaat) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
A. M. L. van Rooij
vastaan
Dagelijks bestuur van het waterschap de Dommel,
Gebr. Van Aarle BV:n osallistuessa asian käsittelyyn,
ennakkoratkaisun tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/464/ETY (EYVL L 129, s. 23) 1 artiklan 2 kohdan tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. J. G. Kapteyn sekä tuomarit G. Hirsch (esittelevä tuomari) ja R. Schintgen,
julkisasiamies: A. Saggio,
kirjaaja: hallintovirkamies L. Hewlett,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- van Rooij, ajaen itse asiaansa,
- Alankomaiden hallitus, asiamiehenään ulkoasiainministeriön oikeudellinen neuvonantaja A. Bos,
- Ranskan hallitus, asiamiehenään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston kansainvälistä talousoikeutta ja yhteisön oikeutta koskevia asioita hoitavan jaoston jaostopäällikkö K. Rispal-Bellanger ja saman jaoston apulaisulkoasiainsihteeri R. Nadal,
- Suomen hallitus, asiamiehenään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston osastopäällikkö, suurlähettiläs H. Rotkirch,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellinen neuvonantaja G. zur Hausen, avustajanaan asianajaja J.-J. Evrard, Bryssel,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan van Rooijin, joka ajoi itse omaa asiaansa, Dagelijks bestuur van het waterschap de Dommelin, edustajanaan A. P. L. Verkaik, Gebr. Van Aarle BV:n, edustajanaan diplomi-insinööri K. Boon, Alankomaiden hallituksen, asiamiehenään ulkoasiainministeriön oikeudellinen apulaisneuvonantaja J. S. van den Oosterkamp, Suomen hallituksen, asiamiehenään ulkoasiainmisteriön oikeudellisen osaston lainsäädäntöneuvos Tuula Pynnä, ja komission, asiamiehenään G. zur Hausen, jota avusti asianajaja M. van Der Woude, Bryssel, 25.11.1998 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 25.2.1999 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Nederlandse Raad van State on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 17.6.1997 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 25.6.1997, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla kolme ennakkoratkaisukysymystä tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/464/ETY (EYVL L 129, s. 23) 1 artiklan 2 kohdan tulkinnasta.
2 Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa Van Rooij on valittanut vastaajana olevan Dagelijks bestuur van het waterschap de Dommelin (Dommelin vesihallinto, jäljempänä toimivaltainen viranomainen) päätöksestä hylätä Van Rooijin oikaisuvaatimus, jonka kohteena oli tämän viranomaisen aiemmin tekemä päätös, jossa evättiin pintavesien suojelutoimet.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Direktiivi 76/464/ETY
3 Direktiivin 76/464/ETY tarkoituksena on estää vesien saastumista. Se annettiin EY:n perustamissopimuksen 100 ja 235 artiklan (joista on tullut EY 94 ja EY 308 artikla) nojalla.
4 Direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Jollei 8 artiklasta muuta johdu, tätä direktiiviä sovelletaan:
- sisämaan pintavesiin;
- aluevesiin;
- sisäisiin rannikkovesiin;
- pohjaveteen."
5 Direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d ja e alakohdassa määritellään käsitteet päästäminen ja pilaaminen seuraavasti:
"'päästämisellä' tarkoitetaan liitteen luettelon I tai II jonkin aineen johtamista 1 kohdassa tarkoitettuihin vesiin, lukuun ottamatta:
- ruoppauspäästöjä,
- aluevesillä liikkuvista aluksista tehtäviä operationaalisia päästöjä,
- jätteen upottamista aluksista aluevesillä;
'pilaamisella' tarkoitetaan aineen tai energian päästämistä ihmisen toimesta suoraan tai epäsuorasti vesiympäristöön siten, että sen seuraukset ovat omiaan aiheuttamaan vaaraa ihmisten terveydelle, haittaa elollisille luonnonvaroille ja veden ekosysteemeille, vahinkoa viihtyisyydelle, tai haittaa veden muulle oikeutetulle käyttämiselle."
6 Direktiivin 76/464/ETY 2 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava "aiheelliset toimenpiteet lopettaakseen 1 artiklassa tarkoitettujen vesien pilaamisen liitteen luettelon I aineiden luokkiin ja ryhmiin kuuluvilla vaarallisilla aineilla ja vähentääkseen mainittujen vesien pilaamista liitteen luettelon II aineiden luokkiin ja ryhmiin kuuluvilla vaarallisilla aineilla, jonka päämäärän saavuttamisessa tämän direktiivin säännökset ovat vasta ensimmäinen askel."
7 Direktiivin 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Jotta 1 artiklassa tarkoitettujen vesien pilaamista luettelon II aineilla voidaan vähentää, jäsenvaltioiden on vahvistettava ohjelmat, joiden täytäntöönpanossa niiden on sovellettava erityisesti 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja menetelmiä.
2. Kaikkiin - - 1 artiklassa tarkoitettuihin vesiin tehtäviin päästöihin, joiden voidaan epäillä sisältävän jotakin luettelon II ainetta, on oltava asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen etukäteen antama lupa, jossa vahvistetaan päästöstandardit. Tällaisten standardien on perustuttava laatutavoitteisiin, jotka määrätään 3 kohdassa säädetyllä tavalla."(1)
8 Direktiivin 10 artiklassa puolestaan säädetään seuraavaa:
"Yksi tai useampi jäsenvaltio voi tilanteen vaatiessa yksin tai yhdessä muiden kanssa antaa tässä direktiivissä säädettyjä tiukempia määräyksiä."
Alankomaiden lainsäädäntö
9 Wet verontreiniging oppervlaktewateren (laki pintavesien saastumisesta, jäljempänä WVO) tuli voimaan 1.12.1970. WVO:hon tehtiin 24.6.1981 annetulla lailla (Stbl. 1981, s. 414) tiettyjä direktiivin 76/464/ETY täytäntöönpanon edellyttämiä muutoksia. Asiakirjoista ilmenee, että WVO:ta pidetään säädöksenä, jolla kyseinen direktiivi pantiin täytäntöön Alankomaiden oikeudessa.
10 Pintavesien saastumisen estämiseksi WVO:n 1 §:ssä kielletään jätteiden taikka saastuttavien tai vaarallisten aineiden päästäminen pintavesiin ilman lupaa. Perustetussa lupajärjestelmässä erotetaan tältä osin toisistaan
- koneellisesti toteutetut päästöt (WVO:n 1 §:n 1 momentti) ja
- muut kuin koneellisesti toteutetut päästöt (WVO:n 1 §:n 3 momentti).
11 WVO:n 24 §:n mukaan 1 §:n nojalla toimivaltaisen lupaviranomaisen on muun muassa "huolehdittava velvoittaviin hallinnollisiin toimiin ryhtymisestä, jotta noudatettaisiin, mitä tällä lailla tai sen nojalla on säädetty aineiden päästämisestä asianomaisiin pintavesiin". WVO:n 25 §:ssä viitataan tältä osin Wet milieubeheerin (ympäristönsuojelulaki) 18.3 ja 18.16 §:ään.
12 WVO:n 28.11.1974 annetussa täytäntöönpanoasetuksessa (Stbl. 1974, s. 709) on tarkempia säännöksiä muiden kuin koneellisesti toteutettujen päästöjen osalta.
13 Täytäntöönpanoasetuksen 3 §:n 1 momentissa kielletään kaikenlainen asetuksen liitteessä mainittujen jätteiden taikka saastuttavien tai vaarallisten aineiden päästäminen mihin tahansa pintaveteen.
Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä oleva asia
14 Esillä olevan asian asiakirjoista ilmenee, että Gebr. Van Aarle BV (jäljempänä Van Aarle -yhtiö), jonka kotipaikka on Sint-Oedenrode, harjoittaa liiketoimintanaan puun kyllästystä, jolla parannetaan sen kestävyyttä. Tähän tarkoitukseen yhtiö käyttää höyrykiinnitysmenetelmää, jossa säilyttävänä aineena on "superwolman"-niminen suolaliuos. Tätä varten yhtiöllä on ympäristönsuojelulain nojalla myönnetty lupa. Puunkyllästysprosessissa vapautuu höyryä, joka tiivistyttyään päätyy suoraan tai välillisesti läheisiin pintavesiin ja etenkin Van Aarle -yhtiön toimitilojen takana sijaitsevaan 1-2 metrin levyiseen ojaan, joka on osan vuodesta kuivunut.
15 Van Rooij asuu Van Aarle -yhtiön toimitilojen vieressä. Hän on valittanut ojan saastumisesta väittäen höyryn olevan direktiivin 76/464/ETY liitteen luettelossa II mainittujen aineiden eli arsenikin, kuparin ja kromin saastuttamaa ja hän on vaatinut toimivaltaista viranomaista ryhtymään kyseisen yrityksen osalta suojelutoimiin WVO:n 24 §:n perusteella.
16 Toimivaltainen viranomainen hylkäsi vaatimuksen 29.12.1994 tekemällään päätöksellä, minkä jälkeen se 21.4.1995 tekemällään päätöksellä hylkäsi myös Van Rooijin tekemän oikaisuvaatimuksen ensin mainitusta päätöksestä. Tämän jälkeen Van Rooij valitti oikaisuvaatimuksensa hylkäämisestä ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
17 Van Rooijin mukaan sekä saastuneen höyryn suoraa laskeumaa että Van Aarle -yhtiön lähistön tonteille ja katoille tiivistyneen höyryn pääsemistä välillisesti sadevesiviemärien kautta pintavesiin on pidettävä WVO:n mukaista lupaa edellyttävinä päästöinä.
18 Tältä osin kansallinen tuomioistuin toteaa katsoneensa eräässä aiemmassa samojen asianosaisten välillä vireillä olleessa asiassa 28.10.1994 antamassaan tuomiossa, että saastuneen höyryn päästäminen ilmakehään on sellaista "johtamista pintavesiin", joka edellyttää ennakkoon saatua lupaa.
19 Tässä tilanteessa Nederlandse Raad van State on katsonut, että kyse on direktiivissä 76/464/ETY tarkoitetun päästön käsitteen tulkinnasta, ja se on päättänyt lykätä asian käsittelyä sekä pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua seuraaviin kysymyksiin:
"1. Onko tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/464/ETY (EYVL 1976, L 129, s. 23) 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaa käsitettä 'päästäminen' tulkittava siten, että siihen sisältyy saastuneen höyryn tiivistyminen vetenä pintaveteen? Onko tämän osalta sillä merkitystä, miltä etäisyydeltä kysymyksessä oleva höyry tiivistyy vetenä pintaveteen?
2. Sisältyykö päästämisen käsitteeseen höyry, joka tiivistyy ja laskeutuu ensin maahan ja katoille ja päätyy sitten joko kyseisen laitoksen tai asuintalojen tai muiden rakennusten sadevesiviemäreitä pitkin pintaveteen? Onko kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, päätyykö saastunut höyry pintaveteen kyseisen laitoksen vai ulkopuolisille kuuluvien rakennusten sadevesiviemäreitä pitkin?
3. Jos ensimmäiseen ja/tai toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko sallittua, että päästämisen käsitteelle annetaan kansallisessa lainsäädännössä toinen, direktiivin mukaista käsitettä laajempi sisältö?"
Ensimmäinen kysymys
20 Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy pääasiassa, onko direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaa päästämisen käsitettä tulkittava siten, että siihen sisältyvät sellaisten saastuneiden höyryjen päästöt, jotka tiivistyvät ja laskeutuvat pintavesiin, ja onko sen alueen, jolta höyrypäästöt ovat peräisin, ja niiden vesien, joihin ne tiivistyneenä laskeutuvat, välisellä etäisyydellä tältä osin merkitystä.
21 On huomattava, että direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa päästämisellä tarkoitetaan "liitteen luettelon I tai II jonkin aineen johtamista 1 kohdassa tarkoitettuihin vesiin - - ".
22 Asiassa C-232/97, Nederhoff, tämän tuomion kanssa samana päivänä annetussa tuomiossa (Kok. 1999, s. I-6385, 37 kohta) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdassa määritelty päästämisen käsite on ymmärrettävä siten, että sillä tarkoitetaan kaikkia jonkin oikeussubjektin toimia, joilla kyseisen direktiivin liitteen luettelossa I tai II mainittua ainetta johdetaan suoraan tai välillisesti direktiivissä tarkoitettuihin vesiin.
23 Nyt esillä olevan riidan tosiseikkojen osalta ei ensinnäkään ole kiistetty sitä, että höyrypäästöt johtuvat tietyn oikeussubjektin toiminnasta eli prosessista, jolla Van Aarle -yhtiön työntekijät kyllästävät puuta säilytyssuolalla käyttäen höyrykiinnitysmenetelmää, jonka yhteydessä vapautuvat höyryt sisältävät arsenikkia, kuparia ja kromia, jotka ovat direktiivin 76/464/ETY liitteen luettelossa II mainittuja aineita, eikä myöskään ole kiistetty sitä, että nämä höyryt tiivistyvät ja laskeutuvat direktiivin soveltamisalaan kuuluviin vesiin silloin kun Van Aarle -yhtiön takana sijaitseva oja ei ole kuivuneena.
24 Ranskan hallitus kuitenkin kiistää, että höyrypäästöjä voitaisiin nyt esillä olevan kaltaisessa tapauksessa pitää direktiivissä 76/464/ETY tarkoitettuna päästämisenä. Se väittää muun muassa, että direktiivissä tarkoitetaan vain nestemäisten aineiden nestemäiseen ympäristöön päästämisestä aiheutuvaa saastumista, mikä sen mukaan käy ilmi direktiivin nimestä, jossa puhutaan yhteisön vesiympäristöön "päästetyistä" aineista (ransk. "déversées"). Tässä tapauksessa saastuminen johtuu Ranskan hallituksen mukaan kuitenkin höyryistä eikä nestemäisistä aineista.
25 Tältä osin on huomattava, että vaikka termi "déversées", jota on käytetty direktiivin 76/464/ETY ranskankielisessä nimessä, yleisessä merkityksessään puoltaa ilmeisen selvästi Ranskan hallituksen esittämää tulkintaa, kyseistä termiä ei kuitenkaan käytetä yksinomaan nestemäisten aineiden yhteydessä, vaan sitä voidaan käyttää myös kiinteistä aineista puhuttaessa. Pitää myös paikkansa, että hollannin-, tanskan- ja kreikankielisissä toisinnoissa käytetään direktiivin nimessä asianomaisen aineen nestemäiseen olomuotoon viittaavia termejä "geloosd", "udledning" ja "åê÷Ýïíôáé". Muiden kielitoisintojen osalta direktiivin nimi ei kuitenkaan tue tällaista tulkintaa. Termit "discharged" (englanninkielinen toisinto), "Ableitung" (saksankielinen toisinto), "vertidas" (espanjankielinen toisinto), "scaricate" (italiankielinen toisinto), "lançadas" (portugalinkielinen toisinto), "utsläpp" (ruotsinkielinen toisinto) ja "päästettyjen" (suomenkielinen toisinto) nimittäin eivät välttämättä edellytä kyseisen aineen olevan nestemäisessä olomuodossa.
26 Kun otetaan huomioon nämä semanttiset erot on syytä tutkia, onko Ranskan hallituksen esittämä tulkinta direktiivin tarkoituksen mukainen.
27 Tulkinta, jossa rajataan direktiivin 76/464/ETY soveltamisala koskemaan vain nestemäisessä olomuodossa olevien vaarallisten aineiden jätteitä, olisi vastoin direktiivin tarkoitusta, jonka direktiivin johdanto-osan ensimmäisen perustelukappaleen mukaan on yhteisön vesiympäristön suojeleminen erityisesti sellaiselta pilaantumiselta, jota tietyt pysyvät, myrkylliset ja biokertyvät aineet aiheuttavat.
28 Ei nimittäin voida hyväksyä ajatusta, että nämä direktiivin liitteessä mainitut aineet olisivat vaarallisia yhteisön vesiympäristölle vain nestemäisessä olomuodossa ollessaan.
29 Direktiivissä 76/464/ETY tarkoitetaan näin ollen kaikkien direktiivin liitteessä mainittujen vaarallisten aineiden päästöjä, olivatpa aineet missä olomuodossa tahansa.
30 Ranskan hallitus tähdentää myös, että nyt esillä olevan kaltaisessa tapauksessa höyryjen aiheuttama saastuminen tapahtuu aluksi ilmakehässä ja vaikuttaa vasta myöhemmin pintavesiin. Näin ollen ei voida väittää kyseessä olevan direktiivissä 76/464/ETY tarkoitettu päästäminen, vaan tällaisessa tapauksessa on sovellettava teollisuuslaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen estämisestä 28 päivänä kesäkuuta 1984 annettua neuvoston direktiiviä 84/360/ETY (EYVL L 188, s. 20).
31 Tältä osin on riittävää todeta, ettei se seikka, johon Ranskan hallitus vetoaa, voi estää nyt esillä olevan kaltaisen ilmiön luokittelemista direktiivissä 76/464/ETY tarkoitetuksi päästämiseksi, koska kyse on pintavesien saastumisesta, joka aiheutuu suoraan tai välillisesti jonkin oikeussubjektin toiminnasta.
32 Ensimmäisen kysymyksen toisen osan osalta on todettava, että pintavesien ja saastuneiden höyryjen vapautumispaikan välisellä etäisyydellä on merkitystä vain arvioitaessa sitä, onko syytä katsoa, ettei vesien saastuminen yleisen kokemuksen mukaan ollut ennustettavissa, ja siten sen poissulkemiseksi, että saastumisen voitaisiin katsoa johtuneen höyryjen vapauttajasta.
33 Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaa päästämisen käsitettä on tulkittava siten, että siihen sisältyvät tiivistyvien ja pintaveteen laskeutuvien saastuneiden höyryjen päästöt. Pintaveden ja höyrypäästöjen vapautumispaikan välisellä etäisyydellä on merkitystä vain arvioitaessa sitä, onko syytä katsoa, ettei vesien saastuminen yleisen kokemuksen mukaan ollut ennustettavissa, ja siten sen poissulkemiseksi, että saastumisen voitaisiin katsoa johtuneen höyryjen vapauttajasta.
Toinen kysymys
34 Toisella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy pääasiassa, onko direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaa päästämisen käsitettä tulkittava siten, että siihen sisältyvät sellaisten saastuneiden höyryjen päästöt, jotka tiivistyvät ja laskeutuvat ensin maahan ja katoille ja päätyvät sitten sadevesiviemäriä pitkin pintavesiin, ja onko tältä osin merkitystä sillä, onko kyseessä kyseisen laitoksen oma sadevesiviemäri vai ulkopuoliselle kuuluva sadevesiviemäri?
35 Yhteisöjen tuomioistuimen tämän tuomion 22 kohdassa esittämän päästämisen käsitteen tulkinnan ja pääasian tosiseikat huomioon ottaen on todettava, että se seikka, että saastuneet höyryt maahan ja katoille tiivistyttyään päätyvät pintaveteen joko kyseiselle laitokselle tai ulkopuoliselle kuuluvia sadevesiviemäreitä pitkin, ei estä katsomasta, että kyseisten pintavesien saastuminen johtuu tietyn oikeussubjektin toimista, eli tässä tapauksessa Van Aarle -yhtiön puunkyllästystoiminnasta.
36 Tämän vuoksi toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaa päästämisen käsitettä on tulkittava siten, että siihen sisältyvät sellaisten saastuneiden höyryjen päästöt, jotka tiivistyvät ja laskeutuvat ensin maahan ja katoille ja päätyvät sitten sadevesiviemäriä pitkin pintaveteen. Tältä osin ei ole merkitystä sillä, onko kyseessä kyseisen laitoksen oma sadevesiviemäri vai ulkopuoliselle kuuluva sadevesiviemäri.
Kolmas kysymys
37 Kahteen ensimmäiseen kysymykseen annetun vastauksen johdosta kolmanteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
38 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Alankomaiden, Ranskan ja Suomen hallituksille sekä Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on ratkaissut Nederlandse Raad van Staten 17.6.1997 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1) Tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetun direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaa päästämisen käsitettä on tulkittava siten, että siihen sisältyvät tiivistyvien ja pintaveteen laskeutuvien saastuneiden höyryjen päästöt. Pintaveden ja höyrypäästöjen vapautumispaikan välisellä etäisyydellä on merkitystä vain arvioitaessa sitä, onko syytä katsoa, ettei vesien saastuminen yleisen kokemuksen mukaan ollut ennustettavissa, ja siten sen poissulkemiseksi, että saastumisen voitaisiin katsoa johtuneen höyryjen vapauttajasta.
2) Direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaa päästämisen käsitettä on tulkittava siten, että siihen sisältyvät sellaisten saastuneiden höyryjen päästöt, jotka tiivistyvät ja laskeutuvat ensin maahan ja katoille ja päätyvät sitten sadevesiviemäriä pitkin pintaveteen. Tältä osin ei ole merkitystä sillä, onko kyseessä kyseisen laitoksen oma sadevesiviemäri vai ulkopuoliselle kuuluva sadevesiviemäri.
(1) - Lainausta on korjattu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska direktiivin suomenkielinen versio on epätarkka.