62022CJ0173_RES
(Asia C‑173/22 P)
MG
vastaan
Euroopan investointipankki
Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 30.11.2023
Muutoksenhaku – Henkilöstö – Euroopan investointipankin (EIP) henkilöstö – EIP:n henkilöstöön sovellettavat hallinnolliset määräykset – Palkkaus – Perhelisät – Maksaminen vain vanhemmalle, joka on yksin lapsen huoltaja – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 41 artiklan 2 kohta – Oikeus tulla kuulluksi – Väite hallinnollisten määräysten lainvastaisuudesta – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – Suhteellisuusperiaate – Kumoamis- ja vahingonkorvauskanne
Virkamiehet – Periaatteet – Puolustautumisoikeudet – Velvollisuus kuulla asianomaista ennen hänelle vastaisen päätöksen tekemistä – Ulottuvuus
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohta)
(ks. 21–24 ja 32 kohta)
Virkamiehet – Euroopan investointipankin toimihenkilöt – Palkkaus – Perhelisät – Hallinnon päätös perhelisien siirtämisestä vanhemmalta toiselle vanhemmalle – Päätöksen tekeminen antamatta mahdollisuutta huomautusten esittämiseen etukäteen sille vanhemmalle, jolta lisät evätään – Kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaaminen – Seuraukset
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohta; Euroopan investointipankin henkilöstösääntöjen 41 artikla)
(ks. 28, 31 ja 33–41 kohta)
Virkamiehet – Euroopan investointipankin toimihenkilöt – Palkkaus – Perhelisät – Huollettavana olevasta lapsesta maksettava lisä – Myöntämisen edellytykset – Tosiasiallinen huolto – Pankin sisäiset säännöt, joiden mukaan huollettavana olevasta lapsesta maksettava lisä myönnetään vain vanhemmalle, joka on lapsen huoltaja – Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 artikla; Euroopan investointipankin henkilöstösääntöjen liite I)
(ks. 45–56 kohta)
Henkilöstökanne – Vahingonkorvauskanne – Riitautetun lainvastaisen toimen kumoaminen – Lainvastaisuudesta irrotettavissa oleva henkinen kärsimys, jota ei voida korvata kokonaisuudessaan kumoamisella – Todistustaakka
(Henkilöstösääntöjen 91 artikla)
(ks. 64 kohta)
Tiivistelmä
Valittaja MG on ollut Euroopan investointipankin (EIP) toimihenkilö vuodesta 1998 lähtien. Hän solmi vuonna 2003 avioliiton A:n kanssa, joka myös on EIP:n toimihenkilö. Heillä on viisi lasta.
A haki 22.8.2017 avioeroa MG:stä tribunal d’arrondissement de Luxembourgissa (Luxemburgin piirituomioistuin, Luxemburg). Kyseinen tuomioistuin määräsi, että lapset asuvat A:n luona. Valittaja oikeutettiin tapaamaan lapsia ja pitämään heidät luonaan joka toinen viikonloppu ja puolet koulujen loma-ajasta. Välitoimista päättävä Luxemburgin tuomari määräsi 20.7.2018 annetulla välitoimimääräyksellä, että valittajan on maksettava A:lle elatusapua, jonka määrä on 300 euroa kuukaudessa kutakin lasta kohti lisättynä eräillä muilla kuluilla.
EIP ilmoitti valittajalle 11.10.2018 päivätyllä kirjeellä (jäljempänä 11.10.2018 päivätty kirje), ettei hän enää saa kotitalouslisää, huollettavina olevista lapsista maksettavia lisiä ja koulutuslisiä (jäljempänä yhteisesti perhelisät) eikä niihin perustuvia taloudellisia oikeuksia, koska ne on myönnetty A:lle. Kirje aiheutui A:n pyynnöstä aloitetusta EIP:n henkilöstösääntöjen 41 artiklan (
1
) mukaisesta sovittelumenettelystä, josta ei ollut ilmoitettu valittajalle.
Valittaja nosti kanteen, jossa vaaditaan pääasiallisesti 11.10.2018 päivätyn kirjeen kumoamista. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen 21.12.2021 antamallaan tuomiolla MG v. EIP. (
2
)
Valituksen johdosta unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion sillä perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä katsoessaan, ettei oikeutta tulla kuulluksi ollut loukattu eivätkä EIP:n henkilöstöön sovellettavat hallinnolliset määräykset, joiden mukaan lapsen katsominen henkilöstöön kuuluvan huollettavana olevaksi lapseksi edellyttää, että henkilöstöön kuuluva vastaa tosiasiallisesti lapsen elatuksesta, mikä puolestaan edellyttää näyttöä muun muassa lapsen asumisesta hänen luonaan, loukkaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin muistuttaa aluksi, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 41 artiklan 2 kohdassa määrätään, että hyvää hallintoa koskevaan oikeuteen sisältyy erityisesti jokaisen oikeus tulla kuulluksi, ennen kuin häntä vastaan ryhdytään yksittäiseen toimenpiteeseen, joka vaikuttaa häneen epäedullisesti.
Kyseinen määräys on sanamuotonsakin mukaisesti soveltamisalaltaan yleinen. Tästä seuraa, että oikeutta tulla kuulluksi on kunnioitettava kaikissa menettelyissä, jotka voivat johtaa jollekin henkilölle vastaiseen toimeen silloinkin, kun sovellettavassa säännöstössä ei säädetä nimenomaisesti tällaisesta muodollisuudesta.
Hallintomenettelyssä oikeus tulla kuulluksi edellyttää, että asianomaiselle on annettu mahdollisuus ilmaista asianmukaisesti näkemyksensä päätösluonnoksesta kyseisen viranomaisen aloitteesta käynnistetyssä suullisessa ja/tai kirjallisessa näkemystenvaihdossa, jota koskeva todistustaakka on viranomaisella. Asianomaiselle on erityisesti oltava nimenomaisesti ilmoitettu päätösluonnoksesta ja häntä on oltava kehotettu esittämään huomautuksensa. Vain tällöin, kun asianomainen on ollut tietoinen aiotun päätöksen seurauksista, hänelle on annettu mahdollisuus vaikuttaa kyseessä olevaan päätöksentekomenettelyyn.
Nyt käsiteltävässä tapauksessa EIP ei ole antanut valittajalle mahdollisuutta esittää huomautuksiaan ajoissa ja siten vaikuttaa kyseessä olevaan päätöksentekomenettelyyn.
Unionin tuomioistuin toteaa lisäksi, että jotta asianomaisen kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaaminen voisi johtaa hallintoviranomaisen sellaisen yksittäisen päätöksen kumoamiseen, joka voi vaikuttaa häneen epäedullisesti, hallintoviranomaisella on täytynyt olla harkintavaltaa kyseisen päätöksen tehdessään.
Tilanne on tässä tapauksessa tällainen. Unionin tuomioistuin hylkää EIP:n väitteen, jonka mukaan perhelisien toisenlainen jakaminen valittajan ja hänen entisen aviopuolisonsa kesken ei olisi ollut mahdollista EIP:n henkilöstöön sovellettavien hallinnollisten määräysten perusteella. Unionin tuomioistuin nimittäin toteaa, että unionin yleisen tuomioistuimen tekemistä toteamuksista ilmenee, että EIP olisi voinut tulkita omia hallinnollisia määräyksiään toisella tavalla ja että EIP:llä on siten ollut harkintavaltaa, joten kyseessä oleva menettely olisi voinut johtaa toisenlaiseen lopputulokseen, jos valittajalle olisi annettu mahdollisuus esittää huomautuksensa ennen 11.10.2018 päivätystä kirjeestä päättämistä.
Unionin tuomioistuin katsoo lisäksi, että EIP:n henkilöstöön sovellettavat hallinnolliset määräykset loukkaavat yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta, koska niiden tulkinta ei missään tapauksessa mahdollista sitä, että vanhemman, jolle ei ole uskottu yksin lapsen huoltoa, katsotaan osallistuvan tosiasiallisesti lapsen elatukseen.
Huollettavana olevasta lapsesta maksettavalla lisällä on nimittäin yhteiskunnallinen tarkoitus, jonka oikeuttavat lapsen olemassaoloon ja tosiasialliseen elatukseen liittyvästä tämänhetkisestä ja ehdottomasta tarpeesta aiheutuvat kulut. Kun otetaan huomioon tämä tarkoitus, kriteeri, jonka perusteella voidaan päättää, onko vanhempi, joka on yksin lapsen huoltaja, huollettavana olevasta lapsesta maksettavien lisien maksamisen kannalta tilanteessa, joka on rinnastettavissa sen vanhemman tilanteeseen, joka ei ole yksin lapsen huoltaja, on se, osallistuvatko molemmat vanhemmat taloudellisesti lapsen elatukseen.
Tästä seuraa, että vanhemmat, joista kumpikin osallistuu tosiasiallisesti lapsensa elatukseen, ovat huollettavana olevasta lapsesta maksettavien lisien maksamisen kannalta toisiinsa rinnastettavassa tilanteessa ja kyseisten lisien maksaminen periaatteen vuoksi vain toiselle vanhemmista merkitsee erilaista kohtelua, jonka on oltava objektiivisesti perusteltu.
Tältä osin on katsottava, että se seikka, että toinen vanhemmista yksin on hänen luonaan asuvan lapsen huoltaja, merkitsee lähtökohtaisesti sitä, että mainitun vanhemman on tosiasiallisesti osallistuttava kyseisen lapsen elatukseen. Tämä seikka ei kuitenkaan millään tavoin sulje pois sitä, että myös toinen vanhemmista osallistuu tosiasiallisesti lapsen elatukseen, vaikkei hän ole yksin lapsen huoltaja, kun otetaan muun muassa huomioon, että kyseisellä lapsella on perusoikeuskirjan 24 artiklan 3 kohdassa vahvistettu oikeus ylläpitää henkilökohtaisia suhteita ja suoria yhteyksiä kumpaankin vanhempaansa säännöllisesti, jollei se ole lapsen edun vastaista.
Tässä yhteydessä on tärkeää noudattaa myös suhteellisuusperiaatetta, joka edellyttää, että unionin toimielinten toimilla ei ylitetä sitä, mikä on asianmukaista ja tarpeen kyseessä olevalla säännöstöllä tavoiteltujen hyväksyttävien päämäärien toteuttamiseksi, ja että silloin, kun on mahdollista valita usean asianmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten rajoittava, eivätkä siitä aiheutuvat haitat saa olla epäsuhteessa tavoiteltuihin päämääriin.
Vaikka kansallisen tuomioistuimen sellaisen ratkaisun olemassaolo, jossa vahvistetaan rahamäärät, joilla aviopuolisostaan eronneen toimihenkilön on osallistuttava lapsen elatukseen, on seikka, joka toimielimen on otettava huomioon, tämä seikka ei vapauta toimielintä käyttämästä omaa harkintavaltaansa määrittääkseen, osallistuuko kyseinen toimihenkilö tosiasiallisesti lapsen elatukseen.
(
1
)	EIP:n hallintoneuvoston 20.4.1960 hyväksymien EIP:n henkilöstösääntöjen, sellaisina kuin niitä sovellettiin 31.12.2019 asti, 41 artiklassa säädettiin seuraavaa:
” – – Muut kuin 38 artiklassa tarkoitettujen toimenpiteiden toteuttamisesta johtuvat riidat käsitellään sovittelumenettelyssä Pankin sovittelutoimikunnassa riippumatta [Euroopan unionin] tuomioistuimessa nostetusta kanteesta.”
(
2
)	Tuomio 21.12.2021, MG v. EIP (T‑573/20, EU:T:2021:915).