62020CJ0613
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
6 päivänä lokakuuta 2021 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Lentoliikenne – Asetus (EY) N:o 261/2004 – 5 artiklan 3 kohta – Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevat yhteiset säännöt – Vapautus korvausvelvollisuudesta – Poikkeuksellisten olosuhteiden käsite – Lentoyhtiön henkilöstön lakko – Tytäryhtiön henkilöstön solidaarinen lakko, jolla tuetaan emoyhtiön henkilöstöä
Asiassa C‑613/20,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Landesgericht Salzburg (Salzburgin osavaltion tuomioistuin, Itävalta) on esittänyt 10.11.2020 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 18.11.2020, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
CS
vastaan
Eurowings GmbH,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja N. Piçarra sekä tuomarit D. Šváby (esittelevä tuomari) ja S. Rodin,
julkisasiamies: P. Pikamäe,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Eurowings GmbH, edustajinaan W. E. Bloch ja Y. Pochyla, Rechtsanwälte,
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään M. J. Ruiz Sánchez,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään G. Braun, K. Simonsson ja G. Wilms,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1) 5 artiklan 3 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat CS ja Eurowings GmbH ja joka koskee viimeksi mainitun kieltäytymistä maksamasta CS:lle korvausta siitä, että lento, jolle hän oli varannut paikan, peruutettiin.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus N:o 261/2004
3
Asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan 1, 4, 14 ja 15 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
Lentoliikenteen alalla toteutettavalla [unionin] toiminnalla olisi pyrittävä muun muassa varmistamaan matkustajien suojelun korkea taso. Lisäksi olisi otettava kaikilta osin huomioon kuluttajansuojelun yleiset vaatimukset.
– –
(4)
[Unionin] olisikin tiukennettava [sitä korvausjärjestelmää koskevista yhteisistä säännöistä, jota sovelletaan, jos matkustajalta säännöllisessä lentoliikenteessä evätään pääsy lennolle, 4.2.1991 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 295/91 (EYVL 1991, L 36, s. 5)] säädettyjä suojelua koskevia vähimmäisvaatimuksia matkustajien oikeuksien parantamiseksi ja sen varmistamiseksi, että lentoliikenteen harjoittajat toimivat vapautetuilla markkinoilla yhdenmukaistetuin ehdoin.
– –
(14)
[Eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehdyn] yleissopimuksen [, joka hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta 5.4.2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/539/EY (EYVL 2001, L 194, s. 38),] mukaisesti olisi lennosta vastaaville lentoliikenteen harjoittajille asetettujen velvollisuuksien oltava rajoitettuja tai niitä ei pitäisi olla ollenkaan, jos tapaus on johtunut poikkeuksellisista olosuhteista, joita ei olisi voitu välttää, vaikka kaikki kohtuulliset toimenpiteet olisi toteutettu. Tällaisia poikkeuksellisia olosuhteita saattaa syntyä erityisesti poliittisesti epävakaissa oloissa, sääolosuhteiden ollessa kyseisen lennon suorittamiseen sopimattomat, turvallisuusriskien ja odottamattomien lentoturvallisuuteen vaikuttavien puutteiden ilmetessä ja lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan toimintaan vaikuttavissa työtaistelutilanteissa.
(15)
Poikkeuksellisten olosuhteiden olisi katsottava vallitsevan, jos ilmaliikenteen hallintaa koskevan päätöksen vaikutus tiettyyn lentokoneeseen jonakin tiettynä päivänä aiheuttaa kyseisen lentoliikenteen harjoittajan kyseisen lentokoneen yhden tai useamman lennon pitkäaikaisen viivästymisen, lennon siirtymisen seuraavaan päivään tai sen peruutuksen, vaikka lentoliikenteen harjoittaja on ryhtynyt kaikkiin kohtuullisiin järjestelyihin välttääkseen viivästykset tai peruutukset.”
4
Kyseisen asetuksen 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
– –
b)
’lennosta vastaavalla lentoliikenteen harjoittajalla’ lentoliikenteen harjoittajaa, joka suorittaa tai aikoo suorittaa lennon joko matkustajan kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti tai sellaisen toisen oikeushenkilön tai luonnollisen henkilön puolesta, joka on tehnyt matkustajan kanssa sopimuksen;
– –
l)
’peruuttamisella’ sitä, että aikataulun mukainen lento, jolle ainakin yksi paikka oli varattu, ei toteudu.”
5
Mainitun asetuksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Peruuttaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jos lento peruutetaan:
– –
c)
matkustajalla on oikeus saada lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta korvaus 7 artiklan mukaisesti, paitsi jos
i)
matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta vähintään kaksi viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa, tai
ii)
matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta vähintään seitsemän päivää ja enintään kaksi viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja tarjottu uudelleenreititystä, jonka mukaan hänen olisi lähdettävä korkeintaan kaksi tuntia ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa tai hän saapuisi määräpaikkaan alle neljä tuntia aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin, tai
iii)
matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta alle seitsemän päivää ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja tarjottu uudelleenreititystä, jonka mukaan hänen olisi lähdettävä korkeintaan tuntia ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa tai hän saapuisi määräpaikkaan alle kaksi tuntia aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin.
– –
3.   Lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan ei tarvitse maksaa 7 artiklan mukaista korvausta, jos se pystyy osoittamaan, että peruutus johtuu poikkeuksellisista olosuhteista, joita ei olisi voitu välttää, vaikka kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet olisi toteutettu.
– –”
6
Saman asetuksen 7 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus korvaukseen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tähän artiklaan viitataan, matkustajan on saatava seuraavan suuruinen korvaus:
a)
250 euroa lentojen osalta, joiden pituus on enintään 1500 kilometriä;
b)
400 euroa yhteisön sisäisten lentojen osalta, joiden pituus on yli 1500 kilometriä, ja muiden lentojen osalta, joiden pituus on yli 1500 mutta alle 3500 kilometriä;
c)
600 euroa lentojen osalta, joihin ei voida soveltaa a tai b alakohtaa.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
7
CS oli varannut paikan lennolle Salzburgista (Itävalta) Berliiniin (Berlin-Tegelin lentokenttä, Saksa); lennon pituus näiden kahden kaupungin välillä on alle 1500 kilometriä. Tämä lento, joka Eurowingsin oli tarkoitus toteuttaa 20.10.2019, jouduttiin kuitenkin peruuttamaan lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan matkustamohenkilöstön lakon vuoksi.
8
Lakon järjesti matkustamohenkilöstön ammattijärjestö UFO. Lakko oli seurausta työehtosopimusneuvotteluista Lufthansa AG:n, joka on Eurowingsin emoyhtiö, kanssa. Neuvottelujen nopeuttamiseksi ja konsernin emoyhtiöön kohdistuvan paineen lisäämiseksi 14.10.2019 ilmoitettu lakko laajennettiin 18.10.2019 useiden tytäryhtiöiden, mm. Eurowingsin, työntekijöihin. Lakon ajankohdaksi ilmoitettiin aluksi 20.10.2019 kello 5.00–11.00, ja sitä jatkettiin saman päivän keskiyöhön ilman ennakkoilmoitusta. Lakon keston pidentämisen vuoksi kyseiselle päivälle laadittua lentoaikataulua ei voitu noudattaa. Eurowingsin oli näin ollen peruutettava 158 lentoa niistä 712 lennosta, jotka oli tarkoitus toteuttaa 20.10.2019 ja joista yksi oli CS:n lento.
9
CS vaatii asetuksen N:o 261/2004 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn 250 euron suuruisen korvauksen maksamista. Hän väittää, että matkustamohenkilöstön lakko, joka johti hänen lentonsa peruuttamiseen, ei ole kyseisen asetuksen 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu poikkeuksellinen olosuhde ja että Eurowings on vastuussa siitä. Vaikuttaa siltä, että lakko johtui lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan itse toteuttamista sisäisistä uudelleenjärjestelytoimista, ja sen olisi pitänyt välttää lakko neuvotteluilla ja sopimuksilla. Lisäksi työehtosopimusriidat kuuluvat lentoliikenteen harjoittajan tavanomaiseen toimintaan. Valittajan mielestä myöhemmin tehty sopimus osoittaa, että Eurowings kykeni ratkaisemaan työriidan. Lakko kuului siten kyseisen lentoliikenteen harjoittajan toiminnan tavanomaiseen harjoittamiseen eikä jäänyt sen määräysvallan ulkopuolelle.
10
Eurowings puolestaan väittää, että lennon peruuttaminen johtui poikkeuksellisista olosuhteista. Lakkoilmoitus, joka annettiin 14.10.2019, koski ainoastaan Lufthansaa, ja laajennettiin sen tytäryhtiöihin, joihin Eurowings kuului, vasta 18.10.2019. Lisäksi lakon ajankohdaksi ilmoitettiin aluksi kello 5.00–11.00. Ammattijärjestö jatkoi sitä vasta lakkopäivänä spontaanisti ja ilman ennakkoilmoitusta keskiyöhön asti. Tästä ilmoitettiin Eurowingsille vasta samana päivänä kello 5.30, minkä vuoksi sen alkuperäiselle ajanjaksolle laatimaa hätäsuunnitelmaa ei voitu enää noudattaa. Lisäksi alihankintalentojen käyttämisen ansiosta Eurowings joutui CS:n varaamana lentopäivänä peruuttamaan ainoastaan 158 lentoa kaikkiaan 712 lennosta. Eurowings toteutti siten kaikki käytettävissään olleet toimenpiteet, jotta työtaistelusta aiheutuisi mahdollisimman vähän haittaa kyseiselle päivälle suunnitelluille lennoille. Lufthansa luopui 18.10.2019 näkökannastaan ja ilmoitti kahden prosentin palkankorotuksesta. Lufthansan varoituslakot peruutettiin, mutta Eurowingsin lakkoa jatkettiin, vaikka sille ei ollut enää perustetta. Kyseinen lakko ei näin ollen kuulu lentoliikenteen harjoittajan toiminnan tavanomaiseen harjoittamiseen eikä ollut Eurowingsin hallittavissa, varsinkin kun lakon laajentaminen ja ajanjakson pidentäminen olivat poikkeuksellinen olosuhde, jota se ei voinut välttää.
11
CS nosti Bezirksgericht Salzburgissa (Salzburgin piirioikeus, Itävalta) kanteen, jossa se vaati Eurowingsin velvoittamista maksamaan sille asetuksen N:o 261/2004 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty 250 euron suuruinen korvaus. Kyseinen tuomioistuin hylkäsi CS:n vaatimuksen sillä perusteella, että kyseessä olevaa lakkoliikettä oli pidettävä kyseisen asetuksen 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna poikkeuksellisena olosuhteena. Kyseinen tuomioistuin totesi muun muassa yhtäältä, että vaikka Lufthansa konsernin emoyhtiönä oli hyväksynyt henkilöstön vaatimukset, lakko oli pidetty voimassa ja sitä oli jopa laajennettu. Toisaalta Eurowings ei olisi voinut Lufthansan tytäryhtiönä myöskään saada aikaan emoyhtiötä sitovaa sopimusta. Lisäksi Eurowings joutui peruuttamaan lakkopäivälle suunnitelluista 712 lennosta vain 158 lentoa ja teki siten ainoastaan väistämättömät peruutukset.
12
CS valitti tästä tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen eli Landesgericht Salzburgiin (Salzburgin osavaltion tuomioistuin, Itävalta).
13
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että unionin tuomioistuimella ei ole vielä ollut tilaisuutta tutkia tilannetta, jossa on kyseessä lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan henkilökunnan lakko konsernin asiayhteydessä. Näin ollen herää kysymys siitä, kuuluuko se, että tytäryhtiön työntekijät noudattavat solidaarisesti ammattijärjestön emoyhtiötä vastaan antamaa lakkokehotusta tukeakseen ammattijärjestön ajamia emoyhtiön matkustamohenkilöstön palkkavaatimuksia, asianomaisen lentoliikenteen harjoittajan tavanomaiseen toimintaan, ja jos kuuluu, niin kuinka kauan. Tämä kysymys tulee esiin ennen kaikkea silloin, kun tytäryhtiön lakosta tulee ”itsenäinen” sen jälkeen, kun asiasta on päästy sopimukseen ammattijärjestön ja konsernin emoyhtiön välillä, koska ammattijärjestö on ilman havaittavia syitä jatkanut lakkoa ja jopa laajentanut sitä ja tytäryhtiön matkustamohenkilöstö on noudattanut tätä kehotusta.
14
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on esitettävä näyttö poikkeuksellisesta olosuhteesta ja osoitettava, ettei se olisi missään tapauksessa voinut välttää tätä olosuhdetta toteuttamalla tilanteeseen soveltuvia toimenpiteitä. Tässä yhteydessä on selvitettävä, riittääkö se, että kyseinen lentoliikenteen harjoittaja väittää, että huolimatta siitä, että emoyhtiö on hyväksynyt ammattijärjestöjen vaatimukset, ammattijärjestö on pysyttänyt lakkovaroituksen ja jopa laajentanut sitä myöhemmin. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, ettei lennosta vastaavalle lentoliikenteen harjoittajalle voida asettaa kohtuuttomia vaatimuksia todistustaakan osalta. Jos lakko johtuu työehtosopimusneuvottelujen jumiutumisesta, mutta asiassa päästään tämän jälkeen sopimukseen, on katsottava, ettei lakon jatkamisella ja sen laajentamisella ole perustetta, jollei menettelyssä tule esiin lentoliikenteen harjoittajaan liittyvää syytä.
15
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa myös, että jos lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan henkilökunnan lakko edellyttää uudelleenjärjestelyä, on lähtökohtaisesti hyväksyttävää asettaa painopisteitä, joilla pyritään matkustajille aiheutuvaan mahdollisimman vähäiseen haittaan.
16
Näissä olosuhteissa Landesgericht Salzburg päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Voiko lentoliikenteen harjoittajan työntekijöiden lakko, johon ammattijärjestö on kehottanut ryhtymään palkkoja ja/tai sosiaalietuuksia koskevien vaatimusten hyväksymiseksi, olla asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu poikkeuksellinen olosuhde?
2)
Päteekö tämä ainakin
a)
silloin, kun tytäryhtiön työntekijät noudattavat solidaarisesti emoyhtiötä [(Lufthansa)] vastaan annettua lakkokehotusta tukeakseen ammattijärjestön ajamia emoyhtiön matkustamohenkilöstön vaatimuksia
ja
b)
erityisesti silloin, kun tytäryhtiön lakosta tulee ’itsenäinen’ sen jälkeen, kun asiasta on päästy sopimukseen emoyhtiössä, koska ammattijärjestö ilman havaittavia syitä jatkaa lakkoa ja jopa laajentaa sitä ja tytäryhtiön matkustamohenkilöstö noudattaa tätä kehotusta?
3)
Näyttääkö lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja poikkeuksellisen olosuhteen riittävällä tavalla toteen väittämällä, että ammattijärjestö on pitänyt lakkokehotuksen voimassa ilman syytä, vaikka emoyhtiö oli hyväksynyt vaatimukset, ja lopulta jopa jatkanut sen kestoa, ja kenellä on todistustaakka, jos asiaan liittyvät olosuhteet ovat jääneet tältä osin epäselviksi?
4)
Voiko lakko, johon on 18.10.2019 ilmoitettu ryhdyttävän vastaajan tytäryhtiössä 20.10.2019 kello 5.00–11.00 ja jota lopulta on jatkettu 20.10.2019 kello 5.30 spontaanisti kello 24.00 asti, olla sellainen olosuhde, jota ei tosiasiallisesti voida enää hallita?
5)
Ovatko toimenpiteet, joissa laaditaan vaihtoehtoinen lentoaikataulu ja matkustamohenkilöstön puuttumisen vuoksi pois jääneitä lentoja korvataan alihankintalennoilla kiinnittämällä erityistä huomiota kohteisiin, joihin ei pääse lainkaan tai ainakaan helposti maitse, ja tekemällä ero Saksan sisäisten ja Euroopan sisäisten lentojen välillä, tilanteeseen soveltuvia toimenpiteitä, kun lisäksi otetaan huomioon, että kyseisenä päivänä kaikkiaan 712 suoritettavasta lennosta jouduttiin peruuttamaan ainoastaan 158 lentoa?
6)
Mitä vaatimuksia on asetettava lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan todistustaakalle arvioitaessa sitä, onko kaikki teknisesti ja taloudellisesti toteuttamiskelpoiset kohtuulliset toimenpiteet toteutettu?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen, toinen, kolmas ja neljäs kysymys
17
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä, toisella, kolmannella ja neljännellä kysymyksellään, joita on syytä tarkastella yhdessä, pääasiallisesti, onko asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että lakkoliike, jonka tarkoituksena on esittää työntekijöiden palkkoja ja/tai sosiaalietuuksia koskevia vaatimuksia ja johon on ryhdytty lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan henkilöstön ammattijärjestön kehotuksesta solidaarisesti tarkoituksena tukea lakkoliikettä, joka on aloitettu kyseisen lentoliikenteen harjoittajan emoyhtiötä vastaan ja johon osa tämän tytäryhtiön lennon toteuttamisen kannalta läsnäololtaan välttämättömästä henkilöstöstä osallistuu ja joka jatkuu lakkokehotuksen antaneen ammattijärjestön alun perin ilmoittaman ajankohdan jälkeen, vaikka emoyhtiön kanssa on tällä välin päästy sopimukseen, kuuluu tässä säännöksessä tarkoitetun poikkeuksellisen olosuhteen käsitteen piiriin.
18
Aluksi on syytä muistuttaa, että asetuksen N:o 261/2004 5 artiklassa säädetään, että jos lento peruutetaan, matkustajalla on oikeus saada lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta korvaus kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti, paitsi jos matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta kyseisen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan i–iii alakohdassa säädetyissä määräajoissa. Mainitun asetuksen 5 artiklan 3 kohdassa vapautetaan lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja velvollisuudesta maksaa kyseinen korvaus kuitenkin, jos se osoittaa, että peruutus johtuu ”poikkeuksellisista olosuhteista”, joita ei olisi voitu välttää, vaikka kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet olisi toteutettu (ks. vastaavasti tuomio 23.3.2021, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, 21 ja 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19
Asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu poikkeuksellisten olosuhteiden käsite, jota on tulkittava suppeasti, koskee tapahtumia, jotka eivät luonteensa tai alkuperänsä vuoksi liity asianomaisen lentoliikenteen harjoittajan toiminnan tavanomaiseen harjoittamiseen eivätkä ole tämän tosiasiallisesti hallittavissa, ja nämä kaksi edellytystä ovat kumulatiivisia ja niiden täyttyminen on arvioitava tapauskohtaisesti (ks. vastaavasti tuomio 23.3.2021, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, 23 ja 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20
Ensinnäkin on todettava, kuten käy ilmi 23.3.2021 annetun tuomion Airhelp (C‑28/20, EU:C:2021:226) 28 kohdasta, että vaikka lakko on ilmaus työntekijöiden ja työnantajan välisestä kiistasta ja sillä pyritään lamauttamaan työnantajan toiminta, lakko on kuitenkin yksi työehtosopimusneuvotteluissa mahdollisista toimenpiteistä, ja näin ollen se on ymmärrettävä tapahtumana, joka kuuluu asianomaisen työnantajan tavanomaiseen toimintaan, riippumatta kyseisten työmarkkinoiden tai Euroopan unionin perusoikeuskirjan 28 artiklassa taatun perusoikeuden täytäntöönpanemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön erityispiirteistä.
21
Tällaisia näkökohtia on sovellettava myös silloin, kun työnantaja on lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, koska se voi tavanomaista toimintaansa harjoittaessaan joutua erimielisyyksiin ja jopa kiistoihin henkilöstönsä tai osan siitä kanssa (ks. vastaavasti tuomio 17.4.2018, Krüsemann ym., C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑254/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17 ja C‑290/17–C‑292/17, EU:C:2018:258, 41 ja 42 kohta). Lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan tavanomaiseen toimintaan kuuluvat myös kyseisen lentoliikenteen harjoittajan henkilöstön työ‑ ja palkkaehtoja koskevat toimenpiteet (tuomio 23.3.2021, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, 29 kohta).
22
Näin ollen lakko, jolla pyritään ainoastaan saamaan lentoliikenneyritys hyväksymään matkustamohenkilöstön palkankorotus, on kyseisen yrityksen tavanomaiseen toimintaan liittyvä tapahtuma, ja näin on erityisesti silloin, kun tällainen lakko järjestetään lainsäädännön puitteissa (ks. vastaavasti tuomio 23.3.2019, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, 30 kohta).
23
Lisäksi on niin, että koska sekä emoyhtiön sosiaalipolitiikalla että sen määrittämällä konsernin politiikalla voi olla vaikutusta konsernin tytäryhtiöiden sosiaalipolitiikkaan ja sosiaaliseen strategiaan, lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan henkilöstön lakkoa, johon se on ryhtynyt solidaarisesti tukeakseen lakkoa, johon emoyhtiön, jonka tytäryhtiö kyseinen lentoliikenteen harjoittaja on, henkilöstö osallistuu, ei voida pitää tapahtumana, joka ei liity lentoliikenteen harjoittajan toiminnan tavanomaiseen harjoittamiseen. Kuten Euroopan komissio on kirjallisissa huomautuksissaan todennut, ei ole epätavallista eikä ennalta-arvaamatonta, että työehtosopimusneuvottelujen aikana työriidat ulottuvat yritysryhmän eri osiin.
24
Toiseksi lakkoa, jonka tarkoituksena on esittää työntekijöiden palkkoja ja/tai sosiaalietuuksia koskevia vaatimuksia, ei ole pidettävä tapahtumana, joka ei ole lainkaan kyseisen lentoliikenteenharjoittajan tosiasiallisesti hallittavissa (ks. vastaavasti tuomio 23.3.2019, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, 36 kohta), myöskään silloin, kun lakkoon ryhdytään solidaarisesti tarkoituksena tukea emoyhtiön, jonka tytäryhtiö kyseinen lentoliikenteen harjoittaja on, lakossa olevaa henkilöstöä.
25
Ensinnäkin on nimittäin niin, että lakko-oikeus on työntekijöille Euroopan unionin perusoikeuskirjan 28 artiklassa taattu oikeus, joten sen, että työntekijät vetoavat lakko-oikeuteen ja tämän seurauksena käynnistävät lakon, on katsottava olevan jokaisen työnantajan ennakoitavissa, ja näin on erityisesti siinä tapauksessa, että lakosta on annettu varoitus (ks. vastaavasti tuomio 23.3.2019, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, 32 kohta).
26
Oikeuskäytännössä eli 7.5.1991 annetun tuomion Organisationen Danske Slagterier (C‑338/89, EU:C:1991:192) 18 kohdassa on sitä paitsi jo katsottu, että lakko, josta on annettu sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukainen ennakkovaroitus ja jonka osalta on ilmoitettu, että se voi ulottua aloille, jotka vaikuttavat sellaisen yrityksen toimintaan, jota lakko ei alun perin koskenut, ei ole epätavallinen ja ennakoimaton tapahtuma.
27
Vastaavasti on niin, että kun ammattijärjestö kehottaa emoyhtiön henkilöstöä ryhtymään lakkoon, on ennakoitavissa, että tämän emoyhtiön johtaman konsernin muiden yksiköiden työntekijät liittyvät lakkoon solidaarisesti tai puolustaakseen tässä yhteydessä omia etujaan.
28
Toiseksi on todettava, että sen vuoksi, että lakko on työnantajan ennakoitavissa oleva tapahtuma, tällä on lähtökohtaisesti keinot valmistautua lakkoon ja tarvittaessa lieventää sen seurauksia siten, että kyseinen työnantaja jossain määrin hallitsee tapahtumia. Koska asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua poikkeuksellisten olosuhteiden käsitettä on tulkittava suppeasti, kuten tämän tuomion 19 kohdassa on todettu, on katsottava, että ilmaisun ”poikkeuksellinen” valinta on osoitus unionin lainsäätäjän tahdosta sisällyttää poikkeuksellisten olosuhteiden käsitteeseen vain ne olosuhteet, joiden osalta lennosta vastaavalla lentoliikenteen harjoittajalla ei ole minkäänlaista määräysvaltaa. Minkä tahansa muun työnantajan tavoin lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja, jonka henkilöstö käynnistää lakon, joka perustuu palkkoja ja/tai sosiaalietuuksia koskeviin vaatimuksiin, ei voi väittää, ettei sillä ole minkäänlaista määräysvaltaa lakon suhteen (ks. vastaavasti tuomio 23.3.2021, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, 35 ja 36 kohta). Näin on myös silloin, kun lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan henkilöstö ryhtyy lakkoon solidaarisesti tukeakseen sen emoyhtiön henkilöstöä.
29
Asetuksen N:o 261/2004 7 artiklan 1 kohdassa vahvistetun korvausvelvollisuuden tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan henkilöstön lakkoa ei näin ollen voida pitää kyseisen asetuksen 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna poikkeuksellisena olosuhteena, jos lakko liittyy lentoliikenteen harjoittajan henkilöstön palkkoja ja/tai sosiaalietuuksia koskeviin vaatimuksiin, joita voidaan käsitellä sen konsernin, johon lentoliikenteen harjoittaja kuuluu, sisäisessä työmarkkinaosapuolten vuoropuhelussa. Tätä toteamusta ei sitä paitsi voida kyseenalaistaa sillä, että lakossa olevien työntekijöiden esittämät vaatimukset ovat mahdollisesti kohtuuttomia tai suhteettomia, koska palkkatason tai yleisemmin työolojen määrittäminen kuuluu joka tapauksessa työnantajan ja sen työntekijöiden välisten työsuhteiden alaan (ks. vastaavasti tuomio 23.3.2021, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, 37 ja 38 kohta).
30
Kolmanneksi, kuten 23.3.2021 annetun tuomion Airhelp (C‑28/20, EU:C:2021:226) 42 kohdasta ilmenee, toteamalla asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan 14 perustelukappaleessa, että poikkeuksellisia olosuhteita saattaa syntyä erityisesti lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan toimintaan vaikuttavissa työtaistelutilanteissa, unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut viitata lakkoihin, jotka ovat ulkoisia suhteessa asianomaisen lentoliikenteen harjoittajan toimintaan. Tästä seuraa, että muun muassa lennonjohtajien tai lentoaseman henkilöstön toteuttamat lakot voivat olla kyseisen asetuksen 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksellisia olosuhteita.
31
Asianomaisen lentoliikenneyrityksen oman henkilöstön käynnistämä ja toteuttama lakko on sitä vastoin yrityksen ”sisäinen” tapahtuma, ja näin on myös siinä tapauksessa, että lakko käynnistetään ammattiliittojen kehotuksesta, koska ammattiliitot ajavat kyseisen yrityksen työntekijöiden etuja. Jos tällainen lakko kuitenkin perustuu sellaisiin vaatimuksiin, joihin ainoastaan viranomaiset voivat vastata ja jotka eivät näin ollen ole asianomaisen lentoliikenteen harjoittajan tosiasiallisesti hallittavissa, lakko voi olla asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu poikkeuksellinen olosuhde (tuomio 23.3.2021, Airhelp, C‑28/20, EU:C:2021:226, 44 ja 45 kohta).
32
Tältä osin ratkaisevana ei voida pitää sitä, että lakko jatkuu lakkoilmoituksessa mahdollisesti mainitun määräajan jälkeen huolimatta siitä, että tällä välin on päästy sopimukseen emoyhtiön kanssa. Vaikka lakkoon kehottaneen ammattijärjestön alun perin ilmoittaman keston ylittäminen johtaisi kansallisen oikeuden nojalla siihen, että kyseisen lakon katsottaisiin olevan laiton, tällä toteamuksella ei nimittäin ole vaikutusta kyseisen lakon luokitteluun asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdan nojalla (ks. vastaavasti tuomio 17.4.2018, Krüsemann ym., C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑254/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17 ja C‑290/17–C‑292/17, EU:C:2018:258, 46 kohta).
33
Kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, siitä, että tehtäisiin ero sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan laillisten ja toisaalta laittomien lakkojen välillä sen ratkaisemiseksi, onko niitä pidettävä asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuina poikkeuksellisina olosuhteina, seuraisi, että matkustajien oikeus korvaukseen tehtäisiin riippuvaiseksi kunkin jäsenvaltion omasta työ- ja sosiaalilainsäädännöstä ja horjutettaisiin näin asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan ensimmäisessä ja neljännessä perustelukappaleessa tarkoitettuja tavoitteita matkustajien suojelun korkean tason ja sen varmistamiseksi, että lentoliikenteen harjoittajat toimivat Euroopan unionin alueella yhdenmukaistetuin ehdoin (tuomio 17.4.2018, Krüsemann ym., C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑254/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17 ja C‑290/17–C‑292/17, EU:C:2018:258, 47 kohta).
34
Näin ollen ensimmäiseen, toiseen, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että lakkoliike, jonka tarkoituksena on esittää työntekijöiden palkkoja ja/tai sosiaalietuuksia koskevia vaatimuksia ja johon on ryhdytty lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan henkilöstön ammattijärjestön kehotuksesta solidaarisesti tarkoituksena tukea lakkoliikettä, joka on aloitettu kyseisen lentoliikenteen harjoittajan emoyhtiötä vastaan ja johon osa tämän tytäryhtiön lennon toteuttamisen kannalta läsnäololtaan välttämättömästä henkilöstöstä osallistuu ja joka jatkuu lakkokehotuksen antaneen ammattijärjestön alun perin ilmoittaman ajankohdan jälkeen, vaikka emoyhtiön kanssa on tällä välin päästy sopimukseen, ei kuulu tässä säännöksessä tarkoitetun poikkeuksellisen olosuhteen käsitteen piiriin.
Viides ja kuudes kysymys
35
Viidenteen ja kuudenteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata, koska ne perustuvat olettamaan, jonka mukaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaista lakkoa on pidettävä asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna poikkeuksellisena olosuhteena.
Oikeudenkäyntikulut
36
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että lakkoliike, jonka tarkoituksena on esittää työntekijöiden palkkoja ja/tai sosiaalietuuksia koskevia vaatimuksia ja johon on ryhdytty lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan henkilöstön ammattijärjestön kehotuksesta solidaarisesti tarkoituksena tukea lakkoliikettä, joka on aloitettu kyseisen lentoliikenteen harjoittajan emoyhtiötä vastaan ja johon osa tämän tytäryhtiön lennon toteuttamisen kannalta läsnäololtaan välttämättömästä henkilöstöstä osallistuu ja joka jatkuu lakkokehotuksen antaneen ammattijärjestön alun perin ilmoittaman ajankohdan jälkeen, vaikka emoyhtiön kanssa on tällä välin päästy sopimukseen, ei kuulu tässä säännöksessä tarkoitetun poikkeuksellisen olosuhteen käsitteen piiriin.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.