Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ANDREA BIONDI
5 päivänä helmikuuta 2026 (1)
Asia C‑319/24 P
Euroopan komissio
vastaan
Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd,
Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd ja
Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd
Muutoksenhaku – Polkumyynti – Kiinasta peräisin olevien tiettyjen polyvinyylialkoholien tuonti – Lopullinen polkumyyntitulli – Täytäntöönpanoasetus (EU) 2020/1336 – Yhteistyöstä kieltäytyminen – Asetuksen (EU) 2016/1036 18 artiklan 1 ja 6 kohta – Tasapuolinen vertailu kaupan samassa portaassa – Normaaliarvon muodostaminen laskennallisesti tilanteessa, jossa viejämaassa esiintyy merkittäviä vääristymiä – Asetuksen 2016/1036 2 artiklan 6 a  ja 10 kohta – Oikaisut – Yksi ainoa taloudellinen yksikkö – Asetuksen 2016/1036 2 artiklan 10 kohdan i alakohta – Palautuskelvoton arvonlisävero – Asetuksen 2016/1036 2 artiklan 10 kohdan k alakohta
Sisällys
I  Johdanto
II  Valitus
A  Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee perusasetuksen 18 artiklan rikkomista
1.  Riidanalaisen kysymyksen tausta
2.  Lyhyt yhteenveto asianosaisten lausumista
3.  Kysymyksen tarkastelu
a)  Ensimmäisen valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen ja unionin tuomioistuimen toimivalta
b)  Ensimmäisen valitusperusteen tarkastelu
1)  Perusasetuksen 18 artikla
2)  Perusasetuksen 18 artiklan soveltaminen nyt käsiteltävässä asiassa
B  Toinen valitusperuste, joka koskee perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan rikkomista ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista
1.  Riidanalaisen kysymyksen tausta
2.  Lyhyt yhteenveto asianosaisten lausumista
3.  Kysymyksen tarkastelu
a)  Perusasetuksen 2 artiklan
6 a kohdan mukainen normaaliarvon muodostaminen laskennallisesti
b)  Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa säädetty velvollisuus suorittaa tasapuolinen vertailu
1)  Tasapuolinen vertailu samassa kaupan portaassa
2)  Tasapuolinen vertailu tilanteessa, jossa normaaliarvo muodostetaan laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan
6 a kohdan mukaisesti
3)  Todistustaakka ja näyttökynnys oikaisujen osalta
c)  Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa
d)  Toisen valitusperusteen toinen osa
1)  Väitetty tosiseikkojen ottaminen huomioon vääristetyllä tavalla
2)  Näyttökynnys perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan soveltamisalalla
3)  Väitetty hyvän hallinnon periaatteen loukkaaminen
C  Kolmas valitusperuste, joka koskee perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan tulkintaa
1.  Riidanalaisen kysymyksen tausta
2.  Lyhyt yhteenveto asianosaisten lausumista
3.  Kysymyksen tarkastelu
a)  Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitettu oikaisu
b)  Kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa
c)  Kolmannen valitusperusteen toinen osa
1)  Tutkittavaksi ottaminen
2)  Asiakysymyksen arviointi
III  Liitännäisvalitus
A  Liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottaminen ja tehokkuus
B  Ensimmäinen valitusperuste
C  Toinen valitusperuste
D  Kolmas valitusperuste
E  Neljäs valitusperuste
IV  Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa
V  Oikeudenkäyntikulut
VI  Ratkaisuehdotus
I       Johdanto
1.        Nyt käsiteltävässä asiassa tulee esiin merkittäviä kysymyksiä, jotka koskevat Euroopan komission suorittamia polkumyyntitutkimuksia.
2.        Tämä on ensimmäinen asia, jossa unionin tuomioistuimen on tulkittava perusasetuksen(2) 2 artiklan 6 a kohdassa säädetyn sellaisen uuden menetelmän soveltamista, jota käytetään normaaliarvon muodostamiseen laskennallisesti, kun on kyse viennistä sellaisista maista, joiden kotimaan kotimarkkinoilla esiintyy merkittäviä vääristymiä. Unionin tuomioistuimen tässä asiassa antama tuomio vaikuttaa merkittävästi siihen, miten komissio tulevaisuudessa hoitaa tutkimuksensa, joissa kyseistä menetelmää on sovellettava. Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimella on myös tilaisuus selventää jälleen kerran komission harkintavallan ulottuvuutta tilanteessa, jossa se käyttää käytettävissä olevia tietoja
perusasetuksen 18 artiklassa tarkoitetulla tavalla, kun osapuolet, joita asia koskee, kieltäytyvät yhteistyöstä, sekä perusasetuksen 2 artiklan 10 alakohdan i ja k alakohdassa tarkoitettujen oikaisujen ulottuvuutta.
3.        Nyt käsiteltävässä asiassa on kyse komission valituksesta ja Sinopec Groupiin kuuluvan kolmen yhtiön liitännäisvalituksesta.(3) Sinopec on yksi suurimmista Kiinan konserneista, ja kyseiset yhtiöt olivat kantajina ensimmäisessä
oikeusasteessa. Valitus ja liitännäisvalitus on tehty unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta (jäljempänä valituksenalainen tuomio),(4) jolla kyseinen tuomioistuin kumosi lopullisten polkumyyntitullien käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen polyvinyylialkoholien tuonnissa annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (jäljempänä riidanalainen asetus).(5)
4.        Riidanalaisella asetuksellaan komissio lähinnä otti käyttöön muun muassa 17,3 prosentin suuruisen lopullisen polkumyyntitullin, jota peritään tiettyjen Sinopecin polyvinyylialkoholituotteiden tuonnin yhteydessä.
5.        Todettuaan, että Kiinassa esiintyi merkittäviä vääristymiä,(6) komissio muodosti normaaliarvon laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan a alakohdassa tarkoitetun menetelmän mukaisesti(7) ja sisällytti normaaliarvoon vääristymättömänä ja kohtuullisena pitämänsä määrän myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa.(8)
6.        Tässä yhteydessä komissio totesi ensinnäkin Sinopec Ningxian osalta, että toimitetuissa tuotantokustannuksia koskevissa tiedoissa oli tiettyjä vakavia puutteita. Näin ollen muodostaessaan normaaliarvon laskennallisesti kyseisen yhtiön osalta komissio käytti perusasetuksen 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja käytettävissä olleita tietoja.(9) Komissio päätti käyttää kunkin kyseessä olleen tuotetyypin osalta korkeinta normaaliarvoa, joka oli määritetty muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien osalta.(10)
7.        Toiseksi komissio oikaisi vientihintaa alaspäin poistaakseen siitä vakuutus-, kuljetus-, käsittely- ja lastauskustannukset sekä luottokustannukset ja pankkikulut  (jäljempänä riidanalaiset kustannukset).(11) Kolmanneksi komissio oikaisi vientihintaa alaspäin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan nojalla.(12) Neljänneksi komissio oikaisi normaaliarvoa ylöspäin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan nojalla.(13)
8.        Valituksenalaisessa tuomiossaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi ensinnäkin, että komissio oli rikkonut perusasetuksen 18 artiklaa, kun se oli laskenut Sinopec Ningxian normaaliarvon käyttämällä kunkin tuotetyypin osalta muiden vientiä harjoittavien tuottajien korkeinta normaaliarvoa.(14) Unionin yleinen tuomioistuin katsoi toiseksi, että komissio oli rikkonut perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaista velvollisuuttaan suorittaa vientihinnan ja normaaliarvon tasapuolinen vertailu kaupan samassa portaassa, kun se oli poistanut riidanalaiset kustannukset vientihinnasta. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi myös, että komissio oli loukannut hyvän hallinnon periaatetta asettamalla Sinopecille kohtuuttoman näyttövelvollisuuden.(15) Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kolmanneksi, että komissio oli rikkonut perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohtaa päätellessään, että Sinopec Central-China harjoitti palkkioperusteisen edustajan toiminnan kaltaista toimintaa.(16)
9.        Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin kumosi riidanalaisen asetuksen Sinopecin osalta siltä osin kuin komissio oli syyllistynyt edellä mainittuihin lainvastaisuuksiin. Muilta osin kanne hylättiin.
10.      Komissio toimitti unionin tuomioistuimeen valituksen tuomiosta ja Sinopec liitännäisvalituksen.
II     Valitus
11.      Valituksessaan komissio, jota ensimmäisen asteen oikeudenkäynnissä väliintulijana ollut Kuraray Europe GmbH (jäljempänä Kuraray) tukee, vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion ja velvoittamaan Sinopecin korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka aiheutuivat asian käsittelystä ensimmäisessä oikeusasteessa ja valitusvaiheessa.
12.      Sinopec, jota ensimmäisen asteen oikeudenkäynnissä väliintulijana ollut Wegochem Europe BV (jäljempänä Wegochem) tukee, vaatii lähinnä, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen, toissijaisesti, että se palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen uudelleen käsiteltäväksi, ja että se velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
13.      Komissio on esittänyt valituksensa tueksi kolme valitusperustetta, joissa se väittää, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti komission syyllistyneen edellä tämän ratkaisuehdotuksen 8 kohdassa tarkoitettuihin lainvastaisuuksiin.
A       Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee perusasetuksen 18 artiklan rikkomista
14.      Komission ensimmäinen valitusperuste koskee unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomionsa 211–221 kohdassa esittämiä toteamuksia. Kyseisissä tuomionsa kohdissa unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi Sinopecin kanneperusteen, jonka mukaan komissio oli rikkonut perusasetuksen 18 artiklaa.
15.      Perusasetuksen 18 artiklan asian kannalta merkityksellisissä kohdissa säädetään seuraavaa:
”1.      Jos asianomainen osapuoli kieltäytyy antamasta tarvittavia tietoja tai ei toimita niitä tässä asetuksessa säädetyssä määräajassa tai merkittävällä tavalla vaikeuttaa tutkimuksia, alustavat tai lopulliset päätelmät, riippumatta siitä, ovatko ne myönteisiä vai kielteisiä, voidaan tehdä käytettävissä olevien tietojen perusteella.
– –
5.      Jos päätelmät, mukaan lukien normaaliarvoa koskevat päätelmät, perustuvat 1 kohdan säännöksiin, mukaan luettuna valituksessa toimitetut tiedot, tiedot on tarkistettava, jos se on mahdollista ja ottaen huomioon tutkimuksen määräaika, muista käytettävissä olevista riippumattomista lähteistä, kuten julkaistuista hintaluetteloista, virallisista tuontitilastoista ja tulliluetteloista, tai muilta asianomaisilta osapuolilta tutkimuksen aikana saaduista tiedoista.
– –
6.      Jos asianomainen osapuoli ei toimi yhteistyössä tai toimii vain osittain yhteistyössä ja jos olennaisia tietoja ei näin ollen toimiteta, tutkimuksen lopputulos voi olla osapuolelle vähemmän suotuisa kuin se olisi ollut, jos osapuoli olisi toiminut yhteistyössä.”
1.     Riidanalaisen kysymyksen tausta
16.      Riidanalaisen asetuksensa 327–329 perustelukappaleessa komissio totesi ensin vakavia puutteita Sinopec Ningxian tuotantokustannusten raportoinnissa ja tämän jälkeen se päätti käyttää perusasetuksen 18 artiklassa tarkoitettuja käytettävissä olevia tietoja normaaliarvon laskemiseen kyseisen yhtiön osalta. Näin ollen komissio muodosti normaaliarvon kyseisen yhtiön osalta laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan mukaisesti käyttämällä muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien toimittamia tietoja. Tarkemmin sanottuna komissio käytti kunkin Sinopec Ningxian raportissaan mainitseman tuotetyypin osalta muiden yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien korkeinta laskennallista normaaliarvoa.
17.      Riidanalaisen asetuksensa 333 perustelukappaleessa komissio hylkäsi väitteet siitä, että tämä ratkaisu olisi ollut rankaiseva. Komissio totesi, että koska se ”ei pystynyt todentamaan eikä sen vuoksi käyttämään Sinopec Ningxian toimittamia tietoja sen normaaliarvon muodostamista varten, ei ole mitään näyttöä siitä, että Sinopec Ningxian tuotelajikohtainen normaaliarvo olisi alempi kuin muiden samanlaisia raaka-aineita käyttävien yhteistyössä toimineiden tuottajien tuotelajikohtainen normaaliarvo”.
18.      Valituksenalaisessa tuomiossaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissio oli soveltanut riidanalaisessa asetuksessaan olettamaa, jonka mukaan kunkin Sinopec Ningxian valmistaman tuotetyypin normaaliarvo ei ollut alempi kuin muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien korkein normaaliarvo. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei unionin lainsäätäjän tarkoituksena ollut vahvistaa perusasetuksen 18 artiklassa tällaista laillista olettamaa, joka vapauttaisi unionin toimielimet velvollisuudestaan esittää näyttöä. Unionin yleinen tuomioistuin huomautti, että siinä järjestetyssä istunnossa komissio oli todennut soveltaneensa tietynlaista olettamaa ja että vastauksena nimenomaiseen kysymykseen komissio oli selittänyt, että se asiakirja-aineistosta ilmenevä seikka, jonka perusteella komissio oli järjestelmällisesti käyttänyt muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien korkeinta normaaliarvoa, oli se, ettei Sinopec Ningxia tehnyt yhteistyötä. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että soveltamalla tällaista olettamaa komissio oli rikkonut perusasetuksen 18 artiklaa.
2.     Lyhyt yhteenveto asianosaisten lausumista
19.      Ensimmäisessä valitusperusteessaan komissio, jota Kuraray tukee, väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisessa tuomiossaan oikeudelliseen virheen, kun se tulkitsi ja sovelsi perusasetuksen 18 artiklaa. Komissio väittää, ettei se soveltanut riidanalaisen asetuksensa 329 ja 333 perustelukappaleessa mitään ”olettamaa”, joka olisi perustunut siihen, ettei Sinopec Ningxia tehnyt yhteistyötä, toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi. Komissio vain päätteli siitä, että Sinopec Ningxia jätti puuttuneet tiedot useaan otteeseen toimittamatta, että kyseisen yhtiön normaaliarvojen oli oltava vähintäänkin muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien tuottamien samojen tuotetyyppien korkeimpien normaaliarvojen tasolla. Komissio katsoo, ettei se tällä päätelmällään ”rankaissut” Sinopec Ningxiaa, vaan se yksinkertaisesti käytti asiakirja-aineistossa olleita tietoja, jotka koskivat kyseisiä muita vientiä harjoittavia tuottajia. Komissio toteaa lisäksi, ettei se viitannut tällaiseen olettamaan missään ensimmäisessä oikeusasteessa esittämässään kirjelmässä. Niinpä unionin yleinen tuomioistuin esitti vääristelevän kuvauksen komission päättelystä, joka esitettiin riidanalaisen asetuksen 333 perustelukappaleessa.
20.      Wegochem väittää alustavana huomautuksenaan, että komission ensimmäinen valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska sillä komissio pyrkii riitauttamaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossaan esittämiä toteamuksia tosiseikoista. Wegochemin mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi komission soveltaneen olettamaa ja rankaisseen Sinopec Ningxiaa. Näin ollen komissio vaatii unionin tuomioistuinta arvioimaan uudelleen asian taustalla olevia todisteita ja tosiseikkoja.
21.      Sinopec, jota Wegochem tukee, väittää lähinnä ensinnäkin, ettei komissio tehnyt päätelmää vaan sovelsi olettamaa. Komissio ei esittänyt riidanalaisen asetuksensa 333 perustelukappaleessa esitetyn päättelyn lisäksi minkäänlaista näyttöä tai päättelyä sen tueksi, että se järjestelmällisesti valitsi korkeimman kunkin tuotetyypin osalta määritetyn normaaliarvon. Unionin yleinen tuomioistuin totesi oikeutetusti komission tukeutuneen ainoastaan siihen, ettei Sinopec tehnyt yhteistyötä. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi oikeutetusti komission soveltaneen olettamaa. Sinopec esittää toiseksi, että vaikka komissio olisi tehnyt päätelmän, tämä ei merkitsisi, että komissio saattoi valita jonkin tietyn seikan rangaistakseen yhtiötä siitä, ettei se tehnyt yhteistyötä. Maailman kauppajärjestön (WTO) oikeuskäytännössä on katsottu, että jos tiettyjä tietoja ei toimiteta, viranomainen ei voi vain olettaa, että puuttuvat tiedot väistämättä puhuisivat yhtiötä vastaan, eikä se voi tulkita tietojen puuttumista kaikkein kielteisimmällä tavalla. Sinopec pitää kolmanneksi liioiteltuna komission huolta siitä, että unionin yleisen tuomioistuimen lähestymistapaan liittyisi vaara vientiä harjoittavien tuottajien kannustamisesta valikoivaan yhteistyöstä kieltäytymiseen. Perusasetuksen 18 artiklan 6 kohdassa ei edellytetä, että tutkimuksen lopputulos olisi välttämättä vähemmän suotuisa. Komissio olisi voinut käyttää muita arvoja, kuten muiden viejien normaaliarvojen painotettua keskiarvoa, mikä olisi niin ikään voinut olla ”vähemmän suotuisa” lopputulos. Komissio sen sijaan varmisti, että käytettäväksi valitut korvaavat tosiseikat olivat Sinopecin kannalta mahdollisimman epäsuotuisat.
3.     Kysymyksen tarkastelu
a)     Ensimmäisen valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen ja unionin tuomioistuimen toimivalta
22.      Wegochemin esittämästä oikeudenkäyntiväitteestä totean, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan väliintulijalla ei ole oikeutta esittää oikeudenkäyntiväitettä, jota vastaaja ei ole esittänyt vaatimuksissaan.(17)
23.      Nyt käsiteltävässä asiassa Sinopec ei ole esittänyt ensimmäistä valitusperustetta koskevaa oikeudenkäyntiväitettä. Näin ollen Wegochemilla ei ollut oikeutta esittää oikeudenkäyntiväitettä eikä unionin tuomioistuimella siis ole velvollisuutta tutkia tällaista väitettä.
24.      Koska kysymys unionin tuomioistuimen toimivallasta tutkia ja ratkaista riita-asia on ordre public ‑tyyppinen peruste, unionin tuomioistuin voi kuitenkin tutkia tällaisen kysymyksen missä tahansa oikeudenkäynnin vaiheessa myös omasta aloitteestaan.(18)
25.      Niinpä katson, että kun vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa valituksen käsittelyn yhteydessä,(19) ellei tosiseikkoja ole otettu huomioon vääristyneellä tavalla,(20) Wegochemin oikeudenkäyntiväitteessä tuodaan esiin sellainen unionin tuomioistuimen toimivaltaa koskeva kysymys, jota unionin tuomioistuimen on syytä tarkastella omasta aloitteestaan.
26.      Nyt käsiteltävässä asiassa ensimmäisellä valitusperusteella ei kuitenkaan pyritä riitauttamaan määritettyjä tosiseikkoja. Päinvastoin ensimmäisessä valitusperusteessa tuodaan esiin oikeudellinen kysymys, joka koskee perusasetuksen 18 artiklan tulkintaa ja etenkin sitä, kuinka paljon harkintavaltaa komissiolla on, kun se päättää ottaa huomioon ”käytettävissä olevat tiedot”, koska osapuoli, jota asia koskee, ei ole tehnyt yhteistyötä. Komissio riitauttaa lisäksi sen, miten valituksenalaisessa tuomiossa tulkittiin riidanalaisen asetuksen 333 perustelukappaletta, ja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin vääristeli kyseisen perustelukappaleen merkitystä. Näin ollen unionin tuomioistuimella on toimivalta tutkia komission ensimmäinen valitusperuste.
b)     Ensimmäisen valitusperusteen tarkastelu
1)     Perusasetuksen 18 artikla
27.      Kun vastataan komission argumenttiin, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisessa tuomiossaan oikeudellisen virheen perusasetuksen 18 artiklan osalta, on aluksi palautettava mieleen, ettei perusasetuksessa anneta komissiolle minkäänlaista valtaa velvoittaa asianomaisia osapuolia osallistumaan tutkintaan tai toimittamaan tietoja. Komissio on siten riippuvainen siitä, että asianomaiset osapuolet tekevät yhteistyötä vapaaehtoisesti toimittaakseen sille tarvittavat tiedot.(21)
28.      Niinpä unionin lainsäätäjä on säätänyt perusasetuksen 18 artiklan 1 kohdassa, että jos osapuoli, jota asia koskee, kieltäytyy antamasta tarvittavia tietoja tai merkittävällä tavalla vaikeuttaa tutkimuksia, alustavat tai lopulliset päätelmät voidaan tehdä käytettävissä olevien tietojen perusteella.(22) Perusasetuksen 18 artiklan 6 kohdassa säädetään myös, että jos asianomainen osapuoli ei toimi yhteistyössä, tutkimuksen lopputulos voi olla osapuolelle vähemmän suotuisa kuin se olisi ollut, jos osapuoli olisi toiminut yhteistyössä.
29.      Kuten perusasetuksen johdanto-osan 27 perustelukappaleesta ilmenee, kyseisen asetuksen 18 artikla ilmentää unionin lainsäätäjän tarkoitusta yksinkertaistaa komission todistelutehtävää tilanteessa, jossa ne kohtaavat asianomaisten yritysten yhteistyöhaluttomuudesta johtuvia materiaalisia esteitä.(23) Näin ollen unionin tuomioistuin on katsonut, että perusasetuksen 18 artiklan tavoitteena on mahdollistaa se, että komissio voi jatkaa tutkintaa, vaikka asianomaiset osapuolet kieltäytyisivät yhteistyöstä tai tekisivät riittämätöntä yhteistyötä.(24)
30.      Näin ollen asianomaisten osapuolten on tehtävä täysimääräistä yhteistyötä mahdollisuuksiensa mukaan ja niiden on toimitettava kaikki käytettävissään olevat tiedot, joita unionin toimielimet pitävät tarpeellisina päätelmien tekemiseksi.(25) Lisäksi on huomattava, että kun osapuolet, joita asia koskee, kieltäytyvät yhteistyöstä, riski siitä, että toimielimet ottavat huomioon perusasetuksen 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut käytettävissä olevat tiedot, jotka voivat olla osapuolelle perusasetuksen 18 artiklan 6 kohdassa tarkoitetulla tavalla vähemmän suotuisia, kuuluu polkumyyntitullien vastaiseen menettelyyn, ja tällä on tarkoituksena kannustaa yrityksiä lojaaliin ja huolelliseen yhteistyöhön.(26)
31.      Polkumyynnin vastaisen menettelyn vaikuttavuuden ja tehokkuuden nimissä on varmistuttava siitä, että osapuolet, joita asia koskee, tekevät tosiasiallista ja täysimääräistä yhteistyötä parhaan kykynsä mukaan ja vaikeuttamatta tutkimuksen suorittamista. Tällaiseen osapuoleen sen puuttuvan tai osittaisen yhteistyön vuoksi mahdollisesti kohdistuvat kielteiset seuraukset – joihin sisältyy se, että tämä voi joutua vähemmän suotuisaan tilanteeseen kuin jos se olisi toiminut täysimääräisesti yhteistyössä tutkimuksessa – on tarkoitettu kannustamaan osapuolia osallistumaan tutkimukseen tekemällä täysimääräistä ja varauksetonta yhteistyötä.(27) Kaikkiin muihin ratkaisuihin liittyisi vaara unionin kaupan suojelutoimenpiteiden tehokkuuden vaarantumisesta aina silloin, kun unionin toimielimet joutuvat tilanteeseen, jossa tutkimuksen yhteydessä kieltäydytään yhteistyöstä.(28)
32.      On myös syytä korostaa, että yhteisen kauppapolitiikan ja aivan erityisesti kaupallisten suojatoimenpiteiden alalla unionin toimielimillä on laaja harkintavalta, koska ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita toimielinten on arvioitava, ovat monitahoisia.(29) Tästä on todettava, että kun komissio perustaa päätelmänsä käytettävissä oleviin tietoihin tilanteissa, joissa toimitetut tiedot ovat puutteellisia, sillä on toimielimenä laaja harkintavalta valita parhaat mahdolliset käytettävissä olevat, asiakirja-aineistoon sisältyvät tiedot eikä sillä ole velvollisuutta selittää, miten käytetyt käytettävissä olleet tiedot olivat parhaita mahdollisia, koska tällainen velvollisuus ei ilmene perusasetuksen 18 artiklasta eikä oikeuskäytännöstä.(30)
33.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on lisäksi niin, että tällaista arviointia koskevassa tuomioistuinvalvonnassa on näin ollen rajoituttava tarkistamaan, että menettelysääntöjä on noudatettu, että arvioinnin perustaksi hyväksytyt tosiseikat ovat aineellisesti paikkansapitäviä, että näitä tosiseikkoja arvioitaessa ei ole tehty ilmeistä virhettä ja että harkintavaltaa ei ole käytetty väärin.(31)
34.      Huomautan kuitenkin, että juuri komission harkintavallan vuoksi on ratkaisevan tärkeää harjoittaa tiukkaa tuomioistuinvaltaa, jossa tosin on pysyttävä edellä mainituissa rajoissa. Etenkään komission taloudellisten ja oikeudellisten arviointien monitahoisuus ei saisi estää tuomioistuimia tutkimasta sitä, onko komission käyttämä todistusaineisto asiallisesti paikkansapitävää, luotettavaa ja yhdenmukaista, sisältyvätkö todistusaineistoon kaikki merkitykselliset tiedot, jotka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voidaanko todistusaineiston perusteella osoittaa oikeiksi siitä tehdyt päätelmät.(32)
2)     Perusasetuksen 18 artiklan soveltaminen nyt käsiteltävässä asiassa
35.      Nyt käsiteltävässä asiassa on riidatonta, ettei Sinopec Ningxia toimittanut luotettavia tietoja tuotantokustannuksistaan ja että kun yhtiö siis ei tehnyt yhteistyötä, komissio saattoi käyttää perusasetuksen 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja käytettävissä olevia tietoja muodostaakseen laskennallisesti kyseisen yhtiön normaaliarvon.
36.      Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin valituksenalaisen tuomionsa 218 kohdassa, että riidanalaisen asetuksensa 329 ja 333 perustelukappaleessa komissio oli soveltanut – todettuaan, ettei yhtiö tehnyt yhteistyötä – olettamaa, jonka mukaan kunkin Sinopec Ningxian valmistaman tuotetyypin normaaliarvo ei ollut alempi kuin korkein tuotetyyppikohtainen normaaliarvo, joka oli määritetty muiden vientiä harjoittavien tuottajien osalta.
37.      Olettama voidaan määritellä yleisesti oikeudelliseksi mekanismiksi, jossa epävarma tosiseikka (tai useita epävarmoja tosiseikkoja) päätellään tietystä tosiseikasta tai useampien tosiseikkojen joukosta.(33)
38.      Koska perusasetuksen 18 artiklan nojalla päätelmiä voidaan tehdä asiakirja-aineistoon kuuluvien käytettävissä olevien tietojen perusteella ja osapuolta, joka ei tee yhteistyötä tai ei tee täysimääräisesti yhteistyötä, voidaan kohdella vähemmän suotuisasti kuin sitä olisi kohdeltu, jos se olisi tehnyt yhteistyötä, unionin toimielimet voivat johtaa niitä tosiseikkoja, jotka ne ovat voineet vahvistaa käytettävissään olevien tietojen perusteella, koskevasta välittömästä näytöstä välillisen näytön sellaisista tosiseikoista, jotka eivät ole tiedossa sen vuoksi, etteivät osapuolet ole toimineet yhteistyössä. Toisin sanoen unionin toimielimet voivat perusasetuksen 18 artiklan nojalla tukeutua olettamiin, jos todettujen tosiseikkojen ja seikkojen, jotka eivät ole tiedossa, välillä on looginen ja perusteltu yhteys. Tällaisiin olettamiin vetoamisen mahdollisuuden epääminen toimielimiltä merkitsisi, että unionin kaupallisten suojelutoimenpiteiden toteuttamiselle aiheutuisi ylipääsemättömiä esteitä aina, kun toimielimet joutuvat tilanteeseen, jossa yhteistyöstä kieltäydytään tutkimuksen yhteydessä.(34)
39.      Riidanalaisessa asetuksessa ei kuitenkaan todeta, että komissio olisi soveltanut olettamaa. Komissio myös kiistää unionin yleisen tuomioistuimen tavan tulkita riidanalaista asetusta ja väittää, että kyseinen tuomioistuin vääristeli riidanalaisen asetuksen 333 perustelukappaleen merkitystä, kun se katsoi komission soveltaneen olettamaa. Komissio kiistää myös sen, että se olisi todennut soveltaneensa olettamaa.
40.      Kun edellä tämän ratkaisuehdotuksen 17 kohdassa lainattua riidanalaisen asetuksen 333 perustelukappaletta luetaan huolellisesti, käy ilmi, että kyseisessä perustelukappaleessaan komissio ei todennut tai johtanut tosiseikkaa tai todennäköistä tosiseikkaa toisesta tosiseikasta. Kyseisessä perustelukappaleessaan komissio vain hylkäsi toteen näyttämättömänä Sinopecin argumentin siitä, että komission päätös käyttää käytettävissä olevista tiedoista muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien korkeinta tuotetyyppikohtaista normaaliarvoa olisi ollut rankaiseva. Perustelukappaleessaan komissio vain totesi, ettei ratkaisua voitu todeta rankaisevaksi, koska asiakirja-aineistossa ei ollut mitään näyttöä siitä, että Sinopec Ningxian tuotetyyppikohtainen normaaliarvo olisi alempi kuin muiden samanlaisia raaka-aineita käyttävien yhteistyössä toimineiden, vientiä harjoittavien tuottajien tuotetyyppikohtainen normaaliarvo.
41.      Näin ollen katson ensinnäkin, että koska komissio ei johtanut (epävarmaa) tosiseikkaa toisesta (varmasta) tosiseikasta, kyseisen toimielimen ei voida katsoa soveltaneen olettamaa. Komissio ei määrittänyt tai johtanut normaaliarvoa Sinopec Ningxialle. Se vain totesi, ettei sillä ollut mitään näyttöä osoittamaan todeksi väitteen siitä, että sen päätös käyttää järjestelmällisesti muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien korkeinta normaaliarvoa olisi ollut rankaiseva.
42.      Totean toiseksi, että kun on riidatonta, ettei Sinopec Ningxia toimittanut luotettavia tietoja, joiden perusteella sen normaaliarvot olisi voitu määrittää, riidanalaisen asetuksen 333 perustelukappaleessa esitetty toteamus siitä, ettei komissiolla ollut näyttöä, jonka perusteella se olisi voinut arvioida, olisivatko kyseiset arvot sen käyttämiä arvoja alempia, pitää paikkansa eikä siihen liity ilmeistä arviointivirhettä.
43.      Totean tästä, ettei osoitukseksi komission tekemästä ilmeisestä arviointivirheestä riitä vain se, että se olisi voinut tukeutua muihin sellaisiin käytettävissä oleviin lukuihin tai tietoihin, jotka ilmenivät asiakirja-aineistosta. Kuten edellä mainitsin, perusasetuksen 18 artiklan tavoitteena on mahdollistaa se, että komissio voi suorittaa tutkimuksensa loppuun tutkimukselle asetetuissa määräajoissa myös silloin, kun yhteistyöstä kieltäydytään, jolloin komissiolla on laaja harkintavalta, kun se tarkastelee ja arvioi käytettävissä olevia tietoja.
44.      Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 32 kohdasta käy ilmi, että kun komissio käyttää harkintavaltaansa, sen on valittava sellaiset käytettävissä olevat tiedot, jotka tosin sisältyvät asiakirja-aineistoon ja jotka tukevat riittävästi sen päätelmiä mutta joilla myös varmistetaan unionin kaupallisten suojelutoimenpiteiden tehokkuus ja vaikuttavuus silloinkin, kun yhteistyöstä kieltäydytään. Komissio ei voi päättää käyttää käytettävissä olevia tietoja, joihin liittyy
vaara tutkimuksen yhteydessä tehtävästä yhteistyöstä kieltäytymisen palkitsemisesta. Kun asiakirja-aineistossa ei ole luotettavia tietoja Sinopecin kustannuksista ja kun Sinopec itse päätti kieltäytyä yhteistyöstä, Sinopec ei siis voi vaatia, että käytettäisiin muita arvoja, kuten muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien keskimääräistä normaaliarvoa, koska tämä voisi merkitä yhteistyöstä kieltäytymisen palkitsemista. Kuten komissio on oikeutetusti todennut, tällaisen arvon käyttämisellä voisi olla se vääristävä vaikutus, että vientiä harjoittaville tuottajille syntyisi kannustin kieltäytyä valikoivasti yhteistyöstä kaikkien sellaisten osa-alueiden osalta, joissa ne ovat tietoisia siitä, että niiden kustannukset olivat muiden viejien kustannuksiin verrattuina keskimääräistä korkeammat. Sinopec ei muutenkaan esittänyt mitään selitystä sille, miksi komission olisi tullut käyttää kyseistä arvoa eikä muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien korkeinta tuotetyyppikohtaista normaaliarvoa.
45.      Ei ole myöskään osoitettu, että kun komissio valitsi tällaisen normaaliarvon, se olisi valinnut vähiten suotuisat käytettävissä olleet tiedot ja siis rankaissut Sinopec Ningxiaa. Muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien toimittamat luvut eivät nimittäin olleet ainoat käytettävissä olleet tiedot, jotka komissio saattoi ottaa huomioon Sinopec Ningxian kieltäydyttyä yhteistyöstä. Perusasetuksen 18 artiklan 5 kohdasta ilmenee, että käytettävissä oleviin tietoihin voivat sisältyä myös unionin alueen tuottajien kantelussaan toimittamat tiedot tai tiedot riippumattomista lähteistä, kuten julkaistuista hintaluetteloista, virallisista tilastoista ja tulliluetteloista. Kun huomioon olisi voitu ottaa tällaisia eri tiedonlähteitä, asiassa ei ole osoitettu, että käyttämällä muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien korkeinta tuotetyyppikohtaista normaaliarvoa komissio varmisti, että korvaavat luvut olivat Sinopec Ningxian kannalta mahdollisimman epäsuotuisia. Niinpä tämän valinnan väitetty rankaisevuus on jäänyt näyttämättä toteen.
46.      Mainitsin muutenkin edellä, että kun yhteistyöstä kieltäydytään, riski siitä, että käytettävissä olevat tiedot voivat johtaa perusasetuksen 18 artiklan 6 kohdassa tarkoitetulla tavalla vähemmän suotuisaan lopputulokseen, kuuluu polkumyyntitullien vastaiseen menettelyyn, ja Sinopec Ningxian olisi pitänyt olla hyvin tietoinen tästä riskistä.
47.      Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että valituksenalaisen tuomionsa 211–221 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin kuvaili virheellisesti riidanalaisen asetuksen 333 perustelukappaleen merkitystä ja teki perusasetuksen 18 artiklaa koskevan oikeudellisen virheen. Niinpä komission ensimmäinen valitusperuste on mielestäni hyväksyttävä.
B       Toinen valitusperuste, joka koskee perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan rikkomista ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista
48.      Komission toisen valitusperusteen yhteydessä tulee esiin merkittäviä kysymyksiä siitä, millainen on komissiolla perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan nojalla olevan tasapuolisen vertailun suorittamisvelvollisuuden ja saman asetuksen 2 artiklan 6 a kohdassa tarkoitetun normaaliarvon laskennallisen muodostamisen välinen suhde tilanteissa, joissa on kyse viennistä maista, joiden kotimarkkinoilla on osoitettu esiintyvän merkittäviä vääristymiä. Valitusperusteen yhteydessä tulee esiin myös muita merkittäviä kysymyksiä, jotka koskevat vertailun tasapuolisuuden varmistamiseksi tarpeellisten oikaisujen osalta sovellettavaa todistustaakkaa ja näyttökynnystä.
49.      Perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tätä tai [perus]asetuksen muuta asiaankuuluvaa säännöstä sovellettaessa päätetään, että ei ole asianmukaista käyttää viejämaan kotimarkkinoiden hintoja ja kustannuksia kyseisessä maassa esiintyvien b alakohdassa tarkoitettujen merkittävien vääristymien vuoksi, normaaliarvo muodostetaan yksinomaan vääristymättömiä hintoja tai vertailuarvoja osoittavien tuotanto- ja myyntikustannusten perusteella seuraavia sääntöjä noudattaen.
Lähteitä, joita komissio voi käyttää, ovat
–        asianmukaisen edustavan maan, jonka talouden kehitystaso on samankaltainen kuin viejämaan, vastaavat tuotanto- ja myyntikustannukset edellyttäen, että asiaankuuluvat tiedot ovat helposti saatavilla; – –
–        vääristymättömät kansainväliset hinnat, kustannukset tai vertailuarvot, jos se katsoo tämän aiheelliseksi; tai
–        kotimarkkinoiden kustannukset, mutta ainoastaan siinä määrin kuin tarkan ja asianmukaisen näytön perusteella todetaan, että ne eivät ole vääristyneitä – –.
– –
Muodostettuun normaaliarvoon on sisällytettävä vääristymätön ja kohtuullinen määrä hallinto-, myynti- ja yleiskustannuksia sekä voittoa.”
50.      Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vientihinnan ja normaaliarvon välillä on tehtävä tasapuolinen vertailu. Vertailu on tehtävä kaupan samassa portaassa ja mahdollisimman samanaikaisten myyntien suhteen ja ottaen asianmukaisesti huomioon muut mahdolliset hintojen vertailuun vaikuttavat erot. Elleivät laskennallisesti määritetty normaaliarvo ja vientihinta ole verrattavissa, kussakin tapauksessa on asianmukaisesti otettava huomioon, oikaisujen muodossa, tapauksen tosiseikat tutkien, hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat väitetyt ja osoitetut eroavuudet. – – Erityisten olosuhteiden täyttyessä oikaisuja voidaan tehdä seuraavien tekijöiden mukaisesti [a–k alakohdat] – –”.
51.      Komission toinen valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 124–139 kohtaa, joissa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kun komissio oli poistanut vientihinnasta riidanalaiset kustannukset (eli vakuutus-, kuljetus-, käsittely- ja lastauskustannukset sekä luottokustannukset ja pankkikulut), se ei ollut noudattanut perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaista velvollisuuttaan suorittaa tasapuolinen vertailu samassa kaupan portaassa, koska tällaisia kustannuksia ei todennäköisesti ollut poistettu laskennallisesti muodostetusta normaaliarvosta.
1.     Riidanalaisen kysymyksen tausta
52.      Riidanalaisessa asetuksessaan(35) komissio muodosti normaaliarvon laskennallisesti soveltamalla perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdassa säädettyä menetelmää, joka koskee viejämaita, joiden kotimarkkinoilla esiintyy merkittäviä vääristymiä. Komission muodostama normaaliarvo perustui edustavan maan eli Turkin vääristymättömiin arvoihin, joita korotettiin 17,6 prosentin suuruisilla myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksilla ja 4 prosentin suuruisilla voitoilla. Myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset laskettiin turkkilaisen tuottajan eli Ilkalem Ticaret Ve Sanayi A. S:n (jäljempänä Ilkalem) tietojen perusteella.(36) Riidanalaisen asetuksensa 314 perustelukappaleessa komissio katsoi muodostaneensa normaaliarvon kunkin tuotetyypin osalta kaupan portaaseen, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi.
53.      Muodostaakseen vientihinnasta sen kaupan portaan, jolle normaaliarvo määritettiin, hintatasoa vastaavan hinnan – eli noudettuna lähettäjältä
‑kaupan hinnan – komissio poisti siitä riidanalaiset kustannukset.(37)
54.      Lopullista ilmoitusta koskevissa huomautuksissaan Sinopec kyseenalaisti sen, että komissio oli poistanut vientihinnasta riidanalaiset kustannukset, kun sen mukaan kyseisiä kustannuksia ei ollut poistettu edustavan maan tuottajan myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksista.(38)
55.      Komissio käsitteli tätä kysymystä riidanalaisen asetuksensa 314 perustelukappaleessa, jossa todetaan seuraavaa:
”Komissio on eri mieltä tästä väitteestä. Komissio huomauttaa, ettei ole mitään viitteitä tällaisten kulujen sisältymisestä edustavan maan tuottajan ilmoittamiin myynti-, yleis- ja hallintokustannuksiin. Otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat eivät myöskään esittäneet mitään vastakkaista näyttöä. Sen vuoksi tämä väite hylättiin.”
56.      Sinopec riitautti komission tämän päätelmän unionin yleisessä tuomioistuimessa ja väitti komission rikkoneen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohtaa.
57.      Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi kyseisen kanneperusteen. Ensinnäkin se katsoi valituksenalaisen tuomionsa 124–127 kohdassa, että oikaisut, joilla pyritään määrittämään noudettuna lähettäjältä ‑hintatason mukainen vientihinta, ovat tarpeen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa edellytetyn tasapuolisen vertailun varmistamiseksi ainoastaan siinä tapauksessa, että myös normaaliarvo määritetään laskennallisesti noudettuna lähettäjältä ‑hintatasolle. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi oikeuskäytännön perusteella, että näin ollen komission, joka oli päättänyt suorittaa kyseisen vertailun noudettuna lähettäjältä
‑portaassa, oli osoitettava, että kyseiset oikaisut olivat tarpeellisia, jotta vertailu olisi tasapuolinen.
58.      Unionin yleinen tuomioistuin katsoi toiseksi valituksenalaisen tuomionsa 128–139 kohdassa, että siinäkin tapauksessa, että todistustaakka olisi ollut Sinopecilla eikä komissiolla, Sinopec oli joka tapauksessa tukenut vaatimustaan oikaisun tekemisestä asianmukaisesti. Unionin yleinen tuomioistuin totesi, että komissio oli perustanut laskelmansa myynti-, hallinto-, ja yleiskustannuksista Ilkalemia koskeviin tietoihin, jotka se otti Orbis-tietokannasta ja jotka eivät olleet riittävän yksityiskohtaisia, jotta olisi voitu olla varmoja siitä, etteivät riidanalaiset kustannukset sisältyneet niihin. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei komissio, jolla ei ollut käytettävissään yksityiskohtaisempaa erittelyä Ilkalemin myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksista, voinut kohtuudella vaatia Sinopecia tukemaan normaaliarvon oikaisemista koskevaa vaatimustaan enemmän toimittamalla kolmannesta osapuolesta tietoja, jotka olisivat olleet komissiolla olleita tietoja tarkempia. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissio asetti riidanalaisen asetuksensa 314 perustelukappaleessa Sinopecille kohtuuttoman näyttövelvollisuuden. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi myös, ettei komissio toimittanut Sinopecille tietoja, joiden perusteella tämä olisi voinut paremmin tukea vaatimustaan normaaliarvon oikaisemisesta, toisin kuin oli tuomion Changmao(39) taustalla olleessa tilanteessa.
2.     Lyhyt yhteenveto asianosaisten lausumista
59.      Komission toinen valitusperuste jakautuu kahteen osaan.
60.      Valitusperusteensa ensimmäisessä osassa komissio, jota Kuraray tukee, riitauttaa valituksenalaisen tuomion 126 ja 127 kohdan. Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti perusasetuksen 2 artiklan 10 kohtaa ja tulkitsi oikaisuja koskevaa todistustaakkaa koskevia vakiintuneita sääntöjä käänteisesti. Komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin sekoitti keskenään komission perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan ja 2 artiklan 10 kohdan mukaiset velvollisuudet.
61.      Valitusperusteensa toisessa osassa komissio riitauttaa valituksenalaisen tuomion 128–139 kohdan. Komissio esittää ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, kun se totesi, että Sinopec olisi todennut lopullista ilmoitusta koskevissa huomautuksissaan, että ”riidanalaiset kustannukset” ”kaiken todennäköisyyden mukaan” sisältyivät normaaliarvon muodostamiseen laskennallisesti käytettyihin myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksiin. Lopullista ilmoitusta koskevissa huomautuksissa ei nimittäin esitetty minkäänlaista todennäköisyysanalyysia. Ainoastaan Wegochem esitti kyseisen argumentin unionin yleiseen tuomioistuimeen toimittamassaan väliintulokirjelmässä. Komissio väittää toiseksi, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan soveltamisalalla virheellistä näyttökynnystä. Unionin yleinen tuomioistuin totesi ainoastaan, ettei voida olla varmoja siitä, etteivät riidanalaiset kustannukset sisältyneet Ilkalemin tietoihin, joita käytettiin laskennallisesti muodostettujen myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten määrittämiseen. Unionin yleinen tuomioistuin ei siis varsinaisesti todennut, että riidanalaiset kustannukset olisivat todellisuudessa tai edes todennäköisesti sisältyneet laskennallisesti muodostettuun normaaliarvoon. Komissio väittää kolmanneksi, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti hyvän hallinnon periaatetta, kun se katsoi komission asettaneen Sinopecille kohtuuttoman näyttövelvollisuuden, vaikka komissio oli ilmaissut Sinopecille kaikki hallussaan olleet tiedot, jotka liittyivät vaadittuun oikaisuun.
62.      Toisen valitusperusteen ensimmäisestä osasta totean aluksi, että Wegochem väittää sitä tehottomaksi, koska valituksenalaisen tuomion 126 ja 127 kohta eivät tue kyseisen tuomion tuomiolauselmaa. Tämän jälkeen totean, että Sinopec, jota Wegochem tukee, väittää ensinnäkin, että valitusperusteen ensimmäinen osa perustuu virheelliseen lähtökohtaan, jonka mukaan takaisinnettoutusprosessiin kuuluvien kustannusten osalta ei ole tarpeen osoittaa, että ne ovat hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavia tekijöitä, vaikka tällainen velvollisuus on sellaisten kustannusten osalta, jotka eivät ole osa takaisinnettoutusprosessia. Sekä unionin että WTO:n oikeus ja oikeuskäytäntö ovat kuitenkin ristiriidassa tällaisen tulkinnan kanssa. Komissiolla on velvollisuus osoittaa hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttava ero kaikkien tekemiensä oikaisujen osalta. Sinopec väittää toiseksi ja joka tapauksessa, että komission päättely, jolla se perusteli vientihinnan niin sanottua takaisinnettoutusta noudettuna lähettäjältä
‑kaupan hintatasolle, oli virheellistä, koska ei ollut näyttöä siitä, että perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla laskettu normaaliarvo olisi niin ikään muodostettu kaupan portaaseen, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi. Riidanalaisessa asetuksessa esitetty väite, jonka mukaan normaaliarvo muodostettiin noudettuna lähettäjältä
‑kaupan hintatasolle, esitettiin tukematta sitä näytöllä.
63.      Toisen valitusperusteen toisen osan osalta Sinopec ensinnäkin kiistää komission väitteen siitä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla. Lopullista ilmoitusta koskevissa huomautuksissaan Sinopec viittasi – Wegochemista riippumatta – siihen todennäköisyyteen, että noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi kutsuttuun kaupan portaaseen saatettua vientihintaa verrattiin eri kaupan portaaseen muodostettuun normaaliarvoon. Sinopec esittää toiseksi tukeneensa asianmukaisesti vaatimustaan normaaliarvon oikaisemisesta ja toteaa unionin yleisen tuomioistuimen soveltaneen asianmukaista näyttökynnystä. Asiassa ei ole tarpeen osoittaa varmuudella, että riidanalaiset kustannukset sisältyivät myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksina huomioon otettuun määrään. Unionin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan riittää, ettei jokin seikka ole poissuljettu. Sinopec toteaa kolmanneksi hyvän hallinnon periaatteen virheellistä soveltamista koskevan väitteen osalta, että tuomion Changmao taustalla ollut tilanne erosi nyt käsiteltävän asian taustalla olleesta tilanteesta.
3.     Kysymyksen tarkastelu
64.      Koska toisen valitusperusteen yhteydessä tulee esiin kysymys perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan ja 2 artiklan 10 kohdan välisestä suhteesta, pidän asianmukaisena selventää ensiksi mainittujen säännösten asiayhteyttä nykyisen oikeuskäytännön perusteella (a ja b alajakso), minkä jälkeen siirryn tarkastelemaan toisen valitusperusteen kahta osaa (c ja d alajakso).
a)     Perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan mukainen normaaliarvon muodostaminen laskennallisesti
65.      Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 49 kohdassa lainatussa perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdassa säädetään erityisestä sääntöjärjestelmästä, johon sisältyvät säännöt, joiden mukaisesti normaaliarvo määritetään silloin, kun on kyse viennistä sellaisista maista, joiden kotimaan markkinoilla on osoitettu esiintyvän kyseisessä säännöksessä säädetyn määritelmän mukaisia merkittäviä vääristymiä. Kyseinen erityinen sääntöjärjestelmä otettiin käyttöön asetuksella (EU) 2017/2321,(40) jolla muutettiin perusasetuksen 2 artiklaa lisäämällä siihen uusi 6 a kohta ja muuttamalla sen 7 kohtaa, jossa ennen kyseisen muutoksen tekemistä säädettiin erityisestä sääntöjärjestelmästä, jonka mukaisesti laskettiin normaaliarvo tuonnille ”muista kuin markkinatalousmaista”.
66.      Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan aiemman version nojalla muiden kuin markkinatalousmaiden osalta normaaliarvo määritettiin sellaisen kolmannen maan, joka oli myös markkinatalousmaa, yhteistyössä toimivan tuottajan todellisten hintojen ja kustannusten perusteella, kun taas perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdassa säädetyn uuden menetelmän mukaan vientiä harjoittavien tuottajien normaaliarvo on muodostettava laskennallisesti hypoteettisten vääristymättömien tuotantokustannusten ja kohtuullisten hallinto-, myynti- ja yleiskustannusten ja voittojen määrien perusteella.
67.      Komissio selitti, että kun se soveltaa perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdassa tarkoitettua menetelmää, se pyytää ensin vientiä harjoittavia tuottajia toimittamaan tiedot tuotannontekijöistä ja määristä, joita käytetään asianomaisen tuotteen kunkin tuotetyypin valmistamiseen, minkä jälkeen komissio määrittää vääristymättömät arvot käytetyille tuotannontekijöille perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan a alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettujen ”helposti saatavilla” olevien tietojen perusteella ja korvaa vääristyneet hinnat ja kustannukset kyseisillä arvoilla voidakseen määrittää vääristymättömät tuotantokustannukset.
68.      Perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan a alakohdan viimeisessä alakohdassa säädetään tässä valitusperusteessa kyseessä olevista myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksista, että normaaliarvon muodostamiseksi vääristymättömien kustannusten perusteella siihen on lisättävä ”vääristymätön ja kohtuullinen” määrä hallinto-, myynti- ja yleiskustannuksia sekä voittoa.
69.      Perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan tavoitteena on välttää se, että polkumyyntitutkimuksissa käytettäisiin vääristyneitä tietoja viejämaan hinnoista ja kustannuksista.(41)
70.      Huomautan lisäksi, että muita kuin markkinatalousmaita koskeneen perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan aiemman version tavoin myös perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohta ilmentää unionin lainsäätäjän tahtoa ottaa käyttöön unionin oikeusjärjestyksessä noudatettava omanlainen lähestymistapa ottamalla käyttöön erityinen normaaliarvon laskentaa koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen järjestelmä, jota sovelletaan tuontiin, kun viejämaassa esiintyy merkittäviä vääristymiä. Kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti totesi,(42) oikeuskäytännössä kehitettyjen perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan aiempaa versiota koskevien periaatteiden mukaisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohtaa ei näin ollen voida pitää toimenpiteenä, jolla on tarkoitus panna unionin oikeusjärjestyksessä täytäntöön WTO-sopimuksissa hyväksytty erityinen velvoite. WTO:n oikeudessa ei nimittäin määrätty säännöistä, joiden mukaan olisi laskettava tuontiin sovellettava normaaliarvo tilanteessa, jossa viejämaassa esiintyy merkittäviä vääristymiä.(43)
71.      Vastaavasti on katsottava, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan aiempaa versiota koskevaa oikeuskäytäntöä, jonka mukaan unionin toimielimillä on laaja harkintavalta, kun ne määrittävät normaaliarvon muiden kuin markkinatalousmaiden osalta,(44) on sovellettava normaaliarvon määrittämiseen myös perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan soveltamisalalla.
72.      Tästä totean, ettei kohtuullisen marginaalin määrittäminen myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksille merkitse poikkeusta kyseisen oikeuskäytännön soveltamisesta. Perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan a alakohdan viimeisessä alakohdassa ei myöskään määritetä mitään tiettyä menetelmää, jonka mukaan tällaiset marginaalit olisi määritettävä. Niinpä komissiolla on huomattavasti harkintavaltaa, jota sen on käytettävä kahden kyseisessä alakohdassa mainitun muuttujan (jotka ovat siis määrien ”vääristymättömyys ja kohtuullisuus”) rajoissa. Sama pätee myös tietokantaan, jota käytetään normaaliarvon laskennallisen muodostamisen ja myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten arvioimisen kannalta merkityksellisten tietojen keräämiseen.(45)
73.      Näin ollen sen asianosaisen, joka aikoo kiistää niiden tietojen luotettavuuden, joita komissio käytti laskeakseen myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset, on esitettävä väitteidensä tueksi todisteita, jotka herättävät konkreettisesti epäilyksen komission käyttämän menetelmän tai tietojen uskottavuudesta.(46)
b)     Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa säädetty velvollisuus suorittaa tasapuolinen vertailu
74.      Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 50 kohdassa lainatussa perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa säädetään, että vientihinnan ja normaaliarvon välillä on tehtävä tasapuolinen vertailu kaupan samassa portaassa. Jos normaaliarvo ja vientihinta eivät ole tasapuolisesti verrattavissa, asiassa on asianmukaisesti otettava huomioon, oikaisujen muodossa, sellaiset eroavuudet hinnantekijöissä, joiden väitetään ja osoitetaan vaikuttavan hintoihin ja hintojen vertailukelpoisuuteen.
75.      Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan ensimmäisen virkkeen sanamuoto perustuu selvästikin polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2 artiklan 4 kohdan ensimmäiseen virkkeeseen, koska virkkeissä käytetään olennaisilta osin samoja sanamuotoja.(47) Näin ollen voidaan päätellä, että ainakin siltä osin kuin kyseisessä kohdassa säädetään velvollisuudesta suorittaa vientihinnan ja normaaliarvon välillä tasapuolinen vertailu kaupan samassa portaassa, säännöksen sanamuoto on osoitus unionin lainsäätäjän selkeästä tahdosta saattaa polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2 artiklan 4 kohdassa määrätty erityinen velvollisuus osaksi unionin oikeutta.(48)
1)     Tasapuolinen vertailu samassa kaupan portaassa
76.      Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa edellytetään tasapuolisen vertailun suorittamista samassa kaupan portaassa, mutta siinä ei täsmennetä, missä kaupan portaassa vertailu tulisi suorittaa. Niinpä komissio voi harkintavaltansa puitteissa valita tarkoituksenmukaisen kaupan portaan.(49) Vaikka velvollisuus suorittaa tasapuolinen vertailu ei typisty vertailun suorittamiseen samassa kaupan portaassa,(50) tämä on yksi niistä perusmuuttujista, joilla ”edistetään tavoitetta suorittaa tasapuolinen vertailu”.(51) Tämä tarkoittaa, ettei normaaliarvon ja vientihinnan vertailemista kaupan eri portaissa voida koskaan pitää tasapuolisena.
77.      Normaaliarvon ja vientihinnan vertaileminen samassa kaupan portaassa voi edellyttää sitä, että arvoja oikaistaan poistamalla niistä sellaisia tekijöitä tai kustannuksia, jotka eivät ole vielä syntyneet vertailua varten valitussa kaupan portaassa.(52) Normaaliarvon ja vientihinnan vertailu olisi nimittäin epäsuhtainen, jos arvoja ei oikaistaisi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti poistamalla vientihinnasta (tai vaihtoehtoisesti normaaliarvosta) kustannukset, joita ei oteta huomioon vertailua varten valitun kaupan portaan mukaisen normaaliarvon (tai vaihtoehtoisesti vientihinnan) määrittämiseksi.(53)
78.      Tätä prosessia kutsutaan normaaliarvon ja vientihinnan takaisinnettoutukseksi (netting back) eli kyseisten arvojen saattamiseksi samaan kaupan portaaseen. Tässä prosessissa molemmista arvoista poistetaan sellaiset tekijät, jotka eivät kuulu vertailua varten valittuun kaupan portaaseen. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitettujen oikaisujen tavoitteena onkin palauttaa normaaliarvon ja vientihinnan välinen vastaavuus(54) erityisesti samassa kaupan portaassa.
79.      Niinpä unionin tuomioistuinten vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan sanamuodosta että rakenteesta ilmenee, että vientihintaa tai normaaliarvoa voidaan oikaista vain, jotta otettaisiin huomioon erot näihin kahteen hintaan vaikuttavissa tekijöissä, jotka vaikuttavat siten niiden vertailukelpoisuuteen, sen varmistamiseksi, että vertailu tehtäisiin kaupan samassa portaassa.(55)
2)     Tasapuolinen vertailu tilanteessa, jossa normaaliarvo muodostetaan laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan mukaisesti
80.      Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaista velvollisuutta suorittaa tasapuolinen vertailu samassa kaupan portaassa ja kyseistä velvollisuutta koskevaa oikeuskäytäntöä sovelletaan epäilemättä myös silloin, kun normaaliarvo muodostetaan laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan mukaisesti. Tällöin näkökulma on kuitenkin yleensä hieman erilainen kuin niissä tilanteissa, joissa normaaliarvo määritetään tavanomaisten sääntöjen mukaisesti. Kun komissio muodostaa normaaliarvon laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan mukaisesti, se nimittäin tukeutuu hypoteettisiin ja vääristymättömiin tuotantokustannuksiin ja kohtuullisiin myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten ja voittojen määriin. Näin ollen sen sijaan, että komissio poistaisi osana niin sanottua takaisinnettoutusta kustannuksia, jotka eivät kuulu vertailua varten valittuun kaupan portaaseen, komission on pikemminkin ensin muodostettava normaaliarvo laskennallisesti valitun kaupan portaan hintatasolle käyttämällä suoraan ”helposti saatavilla” olevia tietoja, joihin ei sisälly tämän tyyppisiä kustannuksia.
81.      Tästä on todettava, kuten unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa CCCME lähinnä todettiin, että vaikka oikaisujen käyttäminen voi olla välttämätöntä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan nojalla vientihinnan ja normaaliarvon välillä olevien, niiden vertailtavuuteen vaikuttavien eroavuuksien huomioon ottamiseksi, tiettyjä oikaisuja ei voida tehdä arvosta, joka on laskennallinen eikä siis ole todellinen. Tähän arvoon eivät nimittäin periaatteessa vaikuta sen vertailukelpoisuutta vähentävät seikat, sillä se on määritetty keinotekoisesti laskemalla yhteen eri tekijöitä mutta ottamatta huomioon tekijöitä, jotka olisi poistettava siitä.(56)
82.      Lyhyesti sanottuna on niin, että kun komissio muodostaa normaaliarvon laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla sellaisten helposti saatavilla olevien tietojen perusteella, jotka koskevat vertailua varten valittua kaupan porrasta (mukaan lukien sellaiset myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset, joita komissio pitää laajan harkintavaltansa puitteissa vääristymättöminä ja kohtuullisina määrinä kyseisessä kaupan portaassa), ei ole syytä tehdä oikaisuja, joiden tarkoituksena olisi normaaliarvon tätä pidemmälle menevä ”takaisinnettoutus”, ellei osoiteta, että normaaliarvoon (tai siihen liittyviin myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksiin) sisältyy tekijöitä, jotka eivät kuulu kyseiseen kaupan portaaseen.
83.      Tässä yhteydessä perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla laskennallisesti muodostetun normaaliarvon ja vientihinnan tasapuolisesta vertailusta on todettava, että unionin tuomioistuin on viitannut erityisesti myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksiin ja todennut, että koska normaaliarvon ja vientihinnan määrittämisessä noudatetaan erilaisia sääntöjä, myynti-, yleis- ja hallintokustannuksia ei pidä välttämättä käsitellä samalla tavalla molemmissa tapauksissa.(57)
3)     Todistustaakka ja näyttökynnys oikaisujen osalta
84.      Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että silloin, kun asianosainen vaatii perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan perusteella oikaisuja, joiden tarkoituksena on tehdä normaaliarvo ja vientihinta vertailukelpoisiksi polkumyyntimarginaalin määrittämistä varten, kyseisen asianosaisen on esitettävä näyttö siitä, että sen vaatimus on oikeutettu. Todistustaakka erityisten oikaisujen tarpeellisuudesta kuuluu näin ollen niille, jotka haluavat vedota oikaisuun, ovatpa ne keitä tahansa. Tästä seuraa, että asianosaisen, joka haluaa vedota tällaiseen oikaisuun, on osoitettava, että tekijä, jonka osalta oikaisua vaaditaan, on omiaan vaikuttamaan hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen.(58)
85.      Kun tuottaja vaatii normaaliarvon oikaisemista, lähtökohtaisesti alaspäin, tai vientihintojen oikaisua loogisesti ylöspäin, tämän toimijan on siis ilmoitettava ja osoitettava, että tällaisen oikaisun tekemisen edellytykset täyttyvät. Käänteisesti silloin, kun komissio katsoo, että vientihintaa on oikaistava alaspäin, komission on ainakin esitettävä keskenään yhdenmukaisia aihetodisteita, jotka osoittavat tämän oikaisun edellytyksen täyttyneen.(59)
86.      Unionin tuomioistuin on vastikään vahvistanut, että sääntöä, jonka mukaan oikaisemista jonkin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitetun tekijän perusteella vaativan asianosaisen on osoitettava, että kyseinen tekijä on omiaan vaikuttamaan hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen, sovelletaan riippumatta menetelmästä, jonka perusteella normaaliarvo määritetään.(60)
87.      Näin ollen se, että normaaliarvo muodostetaan perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan perusteella ja siten asianmukaisen edustavan maan vientiä harjoittavien tuottajien tietojen perusteella, ei voi lieventää edellä 84 kohdassa viitatun oikeuskäytännön mukaista todistustaakkaa.(61)
c)     Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa
88.      Huomautan aluksi, että mielestäni toisen valitusperusteen ensimmäinen osa ei ole tehoton, toisin kuin Wegochem väittää. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomionsa 139 kohdassa esittämä päätelmä, jonka mukaan Sinopecin kanneperuste on hyväksyttävä, perustuu kahteen vaihtoehtoiseen päättelyketjuun.(62) Toisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa riitautetaan ensimmäinen näistä päättelyketjuista (joka esitetään valituksenalaisen tuomion 124–127 kohdassa, jonka sisältöön viitattiin tämän ratkaisuehdotuksen 57 kohdassa). Jos valituksenalaisen tuomion kyseiset kohdat pysytettäisiin, olisi hyväksyttävä unionin yleisen tuomioistuimen päätelmä siitä, että Sinopecin kanneperuste on hyväksyttävä, eikä valitusperusteen toista osaa olisi tarpeen tarkastella. Niinpä valitusperusteen ensimmäinen osa on tehokas.
89.      Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa koskee lähinnä sitä, kenellä on todistustaakka niiden oikaisujen osalta, joilla riidanalaiset kustannukset poistettiin vientihinnasta. Komissio riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomionsa 127 kohdassa esittämän päätelmän, jonka mukaan komission ”oli osoitettava, että kyseiset oikaisut olivat tarpeellisia, jotta vientihinnan ja normaaliarvon vertailu olisi tasapuolinen”.
90.      Tätä kysymystä käsiteltäessä on keskeistä pitää mielessä edellä tämän ratkaisuehdotuksen 52–55 kohdassa kuvatut tosiseikat. Nyt käsiteltävässä asiassa komissio muodosti normaaliarvon laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla. Riidanalaisen asetuksensa 341 perustelukappaleessa komissio katsoi muodostaneensa normaaliarvon kaupan portaaseen, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi.
91.      Varmistuakseen siitä, että se oli suorittamassa perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa edellytetyn tasapuolisen vertailun samassa kaupan portaassa, komission oli määritettävä vientihinta samaan kaupan portaaseen eli noudettuna lähettäjältä
‑kaupan hintatasolle. Saattaakseen vientihinnan tuota kaupan porrasta vastaavaksi komissio poisti siitä riidanalaiset kustannukset, mikä tarkoittaa, että se suoritti edellä tämän ratkaisuehdotuksen 77 ja 78 kohdassa tarkoitetun niin sanotun takaisinnettoutusprosessin.
92.      On riidatonta, etteivät riidanalaiset kustannukset kuulu kaupan portaaseen, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi ja jonka komissio valitsi vertailua varten, ja että näin ollen kyseisten kustannusten poistaminen oli välttämätöntä vientihinnan saattamiseksi noudettuna lähettäjältä
‑kaupan hintatasoa vastaavaksi.
93.      Sinopec ei riitauttanut komissiossa tai unionin yleisessä tuomioistuimessa tarvetta poistaa kyseiset kustannukset vientihinnasta, jotta kyseinen hinta vastaisi kaupan porrasta, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi. Sinopec kiisti pikemminkin sen, että vientihintaa ja laskennallisesti muodostettua normaaliarvoa olisi vertailtu tasapuolisesti, kun se väitti, että riidanalaiset kustannukset oli mahdollisesti sisällytetty laskennallisesti muodostettuun normaaliarvoon. Sinopec kyseenalaisti nimenomaisesti sen, että normaaliarvo olisi muodostettu noudettuna lähettäjältä
‑kaupan hintatasolle.
94.      Näin ollen on niin, että nimenomaan Sinopec vaati laskennallisesti muodostetun normaaliarvon oikaisemista vertailun tasapuolisuuden varmistamiseksi. Vaihtoehtoisesti – ja samasta syystä (siksi, että Sinopecin mukaan normaaliarvoa ei ollut muodostettu laskennallisesti siihen kaupan portaaseen, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi) – Sinopec pyysi, ettei vientihinnasta poistettaisi riidanalaisia kustannuksia osana niin sanottua takaisinnettoutusta. Se, että tosiseikkoja on tulkittava näin, ilmenee nimenomaisesti paitsi valituksenalaisen tuomion 128 kohdan sanamuodosta myös Sinopecin ja Wegochemin omista väitteistä.
95.      Näin ollen on otettava huomioon kaksi seikkaa.
96.      Ensinnäkin näkemykseni on, että nyt käsiteltävässä asiassa komissio täytti sille kuuluvan todistustaakan (edellä tämän ratkaisuehdotuksen 84 ja 85 kohdassa viitatussa oikeuskäytännössä edellytetyllä tavalla) siitä, että vientihintaa oli välttämätöntä oikaista alaspäin, jotta se vastaisi tasapuolista vertailua varten valitun kaupan portaan eli noudettuna lähettäjältä
‑kaupan hintatasoa.
97.      Kun asiakirjoista kävi ilmi, että vientihintaan sisältyi tekijöitä (riidanalaiset kustannukset), jotka eivät kuuluneet kyseiseen kaupan portaaseen, oli ilmeistä, että kyseisten kustannusten poistaminen vientihinnasta oli välttämätöntä (tosiseikan itsensä vuoksi eli in re ipsa).(63) Kuten nimittäin mainitsin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 76 kohdassa, vertailun suorittamista kaupan eri portaissa ei voida koskaan pitää tasapuolisena. Toisin kuin Sinopec ja Wegochem väittävät, siitä, että kyseiset kustannukset olivat hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavia tekijöitä, ei ollut tarpeen esittää enempää näyttöä. Koska kyseiset kustannukset eivät kuuluneet vertailua varten valittuun kaupan portaaseen, ne vaikuttivat määritelmällisesti hintojen vertailukelpoisuuteen.(64)
98.      On toki niin, että kun komissiolla on perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan nojalla velvollisuus taata vertailun tasapuolisuus, komission oli varmistuttava siitä, että myös normaaliarvo muodostettiin laskennallisesti samaan kaupan portaaseen eli noudettuna lähettäjältä
‑kaupan hintatasolle. Tämä kysymys liittyy kuitenkin normaaliarvon määrittämiseen eikä vientihinnan takaisinnettouttamiseen. Riidanalaisen asetuksensa 341 perustelukappaleessa komissio katsoi muodostaneensa normaaliarvon noudettuna lähettäjältä
‑kaupan hintatasoa vastaavaksi. Niin kauan kuin ei ole näytetty toteen, että komission tämä päätelmä oli virheellinen ja että normaaliarvoa ei määritetty kyseiseen kaupan portaaseen – mitä ei ole näytetty toteen, kuten jäljempänä osoitan –, mainittu kysymys ei liity vientihinnan saattamiseen vertailua varten valitun kaupan portaan hintatasoa vastaavaksi.
99.      Huomautan toiseksi, että edellä tämän ratkaisuehdotuksen
93 kohdasta käy ilmi, että nimenomaan Sinopec väitti, ettei normaaliarvoa muodostettu laskennallisesti kaupan portaaseen, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi, toisin kuin komissio katsoi, ja että näin ollen nimenomaan Sinopec vaati oikaisemaan normaaliarvoa, jotta vertailu olisi tasapuolinen. Tästä seuraa, että edellä tämän ratkaisuehdotuksen 84 ja 85 kohdassa viitatun oikeuskäytännön mukaan nimenomaan Sinopecilla oli todistustaakka siitä, että normaaliarvoa oli oikaistava, jotta se vastaisi noudettuna lähettäjältä
‑kaupan hintaa, tai vaihtoehtoisesti siitä, ettei riidanalaisia kustannuksia ollut välttämätöntä poistaa vientihinnasta osana kyseisen hinnan niin sanottua takaisinnettoutusta eli saattamista tasapuolisen vertailun suorittamista varten valittua kaupan porrasta vastaavaksi.
100. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomionsa 126 ja 127 kohdassa lähinnä, että komissio oli tehnyt virheen jättämällä näyttämättä toteen, että riidanalaisten kustannusten poistaminen vientihinnasta oli tarpeen, jotta ”vertailu olisi tasapuolinen”. Komissio nimittäin oli osoittanut, että vientihintaan oli tehtävä oikaisuja alaspäin, jotta se vastaisi hintatasoa kaupan portaassa, joka oli valittu tasapuolista vertailua varten. Sinopec oli sen sijaan se, joka oli väittänyt, ettei normaaliarvoa muodostettu laskennallisesti kyseiseen kaupan portaaseen ja että sitä oli näin ollen välttämätöntä oikaista, jotta vertailu olisi tasapuolinen. Niinpä Sinopecilla oli velvollisuus näyttää väitteensä toteen.
101. Tätä päätelmää ei horjuta Sinopecin argumentti, jonka mukaan siitä, että perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla laskennallisesti muodostettu normaaliarvo määritettiin niin ikään kaupan portaaseen, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi, ei ollut näyttöä.
102. On kylläkin niin, kuten Sinopec esittää, että perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdassa säädetyn menetelmän mukaisesti laskennallisesti muodostettua normaaliarvoa ei välttämättä ja määritelmällisesti määritetä kaupan portaaseen, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi. Laskennallisesti muodostettu normaaliarvo määritetään kuitenkin kaupan portaaseen, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi, jos komissio kyseisen arvon laskiessaan sisällyttää laskelmaansa yksinomaan sellaisia tekijöitä, jotka kuuluvat kyseiseen kaupan portaaseen.
103. Kun komissio määrittää normaaliarvon laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla, se, määritetäänkö arvo noudettuna lähettäjältä
‑kaupan portaaseen, riippuu viime kädessä siitä, mitä tietoja arvon muodostamiseen käytetään. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 80–82 kohdasta ilmenee, komission ei pidä käyttää noudettuna lähettäjältä
‑kaupan portaaseen laskennallisesti määritettävään normaaliarvoon sisällytettävien myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten laskemiseen tietoja, joihin sisältyy kustannuksia, jotka eivät vielä ollut syntynyt kyseisessä kaupan portaassa. Jos komissio käyttää tällaisia lukuja, sen on oikaistava laskennallisesti muodostamaansa normaaliarvoa poistamalla siitä kyseiset kustannukset.
104. Tämä oli kuitenkin nimenomaan se Sinopecin esittämä väite, joka sen olisi tullut näyttää toteen, jotta laskennallisesti muodostettua normaaliarvoa olisi oikaistu sen vaatimalla tavalla. Väitettä on arvioitava valitusperusteen toisen osan yhteydessä, joka koskee näyttökynnystä. Väite ei vaikuta siihen, kenelle todistustaakka kuuluu, kun se kuuluu nyt käsiteltävässä asiassa Sinopecille, joka kiisti normaaliarvon muodostamisen kaupan portaaseen, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi, ja vaati sen oikaisemista.
105. Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että komission toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hyväksyttävä.
d)     Toisen valitusperusteen toinen osa
106. Toisen valitusperusteen toinen osa koskee valituksenalaisen tuomion 128–139 kohtaa, joissa unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli vaihtoehtoista tilannetta, jossa todistustaakka riidanalaisten oikaisujen osalta olisi kuulunut Sinopecille.(65) Valitusperusteen tämän osan yhteydessä tuodaan esiin kolme kysymystä, joista ensimmäinen liittyy siihen, että unionin yleinen tuomioistuin olisi väitetysti ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla (d alajakson 1 alajakso), toinen siihen, millaisen näyttökynnyksen täyttymistä Sinopecin vaatima normaaliarvon oikaisu edellyttää (d alajakson 2 alajakso), ja kolmas siihen, että komissio väitetysti loukkasi hyvän hallinnon periaatetta asettamalla kohtuuttoman näyttövelvollisuuden (d alajakson 3 alajakso).
1)     Väitetty tosiseikkojen ottaminen huomioon vääristetyllä tavalla
107. Ensin on käsiteltävä komission argumenttia, jossa se väittää unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen tosiseikkoja huomioon vääristetyllä tavalla, kun tämä totesi valituksenalaisen tuomionsa 128 kohdassa Sinopecin todenneen lopullista ilmoitusta koskevissa huomautuksissaan, että normaaliarvo muodostettiin laskennallisesti siten, että siihen ”kaiken todennäköisyyden mukaan” sisältyivät myös ”riidanalaiset kustannukset”.
108. Oikeuskäytännön perusteella kynnys tosiseikkojen vääristyneen huomioon ottamisen toteamiselle on korkea. Unionin yleisen tuomioistuimen on täytynyt esittää tosiseikkatoteamuksia, joiden paikkansapitämättömyys käy ilmi asiakirja-aineistosta. Vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on ilmettävä asiakirja-aineistosta selvästi ja unionin yleisen tuomioistuimen täytynyt selvästi ylittää todistusaineiston kohtuullisen arvioinnin rajat.(66)
109. Nyt käsiteltävässä asiassa Sinopecin lopullista ilmoitusta koskevista huomautuksista ilmenee, että kyseisessä asiakirjassaan Sinopec väitti, että riidanalaiset kustannukset oli poistettu vientihinnasta, joten vientihinta oli saatettu kaupan portaaseen, jota kutsutaan noudettuna lähettäjältä
‑kaupaksi, mutta samaa ei ollut tehty laskennallisesti muodostetun normaaliarvon osalta. Sinopec esitti, että näin ollen komissio vertaili noudettuna lähettäjältä
‑kaupan vientihintaa laskennallisesti muodostettuun normaaliarvoon, jonka osalta oli epäselvää, mihin kaupan portaaseen se oli muodostettu. Niinpä Sinopec väitti, että normaaliarvo oli muodostettu ”oletettavasti toimitettuna
‑kaupan perusteella”.
110. Tästä Sinopecin lopullista ilmoitusta koskevien huomautusten sanamuodon tarkastelusta ilmenee, ettei Sinopec esittänyt minkäänlaista todennäköisyysanalyysia, kuten komissio väittää. Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että todennäköisyysskenaarion esitti tosiaan Wegochem, ensimmäisen kerran unionin yleisessä tuomioistuimessa.
111. Eri asia on, ettei unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomionsa 128 kohdassa esittämä kuvaus Sinopecin väitteestä ole sisällöllisesti virheellinen. Väitteen ydin (eli se, että riidanalaiset kustannukset poistettiin vientihinnasta mutta ne jätettiin poistamatta laskennallisesti muodostetusta normaaliarvosta) esitetään selkeästi. Huomautuksissa käytettyyn sanaan ”oletettavasti” – joka tosin viittaa vähäisempään varmuuteen kuin ilmaisu ”kaiken todennäköisyyden mukaan” – sisältyy lisäksi tietynlainen todennäköisyysanalyysi.
112. Niinpä mielestäni nyt käsiteltävässä asiassa ei saavuteta sitä korkeaa kynnystä, jota tosiseikkojen vääristyneen huomioon ottamisen toteaminen edellyttäisi. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komission toimen lainmukaisuutta on kuitenkin arvioitava niiden tietojen valossa, joita komissiolla on voinut olla toimen toteuttamishetkellä.(67) Kun tarkastellaan kysymystä siitä, esittikö Sinopec riittävän näytön kyseisen normaaliarvon oikaisemista koskevan vaatimuksensa tueksi, huomioon on siis otettava ainoastaan edellä tämän ratkaisuehdotuksen 109 kohdassa mainitut Sinopecin huomautukset eikä huomioon voida ottaa myöhempiä argumentteja, joita se on esittänyt huomautustensa lisäksi.
2)     Näyttökynnys perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan soveltamisalalla
113. Toiseksi on tutkittava komission argumentti, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin sovelsi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitettujen oikaisujen osalta virheellistä näyttökynnystä.
114. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitettujen oikaisujen tekemisen edellyttämän näyttökynnyksen osalta edellä tämän ratkaisuehdotuksen 85 kohdassa viitatusta oikeuskäytännöstä ilmenee, että kun tuottaja vaatii normaaliarvon oikaisemista, lähtökohtaisesti alaspäin, tämän toimijan on ilmoitettava ja osoitettava, että tällaisen oikaisun tekemisen edellytykset täyttyvät.
115. Erityisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan a alakohdan viimeisen alakohdan nojalla laskennallisesti muodostetuista myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksista on todettava, että edellä tämän ratkaisuehdotuksen 73 kohdassa mainitun unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sen asianosaisen, joka aikoo kiistää komission käyttämien tietojen luotettavuuden, on esitettävä väitteidensä tueksi todisteita, jotka herättävät konkreettisesti epäilyksen komission käyttämän menetelmän tai tietojen uskottavuudesta.
116. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomionsa 128 kohdassa, että Sinopec oli esittänyt riittävästi todisteita sen vaatimuksensa tueksi, että normaaliarvoa oikaistaisiin, erityisesti myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten osalta, jotta vertailu olisi tasapuolinen. Valituksenalaisen tuomionsa 132 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi lisäksi, ettei ole varmuutta siitä, etteivät riidanalaiset kustannukset sisältyneet Orbis-tietokannasta otettuihin tietoihin, jotka koskivat turkkilaista Ilkalem-yhtiötä ja joita komissio käytti myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten määrittämiseen. Unionin yleinen tuomioistuin totesi tosiseikkana, etteivät kyseiset tiedot olleet riittävän yksityiskohtaisia tai täsmällisiä, jotta  olisi varmuudella määritettävissä, sisältyivätkö riidanalaiset kustannukset kyseisiin tietoihin.(68)
117. Ensimmäinen päätelmä, joka valituksenalaisesta tuomiosta voidaan suoraan tehdä, on se, että komission tutkimuksen aikana tai edes unionin yleisen tuomioistuimen menettelyssä ei osoitettu varmuudella, että riidanalaiset kustannukset tosiasiallisesti sisältyivät lukuihin, joita komissio käytti myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten muodostamiseen laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan a alakohdan viimeisen alakohdan mukaisesti. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 80 ja 82 kohdasta ilmenee, että jos Sinopec olisi osoittanut, että kyseiset kustannukset sisältyivät kyseisiin lukuihin, komission olisi pitänyt oikaista laskennallisesti muodostettua normaaliarvoa poistaakseen kyseiset tekijät, jotka eivät kuulu tasapuolista vertailua varten valittuun kaupan portaaseen. Tässä tapauksessa ei kuitenkaan selvästikään käynyt näin.
118. Näin ollen mielestäni ei voida katsoa, että kun Sinopec vaati edellä tämän ratkaisuehdotuksen 109 kohdassa mainitun oikaisun tekemistä, se olisi osoittanut kyseisen oikaisun tekemisedellytysten täyttyneen edellä tämän ratkaisuehdotuksen 114 kohdassa viitatussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Tämä oli toki erityisen haastava tehtävä, koska kyseiset tiedot koskivat kolmatta osapuolta, joka oli turkkilainen tuottaja Ilkalem, eikä myöskään komissiolla ollut hallussaan tietoja, joiden perusteella se olisi voinut todeta, sisältyivätkö riidanalaiset kustannukset kyseisiin lukuihin.(69)
119. Tässä yhteydessä voidaan vielä pohtia ensinnäkin sitä, olisiko komission pitänyt Sinopecin lopullista ilmoitusta koskevissa huomautuksissaan esiin tuomien epäilyjen perusteella kuitenkin hylätä kyseiset Orbis-tietokannasta ottamansa tiedot, koska ne eivät olleet riittävän täsmällisiä, jotta olisi voitu päätellä, sisältyisivätkö riidanalaiset kustannukset komission laskennallisesti muodostamiin myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksiin.
120. Tässä yhteydessä on kuitenkin huomattava, että riidanalaisen asetuksensa 215 perustelukappaleessa komissio totesi, että Ilkalemin osalta saatavilla olevat tiedot olivat ”yhtä yksityiskohtaisia kuin yleensäkin kaikki julkisesti saatavilla olevat rahoitustiedot, joita komissio tavallisesti käyttää [polkumyynti]tutkimuksissa. Sen vuoksi yrityksestä saatavilla olevat tiedot sisältävät kaikki tarvittavat tiedot, eikä yritys ole niiden vuoksi soveltumaton tutkimukseen”. Sinopec ei riitauttanut näitä toteamuksia. Se ei väittänyt, etteivät kyseiset tiedot olisi soveltuneet myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten muodostamiseen laskennallisesti. Komissiolla ei siis ollut syytä hylätä näitä tietoja.
121. Toiseksi voidaan myös pohtia, olisiko komission kuitenkin Sinopecin lopullista ilmoitusta koskevissa huomautuksissaan esiin tuomien epäilyjen vuoksi tullut etsiä täsmällisempiä tietoja varmistuakseen siitä, että vertailu olisi tasapuolinen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa edellytetyllä tavalla.
122. Tästä on palautettava mieleen, että perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan a alakohdan mukaan komission on muodostettava normaaliarvo laskennallisesti ”helposti saatavilla” olevien tietojen perusteella.
123. Vaatimuksella siitä, että tiedot ovat helposti saatavilla, varmistetaan, että kun komissio muodostaa normaaliarvon laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla, se käyttää tietoja, joihin voidaan tutustua ja jotka voidaan todentaa nopeasti.(70) Vaatimuksella varmistetaan myös se, että kun komissio muodostaa normaaliarvon laskennallisesti, se käyttää tietoja, jotka ovat julkisesti saatavilla tai muuten niiden osapuolten, joita asia koskee, todennettavissa (tietojen luottamuksellisuuden rajoissa), jotta kyseiset osapuolet voivat esittää huomautuksensa kyseisistä tiedoista tutkimuksen aikana. Tämä on keskeistä, jotta normaaliarvo voidaan muodostaa menettelyllisesti oikeudenmukaisella tavalla ja jotta menettely olisi osapuolten oikeuksien kannalta moitteeton.(71)
124. On toki komission tehtävä varmistaa, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan nojalla suoritettu vertailu on tasapuolinen myös silloin, kun normaaliarvo muodostetaan laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla ja ”helposti saatavilla” olevien tietojen perusteella. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 27 kohdassa muistutin kuitenkin siitä, että polkumyyntimenettelyissä komission tutkintavaltuudet ovat rajallisia, koska perusasetuksessa ei anneta komissiolle minkäänlaista valtaa velvoittaa tutkimuksensa yhteydessä yhtiöitä osallistumaan tutkintaan tai toimittamaan tietoja.
125. Tässä yhteydessä on todettava, että riidanalaisen asetuksensa 238 perustelukappaleessa komissio totesi, ettei Ilkalemin ”myynti-, yleis- ja hallintokustannusten tarkempaa erittelyä – – ollut helposti saatavilla”. Samassa perustelukappaleessa komissio huomautti asianmukaisesti, että perusasetuksen mukaan komission on käytettävä helposti saatavilla olevia tietoja eikä siinä säädetä edustavan maan tuottajille osoitetuista pyynnöistä. Komissio totesi myös, että vaikka tuottajilta olisikin mahdollista pyytää tällaisia tietoja ja tarkastaa ne, kerätyt tiedot olisivat todennäköisesti liikesalaisuuksia. Sinopec ei ole riitauttanut näitä toteamuksia. Sinopec tai Wegochem eivät myöskään totea kirjelmissään, miten tai mistä komissio olisi voinut löytää täsmällisempiä tietoja.
126. Yleisesti ottaen on mahdollista, että joissain tapauksissa komission normaaliarvon muodostamiseen käyttämät ”helposti saatavilla olevat tiedot” eivät ole riittävän yksityiskohtaisia, jotta niiden perusteella voitaisiin hylätä sellaiset vaatimukset oikaisujen tekemisestä, joita ei – kuten tässä tapauksessa – ole riittävästi tuettu näytöllä.
127. Tästä ei kuitenkaan seuraa, etteikö komissio tällaisissa tilanteissa voisi muodostaa normaaliarvoa kyseisten tietojen perusteella. Näin on varsinkin silloin, kun käytettyjen tietojen asianmukaisuutta ei sinänsä kiistetä.(72) Myös unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, ettei normaaliarvon määrittäminen tällaisten tietojen perusteella ole kohtuutonta tai epäasianmukaista.(73)
128. Muistutin lisäksi edellä tämän ratkaisuehdotuksen 72 kohdassa siitä, että komissiolla on laaja harkintavalta sellaisten vääristymättömien ja kohtuullisten myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten määrittämisessä, joita se aikoo käyttää normaaliarvon muodostamiseen laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla. Näin ollen tuomioistuinvalvonnassa rajoitutaan tässä yhteydessä tutkimaan, tekikö komissio ilmeisen arviointivirheen.(74) Näin ollen kantajan esittämien seikkojen, joilla se pyrkii osoittamaan arvioinnin lainvastaiseksi, on oltava riittäviä tekemään suoritetusta analyysista epäuskottavan. Nyt käsiteltävässä asiassa näin ei ole tapahtunut.
129. Kaikesta edellä esitetystä on tehtävä kaksi päätelmää.
130. Yhtäältä unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, joka koskee perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitettujen oikaisujen osalta sovellettavaa näyttökynnystä, kun se katsoi, että lopullista ilmoitusta koskevissa huomautuksissaan Sinopec esitti riittävästi todisteita sen vaatimuksensa tueksi, jonka mukaan laskennallisesti muodostettua normaaliarvoa oli oikaistava.
131. Toisaalta on niin, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin ei todennut valituksenalaisessa tuomiossaan nimenomaisesti, että Sinopecin oikaisun tekemistä koskevan vaatimuksen vuoksi komission olisi vertailun tasapuolisuuden varmistamiseksi tullut tehdä vaadittu oikaisu normaaliarvoon, tällainen päätelmä on pääteltävä siitä, että unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi Sinopecin kanneperusteen, jonka mukaan komissio oli rikkonut perusasetuksen 2 artiklan 10 kohtaa.
132. On kuitenkin niin, että kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 92 kohdassa totesin, vientihinnan osalta oli riidatonta, että riidanalaiset kustannukset oli poistettava siitä, koska ne eivät kuuluneet vertailua varten valittuun kaupan portaaseen, kun taas laskennallisesti muodostetun normaaliarvon osalta ei ollut täsmällisiä tietoja eikä ollut osoitettu, kuten unionin yleinen tuomioistuin itsekin totesi, että kyseiset kustannukset olisivat sisältyneet lukuihin, joita käytettiin myynti-, yleis- ja hallintokustannusten muodostamiseen laskennallisesti.(75) Nimenomaan tämä on se, mitä komissio totesi riidanalaisen asetuksensa 314 perustelukappaleen ensimmäisessä virkkeessä,(76) joka ei siis ole tältä osin virheellinen.
133. Kun unionin yleinen tuomioistuin siis hyväksyi Sinopecin kanneperusteen ja katsoi lähinnä, että tässä tapauksessa edellytykset laskennallisesti muodostetun normaaliarvon oikaisemiselle vaaditulla tavalla täyttyivät, se teki toisen oikeudellisen virheen, joka koskee perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitettujen oikaisujen osalta sovellettavaa näyttökynnystä.
3)     Väitetty hyvän hallinnon periaatteen loukkaaminen
134. Vielä on tarkasteltava komission argumenttia, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että komissio oli loukannut hyvän hallinnon periaatetta.
135. Tämä toisen valitusperusteen toisen osan viimeinen argumentti liittyy kahteen unionin yleisen tuomioistuimen esittämään moitteeseen. Ensinnäkin valituksenalaisen tuomionsa 134 ja 135 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kun komissio vaati Sinopecia esittämään enemmän todisteita oikaisun tekemistä koskevan vaatimuksensa tueksi esittämällä komission käytössä olleita tietoja tarkempia tietoja kolmannesta osapuolesta, komissio asetti sille kohtuuttoman näyttövelvollisuuden. Toiseksi valituksenalaisen tuomionsa 138 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin myös arvosteli komissiota siitä, ettei se ollut toimittanut Sinopecille tietoja, joiden perusteella se olisi voinut paremmin tukea vaatimustaan oikaisun tekemisestä.
136. Aluksi totean unionin yleisen tuomioistuimen huomauttaneen oikeutetusti, ettei perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa nimenomaisesti toisteta polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2 artiklan 4 kohdan viimeiseen virkkeeseen sisältyvää määräystä, jonka mukaan ”viranomaisten on ilmoitettava kyseisille osapuolille, mitkä tiedot ovat tarpeen oikeudenmukaisen vertailun varmistamiseksi, eivätkä ne saa asettaa kohtuutonta näyttövelvollisuutta näille osapuolille”.(77) Kyseistä määräystä ei nähtävästi ole erikseen saatettu osaksi unionin oikeutta millään muullakaan perusasetuksen artiklalla. Näin ollen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdasta tai asetuksen muista säännöksistä ei voida päätellä, että unionin lainsäätäjä olisi selkeästi tarkoittanut saattaa osaksi unionin oikeutta jonkin erityisen velvollisuuden, joka perustuisi polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2 artiklan 4 kohdan viimeiseen virkkeeseen.(78)
137. Vaikka perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa ei sinänsä säädetä unionin toimielinten positiivisesta velvollisuudesta toimittaa osapuolille, joita asia koskee, joitain tiettyjä tietoja mahdollisista oikaisuista, joilla vertailun tasapuolisuus tulisi varmistaa, tämä ei kuitenkaan merkitse, etteikö perusasetuksessa otettaisi huomioon polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2 artiklan 4 kohdan viimeisessä virkkeessä ilmaistuja vaatimuksia. Kyseiset vaatimukset ovat osa unionin toimielinten perusasetuksen nojalla toteuttamiin polkumyynnin vastaisiin menettelyihin liittyvää menettelyllistä järjestelmää, jonka unionin lainsäätäjä on ottanut käyttöön ja jota tulkitaan perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti.(79)
138. Unionin yleisen tuomioistuimen ensimmäinen moite, jonka mukaan komissio asetti kohtuuttoman näyttövelvollisuuden, liittyy riidanalaisen asetuksen 314 perustelukappaleeseen (jota lainataan tämän ratkaisuehdotuksen 55 kohdassa).
139. Kyseisessä perustelukappaleessa komissio totesi ensiksi, ettei ole mitään viitteitä riidanalaisten kulujen sisältymisestä turkkilaisen tuottajan ilmoittamiin myynti-, yleis- ja hallintokustannuksiin, ja toiseksi, ettei Sinopec myöskään ollut esittänyt ”mitään vastakkaista näyttöä”. Niinpä kyseisessä perustelukappaleessa komissio lähinnä hylkäsi riittämättömästi perusteltuna Sinopecin lopullista ilmoitusta koskevissa huomautuksissaan esittämän vaatimuksen normaaliarvon oikaisemisesta (Sinopecin huomautuksista esitettiin yhteenveto edellä tämän ratkaisuehdotuksen 109 kohdassa).
140. Kuten totesin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 112 kohdassa, sitä, hylkäsikö komissio kyseisen vaatimuksen lainmukaisesti, on arvioitava Sinopecin sille toimittamien tietojen valossa eikä huomioon voida ottaa jälkikäteen lisättyjä myöhempiä argumentteja. Tästä totean, että unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyistä argumenteista, joita esitti etenkin Wegochem, ilmenee, että Sinopecin vaatimusta olisi epäilemättä voitu tukea paremmin siten, että olisi ollut enemmän syitä epäillä komission käyttämiä tietoja, jotka oli kirjattu Orbis-tietokantaan. Niinpä argumentilla, jonka mukaan komissio asetti mahdottoman näyttövelvollisuuden, ei voida korjata sitä, ettei Sinopec riittävästi tukenut todistelulla vaatimustaan laskennallisesti muodostetun normaaliarvon oikaisemisesta.
141. Joka tapauksessa on niin, että vaikka Sinopecin olisi ollut kohtuuttoman vaikeaa osoittaa edellä tämän ratkaisuehdotuksen 114 kohdassa viitatussa oikeuskäytännössä edellytetyllä tavalla, että riidanalaiset kustannukset sisältyivät Orbis-tietokantaan kirjattuihin Ilkalemia koskeneisiin tietoihin, edellä tämän ratkaisuehdotuksen 125 ja 126 kohdassa todetusta käy kuitenkin ilmi, että kun komissiolla ei ollut täyttä varmuutta tietyistä väitetyistä olosuhteista, jotka liittyivät niihin helposti saatavilla olleisiin tietoihin, joita se käytti normaaliarvon muodostamiseen laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan mukaisesti, komissio saattoi käyttää kyseisiä tietoja normaaliarvon muodostamiseen, vaikka ne eivät olleet riittävän yksityiskohtaisia, jotta Sinopecin riittämättömästi perusteltu vaatimus oikaisun tekemisestä olisi täydellä varmuudella voitu hylätä.
142. Tässä yhteydessä on myös tuotava esiin laajemmasta, oikeuspoliittisesta näkökulmasta, että jos perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdassa tarkoitetun menetelmän yhteydessä hyväksyttäisiin sellaiset vaatimukset oikaisujen tekemisestä laskennallisesti muodostettuun normaaliarvoon, joita ei ole tuettu riittävästi näytöllä edellä tämän ratkaisuehdotuksen 114 ja 115 kohdassa viitatussa oikeuskäytännössä edellytetyn oikeudellisen vaatimustason mukaisesti, koko helposti saatavilla oleviin tietoihin perustuva menetelmä voisi vaarantua.
143. Unionin yleisen tuomioistuimen toinen moite koskee sitä, ettei komissio toimittanut Sinopecille tietoja, joiden perusteella se olisi voinut paremmin tukea vaatimustaan.
144. Tästä totean, että vaikka perusasetuksessa säädetyssä polkumyynnin vastaisiin menettelyihin liittyvässä menettelyllisessä järjestelmässä, jota tulkitaan hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti, osapuolilla, joita asia koskee, on tiettyjä menettelyllisiä oikeuksia perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitetun tasapuolisen vertailun suorittamiseksi tarvittavien tietojen osalta – kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 137 kohdassa totesin –, missään ei lue, että komission olisi toimitettava osapuolille, joita asia koskee, tietoja, jotka eivät sisälly sen asiakirja-aineistoon. Tämä tarkoittaa, että on kaksi vaihtoehtoa: joko tällaiset osapuolet väittävät, ettei komissio hankkinut riittävästi tietoja, ja siis väittävät komission laiminlyöneen velvollisuutensa suorittaa tutkimus huolellisesti – edellä tämän ratkaisuehdotuksen 119–128 kohdasta ilmenee, ettei tällaista kuitenkaan väitetä nyt käsiteltävässä asiassa – tai sitten on niin, etteivät ne voi väittää hyvän hallinnon periaatetta loukatun siksi, etteivät ne saaneet tietoja, jotka eivät sisälly asiakirja-aineistoon.
145. Kun todetaan, että komissio toimitti osapuolille, joita asia koskee, kaikki asiakirja-aineistoon sisältyvät merkitykselliset tiedot, jotka se saattoi ilmaista, hyvän hallinnon periaatetta ei voida katsoa loukatun ainoastaan sillä perusteella, ettei komissio toimittanut osapuolelle, jota asia koskee, tietoja, joiden perusteella tämä olisi voinut paremmin tukea vaatimustaan. Samoin on katsottava tuomion Changmao perusteella, jossa unionin tuomioistuin totesi, ettei kantaja voi tällaisessa tilanteessa tehokkaasti väittää komission jättäneen noudattamatta hyvän hallinnon periaatetta ja loukanneen sen puolustautumisoikeuksia asettamalla sille kohtuuttoman näyttövelvollisuuden.(80)
146. Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että myös toisen valitusperusteen kolmas argumentti on mielestäni hyväksyttävä, joten komission toinen valitusperuste on hyväksyttävä kokonaisuudessaan.
C       Kolmas valitusperuste, joka koskee perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan tulkintaa
147. Komission kolmas valitusperuste koskee unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 65–113 kohtaa, joissa kyseinen tuomioistuin katsoi komission rikkoneen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohtaa oikaisemalla vientihintaa alaspäin kyseisen alakohdan nojalla.
148. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaan ”oikaisu tehdään kyseessä olevan viennin osalta maksettujen palkkioiden erojen mukaisesti. Käsitteeseen ’palkkiot’ katsotaan sisältyvän tuotteen tai samankaltaisen tuotteen kauppiaan saama voittomarginaali, jos kyseisen kauppiaan toiminta muistuttaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa”.
1.     Riidanalaisen kysymyksen tausta
149. Riidanalaisen asetuksen 365–374 perustelukappaleesta käy ilmi, että komission mukaan vientihintaa oli oikaistava alaspäin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan nojalla.
150. Komissio katsoi erityisesti riidanalaisen asetuksensa 373 perustelukappaleessa, että kun tarkastellaan Sinopec-konsernin kokonaiskuvaa ja Sinopec Central-Chinan toimintaa, kun Sinopec Central-China on konserniin etuyhteydessä oleva yritys, joka vastasi kaikesta Sinopecin asianomaisten tuotteiden myynnistä vietäväksi unionin alueelle, kyseistä yritystä ”ei voida pitää sisäisenä myyntiosastona vaan pikemminkin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitettuna kauppiaana”. Kun komissio katsoi näin, se otti kysymyksen tarkastelussa huomioon seuraavat viisi seikkaa:(81)
–        Ensinnäkin Sinopec Central-China etsi asiakkaita ja solmi niihin yhteyksiä
–        toiseksi Sinopec Chongqing, joka tuotti asianomaisia tuotteita, harjoitti vientiä varten tapahtuvaa suoraa myyntiä
–        kolmanneksi Sinopec Chongqing ja Sinopec Ningxia, joka oli toinen kyseisten tuotteiden tuottaja, harjoittivat suoraa myyntiä Kiinassa
–        neljänneksi Sinopec Chongqingille ja Sinopec Ningxialle aiheutui myyntikustannuksia ja
–        viidenneksi Sinopec Central-China kävi kauppaa myös muiden tuottajien kuin Sinopec Chongqingin ja Sinopec Ningxian valmistamilla tuotteilla.
151. Sinopec riitautti edellä mainitun päätelmän unionin yleisessä tuomioistuimessa.
152. Valituksenalaisessa tuomiossaan unionin yleinen tuomioistuin ensinnäkin hylkäsi komission argumentin, jonka mukaan perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukainen oikaisu on lähtökohtaisesti tehtävä heti, kun yritys perustaa etuyhteydessä olevan yhtiön vientiä varten tapahtuvaa myyntiään varten.(82)
153. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin yhtyi komission näkemykseen, jonka mukaan siksi, että yhtiöt ovat yhteisessä määräysvallassa, asiassa oli selvitettävä, osoittivatko kaikki merkitykselliset tosiseikat yhdessä arvioituina, että kyseessä on yksi ainoa taloudellinen yksikkö, ja siis, muistuttivatko etuyhteydessä olevan kauppiaan harjoittamat toiminnot sisäisen myyntiosaston toimintoja. Niinpä unionin yleinen tuomioistuin tutki, oliko komissio esittänyt riittävästi keskenään yhdenmukaisia aihetodisteita osoituksena siitä, että yhteisen määräysvallan olemassaolosta huolimatta Sinopec Central-Chinan ei voitu katsoa toimivan sisäisenä myyntiosastona ja että riidanalaisen oikaisun tekeminen oli siis välttämätöntä.(83)
154. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli kaikkia viittä edellä mainittua seikkaa. Se katsoi, ettei ensimmäisellä tai viidennellä seikalla ole merkitystä määritettäessä, onko Sinopec Central-Chinaa pidettävä sisäisenä myyntiosastona vai myyntiedustajana,(84) ettei toista tai kolmatta seikkaa voida pitää vakuuttavina todisteina siitä, ettei Sinopec Central-Chinaa voida luokitella sisäiseksi myyntiosastoksi,(85) eikä neljäs seikka ole omiaan muuttamaan sen arviointia toisesta ja kolmannesta seikasta.(86)
155. Edellä mainittujen toteamustensa perusteella unionin yleinen tuomioistuin katsoi, etteivät toinen ja kolmas seikka riitä muodostamaan joukkoa yhdenmukaisia aihetodisteita, jotka osoittaisivat, että Sinopec Central-Chinan toiminta muistuttaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa, tai jotka estäisivät sen tulkitsemisen sisäiseksi myyntiosastoksi. Näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen mukaan komissio ei ollut täyttänyt sille oikeuskäytännön mukaan kuuluvaa todistustaakkaa ja se oli tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se katsoi, että Sinopec Central-China harjoitti toimintaa, joka muistuttaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa.(87)
2.     Lyhyt yhteenveto asianosaisten lausumista
156. Komission kolmas valitusperuste jakautuu kahteen osaan.
157. Valitusperusteensa ensimmäisessä osassa komissio, jota Kuraray tukee, riitauttaa valituksenalaisen tuomion 65–79 kohdan. Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se tulkitsi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohtaa, ja jätti huomiotta asiaa koskevassa oikeuskäytännössä vahvistetun todistustaakkasäännön, jota sovelletaan kyseiseen oikaisuun. Tässä asiassa komissio täytti todistustaakkansa asianmukaisesti. Komission esittämien todisteiden perusteella Sinopecin olisi pitänyt edellyttää osoittavan sille siirtyneen todistustaakan perusteella, ettei perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitettua oikaisua tehty oikeutetusti. Komission mukaan tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomionsa 69 ja 70 kohdassa.
158. Valitusperusteensa toisessa osassa komissio väittää ensinnäkin, että kun unionin yleinen tuomioistuin arvioi erikseen kutakin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 150 kohdassa mainituista aihetodisteista, se teki oikeudellisen virheen, joka koskee perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan soveltamista. Oikeuskäytännön mukaan kyseisten seikkojen merkitystä voidaan arvioida vain kokonaisuutena eikä ottamalla kukin niistä huomioon yksitellen. Kyseisillä seikoilla voi olla merkitystä vain, jos ne otetaan tarkastelussa huomioon kokonaisena joukkona aihetodisteita, jotka tukevat riidanalaisessa asetuksessa esitettyä päätelmää. Komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin jätti virheellisesti soveltamatta tätä todisteiden arvioimissääntöä. Komissio riitauttaa toiseksi unionin yleisen tuomioistuimen kaikista edellä tämän ratkaisuehdotuksen 150 kohdassa mainituista seikoista tekemät päätelmät. Komissio väittää erityisesti kolmannen seikan osalta, että unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi perusteluvelvollisuutensa.
159. Valitusperusteen ensimmäisen osan osalta Sinopec kiistää komission argumentit ja Weghochem tukee sen väitteitä.
160. Valitusperusteen toisen osan osalta Wegochem väittää aluksi, että se on jätettävä tutkimatta, koska sillä pyritään riitauttamaan unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikkoja koskevia toteamuksia. Tämän jälkeen Sinopec ja Wegochem kiistävät komission argumentit kaikkien edellä mainittujen viiden seikan osalta.
3.     Kysymyksen tarkastelu
a)     Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitettu oikaisu
161. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa säädetään, että oikaisu tehdään kyseessä olevan viennin osalta maksettujen palkkioiden erojen mukaisesti. Säännöksen toisessa virkkeessä todetaan, että käsitteeseen ”palkkiot” katsotaan sisältyvän tuotteen tai samankaltaisen tuotteen kauppiaan saama voittomarginaali, jos kyseisen kauppiaan toiminta muistuttaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa.
162. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohtaan lisättiin kyseinen toinen virke neuvoston asetuksella (EY) N:o 1972/2002.(88) Kyseisen asetuksen johdanto-osan 6 perustelukappaleesta ilmenee, että virke lisättiin tarkoituksessa selventää unionin toimielinten vakiintuneen käytännön mukaisesti, että kyseiset oikaisut on tehtävä myös, vaikka osapuolet eivät toimi päämies-edustajasuhteen pohjalta, jos ne saavuttavat saman taloudellisen tuloksen ostajana ja myyjänä toimiessaan. Niinpä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan nojalla oikaisu voidaan tehdä paitsi kyseessä olevan viennin osalta maksettujen palkkioiden erojen mukaisesti myös sellaisen voittomarginaalin perusteella, jonka asianomaista tuotetta myyvä kauppias saa, jos kyseisen kauppiaan on katsottava harjoittavan palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa.
163. Kuten unionin yleinen tuomioistuin valituksenalaisen tuomionsa 60 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa asianmukaisesti huomautti, oikeuskäytännön mukaan perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitettua oikaisua ei kuitenkaan saada tehdä silloin, kun tuottaja ja siihen etuyhteydessä oleva jakelija, joka on vastuussa unioniin suuntautuvasta viennistä, muodostavat yhden ainoan taloudellisen yksikön.(89)
164. Tuotanto- ja myyntitoiminnan jakaminen juridisesti erillisille yhtiöille saman konsernin sisällä ei nimittäin muuta sitä tosiseikkaa, että kyseinen konserni muodostaa yhden ainoan taloudellisen yksikön. Tällainen konserni vain organisoi sisäisesti tietyllä tavalla toimintonsa, joita toisissa tapauksissa harjoitettaisiin yhtenä ainoana oikeudellisena yksikkönä. Sillä, että kyseessä katsotaan olevan yksi ainoa taloudellinen yksikkö, pyritään taloudellisesta näkökulmasta välttämään se, että myyntikustannukset jätettäisiin keinotekoisesti pois tuotteen arvioidusta hinnasta ainoastaan sillä perusteella, että konserni käyttää oikeudellisesti erillistä tytäryhtiötä eikä sisäistä myyntiosastoa. Molemmat yhtiörakenteet vastaavat taloudellisesti toisiaan.(90)
165. Tästä seuraa, että kolmanteen valtioon sijoittautuneen tuottajan kanssa yhden ainoan taloudellisen yksikön muodostavan jakelijan ei voida katsoa harjoittavan perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitettua palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa.(91)
166. Yhdestä ainoasta taloudellisesta yksiköstä on kyse, kun tuottaja antaa tavanomaisesti sisäisen myyntiosaston vastuulle kuuluvia tehtäviä sen taloudelliseen määräysvaltaan kuuluvalle yhtiölle, joka jakelee sen tuotteita.(92) Näin ollen on niin, että vaikka tuottajan määräysvalta siihen etuyhteydessä olevassa kauppiaassa tai se, että molemmat yhtiöt toimivat yhteisen määräysvallan alaisuudessa, on edellytys sille, että kyse on yhdestä ainoasta taloudellisesta yksiköstä, tällaisesta yksiköstä voidaan katsoa olevan kyse vain siinä tapauksessa, että etuyhteydessä olevan kauppiaan harjoittamat toiminnot muistuttavat sisäisen myyntiosaston toimintoja.(93)
167. Niinpä kysymystä tarkastellaan toiminnallisesti. Ratkaiseva merkitys on sisällöllä eikä muodolla. Kun tutkitaan sitä, muodostavatko tuottaja ja siihen etuyhteydessä oleva jakelija yhden ainoan taloudellisen yksikön, on ratkaisevaa tarkastella kyseisen tuottajan ja kyseisen jakeluyhtiön välisten suhteiden taloudellista realiteettia. Kun otetaan huomioon sellaisen toteamuksen vaatimus, joka heijastaa kyseisen tuottajan ja kyseisen jakeluyhtiön välisten suhteiden taloudellista realiteettia, unionin toimielimet ovat velvollisia ottamaan huomioon kaikki merkitykselliset tekijät, joiden avulla voidaan ratkaista, harjoittaako jakeluyhtiö kyseisen tuottajan integroidun myyntiosaston toimintaa tai ei.(94)
168. On etenkin tarpeen arvioida, mitä toimintoja etuyhteydessä oleva kauppias harjoittaa konsernissa, johon se kuuluu. Niinpä komission on tarkasteltava kyseisen yhtiön niiden tehtävien kokonaisuutta, jotka liittyvät asianomaisen tuotteen ja muiden tuotteiden markkinointiin ja vientiin ja joita se suorittaa sekä konsernin sisäisesti että suhteessa riippumattomiin kolmansiin tuottajiin.(95)
169. Vaatimus siitä, että huomioon on otettava tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevan jakelijan välisen suhteen taloudellinen todellisuus, merkitsee, että huomioon on otettava sellaisia seikkoja kuin esimerkiksi etuyhteydessä olevan jakelijan autonomisuuden aste,(96) riskienjako, etuyhteydessä olevan yhtiön palkkiorakenne, suhteen yksinomaisuus tai jakelijan mahdollisuus edustaa muita tuottajia, joilla ei ole yhteyttä konserniin.(97)
b)     Kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa
170. Kolmannen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa komissio riitauttaa lähinnä valituksenalaisen tuomion 69 ja 70 kohdan. Kyseisissä kohdissa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi komission argumentin, jonka mukaan yleissääntönä on, että oikaisu on lähtökohtaisesti tehtävä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan nojalla silloin, kun yritys perustaa etuyhteydessä olevan myyntiyhtiön suorittamaan sen vientimyyntiin liittyvät toiminnot.
171. Tämä unionin yleisen tuomioistuimen arviointi ei kuitenkaan ole oikeudellisesti virheellinen eikä sillä sivuuteta asiaa koskevassa oikeuskäytännössä vahvistettua kyseistä oikaisua koskevaa todistustaakkasääntöä, toisin kuin komissio väittää.
172. Kuten unionin yleinen tuomioistuin valituksenalaisen tuomionsa 65–68 kohdassa asianmukaisesti huomautti, ja kuten myös edellä tämän ratkaisuehdotuksen 84 kohdasta käy ilmi, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa lueteltujen erityisten oikaisujen osalta todistustaakka kuuluu sille asianosaiselle, joka haluaa vedota oikaisuun. Jos komissio siis katsoo, että vientihintaa on oikaistava alaspäin sillä perusteella, että tuottajaan etuyhteydessä oleva myyntiyhtiö, tässä tapauksessa Sinopec Central-China, harjoittaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa, komission on esitettävä ainakin keskenään yhdenmukaisia aihetodisteita, jotka osoittavat tämän edellytyksen täyttyneen.(98)
173. Asianomaisen myyntiyhtiön tai siihen etuyhteydessä olevan tuottajan on vasta siinä vaiheessa, kun komissio on esittänyt keskenään yhdenmukaisia aihetodisteita, joilla se on osoittanut, että myyntiyhtiö harjoitti palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa, näytettävä toteen, ettei perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitettua oikaisua voida tehdä, esimerkiksi osoittamalla, että kyseiset yhtiöt muodostavat yhden ainoan taloudellisen yksikön.(99)
174. Tästä seuraa ensinnäkin, ettei oikeuskäytännössä ole vahvistettu yleissääntöä, jonka mukaan oikaisu olisi tehtävä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan nojalla yksinomaan siksi, että yritys perustaa etuyhteydessä olevan yhtiön suorittamaan sen vientimyyntiin liittyvät toiminnot.
175. Komission on esitettävä keskenään yhdenmukaisia aihetodisteita, joista ilmenee, että vaikka etuyhteydessä oleva kauppias on tuottajan määräysvallassa tai vaikka molemmat yhtiöt toimivat yhteisen määräysvallan alaisuudessa, tuottajan konserniin kuuluva myyntiyhtiö (siihen etuyhteydessä oleva jakelija) harjoittaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa.
176. Nyt käsiteltävässä asiassa kysymys siitä, esittikö komissio riittävästi todisteita siitä, että Sinopec Central-Chinan on katsottava harjoittaneen palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa, vaikka se on tuottajaan etuyhteydessä oleva jakeluyhtiö, on kuitenkin nimenomaan kolmannen valitusperusteen toisen osan kannalta keskeisin kysymys.
177. Toiseksi on niin, että komission valituksessaan väittämä todistustaakan siirtyminen Sinopecille tapahtuu edellä tämän ratkaisuehdotuksen 173 kohdassa tarkoitetulla tavalla vasta, kun komissio on esittänyt tällaisia keskenään yhdenmukaisia aihetodisteita.
178. Edellä esitetystä seuraa, että kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
c)     Kolmannen valitusperusteen toinen osa
1)     Tutkittavaksi ottaminen
179. Kolmannen valitusperusteen toisen osan tarkastelun yhteydessä on syytä ensin käsitellä Wegochemin esittämää oikeudenkäyntiväitettä. Viittaan edellä tämän ratkaisuehdotuksen 22–25 kohtaan, joissa selitin jo, ettei Wegochemilla ole oikeutta esittää tällaista väitettä. Koska oikeudenkäyntiväitteessä kuitenkin tuodaan esiin unionin tuomioistuimen toimivaltaa koskeva kysymys, unionin tuomioistuimen on syytä tarkastella kysymystä omasta aloitteestaan.
180. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa eikä lähtökohtaisesti myöskään arvioida niitä todisteita, joihin unionin yleinen tuomioistuin on asian tosiseikastoa määrittäessään tukeutunut.(100) Tästä seuraa, että jos komission kolmannen valitusperusteen toisessa osassa vaaditaan tarkastelemaan uudelleen todistusaineistoa, johon unionin yleinen tuomioistuin tukeutui katsoessaan, ettei komissio täyttänyt velvollisuuttaan näyttää toteen, että Sinopec Central-China harjoitti palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa, unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa tutkia tällaista valitusperustetta, ellei todistusaineistoa otettu huomioon vääristyneellä tavalla.(101)
181. Kysymys siitä, sovelsiko unionin yleinen tuomioistuin asianmukaista tapaa arvioida sille esitettyä todistusaineistoa, on kuitenkin oikeudellinen kysymys, jonka ratkaiseminen kuuluu unionin tuomioistuimen toimivaltaan.(102) Vastaavasti kysymys niiden seikkojen merkittävyydestä, jotka komissio ottaa huomioon arvioidessaan sitä, harjoittaako etuyhteydessä oleva jakeluyhtiö palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa, ja kysymys siitä, onko kyse perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan kannalta merkityksellisestä yhdestä ainoasta taloudellisesta yksiköstä, ovat niin ikään oikeudellisia kysymyksiä, joita voidaan tutkia valituksen perusteella.(103)
2)     Asiakysymyksen arviointi
182. Komissio riitauttaa asiallisesti ensinnäkin sen, millaista tapaa arvioida todistusaineistoa unionin yleinen tuomioistuin sovelsi.
183. Tässä yhteydessä yhdyn komission näkemykseen, jonka mukaan oikeuskäytännöstä seuraa, että edellä tämän ratkaisuehdotuksen 150 kohdassa mainittua viittä seikkaa on pidettävä aihetodisteiden kokonaisuutena eikä niitä tule arvioida niiden yksilöllisen merkityksen mukaan, vaan niitä on arvioitava yleisesti kattavana joukkona aihetodisteita, jotka on esitetty riidanalaisessa asetuksessa esitetyn päätelmän tueksi.
184. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 167 ja 168 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että kun arvioidaan sitä, onko perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitettu oikaisu tehtävä vai onko se jätettävä tekemättä, koska tuottaja ja siihen etuyhteydessä oleva jakeluyhtiö, joka vastaa unioniin suuntautuvasta viennistä, muodostavat yhden ainoan taloudellisen yksikön, huomioon on otettava ”kaikki merkitykselliset tekijät”, jotka liittyvät kyseisen tuottajan ja kyseisen jakeluyhtiön välisen suhteen taloudelliseen todellisuuteen.
185. Nyt käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin arvioi kokonaisuutena kaikkia tekijöitä, joilla komissio tuki riidanalaisessa asetuksessaan esittämäänsä päätelmää. Tarkasteltuaan kutakin mainittua viittä seikka yksittäin – valituksenalaisen tuomionsa 82–111 kohdassa – unionin yleinen tuomioistuin esitti lopullisen päätelmänsä valituksenalaisen tuomionsa 112 kohdassa, jossa se nimenomaisesti viittasi kaikkiin kyseisiin viiteen seikkaan aihetodisteiden joukkona. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että ainoat sen merkityksellisiksi katsomat kaksi seikkaa, eli toinen ja kolmas seikka, eivät riittäneet muodostamaan joukkoa keskenään yhdenmukaisia aihetodisteita, jotka osoittaisivat, että Sinopec Central-Chinan toiminta muistuttaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa. Niinpä komission väite siitä, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi väärää todistusaineiston arviointitapaa, on hylättävä.
186. Tämän jälkeen komissio riitauttaa sen, miten unionin yleinen tuomioistuin arvioi kutakin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 150 kohdassa mainituista viidestä seikasta, jotka muodostavat joukon aihetodisteita, joilla komissio tuki riidanalaisessa asetuksessaan esittämäänsä päätelmää.
187. Tästä totean, että unionin yleisen tuomioistuimen päätelmä, jonka se esitti valituksenalaisen tuomionsa 112 kohdassa arvioituaan todistusaineistoa ensin kokonaisvaltaisesti, perustui ainoastaan kahteen niistä viidestä seikasta, joihin komissio tukeutui riidanalaisessa asetuksessaan, koska unionin yleinen tuomioistuin oli hylännyt kaksi komission mainitsemista seikoista (ensimmäisen ja viidennen) merkityksettöminä ja koska se katsoi, ettei kolmas seikka (neljäs komission mainitsema seikka) vaikuttanut sen arviointiin kahden muun jäljelle jääneen seikan merkityksestä.
188. Tästä seuraa, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin sovelsi oikeaa todistusaineiston arviointitapaa valituksenalaisen tuomionsa 112 kohdassa, jos on katsottava, että sen suorittama kokonaisarviointi perustui ainoastaan osaan todistusaineistosta – koska se teki oikeudellisen virheen, kun se arvioi tiettyjen seikkojen merkitystä – tuomioistuimen koko arviointi on oikeudellisesti virheellinen.
189. Totean ensimmäisestä edellä tämän ratkaisuehdotuksen 150 kohdassa mainitusta seikasta – eli siitä, että Sinopec Central-China etsi asiakkaita ja solmi niihin yhteyksiä –, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomionsa 82–84 kohdassa pitävänsä seikkaa merkityksettömänä. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kun asiakkaiden etsiminen ja yhteyksien solmiminen niihin ovat toimintoja, jotka voivat olla osa sekä sisäisen myyntiosaston että myyntiedustajan toimintaa, tällä seikalla ei ollut merkitystä tämän kysymyksen arvioimisen yhteydessä.
190. Komissio kiistää tämän näkemyksen, jota on pidettävä oikeudellisen kysymyksen arvioimisena siltä osin kuin sen yhteydessä arvioidaan, onko tietyllä seikalla, joka otettiin huomioon arvioitaessa yhden ainoan taloudellisen yksikön olemassaoloa, merkitystä.(104)
191. Kuten edellä totesin,(105) kun ratkaistaan, onko kyse yhdestä ainoasta taloudellisesta yksiköstä, on arvioitava etuyhteydessä olevan jakeluyhtiön niiden tehtävien kokonaisuutta, jotka liittyvät asianomaisen tuotteen markkinointiin ja vientiin, ottaen huomioon kyseisen yhtiön ja tuottajan välisen suhteen taloudellinen todellisuus.
192. Tässä yhteydessä yhdyn unionin yleisen tuomioistuimen näkemykseen, jonka mukaan asiakkaiden etsiminen ja yhteyksien solmiminen niihin on toimintaa, joka voi kuulua sisäisen myyntiyksikön tehtäviin, kun ulkoista myyntiedustajaa ei käytetä. Niinpä mielestäni unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt virhettä, kun se katsoi, ettei ensimmäisellä seikalla ole ratkaisevaa merkitystä, kun selvitetään, toimiiko etuyhteydessä oleva jakeluyhtiö sisäisenä myyntiosastona vai myyntiedustajana.
193. Se, ettei seikalla välttämättä ole ratkaisevaa merkitystä, ei kuitenkaan merkitse, etteikö sillä olisi merkitystä.
194. Se, että etuyhteydessä oleva jakeluyhtiö etsii asiakkaita ja solmii niihin yhteyksiä, on merkityksellinen seikka, kun pyritään hahmottamaan niiden tehtävien kokonaisuus, jotka etuyhteydessä oleva yksikkö suorittaa taloudellisessa suhteessaan tuottajaan. Jos kävisi ilmi, ettei etuyhteydessä oleva yksikkö etsinyt asiakkaita eikä suoraan solminut niihin yhteyksiä, tätä olisi pidettävä vahvana merkkinä siitä, ettei kyseinen yksikkö harjoita palkkioperusteisen edustajan toiminnan kaltaista toimintaa. Oikeuskäytännöstä käykin ilmi, että unionin yleinen tuomioistuin on pitänyt sitä, että etuyhteydessä oleva jakeluyhtiö markkinoi tuotteita, huolehti yhteydenpidosta nykyisiin ja potentiaalisiin asiakkaisiin, yritti saada tilauksia ja vastaanotti tilaukset sekä neuvotteli ja sopi myynneistä, merkityksellisenä seikkana arvioitaessa sitä, toimiko kyseinen yksikkö myyntiedustajana.(106)
195. Näin ollen katson, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomionsa 84 kohdassa, ettei ensimmäisellä seikalla ollut merkitystä arvioitaessa sitä, toimiko Sinopec Central-China perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitetulla tavalla palkkioperusteisena edustajana.
196. Totean toisesta edellä tämän ratkaisuehdotuksen 150 kohdassa mainitusta seikasta, jonka mukaan Sinopec Chongqing harjoitti vientiä varten tapahtuvaa suoraa myyntiä, ettei komissio vetoa mihinkään tiettyyn oikeudelliseen virheeseen unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomionsa 85–94 kohdassa esittämässä arvioinnissa. Komissio esittää, että unionin yleinen tuomioistuin jätti virheellisesti yhdistämättä suoraa myyntiä koskevan arviointinsa arviointiin, joka olisi koskenut tällaisen myynnin merkitystä Sinopec Chongqingin ja Sinopec Central-Chinan taloudellisen suhteen kannalta. Sikäli kuin komission on katsottava vaativan, että unionin tuomioistuin tarkastelisi unionin yleisen tuomioistuimen esittämää arviointia todisteista, tämä vaatimus on kuitenkin jätettävä tutkimatta valituksen yhteydessä esitettynä. Sikäli kuin komission on katsottava esittävän, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellistä todisteiden arviointitapaa, hylkäsin kyseisen väitteen jo edellä tämän ratkaisuehdotuksen 182–185 kohdassa.
197. Kolmannesta edellä tämän ratkaisuehdotuksen 150 kohdassa mainitusta seikasta unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomionsa 97 ja 98 kohdassa, että Sinopec Chongqingin ja Sinopec Ningxian suora myynti kotimarkkinoilla osoitti, että kyseisillä yhtiöillä oli tarvittavat rakenteet, jotta ne saattoivat toimia välittäjiä käyttämättä, mutta tuottajien on hyväksyttävää käyttää eri sisäisiä osastoja tai etuyhteydessä olevia yksikköjä, kun ne myyvät tuotteita vientiin eivätkä kotimarkkinoilla. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että näin ollen kolmas seikka ei ole vakuuttava todiste, joka estäisi Sinopec Central-Chinan luokittelemisen sisäiseksi myyntiosastoksi.
198. Toisin kuin komissio väittää, tämä päättely ei mielestäni ole mitenkään ristiriitaista. Näin ollen väitettä siitä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, ei voida hyväksyä. Sikäli kuin komissio vaatii, että unionin tuomioistuin tarkastelisi unionin yleisen tuomioistuimen esittämää arviointia todisteista ja päätyisi niiden osalta valituksenalaisessa tuomiossa esitetystä päätelmästä poikkeavaan lopputulokseen, tämä vaatimus on jätettävä tutkimatta valituksen yhteydessä esitettynä.
199. Totean neljännestä edellä tämän ratkaisuehdotuksen 150 kohdassa mainitusta seikasta eli siitä, että Sinopec Chongqingille ja Sinopec Ningxialle aiheutui myyntikustannuksia, että valituksenalaisen tuomionsa 100–102 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin yhdisti kyseisen seikan toiseen ja kolmanteen viitattuun seikkaan ja katsoi, ettei se muuttanut sen arviointia kyseisistä kahdesta seikasta.
200. Komissio yhdistää itsekin valituksenalaisen tuomion tätä osaa koskevat väitteensä siihen, että toista ja kolmatta seikkaa koskevat arvioinnit ovat sen mukaan lainvastaisia. Tämän ratkaisuehdotuksen edeltävistä kohdista ilmenee kuitenkin, että toisen ja kolmannen seikan arviointeja koskevat komission väitteet on hylättävä. Niinpä myöskään komission väitteitä, joilla se riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen neljännestä seikasta esittämän arvioinnin, ei voida hyväksyä.
201. Lopuksi totean viidennestä edellä tämän ratkaisuehdotuksen 150 kohdassa mainitusta seikasta, jonka mukaan Sinopec Central-China kävi kauppaa myös muiden tuottajien kuin Sinopec Chongqingin ja Sinopec Ningxian valmistamilla tuotteilla, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomionsa 111 kohdassa, ettei tällä seikalla ole merkitystä sen osoittamiseksi, että Sinopec Central-China harjoitti toimintaa, joka muistuttaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa. Tämä päätelmä perustuu kaksiosaiseen analyysiin. Ensinnäkin valituksenalaisen tuomionsa 106–108 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi asiaa koskevaan oikeuskäytäntöön viitattuaan, että koska komissio ei ollut arvioinut sitä, kuinka suuri osuus Sinopec Central-Chinan kokonaisliikevaihdosta perustui kaikkien sellaisten tuotteiden myymiseen, jotka se oli ostanut muilta yhtiöiltä kuin Sinopec Chongqingilta ja Sinopec Ningxialta, komissio ei voinut tukeutua viidenteen seikkaan ja väittää, ettei kyse ollut yhdestä ainoasta taloudellisesta yksiköstä. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomionsa 109 ja 110 kohdassa, että joka tapauksessa on niin, että vaikka komissio olisi voinut hyväksyttävästi arvioida ainoastaan polyvinyylialkoholien myyntiin perustuvaa Sinopec Central-Chinan liikevaihtoa, asiassa oli osoitettu, että kolmansien tuottajien valmistamien polyvinyylialkoholien ostot vastasivat vain kahta prosenttia Sinopec Central-Chinan polyvinyylialkoholien ostoista Sinopec Chongqingilta ja Sinopec Ningxialta ja että Sinopec Central-China myi kolmansilta tuottajilta ostamansa polyviinialkoholit muutenkin Kiinassa ”etuyhteydessä olevalle yhtiölle”.
202. Komissio kiistää tämän analyysin, joka ensimmäisen seikan tavoin – koska se koskee sellaisen seikan merkitystä, joka otettiin huomioon arvioitaessa yhden ainoan taloudellisen yksikön olemassaoloa – koskee oikeudellista kysymystä.(107)
203. Analyysin ensimmäisestä osasta, jonka perusteella unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomionsa 111 kohdassa esittämänsä päätelmän, totean, että valituksenalaisen tuomion 106 ja 107 kohdassa esitetty analyysi vastaa niissä viitattua oikeuskäytäntöä. Pidän kuitenkin virheellisenä valituksenalaisen tuomion 108 kohdassa esitettyä päätelmää, jonka mukaan komissio ei voinut lainkaan pitää viidettä seikkaa merkityksellisenä seikkana, koska se ei arvioinut sitä, kuinka suuri osuus kokonaisliikevaihdosta perustui kaikkien sellaisten tuotteiden myymiseen, jotka ostettiin muilta yhtiöiltä kuin Sinopec Chongqingilta ja Sinopec Ningxialta.
204. Kuten edellä toin esiin,(108) oikeuskäytännön mukaan unionin toimielimet voivat ottaa huomioon ”kaikki merkitykselliset tekijät”, jotka liittyvät tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevan jakeluyhtiön välisen suhteen taloudelliseen todellisuuteen, kun ne määrittävät, onko kyse yhdestä ainoasta taloudellisesta yksiköstä. Näin ollen kyseisiä tekijöitä ei välttämättä voida supistaa vain etuyhteydessä olevan jakeluyhtiön kaikkien tuotteiden myyntiin perustuvan kokonaisliikevaihdon osuuden arvioimiseen. Osuus asianomaisen tuotteen myynnistä voi myös olla merkityksellinen tekijä, jonka unionin toimielimet voivat ottaa huomioon tätä kysymystä arvioidessaan.(109) Niinpä unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomionsa 111 kohdassa, ettei viidennellä seikalla ollut merkitystä, koska komissio ei ollut arvioinut kokonaisliikevaihdon osuutta, joka perustui kaikkien Sinopec Central-Chinan myymien tuotteiden myyntiin.
205. Valituksenalaisen tuomion 109 ja 110 kohdassa esitetystä analyysin toisesta osasta totean, että unionin yleinen tuomioistuin esitti tämän päättelynsä ”joka tapauksessa” ja tarkoitti sitä siis aiempaa päättelyä tukevaksi eli obiter dictum ‑analyysiksi. Vaikka unionin yleinen tuomioistuin ei nimenomaisesti todennut näin, kyseisissä tuomionsa kohdissa se nähtävästi katsoi lähinnä, että kun seikassa otettiin huomioon (komissio otti huomioon) vain sellainen hyvin pieni osuus Sinopec Central-Chinan liikevaihdosta, joka perustui (yksinomaan) sen muilta, kolmansilta tuottajilta ostamien asianomaisen tuotteen määrien myyntiin, viidettä seikkaa ei voitu pitää riittävänä aihetodisteena siitä, että yhtiö harjoitti palkkioperusteisen edustajan toiminnan kaltaista toimintaa.
206. Huomautan kuitenkin, ettei tätä viidettä seikkaa koskevaa (implisiittistä) päätelmää mainita lainkaan valituksenalaisen tuomion 112 kohdassa, jossa unionin yleinen tuomioistuin arvioi kyseisistä viittä seikkaa kokonaisuutena. Niinpä unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut kyseistä viidettä seikkaa lainkaan huomioon kyseisen kokonaisarvioinnin alaan kuuluvana todistusaineistona, koska se (virheellisesti) piti sitä merkityksettömänä.
207. Näin ollen katson, että unionin yleinen tuomioistuin teki kaksi oikeudellista virhettä, kun se katsoi, että ensimmäinen ja viides seikka olivat merkityksettömiä arvioitaessa sitä, harjoittiko Sinopec Central-China palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa, vaikka se oli etuyhteydessä konsernin tuottajayhtiöihin.
208. Koska unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomionsa 112 kohdassa suorittama todistusaineiston kokonaisarviointi perustui yksinomaan toiseen ja kolmanteen seikkaan, koska se virheellisesti katsoi, ettei ensimmäisellä tai viidennellä seikalla ollut merkitystä, on siis katsottava, että kyseinen kokonaisarviointi on oikeudellisesti virheellinen.
209. Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin hyväksyy komission kolmannen valitusperusteen toisen osan.
III  Liitännäisvalitus
210. Sinopecin liitännäisvalitus koskee valituksenalaisen tuomion 141–159 kohtaa. Kyseisissä valituksenalaisen tuomionsa kohdissa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanneperusteen, jolla Sinopec riitautti komission päätöksen oikaista normaaliarvoa ylöspäin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan perusteella maksettavan arvonlisäveron kannan ja viennin yhteydessä palautetun arvonlisäveron kannan välisen erotuksen huomioon ottamiseksi.
211. Liitännäisvalituksellaan Sinopec vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä pysytettiin palautuskelvottoman arvonlisäveron perusteella tehty normaaliarvon oikaisu, kumoamaan riidanalaisen asetuksen kyseisen oikaisun osalta ja velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut; toissijaisesti Sinopec vaatii, että unionin tuomioistuin palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja määrää, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
212. Komissio, jota Kuraray tukee, vaatii unionin tuomioistuinta hylkäämään liitännäiskanteen ja velvoittamaan Sinopecin korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Kuraray vaatii myös, että unionin tuomioistuin jättää liitännäisvalituksen tutkimatta.
213. Sinopec esittää liitännäisvalituksensa tueksi neljä valitusperustetta.
214. Valituksenalaisen tuomionsa 141–159 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin pysytti komission riidanalaisen asetuksen 387 ja 388 perustelukappaleesta ilmenevän päätöksen oikaista laskennallisesti muodostettua normaaliarvoa vientihintaan sisältyvän palautuskelvottoman arvonlisäveron huomioon ottamiseksi. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että vaikka riidanalaisen asetuksen sanamuoto on vaikeaselkoinen, kun sitä luetaan asiayhteytensä ja hallinnollisen menettelyn asiakirja-aineistosta ilmenevän todistusaineiston perusteella, komissio oli näyttänyt riittävällä tavalla toteen ensinnäkin sen, että vientihintaan sisältyi palautuskelvotonta arvonlisäveroa, mutta normaaliarvo oli muodostettu perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla käyttämällä arvonlisäverottomia tietoja edustavasta maasta, ja toiseksi sen, että kyseisen arvojen vastaamattomuuden vuoksi normaaliarvoa oli siis perusteltua oikaista ylöspäin normaaliarvon ja vientihinnan tasapuolisen vertailun varmistamiseksi.(110)
215. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että komissio teki virheen, kun se käytti kyseisen oikaisun oikeusperustana perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohtaa, koska kyseinen alakohta ei nimenomaisesti kata edustavan maan tietojen perusteella laskennallisesti muodostettuja normaaliarvoja. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei tällä virheellä kuitenkaan ollut ratkaisevaa merkitystä, koska komissio saattoi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan nojalla tehdä oikaisuja muiden hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavien tekijöiden perusteella, mukaan lukien palautuskelvoton arvonlisävero.(111)
A       Liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottaminen ja tehokkuus
216. Kuraray väittää ensinnäkin, että liitännäisvalitus on jätettävä kokonaisuudessaan tutkimatta. Kurarayn mukaan Sinopec ei ole selittänyt eikä osoittanut, mitä etua liitännäisvalituksen menestymisestä sille olisi.
217. Oikeudenkäyntiväitteellään Kuraray riitauttaa lähinnä Sinopecin oikeussuojan tarpeen liitännäisvalituksen osalta. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valittajalla on oikeussuojan tarve vain, jos valituksen lopputulos voi tuottaa valittajalle etua. Unionin tuomioistuin voi lisäksi ottaa omasta aloitteestaan käsiteltäväkseen näkemyksen, jonka mukaan asianosaisella ei ole oikeussuojan tarvetta, jonka perusteella se voisi esittää valituksen tai jatkaa sen ajamista.(112)
218. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 22–25 kohdasta esitetystä ilmenee, Kuraraylla ei väliintulijana ole oikeutta esittää oikeudenkäyntiväitettä. Koska oikeudenkäyntiväitteessä tuodaan esiin unionin tuomioistuimen toimivaltaa koskeva kysymys, unionin tuomioistuimen on kuitenkin mielestäni syytä tarkastella sitä omasta aloitteestaan.
219. Minusta on täysin selvää, että Sinopecilla on oikeussuojan tarve liitännäisvalituksensa osalta. Jos liitännäisvalitus hyväksytään ja unionin tuomioistuin katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että komissio saattoi tehdä oikaisun perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan nojalla, Sinopecin polkumyyntimarginaalin määrittämisessä käytetty normaaliarvo alenisi ja näin ollen myös sille määrättyjen polkumyyntitullien määrä alenisi. On selvää, että tämä on Sinopecin edun mukaista.
220. Totean toiseksi, että komissio ei esitä oikeudenkäyntiväitettä, mutta se katsoo, että koska Sinopec ei ole esittänyt liitännäisvalitusta valituksenalaisen tuomion 160–164 kohdan osalta, liitännäisvalitusta on pidettävä kokonaisuudessaan tehottomana. Komissio tuo erityisesti esiin, ettei Sinopec riitauta kyseisen tuomion 160 kohtaa, jossa unionin yleinen tuomioistuin käytti sanaa ”tarpeellinen” ja siis komission mukaan vahvisti, että oikaisu oli tarpeen tehdä. Näin ollen kyseinen valituksenalaisen tuomion kohta on ristiriidassa Sinopecin liitännäisvalituksessaan esittämien argumenttien kanssa.
221. Valituksenalaisen tuomion 160 kohdassa esitetään ainoastaan tiivistelmä Sinopecin argumenteista, jotka se esitti ensimmäisen asteen menettelyssä esittämänsä toisen kanneperusteen kolmannen osan toisessa väitteessä. Sitä ei voida pitää unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksena. Se, ettei kyseistä valituksenalaisen tuomion kohtaa ole erikseen riitautettu, ei vaikuta mitenkään liitännäisvalituksen tehokkuuteen.
B       Ensimmäinen valitusperuste
222. Liitännäisvalituksensa ensimmäisessä valitusperusteessa Sinopec esittää, että kun unionin yleinen tuomioistuin muutti valituksenalaisessa tuomiossaan palautuskelvottoman arvonlisäveron perusteella tehdyn oikaisun oikeusperustaksi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan sijasta, unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti 2 artiklan 10 kohdan alkuvirkettä ja kyseisen asetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohtaa.
223. Sinopec väittää, ettei komissio nyt käsiteltävässä asiassa osoittanut perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdassa säädettyjen edellytysten täyttyneen, koska se ei soveltanut kyseistä alakohtaa riidanalaisessa asetuksessaan, vaan se perusteli perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan edellytysten täyttymistä. Oikaisun tekeminen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan nojalla – ja kyseisen säännöksen soveltamisedellytysten täyttymisen osoittaminen – ei kuulunut unionin yleisen tuomioistuimen vaan komission tehtäviin. Unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on ainoastaan tutkia komission tointen lainmukaisuus eikä se voi korjata kyseisen toimielimen tekemiä oikeudellisia virheitä. Siitä, että unionin yleinen tuomioistuin virheellisesti korvasi oikaisun oikeusperustan toisella, seurasi, että oikaisu pysytettiin, vaikka komissio ei ollut noudattanut sille kuuluvaa todistustaakkaa.
224. Komissio, jota Kuraray tukee, kiistää Sinopecin argumentit.
225. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomionsa 153–156 kohdassa komission todenneen, että vientihintaan sisältyy palautuskelvotonta arvonlisäveroa vastaava määrä, kun taas normaaliarvo oli muodostettu arvonlisäverottomana, ja että kun siis vientihinta ja normaaliarvo eivät tällä tavalla vastanneet toisiaan, sen oli oikaistava normaaliarvoa ylöspäin normaaliarvon ja vientihinnan tasapuolisen vertailun varmistamiseksi.
226. Sinopec ei riitauta näitä valituksenalaisen tuomion kohtia eikä niissä esitettyjä toteamuksia. Sinopec ei etenkään kiistä, että normaaliarvoa oli oikaistava ylöspäin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi, koska vientihinta ja normaaliarvo eivät vastanneet toisiaan edellä esitetyllä tavalla, mikä väistämättä vaikutti hintojen vertailukelpoisuuteen.
227. Valituksenalaisen tuomionsa 157 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissio oli tehnyt oikeudellisen virheen tulkitsemalla, että normaaliarvoon ylöspäin tehdyn oikaisun oikeusperustana on käytettävä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohtaa. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin, ettei riidanalaista asetusta ollut kumottava kyseisen virheen perusteella, koska sillä ei ollut ratkaisevaa vaikutusta komission arviointiin, koska perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan soveltamisedellytykset täyttyivät joka tapauksessa. Tässä valitusperusteessa riitautetaan tämä oikaisun ”oikeusperustan korvaaminen”, kuten Sinopec asian muotoilee.
228. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomionsa 157 kohdassa esittämä tulkinta ei kuitenkaan mielestäni ole oikeudellisesti virheellinen.
229. Ensinnäkään unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt virhettä, kun katsoi, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan soveltamisedellytykset täyttyivät.
230. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdassa säädetään, että ”oikaisu voidaan tehdä myös muiden kuin [kyseisen asetuksen 2 artiklan 10 kohdan] a–j alakohdassa tarkoitettujen tekijöiden erojen osalta, jos – – osoitetaan, että ne vaikuttavat hintojen vertailukelpoisuuteen, erityisesti, jos asiakkaat maksavat pysyvästi eri hintoja kotimarkkinoilla tällaisten tekijöiden eron vuoksi”.
231. Mainitussa alakohdassa säädetään muiden alakohtien lisäksi sovellettavasta avoimesta oikaisusäännöstä, joka otettiin osaksi unionin polkumyynnin vastaista lainsäädäntöä(113) tarkoituksessa sallia oikaisujen tekeminen muiden sellaisten tekijöiden perusteella, joita ei mainita erikseen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan a–j alakohdassa, ja siis tarkoituksessa lopettaa tilanne, jossa kyseisessä säännöksessä säädettiin tyhjentävästi sallituista oikaisuista.(114)
232. Kuten totesin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 225 ja 226 kohdassa, on riidatonta, että kun vientihintaan sisältyi palautuskelvotonta arvonlisäveroa vastaava määrä ja normaaliarvo oli muodostettu arvonlisäverottomana, tämä merkitsi sellaista hintoihin ja hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavaa eroa hinnantekijöissä, jonka vuoksi normaaliarvoa oli perusteltua oikaista ylöspäin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan nojalla tasapuolisen vertailun varmistamiseksi. Niinpä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan ensimmäisessä sivulauseessa säädetty edellytys täyttyy.
233. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan toisen sivulauseen sanamuotona on ”erityisesti, jos asiakkaat maksavat pysyvästi eri hintoja kotimarkkinoilla tällaisten tekijöiden eron vuoksi”, ja siinä käytetystä sanasta ”erityisesti” ilmenee, ettei sivulauseessa aseteta lisäedellytystä. Kyseisen sivulauseen tarkoituksena on sen sijaan havainnollistaa tilannetta, jossa kyseinen edellytys täyttyy – eli jossa kyseisen tekijän on osoitettu vaikuttavan hintojen vertailukelpoisuuteen.
234. Näin ollen on niin, että koska unionin yleinen tuomioistuin totesi asiassa osoitetun, että laskennallisesti muodostetun normaaliarvon ja vientihinnan välinen arvonlisäveroon perustuva ero vaikutti hintojen vertailukelpoisuuteen, se ei tehnyt virhettä, kun se katsoi, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan soveltamisedellytykset täyttyivät.
235. Totean toiseksi, että kun tilanteessa oli osoitettu, että oikaisu oli tarpeen perussäännön 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitetun tasapuolisen vertailun varmistamiseksi ja että asetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan mukaiset edellytykset täyttyivät, komission oikeudellista virhettä, joka muodostui oikaisun luokittelemisesta asetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan soveltamisalaan, on pidettävä täysin muodollisena. Virhe oikaisun oikeudellisessa luokittelussa ei nimittäin vaikuttanut ratkaisevasti komission arviointiin, jonka mukaan oikaisu oli tarpeen, eikä oikaisun määrään tai sen perusteella määritettyyn polkumyyntimarginaaliin. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi asianmukaisesti, ettei merkitykseltään yksinomaan muodollinen virhe eikä etenkään virhe, joka koski oikeusperustaa, voi merkitä, että riidanalainen unionin toimi olisi kumottava.(115)
236. Kolmanneksi totean väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ylitti toimivaltansa rajat, koska sen tehtävänä on ainoastaan tutkia komission tointen lainmukaisuus, ettei unionin yleinen tuomioistuin mielestäni ylittänyt laillisuusvalvontatoimivaltansa rajoja korvaamalla komission arvioinnin omallaan. Kyseisen päätelmänsä perusteluissa unionin yleinen tuomioistuin nimittäin tukeutui seikkoihin, jotka olivat erottamaton osa komission riidanalaisessa asetuksessaan esittämää päättelyä, ja tuomioistuimen arvioinnin lopputulos vastaa riidanalaisen asetuksen päätösosaa.(116) Unionin yleinen tuomioistuin ei arvioinut tosiseikkoja uudelleen ja siten korvannut komission arviointia tosiseikoista, joten se ei puuttunut kyseisen toimielimen laajaan harkintavaltaan kauppapoliittisissa asioissa – ja komission harkintavalta on perusteltu, koska ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita komission on arvioitava, ovat monitahoisia.(117)
237. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää Sinopecin liitännäisvalituksen ensimmäisen valitusperusteen perusteettomana.
C       Toinen valitusperuste
238. Sinopecin liitännäisvalituksen toinen valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 158 kohtaa. Sinopec esittää, että kun unionin yleinen tuomioistuin totesi, että laskennallisesti muodostettu normaaliarvo ”korvaa” kyseessä olevan tuotteen hinnan viejämaan kotimarkkinoilla, unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi väärin perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohtaa. Sinopecin mukaan perusasetuksen 2 artiklan 3–6 kohdassa säädetyn menetelmän mukaisesti muodostettu normaaliarvo on tarkoitettu kotimaan myyntihintaa edustavaksi arvoksi, mutta sama ei päde perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohtaan, jonka mukaan komission on täysin sivuutettava kotimaan myynti. Sinopecin mukaan perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan mukaisen oikaisun tekeminen edellyttää kuitenkin välttämättä sen osoittamista, että ”asiakkaat maksavat pysyvästi eri hintoja kotimarkkinoilla tällaisten tekijöiden eron vuoksi”.
239. Komissio, jota Kuraray tukee, kiistää Sinopecin argumentit. Kuraray väittää lisäksi, että toinen valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska se ei ole riittävän selkeä ja täsmällinen, jotta unionin tuomioistuin voisi harjoittaa valvontaansa. Niinpä Kurarayn mukaan valitusperuste ei täytä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdassa asetettuja vaatimuksia.
240. Ensinnäkin toisen valitusperusteen tutkittavaksi ottamisen osalta katson, että vaikka unionin tuomioistuin arvioisi omasta aloitteestaan Kurarayn esittämää oikeudenkäyntiväitettä, jota sillä ei väliintulijana – kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 22–25 kohdasta käy ilmi – ole oikeutta esittää, kyseistä valitusperustetta ei voitaisi jättää tutkimatta. Valitusperusteessa nimittäin mainitaan tarkasti, mitä tuomion kohtia Sinopec vaatii kumottavaksi (valituksenalaisen tuomion 158 kohta), ja siinä yksilöidään täsmällisesti myös erityisesti tämän valitusperusteen tueksi esitetyt oikeudelliset argumentit (perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan väitetty rikkominen).(118)
241. Mielestäni valitusperuste on kuitenkin tehoton. Kuten totesin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 233 kohdassa, perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan toisessa sivulauseessa ei ole kyse lisäedellytyksestä. Siinä mainitaan sen sijaan erityistilanne, jossa kyseisen alakohdan ensimmäisessä sivulauseessa mainittu edellytys täyttyy – eli jossa kyseisen eron tekijöissä on osoitettu vaikuttavan hintojen vertailukelpoisuuteen. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomionsa 153–157 kohdassa, että koska kyseinen edellytys täyttyi, komissio saattoi oikaista normaaliarvoa ylöspäin. Näin ollen on niin, että vaikka valituksenalaisen tuomion 158 kohta olisi Sinopecin väittämällä tavalla virheellinen siltä osin kuin siinä tulkitaan perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan toisen sivulauseen kanssa, tämä virhe ei merkitsisi, että päätelmä, jonka mukaan oikaisu voitiin tehdä, olisi nyt käsiteltävässä asiassa kyseenalainen.
242. On joka tapauksessa niin, että toinen valitusperuste perustuu myös virheelliseen tulkintaan valituksenalaisesta tuomiosta. Kun unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi valituksenalaisen tuomionsa 158 kohdassa, että laskennallisesti muodostettu normaaliarvo ”korvaa” kyseessä olevan tuotteen hinnan viejämaan kotimarkkinoilla, unionin yleinen tuomioistuin ei tarkoittanut, toisin kuin Sinopecin argumentissa annetaan ymmärtää, että komission tulisi ottaa huomioon kotimaan myynti, kun se laskennallisesti muodostaa normaaliarvon. Unionin yleinen tuomioistuin tarkoitti sen sijaan, että perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla laskennallisesti muodostettu normaaliarvo korvaa normaaliarvon ja vientihinnan tasapuolisessa vertailussa normaaliarvon, jonka määritelmä esitetään perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdassa.
243. Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää myös Sinopecin liitännäisvalituksen toisen valitusperusteen.
D       Kolmas valitusperuste
244. Sinopec väittää liitännäisvalituksensa kolmannessa valitusperusteessa, että unionin yleinen tuomioistuin otti sille esitetyn todistelun huomioon vääristyneellä tavalla, kun se ei arvioinut US Court of International Traden (Yhdysvaltojen kansainvälisen kaupan tuomioistuin, Yhdysvallat) sellaisen ratkaisun merkitystä, jossa kyseinen tuomioistuin totesi, että palautuskelvottoman arvonlisäveron perusteella tehdyt oikaisut ovat laittomia paitsi tasapuolisen vertailun yhteydessä myös silloin, kun normaaliarvo muodostetaan laskennallisesti. Sinopec esittää, että kun unionin yleinen tuomioistuin ei viitannut valituksenalaisessa tuomiossaan mitenkään kyseiseen ratkaisuun ja kun se siis jätti arvioimatta, mitä merkitystä ratkaisulla olisi, unionin yleinen tuomioistuin otti todistelun huomioon vääristyneellä tavalla. Sinopec väittää, että kyseinen todistelun vääristynyt huomioon ottaminen vaikuttaa valituksenalaisen tuomion 156 kohdassa esitettyyn päätelmään, jonka mukaan komissio oli osoittanut, että palautuskelvottoman arvonlisäveron perusteella oli tarpeen tehdä oikaisu.
245. Komissio, jota Kuraray tukee, kiistää Sinopecin argumentit. Kuraray väittää myös, että kolmas valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska Sinopec ei ole esittänyt mitään seikkaa sen väitteensä tueksi, että todisteet olisi otettu huomioon vääristyneellä tavalla. Kurarayn mukaan valitusperuste ei näin ollen täytä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdan mukaisia vaatimuksia.
246. Jälleen kerran totean aivan aluksi Kurarayn esittämästä oikeudenkäyntiväitteestä, että vaikka unionin tuomioistuin arvioisi sitä omasta aloitteestaan, koska Kuraraylla ei väliintulijana ole oikeutta esittää oikeudenkäyntiväitettä,(119) kolmatta valitusperustetta ei voitaisi jättää tutkimatta. Edellisen valitusperusteen tavoin kolmannessa valitusperusteessa mainitaan tarkasti, mitä tuomion kohtia Sinopec vaatii kumottavaksi (valituksenalaisen tuomion 156 kohta), ja siinä yksilöidään täsmällisesti myös erityisesti tämän valitusperusteen tueksi esitetyt oikeudelliset argumentit (väite siitä, että todisteita otettiin huomioon vääristyneellä tavalla, kun US Court of International Traden edellä mainittua ratkaisua ei otettu huomioon).
247. Mielestäni kolmas valitusperuste on kuitenkin sen tutkimisen perusteella hylättävä.
248. Ensinnäkin yhdyn komission kantaan, jonka mukaan unionin toimielinten käytännön ja Yhdysvaltojen viranomaisten soveltamien ratkaisujen vastaavuudella ei ole merkitystä. US Court of International Traden ratkaisu on esimerkki käytännöstä, jota sovelletaan toisessa oikeusjärjestyksessä ja johon voidaan tukeutua tulkittaessa unionin polkumyynnin vastaista oikeutta tietyllä tavalla, mutta sitä ei voida pitää todisteena. Koska kyse ei siis ole todisteesta, kyse ei myöskään voi olla todistelun ottamisesta huomioon vääristyneellä tavalla.
249. Totean toiseksi ja joka tapauksessa, ettei todisteiden sivuuttamista voida pitää todistusaineiston huomioon ottamisena vääristyneellä tavalla. Oikeuskäytännön mukaan on niin, että jos valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin otti todistusaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, sen on paitsi ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, myös näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla.(120)
250. Näin ollen todistusaineiston ottaminen huomioon vääristyneellä tavalla edellyttää sitä, että todisteita on arvioitu tavalla, joka on ilmeisessä ristiriidassa niiden sisällön kanssa. Sinopec ei kuitenkaan väitä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi ottanut vääristyneellä tavalla huomioon sen US Court of International Traden ratkaisun, johon Sinopec viittasi kyseisessä tuomioistuimessa. Se väittää pikemminkin, ettei unionin yleinen tuomioistuin ottanut kyseistä selvitystä lainkaan huomioon arvioinnissaan. Tämä väite merkitsee lähinnä väitettä perusteluvelvollisuuden laiminlyömisestä.
251. Jos Sinopecin väitettä tulkittaisiin näin, se olisi kuitenkin hylättävä. Se, ettei valituksenalaisessa tuomiossa viitata US Court of International Traden kyseiseen ratkaisuun, merkitsee väistämättä sitä, että unionin yleinen tuomioistuin piti ratkaisua merkityksettömänä. Se, ettei valituksenalaisessa tuomiossa viitata kyseiseen ratkaisuun, ei missään tapauksessa estä Sinopecia esittämästä valituksenalaista tuomiota koskevia väitteitä tai unionin tuomioistuinta arvioimasta kyseisiä väitteitä.
252. Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää myös Sinopecin liitännäisvalituksen kolmannen valitusperusteen.
E       Neljäs valitusperuste
253. Liitännäisvalituksensa neljännessä valitusperusteessa Sinopec riitauttaa valituksenalaisen tuomion 150–156 kohdan. Sinopec väittää, että sen oikeutta tulla kuulluksi loukattiin ja perusteluvelvollisuutta laiminlyötiin.
254. Sinopec väittää ensinnäkin, että koska palautuskelvottoman arvonlisäveron perusteella tehdyn oikaisun oikeusperusta muutettiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdasta perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdaksi, Sinopecille ei annettu tilaisuutta esittää todistelua siitä, etteivät viimeksi mainitun säännöksen soveltamisedellytykset täyttyneet. Sinopec toteaa, että sillä oli tilaisuus ottaa unionin yleisessä tuomioistuimessa kantaa siihen, täyttyivätkö perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan soveltamisedellytykset. Oikeus tulla kuulluksi komissiossa, joka antoi riidanalaisen toimen, on kuitenkin eri asia kuin mahdollisuus tulla kuulluksi unionin yleisessä tuomioistuimessa. Sinopec väittää, että jos sille olisi annettu tilaisuus esittää argumenttinsa, erityisesti perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan toisen sivulauseen mukaisesta edellytyksestä, komissio olisi saattanut tehdä erilaisen päätöksen.
255. Sinopec esittää toiseksi, että Sinopecin pyynnöistä huolimatta komissio ei selittänyt, miksi kyseinen oikaisu oli tarpeen tilanteessa, jossa normaaliarvo perustuu kolmannesta valtiosta saatuihin tietoihin. Komissio antoi tästä selityksen vasta unionin yleisen tuomioistuimen menettelyn aikana. Kun komission sallitaan selittää vasta unionin tuomioistuimissa käytävissä oikeudenkäynneissä, miksi se on soveltanut tiettyä lähestymistapaa, etenkin tilanteessa, jossa selitystä pyydettiin nimenomaisesti hallinnollisen menettelyn aikana ja jossa unionin tuomioistuimet katsoivat, että komissio oli tehnyt oikeudellisen virheen, syntyy kuitenkin vaara siitä, että perusteluvelvollisuus ja niiden osapuolten, joita asia koskee, oikeus tulla kuulluksi menettävät merkityksensä.
256. Komissio, jota Kuraray tukee, kiistää Sinopecin argumentit.
257. Ensinnäkin siitä, että asiassa väitetysti loukattiin oikeutta tulla kuulluksi, huomautan, että Sinopecin argumentissa keskitytään perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan toisessa sivulauseessa tarkoitettuun edellytykseen. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 232 ja 241 kohdassa totesin, kyseisen alakohdan toisessa sivulauseessa ei kuitenkaan säädetä lisäedellytyksestä vaan siinä ainoastaan mainitaan tietty erityistilanne, jossa kyseisen alakohdan ensimmäisessä sivulauseessa mainittu edellytys täyttyy. Näin ollen tilanteessa, jossa kyseisen alakohdan ensimmäisessä sivulauseessa mainittu edellytys täyttyy ja jossa oikaisulle siis on peruste, vaikka olisikin niin, ettei Sinopecilla ollut tilaisuutta esittää argumentteja kyseisen alakohdan toisessa sivulauseessa tarkoitetusta edellytyksestä, tämä seikka ei vaikuttaisi kyseessä olevan oikaisun tekemiseen. Mielestäni valitusperusteen tämä osa on siis tehoton.
258. Joka tapauksessa vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka kantajaa ei voida vaatia osoittamaan sitä, että komission päätös olisi ollut toisenlainen ilman kyseessä olevaa menettelyllistä sääntöjenvastaisuutta, vaan ainoastaan se, että tämä mahdollisuus ei ole täysin pois suljettu, koska kyseinen asianosainen olisi kyennyt varmistamaan puolustuksensa paremmin ilman kyseistä sääntöjenvastaisuutta, puolustautumisoikeuksiin liittyvä sääntöjenvastaisuus voi kuitenkin johtaa asianomaisen toimen kumoamiseen vain silloin, kun on mahdollista, että tämän sääntöjenvastaisuuden johdosta hallinnollisessa menettelyssä olisi voitu päätyä toisenlaiseen lopputulokseen, jolloin puolustautumisoikeuksia olisi tosiasiallisesti loukattu.(121)
259. Nyt käsiteltävässä asiassa Sinopec ei kuitenkaan esittänyt mitään seikkaa, josta ilmenisi, että tilanteessa, jossa – kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 225 ja 226 kohdassa huomautin – oikaisulle oli peruste, hallinnollisessa menettelyssä olisi voitu päätyä toisenlaiseen lopputulokseen.
260. Neljännen valitusperusteen toisen osan osalta totean, että unionin yleinen tuomioistuin totesi asianmukaisesti valituksenalaisen tuomionsa 152 kohdassa, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ”asetuksessa, jolla otetaan käyttöön polkumyyntitulleja, on esitettävä olennainen osa komission päättelystä, mutta siihen ei tarvitse sisältyä erityisiä perusteluja kustakin niistä lukuisista tosiseikkoja koskevista väitteistä, joihin osapuolet, joita asia koskee, ovat vedonneet” ja että ”unionin yleinen tuomioistuin voi näin ollen pyytää komissiolta selvennyksiä ja ottaa ne huomioon harjoittamansa valvonnan yhteydessä, kunhan selvennykset perustuvat tietoihin, jotka kuuluvat komission asiakirja-aineistoon”.
261. Sinopec ei kyseenalaista kyseistä oikeuskäytäntöä eikä se väitä, etteivät komission lisäselvennykset perustuneet tietoihin, jotka kuuluvat komission asiakirja-aineistoon. Näin ollen myöskään valitusperusteen toinen osa ei voi menestyä.
262. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää myös Sinopecin liitännäisvalituksen neljännen valitusperusteen ja siis myös koko liitännäisvalituksen.
IV     Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa
263. Unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jos unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun, se voi itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen.
264. Tämä asia on mielestäni ratkaisukelpoinen ensinnäkin Sinopecin unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämän kolmannen kanneperusteen toisen väitteen osalta, jonka mukaan käytettävissä olleiden tietojen lähde olisi ollut rankaiseva. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 35–46 kohdasta nimittäin ilmenee, ettei komissio tehnyt ilmeistä arviointivirhettä riidanalaisen asetuksensa 329 ja 333 perustelukappaleessa, kun se muodosti Sinopec Ningxialle normaaliarvon laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6a kohdan nojalla ja käyttämällä tietoja, joita muut, yhteistyötä tehneet vientiä harjoittavat tuottajat olivat perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti ilmoittaneet, ja kun se etenkin käytti kunkin Sinopec Ningxian ilmoittaman tuotetyypin osalta korkeinta normaaliarvoa, joka oli määritetty muiden, yhteistyötä tehneiden vientiä harjoittavien tuottajien osalta. Sinopecin edellä mainittu kolmannen kanneperusteen toinen väite tulisi näin ollen mielestäni hylätä kokonaisuudessaan.
265. Katson toiseksi, että unionin tuomioistuin voi ratkaista lopullisesti myös Sinopecin unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämän toisen kanneperusteen ensimmäisen ja toisen osan, joiden mukaan komissio rikkoi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohtaa.
266. Väitteestä, jonka mukaan komissio ei noudattanut velvollisuuttaan suorittaa perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa tarkoitettu vientihinnan ja asetuksen 2 artiklan 6 a kohdan nojalla laskennallisesti muodostetun normaaliarvon tasapuolinen vertailu samassa kaupan portaassa riidanalaisten kustannusten osalta, edellä tämän ratkaisuehdotuksen 64–146 kohdasta käy ilmi, ettei komissio tehnyt riidanalaisessa asetuksessaan tässä yhteydessä minkäänlaista ilmeistä arviointivirhettä. Niinpä tämä väite – joka esitetään ensimmäisessä asteessa esitetyn toisen kanneperusteen toisessa osassa – on hylättävä.
267. Totean väitteestä, jonka mukaan komissio rikkoi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohtaa, että edellä tämän ratkaisuehdotuksen 161–169 ja 184 kohdasta käy ilmi, että arvioitaessa sitä, onko perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdassa tarkoitetulle oikaisulle peruste, koska tuottajaan etuyhteydessä oleva kauppias harjoittaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa, vai onko se jätettävä tekemättä, koska tuottaja ja siihen etuyhteydessä oleva jakeluyhtiö, joka vastaa unioniin suuntautuvasta viennistä, muodostavat yhden ainoan taloudellisen yksikön, huomioon on otettava ”kaikki merkitykselliset tekijät”, jotka liittyvät kyseisen tuottajan ja kyseisen jakeluyhtiön välisen suhteen taloudelliseen todellisuuteen.
268. Nyt käsiteltävässä asiassa on näin ollen tarkasteltava niitä viittä edellä tämän ratkaisuehdotuksen 150 kohdassa tarkoitettua seikkaa, jotka olivat se aihetodisteiden joukko, jonka perusteella komissio katsoi riidanalaisessa asetuksessaan, että oikaisu oli tehtävä. On tutkittava, esittikö komissio ainakin keskenään yhdenmukaisia aihetodisteita, jotka osoittavat edellytysten kyseisen oikaisun tekemiselle täyttyneen.(122)
269. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 189–194 kohdasta käy ilmi ensimmäisen seikan eli sen osalta, että Sinopec Central-China etsi asiakkaita ja solmi niihin yhteyksiä, että tällä toiminnolla on merkitystä, kun todetaan, että etuyhteydessä oleva yksikkö harjoittaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavia toimintoja, mutta kyseisellä seikalla ei ole ratkaisevaa merkitystä, kun arvioidaan, toimiiko etuyhteydessä oleva jakeluyhtiö sisäisenä myyntiosastona vai myyntiedustajana.
270. Viittaan toisen seikan osalta eli sen osalta, että Sinopec Chongqing harjoitti Yhdysvaltoihin suuntautuvaa vientiä varten tapahtuvaa suoraa myyntiä, valituksenalaisen tuomion 88–93 kohdassa esitettyyn analyysiin, jossa asian kannalta merkityksellistä oikeuskäytäntöä sovelletaan asianmukaisesti. Niinpä tällä seikalla on merkitystä tämän kysymyksen ratkaisemisen yhteydessä, mutta – kun otetaan huomioon kyseisten myyntien verrattain pieni määrä ja nyt käsiteltävän asian erityispiirteet – sitä ei voida sinänsä pitää vakuuttavana todisteena siitä, että edellytykset perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisen oikaisun tekemiselle täyttyivät.
271. Viittaan kolmannen seikan osalta eli sen osalta, että Sinopec Chongqing ja Sinopec Ningxia harjoittivat suoraa myyntiä Kiinassa, valituksenalaisen tuomion 95–99 kohdassa esitettyyn analyysiin, jossa asian kannalta merkityksellistä oikeuskäytäntöä sovelletaan asianmukaisesti. Niinpä tällä seikalla on niin ikään merkitystä tämän kysymyksen ratkaisemisen yhteydessä, mutta sitä ei voida sinänsä vakuuttavana todisteena siitä, että edellytykset perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisen oikaisun tekemiselle täyttyivät.
272. Sama pätee edellä tämän ratkaisuehdotuksen 150 kohdassa mainittuun neljänteen seikkaan, jonka mukaan Sinopec Chongqingille ja Sinopec Ningxialle aiheutui myyntikustannuksia. Koska on riidatonta, että Sinopec Chongqingille ja Sinopec Ningxialle aiheutui myyntikustannuksia yksinomaan myynneistään Kiinan kotimarkkinoilla, ja Sinopec Chongqingin tapauksessa myös Yhdysvaltoihin suuntautuvaa vientiä varten tapahtuvasta suorasta myynnistä, kyseisten myyntikustannusten aiheutuminen liittyy toiseen ja kolmanteen seikkaan.
273. Lopuksi totean viidennestä seikasta, jonka mukaan Sinopec Central-China kävi kauppaa myös muiden tuottajien kuin Sinopec Chongqingin ja Sinopec Ningxian valmistamilla tuotteilla, että asiassa on todettu, ettei komission asiakirja-aineistossa ole tietoja siitä, kuinka suuri osuus Sinopec Central-Chinan kokonaisliikevaihdosta perustui kaikkien niiden tuotteiden myyntiin, jotka yhtiö osti muilta yhtiöiltä kuin Sinopec Chongqingilta ja Sinopec Ningxialta. Asiakirja-aineistosta käy kuitenkin ilmi, että Sinopec Central-Chinan ostot, jotka olivat kolmansien tuottajien valmistamia polyvinyylialkoholituotteita, vastasivat vain kahta prosenttia sen polyvinyylialkoholien ostoista Sinopec Chongqingilta ja Sinopec Ningxialta. Näin ollen Sinopec Central-Chinan polyvinyylialkoholien myyntiin perustuva liikevaihto perustui siis lähes yksinomaan sen Sinopec Chongqingilta ja Sinopec Ningxialta ostamien polyvinyylialkoholien myyntiin. On lisäksi niin ikään riidatonta, että Sinopec Central-Chinan kolmansilta tuottajilta ostamia polyvinyylialkoholeja ei viety unionin alueelle vaan ne myytiin Kiinassa etuyhteydessä olevalle yhtiölle, joten kyseiset myynnit olivat konserninsisäisiä transaktioita. Tässä yhteydessä totean, että vaikka se, että etuyhteydessä oleva kauppias myy muiden tuottajien kuin siihen etuyhteydessä olevan tuottajan tavaroita, on tärkeä seikka, joka on otettava huomioon tämän kysymyksen tarkastelun yhteydessä, nyt käsiteltävän asian erityisolosuhteissa on katsottava, ettei viidettä seikkaa voida pitää riittävänä todisteena, jotta etuyhteydessä olevan kauppiaan voitaisiin katsoa harjoittaneen palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa.
274. Kaiken edellä näistä viidestä seikasta esittämäni perusteella katson, että nyt käsiteltävän asian erityisolosuhteissa kyseisiä seikkoja ei voida yhdessä tarkasteltuina pitää siten riittävänä joukkona keskenään yhdenmukaisia aihetodisteita, että olisi osoitettu, että Sinopec Central-China harjoitti palkkioperusteisen edustajan toimintaa muistuttavaa toimintaa. Näin ollen on katsottava, ettei komissio täyttänyt todistustaakkaansa siitä, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisen oikaisun tekemisen edellytykset täyttyivät. Niinpä Sinopecin esittämän toisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hyväksyttävä.
V       Oikeudenkäyntikulut
275. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus hyväksytään ja unionin tuomioistuin itse ratkaisee riidan lopullisesti, se tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn sovellettavan työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdassa määrätään, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut, ja saman artiklan ja 3 kohdassa määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista kuluistaan. Unionin tuomioistuin voi kuitenkin päättää, että asianosainen vastaa omien kulujensa lisäksi osasta toisen asianosaisen kuluja, jos tämä on perusteltua asiassa ilmenneiden seikkojen vuoksi. Työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn sovellettavan työjärjestyksen 140 artiklan 3 kohdan mukaan unionin tuomioistuin voi määrätä, että väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
276. Jos unionin tuomioistuin pitää arvioitani komission valituksesta ja Sinopecin liitännäisvalituksesta oikeina, Sinopec häviää asian. Kun komissio ja Kuraray ovat vaatineet Sinopecin velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ehdotan siis, että unionin tuomioistuin velvoittaa Sinopecin korvaamaan komissiolle ja Kuraraylle valituksen ja liitännäisvalituksen käsittelyn yhteydessä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
277. Ehdotan kuitenkin, että ensimmäisessä asteessa nostettu kanne ratkaistaan lopullisesti unionin tuomioistuimessa ja että Sinopec voittaa asian yhden ensimmäisen asteen oikeudenkäynnissä, johon valitukset perustuvat, esittämänsä kanneperusteen osalta ja että kanne hylätään muilta osin, mukaan lukien sen kanneperusteen osalta, jota liitännäisvalituksessa koskee. Koska komissio on vaatinut, että Sinopec velvoitetaan korvaamaan ensimmäisen asteen oikeudenkäynnistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, ehdotan, että unionin tuomioistuin velvoittaa Sinopecin vastaamaan 75 prosentista omista ensimmäisen asteen oikeudenkäynnistä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komissiolle 75 prosenttia sille ensimmäisen asteen oikeudenkäynnistä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista, ja että unionin tuomioistuin velvoittaa komission vastaamaan 25 prosentista omista ensimmäisen asteen oikeudenkäynnistä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Sinopecille 25 prosenttia sille ensimmäisen asteen oikeudenkäynnistä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.
VI     Ratkaisuehdotus
278. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin
–        kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 21.2.2024 antaman tuomion Sinopec Chongqing SVW Chemical ym. v. komissio (T‑762/20, EU:T:2024:113) siltä osin kuin sillä kumotaan lopullisten polkumyyntitullien käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen polyvinyylialkoholien tuonnissa 25.9.2020 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2020/1336 siltä osin kuin se koskee Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd:iä, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd:iä ja Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd:iä siltä osin kuin Euroopan komissio teki vientihinnan oikaisuja alaspäin polkumyynnillä muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 8.6.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1036 2 artiklan 10 kohdan e, g, i ja k alakohdan nojalla, kun se laski mainittujen yhtiöiden valmistamien ja myymien polyvinyylialkoholien tuontiin Euroopan unioniin sovellettavan polkumyyntitullin
–        kumoaa täytäntöönpanoasetuksen 2020/1336 siltä osin kuin se koskee Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd:iä, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd:iä ja Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd:iä siltä osin kuin komissio teki vientihinnan oikaisuja alaspäin asetuksen 2016/1036 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan nojalla, kun se laski mainittujen yhtiöiden valmistamien ja myymien polyvinyylialkoholien tuontiin Euroopan unioniin sovellettavan polkumyyntitullin
–        hylkää ensimmäisessä asteessa nostetun kanteen muilta osin
–        hylkää Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd:n, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd:n ja Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd:n liitännäisvalituksen
–        velvoittaa Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd:n, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd:n ja Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd:n korvaamaan komissiolle ja Kuraray Europea GmbH:lle valituksen ja liitännäisvalituksen käsittelyn yhteydessä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut
–        velvoittaa Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd:n, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd:n ja Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd:n vastaamaan 75 prosentista omista ensimmäisen asteen oikeudenkäynnistä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komissiolle 75 prosenttia sille ensimmäisen asteen oikeudenkäynnistä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista, ja velvoittaa komission vastaamaan 25 prosentista omista ensimmäisen asteen oikeudenkäynnistä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan edellä mainituille yhtiöille 25 prosenttia niille ensimmäisen asteen oikeudenkäynnistä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista
–        velvoittaa Wegochem Europe BV:n vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja
–        velvoittaa Kuraray Europe GmbH:n vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ensimmäisen asteen oikeudenkäynnissä.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Polkumyynnillä muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 8.6.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2016/1036 (EUVL 2016, L 176, s. 21; jäljempänä perusasetus). Asetukseen lisättiin sen
2 artiklan 6 a kohta perusasetuksen ja muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen (EU) 2016/1037 muuttamisesta 12.12.2017 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2017/2321 (EUVL 2017, L 338, s. 1).
3      Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd (jäljempänä Sinopec Chongqing), Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd (jäljempänä Sinopec Ningxia) ja Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd (jäljempänä Sinopec Central-China; jäljempänä yhdessä Sinopec).
4      Tuomio 21.2.2024, Sinopec Chongqing SVW Chemical ym. v. komissio (T‑762/20, EU:T:2024:113).
5      Lopullisten polkumyyntitullien käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen polyvinyylialkoholien tuonnissa 25.9.2020 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2020/1336 (EUVL 2020, L 315, s. 1).
6      Perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan b alakohdassa tarkoitettuja merkittäviä vääristymiä. Ks. riidanalaisen asetuksen 91, 170 ja 171 perustelukappale. Komissio tukeutui etenkin 20.12.2017 päivättyyn Kiinan tilannetta koskevaan raporttiinsa, jonka se oli julkaissut perusasetuksen 2 artiklan 6 a kohdan c alakohdan nojalla.
7      Ks. artiklan sanamuoto, jota lainataan jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 49 kohdassa.
8      Ks. tässä järjestyksessä riidanalaisen asetuksen 172 ja 222 perustelukappale sekä sen 87 perustelukappale.
9      Ks. artiklan sanamuoto, jota lainataan jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 15 kohdassa.
10      Riidanalaisen asetuksen 327–333 perustelukappale.
11      Riidanalaisen asetuksen 313, 314 ja 357 perustelukappale.
12      Riidanalaisen asetuksen 358 ja 373 perustelukappale.
13      Riidanalaisen asetuksen 388 perustelukappale.
14      Valituksenalaisen tuomion 211–221 kohta.
15      Valituksenalaisen tuomion 125–139 kohta.
16      Valituksenalaisen tuomion 65–113 kohta.
17      Ks. tuomio 28.3.2019, River Kwai International Food Industry v. neuvosto (C‑144/18 P, EU:C:2019:266, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
18      Ks. tuomio 24.3.1993, CIRFS ym. v. komissio (C‑313/90, EU:C:1993:111, 23 kohta) ja tuomio 6.10.2020, Bank Refah Kargaran v. neuvosto (C‑134/19 P, EU:C:2020:793, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19      Ks. mm. tuomio 14.12.2017, EBMA v. Giant (Kiina) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20      Ks. mm. määräys 13.2.2025, RS v. EIP (C‑614/24 P, EU:C:2025:103 12 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21      Ks. tuomio 14.12.2017, EBMA v. Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22      Ks. tuomio 4.9.2014, Simon, Evers & Co.
(C‑21/13, EU:C:2014:2154, 33 kohta). Perusasetuksen 18 artiklan 1 kohdan sanamuodon perusteella on selvää, että kyseisellä säännöksellä on katsottava saatetun osaksi unionin oikeutta tullitariffeja ja kauppaa koskevan 1994 yleissopimuksen VI artiklan täytäntöönpanoa koskevan sopimuksen (EUVL 1994, L 336, s. 103; jäljempänä polkumyynnin vastainen sopimus) 6 artiklan 8 kohta, joten kyseistä säännöstä on tulkittava mahdollisimman pitkälti kyseisen määräyksen mukaisesti. Ks. julkisasiamies Mengozzin ratkaisuehdotus EBMA v. neuvosto  (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, 44 kohta viittauksineen).
23      Ks. vastaavasti julkisasiamies Bot’n ratkaisuehdotus Simon, Evers & Co.
(C‑21/13, EU:C:2014:261, 65 kohta).
24      Ks. vastaavasti tuomio 14.12.2017, EBMA v. Giant (China), (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, 55 kohta). Ks. myös valituksenalaisen tuomion 181 kohta.
25      Ks. tuomio 14.12.2017, EBMA v. Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, 56 kohta).
26      Ks. vastaavasti myös unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 2.10.2024, CCCME ym. v. komissio (T‑263/22, EU:T:2024:663, jäljempänä unionin yleisen tuomioistuimen tuomio CCCME, 227 kohta viittauksineen unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön).
27      Ks. vastaavasti julkisasiamies Mengozzin ratkaisuehdotus EBMA v. neuvosto (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, 53 kohta).
28      Ks. analogisesti tuomio 4.9.2014, Simon, Evers & Co.
(C‑21/13, EU:C:2014:2154, 37 kohta) ja tuomio 26.1.2017, Maxcom v. City Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P ja C‑260/15 P, EU:C:2017:62, 67 kohta).
29      Ks. mm. tuomio 2.12.2021, komissio ja GMB Glasmanufaktur Brandenburg v. Xinyi PV Products (Anhui) Holdings (C‑884/19 P ja C‑888/19 P, EU:C:2021:973, 117 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30      Ks. vastaavasti unionin yleisen tuomioistuimen tuomio CCCME, 213 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen. Ks. myös valituksenalaisen tuomion 188 kohta.
31      Ks. mm. tuomio 20.1.2022, komissio v. Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, 35 ja 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32      Ks. tästä analogisesti minun ratkaisuehdotukseni ABLV Bank v. SRB (C‑602/22 P, EU:C:2025:347, 73 kohta) ja minun ratkaisuehdotukseni Deutsche Lufthansa v. Ryanair ym. (C‑457/23 P, EU:C:2025:802, 16 ja 17 kohta).
33      Ks. julkisasiamies Bot’n ratkaisuehdotus Anbouba v. neuvosto (C‑605/13 P ja C‑630/13 P, EU:C:2015:2, 50 kohta) ja julkisasiamies Bobekin ratkaisuehdotus W ym. (C‑621/15, EU:C:2017:176, 32 kohta).
34      Ks. vastaavasti julkisasiamies Bot’n ratkaisuehdotus Simon, Evers & Co.
(C‑21/13, EU:C:2014:261, 69 kohta).
35      Ks. riidanalaisen asetuksen 335–341 perustelukappale.
36      Ks. riidanalaisen asetuksen 338, 339 ja 213–220 perustelukappale.
37      Ks. riidanalaisen asetuksen 357 perustelukappale.
38      Ks. riidanalaisen asetuksen 313 perustelukappale ja valituksenalaisen tuomion 128 kohta.
39      Tuomio 28.4.2022, Changmao Biochemical Engineering v. komissio (C‑666/19 P, EU:C:2022:323; jäljempänä tuomio Changmao).
40      Polkumyynnillä muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen (EU) 2016/1036 ja muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen (EU) 2016/1037 muuttamisesta 12.12.2017 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2017, L 338, s. 1).
41      Unionin yleinen tuomioistuin totesi tämän asianmukaisesti valituksenalaisen tuomionsa 32 kohdassa.
42      Ks. valituksenalaisen tuomion 41–43 kohta.
43      Ks. vastaavasti tuomio 16.7.2015, komissio v. Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, 47–50 kohta).
44      Ks. tuomio 27.10.2011, Dongguan Nanzha Leco Stationery v. neuvosto (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös tämän ratkaisuehdotuksen 32 kohta.
45      Ks. tästä unionin yleisen tuomioistuimen tuomion CCCME 96 kohta
viittauksineen unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön.
46      Ks. tästä unionin yleisen tuomioistuimen tuomion CCCME 97 kohta viittauksineen unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön.
47      Tästä ks. julkisasiamies Pitruzzellan ratkaisuehdotus Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, 43 ja 44 kohta).
48      Ks. vastaavasti tuomio 16.7.2015, komissio v. Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, 47–50 kohta).
49      Tosin huomioon on otettava, että polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2 artiklan 4 kohdassa määrätään, että tällainen vertailu on ”yleensä” suoritettava ”tehtaalta haettuna
‑kaupan portaassa”, mikä vastaa noudettuna lähettäjältä
‑kaupan porrasta.
50      Jotta vertailu olisi tasapuolinen eli oikeudenmukainen, sen on oltava puolueeton, objektiivinen ja tasapuolinen.
Ks. tästä WTO:n valituselimen 5.9.2017 päivätty raportti, jonka otsikkona on ”European Union – Anti-dumping measures on imports of certain fatty Alcohols from Indonesia”, WT/DS442/AB/R, 5.21 kohta.
51      Ibidem.
52      Ks. vastaavasti julkisasiamies Bot’n ratkaisuehdotus Dongguan Nanzha Leco Stationery v. neuvosto (C‑511/09 P, EU:C:2011:35, 90 kohta).
53      Ks. vastaavasti tuomio 27.10.2011, Dongguan Nanzha Leco Stationery v. neuvosto (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, 36 kohta).
54      Ks. tuomio 19.9.2013, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. neuvosto (C‑15/12 P, EU:C:2013:572, 29 kohta). Ks. myös tuomio 10.3.2009, Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP v. neuvosto (T‑249/06, EU:T:2009:62, 194 ja 195 kohta). Tästä ks. myös valituksenalaisen tuomion 157 kohdan loppu.
55      Ks. tuomion Changmao 138 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
56      Ks. unionin yleisen tuomioistuimen tuomion
CCCME 188 kohta ja perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan aiemmasta versiosta tuomio 18.3.2009, Shanghai Excell M&E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision v. neuvosto (T‑299/05, EU:T:2009:72, 266 kohta).
57      Tuomio 16.2.2012, neuvosto ja komissio v. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP (C‑191/09 P ja C‑200/09 P, EU:C:2012:78, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58      Ks. tuomion Changmao 139 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
59      Tuomio 16.2.2012, neuvosto ja komissio v. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP (C‑191/09 P ja C‑200/09 P, EU:C:2012:78, 61 kohta) ja tuomio 26.10.2016, PT Musim Mas v. neuvosto (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 84 kohta).
60      Ks. tuomion
Changmao 151 kohta.
61      Ks. unionin yleisen tuomioistuimen tuomion CCCME 197 kohta.
62      Tämä käy selkeästi ilmi valituksenalaisen tuomion 128 kohdassa käytetystä sanasta ”muutenkin”.
63      Unionin tuomioistuin tulkitsi samoin, kun se totesi, että oikaisun tekeminen on oikeutettua sillä perusteella, että normaaliarvo on muodostettu laskennallisesti ja vientihinta on määritetty kaupan kahdella eri tasolla. Ks. tuomio 27.10.2011, Dongguan Nanzha Leco Stationery v. neuvosto (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, 39 kohta). Ks. vastaavasti ja a contrario tuomio 10.3.1992, Sharp Corporation v. neuvosto (C‑179/87, EU:C:1992:113, 15–19 kohta).
64      Tästä syystä pidän virheellisenä vastakkainasetteluna asianosaisten välisessä keskustelussa
käsiteltyä erottelua perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettujen oikaisujen, jotka liittyvät niin sanottuun takaisinnettoutusprosessiin (ja joiden osalta ei olisi tarvetta osoittaa, että tekijät vaikuttavat hintojen vertailukelpoisuuteen),
ja saman kohdan kolmannessa virkkeessä tarkoitettujen oikaisujen välillä (joiden osalta tällainen velvollisuus olisi olemassa). Kaikkien oikaisujen on nimittäin perustuttava tekijöihin, jotka vaikuttavat hintojen vertailukelpoisuuteen (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 79 kohdassa viitattu oikeuskäytäntö). Tekijät, jotka eivät kuulu tasapuolista vertailua varten valittuun kaupan portaaseen, vaikuttavat kuitenkin määritelmällisesti hintojen vertailukelpoisuuteen.
65      Toisin kuin komissio väittää, mielestäni on täysin selvää, että unionin tuomioistuimen on tarkasteltava toisen valitusperusteen toista osaa, vaikka se hyväksyisi valitusperusteen ensimmäisen osan. Kuten totesin tämän ratkaisuehdotuksen 88 kohdassa, unionin yleisen tuomioistuimen tässä valitusperusteessa tarkoitettu päätelmä perustuu kahteen vaihtoehtoiseen päättelyketjuun.
66      Ks. mm. tuomio 27.6.2024, Servier ym. v. komissio (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, 60 ja 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
67      Ks. vastaavasti yhtenä monista tuomio 1.7.2008, Chronopost ja La Poste v. UFEX ym. (C‑341/06 P ja C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 90 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
68      Ks. valituksenalaisen tuomion 132 kohdan loppu ja 134 kohdan loppu.
69      Tästä ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 134 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
70      Kun komission on sallittua käyttää helposti saatavilla olevia tietoja, komission pitäisi kyetä nopeasti hankkimaan ja todentamaan tarvittavat (edustavan maan) kustannustiedot, joiden perusteella se voi muodostaa normaaliarvon ja siis laskea polkumyyntimarginaalin polkumyyntitutkimuksille asetetussa tiukassa määräajassa.
71      Ks. tästä tuomio 21.2.2024, Inner Mongolia Shuangxin Environment-Friendly Material v. komissio (T‑763/20, EU:T:2024:114, 86 kohta ja sitä seuraavat kohdat ja etenkin 98 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Mainittu tuomio, joka annettiin samana päivänä kuin valituksenalainen tuomiokin, koskee niin ikään riidanalaista asetusta.
72      Tästä totean, että vaikka viranomaisten ”on pyrittävä selvittämään vaadittua oikaisua ja niiden on tämän perusteella ratkaistava, onko oikaisu perusteltu ja missä määrin se on perusteltu”, ”velvollisuudesta suorittaa tasapuolinen vertailu ei seuraa, että viranomaisten olisi hyväksyttävä kaikki vaatimukset oikaisujen tekemisestä”. Ks. WTO:n valituselimen 15.7.2011 päivätty raportti, jonka otsikkona on ”European Communities – Definitive Anti-dumping measures on certain iron or steel fasteners from China”, WT/DS397/AB/R, 488 kohta.
73      Ks. analogisesti perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan aiemman version perusteella tuomion Changmao 107 kohta, jossa unionin tuomioistuin vahvisti, että komissio saattoi määrittää normaaliarvon pyytämättä ensin yksityiskohtaisempia tietoja tietyistä luvuista.
74      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 33 ja 34 kohta.
75      Tämä ratkaisu vastaa WTO:n valituselimen 18.1.2016 päivätyn raportin, jonka otsikkona on ”European Communities – Definitive Anti-dumping measures on certain iron or steel fasteners from China”, WT/DS397/AB/RW, 5.163 kohtaa (viittauksineen), jossa todetaan, että ”jos viranomaisille ei osoiteta hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavaa eroa, velvollisuutta tehdä oikaisu ei ole”.
76      Lainasin perustelukappaletta edellä tämän ratkaisuehdotuksen 55 kohdassa.
77      Ks. valituksenalaisen tuomion 129 kohta. Ks. myös julkisasiamies Pitruzzellan ratkaisuehdotus Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, 46 kohta).
78      Julkisasiamies Pitruzzellan ratkaisuehdotus Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, 48 kohta).
79      Ibid, 51 ja 56 kohta.
80      Ks. tuomion Changmao 152 kohta.
81      Ks. valituksenalaisen tuomion 80 kohta.
82      Valituksenalaisen tuomion 69 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
83      Valituksenalaisen tuomion 79 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
84      Valituksenalaisen tuomion 84 ja 111 kohta.
85      Valituksenalaisen tuomion 94 ja 99 kohta.
86      Valituksenalaisen tuomion 102 kohta.
87      Valituksenalaisen tuomion 112 kohta.
88      Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen (EY) N:o 384/96 muuttamisesta 5.11.2002 annettu asetus (EUVL 2002, L 305, s. 1).
89      Ks. tästä tuomio 26.10.2016, PT Musim Mas v. neuvosto (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 39 kohta).
90      Ks. vastaavasti ibidem, 40 ja 41 kohta.
91      Ibidem, 42 kohta.
92      Ks. vastaavasti tuomio 5.10.1988, Canon ym.  v. neuvosto (277/85 ja 300/85, EU:C:1988:467, 39 kohta) ja tuomio 10.3.1992, Ricoh v. neuvosto (C‑174/87, EU:C:1992:108, 14 kohta). Ks. myös tuomio 25.6.2015, PT Musim Mas v. neuvosto (T‑26/12, EU:T:2015:437, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
93      Ks. tästä tuomio 25.6.2015, PT Musim Mas v. neuvosto (T‑26/12, EU:T:2015:437, 48 kohta).
94      Tästä tuomio 26.10.2016, PT Musim Mas v. neuvosto (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 43 kohta).
95      Ks. tästä tuomio 25.6.2015, PT Musim Mas v. neuvosto (T‑26/12, EU:T:2015:437, 51 kohta).
96      Sisäiset myyntiosastot noudattavat tyypillisesti tiukkoja yhtiön sisäisiä sääntöjä. Niillä ei ole valtaa sopia hinnoista kapean hintahaarukan ulkopuolella, ja ne käyttävät tuottajan sisäisiä järjestelmiä, kun taas ulkoisilla myyntiedustajilla on tyypillisesti enemmän kaupallista vapautta määrittää paikallisesti sovellettavia myyntihintoja ja markkinointistrategioita, ja ne toimivat valtuutuksen perusteella sen sijaan, että ne toimisivat suoraan yhtiön alaisuudessa.
97      Sisäiset myyntiosastot toimivat yksinomaan etuyhteydessä olevan konsernin lukuun eivätkä ne voi edustaa muita tuottajia, kun taas ulkoiset myyntiedustajat voivat edustaa lukuisia tuottajia ja niillä on yleensä omat asiakkaansa.
98      Ks. tuomio 26.10.2016, PT Musim Mas v. neuvosto (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 83 ja 84 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
99      Ibidem, 85 kohta.
100      Ks. mm. tuomio 26.10.2016, PT Musim Mas v. neuvosto (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
101      Ks. vastaavasti ibidem, 28 kohta.
102      Ks. mm. tuomio 10.7.2008, Bertelsmann ja Sony Corporation of America v. Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 117 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
103      Ks. vastaavasti tuomio 26.10.2016, PT Musim Mas v. neuvosto (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 36 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
104      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 181 kohta.
105      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 167 ja 168 kohta.
106      Ks. tuomio 25.6.2015, PT Musim Mas v. neuvosto (T‑26/12, EU:T:2015:437, 80 kohta).
107      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 181 kohta.
108      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 167 ja 168 kohta.
109      Ks. vastaavasti a contrario tuomio 26.10.2016, PT Musim Mas v. neuvosto (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 44 ja 45 kohta).
110      Valituksenalaisen tuomion 149–156 kohta.
111      Valituksenalaisen tuomion 157 ja 158 kohta.
112      Ks. yhtenä monista unionin tuomioistuimen presidentin määräys 27.10.2011, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. neuvosto  ja parlamentti (C‑605/10 P(R), EU:C:2011:710, 15 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
113      Tämä säännös lisättiin perusasetuksen aiempaan versioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen (EY) N:o 384/96 muuttamisesta 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2331/96 (EYVL 1996, L 317, s. 1). Kyseinen säännös lisättiin sellaisen 28.4.1995 päivätyn GATT:n asiantuntijaryhmän raportin perusteella, joka annettiin asiassa GD/253 (”EEC –
Imposition of Anti-dumping Duties on Imports of Audio Cassettes from Japan”) ja jossa asiantuntijaryhmä katsoi, että tuolloin voimassa ollut yhteisön lainsäädäntö oli liian tiukkaa, koska sen nojalla oikaisuja voitiin tehdä ainoastaan tietyn, tyhjentävän oikaisujen luettelon perusteella (ks. komission ehdotuksesta neuvoston asetukseksi asetuksen (EY) N:o 384/96 muuttamisesta laadittu selittävä muistio, KOM(96) 145 lopull., EYVL 1996, C 159, s. 6).
114      Ks. asetuksen N:o 2331/96 johdanto-osan toinen perustelukappale.
115      Ks. vastaavasti tuomio 3.12.1996, Portugali v. neuvosto (C‑268/94, EU:C:1996:461, 79 kohta) ja tuomio 23.2.1988, Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto (131/86, EU:C:1988:86, 11 kohta). Ks. myös vastaavasti
unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, johon viitataan valituksenalaisen tuomion 157 kohdassa.
116      Ks. vastaavasti tuomio 8.12.2011, France Télécom v. komissio (C‑81/10 P, EU:C:2011:811, 33 kohta).
117      Ks. vastaavasti tuomio 16.2.2012, neuvosto ja komissio v. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP (C‑191/09 P ja C‑200/09 P, EU:C:2012:78, 68 kohta).
118      Ks. tästä tuomio 28.9.2023, Changmao Biochemical Engineering v. komissio (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 87 kohta).
119      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 22–25 ja 218 kohta.
120      Ks. tästä mm. tuomio 24.10.2024, komissio v. Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, 228 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
121      Ks. mm. tuomio 5.5.2022, Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals v. komissio (C‑718/20 P, EU:C:2022:362, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
122      Ks. tuomio 26.10.2016, PT Musim Mas v. neuvosto (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, 83 ja 84 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös tämän ratkaisuehdotuksen 172 kohta.