62007CC0385
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
YVES BOT
31 päivänä maaliskuuta 2009 (
1
)
Asia C-385/07 P
Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio
”Muutoksenhaku — Kilpailu — EY 82 artikla — Saksassa käytettyjen pakkausten keräys- ja hyödyntämisjärjestelmä — Der Grüne Punkt -logo — Logon käyttöä koskevaan sopimukseen perustuva maksu — Määräävän markkina-aseman väärinkäyttö — Tavaramerkin haltijan yksinoikeus — Oikeudenkäynnin kohtuuton kesto ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa — Oikeudenkäynnin kohtuullinen kesto — Tehokkaan oikeussuojan periaate — Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 ja 61 artikla”
1.
Esillä oleva asia koskee Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH:n (jäljempänä DSD tai valittaja) valitusta Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Duales System Deutschland vastaan komissio 24.5.2007 antamasta tuomiosta. (
2
) Tämä asia koski määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä pakkausjätteiden keräystä koskevalla alalla.
2.
Saksalaisen asetuksen nojalla pakkausten valmistajilla ja myyjillä on velvollisuus ottaa takaisin ja hyödyntää Saksan markkinoille saattamansa pakkaukset. (
3
) Valittaja on näiden myyntipakkausten valmistajille ja myyjille niiden pakkausten keräystä, lajittelua ja hyödyntämistä tarjoava yritys. Tässä tarkoituksessa valmistajien ja myyjien on varustettava pakkauksensa Der Grüne Punkt -logolla. Vastikkeena niiden on maksettava DSD:lle lisenssimaksu, joka käsittää DSD:n takaisin ottamien pakkausten keräys-, lajittelu- ja hyödyntämiskustannukset sekä niihin liittyvät hallinnolliset kulut.
3.
Tämän DSD:n käyttöön ottaman järjestelmän perusteella komissio teki 20.4.2001 EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan soveltamisesta päätöksen 2001/463/EY. (
4
)
4.
Valitus koskee ennen kaikkea sitä, voiko valittaja vedota Der Grüne Punkt -logoon perusteena sille, että valmistajien ja myyjien on maksettava lisenssimaksu kaikista tällä logolla varustetuista pakkauksista, vaikka osaa näistä pakkauksista ei oteta takaisin valittajan järjestelmään vaan kilpailevaan järjestelmään.
5.
Yhteisöjen tuomioistuimen on tämän valituksen yhteydessä otettava kantaa myös seurauksiin, joita on sillä, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole noudattanut velvollisuuttaan ratkaista asia kohtuullisessa ajassa. Valittaja katsoo, että tämä noin viisi vuotta ja yhdeksän kuukautta kestänyt menettely on kyseisen periaatteen vastainen.
6.
Esitän tässä ratkaisuehdotuksessani heti alkuun perusteet, joiden vuoksi katson, että valitus on hylättävä.
7.
Tämän jälkeen totean, että tässä oikeusriidassa, jonka kohtuuton kesto ei ole vaikuttanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen aineelliseen ratkaisuun, asianmukaisena seuraamuksena siitä, ettei jokaisen oikeussubjektin oikeutta saada asiaansa ratkaistuksi kohtuullisessa ajassa ole noudatettu, ei mielestäni ole pidettävä riidanalaisen päätöksen kumoamista vaan valittajalle tunnustettavaa oikeutta nostaa vahingonkorvauskanne EY 288 artiklan toisen kohdan perusteella.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön oikeus
8.
EY 82 artikla kuuluu seuraavasti:
”Yhteismarkkinoille soveltumatonta ja kiellettyä on yhden tai useamman yrityksen määräävän aseman väärinkäyttö yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla, jos se on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
Tällaista väärinkäyttöä voi olla erityisesti:
a)
kohtuuttomien osto- tai myyntihintojen taikka muiden kohtuuttomien kauppaehtojen suora tai välillinen määrääminen;
– –”
9.
Jos EY 82 artiklan ensimmäistä kohtaa tai toisen kohdan a alakohtaa rikotaan, Euroopan yhteisöjen komissio voi 6.2.1962 annetun asetuksen N:o 17 (
5
) 3 artiklan 1 kohdan nojalla ”päätöksellään määrätä yritykset tai yritysten yhteenliittymät, joita asia koskee, lopettamaan tällaisen rikkomisen”.
B Saksan lainsäädäntö: Asetus pakkausjätteiden syntymisen ehkäisemisestä
10.
Asetus pakkausjätteiden syntymisen ehkäisemisestä (Verordnung über die Vermeidung von Verpackungsabfällen) (
6
) annettiin 12.6.1991, ja sen tarkistettu versio – jota sovelletaan esillä olevassa asiassa – tuli voimaan (jäljempänä pakkausasetus). Tämän asetuksen tarkoituksena on ehkäistä ja vähentää pakkausjätteiden vaikutuksia ympäristöön, ja tätä varten siinä velvoitetaan valmistajat ja myyjät ottamaan takaisin ja hyödyntämään käytetyt myyntipakkaukset.
11.
Pakkausasetuksen 3 §:n 1 momentin mukaan myyntipakkaukset ovat pakkauksia, joissa tavara myydään ja jotka päätyvät loppukuluttajalle. Kyse on myös kaupan, ravitsemusalan ja muiden palveluntarjoajien käyttämistä pakkauksista, jotka mahdollistavat tavaroiden luovuttamisen loppukuluttajalle tai helpottavat tätä, sekä kertakäyttöastioista ja -ruokailuvälineistä.
12.
Pakkausasetuksen 3 §:n 7 momentin mukaan valmistajalla tarkoitetaan sitä, joka valmistaa pakkauksia, pakkausmateriaaleja tai tuotteita, joista valmistetaan välittömästi pakkauksia, sekä sitä, joka tuo pakkauksia Saksan alueella. Pakkausasetuksen 3 §:n 8 momentissa todetaan, että myyjällä tarkoitetaan kaupan portaasta riippumatta sitä, joka tuo markkinoille pakkauksia, pakkausmateriaaleja, tuotteita, joista valmistetaan välittömästi pakkauksia, tai pakattuja tavaroita. Loppukuluttajalla tarkoitetaan pakkausasetuksen 3 §:n 10 momentin mukaan sitä, joka ei myy tavaraa enää edelleen sille toimitetussa muodossa.
13.
Valmistajien ja myyjien on myyntipakkausten takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitteensa täyttääkseen otettava pakkausasetuksen 6 §:n 1 ja 2 momentin mukaan myyntipaikassa tai sen välittömässä läheisyydessä vastikkeetta takaisin loppukuluttajien käyttämät myyntipakkaukset ja saatettava ne hyödynnettäviksi. Tätä järjestelmää kutsutaan omaksi järjestelmäksi. Kyseisessä järjestelmässä myyjän on pakkausasetuksen 6 §:n 1 momentin kolmannen virkkeen nojalla ilmoitettava pakkauksen palautusmahdollisuudesta loppukuluttajalle helposti havaittavilla ja helppolukuisilla kylteillä.
14.
Pakkausasetuksen 6 §:n 3 momentin ensimmäisen virkkeen mukaan valmistajat ja myyjät voivat myös päättää liittyä järjestelmään, joka huolehtii käytettyjen myyntipakkausten säännöllisestä keräämisestä myyjän koko toiminta-alueella loppukuluttajan luota tai sen kotipaikan läheisyydestä kyseisten pakkausten saattamiseksi hyödynnettäviksi. Tätä järjestelmää kutsutaan kollektiiviseksi järjestelmäksi. Pakkausasetuksen 6 §:n liitteessä I olevan 4 kohdan 2 alakohdan toisen virkkeen mukaan valmistajien ja myyjien on ilmoitettava kollektiiviseen järjestelmään osallistumisesta merkinnällä tai muulla soveltuvalla keinolla. Ne voivat näin ollen mainita kyseisestä osallistumisesta pakkauksissa tai käyttää muita keinoja, joita ovat esimerkiksi asiasta tiedottaminen asiakkaille myymälöissä tai pakkauksen mukana oleva ilmoitus. Kollektiiviseen järjestelmään liittyvät valmistajat ja myyjät on vapautettu takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitteistaan kaikkien kyseisen järjestelmän piiriin kuuluvien pakkausten osalta.
15.
Pakkausasetuksen 6 §:n 3 momentin yhdennentoista virkkeen mukaan kyseisten osavaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on hyväksyttävä kollektiiviset järjestelmät. Jotta kyseiset järjestelmät voidaan hyväksyä, niiden on muun muassa katettava ainakin yhden osavaltion alue, niiden yhteydessä on järjestettävä säännöllisiä keräyksiä kuluttajien kotipaikan läheisyydessä ja niiden osalta on allekirjoitettava sopimukset jätehuollosta vastaavien paikallisten yhteisöjen kanssa. Yritys, joka täyttää nämä edellytykset tietyssä osavaltiossa, voi ottaa hyväksytyn kollektiivisen järjestelmän siellä käyttöönsä.
16.
Valitsemastaan järjestelmästä riippumatta valmistajien ja myyjien on käytettyjen myyntipakkausten takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitteensa täysimääräisesti täyttääkseen täytettävä pakkausasetuksen 6 §:n liitteessä I määritetyt hyödyntämiskiintiöt, jotka vaihtelevat pakkauksen materiaalikoostumuksen mukaan. Näyttö näiden kiintiöiden täyttämisestä esitetään oman järjestelmän osalta riippumattomien asiantuntijoiden antamilla todistuksilla ja kollektiivisen järjestelmän osalta toimittamalla tarkastettavissa olevat tiedot kerättyjen ja hyödynnettyjen pakkausten määristä.
17.
Lisäksi pakkausasetuksen 6 §:n 1 momentin yhdeksännessä virkkeessä todetaan, että jos myyjä ei täytä takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitettaan oman järjestelmän avulla, sen on tehtävä se kollektiivisen järjestelmän avulla.
C DSD:n kollektiivinen järjestelmä, logon käyttöä koskeva sopimus ja palvelusopimus
18.
DSD on vuodesta 1991 lukien ylläpitänyt kollektiivista järjestelmää koko Saksan alueella (jäljempänä DSD-järjestelmä). DSD sai tässä tarkoituksessa vuonna 1993 hyväksynnän kaikkien osavaltioiden toimivaltaisilta viranomaisilta.
19.
DSD:n ja sen järjestelmään liittyneiden valmistajien ja myyjien välisiä suhteita säännellään mallisopimuksella, joka koskee Der Grüne Punkt -logon käyttöä (jäljempänä logon käyttöä koskeva sopimus). Tämän sopimuksen 1 §:n 1 kohdan mukaan järjestelmään liittynyt yritys saa korvausta vastaan käyttää Der Grüne Punkt -logoa DSD-järjestelmään kuuluvissa myyntipakkauksissa.
20.
DSD takaa järjestelmäänsä liittyneille yrityksille, että ne käytetyt myyntipakkaukset, jotka yritykset ovat päättäneet saattaa DSD-järjestelmän piiriin, kerätään, lajitellaan ja hyödynnetään ja että yritykset vapautuvat täten kyseisten pakkausten takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitteistaan. Järjestelmään liittyneiden yritysten on tässä tarkoituksessa ilmoitettava pakkaustyypit, jotka ne haluavat hävittää DSD-järjestelmän välityksellä, ja merkittävä Der Grüne Punkt -logo jokaiseen tämäntyyppiseen pakkaukseen, joka on tarkoitettu kulutukseen Saksan alueella.
21.
Der Grüne Punkt -logoa käyttävät valmistajat ja myyjät maksavat DSD:lle lisenssimaksun kaikista Saksan alueella myymistään pakkauksista, joissa on tämä logo. Lisenssimaksun suuruus lasketaan kahden tekijän perusteella, jotka ovat yhtäältä pakkauksen paino ja käytetty materiaali ja toisaalta pakkauksen tilavuus tai pinta-ala. Maksujen tarkoituksena on yksinomaan kattaa keräyksestä, lajittelusta ja hyödyntämisestä aiheutuvat kustannukset sekä näihin liittyvät hallinnolliset kulut.
22.
Saksan patentti- ja tavaramerkkivirasto on vuonna 1991 rekisteröinyt Der Grüne Punkt -logon tavaramerkkinä, jonka haltija DSD on. Sen käyttämiseksi Saksan ulkopuolella ja erityisesti Euroopan yhteisön muissa jäsenvaltioissa DSD on luovuttanut käyttöoikeutensa yleisenä lisenssinä ProEuropelle (Packaging Recovery Organisation Europe SPRL), jonka kotipaikka on Bryssel (Belgia).
23.
DSD-järjestelmässä Der Grüne Punkt -logolla varustetut pakkaukset voidaan kerätä joko erityisiin roskalaatikoihin, jotka on eriytetty sen mukaan, onko kyseessä metalli, muovi vai yhdistelmämateriaalit, tai kotitalouksien läheisyyteen sijoitettuihin keräysastioihin (erityisesti paperi ja lasi), kun muut jätteet puolestaan laitetaan julkisten jätehuoltolaitosten roskalaatikoihin.
24.
DSD ei itse kerää eikä hyödynnä käytettyjä pakkauksia, vaan se teettää kyseisen palvelun alihankintana paikallisilla yrityksillä. DSD:n ja näiden yritysten välisiä suhteita säännellään mallisopimuksella (jäljempänä palvelusopimukset). DSD on allekirjoittanut tällaisen sopimuksen yli 500 yrityksen kanssa.
25.
Palvelusopimuksen osalta on 17.9.2001 tehty [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta komission päätös 2001/837/EY. (
7
) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi asiassa T-289/01, Duales System Deutschland vastaan komissio, 24.5.2007 antamallaan tuomiolla (Kok., s. II-1691) DSD:n kanteen, jossa se vaati tämän päätöksen kumoamista.
II Tosiseikat
26.
Valituksenalaisesta tuomiosta ilmenevät tosiseikat voidaan esittää tiivistäen seuraavasti.
27.
DSD ilmoitti komissiolle 2.9.1992 yhtiöjärjestyksensä lisäksi tiettyjä sopimuksia, mukaan lukien logon käyttöä koskeva sopimus ja palvelusopimus, saadakseen puuttumattomuustodistuksen tai vaihtoehtoisesti poikkeuslupapäätöksen.
28.
Sen jälkeen kun Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (EYVL C 100, s. 4) oli 23.7.1997 julkaistu asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukainen ilmoitus, jossa komissio ilmoitti aikomuksestaan tehdä ilmoitettujen sopimusten kannalta myönteisen päätöksen, kolmannet osapuolet, joita asia koskee, esittivät komissiolle huomautuksia, jotka koskivat muun muassa logon käyttöä koskevan sopimuksen soveltamiseen liittyviä eri seikkoja. Kolmannet osapuolet ilmoittivat erityisesti, että tällainen sopimus vääristää niiden mukaan kilpailua osallistuttaessa sekä DSD:n että jonkin toisen palveluntarjoajan järjestelmään, koska tämä johtaa kaksinkertaisiin maksuihin.
29.
DSD toimitti 15.10.1998 komissiolle joukon sitoumuksia, joilla oli tarkoitus välttää se, että DSD-järjestelmään kuuluvat pakkausten valmistajat ja myyjät joutuisivat maksamaan kaksinkertaisia maksuja tapauksissa, joissa ne osallistuvat myös toiseen alueellisesti toimivaan kollektiiviseen järjestelmään.
30.
Tämä sitoumus kuului seuraavasti: (
8
)
”Jos nykyiselle [DSD-järjestelmälle] perustetaan alueellisesti toimivia vaihtoehtoisia järjestelmiä, jotka osavaltion viranomaiset ovat virallisesti tunnustaneet pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdan mukaisiksi, [DSD] on valmis soveltamaan [logon] käyttöä koskevaa sopimusta siten, että [logon käyttäjille] annetaan mahdollisuus antaa osa pakkauksistaan kyseisen järjestelmän hoidettavaksi. [DSD] ei peri [logon] käyttöä koskevan sopimuksen mukaista lisenssimaksua sellaisista pakkauksista, jotka todistetusti osallistuvat tällaiseen vaihtoehtoiseen järjestelmään. [Der Grüne Punkt -logolla] varustettujen pakkausten vapauttaminen lisenssimaksusta edellyttää lisäksi, että tämä ei vaikuta [Der Grüne Punkt -logon] tavaramerkkisuojaan.”
31.
Komissio katsoi 3.11.1999, että DSD:n esittämien sitoumusten oli katettava myös omat järjestelmät, joita käytettiin joidenkin pakkausten hävittämiseen, eikä ainoastaan kollektiivisia järjestelmiä.
32.
Eräät pakkausten valmistajat tekivät 15.11.1999 komissiolle kantelun. Ne väittivät, että logon käyttöä koskeva sopimus esti pakkausten takaisinotossa käytettävän oman järjestelmän käyttöönoton. Kantelijat katsoivat, että logon käyttö tilanteissa, joissa DSD ei suorita tosiasiallista jätehuoltopalvelua, muodostaa DSD:n määräävän markkina-aseman väärinkäytön.
33.
DSD toimitti 13.3.2000 päivätyllä kirjeellä komissiolle kaksi lisäsitoumusta. Toinen näistä koski tilannetta, jossa pakkausten valmistajat ja myyjät valitsevat oman järjestelmän osaa pakkauksiaan varten ja liittyvät DSD-järjestelmään jäljelle jäävien pakkausten osalta. Tässä tilanteessa DSD sitoutui olemaan perimättä logon käyttöä koskevan sopimuksen mukaista lisenssimaksua sellaisista pakkauksista, jotka kerätään tällaisen oman järjestelmän puitteissa, edellyttäen, että sille esitetään näyttö tällaisen viimeksi mainitun keräyksen suorittamisesta. Tällaiset todisteet oli esitettävä pakkausasetuksen 6 §:n liitteessä I olevan 2 kohdan 1 alakohdassa mainittujen vaatimusten mukaisesti. DSD ilmoitti päivätyssä kirjeessä lisäksi, että sen mielestä esitettyjä sitoumuksia ei ollut tarpeen muuttaa. (
9
)
34.
Komissio toimitti 3.8.2000 DSD:lle väitetiedoksiannon, johon tämä vastasi päivätyllä kirjeellä.
35.
Komissio teki 20.4.2001 riidanalaisen päätöksen.
III Riidanalainen päätös
36.
Komissio pitää lähtökohtana yhtäältä sitä, että pakkausten valmistaja tai myyjä voi yhdistää eri järjestelmiä täyttääkseen sille pakkausasetuksen nojalla kuuluvat velvoitteet, (
10
) ja toisaalta DSD:n määräävää markkina-asemaa, jota tämä ei ole kiistänyt. Riidanalaisen päätöksen tekemisajankohtana DSD nimittäin oli ainoa yritys, joka tarjosi koko Saksan alueen kattavaa kollektiivista järjestelmää, ja DSD-järjestelmällä kerättiin Saksassa noin 70 prosenttia myyntipakkauksista.
37.
Komission oikeudellinen arviointi on kaksiosainen: ensimmäinen osa koskee DSD:n toiminnan arviointia suhteessa EY 82 artiklaan ja toisessa osassa tarkastellaan toimenpiteitä, joita käyttäen komissio voi asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan perusteella lopettaa todetun väärinkäytön.
38.
Riidanalaisen päätöksen mukaan määräävän markkina-aseman väärinkäyttö perustuu siihen, että lisenssimaksu, jota DSD perii DSD-järjestelmään liittyneiltä pakkausten valmistajilta ja myyjiltä, ei riipu järjestelmän todellisesta käytöstä, vaan se lasketaan niiden Der Grüne Punkt -logolla varustettujen pakkausten määrän perusteella, jotka mainitut valmistajat ja myyjät saattavat markkinoille Saksassa, riippumatta siitä, hyödyntääkö DSD nämä pakkaukset vai ei. DSD-järjestelmään liittyvien valmistajien ja myyjien on kuitenkin logon käyttöä koskevan sopimuksen nojalla merkittävä tämä logo kaikkiin Saksassa kulutettaviksi tarkoitettuihin DSD:lle ilmoitettuihin pakkauksiin.
39.
Komissio huomauttaa, että todellisuudessa DSD sitoo lisenssimaksut yksinomaan Der Grüne Punkt -logon käyttämiseen pakkauksissa riippumatta siitä, otetaanko näin merkityt pakkaukset tosiasiassa takaisin DSD-järjestelmän puitteissa vai ei, kun taas logon käyttöä koskevan sopimuksen mukaan lisenssimaksujen tarkoituksena on yksinomaan kattaa käytettyjen pakkausten keräyksestä, lajittelusta ja hyödyntämisestä aiheutuvat kustannukset sekä näihin liittyvät hallinnolliset kulut.
40.
Komissio havainnollistaa kantaansa riidanalaisessa päätöksessä kuvatulla kolmella esimerkkitapauksella.
41.
Ensimmäisessä tapauksessa pakkausten valmistaja tai myyjä päättää liittyä DSD-järjestelmään ja toiseen kollektiiviseen järjestelmään. Siten yritys voisi haluta tietyn osavaltion alueella turvautua pelkästään DSD:n kilpailijaan, jolla on edullisemmat hinnat, ja käyttää DSD:n palveluja liittovaltion muissa osissa, joissa pelkästään viimeksi mainittu toimii. Tällaisessa tilanteessa DSD:n kanssa tehty sopimus velvoittaisi sen kuitenkin maksamaan DSD:lle lisenssimaksua siltä osin kuin kyseisessä osavaltiossa markkinoille saatetut pakkaukset on varustettu Der Grüne Punkt -logolla.
42.
Toinen esimerkki koskee tilannetta, jossa yritys päättää yhdistää oman järjestelmän ja DSD-järjestelmän, kuten esimerkiksi pikaruokalaketjun tapauksessa. Tällaisessa ravintolassa kuluttaja voi useimmiten joko kuluttaa tuotteen paikan päällä tai viedä tuotteen ja siten myös pakkaukset mukanaan. Tällöin on täysin ymmärrettävää, että myyjä ottaa takaisin oman järjestelmän puitteissa kuluttajan paikan päällä, joko myyntipisteessä tai sen välittömässä läheisyydessä (esimerkiksi ulkopuolelle sijoitettuihin erityisiin roska-astioihin), palauttamat käytetyt pakkaukset. Kuluttajan mukanaan viemien ja siten kaukana myyntipisteestä pois heitettyjen pakkausten osalta myyjä turvautuu DSD-järjestelmään.
43.
Kolmannessa esimerkkitapauksessa pakkausten valmistaja tai myyjä saattaa nämä pakkaukset Saksan markkinoille mutta myös muiden jäsenvaltioiden markkinoille. Muiden jäsenvaltioiden alueella myytyjen pakkausten osalta valmistaja tai myyjä liittyy Der Grüne Punkt -logoa käyttävään kollektiiviseen järjestelmään. Näin voi tapahtua esimerkiksi Luxemburgin markkinoille saatettujen pakkausten osalta, joiden takaisinotosta vastaa nämä pakkaukset markkinoille saattaneen yrityksen toivomusten mukaisesti Valorlux-järjestelmä. Tämä sama yritys ei kuitenkaan eri syistä halua liittyä DSD-järjestelmään kyseisten Saksan alueella markkinoille saatettujen pakkausten takaisinottoa ja hyödyntämistä varten. Voidaan kuvitella, että kyseinen yritys valmistaa muovipulloja, joita se myy Luxemburgin alueella ja yhdessä osavaltiossa Saksan alueella. Se liittyy Luxemburgissa Valorlux-järjestelmään ja perustaa Saksan osavaltiossa esimerkiksi oman takaisinotto- ja hyödyntämisjärjestelmänsä.
44.
Näissä kolmessa esimerkkitapauksessa DSD:n menettelytapa merkitsee komission mukaan selvästi määräävän aseman väärinkäyttöä siltä osin kuin järjestelmään liittyneille yrityksille asetetaan kohtuuttomia hintoja ja kilpailijoita estetään pääsemästä relevanteille Saksan markkinoille.
45.
Kussakin edellä kuvatussa tapauksessa pakkausten valmistaja tai myyjä kohtaa saman ongelman, toisin sanoen sen on maksettava samantyyppisistä Saksan markkinoille saatetuista pakkauksista kaksi lisenssimaksua, vaikka se osallistuisi DSD-järjestelmään ainoastaan toisen jäsenvaltion alueella eikä lainkaan tai vain osalla pakkauksistaan Saksan alueella. Valmistajan tai myyjän on nimittäin pakko varustaa kaikki pakkaukset Der Grüne Punkt -logolla ja siten maksettava lisenssimaksu jokaisesta tämän logon pakkaukseen merkitsemisestä.
46.
Pakkausten valikoiva merkintä, jota komissio on tarkastellut tällaisessa tapauksessa mutta jonka se on hylännyt, johtaisi siihen, että ainoastaan DSD-järjestelmään takaisin otettavat pakkaukset merkittäisiin Der Grüne Punkt -logolla ja että valmistajan tai myyjän olisi otettava käyttöön samalle pakkaukselle kaksi eri tuotantolinjaa, joista toinen olisi varattu Der Grüne Punkt -logolla merkityille pakkauksille. Tämä merkitsisi komission mukaan huomattavaa lisäkustannusta pakkausten valmistajalle tai myyjälle.
47.
Tässä tarkastelussaan komissio katsoo edelleen, että kaikkien pakkausten varustaminen logolla ja sen jälkeen sen peittäminen omia järjestelmiä tai kilpailevaa kollektiivista järjestelmää käyttävistä, lähikauppoihin tai hypermarketteihin tarkoitetuista pakkauksista niiden erottamiseksi DSD-järjestelmän puitteissa takaisinotettavista pakkauksista nostaisivat valmistajan tai myyjän järjestelykustannuksia.
48.
Komission mukaan kuluttajan käyttäytymistä ei voida ennakoida, sillä tämä voi yhtä hyvin päättää palauttaa pakkauksen myyntipaikkaan kuin laittaa sen keräysastiaan, minkä vuoksi pakkauksen kulku ei ole ennalta määritettävissä. Der Grüne Punkt -logolla varustettu muovipullo voi siten löytyä keräysastiasta, joka ei kuulu DSD:lle. Valmistajalla tai myyjällä ei ole logistisia ja aineellisia resursseja seurata jätteen kulkua ja varmistua sen jättämisestä oikeaan paikkaan.
49.
Komissio päättelee tästä, että lisenssimaksun sitominen pakkausten varustamiseen Der Grüne Punkt -logolla velvoittaa yritykset, joiden pakkauksista osa kuuluu DSD-järjestelmään, joko käyttämään erillisiä tuotanto- ja jakelulinjoja, mistä aiheutuu lisäkustannuksia, tai maksamaan lisenssimaksua palvelusta, jota DSD ei suorita. DSD asettaa siten kohtuuttomia kauppaehtoja.
50.
Komission mukaan se, kuinka DSD:n käyttöön ottama järjestelmä toimii, vain tekee DSD-järjestelmän piiriin kuuluville yrityksille tästä järjestelmästä automaattisesti aiheutuvien lisäkustannusten vuoksi vähemmän houkuttelevaksi kilpailevien yritysten järjestelmiin osallistumisen. Kysymys on siis kilpailevien yritysten relevanteille markkinoille pääsyn esteestä. Jos nämä yritykset päättäisivät turvautua DSD:hen ja johonkin muuhun pakkauksia koskevaan jätehuoltojärjestelmään, niiden pitäisi maksaa DSD:n kilpailijan huolehdittavaksi annettujen pakkausten osalta kaksi lisenssimaksua, toisin sanoen DSD:n lisenssimaksu logon merkitsemisestä ja kilpailijan lisenssimaksu näiden pakkausten tosiasiallisesta keräyksestä, lajittelusta ja hyödyntämisestä.
51.
Kaikkien näiden seikkojen perusteella komissio päätteli, että DSD käytti väärin määräävää markkina-asemaansa EY 82 artiklassa tarkoitetulla tavalla sekä asiakkaisiinsa että kilpailijoihinsa nähden.
52.
Komissio jatkoi toteamalla riidanalaisen päätöksen 136–153 perustelukappaleessa, että määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä koskevaa toteamusta ei muuta muuksi se, että Der Grüne Punkt -logon erottamiskyky on tarpeen säilyttää. Se toteaa kyseisen päätöksen 145 perustelukappaleessa, että tämän logon olennainen tehtävä täyttyy, jos se ilmaisee kuluttajalle, että tällä on mahdollisuus antaa pakkaus DSD:n käsiteltäväksi.
53.
Tämän tarkastelun päätteeksi komissio teki seuraavan riidanalaisen päätöksen:
”1 artikla
[DSD:n] menettely vaatia – – lisenssimaksun suorittamista Saksassa markkinoille saatettujen ’Der Grüne Punkt’ -merkillä varustettujen myyntipakkausten kokonaismäärästä on yhteismarkkinoille soveltumatonta, kun pakkausasetuksen velvoittamat yritykset
a)
käyttävät DSD:n tarjoamaa merkin käyttöä koskevan sopimuksen 2 §:n mukaista velvoitteista vapauttavaa palvelua ainoastaan osalle pakkausmäärästä tai eivät käytä sitä ollenkaan, mutta saattavat Saksassa markkinoille pakkauksen, joka on samanlainen Euroopan talousalueeseen kuuluvassa toisessa jäsenvaltiossa markkinoilla olevan pakkauksen kanssa ja osallistuu ’Der Grüne Punkt’ -merkillä varustettuun takaisinottojärjestelmään sekä
b)
osoittavat, että ne täyttävät pakkausasetuksen mukaiset velvoitteensa velvoitteista vapauttavien kilpailevien järjestelmien tai omien jätehuoltoratkaisujen avulla niiden pakkausmäärien tai osamäärien suhteen, joille ne eivät käytä vapauttavaa palvelua.
– –”
54.
Määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä koskevan toteamuksen jälkeen riidanalaisessa päätöksessä määritetään asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan nojalla tapa, jolla DSD:n on lopetettava tämä väärinkäyttö. Tärkein näistä toimenpiteistä on määritetty päätöksen 3 artiklassa seuraavasti:
”DSD:n on sitouduttava kaikkien merkin käyttöä koskevan sopimuksen tehneiden osapuolien suhteen siihen, että se ei peri lisenssimaksua Saksassa markkinoille saatettujen ’Der Grüne Punkt’ -merkillä varustettujen myyntipakkausten siitä määrästä, jota merkin käyttöä koskevan sopimuksen 2 §:n mukainen velvoitteista vapauttava palvelu ei koske ja joiden osalta pakkausasetuksen mukaiset velvoitteet osoitetaan jälkikäteen muulla tavoin täytetyiksi. – –”
IV Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettu kanne ja valituksenalainen tuomio
55.
DSD nosti 5.7.2001 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jossa se vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista.
56.
DSD vaati myös riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti hylkäsi vaatimuksen asiassa T-151/01 R, Duales System Deutschland vastaan komissio, 15.11.2001 antamallaan määräyksellä (Kok., s. II-3295).
57.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi 5.11.2001 antamallaan määräyksellä Vfw AG:n (jäljempänä Vfw), Landbell AG für Rückhol-Systemen (jäljempänä Landbell) ja BellandVision GmbH:n (jäljempänä BellandVision) väliintulijoiksi tukemaan komission vaatimuksia.
58.
Kirjallinen käsittely päätettiin 9.9.2002.
59.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti 19.6.2006 aloittaa asian suullisen käsittelyn ja esitti prosessinjohtotoimina asianosaisille useita eri kysymyksiä. Asianosaisia kuultiin 11. ja pidetyssä istunnossa.
60.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kantajan kanteen valituksenalaisella tuomiolla.
61.
DSD vetosi kolmeen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koski EY 82 artiklan rikkomista, toinen asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan rikkomista ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista ja kolmas EY 86 artiklan 2 kohdan rikkomista.
62.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi ensimmäisen kanneperusteen perusteettomana.
63.
Ensimmäisessä kanneperusteessaan kantaja vetosi siihen, että toisin kuin riidanalaisesta päätöksestä näytti ilmenevän, Der Grüne Punkt -merkin pakkolisenssi ei ollut mitenkään välttämätön, jotta pakkausten valmistaja tai myyjä voisi osallistua kilpailevaan järjestelmään. DSD piti mahdollisena pakkausten valikoivaa merkintää, jonka perusteella Der Grüne Punkt -logolla varustetut pakkaukset palautetaan ainoastaan DSD-järjestelmän keräyspisteisiin.
64.
Kantaja katsoi niin ikään, että logon käyttöä koskevan sopimuksen riidanalaiset määräykset olivat tarpeen pakkausasetuksen tavoitteiden takaamiseksi, Der Grüne Punkt -merkin eri tehtävien säilyttämiseksi sekä DSD-järjestelmän asianmukaisen toiminnan mahdollistamiseksi.
65.
Todettuaan valituksenalaisen tuomion 139 kohdassa, että pakkausten valmistajan tai myyjän on mahdollista käyttää sekä omaa että kollektiivista järjestelmää noudattaakseen hyödyntämiskiintiöitä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 142–163 kohdassa syyt, joiden vuoksi DSD käytti väärin määräävää asemaansa. Se katsoi, ettei pakkausasetuksessa edellytetty valikoivaan merkintään perustuvaa ratkaisua eikä tällä ratkaisulla voitu lopettaa riidanalaisessa päätöksessä kuvattua väärinkäyttöä. Tämän jälkeen se totesi valituksenalaisen tuomion 150 kohdassa, että asetuksessa ei edellytetty kantajan vaatimaa yksinoikeutta käytettäessä yhdistettyjä järjestelmiä, ja täsmensi, että Der Grüne Punkt -logolla ei ollut sellaista merkitystä kuin kantaja väitti sillä olevan.
66.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 156 kohdassa, että ”sillä seikalla, että Der Grüne Punkt -logo ja maininta ’muusta soveltuvasta keinosta’, jolla osoitetaan muu kollektiivinen järjestelmä – –, esiintyvät samassa pakkauksessa käytettäessä samanaikaisesti kahta kollektiivista järjestelmää, ja sillä seikalla, että Der Grüne Punkt -logo ja maininta mahdollisuudesta palauttaa pakkaus myymälään esiintyvät samassa pakkauksessa käytettäessä samanaikaisesti DSD-järjestelmää ja omaa järjestelmää, ei loukata DSD:n tavaramerkin olennaista tehtävää”.
67.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli tästä valituksenalaisen tuomion 164 kohdassa, että ”pakkausasetuksella, tavaramerkkiin liittyvillä oikeuksilla tai DSD-järjestelmän toimintaan liittyvillä vaatimuksilla ei oikeuteta kantajaa edellyttämään, että yritykset, jotka käyttävät sen järjestelmää, suorittavat lisenssimaksun Saksassa markkinoille saatettujen Der Grüne Punkt -logolla varustettujen myyntipakkausten kokonaismäärästä, kun kyseiset yritykset osoittavat, että ne eivät käytä DSD-järjestelmää koskien osaa kyseisistä pakkauksista tai niitä kokonaisuudessaan”.
68.
Toisessa kanneperusteessaan kantaja katsoi, että komission riidanalaisessa päätöksessä toteuttamat toimenpiteet eivät täyttäneet asetuksen N:o 17 3 artiklassa asetettuja edellytyksiä.
69.
Se katsoi erityisesti, että pakkausten valikoiva merkitseminen käytettävän järjestelmän mukaan oli asianmukaisempi toimenpide kuin riidanalaisessa päätöksessä asetettu velvoite. Kantaja väitti niin ikään, että riidanalaisen päätöksen 3 artikla ja 4 artiklan 2 kohta olivat kohtuuttomia, koska se velvoitettiin niissä myöntämään kolmansille lisenssi Der Grüne Punkt -merkkiin. Lisäksi se väitti, että se velvoitettiin riidanalaisessa päätöksessä olemaan perimättä lisenssimaksua pelkästä tämän logon käyttämisestä, kun on näytetty toteen, että pakkausasetukseen perustuvat velvoitteet on täytetty muulla tavalla.
70.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi tämän kanneperusteen. Se katsoi valituksenalaisen tuomion 173 kohdassa, että ”se seikka, että logojen merkitseminen pakkauksiin valikoivasti on teoriassa mahdollista, ei voi johtaa [riidanalaisessa päätöksessä toteutettujen] toimenpiteiden kumoamiseen, koska tämä ratkaisu on pakkausten valmistajien ja myyjien kannalta kalliimpi ja vaikeammin toteutettava kuin [tämän] päätöksen 3–5 artiklassa säädetyt toimenpiteet, joilla pyritään ainoastaan rajoittamaan DSD:n tarjoamien palvelujen korvaus sen järjestelmän välityksellä tosiasiallisesti suoritettuun palveluun”.
71.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi vielä valituksenalaisen tuomion 181 kohdassa, että riidanalaiseen päätökseen sisältyvillä velvoitteilla ei edellytetty DSD:n myöntävän pakkolisenssiä Der Grüne Punkt -logon käyttämiseen rajattomaksi ajaksi vaan se ainoastaan velvoitettiin olemaan perimättä lisenssimaksua tällä logolla varustettujen pakkausten kokonaismäärästä, kun on osoitettu, että kyseiset pakkaukset on kokonaisuudessaan tai osittain otettu takaisin ja hyödynnetty toisen järjestelmän välityksellä.
72.
Vastauksena kantajan väitteeseen, jonka mukaan se voi periä asianmukaisen lisenssimaksun pelkästä merkin käytöstä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 196 kohdassa, että riidanalaista päätöstä oli tulkittava siten, ettei sillä suljettu pois sitä mahdollisuutta, että DSD perii asianmukaisen lisenssimaksun pelkästä merkin käytöstä, kun on osoitettu, että kyseisellä logolla varustettu pakkaus on otettu takaisin ja hyödynnetty toisessa järjestelmässä.
73.
Kolmannessa kanneperusteessaan kantaja vetosi siihen, ettei EY 82 artiklaa ollut rikottu, koska se tuotti EY 86 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja eli jätehuoltoa ympäristön edun mukaisiin tarkoituksiin.
74.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 208 kohdassa, että vaikka oletettaisiin, että kantajalle olisi annettu tehtäväksi tuottaa tällaista palvelua, sitä että kyseinen tehtävä voitiin asettaa kyseenalaiseksi riidanalaisen päätöksen johdosta, ei ollut osoitettu. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lisäsi valituksenalaisen tuomion 211 kohdassa, että koska DSD ei ollut hallinnollisen menettelyn kuluessa vedonnut EY 86 artiklan 2 kohtaan, komissiota ei voitu moittia siitä, ettei se ollut perustellut päätöstään tältä osin.
75.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 213 kohdassa, että kanne oli hylättävä kokonaisuudessaan.
V Asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
76.
Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan mukaisesti DSD haki yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 8.8.2007 toimittamallaan valituksella muutosta valituksenalaiseen tuomioon.
77.
Interseroh Dienstleistungs GmbH (jäljempänä Interseroh), jolla on vuodesta 2006 lähtien ollut kollektiivinen järjestelmä koko Saksan alueella, toimitti 16.11.2007 yhteisöjen tuomioistuimeen väliintulohakemuksen, jossa se pyysi saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen komission vaatimuksia. Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti hyväksyi väliintulohakemuksen antamallaan määräyksellä.
78.
DSD vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
—
kumoaa valituksenalaisen tuomion
—
kumoaa riidanalaisen päätöksen
—
vaihtoehtoisesti palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen ratkaistavaksi yhteisöjen tuomioistuimen antaman tuomion mukaisesti ja
—
velvoittaa komission joka tapauksessa korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
79.
Komissio, Vfw, Landbell, BellandVision ja Interseroh vaativat, että yhteisöjen tuomioistuin
—
hylkää valituksen ja
—
velvoittaa DSD:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
VI Valitusperusteet ja oikeudellinen arviointi
80.
Seuraavaksi on arvioitava valitusperusteita näiden huomautusten perusteella.
81.
Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kahdeksaan valitusperusteeseen.
82.
Ensimmäisessä valitusperusteessaan valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laiminlyöneen perusteluvelvollisuutensa, kun se esitti ristiriitaisia toteamuksia valittajan syyksi luetusta väärinkäytöstä.
83.
Toisessa valitusperusteessaan DSD katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut logon käyttöä koskevan sopimuksen vääristyneellä tavalla huomioon katsoessaan, että sopimuksen nojalla valittaja myöntää Der Grüne Punkt -tavaramerkkiin käyttölisenssin kilpaileviin järjestelmiin takaisinotettujen pakkausten osalta.
84.
DSD katsoo kolmannessa valitusperusteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa ja ottanut pakkausasetuksen vääristyneellä tavalla huomioon todetessaan, ettei Der Grüne Punkt -tavaramerkille voida myöntää vaadittua yksinoikeutta.
85.
Neljännessä valitusperusteessaan valittaja vetoaa yhteisön tavaramerkkioikeuden loukkaamiseen.
86.
Viidennessä valitusperusteessaan DSD väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rikkoneen EY 82 artiklaa, kun se on riittämättömin perusteluin ja asiakirja-aineiston vastaisesti katsonut, että valittaja on käyttänyt väärin määräävää asemaansa myöntämällä käyttölisenssejä Der Grüne Punkt -tavaramerkkiin sellaisten pakkausten osalta, joita ei oteta takaisin sen järjestelmässä, ja jättämättä noudattamatta pakkolisenssin myöntämisen kannalta välttämättömiä edellytyksiä.
87.
Kuudennessa valitusperusteessaan valittaja katsoo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rikkoneen asetuksen N:o 17 3 artiklaa ja loukanneen suhteellisuusperiaatetta, kun se on velvoittanut valittajan myöntämään lisenssin yrityksille, joiden pakkauksia ei oteta takaisin sen järjestelmässä, ja evännyt siltä oikeuden liittää selventävä merkintä pakkauksiin, jotka on varustettu Der Grüne Punkt -logolla ja joita ei oteta takaisin DSD-järjestelmässä.
88.
DSD vetoaa seitsemännessä valitusperusteessaan menettelyvirheeseen siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korvannut omilla perusteluillaan komission perustelut.
89.
Kahdeksannessa valitusperusteessaan valittaja katsoo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen loukanneen sen oikeutta saada asiansa ratkaistuksi kohtuullisessa ajassa.
A Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä ristiriitaisten perustelujen vuoksi
90.
Tässä ensimmäisessä valitusperusteessaan valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittäneen ristiriitaisia toteamuksia määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä ja laiminlyöneen siten perusteluvelvollisuutensa.
1. Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
91.
Valittajan mukaan perusteluissa on ristiriita, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen analyysin ja erityisesti valituksenalaisen tuomion 48, 50, 58, 60, 119, 163 ja 164 kohdan mukaan DSD edellyttää jätehuoltojärjestelmäänsä liittyviltä yrityksiltä sitä, että nämä suorittavat lisenssimaksun myyntipakkauksista, joita ei ole otettu takaisin tässä järjestelmässä, ja koska toisaalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 194 kohdassa todennut, että ”ei ole mahdotonta, että kyseessä olevaan pakkaukseen merkityllä Der Grüne Punkt -merkillä voi olla taloudellista arvoa itsessään” ja että ”vaikka – – pakkausta ei tosiasiallisesti ole palautettu DSD-järjestelmään, ja on osoitettu, että kilpaileva järjestelmä on kerännyt tai hyödyntänyt sitä vastaavan materiaalimäärän, merkki jättää tästä huolimatta kuluttajalle mahdollisuuden hävittää kyseinen pakkaus DSD-järjestelmän välityksellä”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jatkaa vielä, että ”tällaisella kuluttajille tarjotulla mahdollisuudella, joka koskee kaikkia kaupan pidettyjä pakkauksia, joissa on Der Grüne Punkt -logo – – voi olla jokin hinta – – [joka] tulisi olla suoritettavissa DSD:lle vastineena tässä tapauksessa suoritetusta palvelusta, eli sen järjestelmän käytettäväksi tarjoamisesta”.
92.
Komissio katsoo, ettei tämä valitusperuste ole perusteltu. Se huomauttaa, että lisenssimaksulla on tarkoitus kattaa keräys-, lajittelu- ja hyödyntämiskustannukset sekä hallinnolliset kulut. Sitä vastoin lisenssimaksu ei ole vastike tavaramerkin käytöstä. Riidanalainen päätös ja valituksenalainen tuomio eivät siten koske kysymystä tavaramerkin käytöstä maksettavasta lisenssimaksusta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on johdonmukaisesti pitänyt valituksenalaisen tuomion 194–196 kohdassa erillään valittajan määräävän aseman väärinkäytön sekä tämän mahdollisuuden periä asianmukainen lisenssimaksu pelkästä tavaramerkin käytöstä.
93.
Vfw, Landbell ja BellandVision katsovat komission tavoin, ettei perusteluissa ole ristiriitaa. Valituksenalaisen tuomion 194 kohdalla ei ole mitään tekemistä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen väärinkäytöstä esittämien toteamusten kanssa. Se koskee ainoastaan sitä, voiko Der Grüne Punkt -logon pelkällä pakkauksiin merkitsemisellä olla jokin hinta, vaikka DSD ei tarjoa minkäänlaista jätehuoltopalvelua.
2. Asian arviointi
94.
EY 82 artiklan rikkomista koskevan ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 86–163 kohdassa, oliko valittaja käyttänyt väärin määräävää asemaansa relevanteilla Saksan markkinoilla. Se katsoi tämän tuomion 164–165 kohdassa, että ”pakkausasetuksella, tavaramerkkiin liittyvillä oikeuksilla tai DSD-järjestelmän toimintaan liittyvillä vaatimuksilla ei oikeuteta kantajaa edellyttämään, että yritykset, jotka käyttävät sen järjestelmää, suorittavat lisenssimaksun Saksassa markkinoille saatettujen Der Grüne Punkt -logolla varustettujen myyntipakkausten kokonaismäärästä, kun kyseiset yritykset osoittavat, että ne eivät käytä DSD-järjestelmää koskien osaa kyseisistä pakkauksista tai niitä kokonaisuudessaan”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi siten ensimmäisen kanneperusteen.
95.
Valituksenalaisen tuomion 191 kohdasta ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti asetuksen N:o 17 3 artiklan rikkomista ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskevaa toista kanneperustetta tutkiessaan kantaa valittajan väitteeseen, jonka mukaan riidanalaisen päätöksen 3 ja 4 artikla estivät lisenssimaksun perimisen pelkästä tavaramerkin käytöstä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on selittänyt tämän tuomion 194–196 kohdassa syyt, joiden vuoksi DSD voi periä asianmukaisen lisenssimaksun pelkästä tavaramerkin käytöstä, kun on osoitettu, että Der Grüne Punkt -logolla varustettu pakkaus on otettu takaisin ja hyödynnetty toisessa järjestelmässä.
96.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi siten valituksenalaisen tuomion 194–196 kohdassa, että Der Grüne Punkt -logolla saattoi olla taloudellista arvoa ja että pelkällä logon merkitsemisellä pakkaukseen ”voi olla jokin hinta”.
97.
Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole esittänyt ristiriitaisia toteamuksia. Se on pitänyt erillään lisenssimaksun, joka kattaa ainoastaan järjestelmän todelliseen käyttöön liittyvät kustannukset ja josta tässä asiassa on yksinomaan kysymys, ja pelkästä Der Grüne Punkt -logon käytöstä perittävän asianmukaisen lisenssimaksun, joka on luonteeltaan erilainen ja josta on mahdollisuus neuvotella vain täysin erillisenä asiana, joka ei liity ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettuun asiaan.
98.
Edellä esitetyn perusteella katson näin ollen, että ensimmäinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
B Toinen valitusperuste, joka koskee logon käyttöä koskevan sopimuksen ottamista huomioon vääristyneellä tavalla
99.
Tällä toisella valitusperusteellaan DSD arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on ottanut logon käyttöä koskevan sopimuksen huomioon vääristyneellä tavalla.
1. Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
100.
Valittaja esittää tämän valitusperusteensa tueksi useita eri väitteitä.
101.
Ensinnäkin DSD:n mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut sen myöntävän tämän sopimuksen nojalla Der Grüne Punkt -logon käyttöä koskevan erillisen lisenssin, eli niiden myyntipakkausten merkintää koskevan lisenssin, joiden osalta ei käytetä DSD-järjestelmää. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen tehnyt oikeudellisen virheen ottaessaan logon käyttöä koskevan sopimuksen huomioon vääristyneellä tavalla.
102.
Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon sen väitteitä, jotka osoittavat, ettei se myönnä erillisiä lisenssejä ja että logon käyttöä koskevassa sopimuksessa ainoastaan annetaan järjestelmään liittyville yrityksille oikeus käyttää logoa, jotta DSD vastaisi pakkausasetuksen mukaisista takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitteista. Tämän vuoksi DSD katsoo, että vaikka logon käyttöä koskeva sopimus rajoittuu siihen, että sillä annetaan oikeus merkitä logo pakkauksiin, jolloin nämä pakkaukset voidaan käsitellä sen jätehuoltojärjestelmässä, sen tarjoaman palvelun ja lisenssimaksun välillä ei ole ristiriitaa. Määräävää markkina-asemaa ei siten ole käytetty väärin.
103.
Toiseksi DSD väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinta logon käyttöä koskevasta sopimuksesta on ristiriidassa asiakirja-aineistoon sisältyvien seikkojen kanssa. DSD:n ja komission hallinnollisen menettelyn aikana käymästä kirjeenvaihdosta ilmenee, että DSD ei myöntänyt erillisiä lisenssejä vaan kieltäytyi ainoastaan hyväksymästä sitä, että kilpaileviin järjestelmiin tarkoitetut pakkaukset voitaisiin varustaa Der Grüne Punkt -logolla.
104.
Kolmanneksi valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ottaneen vääristyneellä tavalla huomioon selvitysaineiston, johon se on tukeutunut ja jonka perusteella se on todennut valittajan tarjoavan erillistä lisenssiä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sen mukaan tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan Oberlandesgericht Düsseldorfin 11.8.1998 asiassa Hetzel antaman tuomion ja Bundesgerichtshofin asiassa Bäko antaman tuomion, komissiolle tehtyjen kantelujen sekä valittajan alun perin esittämän väitteen perusteella, että DSD tarjosi erillistä lisenssiä.
105.
Valittaja vetoaa valituksenalaisen tuomion 163 kohtaan, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että ”DSD-järjestelmän toimintaa koskevilla vaatimuksilla ei voida perustella kantajan toimintaa, joka on kuvattu komission mainitsemissa [edellä mainituissa asioissa Bäko ja Hertzel annetuissa tuomiossa] – –, eri komissiolle esitetyissä kanteluissa – – ja DSD:n alun perin kanteessaan esittämissä väitteissä – –, joissa oli kyse siitä, että lisenssimaksun suorittamista vaadittiin Saksassa markkinoille saatettujen Der Grüne Punkt -logolla varustettujen myyntipakkausten kokonaismäärästä, vaikka osoitettiin, että eräät pakkauksista on otettu takaisin ja hyödynnetty toisen kollektiivisen järjestelmän tai oman järjestelmän välityksellä”.
106.
Komissio huomauttaa, että se perustaa määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä koskevan toteamuksensa yksinomaan logon käyttöä koskevassa sopimuksessa määritettyyn lisenssimaksujärjestelmään. Se täsmentää, että vaaditun lisenssimaksun ja DSD:n todellisuudessa suorittaman palvelun välinen epäsuhta liittyy tavaramerkin käyttöön ainoastaan siltä osin kuin DSD käyttää Der Grüne Punkt -logoa painostaakseen taloudellisesti järjestelmäänsä liittyviä yrityksiä.
107.
Vfw, Landbell ja BellandVision katsovat, että tämä valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska DSD voi perustaa valituksensa ainoastaan siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut oikeussääntöjä, eikä tosiseikkojen virheelliseen arviointiin.
2. Asian arviointi
108.
Ymmärrän valittajan arvostelevan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että tämä on päätellyt asiakirja-aineistoon sisältyvien seikkojen ja todisteiden perusteella DSD:n tarjoavan Der Grüne Punkt -logon käyttölisenssiä järjestelmäänsä liittyville yrityksille sellaisten pakkausten osalta, joita ei oteta takaisin eikä hyödynnetä sen järjestelmässä. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt tulkita logon käyttöä koskevaa sopimusta siten, että siinä lisenssimaksu sidotaan yksinomaan tarjottuun palveluun.
109.
Mielestäni valittaja erehtyy ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamusten suhteen.
110.
Selostettuaan asianosaisten väitteet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa heti alkuun valituksenalaisen tuomion 141 kohdassa, että ”riidanalaisessa päätöksessä väärinkäyttönä pidetään ainoastaan logon käyttöä koskevan sopimuksen lisenssimaksua koskevia määräyksiä (eli sopimuksen 4 §:n 1 [kohtaa] ja 5 §:n 1 [kohtaa])”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jatkaa täsmentäen, että ”riidanalaisessa [päätöksessä] ei siis moitita sitä seikkaa, että sopimuksen 3 §:n 1 [kohdan] mukaan valmistajan tai myyjän, joka haluaa käyttää DSD-järjestelmää, on merkittävä Der Grüne Punkt -logo kaikkiin sisäiseen kulutukseen ilmoitettuihin ja tarkoitettuihin pakkauksiin”.
111.
Sovellettavia oikeussääntöjä selostaessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 17 kohdassa, että DSD-järjestelmään liittyvien yritysten maksaman lisenssimaksun tarkoituksena on logon käyttöä koskevan sopimuksen 4 §:n 2 ja 3 kohdan nojalla yksinomaan kattaa keräyksestä, lajittelusta ja hyödyntämisestä aiheutuvat kustannukset sekä näihin liittyvät hallinnolliset kulut.
112.
Katson edellä esitetyn perusteella, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on selvästi todennut tämän sopimuksen nojalla DSD:n velvoitteet sekä sen vastikkeen, joka valmistajan tai myyjän on suoritettava lisenssimaksun muodossa. DSD:tä arvostellaan tämän sen järjestelmään liittyviltä yrityksiltä perityn lisenssimaksun ja todellisuudessa suoritetun palvelun välisestä epäsuhdasta, sillä vaikka tietyt pakkaukset palautetaan kilpailevaan järjestelmään, DSD perii logon käyttöä koskevan sopimuksen nojalla näistä pakkauksista lisenssimaksun, jonka tarkoituksena on siis yksinomaan kattaa keräyksestä, lajittelusta ja hyödyntämisestä aiheutuvat kustannukset sekä hallinnolliset kulut.
113.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näin ollen ole mielestäni tulkinnut logon käyttöä koskevaa sopimusta siten, että sen tarkoituksena olisi myöntää Der Grüne Punkt -logon käyttölisenssi järjestelmään liittyville yrityksille sellaisten pakkausten osalta, joita ei oteta takaisin eikä hyödynnetä DSD-järjestelmässä.
114.
Kuten komissio on korostanut, Der Grüne Punkt -logo liittyy logon käyttöä koskevaan sopimukseen ainoastaan siltä osin kuin tätä logoa käytetään tunnistamistarkoituksessa. Valittaja on itse väittänyt näin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Valituksenalaisen tuomion 124 kohdassa tämä tuomioistuin on tuonut esille DSD:n väitteet, joiden mukaan ”Der Grüne Punkt -merkin ansiosta voidaan samalla sekä ilmaista, mitkä pakkaukset on toimitettava DSD:lle, – – että ilmoittaa kuluttajalle, mitä hänen on pakkauksille tehtävä”.
115.
Näin ollen katson, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti lähtenyt seuraavasta periaatteesta. Logon käyttöä koskevan sopimuksen tarkoituksena on vapauttaa järjestelmään liittyvät yritykset pakkausten takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitteesta. Näiden palvelujen vastikkeena näiden yritysten on maksettava DSD:lle lisenssimaksu kaikista ilmoitetuista pakkauksista riippumatta siitä, onko vai eikö niitä ole todellisuudessa otettu takaisin DSD-järjestelmässä, jossa ilmoitetut pakkaukset voidaan tunnistaa logon perusteella.
116.
Tämän vuoksi myös toinen valitusperuste on mielestäni hylättävä perusteettomana.
C Kolmas valitusperuste, joka koskee perustelujen puutteellisuutta ja pakkausasetuksen ottamista huomioon vääristyneellä tavalla, kun Der Grüne Punkt -logoa koskevan yksinoikeuden vaatimista on pidetty mahdottomana
117.
Kolmannessa valitusperusteessaan valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole perustellut riittävästi toteamusta, jonka mukaan Der Grüne Punkt -tavaramerkki ei voi saada vaadittua yksinoikeutta, ja että tällä toteamuksellaan se on ottanut pakkausasetuksen huomioon vääristyneellä tavalla ja loukannut tavaramerkkioikeutta.
118.
Valittaja esittää tämän valitusperusteensa tueksi useita eri väitteitä.
119.
Ensimmäisessä väitteessään valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustanut kantansa, jonka mukaan valittaja ei voi vaatia Der Grüne Punkt -tavaramerkin yksinoikeutta, pelkästään istunnossa tapahtuneeseen kontradiktoriseen esitykseen eikä se siten ole perustellut riittävästi tätä toteamusta.
120.
Toisessa väitteessään valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamus, jonka mukaan pakkausten valmistaja tai myyjä siirtää DSD:lle tietyn materiaalimäärän, on vastoin logon käyttöä koskevan sopimuksen määräyksiä, pakkausasetuksen säännöksiä ja tavaramerkkioikeuteen perustuvaa edellytystä, jonka mukaan DSD-järjestelmään kuuluvat pakkaukset on voitava yksilöidä.
121.
Kolmannessa, neljännessä ja viidennessä väitteessään DSD väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ottaneen pakkausasetuksen huomioon vääristyneellä tavalla, kun se on todennut ensinnäkin, että pakkaus voi samanaikaisesti kuulua sekä DSD-järjestelmään että toiseen kollektiiviseen järjestelmään, toiseksi, että kollektiiviseen järjestelmään liittynyt myyjä voi jälkikäteen täyttää takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitteensa oman järjestelmän kautta, ja kolmanneksi, että nämä velvoitteet oman järjestelmän kautta täyttävä myyjä voi jälkikäteen liittyä kollektiiviseen järjestelmään.
122.
Kuudennessa väitteessään DSD katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamus, jonka mukaan pakkauksiin, joista ei ole huolehdittu DSD-järjestelmässä, voidaan merkitä Der Grüne Punkt -logo, vie tältä logolta sen erottamiskyvyn ja on selvästi vastoin pakkausasetuksessa ilmaistua avoimuusperiaatetta.
123.
Seitsemännessä väitteessään valittaja katsoo vielä, että se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole hyväksynyt Der Grüne Punkt -logoa koskevaa yksinoikeutta, on tavaramerkkioikeuden vastaista.
1. Kolmannen valitusperusteen ensimmäinen väite, joka koskee perustelujen puutteellisuutta
a) Asianosaisten lausumat
124.
DSD katsoo, että valituksenalaisen tuomion 161 kohdassa oleva toteamus, jonka mukaan Der Grüne Punkt -tavaramerkki ei voi saada vaadittua yksinoikeutta, on puutteellisesti perusteltu. Valittaja arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta erityisesti siitä, että se on perustanut kantansa istunnossa tapahtuneeseen kontradiktoriseen esitykseen, ilman että valituksenalaisen tuomion tai istuntopöytäkirjojen perusteella olisi mahdollista määrittää, mikä on ollut tämän esityksen tarkoituksena.
125.
Komissio väittää, että tavaramerkkioikeutta koskevien perustelujen arviointi ei perustu olennaisesti istunnossa esitettyihin seikkoihin.
b) Asian arviointi
126.
Katson komission tavoin, että tämä väite on hylättävä perusteettomana.
127.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 139 kohdassa, että istunnossa tapahtuneen kontradiktorisen esityksen johdosta voidaan tehdä seuraava toteamus: ”Pakkausten valmistaja tai myyjä ei toimita DSD:lle tiettyä määrää pakkauksia, jotka on tarkoitettu varustettaviksi Der Grüne Punkt -logolla, vaan paremminkin materiaalimäärän, jonka kyseinen valmistaja tai myyjä aikoo saattaa Saksassa markkinoille ja jonka takaisinoton ja hyödyntämisen se aikoo uskoa DSD-järjestelmälle. Pakkausten valmistajan tai myyjän on täten mahdollista käyttää yhdistettyjä järjestelmiä noudattaakseen pakkausasetuksessa säädettyjä hyödyntämiskiintiöitä.”
128.
Tämän toteamuksen perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tarkastellut valittajan esittämää kritiikkiä riidanalaisessa päätöksessä esitetystä analyysistä ja erityisesti valittajan esittämiä tavaramerkkioikeutta koskevia perusteluja.
129.
Valituksenalaisen tuomion 103–114 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on yksilöinyt asianosaisten kirjallisen käsittelyn aikana esittämät väitteet, jotka koskevat logon käyttöä koskevan sopimuksen riidanalaisten määräysten perustelemista tavaramerkkioikeudella.
130.
Valituksenalaisen tuomion 156 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa Kammergericht Berlinin 14.6.1994 antamasta tuomiosta ilmenevän, että ”[Der Grüne Punkt -tavaramerkki] ’ei kerro kohderyhmälleen muuta kuin että merkillä varustettu tuote voidaan käsitellä DSD-järjestelmässä’ eikä sillä anneta mitään tietoja tarjotun palvelun tasosta”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lisää, että ”tilanteessa, jossa osa pakkauksista osoitetaan DSD:n kilpailijalle, kuluttaja voi vapaasti päättää, jättääkö hän hyödyntämisen DSD-järjestelmän vai kilpailevan järjestelmän tehtäväksi”.
131.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli tästä valituksenalaisen tuomion 157 kohdassa, että ”koska – – Der Grüne Punkt -logon tehtävänä on tuoda esiin mahdollisuus pakkauksen hävittämisestä DSD-järjestelmän välityksellä ja koska kyseinen logo voidaan merkitä pakkaukseen yhdessä muiden merkkien tai muiden sellaisten keinojen kanssa, joilla voidaan yksilöidä muu hävittämismahdollisuus oman järjestelmän tai kilpailevan kollektiivisen järjestelmän välityksellä, asiassa ei voida väittää, että riidanalainen päätös muodostaa tavaramerkkiin liittyvien oikeuksien kohtuuttoman loukkauksen, [tai varsinkaan] loukkau[ksen, jota ei voida perustella] tarpeella estää EY 82 artiklassa tarkoitettu määräävän markkina-aseman väärinkäyttö”.
132.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vastasi valituksenalaisen tuomion 158 kohdassa valittajan väitteeseen, jolla kyseenalaistetaan riidanalaiseen päätökseen sisältyvä toteamus, jonka mukaan Kammergericht Berlinin tuomion mukaan Der Grüne Punkt -logon keskeinen tehtävä täyttyy, jos se ilmaisee kuluttajalle, että tällä on mahdollisuus antaa pakkaus DSD:n käsiteltäväksi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan tällä väitteellä ei ole asian kannalta merkitystä, koska siinä ”ainoastaan tuodaan esiin se erityinen asiayhteys, jonka puitteissa annettiin kyseinen tuomio, – – mutta tuolla kritiikillä ei kuitenkaan saateta kyseenalaiseksi komission johtopäätöstä, jonka mukaan samassa pakkauksessa voi olla useita ilmoituksia, joilla kuluttajille annetaan tietoja siitä, kuinka niiden on toimittava niiden eri järjestelmien suhteen, jotka mahdollisesti voivat ottaa takaisin ja hyödyntää pakkauksen”.
133.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin selittää vielä valituksenalaisen tuomion 159 kohdassa, että valittajan esittämien mielipidetutkimusten tuloksilla, jotka valittajan mukaan vahvistavat tavaramerkin erottamiskyvyn, ei kyseenalaisteta riidanalaisessa päätöksessä esitettyä päättelyä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa tältä osin olevan ”loogista, että kuluttajat pitävät pakkaukseen merkittyä Der Grüne Punkt -logoa osoituksena siitä, että pakkaus voidaan palauttaa kuluttajien kotipaikan läheisyydessä sijaitseviin keräyspisteisiin. Tämän perusteella ei voida kuitenkaan selvittää kyseisten kuluttajien reaktiota siinä tilanteessa, että pakkaukseen on merkitty useita logoja, joilla kollektiiviset järjestelmät yksilöidään. Komissio ja väliintulijat toteavat tältä osin, että näiden järjestelmien käyttämät keräyspisteet ovat yleensä samoja ja useimmiten kuluttaja jättää pakkaukset kyseisiin pisteisiin käytetyn materiaalin perusteella eikä pakkauksessa olevan logon perusteella, kuten istunnossa on vahvistettu”.
134.
Valittaja väitti lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, että Der Grüne Punkt -tavaramerkin merkitseminen kilpailevaan järjestelmään kuuluvaan pakkaukseen loukkaa tämän tavaramerkin erottamistehtävää, sillä kuluttajia johdetaan harhaan kaikissa riidanalaisessa päätöksessä tarkoitetuissa tilanteissa. Tilanteessa, jossa on yhdistetty oma järjestelmä ja DSD-järjestelmä, valittajan mukaan lähes 48,4 prosenttia kuluttajista ei ymmärtäisi niitä ristiriitaisia tietoja, joita merkitsevät ilmoitus takaisinotosta myymälässä ja Der Grüne Punkt -logolla välitetty ilmoitus takaisinotosta kotipaikan läheisyydessä DSD-järjestelmän puitteissa. (
11
)
135.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vastaa tähän väitteeseen valituksenalaisen tuomion 160 kohdassa ja katsoo, että tämä ”yleisön harhaanjohtamista koskeva väite ei voi menestyä – –, sillä logon käyttöä koskeva sopimus koskee ainoastaan logon käyttäjiä, eli pakkausten valmistajia ja myyjiä, jotka käyttävät DSD-järjestelmää, eikä kuluttajia”.
136.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päättää tarkastelunsa täsmentämällä valituksenalaisen tuomion 161 kohdassa, että ”kantajan puolustaman yksinoikeuden hyväksymisestä ei aiheutuisi muita seurauksia kuin se, että pakkausten valmistajia ja myyjiä estettäisiin käyttämästä yhdistettyä järjestelmää ja että kantaja oikeutettaisiin saamaan korvausta palvelusta, jonka osalta asianomaiset ovat osoittaneet, ettei sitä ole tosiasiallisesti suoritettu, koska se on uskottu muun kollektiivisen järjestelmän tai oman järjestelmän tehtäväksi riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa kuvatun menettelyn mukaisesti”.
137.
Kaiken tämän perusteella katson, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelut toteamuksesta, jonka mukaan Der Grüne Punkt -tavaramerkki ei voi saada valittajan vaatimaa yksinoikeutta, eivät perustu – toisin kuin valittaja väittää – olennaisesti istunnossa kuultuun kontradiktoriseen esitykseen, eivätkä ne ole millään tavoin puutteellisia.
138.
Näin ollen mielestäni kolmannen valitusperusteen ensimmäinen väite on hylättävä perusteettomana.
2. Kolmannen valitusperusteen toinen väite, joka koskee asiakirja-aineiston sivuuttamista ja yhteisön tavaramerkkioikeuden loukkaamista
a) Asianosaisten lausumat
139.
DSD:n mukaan valituksenalaisen tuomion 139 kohdassa oleva toteamus, jonka mukaan ”pakkausten valmistaja tai myyjä ei toimita [sille] tiettyä määrää pakkauksia, jotka on tarkoitettu varustettaviksi Der Grüne Punkt -logolla, vaan paremminkin materiaalimäärän, jonka kyseinen valmistaja tai myyjä aikoo saattaa Saksassa markkinoille ja jonka takaisinoton ja hyödyntämisen se aikoo uskoa DSD-järjestelmälle”, on selvästi vastoin logon käyttöä koskevan sopimuksen määräyksiä ilmoittamisesta ja lisenssien myöntämisestä, pakkausasetuksen säännöksiä takaisinottovelvoitteesta vapautumisesta, kyseisen asetuksen avoimuusvaatimusta sekä tavaramerkkioikeuteen perustuvaa edellytystä, jonka mukaan DSD-järjestelmään kuuluvat pakkaukset on voitava yksilöidä.
b) Asian arviointi
140.
Kuten komissio on todennut, kolmannen valitusperusteensa toisessa väitteessä valittaja ainoastaan viittaa kansallisia oikeussääntöjä koskeviin huomautuksiinsa osoittamatta yhteyttä näiden oikeussääntöjen ja tässä väitteessä tarkoitettuja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksia koskevan kritiikkinsä välillä. Kyseinen väite ei sisällä minkäänlaista esitystä oikeudellisista väitteistä, jotka osoittaisivat, missä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tehnyt oikeudellisen virheen.
141.
EY 225 artiklan, yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan ensimmäisen kohdan ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdan mukaan valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perusteet, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi. (
12
)
142.
Näissä olosuhteissa katson, että kolmannen valitusperusteen toinen väite on jätettävä tutkimatta.
3. Kolmannen valitusperusteen kolmas, neljäs ja viides väite, jotka koskevat pakkausasetuksen ottamista huomioon vääristyneellä tavalla
143.
Valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ottaneen pakkausasetuksen huomioon vääristyneellä tavalla, kun se on todennut ensinnäkin, että pakkaus voi kuulua samanaikaisesti DSD-järjestelmään ja johonkin toiseen kollektiiviseen järjestelmään, toiseksi, että kollektiiviseen järjestelmään liittynyt myyjä voi jälkikäteen täyttää velvoitteensa oman järjestelmän kautta, ja kolmanneksi, että velvoitteensa oman järjestelmän kautta täyttävä myyjä voi jälkikäteen liittyä kollektiiviseen järjestelmään.
a) Kolmannen valitusperusteen kolmas väite
i) Asianosaisten lausumat
144.
DSD väittää, että valituksenalaisen tuomion 129 ja 154 kohdassa tehdyissä toteamuksissa, joiden mukaan DSD:lle uskottu pakkaus voi samaan aikaan kuulua muuhunkin takaisinotto- ja hyödyntämisjärjestelmään kuin DSD-järjestelmään, otetaan pakkausasetus vääristyneellä tavalla huomioon.
145.
Valittaja katsoo, että nämä toteamukset ovat selvästi vastoin pakkauksia koskevaa oikeusperiaatetta, jonka mukaan tietty pakkaus joko kuuluu takaisinottovelvoitteen piiriin tai on vapautettu tästä velvoitteesta. Se katsoo näin ollen, että pakkaus ei voi – toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esittää tässä väitteessä tarkoitetussa toteamuksessa – kuulua kahteen tai useampaan jätehuoltojärjestelmään.
146.
Valittaja tuo tältä osin esille ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 134 kohdassa mainitseman esimerkin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin selittää siinä pikaruokalaketjun osalta, että ”kun loppukuluttaja ostaa hampurilaisen, joka on pakattu pakkaukseen, jonka tarkoituksena on lämmön säilyttäminen, kyseinen kuluttaja voi valintansa mukaan joko kuluttaa tuotteen paikan päällä ja palauttaa pakkauksen pikaruokalaketjun oman järjestelmänsä puitteissa käytettäviksi asettamiin roska-astioihin, tai viedä tuotteen kotiinsa palauttaakseen sitten pakkauksen DSD:n keräysastioihin, jotka sijaitsevat hänen kotipaikkansa läheisyydessä”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päättelee, että ”kyseinen pakkaus voidaan näin ollen palauttaa kahteen keräys- ja hyödyntämisjärjestelmään, joita pikaruokalaketju tarjoaa käytettäviksi täyttääkseen [pakkaus]asetuksessa säädetyt velvoitteet”.
147.
DSD katsoo, että pakkaus ei edes pikaruokalaketjujen osalta voi kuulua kahteen keräysjärjestelmään, toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut. DSD toteaa, että vaikka pakkaus saatetaan palauttaa paikan päällä oman järjestelmän puitteissa tai ottaa takaisin kollektiivisessa järjestelmässä, kysymys voi olla ainoastaan kuluttajan virheestä. Valittaja korostaa, että on tärkeää ilmoittaa selvästi, mikä on kullekin pakkaukselle tarkoitettu jätehuoltotapa.
148.
Komissio katsoo, että yhdistetyssä ratkaisussa, jossa käytetään kahta kollektiivista järjestelmää, pakkausten valmistajan tai myyjän on noudatettava kahden järjestelmän edellyttämää avoimuutta. Pakkauksissa olisi siten kaksi erilaista merkkiä, jotka on tarkoitettu näiden järjestelmien tunnistamiseksi. Komissio katsoo, että tällainen ratkaisu on mahdollinen, sillä kyseiset järjestelmät vastaavat ainoastaan pakkausmääristä. Komissio toteaa niin ikään, että kollektiivisten järjestelmien kilpailutilanteessa pakkaukset kerätään samoihin keräysastioihin.
ii) Asian arviointi
149.
Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 154 kohdassa tekemässä toteamuksessa, jonka mukaan DSD:lle uskottu pakkaus voi kuulua usean jätehuoltojärjestelmän piiriin, ei oteta pakkausasetusta vääristyneellä tavalla huomioon.
150.
Täsmennän heti alkuun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen todenneen valituksenalaisen tuomion 10 kohdassa, että ”Saksan viranomaiset ovat todenneet 24.5.2000 esittämissään huomautuksissa, jotka on toimitettu komissiolle hallinnollisen menettelyn yhteydessä – –, että pakkausasetuksen perusteella myyjä saattoi yhdistää oman järjestelmän yhteydessä tapahtuvan takaisinoton myymälän läheisyydessä ja kollektiivisen järjestelmän yhteydessä toteutetun keräyksen loppukuluttajan läheisyydessä osallistumalla kollektiiviseen järjestelmään ainoastaan osan sen markkinoille saattamien pakkausten osalta”.
151.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa todennut, että ”riidanalaisessa päätöksessä korostetaan myös, että Saksan viranomaisten aiemmasta vastauksesta ilmenee, että [pakkaus]asetuksen 6 §:n 3 momentti ei merkitse sitä, että ainoastaan yhden järjestelmän käyttäminen on mahdollista. Saksan viranomaisten tarkoituksena ei koskaan ole ollut se, että Saksan koko alueelle tai jokaiseen [osavaltioon] voidaan perustaa ainoastaan yksi kollektiivinen järjestelmä”.
152.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näiden toteamusten perusteella voinut mielestäni perustellusti todeta valituksenalaisen tuomion 131 kohdassa, että pakkausasetuksen 6 §:n liitteen I mukaan hyödyntämiskiintiöt on laskettu prosentuaalisesti siitä markkinoille saatetusta materiaalimassasta, joka on todellisuudessa otettu takaisin ja hyödynnetty, ja että tämän liitteen 1 kohdan 2 alakohdassa tarkennetaan, että merkitykselliset pakkausmäärät määritetään prosentuaalisesti massasta.
153.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin selitti tämän jälkeen valituksenalaisen tuomion 132–135 kohdassa, että koska hyödyntämiskiintiöt laskettiin prosentuaalisesti massasta, jako järjestelmien kesken oli mahdollista ilman ennalta määritettyihin pakkausmääriin turvautumista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin havainnollisti kantaansa esimerkillä pikaruokalaketjusta. Se osoitti siten, että tällaisen ketjun yhteydessä oman järjestelmän yhdistäminen DSD-järjestelmän kanssa on välttämätöntä, sillä tuotteet voidaan kuluttaa joko paikan päällä tai viedä mukana. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jatkoi toteamalla, että ”kantajan ja pakkausten valmistajan tai myyjän välisessä sopimussuhteessa ratkaisevaa on sen takaaminen, että markkinoille saatetut materiaalimäärät, jotka on hyödynnettävä, todella otetaan takaisin ja hyödynnetään [pakkaus]asetuksessa säädettyjen kiintiöiden saavuttamiseksi”.
154.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin selitti valituksenalaisen tuomion 136–138 kohdassa, että tässä asetuksessa säädettyjen velvoitteiden täyttämiseksi voidaan soveltaa korjausmekanismeja. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että jos oma järjestelmä ei riitä hyödyntämiskiintiöiden täyttämiseksi, pakkausten valmistaja tai myyjä voi turvautua kollektiiviseen järjestelmään ostaakseen puuttuvat määrät.
155.
Pakkausasetuksessa itsessään tarjotaan tätä ratkaisua, kun sen 6 §:n 1 momentissa täsmennetään, että jos myyjä ei täytä takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitettaan ottamalla pakkaukset takaisin palautuspaikalla, sen on tehtävä se kollektiivisen järjestelmän avulla. (
13
)
156.
Kaiken edellä esitetyn perusteella myös kolmas väite on mielestäni hylättävä perusteettomana.
b) Kolmannen valitusperusteen neljäs ja viides väite
i) Asianosaisten lausumat
157.
DSD väittää vielä, että valituksenalaisen tuomion 137 kohdassa esitetty väite, jonka mukaan kollektiiviseen järjestelmään liittynyt myyjä voisi jälkikäteen itse huolehtia takaisinotosta ja hyödyntämisestä, merkitsee asiakirja-aineistoon sisältyvien seikkojen ottamista huomioon vääristyneellä tavalla. Tämä väite on sen mielestä erityisesti vastoin pakkausasetuksen perusperiaatetta, jonka mukaan osallistuminen kollektiiviseen järjestelmään, joka ottaa vastatakseen hyödyntämisvelvoitteesta, vapauttaa jätehuoltovelvoitteista. DSD:n mukaan kollektiiviseen järjestelmään kuuluvien pakkausten osalta ei ole mahdollista jälkikäteen turvautua omaan järjestelmään.
158.
Lisäksi DSD huomauttaa, että kyseinen väite, jonka mukaan myyjä, joka on päättänyt käyttää omaa järjestelmää tiettyjen pakkausten osalta, voisi jälkikäteen täyttää pakkausasetuksen mukaiset velvoitteensa ostamalla pakkausmääriä kollektiivisesta järjestelmästä, merkitsee pakkausasetuksen ottamista huomioon vääristyneellä tavalla.
159.
Komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei lähde siitä, että takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitteet täytettäisiin jälkikäteen, vaan siitä, että kollektiiviseen järjestelmään perustuvaa lisenssimaksua voidaan alentaa, jos keräys ei vastaa asetettua kiintiötä.
ii) Asian arviointi
160.
Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut asiakirja-aineistoon sisältyviä seikkoja huomioon vääristyneellä tavalla, kun se on valituksenalaisen tuomion 137 kohdassa todennut, että pikaruokalaketju voi pyytää alennusta lisenssimaksustaan kollektiiviselta järjestelmältä, kunhan kyseinen ketju osoittaa, että se on ottanut oman järjestelmän puitteissa takaisin pakkausmäärät, jotka oli tarkoitettu kollektiiviselle järjestelmälle.
161.
Toisin kuin valittaja väittää, mielestäni tässä esimerkissä ei ole kysymys siitä, että jälkikäteen turvauduttaisiin pakkausten takaisinoton ja hyödyntämisen osalta omaan järjestelmään. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kyseisessä esimerkissä lähtenyt olettamasta, että pikaruokalaketju yhdistää alun alkaen oman järjestelmän ja kollektiivisen järjestelmän.
162.
Tämän olettaman perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, että korjausmekanismeja voitiin soveltaa, kun omassa järjestelmässä ei kyetty täyttämään myyjän vastuulla olevia velvoitteita tai kun siinä oli päinvastoin kyetty keräämään määrätyt määrät. Jälkimmäisen tapauksen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin selittää, että ”pikaruokalaketju voi pyytää alennusta lisenssimaksustaan kyseessä olevalta kollektiiviselta järjestelmältä, kunhan kyseinen ketju osoittaa, että se on ottanut takaisin ja hyödyntänyt [määrät], jotka oli [tarkoitettu] kollektiiviselle järjestelmälle”.
163.
Valittaja on sitä paitsi itsekin viitannut tähän mahdollisuuteen. Riidanalaisen päätöksen 60 ja 61 perustelukappaleessa todetaan, että DSD oli ennen kyseisen päätöksen tekemistä sitoutunut olemaan perimättä lisenssimaksua sellaisista pakkauksista, jotka kerättiin tällaisen oman järjestelmän puitteissa, kun pakkausten valmistaja tai myyjä oli päättänyt yhdistää DSD-järjestelmän ja oman järjestelmän.
164.
Mielestäni asiassa on hylättävä myös se valittajan väite, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi ottanut pakkausasetuksen vääristyneellä tavalla huomioon todetessaan, että oman järjestelmän käyttämiseen päätynyt myyjä voi jälkikäteen täyttää velvoitteensa ostamalla pakkausmääriä kollektiivisesta järjestelmästä.
165.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 9 kohdassa tuonut esille, että ”asetuksen 6 §:n 1 momentin yhdeksännessä virkkeessä todetaan, että jos myyjä ei täytä takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitettaan oman järjestelmän avulla, sen on tehtävä se kollektiivisen järjestelmän avulla”.
166.
Näin ollen katson, että kolmannen valitusperusteen neljäs ja viides väite on hylättävä perusteettomina.
4. Kolmannen valitusperusteen kuudes väite, joka koskee pakkausasetuksen säännösten rikkomista
a) Asianosaisten lausumat
167.
DSD väittää, että valituksenalaisen tuomion 154 kohdassa on tehty oikeudellisia virheitä siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, että Der Grüne Punkt -logo voidaan merkitä pakkauksiin, joista ei huolehdita DSD-järjestelmässä. DSD katsoo tällaisen mahdollisuuden vievän logolta sen erottamiskyvyn ja olevan selvästi vastoin pakkausasetuksen periaatetta, jonka mukaan kuluttajien ja viranomaisten on voitava selvästi määrittää, sovelletaanko pakkaukseen velvoitetta ottaa pakkaus takaisin myyntipisteessä.
168.
Komissio huomauttaa, että DSD liittää asetukseen virheellisesti lähestymistavan, joka keskittyy pakkauksiin erikseen tarkasteltuna. Komission mukaan tällainen lähestymistapa ei vastaa taloudellisia olosuhteita, joissa tehdään yhdistettyjä ratkaisuja, joihin nimenomaan kannustetaan kilpailua koskevan tavoitteen täyttämiseksi.
b) Asian arviointi
169.
Mielestäni myös tämä väite on hylättävä.
170.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 124 kohdassa, että DSD:n mukaan Der Grüne Punkt -logon avulla voidaan ilmaista, mitkä pakkaukset on toimitettava sille, ja ilmoittaa kuluttajalle, mitä hänen on pakkauksille tehtävä, millä voitiin taata sen tehtävän täyttämisen varmistuminen, jonka järjestelmään liittynyt yritys oli DSD:lle uskonut.
171.
Valituksenalaisen tuomion 153 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että ”[pakkaus]asetuksessa säädetyillä eri ilmoitustavoilla – eli etikettimerkintä tai muu soveltuva keino kollektiivisten järjestelmien osalta (asetuksen 6 §:ssä olevan I liitteen 4 kohdan 2 alakohta) ja ilmoitus mahdollisuudesta palauttaa pakkaus myyntipisteeseen omien järjestelmien osalta (asetuksen 6 §:n 1 momentin kolmas virke) – voidaan tiedottaa loppukuluttajalle kyseessä olevan pakkauksen eri palautusmahdollisuuksista eikä tämä merkitse sitä, että ne kantajan väitteet, joiden mukaan Der Grüne Punkt -logon merkintä pakkaukseen johtaisi siihen, että takaisinotto ja hyödyntäminen jossain muussa kuin DSD-järjestelmässä olisi mahdotonta, tunnustetaan paikkansa pitäviksi”.
172.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa vielä valituksenalaisen tuomion 154 kohdassa, että ”[pakkaus]asetuksessa ei täsmennetä, että Der Grüne Punkt -logoa ei voida käyttää pakkauksissa, jotka kerätään kilpailevan kollektiivisen järjestelmän tai oman järjestelmän välityksellä, mikäli mainitut järjestelmät muilta osin noudattavat asetuksen mukaisia edellytyksiä DSD-järjestelmän rinnalla käytetyn järjestelmän yksilöimiseksi. Tällaiset maininnat voivat olla kumulatiivisia ja sama pakkaus voi täten kuulua useiden järjestelmien piiriin samaan aikaan. Komissio on asianmukaisesti tulkinnut tämänsisältöisesti Saksan viranomaisten huomautuksissaan määrittämän avoimuusperiaatteen sisältöä, jonka mukaan kuluttajille ja viranomaisille on osoitettava selkeästi, mihin pakkauksiin sovelletaan velvoitetta ottaa pakkaus takaisin myyntipisteessä tai sen välittömässä läheisyydessä ja mihin pakkauksiin mainittua velvoitetta ei sovelleta”.
173.
Toisin kuin valittaja väittää, kysymys ei ole siitä, että kilpaileville järjestelmille annettaisiin mahdollisuus merkitä Der Grüne Punkt -logo pakkauksiin, joita ei oteta takaisin DSD-järjestelmässä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lähtee nähdäkseni olettamasta, jonka mukaan pakkausten valmistaja tai myyjä on liittynyt DSD-järjestelmään ja johonkin toiseen, joko kollektiiviseen tai omaan, järjestelmään. Pakkausasetuksesta ilmenee velvoite ilmoittaa käytetyn pakkauksen takaisinotosta, ja tämän velvoitteen noudattamiseksi täytyy voida ilmoittaa, missä järjestelmässä pakkaus otetaan takaisin, jotta kuluttaja voisi saada tietoa hänelle tarjotuista mahdollisuuksista, kun pakkaus on käytetty. Tämä voi tapahtua esimerkiksi merkitsemällä muovipulloon Der Grüne Punkt -logo sekä toinen logo, joka ilmaisee sen, että kyseinen pullo voidaan palauttaa myös toiseen järjestelmään, taikka ilmoittamalla myyntipisteessä, että kyseinen pullo voidaan palauttaa tähän myyntipisteeseen.
174.
Pakkausasetukseen sisältyvien mainintojen vuoksi en ymmärrä, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi ottanut tämän asetuksen vääristyneellä tavalla huomioon katsoessaan, että samassa pakkauksessa voi olla sekä Der Grüne Punkt -logo että jokin muu maininta. Asetuksessa tarjotaan valmistajalle tai myyjälle mahdollisuus liittyä useaan järjestelmään, ja siinä velvoitetaan ilmoittamaan, millä tavoin pakkaus voidaan palauttaa.
175.
Näin ollen katson, että kolmannen valitusperusteen kuudes väite on hylättävä perusteettomana.
5. Kolmannen valitusperusteen seitsemäs väite, joka koskee tavaramerkkioikeuden loukkaamista
176.
DSD arvostelee myös valituksenalaisen tuomion 161 kohtaa ja pitää tavaramerkkioikeuden vastaisena toteamusta, jonka mukaan DSD:n vaatimaa yksinoikeutta ei voida hyväksyä, koska tästä hyväksymisestä ei aiheutuisi muita seurauksia kuin se, että pakkausten valmistajia ja myyjiä estettäisiin käyttämästä yhdistettyä järjestelmää. DSD huomauttaa tältä osin, että Saksan oikeuskäytännön mukaan ja mielipidetutkimusten osoittamalla tavalla Der Grüne Punkt -logo, joka on rekisteröity tavaramerkki, viittaa yksinomaan DSD:hen ja sen tarjoamiin palveluihin. Tavaramerkkioikeutta ei kunnioitettaisi, jos Der Grüne Punkt -logolta vietäisiin tämä yksinoikeutta koskeva tehtävä pelkästään yhdistettyä järjestelmää koskevan mahdollisuuden turvaamiseksi.
177.
Koska valittaja vetoaa myös neljännessä valitusperusteessaan siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut yhteisön tavaramerkkioikeutta, mielestäni on paikallaan tutkia tätä väitettä kyseisen valitusperusteen yhteydessä.
D Neljäs valitusperuste, joka koskee yhteisön tavaramerkkioikeuden loukkaamista
1. Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
178.
Neljännessä valitusperusteessaan DSD vetoaa yhteisön tavaramerkkioikeuden loukkaamiseen siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 161 kohdassa todennut, ettei Der Grüne Punkt -tavaramerkille voida myöntää vaadittua yksinoikeutta. DSD toteaa, että jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (
14
) 5 artiklan mukaan rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla on yksinoikeus tavaramerkkiin siten, että tällä on oikeus kieltää käyttämästä tavaramerkkiä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin rekisteröidyn tavaramerkin tarkoittamat tavarat tai palvelut.
179.
Komissio katsoo, että direktiivin 89/104 5 artiklassa kuvatulla yksinoikeudella ei ole mitään tekemistä valituksenalaisen tuomion 161 kohdassa selostetun yksinoikeuden kanssa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ainoastaan tehnyt johtopäätökset tämän tuomion 156 ja 157 kohdassa esitetyistä perusteluista, joiden mukaan Der Grüne Punkt -tavaramerkki ei kerro kyseisestä palvelusta muuta kuin että merkillä varustettu tuote voidaan käsitellä DSD-järjestelmässä, eikä se anna mitään tietoja tarjotun palvelun tasosta.
180.
Komissio lisää, että riidanalainen päätös ei johda tavaramerkin perusteettomaan käyttämiseen, toisin sanoen siihen, että sitä käyttäisivät sellaiset henkilöt, joiden kanssa DSD ei ole allekirjoittanut sopimusta.
181.
Vfw toteaa, että logo ei ole perinteisessä mielessä tavaramerkki. Se katsoo, että tavaramerkki erottaa tuotteet ja palvelut, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin ne tavarat ja palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity. Der Grüne Punkt -logon osalta kukin valmistaja käyttää omia tavaramerkkejään merkitäkseen tuotteet. Tämän logon avulla voidaan ainoastaan merkitä osallistuminen kollektiiviseen järjestelmään, ei yksilöidä samoja tai samankaltaisia tuotteita tai palveluja.
182.
Landbell ja BellandVision katsovat, että tämä valitusperuste on jätettävä tutkimatta ja että se on joka tapauksessa perusteeton.
2. Asian arviointi
183.
Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti katsonut, ettei Der Grüne Punkt -tavaramerkki voi saada vaadittua yksinoikeutta, ja se on siten loukannut yhteisön tavaramerkkioikeutta.
184.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on selostanut valituksenalaisen tuomion 124 kohdassa, DSD:n mukaan Der Grüne Punkt -tavaramerkin ansiosta voidaan samalla sekä ilmaista, mitkä pakkaukset on toimitettava DSD-järjestelmään, että ilmoittaa kuluttajalle, mitä hänen on pakkauksille tehtävä, millä voidaan taata sen tehtävän täyttämisen varmistuminen, jonka DSD:n järjestelmään liittynyt pakkausten valmistaja tai myyjä on sille uskonut. Tämän vuoksi DSD:n mukaan ainoastaan pakkaukset, joiden osalta käytetään DSD-järjestelmää, olisi merkittävä Der Grüne Punkt -logolla.
185.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin valituksenalaisen tuomion 156–161 kohdassa katsonut, että sillä, että tämä logo ja maininta muusta soveltuvasta keinosta, jolla osoitetaan muu kollektiivinen järjestelmä, tai maininta mahdollisuudesta palauttaa pakkaus myymälään esiintyvät samassa pakkauksessa, ei loukata tavaramerkin keskeistä tehtävää, joka on tuoda esiin mahdollisuus pakkauksen hävittämisestä DSD-järjestelmän välityksellä. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että koska kyseisen logon merkitsemisellä pakkaukseen yhdessä muiden merkkien tai muiden sellaisten keinojen kanssa, joilla voidaan yksilöidä muu hävittämismahdollisuus oman järjestelmän tai kilpailevan kollektiivisen järjestelmän välityksellä, ei loukata tavaramerkin keskeistä tehtävää, valittaja ei voi väittää tavaramerkkioikeutta loukatun.
186.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmentää valituksenalaisen tuomion 160 kohdassa, että ”logon käyttöä koskeva sopimus koskee ainoastaan logon käyttäjiä, eli pakkausten valmistajia ja myyjiä, jotka käyttävät DSD-järjestelmää, eikä kuluttajia”.
187.
Todetessaan valituksenalaisen tuomion 161 kohdassa, että valittaja ei voi saada vaadittua yksinoikeutta, sillä muutoin pakkausten valmistajia ja myyjiä estettäisiin käyttämästä yhdistettyä järjestelmää ja valittaja oikeutettaisiin saamaan korvausta palvelusta, jota se ei ole suorittanut, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole mielestäni loukannut yhteisön tavaramerkkioikeutta.
188.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tavaramerkkiin perustuvan oikeuden ydinsisältönä nimittäin on erityisesti taata tavaramerkin haltijalle yksinoikeus tavaramerkin käyttämiseen saatettaessa tavara ensimmäisen kerran markkinoille ja suojata täten tavaramerkin haltijaa sellaisilta kilpailijoilta, jotka haluaisivat käyttää väärin tavaramerkin asemaa ja mainetta myymällä tavaroita, jotka on asiattomasti varustettu tällaisella tavaramerkillä. (
15
)
189.
Juuri tästä syystä direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdassa säädetään, että rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla on yksinoikeus tavaramerkkiin ja että hänellä siten on oikeus kieltää muita käyttämästä ilman hänen suostumustaan elinkeinotoiminnassaan merkkiä, joka on sama kuin tavaramerkki ja samoja tavaroita tai palveluja varten, joita varten tavaramerkki on rekisteröity.
190.
Esillä olevassa asiassa mielestäni yrityksiä, jotka liittyvät DSD-järjestelmään ainoastaan osan pakkaustensa osalta (ensimmäinen ja toinen esimerkkitapaus) tai toisen jäsenvaltion markkinoille saatettujen pakkausten osalta (kolmas esimerkkitapaus), ei voida pitää DSD:n kilpailijoina tai kolmansina, jotka myyvät asiattomasti Der Grüne Punkt -logolla varustettuja tavaroita.
191.
Ensimmäisessä ja toisessa esimerkkitapauksessa valmistajat ja myyjät ovat sopineet DSD:n kanssa tiettyjen pakkausten takaisinotosta ja hyödyntämisestä. Kolmannessa esimerkkitapauksessa valmistajilla ja myyjillä on toisen jäsenvaltion alueella käyttölisenssi Der Grüne Punkt -logoon.
192.
DSD on itse luonut tämän järjestelmän, joka velvoittaa merkitsemään logon kaikkiin pakkauksiin, vaikka osaa näistä pakkauksista ei otettaisikaan takaisin kyseisen järjestelmän puitteissa. Nämä valmistajat ja myyjät eivät siis käytä Der Grüne Punkt -tavaramerkkiä asiattomasti vaan täyttääkseen velvoitteensa merkitä kyseinen logo kaikkiin pakkauksiin riippumatta siitä, otetaanko ne takaisin DSD-järjestelmässä vai ei.
193.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi perustellusti todennut valituksenalaisen tuomion 156 kohdassa, että Der Grüne Punkt -tavaramerkin olennaisena tehtävänä on ilmoittaa, että pakkaus, jossa on tämä tavaramerkki, voidaan ottaa takaisin DSD-järjestelmässä.
194.
Heti kun Der Grüne Punkt -logo on merkitty pakkaukseen, tavaramerkin keskeinen tehtävä täyttyy, sillä kuluttajalle ilmoitetaan mahdollisuudesta jättää pakkaus DSD:n keräysastioihin. Toisin kuin valittaja väitti istunnossa, kysymys ei näin ollen ole ”tavaramerkin tuhoamisesta”.
195.
Mielestäni Der Grüne Punkt -tavaramerkki ei myöskään ole tavaramerkkioikeuden perinteisen kaavan mukainen.
196.
Tavaramerkki auttaa kuluttajaa tekemään tiettyihin tietoihin perustuvan valinnan tällä tavaramerkillä tarjotusta tavarasta tai palvelusta. Jos kuluttaja on esimerkiksi jo ostanut tavaran tai palvelun ja ollut siihen tietyllä tapaa tyytyväinen erityisesti sen vuoksi, että tavara tai palvelu oli laadukas, tavaramerkki toimii hänelle tunnusmerkkinä hänen ostaessaan tulevaisuudessa näitä samoja tavaroita tai palveluja. Tavaramerkki ohjaa siten kuluttajan valintoja.
197.
DSD-järjestelmässä Der Grüne Punkt -tavaramerkin tehtävänä ei kuitenkaan ole mielestäni ohjata kuluttajaa tekemään valintaa ostettavasta tavarasta. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 156 kohdassa, tämän tavaramerkin avulla voidaan yksilöidä pakkaukset, jotka voidaan käsitellä DSD-järjestelmässä.
198.
Mielestäni silloin, kun kuluttaja ostaa Der Grüne Punkt -logolla varustetun tavaran, tämä kuluttaja on valinnut kyseisen tavaran esimerkiksi sen takaaman laadun vuoksi eikä sen vuoksi, että hän tietää, että tästä tavarasta voidaan huolehtia DSD-järjestelmässä. Voidaan esimerkiksi hyvin kuvitella, että kuluttaja ostaa luomukasvatukseen perustuvia munia sen vuoksi, että järjestelmässä ei käytetä torjunta-aineita ja synteettisiä lannoitteita ja taataan siten tämän kuluttajan edellyttämä laatu, eikä siitä syystä, että pakkauksessa on Der Grüne Punkt -logo, jolla ilmoitetaan mahdollisuudesta palauttaa kyseinen pakkaus DSD-järjestelmään.
199.
Asia olisi mielestäni toisin, jos Der Grüne Punkt -logolla ilmoitettaisiin, että tavara, johon tämä logo on merkitty, on kierrätettävissä tai jo kierrätetty. Voidaan perustellusti olettaa, että tietyt kuluttajat, jotka huolehtivat ympäristönsuojelusta, valitsevat mieluummin tavaroita, joiden pakkaus on kierrätettävissä tai jo kierrätetty. Tällaisessa tapauksessa logo, joka osoittaa, että ostetun tavaran pakkaus on kierrätetty, vaikuttaa kiistatta kuluttajan valintaan. Näin on esimerkiksi silloin, kun paperipaketissa on logo, joka osoittaa kuluttajalle, että tämä paperi on kierrätettyä. Kuluttaja tekee silloin tietoisen valinnan.
200.
Esillä olevassa asiassa Der Grüne Punkt -logo ei kuitenkaan merkitse sitä, että pakkaus on kierrätettävissä. Tämä logo osoittaa ainoastaan sen, että pakkaus voidaan ottaa takaisin DSD-järjestelmässä, jossa se lajitellaan ja hyödynnetään, mikäli tällainen mahdollisuus on olemassa. (
16
)
201.
Näin ollen katson, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti voinut valituksenalaisen tuomion 156 ja 160 kohdassa todeta, että ”merkki ’ei kerro kohderyhmälleen muuta kuin että merkillä varustettu tuote voidaan käsitellä [DSD-järjestelmässä]’ eikä sillä anneta mitään tietoja tarjotun palvelun tasosta” ja että ”logon käyttöä koskeva sopimus koskee ainoastaan logon käyttäjiä, eli pakkausten valmistajia ja myyjiä, jotka käyttävät DSD-järjestelmää, eikä kuluttajia”.
202.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siten ole mielestäni loukannut yhteisön tavaramerkkioikeutta todetessaan valituksenalaisen tuomion 161 kohdassa, että Der Grüne Punkt -tavaramerkki ei voi saada vaadittua yksinoikeutta.
203.
Tämän vuoksi katson, että neljäs valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
E Viides valitusperuste, joka koskee EY 82 artiklan rikkomista
1. Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
204.
Viidennessä valitusperusteessaan DSD väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rikkoneen EY 82 artiklaa.
205.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole valittajan mukaan riittävästi perustellut analyysiään, ja lisäksi se on ottanut asiakirja-aineiston vääristyneellä tavalla huomioon katsoessaan, että DSD on käyttänyt väärin määräävää markkina-asemaansa myöntämällä lisenssejä Der Grüne Punkt -logon käyttöön DSD-järjestelmän käytöstä riippumatta ja vaatimalla lisenssimaksun maksamista lisenssin perusteella myös silloin, kun lisenssinsaaja osoittaa, ettei se ole käyttänyt DSD-järjestelmää.
206.
DSD:n mukaan riidanalaisessa päätöksessä se velvoitetaan myöntämään lisenssi järjestelmään liittyville yrityksille sellaisten pakkausten osalta, joita ei oteta takaisin eikä hyödynnetä sen järjestelmässä. Pakkolisenssin myöntämisen välttämättömät edellytykset, sellaisina kuin ne on vahvistettu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä, eivät kuitenkaan täyty esillä olevassa asiassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt valittajan mukaan oikeudellisen virheen, kun se ei ole selittänyt, miten pakkolisenssin myöntämisestä kieltäytyminen merkitsisi oikeuden väärinkäyttöä.
207.
Vaihtoehtoisesti valittaja väittää, että vaikka se myöntäisi lisenssejä järjestelmään liittyville yrityksille pelkkää logon käyttöä varten, valituksenalaisessa tuomiossa annetaan oikeus liittyä DSD-järjestelmään hyvin pienen pakkausmäärän osalta, ilman että DSD voisi vastikkeena vaatia asianmukaista lisenssimaksua ja ilman että se voisi tarkistaa tällaisen menettelyn oikeutuksen. Valittaja esittää erityisesti, että se ei voi tarkistaa, onko olemassa syitä, joiden vuoksi riidanalaisen päätöksen mukaan kaikkien pakkausten varustaminen Der Grüne Punkt -tavaramerkillä on tarpeen (erityisesti valikoivasta merkinnästä aiheutuvien lisäkustannusten vuoksi).
208.
Ensimmäisestä väitteestä komissio katsoo, että valittaja ei ole selittänyt, millä tavoin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamukset olisi perusteltu puutteellisesti, millä tavalla ne olisivat asiakirja-aineiston vastaisia ja miten niissä olisi otettu kansallinen oikeus vääristyneellä tavalla huomioon.
209.
Toisesta väitteestä komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on käsitellyt valittajan väitettä, joka koskee pakkolisenssin edellyttämistä, ja osoittanut, ettei DSD:ltä edellytetty tällaisia lisenssejä.
210.
DSD:n vaihtoehtoisesti esittämää väitettä tarkastellessaan komissio katsoo, ettei esillä olevassa asiassa ole kysymys pakkolisenssistä. Se toteaa, että kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut, riidanalaisen päätöksen mukaan yritykseltä, joka osallistuu DSD-järjestelmään vain vähäisten pakkausmäärien osalta, on perusteltua periä lisenssimaksua ainoastaan suhteessa tämän vähäiseen osallistumiseen.
211.
Landbell ja BellandVision huomauttavat, että riidanalainen päätös ja valituksenalainen tuomio eivät perustu olettamaan Der Grüne Punkt -logon käyttöön myönnettävästä lisenssistä, joka ei riipu DSD-järjestelmän käytöstä, vaan niissä käsitellään suoritettuihin palveluihin liittyvän lisenssimaksun suuruutta.
212.
Vfw:n mukaan viides valitusperuste perustuu virheelliseen käsitykseen riidan kohteesta, sillä komissio ei halua asettaa DSD:lle velvollisuutta lisenssin myöntämiseen vaan ainoastaan estää sitä käyttämästä määräävää markkina-asemaansa muiden järjestelmien taholta tulevan kilpailun estämiseksi.
213.
Interseroh huomauttaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei esitä missään valituksenalaisen tuomion kohdassa DSD:n tarjoavan lisenssiä Der Grüne Punkt -logon käyttöön riippumatta sen järjestelmän käytöstä. Tässä tuomiossa ei myöskään velvoiteta DSD:tä myöntämään lisenssejä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteama väärinkäyttö perustuu juuri siihen, että DSD tarjoaa lisenssejä tämän logon käyttöön ainoastaan yhdistettynä velvoitteeseen maksaa lisenssimaksu sen palvelun käyttämisestä, vaikka järjestelmään liittynyt yritys ei ole tiettyjen kyseisellä logolla varustettujen pakkausten osalta käyttänyt DSD-järjestelmää.
2. Asian arviointi
a) Viidennen valitusperusteen ensimmäinen väite
214.
Kuten komissio on todennut, mielestäni viidennen valitusperusteen ensimmäinen väite on hylättävä.
215.
Valittaja tyytyy toteamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rikkoneen EY 82 artiklaa, kun kyseinen tuomioistuin on katsonut puutteellisesti perustellen, asiakirja-aineiston vastaisesti ja kansallista oikeutta vääristäen valittajan käyttäneen väärin määräävää markkina-asemaansa. Valittaja ei ole esitä minkäänlaista oikeudellista perustelua tälle väitteelleen, vaan ainoastaan viittaa alaviitteessä valituskirjelmän 20 kohtaan, jossa se toteaa, että ”[valituksenalaisen] tuomion toteamukset ovat siten selvästi ristiriitaiset. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei viime kädessä ota kantaa siihen, merkitseekö riidanalainen menettelytapa määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä”.
216.
Tämän ratkaisuehdotuksen 141 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perusteet, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi.
217.
Näin ei ole tehty tässä tapauksessa. Mielestäni viidennen valitusperusteen ensimmäinen väite on siten jätettävä tutkimatta.
b) Viidennen valitusperusteen toinen väite
218.
Toisessa väitteessään valittaja katsoo, että riidanalaisessa päätöksessä ja valituksenalaisessa tuomiossa sen edellytetään myöntävän lisenssi sen järjestelmään liittyville yrityksille sellaisten pakkausten osalta, joita ei oteta takaisin eikä hyödynnetä sen järjestelmässä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen tehnyt valittajan mukaan oikeudellisen virheen, kun se ei ole selittänyt, miten kieltäytyminen pakkolisenssin myöntämisestä merkitsisi määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä.
219.
Mielestäni valittaja erehtyy syykseen luetun väärinkäytön luonnehdinnasta. Katson ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen analyysin perusteella, että toisin kuin valittaja väittää, kyseinen tuomioistuin ei ole katsonut väärinkäytön perustuvan DSD:n kieltäytymiseen pakkolisenssin myöntämisestä ja että se on asianmukaisesti selostanut syyt, joiden vuoksi DSD:n on katsottu käyttäneen väärin määräävää markkina-asemaansa.
220.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 176–183 kohdassa vastannut valittajan sille toisen kanneperusteensa yhteydessä esittämään väitteeseen, jonka mukaan riidanalaisen päätöksen 3 artikla ja 4 artiklan 1 kohta ovat suhteettomia, koska niissä DSD velvoitetaan myöntämään kolmansille käyttölisenssi Der Grüne Punkt -tavaramerkkiin siinäkin tapauksessa, etteivät nämä osallistu DSD-järjestelmään.
221.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on täten selittänyt syyt, joiden vuoksi se katsoi, ettei riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa ja 4 artiklan 1 kohdassa velvoitettu DSD:tä myöntämään lisenssejä sen järjestelmään liittyville yrityksille sellaisten pakkausten osalta, joita ei otettu takaisin tässä järjestelmässä, vaan niissä pyrittiin määräävän markkina-aseman väärinkäytön lopettamiseen edellyttämällä, ettei se peri lisenssimaksua palvelusta, jota se ei ole suorittanut.
222.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 178 kohdassa todennut, että DSD:n määräävän markkina-aseman väärinkäyttönä pidetty menettely koski riidanalaisen päätöksen mukaan sitä, että se vaati lisenssimaksun suorittamista Saksassa markkinoille saatettujen Der Grüne Punkt -logolla varustettujen myyntipakkausten kokonaismäärästä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jatkaa toteamalla, että tämän ”päätöksen mukaan lisenssimaksua ei voida vaatia, kun pakkausten valmistajat ja myyjät, jotka käyttävät DSD-järjestelmää ainoastaan osaan Saksassa kaupan pidetyistä pakkauksista, osoittavat, että ne täyttävät [pakkaus]asetuksessa asetetut takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitteet kilpailevan kollektiivisen järjestelmän tai oman järjestelmän välityksellä (tilanne 1 ja 2). Vastaavasti lisenssimaksua ei voida vaatia, kun pakkausten valmistajat ja myyjät, jotka eivät käytä DSD-järjestelmää Saksassa mutta pitävät kyseisessä maassa kaupan yhdenmukaistettuja pakkauksia, joita ne pitävät kaupan myös muissa jäsenvaltioissa, joissa ne liittyvät takaisinottojärjestelmään, joka käyttää Der Grüne Punkt -logoa, osoittavat, että ne täyttävät asetuksen mukaiset velvoitteet kilpailevan kollektiivisen järjestelmän tai oman järjestelmän välityksellä (tilanne 3)”.
223.
Näiden seikkojen perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 180 kohdassa, että riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa ja 4 artiklan 1 kohdassa asetetut velvoitteet eivät siis kohdistu kolmansiin osapuoliin vaan pakkausten valmistajiin ja myyjiin, jotka ovat tehneet DSD:n kanssa sopimuksen tai jotka ovat Der Grüne Punkt -merkin käyttölisenssin haltijoita jossain muussa jäsenvaltiossa sellaisen takaisinotto- ja hyödyntämisjärjestelmän puitteissa, jossa käytetään tätä logoa.
224.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 181 kohdassa, että ”näillä velvoitteilla ei – – edellytetä DSD:tä myöntämään pakkolisenssiä Der Grüne Punkt -merkin käyttämiseksi rajattomaksi ajaksi vaan ainoastaan velvoitetaan DSD olemaan perimättä lisenssimaksua [tällä] logolla varustettujen pakkausten kokonaismäärästä, kun on osoitettu, että kyseiset pakkaukset on kokonaisuudessaan tai osittain otettu takaisin ja hyödynnetty toisen järjestelmän välityksellä”.
225.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli valituksenalaisen tuomion 182 kohdassa, että ”sikäli kuin Der Grüne Punkt -logon käyttäjät osoittavat, että ne pakkausmäärät, joiden osalta ne eivät käytä DSD-järjestelmää, on tosiasiallisesti otettu takaisin ja hyödynnetty niiden käyttämissä kollektiivisissa järjestelmissä tai omissa järjestelmissä, kantaja ei voi väittää, että on kohtuutonta vaatia, että sille ei suoriteta korvausta palvelusta, jota se ei suorita”.
226.
Mielestäni tästä analyysistä ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asianmukaisesti yksilöinyt valittajan syyksi luetun määräävän markkina-aseman väärinkäytön ja selittänyt perustellusti, että riidanalaisessa päätöksessä ei edellytetä järjestelmään liittyville yrityksille myönnettävää pakkolisenssiä vaan pyritään lopettamaan määräävän markkina-aseman väärinkäyttö, kun on osoitettu, että Der Grüne Punkt -logolla varustettujen tuotteiden takaisinotosta on huolehdittu muussa järjestelmässä kuin DSD-järjestelmässä.
227.
Tämän vuoksi katson, että viides valitusperuste on perusteeton ja että se on niin ikään hylättävä.
F Kuudes valitusperuste, joka koskee asetuksen N:o 17 3 artiklan rikkomista ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista
1. Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
228.
DSD väittää kuudennen valitusperusteensa tueksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellut analyysinsä puutteellisesti ja asiakirja-aineiston vastaisesti sekä rikkonut asetuksen N:o 17 3 artiklaa ja loukannut suhteellisuusperiaatetta. DSD esittää ensinnäkin, että pakkausasetus ja tavaramerkkioikeus ovat esteenä sille, että se velvoitettaisiin myöntämään käyttölisenssi Der Grüne Punkt -logoon. Riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa määrätyt toimenpiteet, joissa ei oteta huomioon sitä, ettei DSD myönnä erillisiä lisenssejä logon käyttöön, merkitsevät juuri tällaisen velvoitteen asettamista valittajalle.
229.
Toiseksi DSD huomauttaa, että kyseinen asetus ja tavaramerkkioikeus ovat esteenä sille, että sitä kiellettäisiin vaatimasta asiakkaitaan merkitsemästä pakkauksiin, jotka on varustettu Der Grüne Punkt -logolla mutta joista ei huolehdita DSD-järjestelmässä, maininta, jonka avulla tämän logon erottamiskyky voidaan tehdä tyhjäksi. Hylätessään valituksenalaisen tuomion 200 kohdassa DSD:n väitteen, jonka mukaan Der Grüne Punkt -logolla varustetut pakkaukset, joista huolehditaan DSD-järjestelmässä, on voitava erottaa pakkauksista, joihin on merkitty sama logo mutta joista ei huolehdita tässä järjestelmässä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valittajan mukaan jättänyt huomiotta sen, että riidanalaisen päätöksen 3 artikla merkitsee asetuksen N:o 17 3 artiklan rikkomista sekä suhteellisuusperiaatteen loukkaamista.
230.
Komission mukaan DSD:n ensimmäisessä väitteessä, jonka mukaan pakkausasetus ja tavaramerkkioikeus ovat esteenä sille, että se velvoitetaan myöntämään käyttölisenssi Der Grüne Punkt -logoon, lähdetään virheellisesti ajatuksesta, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi perustanut kantansa olettamaan tämän logon käyttöä koskevasta erillisestä lisenssistä.
231.
Toista väitettä tarkastellessaan komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti todennut, ettei pakkausasetuksessa tai tavaramerkkioikeudessa edellytetä eri pakkausten yksilöimistä DSD-järjestelmään tai johonkin toiseen järjestelmään kuulumiseksi.
232.
Vfw katsoo, ettei DSD ole esittänyt riittävää näyttöä tämän valitusperusteen yhteydessä esittämilleen väitteille.
233.
Landbellin ja BellandVisionin mielestä tämä valitusperuste on jätettävä tutkimatta, sillä valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion tai päätöksen kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perusteet, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi.
2. Asian arviointi
234.
Kuudennen valitusperusteen ensimmäisen väitteen osalta, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä valittaja velvoitetaan myöntämään lisenssi Der Grüne Punkt -tavaramerkin käyttöön ja joka on samankaltainen kuin viidennen valitusperusteen yhteydessä tarkasteltu väite, viittaan tämän valitusperusteen yhteydessä esittämääni arviointiin.
235.
Näin ollen katson, että kuudennen valitusperusteen ensimmäinen väite on hylättävä perusteettomana.
236.
Toisessa väitteessään DSD arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on hylännyt DSD:n väitteen, jonka mukaan Der Grüne Punkt -logolla varustetut pakkaukset, joista huolehditaan DSD-järjestelmässä, on voitava erottaa pakkauksista, joihin on merkitty sama logo mutta joista ei huolehdita tässä järjestelmässä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valittajan mielestä esittänyt siten puutteellisen ja asiakirja-aineiston vastaisen analyysin ja rikkonut asetuksen N:o 17 3 artiklaa sekä loukannut suhteellisuusperiaatetta.
237.
Käsittääkseni DSD katsoo, että pelkkä vaatimus tehokkaasta selventävästä merkinnästä, jonka avulla selventävän Der Grüne Punkt -tavaramerkin erottamiskyky tehtäisiin tyhjäksi niissä pakkauksissa, joita ei oteta takaisin DSD-järjestelmässä, olisi asianmukaisempi ja oikeasuhteisempi toimenpide ja vastaisi paremmin asetuksen N:o 17 3 artiklaa.
238.
Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti hylännyt väitteen riidanalaisen päätöksen 3 artiklan 1 kohdan suhteettomuudesta siltä osin kuin siinä ei oteta huomioon mahdollisuutta liittää pakkauksiin selventäviä merkintöjä.
239.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nimittäin selittää valituksenalaisen tuomion 200 kohdassa, että ”tällaiset selventävät merkinnät perustuvat – – ajatukselle, että olisi mahdollista erottaa Der Grüne Punkt -logolla varustetut pakkaukset, jotka kuuluvat DSD-järjestelmän piiriin, [tällä] logolla varustetuista pakkauksista, jotka eivät kuulu DSD-järjestelmän piiriin ja joissa olisi näin oltava kuluttajan huomion kiinnittämiseksi tarkoitettu merkintä. Kuten edellä on kuitenkin esitetty (ks. [valituksenalaisen tuomion] 131–138 kohta), yhdistettyjen järjestelmien toimintatapa ei perustu siihen, että kuluttajat tunnistavat pakkaukset ja ovat vapaita päättämään, mihin järjestelmään ne palauttavat ne, vaan hyödynnettävien materiaalimassojen osoittamiseen”.
240.
Tämä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen analyysi on mielestäni yhdenmukainen valituksenalaisessa tuomiossa todetun kanssa. Tämän ratkaisuehdotuksen 48 kohdassa on todettu, ettei pakkauksen kulku ole ennalta määritettävissä. Muovipullo voidaan hyvin ostaa Saksan markkinoilla ja sen jälkeen jättää DSD:n kilpailijalle kuuluvaan keräysastiaan Ranskassa. Kuten komissio on todennut, kuluttajan käyttäytymistä ei voida ennakoida. Näin ollen selventävällä merkinnällä Der Grüne Punkt -logolla varustetuissa pakkauksissa, jotka otetaan takaisin DSD:n kanssa kilpailevassa järjestelmässä, ei voi olla ajateltua vaikutusta, sillä on mahdotonta erottaa tällä logolla varustetut tuotteet, jotka otetaan takaisin DSD-järjestelmässä, ja tuotteet, joissa on tämä sama logo ja jotka otetaan takaisin kilpailevassa järjestelmässä.
241.
Huomattakoon vielä, että istunnossa Landbell ilmoitti, että käytännössä keräys, lajittelu ja hyödyntäminen tapahtuvat riippumatta siitä, onko pakkauksessa tavaramerkki, joka osoittaa, mihin järjestelmään se kuuluu. Eri järjestelmien välillä jaetaan nimittäin materiaalimäärät. DSD ei ole kiistänyt tämän käytännön olemassaoloa.
242.
Tämän vuoksi katson, että kuudes valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
G Seitsemäs valitusperuste, joka koskee menettelyvirhettä
1. Asianosaisten väliintulijoiden lausumat
243.
Valittaja vetoaa seitsemännessä valitusperusteessaan menettelyvirheeseen. Sen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korvannut omalla arvioinnillaan komission arvioinnin. Valittaja katsoo niin ikään, että mikä tahansa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen lisäämä uusi toteamus loukkaa sen oikeutta tulla kuulluksi.
244.
DSD väittää valitusperusteensa tueksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt uusia toteamuksia, jotka perustuvat asianosaisten istunnon aikana esittämiin lausumiin. Kysymys on vastauksista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yksityiskohtaisiin kysymyksiin, jotka se on esittänyt joko korkeintaan kolme viikkoa ennen istuntoa tai sen aikana ilmoittamatta, mitä johtopäätöksiä se aikoi tehdä näistä vastauksista tai mikä on näiden kysymysten ja riidanalaisessa päätöksessä olevien toteamusten välinen yhteys. Näiden kysymysten ja vastausten perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siten tehnyt yhdistettyjen järjestelmien toimintatavasta uusia perustavanlaatuisia toteamuksia, jotka eivät esiinny riidanalaisessa päätöksessä ja joita komissio tai valittaja eivät ole maininneet.
245.
DSD viittaa erityisesti kahteen toteamukseen eli ensinnäkin toteamukseen, jonka mukaan DSD:lle uskotut pakkaukset voivat kuulua samanaikaisesti kollektiiviseen järjestelmään ja omaan järjestelmään, ja toiseksi toteamukseen, jonka mukaan pakkausasetuksessa säädetään useista korjausmekanismeista, joiden avulla valmistajat ja myyjät voivat täyttää pakkausasetuksen mukaiset velvoitteensa osoittamalla jälkikäteen pakkauksia omaan tai kollektiiviseen järjestelmään.
246.
Komissio katsoo Vfw:n, Landbellin ja BellandVisionin tukemina, että esillä olevassa valitusperusteessa tarkoitetut valituksenalaisen tuomion kohdat eivät sisällä mitään uutta suhteessa siihen, mitä hallinnollisessa menettelyssä ja asian kirjallisessa käsittelyssä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa on jo tutkittu.
2. Asian arviointi
247.
Valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen uusia toteamuksia, jotka eivät esiinny riidanalaisessa päätöksessä, ja korvanneen siten omilla perusteluillaan komission perustelut. DSD:n mukaan kysymys on toteamuksesta, jonka mukaan on mahdollista käyttää kollektiivista järjestelmää ja omaa järjestelmää, sekä toteamuksesta, jonka mukaan pakkausasetuksessa säädetään useista korjausmekanismeista, joiden avulla valmistajat ja myyjät voivat täyttää asetuksen mukaiset velvoitteensa osoittamalla jälkikäteen pakkauksia omaan tai kollektiiviseen järjestelmään.
248.
Mielestäni myös tämä valitusperuste on hylättävä.
249.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 44–46 kohdassa selostanut riidanalaisen päätöksen sisällön, joka koskee mahdollisuutta yhdistää useita takaisinotto- ja hyödyntämisjärjestelmiä.
250.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa todennut erityisesti, että ”riidanalaisessa päätöksessä esitetään useita seikkoja, joilla voidaan osoittaa yhdistettyjen järjestelmien käyttömahdollisuus. Siinä todetaan, että Saksan viranomaisten huomautuksista (ks. riidanalaisen päätöksen 20 perustelukappale) ilmenee, että [pakkaus]asetus mahdollistaa oman järjestelmän ja kollektiivisen järjestelmän yhdistämisen siten, että kollektiiviseen järjestelmään osallistutaan ainoastaan koskien osaa kaupan pidettyjen pakkauksien keräystä. – – Riidanalaisessa päätöksessä korostetaan myös, että Saksan viranomaisten aiemmasta vastauksesta ilmenee, että asetuksen 6 §:n 3 momentti ei merkitse sitä, että ainoastaan yhden järjestelmän käyttäminen on mahdollista. Saksan viranomaisten tarkoituksena ei koskaan ole ollut se, että Saksan koko alueelle tai jokaiseen [osavaltioon] voidaan perustaa ainoastaan yksi kollektiivinen järjestelmä (ks. riidanalaisen päätöksen 23 perustelukappale)”.
251.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi valituksenalaisen tuomion 46 kohdassa todennut, että ”kantaja ei nyt esillä olevassa asiassa riitauta pakkausten valmistajan tai myyjän mahdollisuutta käyttää yhdistettyä järjestelmää”.
252.
Tarkasteltaessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 137 ja 139 kohdassa esittämiä toteamuksia, joiden mukaan pakkausasetuksen nojalla on mahdollista soveltaa korjausmekanismeja, on todettava, että vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole nimenomaisesti maininnut niitä riidanalaisen päätöksen kohtia, joihin se viittaa, valituksenalaisen tuomion 9 kohdan mukaan ”asetuksen 6 §:n 1 momentin yhdeksännessä virkkeessä todetaan, että jos myyjä ei täytä takaisinotto- ja hyödyntämisvelvoitettaan oman järjestelmän avulla, sen on tehtävä se kollektiivisen järjestelmän avulla”, ja tämä maininta löytyy riidanalaisen päätöksen 21 perustelukappaleesta.
253.
Näin ollen todetessaan valituksenalaisen tuomion 137 kohdassa, että jos hyödyntämiskiintiö ei täyty oman järjestelmän avulla, valmistaja tai myyjä voi ostaa riittävän pakkausmäärän tämän kiintiön saavuttamiseksi, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole korvannut omilla perusteluillaan komission perusteluita, sillä tämä seikka ilmenee hyvin selvästi riidanalaisesta päätöksestä.
254.
Valittaja väittää niin ikään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt uuden toteamuksen katsoessaan, että valmistajat ja myyjät voivat täyttää pakkausasetuksen mukaiset velvoitteensa osoittamalla jälkikäteen pakkauksia omaan järjestelmään.
255.
Kuten tämän ratkaisuehdotuksen 160–163 kohdassa on todettu, valittaja erehtyy mielestäni valituksenalaisen tuomion 137 kohdalle annettavasta merkityksestä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 134–137 kohdassa esittämässään analyysissä nimittäin lähtenyt olettamasta, että myyjä liittyy kahteen järjestelmään, omaan ja kollektiiviseen. Kysymys ei siten ole omaan järjestelmään turvautumisesta jälkikäteen, vaan eri järjestelmiin osoitettujen materiaalimäärien korjaamisesta, jolloin oman järjestelmän ja kollektiivisen järjestelmän yhdistävä myyjä voi pyytää kollektiivista järjestelmää palauttamaan perusteettomasti perityn lisenssimaksun pakkauksista, jotka on otettu takaisin oman järjestelmän puitteissa.
256.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sitä paitsi valituksenalaisen tuomion 138 kohdassa täsmentänyt, että ”mainittuja mahdollisuuksia oikaisuun on käytetty istunnossa esiin tuodussa korvaussopimuksessa, jonka perusteella järjestelmien eri ylläpitäjät voivat jakaa niiden käyttämien jätehuoltoyritysten hyödyntämät materiaalimäärät, ottamalla huomioon materiaalimäärät, joista ne ovat vastuussa pakkausten valmistajien ja myyjien kanssa allekirjoitettujen sopimusten perusteella”.
257.
Näiden seikkojen perusteella katson siten, että myös seitsemäs valitusperuste on hylättävä.
H Kahdeksas valitusperuste, jonka mukaan oikeutta oikeudenkäynnin kohtuulliseen kestoon on loukattu
1. Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
258.
Kahdeksannessa valitusperusteessaan valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen menettelyvirheen ja loukanneen valittajan etuja, kun se ei ole ottanut huomioon perustavanlaatuista oikeutta saada asia käsitellyksi kohtuullisessa ajassa, sellaisena kuin se on tunnustettu Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklassa ja Nizzassa julistetun Euroopan unionin perusoikeuskirjan (EYVL C 364, s. 1; jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklassa.
259.
Valittajan mukaan oikeudenkäynti, joka on kestänyt viisi vuotta ja yhdeksän kuukautta, vaikuttaa lähtökohtaisesti huomattavan pitkältä. Se viittaa tältä osin yhdistetyissä asioissa Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel vastaan komissio 25.1.2007 annettuun tuomioon. (
17
) Valittaja katsoo, että tällaista kestoa voidaan perustella ainoastaan asiassa Baustahlgewebe vastaan komissio annetussa tuomiossa (
18
) tarkoitetuilla poikkeuksellisilla olosuhteilla, joista ei ole kysymys esillä olevassa asiassa.
260.
Valittaja vaatii näin ollen yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen ja 61 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen nojalla.
261.
Asian tarkastelun yhteydessä todetaan, mitä väitteitä valittaja on esittänyt tämän valitusperusteensa tueksi.
262.
Komissio katsoo, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan edes oikeudenkäynnin kohtuuton kesto ei voi johtaa tuomion kumoamiseen, jos tällä kestolla ei ole ollut vaikutusta asian ratkaisuun. (
19
) Komission mukaan oikeudenkäynnin kestolla ja asian ratkaisulla ei ole yhteyttä, ja tuomion kumoaminen merkitsisi oikeudenkäynnin pitkittymistä entisestään.
263.
Vfw huomauttaa, että DSD:lle ei ole aiheutunut epäedullisia seurauksia oikeudenkäynnin kestosta, sillä se on voinut jatkaa toimintaansa eikä sen markkina-asema ole merkittävästi heikentynyt. Vaikka valittajan etuja oletettaisiinkin loukatun, valituksenalaisen tuomion kumoaminen olisi suhteetonta.
264.
Landbell ja BellandVision huomauttavat, että oikeudenkäynnin kohtuullista kestoa on arvioitava asian olosuhteiden valossa. DSD on niiden mielestä saanut aikaan huomattavan sekavan tilanteen esittämällä pitkiä perusteluja, jotka muuttavat tavaramerkkioikeuteen kuuluvien olennaisten seikkojen aineellista merkitystä ja ovat jopa virheellisiä.
2. Asian arviointi
265.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että kun kyse on mahdollisista oikeudenkäyntivirheistä, EY 225 artiklan ja yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin. Viimeksi mainitun kohdan mukaan muutoksenhaun perusteena saadaan käyttää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta puuttuvaa toimivaltaa, asian käsittelyssä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunutta oikeudenkäyntivirhettä, joka on valittajan edun vastainen, tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunutta yhteisön oikeuden rikkomista. (
20
)
266.
Näin ollen yhteisöjen tuomioistuimella on toimivalta tutkia, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunut oikeudenkäyntivirheitä, jotka ovat valittajan edun vastaisia, ja yhteisöjen tuomioistuimen on varmistettava, että yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita ja todistustaakkaa ja asian selvittämistä koskevia menettelysääntöjä on noudatettu. (
21
)
267.
Tältä osin on syytä muistuttaa, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen mukaan jokaisella on oikeus kohtuullisen ajan kuluessa oikeudenmukaiseen ja julkiseen oikeudenkäyntiin laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, silloin kun päätetään hänen oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan tai häntä vastaan nostetusta rikossyytteestä. (
22
)
268.
Tätä yhteisön oikeuden yleistä periaatetta, jonka mukaan jokaisella on oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, joka pohjautuu näihin perusoikeuksiin, ja erityisesti oikeus kohtuullisen ajan kuluessa käytävään oikeudenkäyntiin, sovelletaan myös niihin oikeudenkäynteihin, joiden kohteena on komission päätös siitä, että yritykselle määrätään sakkoa kilpailusääntöjen rikkomisesta. (
23
) Näin ollen yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia tällaiset muutoksenhakuvaiheessa esitetyt perusteet, jotka koskevat oikeudenkäyntiä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. (
24
)
269.
Oikeudenkäynti on alkanut siitä, kun valittaja toimitti 5.7.2001 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon kannekirjelmän, ja päättynyt, jolloin valituksenalainen tuomio annettiin. Oikeudenkäynti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa on siten kestänyt noin viisi vuotta ja yhdeksän kuukautta.
270.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi edellä mainitussa asiassa Baustahlgewebe vastaan komissio antamassaan tuomiossa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen vahvistamien kriteerien perusteella, että oikeudenkäynnin keston kohtuullisuutta on arvioitava jokaisen asian olosuhteiden perusteella niin, että huomioon otetaan erityisesti oikeusriidan merkitys asianosaiselle, asian monimutkaisuus sekä se, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa asian vireille saattanut asianosainen ja toimivaltainen viranomainen ovat toimineet. (
25
)
271.
Tarkastelen peräjälkeen näitä kolmea kriteeriä edellä mainitussa asiassa Baustahlgewebe vastaan komissio annetun tuomion mukaisen oikeuskäytännön valossa.
a) Oikeusriidan merkitys
272.
Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että kun oikeusriita koskee sitä, onko kilpailusääntöjä rikottu, oikeusvarmuuden perusperiaate, jota on sovellettava talouden toimijoihin, ja pyrkimys varmistaa, ettei kilpailu vääristy sisämarkkinoilla, ovat huomattavan merkityksellisiä paitsi kantajalle itselleen ja sen kilpailijoille, myös kolmansille, kun otetaan huomioon niiden oikeussubjektien suuri määrä, joihin asia vaikuttaa, ja kyseessä olevat taloudelliset intressit. (
26
)
273.
Huomattava merkitys ja etenkin taloudellinen merkitys kyseessä olevalle yritykselle edellyttää siis asian nopeaa käsittelyä. Jos esimerkiksi otetaan yritys, joka velvoitetaan komission päätöksellä antamaan tietoa jostakin tuotteestaan, jotta kilpailevat yritykset voisivat kehittää omia tuotteitaan, ei ole epäilystäkään, että tämä päätös ja yrityksen vireille saattama oikeudenkäynti vaikuttavat sen toimintaan, sillä komission päätöksistä nostetuilla kanteilla ei ole lykkäävää vaikutusta.
274.
Sama koskee tilannetta, jossa komissio päättää määrätä sakkoja yritykselle, jonka se katsoo rikkoneen kilpailusääntöjä.
275.
Esillä olevassa asiassa on siten ratkaistava, onko asialla ollut todella niin ratkaiseva merkitys DSD:lle, että sen taloudellisen toiminnan elinkelpoisuus on voinut olla uhattuna. Mielestäni näin ei ole.
276.
Toisin kuin edellä mainitussa asiassa Baustahlgewebe vastaan komissio kyseessä olleelle yritykselle, komissio ei ole määrännyt sakkoja DSD:lle. Tältä osin komissio toteaa vastauskirjelmässään, että se on selittänyt tämän jo täysin väitetiedoksiantonsa (
27
) 148 kohdassa ja ettei sillä ole aikomus määrätä myöskään uhkasakkoa.
277.
Riidanalainen päätös ei mielestäni ole ollut omiaan vaarantamaan valittajan toimintaa. Tämän päätöksen tarkoituksena on lopettaa väärinkäyttö, jossa lisenssimaksu peritään kaikista järjestelmään liittyneen yrityksen markkinoille saattamista pakkauksista, myös niistä pakkauksista, joita ei todellisuudessa ole otettu takaisin DSD-järjestelmässä. Tästä syystä kyseisen päätöksen mukaan silloin, kun on näytetty toteen, ettei näitä pakkauksia ole otettu takaisin tässä järjestelmässä, lisenssimaksua ei tarvitse suorittaa kyseisten pakkausten osalta.
278.
DSD:n järjestelmään liittyneiden yritysten kanssa allekirjoittamia sopimuksia ei siten ole kyseenalaistettu, ja sen toiminta voi jatkua normaalisti. DSD:tä kehotetaan pelkästään olemaan perimättä lisenssimaksua palvelusta, jota se ei suorita.
279.
Oikeusriidalla on siten mielestäni todellinen merkitys DSD:lle, koska sillä on väistämättä vaikutus siihen, mutta tämä vaikutus ei ole perustavanlaatuinen, koska sillä ei vaaranneta sen taloudellisen toiminnan elinkelpoisuutta.
280.
Tämä ei kuitenkaan voi johtaa siihen, että valittajalta vietäisiin oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin kohtuullisessa ajassa, varsinkaan kun – kuten jäljempänä todetaan – asian monimutkaisuus ei mielestäni ole edellyttänyt viiden vuoden ja yhdeksän kuukauden käsittelyaikaa.
b) Asian monimutkaisuus
281.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan asian monimutkaisuus määräytyy useiden eri seikkojen perusteella.
282.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on katsonut, että rikkomisten taloudellinen luonne ei itsessään tee oikeudenkäynnistä poikkeuksellisen monimutkaista. Lisäksi se totesi eräässä asiassa, että kyseisessä pääasiassa kysymyksessä olevan lain muutos oli helpottanut tutkintatuomarin työtä. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin huomautti vielä, että kyseinen pääasia koski neljää henkilöä samalla toimialalla toimivissa yhtiöissä, eikä asiassa ilmennyt niin monitahoisia oikeudellisia järjestelyjä, että tutkijoiden työskentely olisi merkittävästi vaikeutunut. Se päätteli tästä, ettei oikeudenkäynnin kesto ollut perusteltua asian monimutkaisuuden perusteella. (
28
)
283.
Yhteisöjen tuomioistuin otti edellä mainitussa asiassa Baustahlgewebe vastaan komissio antamassaan tuomiossa asian monimutkaisuutta arvioidessaan erityisesti huomioon komission päätöksen kohteena olevien henkilöiden lukumäärän ja sen, että valittajan kanne oli johtanut yhteen yhdestätoista asiasta, jotka oli saatettu vireille kolmella eri oikeudenkäyntikielellä ja jotka muodollisesti yhdistettiin suullista käsittelyä varten. (
29
) Yhteisöjen tuomioistuin totesi niin ikään, että valittajaa koskevan asian ratkaisemiseksi oli perehdyttävä suhteellisen laajoihin asiakirjoihin ja verraten monitahoisiin oikeudellisiin kysymyksiin ja tosiasiakysymyksiin. (
30
)
284.
Yhdistetyissä asioissa FIAMM ym. vastaan neuvosto ja komissio 9.9.2008 antamassaan tuomiossa (
31
) yhteisöjen tuomioistuin totesi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa pidetyn oikeudenkäynnin huomattava kesto voi selittyä pitkälti sellaisten objektiivisten seikkojen yhteensattumalla, jotka liittyvät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa samaan aikaan vireille pantujen asioiden lukumäärään sekä näissä asioissa kyseessä olleiden oikeudellisten kysymysten merkitykseen. (
32
)
285.
Esillä olevassa asiassa on huomattava, että DSD, joka on riidanalaisen päätöksen kohteena oleva yritys, oli ainoa kantaja. Lisäksi oikeudenkäynti on käyty yhdellä kielellä, eli saksaksi.
286.
On varmasti kiistatonta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tutkittava sen käsiteltäväksi saatetuissa asioissa monimutkaisia tosiasiakysymyksiä ja oikeudellisia kysymyksiä.
287.
Mielestäni esillä oleva asia ei kuitenkaan ole oikeudellisesti niin monimutkainen, että viiden vuoden ja yhdeksän kuukauden pituinen käsittelyaika olisi perusteltu.
288.
Vaikka pitää paikkansa, että pakkausasetuksessa säädetty, DSD:n käyttöön ottama järjestelmä voi olla ensi alkuun vaikea hahmottaa, esillä olevan asian tosiseikat eivät kuitenkaan ole yhtä monimutkaisia kuin esimerkiksi tosiseikat, joita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi joutua käsittelemään kartelleja ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja koskevissa asioissa.
289.
Oikeudellinen kysymys esillä olevassa asiassa rajoittuu siihen, onko määräävää markkina-asemaa käytetty väärin, sillä määräävän markkina-aseman olemassaoloa sinänsä ei ole kiistetty. Tällaisen aseman olemassaolon määrittäminen on usein vaikeaa ja monimutkaista erityisesti sen vuoksi, että tällöin on tutkittava itsessään monimutkaisia taloudellisia seikkoja.
290.
Näin ollen katson, että esillä olevan asian monimutkaisuus ei oikeuta viiden vuoden ja yhdeksän kuukauden pituista käsittelyaikaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
c) Valittajan ja toimivaltaisten viranomaisten toiminta
291.
Oikeudenkäyntimenettelyn aikana kantajan toiminnalla voi olla vaikutusta tämän menettelyn pitkittymiseen. Yhteisöjen tuomioistuimen on siten tarkasteltava, millaista tämä toiminta on ollut, jotta kunkin asianosaisen vastuu menettelyn kestosta voidaan ottaa huomioon.
292.
Valittajan toiminnan arvioimiseksi yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli edellä mainitussa asiassa Baustahlgewebe vastaan komissio antamassaan tuomiossa sitä, oliko Baustahlgewebe GmbH pyytänyt vastauskirjelmän toimittamiselle alun perin annetun määräajan pidentämistä, määrittääkseen, oliko se myötävaikuttanut merkittävästi oikeudenkäynnin pitkittymiseen.
293.
Esillä olevassa asiassa asiakirja-aineistosta ilmenee, että DSD on todella pyytänyt, että sen määräaikaa vastauskirjelmän toimittamiselle pidennetään, ja tämä pyyntö hyväksyttiin 21.11.2001 tehdyllä päätöksellä.
294.
Mielestäni tämä vastauskirjelmän toimittamiselle asetetun määräajan pidentämistä koskeva pyyntö ei kuitenkaan ole myötävaikuttanut merkittävästi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyn oikeudenkäynnin pitkittymiseen.
295.
Toimivaltaisen viranomaisen eli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimintaa tarkasteltaessa on huomattava, että kirjallisen käsittelyn päättymisen ilmoittamisesta asianosaisille 9.9.2002 kului kolme vuotta ja yhdeksän kuukautta siihen, kun asianosaiset kutsuttiin istuntoon. Mielestäni tällainen aika ei ole perusteltu, kun otetaan huomioon asian suhteellisen vähäinen monimutkaisuus ja valittajan toiminta.
296.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi tältä osin edellä mainitussa asiassa Baustahlgewebe vastaan komissio antamassaan tuomiossa, että yhteisön tuomioistuinjärjestelmän rakenne huomioon ottaen on tietyiltä osin perusteltua, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella, jonka asiana on määrittää asian tosiseikasto ja tutkia oikeusriita aineellisesti, on käytettävissään suhteellisesti enemmän aikaa sellaisten kanteiden käsittelemiseen, jotka edellyttävät monimutkaisten tosiseikkojen perusteellista tarkastelua. Yhteisöjen tuomioistuin lisää, että tämä tehtävä ei kuitenkaan vapauta nimenomaisesti tätä tehtävää varten perustettua yhteisön lainkäyttöelintä velvollisuudesta käsitellä vireille saatetut asiat kohtuullisessa ajassa. (
33
)
297.
Yhteisöjen tuomioistuin tutki myös, oliko kirjallisen käsittelyn päättymisen ja suullisen käsittelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen välisenä aikana ryhdytty prosessinjohtotoimiin tai asian selvittämistoimiin. (
34
)
298.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että kirjallisen käsittelyn päättymisestä oli kulunut 32 kuukautta siihen, että suullinen käsittely oli päätetty aloittaa, ja suullisen käsittelyn päättämisestä oli kulunut 22 kuukautta siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi kyseisen tuomionsa. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan ainoastaan poikkeukselliset olosuhteet voivat olla hyväksyttävä peruste tällaisille kestoajoille. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että koska asian käsittelyä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ei ollut lykätty esimerkiksi tämän tuomioistuimen työjärjestyksen 77 ja 78 artiklan nojalla, oli katsottava, ettei tällaisia olosuhteita ollut. (
35
)
299.
Esillä olevassa asiassa kirjallisen käsittelyn päättymisestä on kulunut 45 kuukautta siihen, että suullinen käsittely on päätetty aloittaa, eikä tänä aikana ole ryhdytty mihinkään erityiseen prosessinjohtotoimeen tai mihinkään asian selvittämistoimeen.
300.
Näin ollen katson kaikkien näiden seikkojen perusteella, että vaikka oikeusriidan merkitys ei olekaan vaarantanut DSD:n taloudellisen toiminnan elinkelpoisuutta, asian monimutkaisuus ja valittajan toiminnat eivät voi oikeuttaa viiden vuoden ja yhdeksän kuukauden pituista käsittelyaikaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Tätä oikeudenkäynnin kestoa on mielestäni pidettävä kohtuuttomana.
3. Seuraukset siitä, ettei oikeudenkäynnin kesto ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ole ollut kohtuullinen
301.
Valittajan mukaan se, että oikeudenkäynnin kesto ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ei ole ollut kohtuullinen, on hakijan etujen vastaista yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan toisessa virkkeessä tarkoitetulla tavalla. Tällainen virhe on valittajan mielestä virheen mahdollisista vaikutuksista riidan lopputulokseen riippumatta peruste valituksenalaisen tuomion kumoamiselle yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti.
302.
Mielestäni kahdeksas valitusperuste on hylättävä tehottomana.
303.
Vaikka mielestäni on totta, että oikeudenkäynnin kesto ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ei vastaa kohtuullisen keston määritelmää, katson, että tämän toteamuksen seuraamuksena ei voi todellisuudessa olla tuomion kumoaminen.
304.
Edellä mainitussa asiassa Baustahlgewebe vastaan komissio annetussa tuomiossa määrättiin tältä osin vain puhdas korvaus vahingosta, joka oli aiheutunut oikeudenkäynnin kohtuullisen keston ylittämisestä.
305.
Jos esillä olevassa asiassa katsottaisiin, että valituksenalainen tuomio on kumottava, DSD:lle annettaisiin oikeus ottaa uudelleen käyttöön kilpailunvastainen menettelytapa, joka on sanktioitu riidanalaisessa päätöksessä edellä perustelluiksi kuvatuin perustein.
306.
Oikeudenkäynnin kohtuullisen keston ylittämisestä määrättävä seuraamus ei voi missään oloissa johtaa siihen, että yritys voisi jatkaa yhteisön sääntöjen vastaiseksi katsottua menettelytapaa tai ottaa sen uudelleen käyttöön.
307.
Näin ollen oikeudenkäynnin kohtuullisen keston ylittäminen voi johtaa tarvittaessa ainoastaan aiheutuneen vahingon korvaamiseen.
308.
Tämän vahingon luonnetta arvioitaessa esillä olevassa asiassa kyseessä olevaa tilannetta ei voida rinnastaa sellaisen yrityksen tilanteeseen, jolle on oikeudenkäynnin kohtuuttoman keston vuoksi aiheutunut taloudellisia tappioita. Mielestäni tässä tapauksessa ei siis ole aiheutunut taloudellista vahinkoa.
309.
Valittajalle aiheutunut vahinko muodostuu tässä tapauksessa siitä, että asiassa on rikottu yhteisön oikeuden perusperiaatetta eli oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, jonka yksi tekijä on oikeudenkäynnin kohtuullinen kesto. (
36
)
310.
Huomattakoon tältä osin, että EU 6 artiklan 2 kohdan mukaan ”unioni pitää arvossa – – perusoikeuksia, sellaisina kuin ne taataan [Euroopan ihmisoikeussopimuksessa]”.
311.
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perusoikeudet ovat erottamaton osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo tukeutuen jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja kansainvälisiin ihmisoikeuksia koskeviin asiakirjoihin, joiden syntyyn jäsenvaltiot ovat vaikuttaneet tai joihin ne ovat liittyneet. (
37
)
312.
Euroopan ihmisoikeussopimuksella on tässä yhteydessä erityinen merkitys. (
38
)
313.
Tämä jokaisen oikeus saada asiansa käsitellyksi kohtuullisessa ajassa on mielestäni niin tärkeä, että pelkästään se, että luonnolliselta henkilöltä tai oikeushenkilöltä viedään tämä oikeus, merkitsee jo sinänsä itsenäistä vahinkoa.
314.
Mahdollisten vahingonkorvaustapojen osalta esillä olevassa asiassa voidaan mielestäni soveltaa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen hyväksymiä muotoja. Se, että asiassa tunnustetaan kyseisen periaatteen loukkaaminen, on siten nähdäkseni ”kohtuullinen hyvitys”, joka aineellisen vahingon puuttuessa korvaa valittajalle aiheutuneen vahingon. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on nimittäin jo katsonut, että ”toteamus[, jonka mukaan valtio on rikkonut Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaletta,] on asian olosuhteissa itsessään – – riittävä kohtuullinen hyvitys”. (
39
)
315.
Jos DSD:n mielestä jo pelkästään se, että oikeudenkäynnin kohtuullista kestoa koskevaa periaatetta katsotaan loukatun, ei ole kohtuullinen hyvitys, se voi nähdäkseni nostaa yhteisöjen tuomioistuimissa vahingonkorvauskanteen yleisesti sovellettaviin oikeussääntöihin perustuvien menettelyvaatimusten mukaisesti. On nimittäin niin, että EY 288 artiklan toisen kohdan mukaan ”sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella yhteisö korvaa toimielintensä ja henkilöstönsä tehtäviään suorittaessaan aiheuttaman vahingon jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden mukaisesti”.
316.
Mikä olisi silloin toimivaltainen tuomioistuin käsittelemään tällaisen kanteen?
317.
Yhteisön lainsäädännössä ei ole erityisiä määräyksiä tai säännöksiä vahingonkorvauskanteista, jotka koskevat yhteisön lainkäyttöelinten toiminnasta aiheutuneita vahinkoja.
318.
Edellä mainitussa asiassa Baustahlgewebe vastaan komissio julkisasiamies Léger oli todennut, että hänen mielestään yhteisöjen tuomioistuimella on edelleen toimivalta ratkaista tällaiset asiat, kun ne koskevat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omia lainkäyttötoimenpiteitä.
319.
Ehdotettu ratkaisu oli seuraava. Koska asiassa katsottiin, ettei lainkäyttöelimelle voitu antaa tehtäväksi tutkia sitä, onko se itse toiminut virheellisesti tai lainvastaisesti, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivallan osalta oli katsottava, ettei se ulotu sellaisiin vahingonkorvauskanteisiin, joiden kohteena ovat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omat lainkäyttötoimenpiteet. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuimella oli julkisasiamies Léger’n mukaan toimivalta tutkia tällaiset kanteet.
320.
Edellä mainitussa asiassa Baustahlgewebe vastaan komissio annetun tuomion aikoihin ehdotetulle ratkaisulle ei ollut mitään rajoittavaa estettä, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivalta, jota ei ollut kirjattu perustamissopimukseen, määräytyi Euroopan unionin neuvoston päätöksellä mukautetussa menettelyssä. (
40
)
321.
Nizzan sopimuksen voimaantulon myötä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on kuitenkin primäärioikeuden päätöksen nojalla yksinomainen toimivalta ratkaista riidat, jotka koskevat yhteisön toimielinten tai sen henkilöstön tehtäviään suorittaessaan aiheuttamien vahinkojen korvaamista.
322.
Näin ollen yhteisön primäärioikeuden nykyisessä kehitysvaiheessa en näe, minkä oikeudellisen perustan nojalla yhteisöjen tuomioistuin voisi käsitellä tällaisia kanteita, jollei oteta käyttöön uutta oikeussuojakeinoa.
323.
Tämän vuoksi katson, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on edelleen toimivalta ratkaista vahingonkorvauskanne, joka koskee yhteisöjen tuomioistuimissa käydyn oikeudenkäynnin kohtuullisen keston ylittämisestä aiheutuneen vahingon korvaamista.
324.
Mielestäni tämä ratkaisu olisi myös tuomioistuimen puolueettomuutta koskevan periaatteen mukainen. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käsitys puolueettomuudesta on mielestäni yhteensopiva ehdottamani ratkaisun kanssa.
325.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin näkee puolueettomuuden käsitteessä kaksi puolta, subjektiivisen ja objektiivisen. (
41
)
326.
Subjektiivisessa lähestymistavassa on määritettävä, mitä tietty tuomari pohtii mielessään tietyssä tilanteessa, ja se liittyy siten itse tuomarin persoonaan. Tuomarin oletetaan olevan subjektiivisesti puolueeton, kunnes toisin todistetaan. (
42
) Subjektiivista puolueettomuutta on näin ollen vaikea kiistää.
327.
Tästä syystä ratkaisevana on pidettävä tuomioistuimen objektiivista puolueettomuutta. Objektiivisessa lähestymistavassa on pohdittava, antavatko tietyt todennettavissa olevat seikat tuomarin henkilökohtaisesta toiminnasta riippumatta aihetta epäillä viimeksi mainitun puolueettomuutta. (
43
) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin täsmentää tältä osin, että jopa ulkonaisilla vaikutelmilla voi olla merkitystä. (
44
)
328.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön tarkastelu osoittaa, että se arvioi objektiivisen puolueettomuuden edellytystä tapauskohtaisesti. Edellä mainitussa asiassa Morel vastaan Ranska antamassaan tuomiossa se täsmensi, että vastaus kysymykseen tuomioistuimen objektiivisesta puolueettomuudesta vaihtelee kunkin tapauksen olosuhteiden perusteella. (
45
)
329.
Kuitenkin jokaisessa sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa voidaan havaita punainen lanka: ratkaisevana seikkana on se, voidaanko asianomaisen käsityksiä pitää objektiivisesti perusteltuina. (
46
)
330.
Tämän kriteerin perusteella Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on toisinaan katsonut, että lainkäyttötehtävien yhdistäminen sekä lainkäyttötehtävien ja muiden kuin lainkäyttötehtävien yhdistäminen eivät ole objektiivisen puolueettomuuden periaatteen vastaisia, ja toisinaan se on määrännyt näistä yhdistämisistä seuraamuksia.
331.
Siten esimerkiksi asiassa Gubler vastaan Ranska (
47
) Gubler oli riitauttanut Ranskan lääkäriliiton kansallisen valtuuston kurinpitolautakunnan puolueettomuuden. Kyseinen elin oli tehnyt hänestä kantelun ja ratkaissut itse tämän saman kantelun. Gubler katsoi kyseisen elimen toimineen tuomarina omassa asiassaan.
332.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoi, että koska kurinpitolautakunnan jäsenet, jotka kuuluivat Gublerista tehdyn kantelun ratkaisseeseen kokoonpanoon, eivät olleet osallistuneet tällaisen kantelun tekemistä koskevaan kansallisen valtuuston päätökseen, kantelijan epäilyjä kurinpitolautakunnan jäsenten riippumattomuudesta ja puolueettomuudesta ei voitu pitää objektiivisesti perusteltuina. (
48
)
333.
Asiassa Procola vastaan Luxemburg (
49
) kantaja oli riitauttanut Luxemburgin Conseil d’État’n riita-asioita hoitavan komitean puolueettomuuden suurherttuakunnan asetuksesta nostetun kanteen yhteydessä. Neljä tämän komitean viidestä jäsenestä oli alun perin antanut lausunnon tätä asetusta koskevasta ehdotuksesta neuvoa-antavaa tehtäväänsä suorittaessaan.
334.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoi, että valtion neljän neuvonantajan neuvoa-antavat tehtävät ja lainkäyttötehtävät olivat sekoittuneet. Se katsoi, että pelkästään se, että tietyillä henkilöillä on perätysten samojen päätösten osalta kahdenlaisia tehtäviä, saattaa kyseenalaiseksi kyseisen elimen rakenteellisen puolueettomuuden ja oikeuttaa siten kantajan epäilyt. (
50
)
335.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on lisäksi täsmentänyt, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa edellytetään kaikkien kansallisten tuomioistuinten tarkistavan, muodostavatko ne kokoonpanonsa puolesta puolueettoman tuomioistuimen. (
51
)
336.
Tätä oikeuskäytäntöä on lisäksi tarkasteltava yhdessä muiden, niin ikään perustavanlaatuisten periaatteiden eli oikeuden saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa ja kahta oikeusastetta koskevan vaatimuksen tehokkuuden kanssa.
337.
Koska yhteisöjen tuomioistuimia, joilla on toimivalta ratkaista yhteisön lainkäyttöelinten toiminnasta aiheutuneiden vahinkojen korvaamista koskevia asioita, on vain kaksi, yksi ensimmäisessä oikeusasteessa ja toinen muutoksenhakuasteessa, on mielestäni kohtuullista katsoa niiden olevan toimivaltaisia sillä nimenomaisella varauksella, että asiaa käsittelevä kokoonpano on toinen kuin se, jonka toimenpiteen seurauksena vahingon väitetään aiheutuneen.
338.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiassa Mihalkov vastaan Bulgaria annettu tuomio (
52
) voi tosin antaa aihetta epäillä, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toimivaltainen ratkaisemaan yhteisön lainkäyttöelimen aiheuttaman vahingon korvaamista koskevan asian. Kyseinen tuomioistuin katsoi tuossa asiassa nimittäin, että vaikkei ollut mitään syytä epäillä Sofian kaupungin tuomioistuimen tuomareiden henkilökohtaista puolueettomuutta, heidän ammatillinen kytköksensä yhteen riidan asianosaiseen (kysymyksessä oli Sofian kaupungin tuomioistuimen vastuu) saattoi yksinään johtaa kantajan perusteltuihin epäilyihin tuomareiden objektiivisesta puolueettomuudesta ja heidän riippumattomuudestaan riidan toiseen osapuoleen nähden. (
53
) Lisäksi kantajan epäilyjä saattoi vahvistaa se, että asiassa sovellettavien rahoitussäännösten mukaan hänelle kanteen menestyessä määrättävä korvaus maksettaisiin Sofian kaupungin tuomioistuimen budjetista. (
54
)
339.
Korostan kuitenkin, ettei tätä erityistä päätöstä voida soveltaa esillä olevassa asiassa. Koska valtioiden tuomioistuimia on useita, asia voidaan helposti siirtää riitaan nähden ulkopuolisille tuomioistuimille, joihin ei siis kohdistu epäilyksiä niiden puolueettomuudesta. Näin ei ole yhteisön tasolla, kuten edellä on todettu.
340.
Jos noudatetaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päättelyä kyseisessä asiassa, ei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin eikä myöskään yhteisöjen tuomioistuin, kun kysymys on viimeksi mainitun menettelystä, voisi ratkaista yhteisön lainkäyttöelimen aiheuttaman vahingon korvaamista koskevaa asiaa. Tämä merkitsisi oikeussuojan epäämistä.
341.
Kaikki nämä seikat puoltavat mielestäni sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivalta ratkaista tämänkaltaisia asioita pysyy voimassa.
342.
Näistä syistä katson edellä mainituin edellytyksin, että asiassa voidaan soveltaa ainoastaan yleisesti sovellettaviin oikeussääntöihin perustuvaa menettelyä.
VII Ratkaisuehdotus
343.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
1)
hylkää valituksen kokonaisuudessaan ja
2)
velvoittaa Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Asia T-151/01, Duales System Deutschland v. komissio, tuomio 24.5.2007 (Kok., s. II-1607; jäljempänä valituksenalainen tuomio).
(
3
)	Jätteiden hyödyntäminen ei ole synonyymi kierrätykselle. Kierrätys on jätteiden käsittelymenetelmä, jonka avulla tuotteen sisältämiä materiaaleja on mahdollista käyttää uudelleen tuotantoketjussa. Jätteen hyödyntäminen on tämän jätteen käyttämistä raaka-aineena.
(
4
)	Asia COMP D3/34493 – DSD (EYVL L 166, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös).
(
5
)	[EY 81] ja [EY 82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus (EYVL 1962, 13, s. 204).
(
6
)	BGBl. 1991 I, s. 1234.
(
7
)	Asiat COMP/34493 – DSD, COMP/37366 – Hofmann + DSD, COMP/37299 – Edelhoff + DSD, COMP/37291 – Rethmann + DSD, COMP/37288 – ARGE ja 5 muuta + DSD, COMP/37287 – AWG ja 5 muuta + DSD, COMP/37526 – Feldhaus + DSD, COMP/37254 – Nehlsen + DSD, COMP/37252 – Schönmackers + DSD, COMP/37250 – Altvater + DSD, COMP/37246 – DASS + DSD, COMP/37245 – Scheele + DSD, COMP/37244 – SAK + DSD, COMP/37243 – Fischer + DSD, COMP/37242 – Trienekens + DSD, COMP/37267 – Interseroh + DSD (EYVL L 319, s. 1).
(
8
)	Ks. riidanalaisen päätöksen 4, 58 ja 59 perustelukappale.
(
9
)	Ks. riidanalaisen päätöksen 7, 60 ja 61 perustelukappale.
(
10
)	Ks. riidanalaisen päätöksen 20 perustelukappale. Ks. myös Saksan hallituksen 24.5.2000 komissiolle esittämät huomautukset (kannekirjelmän liite K 21). Saksan hallitus toteaa, että ”yksittäinen käsittelijä voi kuitenkin täysin yhdistää takaisinoton ’myymälän läheisyydessä’ ja keräyksen loppukuluttajan läheisyydessä osallistumalla pakkausasetuksen 6 §:n 3 momentin mukaiseen kollektiiviseen järjestelmään ainoastaan osan sen markkinoille saattamien pakkausten osalta”.
(
11
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 111 kohta.
(
12
)	Ks. mm. yhdistetyt asiat C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C-213/02 P, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomio 28.6.2005 (Kok., s. I-5425, 426 kohta).
(
13
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 9 kohta.
(
14
)	EYVL 1989, L 40, s. 1.
(
15
)	Ks. mm. asia C-115/02, Rioglass ja Transremar, tuomio 23.10.2003 (Kok., s. I-12705, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
16
)	Ks. Der Grüne Punkt -logon Ranskassa olevan käyttölisenssin haltijan Eco-Emballages in internetsivusto (http://www.ecoemballages.fr).
(
17
)	Yhdistetyt asiat C-403/04 P ja C-405/04 P, Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel v. komissio, tuomio 25.1.2007 (Kok., s. I-729, 118 ja 119 kohta).
(
18
)	Asia C-185/95 P, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 17.12.1998 (Kok., s. I-8417).
(
19
)	Komissio viittaa em. asiaan Baustahlgewebe v. komissio (tuomion 49 kohta).
(
20
)	Em. asia Baustahlgewebe v. komissio, tuomion 18 kohta.
(
21
)	Ibidem, 19 kohta.
(
22
)	Ibidem, 20 kohta.
(
23
)	Ibidem, 21 kohta.
(
24
)	Ibidem, 22 kohta.
(
25
)	Ibidem, 29 kohta.
(
26
)	Ibidem, 30 kohta. Ks. myös asia Kemmache v. Ranska, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.11.1991, A-sarja, nro 218, 60 kohta.
(
27
)	Valituksen liite R 24.
(
28
)	Ks. asia Pélissier ja Sassi v. Ranska, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 25.3.1999, Recueil des arrêts et décisions 1999-II, 71 kohta.
(
29
)	Em. asia Baustahlgewebe v. komissio, tuomion 35 kohta.
(
30
)	Ibidem, 36 kohta.
(
31
)	Yhdistetyt asiat C-120/06 P ja C-121/06 P, FIAMM ym. v. neuvosto ja komissio, tuomio 9.9.2008 (Kok., s. I-6513).
(
32
)	Tuomion 213 kohta.
(
33
)	Em. asia Baustahlgewebe v. komissio, tuomion 42 kohta.
(
34
)	Ibidem, 45 kohta.
(
35
)	Ibidem, 45 ja 46 kohta.
(
36
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 268 kohta.
(
37
)	Ks. mm. asia C-112/00, Schmidberger, tuomio 12.6.2003 (Kok., s. I-5659, 71 kohta).
(
38
)	Idem.
(
39
)	Ks. asia Hauschildt v. Tanska, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 24.5.1989, A-sarja, nro 154, 58 kohta.
(
40
)	Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivallan vahvisti neuvosto yhteisöjen tuomioistuimen pyynnöstä, Euroopan parlamentin ja komission kuulemisen jälkeen. Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisesta 24.10.1988 tehdyn neuvoston päätöksen 88/591/EHTY, ETY, Euratom (EYVL L 319, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna tehdyllä neuvoston päätöksellä 93/350/EHTY, ETY, Euratom (EYVL L 144, s. 21), 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään näin ollen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on ensimmäisenä oikeusasteena toimivalta ratkaista kanteet, jotka koskevat sopimussuhteen ulkopuolista yhteisön vastuuta sen toimielinten aiheuttamista vahingoista.
(
41
)	Ks. asia Piersack v. Belgia, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 1.10.1982, A-sarja, nro 53, 30 kohta.
(
42
)	Ks. em. asia Hauschildt v. Tanska, tuomion 47 kohta.
(
43
)	Ibidem, 48 kohta. Ks. myös asia Morel v. Ranska, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 18.10.2000, 42 kohta.
(
44
)	Idem.
(
45
)	Tuomion 45 kohta.
(
46
)	Ks. em. asia Hauschildt v. Tanska, tuomion 48 kohta ja asia Hirschhorn v. Romania, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 26.10.2007, 73 kohta.
(
47
)	Ks. asia Gubler v. Ranska, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.7.2006.
(
48
)	Idem, 28 ja 30 kohta. Ks. esimerkkeinä tapauksista, joissa Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on hyväksynyt lainkäyttötehtävien yhdistämisen, asia Nortier v. Alankomaat, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 24.8.1993, A-sarja, nro 267 ja asia Depiets v. Ranska, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio .
(
49
)	Ks. asia Procola v. Luxemburg, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 28.9.1995, A-sarja, nro 326.
(
50
)	Idem, 45 kohta. Lainkäyttötehtävien yhdistämisestä määrättyjä seuraamuksia koskevista esimerkeistä ks. asia Findlay v. Yhdistynyt kuningaskunta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 25.2.1997, Recueil des arrêts et décisions 1997-I ja asia Tierce ym. v. San Marino, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio .
(
51
)	Ks. asia Remli v. Ranska, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.4.1996, Recueil des arrêts et décisions 1996-II, s. 574, 48 kohta.
(
52
)	Ks. asia Mihalkov v. Bulgaria, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 10.4.2008.
(
53
)	Idem, 47 kohta.
(
54
)	Ibidem, 48 kohta.