62013CC0401
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MELCHIOR WATHELET
4 päivänä syyskuuta 2014 (
1
)
Yhdistetyt asiat C‑401/13 ja C‑432/13
Vasiliki Balazs
vastaan
Casa Judeţeană de Pensii Cluj (C-401/13)
ja
Casa Judeţeană de Pensii Cluj
vastaan
Attila Balazs (C‑432/13)
(Ennakkoratkaisupyynnöt – Curtea de Apel Cluj (Romania))
”Siirtotyöläisten sosiaaliturva — Vanhuusetuudet — Jäsenvaltioiden sosiaaliturvasopimusten sovellettavuus — Jäsenvaltion viranomaisten kieltäytyminen unionin lainsäädännön perusteella myöntämästä vanhuusetuutta alueellaan täyttyneistä työskentelykausista toisesta jäsenvaltiosta kotoisin olevalle kotimaahansa palanneelle henkilölle”
1.
Curtea de Apel Clujin (Romania) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt koskevat sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL L 1997, L 28, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1992/2006, (
2
) (jäljempänä asetus N:o 1408/71) 7 artiklan 2 kohdan c alakohdan tulkintaa.
2.
Kyseiset pyynnöt on esitetty valitusasioissa, joissa vastapuolina ovat yhtäältä Vasiliki Balazs ja Casa Judeţeană de Pensii Cluj (Clujin alueellinen eläkelaitos Romaniassa, jäljempänä Casa Judeţeană de Pensii) ja toisaalta viimeksi mainittu ja Attila Balazs. Asiat koskevat vanhuuseläkkeiden myöntämistä Balazsin pariskunnalle (jäljempänä Balazsit).
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Unionin oikeus
3.
Asetuksen N:o 1408/71 johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”– – yhteensovittamissäännöillä on taattava yhteisön alueella liikkuville työntekijöille ja itsenäisille ammatinharjoittajille sekä heidän oikeudenomistajilleen ja jälkeenjääneilleen saavutettujen ja saavutettavien oikeuksien ja etujen säilyminen”.
4.
Asetuksen 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jollei 7 ja 8 artiklan sekä 46 artiklan 4 kohdan säännöksistä muuta johdu, tällä asetuksella korvataan sen soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden ja asioiden osalta kaikkien sosiaaliturvasopimusten määräykset, jotka sitovat:
a)
– – yksinomaan kahta tai useampaa jäsenvaltiota;
– –”
5.
Poiketen siitä, mitä kyseisessä 6 artiklassa säädetään, asetuksen N:o 1408/71 7 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Sen estämättä, mitä 6 artiklassa säädetään, sovelletaan edelleen:
– –
c)
jäsenvaltioiden jo ennen tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivää tekemien tiettyjen sosiaaliturvasopimusten määräykset, mikäli ne ovat etuudensaajien kannalta edullisempia tai jos ne johtuvat tietyistä historiallisista olosuhteista ja niiden vaikutus on ajallisesti rajoitettu [ja] jos ne ilmoitetaan liitteessä III.”
6.
Asetuksen N:o 1408/71 45 artiklassa säädetään vakuutus- tai asumiskausien huomioon ottamisesta eläkkeiden (vanhuuseläkkeiden ja kuolemantapauksen vuoksi myönnettävien eläkkeiden) myöntämiseksi. Kyseisen artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuuksia koskevan oikeuden saavuttamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisin saamiseksi järjestelmässä, joka ei ole 2 tai 3 kohdan mukainen erityisjärjestelmä, edellytetään vakuutus- tai asumiskausien täyttymistä, tämän jäsenvaltion toimivaltainen vakuutuslaitos ottaa huomioon tarpeellisessa määrin muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutus- tai asumiskaudet, olivatpa ne täyttyneet yleisessä järjestelmässä tai erityisjärjestelmässä ja joko palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana. Nämä kaudet otetaan huomioon ikään kuin ne olisivat sovellettavan lainsäädännön mukaisesti täyttyneitä kausia.”
7.
Etuuksien myöntämistapa selostetaan kyseisen asetuksen 46 artiklassa:
”1.   Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan vaaditut edellytykset etuuksia koskevan oikeuden saamiseksi ovat täyttyneet ilman, että 45 artiklan tai 40 artiklan 3 kohdan säännösten soveltaminen on välttämätöntä, sovelletaan seuraavia sääntöjä:
a)
toimivaltainen laitos laskee sille kuuluvan etuuden määrän:
i)
yhtäältä ainoastaan sen soveltaman lainsäädännön säännösten mukaan;
ii)
toisaalta soveltaen 2 kohdan säännöksiä;
b)
toimivaltainen laitos voi kuitenkin luopua a kohdan ii alakohdan mukaisesta laskemisesta, jos tämän laskemisen tulos, ottamatta huomioon eroja, jotka syntyvät pyöreiden lukujen käyttämisestä, on sama tai pienempi kuin sen laskennan tulos, joka suoritetaan a kohdan i alakohdan säännösten mukaan, niiltä osin kuin tämä laitos ei sovella lainsäädäntöä, joka sisältää 46 b ja 46 c artiklassa tarkoitettuja sääntöjä päällekkäisyyden estämiseksi, tai jos edellä mainittu laitos soveltaa lainsäädäntöä, joka sisältää 46 c artiklassa tarkoitettuja päällekkäisyyttä koskevia sääntöjä edellyttäen, että sanottu lainsäädäntö määrää, että erilaiset etuudet on otettava huomioon vain tämän lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien suhteessa tässä lainsäädännössä vaadittuihin vakuutus- tai asumiskausiin, jotta täysi oikeus etuuksiin myönnettäisiin.
Liitteessä IV olevassa C osassa luetellaan kunkin kysymyksessä olevan jäsenvaltion osalta tapaukset, joissa kaksi laskutapaa voisi johtaa tällaiseen tulokseen.
2.   Jos jäsenvaltion lainsäädännön vaatimat edellytykset oikeudesta etuuksiin eivät täyty, ellei oteta huomioon 45 artiklan ja/tai 40 artiklan 3 kohdan säännöksiä, sovelletaan seuraavia sääntöjä:
a)
toimivaltainen laitos laskee sen etuuden teoreettisen määrän, jota kysymyksessä oleva henkilö voisi hakea, jos kaikki vakuutus- tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet niiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan, joiden alainen palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja on, olisivat täyttyneet kyseisessä jäsenvaltiossa ja sen soveltaman lainsäädännön mukaan etuuden myöntämispäivänä. Jos tämän lainsäädännön mukaan etuuden määrä on riippumaton täyttyneiden vakuutuskausien kestosta, määrää pidetään tässä a alakohdassa tarkoitettuna teoreettisena määränä;
b)
toimivaltainen laitos määrää sen jälkeen etuuden todellisen määrän a alakohdassa tarkoitetun teoreettisen määrän perusteella ja tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan ennen riskin toteutumista täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien keston suhteessa niiden vakuutus- tai asumiskausien kokonaispituuteen, jotka ovat täyttyneet kaikissa kyseessä olevissa jäsenvaltioissa ennen riskin toteutumista.
3.   Sillä, jonka etua asia koskee, on oikeus 1 ja 2 kohdan säännösten mukaan laskettuun korkeimpaan määrään kunkin jäsenvaltion toimivaltaiselta laitokselta tämän rajoittamatta niiden pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevien säännösten soveltamista, joista säädetään etuuden myöntävässä lainsäädännössä.
Jos edellä mainittuja säännöksiä sovelletaan, vertailu tehdään soveltamisen jälkeen jäävien määrien kesken.
– –”
8.
Asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään lopuksi seuraavaa:
”1.   Tämän asetuksen mukaan ei saavuteta oikeuksia ajalta ennen 1 päivää lokakuuta 1972 tai ennen päivää, jolloin sitä alettiin soveltaa sen jäsenvaltion alueella, jota asia koskee, tai osassa kyseisen valtion aluetta.
2.   Kaikki vakuutuskaudet ja tapauksesta riippuen kaikki työskentely- tai asumiskaudet, jotka on täytetty jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ennen 1 päivää lokakuuta 1972 tai ennen päivää, jolloin asetusta alettiin soveltaa tämän jäsenvaltion alueella, tai osassa kyseisen valtion aluetta, otetaan huomioon määrättäessä saavutettuja oikeuksia tämän asetuksen säännösten mukaisesti.”
9.
Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72, joka on annettu 21.3.1972, (
3
) erityisesti 20.11.2006 annetulla asetuksella (EY) N:o 1791/2006 (
4
) annetussa versiossa (jäljempänä asetus N:o 574/72) vahvistetaan asetuksen N:o 1408/71 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
B Kahdenvälinen sopimus
10.
Kreikan ja Romanian hallitusten kahdenvälistä sopimusta Romaniasta kotimaahan palanneiden kreikkalaisten poliittisten pakolaisten sosiaaliturvamaksujen korvaamista koskevasta lopullisesta sääntelystä, joka on tehty 23.2.1996 (jäljempänä kahdenvälinen sopimus), ei mainita asetuksen N:o 1408/71 liitteessä III.
11.
Käsitteet ”kotimaahan palannut henkilö”ja ”vakuutuskausi” on määritelty kahdenvälisen sopimuksen soveltamiseksi sen 1 artiklan a ja e kohdassa seuraavasti:
”a)
kotimaahan palanneella henkilöllä tarkoitetaan kreikkalaissyntyistä henkilöä, joka on asettunut asumaan Romaniaan 1.1.1945 jälkeen ja jolla on poliittisen pakolaisen asema, sekä hänen perheenjäseniään, jotka ovat palanneet tai palaavat Kreikkaan asettuakseen sinne asumaan kuuden vuoden kuluessa tämän sopimuksen voimaantulosta lukien;
– –
e)
vakuutuskaudella tarkoitetaan kautta, jonka ajalta on maksettu sosiaaliturvamaksuja Romanian lainsäädännön mukaisesti.”
12.
Kahdenvälisen sopimuksen 2 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Sopijapuolet sopivat kotimaahan palanneiden henkilöiden sosiaaliturvamaksujen korvaamisesta tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa sekä tämän sopimuksen 3 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
2.   Romania sitoutuu maksamaan Kreikalle kiinteän määrän korvauksena eläkkeiden maksamisesta ja siitä, että Kreikka kattaa kotimaahan palanneiden henkilöiden vakuutuskaudet.
3.   Kreikka sitoutuu maksamaan kotimaahan palanneille eläkeläisille eläkkeet ja tunnustamaan kotimaahan palanneiden vakuutettujen henkilöiden Romaniassa täyttyneet vakuutuskaudet Kreikan sosiaaliturvaa koskevan lainsäädännön mukaisesti.”
13.
Kahdenvälisen sopimuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu korvaus on kyseisen sopimuksen 3 artiklan mukaan suuruudeltaan 15 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (USD).
14.
Kyseisen sopimuksen 5 artiklassa määrätään, että ”kun 15 miljoonan Yhdysvaltojen dollarin määrä on maksettu, lakkaavat kaikki Romanian velvollisuudet, jotka koskevat kotimaahan palanneiden kreikkalaisten poliittisten pakolaisten sosiaaliturvaa koskevia oikeuksia”.
II Pääasiaan liittyvät tosiseikat
15.
Balazsit ovat Kreikan kansalaisia, joiden kotipaikka on Kreikan Thessaloniki. He ovat ”kotimaahansa palanneita kreikkalaisia poliittisia pakolaisia”.
16.
Vuonna 1948 7-vuotias Attila Balazs ja hänen tuleva puolisonsa, joka oli tuolloin 9-vuotias, tunnustettiin Romaniassa poliittisiksi pakolaisiksi. He olivat vakuutettuina Romanian julkisessa sosiaaliturvajärjestelmässä. Attila Balazsille täyttyi vakuutuskausia 34 vuotta 7 kuukautta 6 päivää ja Vasiliki Balazsille 28 vuotta. Pariskunta palasi kotimaahansa Kreikkaan 18.8.1990.
17.
Vuonna 1998 Romaniassa täyttyneiden työskentelykausien tunnustamista koskevien Balazsin pariskunnan pyyntöjen johdosta Kreikan viranomaiset katsoivat, että Attila Balazs oli täyttänyt Romaniassa 9382 päivän työskentelykauden ja hänen puolisonsa 8351 päivän työskentelykaudet. Näistä kausista kyseiset viranomaiset tunnustivat sosiaaliturvaa koskevan Kreikan lainsäädännön mukaisesti 4500 vuorokautta.
18.
Kreikan viranomaiset myönsivät sen jälkeen Balazsin pariskunnalle vanhuuseläkkeet.
19.
Vasiliki Balazsin hyväksi huomioon otetut vakuutuskaudet koostuivat siten 6993 työssäkäyntipäivästä; tunnustetuista päivistä 4500 perustui työskentelyyn Romaniassa ja 2 493 päivää työskentelyyn Kreikassa. Hänelle myönnettiin tämän perusteella 1.4.1999 alkaen 136910 Kreikan drakman (GRD) (noin 390 euron) kuukausittainen eläke.
20.
Attila Balazsin hyväksi huomioon otetut vakuutuskaudet koostuivat 7733 työssäkäyntipäivästä; tunnustetuista päivistä 4500 perustui työskentelyyn Romaniassa ja 3 233 päivää työskentelyyn Kreikassa. Tämän perusteella – Balazsin saatua ensin työkyvyttömyyseläkettä – Kreikan viranomaiset myönsivät hänelle vuodesta 2009 alkaen 596,99 euron kuukausittaisen vanhuuseläkkeen.
21.
Balazsit kääntyivät 11.10. ja 27.11.2007 Casa Judeţeană de Pensiin puoleen vanhuuseläkkeen myöntämiseksi heille asetusten N:o 1408/71 ja 574/72 säännösten perusteella.
22.
Nämä vaatimukset hylättiin 5.10.2011 tehdyillä päätöksillä sen perusteella, että Kreikan viranomaiset olivat katsoneet, että Balazsit olivat kotimaahansa palanneita kreikkalaisia poliittisia pakolaisia, minkä vuoksi Romanian viranomaisilla ei ollut kahdenvälisen sopimuksen 5 artiklan nojalla velvollisuutta myöntää heille vanhuuseläkkeitä.
23.
Tribunalul Cluj kumosi kyseiset päätökset 26.9.2012 antamillaan yksityisoikeudellisilla tuomioilla ja määräsi, että Casa Judeţeană de Pensiin on tehtävä uudet päätökset, joissa Balazseille myönnetään vanhuuseläkkeet asetusten N:o 1408/71 ja 574/72 mukaisesti ottamalla huomioon kaikki heidän Romaniassa täyttyneet vakuutuskautensa. Kyseinen tuomioistuin täsmensi tässä yhteydessä, että Balazsien vaatimuksiin sovelletaan kyseisiä asetuksia, koska kahdenvälinen sopimus ei kuulunut asetuksen N:o 1408/71 7 artiklan 2 kohdan c alakohdan soveltamisalaan, koska sen soveltamista ei ollut rajoitettu ajallisesti, koska sitä ei mainittu kyseisen asetuksen liitteessä III ja koska sen säännösten ei selvästi voitu katsoa olevan etuudensaajan kannalta edullisempia.
24.
Näiden tuomioiden johdosta Casa Judeţeană de Pensii teki 20.2. ja 27.2.2013 kaksi uutta päätöstä, joilla se myönsi asetuksen N:o 1408/71 säännösten nojalla Attila Balazsille 405 Romanian lein (RON) ja hänen puolisolleen 500 RON kuukausittaisen vanhuuseläkkeen. Kyseisissä päätöksissä täsmennettiin, että asetuksen N:o 574/72 säännösten mukaisesti 4500 päivän lukema perustui Kreikan viranomaisten laskemiin yhteensä 7733 päivän ja 6 993 päivän ajanjaksoihin, koska nämä päivät olivat päällekkäisiä Romaniassa ajanjaksolla 1.6.1975–31.5.1990 Balazseilla täyttyneiden pakollisten vakuutuskausien kanssa.
25.
Kummassakin kahdessa asiassa sekä Balazsit että Casa Judeţeană de Pensii valittivat Tribunalul Clujin yksityisoikeudellisista tuomioista Curtea de Apel Clujiin. Casa Judeţeană de Pensii väitti lähinnä, että asetusten N:o 1408/71 ja 574/72 säännöksiä ei voitu soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa kahdenvälisen sopimuksen olemassaolon vuoksi. Sen mukaan kaikki Romanian velvollisuudet, jotka koskevat kotimaahansa palanneita kreikkalaisia poliittisia pakolaisia, lakkaavat, kun Romania on täyttänyt velvollisuutensa maksaa Kreikalle 15 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (USD). Balazsit vaativat sen sijaan kyseisten asetusten säännösten nojalla, että heidän oikeutensa vanhuuseläke-etuuteen tunnustettaisiin kaikkien Romaniassa täyttyneiden vakuutuskausien osalta. He väittivät ennen kaikkea, että koska Romania oli liittynyt Euroopan unioniin, sen oli sovellettava asetuksia N:o 1408/71 ja 574/72. Heidän mukaansa kahdenvälinen sopimus, joka on vähemmän edullinen ja jota ei mainita asetuksen N:o 1408/71 liitteessä III, ei kuulu kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 kohdan c alakohdan soveltamisalaan.
26.
Näissä olosuhteissa Curtea de Apel Cluj päätti lykätä kummankin pääasian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen.
III Ennakkoratkaisupyynnöt ja asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa
27.
Curtea de Apel Cluj lykkäsi siten asioiden käsittelyä 27.6. ja 2.7.2013 tekemillään päätöksillä, joista ensin mainittu saapui unionin tuomioistuimeen 31.7. ja jälkimmäinen 16.7.2013, ja saattoi unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi SEUT 267 artiklan nojalla seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen (ETY) N:o 1408/71 7 artiklan 2 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että sen soveltamisalaan kuuluu sellainen kahdenvälinen sopimus, jonka kaksi jäsenvaltiota on tehnyt ennen asetuksen soveltamisen alkamispäivämäärää ja jossa valtiot ovat sopineet sellaisia sosiaaliturvaetuuksia koskevan velvollisuuden lakkaamisesta, joita yhden valtion on maksettava sellaisille toisen valtion kansalaisille, joilla on ollut ensin mainitun valtion alueella poliittisen pakolaisen asema ja jotka ovat palanneet viimeksi mainitun valtion alueelle, vastineena siitä, että ensin mainittu valtio maksaa kiinteän määrän eläkkeiden maksamiseksi ja sen ajanjakson kattamiseksi, jonka ajalta sosiaaliturvamaksut on maksettu ensin mainittuun jäsenvaltioon?”
28.
Unionin tuomioistuimen presidentti määräsi asioiden yhdistämisestä 4.9.2013 tekemällään päätöksellä.
29.
Balazsin pariskunta, Kreikan ja Romanian hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia.
30.
Balazsin pariskunta, Kreikan ja Romanian hallitukset sekä komissio esittivät suullisia huomautuksia 4.6.2014 pidetyssä istunnossa.
IV Oikeudellinen arviointi
A Ennakkoratkaisukysymyksen kohde
31.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä kysymys koskee ongelmaa, joka liittyy yhtäältä kahdenvälisen sosiaaliturvasopimuksen, joka on tehty ajankohtana, jolloin toinen allekirjoittajavaltioista ei vielä ollut Euroopan unionin jäsen, ja toisaalta asetuksen N:o 1408/71 yhteensovittamiseen.
32.
Asetuksen N:o 1408/71 ajallista soveltamista koskeva ongelma on ratkaistu vakiintuneessa oikeuskäytännössä, jonka mukaan kyseinen asetus tulee voimaan uuteen jäsenvaltioon nähden tämän liittyessä unioniin. (
5
) Lisäksi vaikka asetus N:o 1408/71 lähtökohtaisesti pätee ainoastaan tulevaisuuteen nähden, sitä voidaan kuitenkin soveltaa vanhan lain voimassa ollessa syntyneiden tilanteiden tulevaisuudessa ilmeneviin vaikutuksiin. (
6
)
33.
Se, että kahdenvälisen sopimuksen 5 artiklassa täsmennetään, että kun Romania maksaa 15 miljoonan USD:n määrän, lakkaavat ”kaikki [sen] velvollisuudet, jotka koskevat kotimaahan palanneiden kreikkalaisten poliittisten pakolaisten sosiaaliturvaa koskevia oikeuksia”, ei käsitykseni mukaan muuta unionin tuomioistuimen lähestymistapaa, jonka mukaan asetus N:o 1408/71 tuli voimaan Romaniaan nähden tämän liittyessä unioniin, ja sitä sovelletaan näin ollen menneisyydessä syntyneiden tilanteiden tulevaisuudessa ilmeneviin vaikutuksiin.
34.
Kyseisen asetuksen 6 ja 7 artiklan sanamuodon perusteella korvaamisen periaate on kiistaton. Siitä poikkeamiseksi 7 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään kahdesta päällekkäisestä edellytyksestä. (
7
) Ensiksikin kansainvälisen yleissopimuksen on oltava etuudensaajille edullisempi tai johduttava tietyistä historiallisista olosuhteista, ja siinä tapauksessa sen vaikutuksen on oltava ajallisesti rajoitettu. Toiseksi sen on oltava mainittu asetuksen N:o 1408/71 liitteessä III. Nyt käsiteltävässä asiassa on niin, että koska kahdenvälistä sopimusta ei mainita kyseisen asetuksen liitteessä III, (
8
) poikkeusta ei pitäisi soveltaa.
35.
Tuomion Rönfeldt (C-227/89, EU:C:1991:52) mukaan korvaamisen periaatteen sijaan on sovellettava kansainvälistä yleissopimusta, jos siinä määrätään mahdollisille etuudensaajille edullisemmasta kohtelusta, riippumatta siitä, mainitaanko kyseinen sopimus asetuksen N:o 1408/71 liitteessä III. Tämän vuoksi on tarkasteltava sitä, voidaanko tätä oikeuskäytäntöä soveltaa nyt käsiteltävänä olevaan asiaan.
B Korvaaminen asetuksella N:o 1408/71 asiassa Rönfeldt annettuun tuomioon liittyvän oikeuskäytännön ja sen kehittymisen valossa
36.
Asetuksen N:o 1408/71 yhteensovittamisesta aiemman kansainvälisen yleissopimuksen kanssa säädetään nimenomaisesti kyseisen asetuksen 6 ja 7 artiklassa.
37.
Sääntönä on korvaaminen asetuksella N:o 1408/71. Sen 6 artiklan mukaan asetuksella nimittäin ”korvataan sen soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden ja asioiden osalta kaikkien sosiaaliturvasopimusten määräykset, jotka sitovat – – kahta tai useampaa jäsenvaltiota”.
38.
Kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään poikkeuksesta, jonka mukaan edelleen sovellettavia ovat ”jäsenvaltioiden jo ennen tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivää tekemien tiettyjen sosiaaliturvasopimusten määräykset, mikäli ne ovat etuudensaajien kannalta edullisempia tai jos ne johtuvat tietyistä historiallisista olosuhteista ja niiden vaikutus on ajallisesti rajoitettu [ja] jos ne ilmoitetaan liitteessä III”.
39.
Tuomioon Rönfeldt (EU:C:1991:52) asti kyseistä periaatetta ja poikkeusta sovellettiin tiukasti: asetuksella korvataan jäsenvaltioiden välillä tehdyt sosiaaliturvasopimukset, joita ei mainita liitteessä III, ”vaikka kyseisten sopimusten soveltaminen tuo etuuksiin oikeutetuille henkilöille suurempia etuja kuin mitä kyseisestä asetuksesta seuraa”. (
9
)
40.
Tämä ankaruus johtuu yhteisöjen tuomioistuimen mukaan siitä, että periaate, joka koskee korvaamista asetuksella N:o 1408/71, on luonteeltaan pakottava, ”eikä siihen sallita poikkeuksia asetuksessa nimenomaisesti mainittuja tapauksia lukuun ottamatta”. (
10
)
41.
Yhteisöjen tuomioistuin toteaa tuomiossa Rönfeldt (EU:C:1991:52), että korvaamisen periaate on luonteeltaan pakottava ja ettei siihen sallita poikkeuksia kyseisessä asetuksessa nimenomaisesti mainittuja tapauksia lukuun ottamatta, (
11
) mutta se toteaa myös, että SEUT 45 ja 48 artiklalla ”estetään se, että – – sosiaaliturvaetuja [menetetään] siksi, että kahden tai useamman jäsenvaltion välisiä sopimuksia, jotka on saatettu osaksi kansallista oikeutta, ei voida soveltaa neuvoston asetuksen N:o 1408/71 voimaantulon vuoksi”. (
12
)
42.
Asiassa Thévenon annetussa tuomiossa (
13
) yhteisöjen tuomioistuin täsmensi, mainiten ”erityisolosuhteet, jotka asiassa Rönfeldt aiheuttivat sen, että [se] hyväksyi poikkeuksen asetuksen N:o 1408/71 6 artiklassa säädettyyn sääntöön”, (
14
) ettei asiassa Rönfeldt annettuun tuomioon liittyvää oikeuskäytäntöä voida kuitenkaan soveltaa työntekijöihin, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen vasta kyseisen asetuksen voimaantulon jälkeen.
43.
Yhteenvetona voidaan todeta, että – kuten yhteisöjen tuomioistuin on selostanut tuomion Kaske (C-277/99, EU:C:2002:74) 27 kohdassa – ”edellä mainitussa asiassa Rönfeldt annetussa tuomiossa vahvistettujen periaatteiden ainoana tarkoituksena on tehdä pysyväksi sosiaaliturvan alalla saavutettu oikeus, jota ei säännelty yhteisön oikeudessa hetkellä, jolloin jäsenvaltion kansalainen, joka vetoaa tähän oikeuteen, olisi voinut saada oikeuden hyväkseen. Se, että asetus N:o 1408/71 on tullut voimaan henkilön kotijäsenvaltiossa tämän jäsenvaltion liittyessä Euroopan yhteisöön, ei vaikuta henkilön saavutettuun oikeuteen vaatia sellaisen kahdenvälisen sääntelyn soveltamista, joka oli ainoa häneen sovellettavissa oleva sääntely silloin kun hän käytti oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. – – Tämä ratkaisu lähtee siitä ajatuksesta, että asianomaisella henkilöllä oli perusteltu oikeus luottaa siihen, että häneen sovelletaan kahdenvälisen sopimuksen määräyksiä”. (Kursivointi tässä).
C Asiassa Rönfeldt annettuun tuomioon liittyvää oikeuskäytäntöä ei voida soveltaa nyt käsiteltävänä olevassa asiassa
44.
On tarkasteltava erikseen sitä, voidaanko asiassa Rönfeldt annettuun tuomioon liittyvää oikeuskäytäntöä, jonka mukaan asetuksella N:o 1408/71 korvaamista koskevan periaatteen sijaan on sovellettava kansainvälistä yleissopimusta, jossa määrätään mahdollisille etuudensaajille edullisemmasta kohtelusta, soveltaa Balazseja koskevan kaltaiseen tapaukseen.
45.
Mielestäni asia ei ole niin.
1. Ratkaiseva peruste on ajankohta, jolloin oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen käytetään
46.
Katson, että Rönfeldt-oikeuskäytäntöön perustuvan periaatteen, joka koskee korvaamista asetuksella N:o 1408/71, poissulkemisen edellytysten laajentamista on tulkittava suppeasti.
47.
Sellainen tulkinta vaikuttaa mielestäni tuomion Rönfeldt (EU:C:1991:52) ja sen mukaisten tuomioiden mukaiselta. Kyseisissä tuomioissa yhteisöjen tuomioistuin muistuttaa, että periaate, joka koskee jäsenvaltioiden välisten sosiaaliturvasopimusten määräysten korvaamista asetuksella, on luonteeltaan pakottava. (
15
)
48.
Tämän suppean tulkinnan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuin katsoi, ettei poikkeusta voitu ulottaa koskemaan työntekijöitä, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen vasta asetuksen N:o 1408/71 voimaantulon jälkeen. (
16
)
49.
Lisäksi sen oikeuskirjallisuudessa esitetyn kritiikin, jonka mukaan tuomiolla Rönfeldt (EU:C:1991:52) vahingoitetaan sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisen johdonmukaisuutta ja poiketaan periaatteesta, jonka mukaan unionin oikeus on ensisijaista kansalliseen oikeuteen nähden, vaikka se perustuisi sopimuksiin, huomioon ottaminen puoltaa suppeaa tulkintaa. (
17
)
50.
Tältä osin Balazsien tilanteen kaltainen tilanne poikkeaa tosiseikkojen osalta olennaisella tavalla tapauksista, joihin sovelletaan Rönfeldt-oikeuskäytäntöä. Kyseisissä asioissa kansainvälisen yleissopimuksen etuudensaaja oli sekä käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ennen asetuksen N:o 1408/71 voimaantuloa (asiassa Thévenon annetussa tuomiossa (
18
) mainittu edellytys) että kyseisen kansainvälisen yleissopimuksen allekirjoittamisen jälkeen. (
19
)
51.
Sen sijaan Balazsien tapauksessa kahdenvälinen sopimus allekirjoitettiin 23.2.1996, toisin sanoen sen jälkeen, kun he olivat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Balazsit, jotka olivat Kreikan kansalaisia, olivat nimittäin asettuneet asumaan Romaniaan vuonna 1948 ja palanneet kotimaahansa Kreikkaan 18.8.1990, toisin sanoen yli kuusi vuotta ennen kahdenvälisen sopimuksen allekirjoittamista.
52.
Näin ollen ei voida kiistää sitä, ettei Balazseilla ollut, lainatakseni tuomion Kaske (EU:C:2002:74) 27 kohtaa, joka mainitaan tämän ratkaisuehdotuksen 43 kohdassa, saavutettua oikeutta vaatia kahdenvälisen sopimuksen soveltamista, koska sitä ei sovellettu ajankohtana, jona he käyttivät oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Balazseilla ei toisin sanoen voinut olla perusteltua oikeutta luottaa siihen, että heihin sovellettaisiin kahdenvälisen sopimuksen määräyksiä, koska sitä ei ollut olemassa ajankohtana, jona he käyttivät oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen.
53.
Näin ollen katson, ettei poikkeusta periaatteesta, joka koskee tuomioon Rönfeldt (EU:C:1991:52) perustuvaa asetuksella 1408/71 korvaamista, voida ulottaa koskemaan pääasian kaltaista tilannetta.
54.
Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen esittämään kysymykseen, ettei asetuksen N:o 1408/71 soveltamisesta, sellaisena kuin siitä säädetään kyseisen asetuksen 6 artiklassa, voida poiketa, jos työntekijät, jotka kuuluvat kansainvälisen sosiaaliturvasopimuksen soveltamisalaan, ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ennen kyseisen sopimuksen voimaantuloa.
2. Asetuksen N:o 1408/71 soveltamisen seuraukset
55.
Kahdenvälisen sopimuksen korvaaminen asetuksella N:o 1408/71 merkitsee pääasioissa käytännössä sitä, että Kreikan ja Romanian viranomaisten on sovellettava Balazseihin 1.1.2007 (jolloin Romaniasta tuli Euroopan unionin jäsen) alkaen vakuutuskausien huomioon ottamista ja etuuksien myöntämistä koskevia sääntöjä, sellaisina kuin ne on vahvistettu asetuksessa N:o 1408/71.
56.
Toisin sanoen eläkkeet, jotka yhtäältä Kreikan ja toisaalta Romanian on maksettava Balazseille 1.1.2007 jälkeiseltä ajalta, on määrättävä asetuksen N:o 1408/71 45 ja 46 artiklan sekä sen 94 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
57.
Sekä Romanian että Kreikan on näin ollen otettava etuutta koskevia oikeuksia määrättäessä huomioon kaikki vakuutus-, työskentely- ja asumiskaudet, jotka on täytetty kunkin jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ennen asetuksen voimaantuloa Romanian alueella.
58.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohdasta seuraa nimittäin, että ”jäsenvaltio ei voi eläkeoikeuksia määrittäessään kieltäytyä ottamasta huomioon toisen jäsenvaltion alueella täyttyneitä vakuutuskausia ainoastaan sen vuoksi, että ne ovat täyttyneet ennen kuin asetus tuli ensiksi mainittuun jäsenvaltioon nähden”. (
20
)
59.
Kyseistä artiklaa on näin on tulkittava yhdessä saman asetuksen 2 artiklan 1 kohdan kanssa siten, ”että niillä taataan kaikkien vakuutus-, työskentely- ja asumiskausien, jotka on täytetty jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ennen kyseisen asetuksen voimaantuloa, huomioon ottaminen määrättäessä saavutettuja oikeuksia sen säännösten mukaisesti, edellyttäen, että siirtotyöläinen on ollut jonkin jäsenvaltion kansalainen kyseisten kausien täyttymisen ajankohtana” (
21
) (kuten asia on Balazsien tapauksessa).
60.
Asetuksen N:o 1408/71 46 artiklan 2 kohdan mukaan niiden etuuksien, jotka kunkin jäsenvaltion on maksettava, todelliset määrät on suhteutettava niiden Balazsien vakuutus- tai asumiskausien kestoon, jotka ovat täyttyneet kunkin kyseessä olevan jäsenvaltion alueella ennen riskin toteutumista ja kyseisten jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön nojalla.
61.
Asetuksen N:o 574/72 15 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan, että kun ”[vanhuustapauksen] vuoksi annettavat etuudet tulevat myönnettäviksi kahden tai useamman jäsenvaltion laitoksista asetuksen 46 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti, jokainen kyseessä olevista laitoksista tekee erillisen yhteenlaskun ottaen huomioon palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan osalta täyttyneet vakuutus- tai asumiskaudet kokonaisuudessaan kaikkien niiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan, jonka alainen hän on ollut – –”.
62.
Asetuksen N:o 1408/71 46 artiklan 3 kohdan nojalla Balazseilla ”[on] oikeus – – korkeimpaan määrään kunkin jäsenvaltion toimivaltaiselta laitokselta”, kun vaihtoehtoina ovat edellä kuvailtu todellinen määrä ja pelkästään kansallisen lainsäädännön perusteella asetuksen N:o 1408/71 46 artiklan 1 kohdan mukaisesti laskettu määrä.
3. Asetuksen N:o 1408/71 soveltamista koskevia lisähuomautuksia
63.
Tahdon täydentää arviointiani kahdella lisähuomautuksella, jotka koskevat yhtäältä Kreikalle ja Romanialle ja toisaalta Balazseille asetuksen N:o 1408/71 soveltamisesta aiheutuvia konkreettisia vaikutuksia.
64.
Ensiksikin olen tietoinen siitä, että kyseisen kahdenvälisen sopimuksen hylkääminen pääasiassa saattaa vaikuttaa kyseisen sopimuksen sopimuspuolina olevien jäsenvaltioiden hyväksymien oikeuksien ja velvoitteiden soveltamisalaan, koska Kreikan Balazseille maksama vanhuusetuus vastaa 1.1.2007 jälkeisen ajanjakson osalta ainoastaan Kreikassa täyttyneitä vakuutuskausia vastaavaa osuutta.
65.
Sen, että jokin kyseisen sopimuksen sopimuspuolena oleva jäsenvaltio kyseenalaistaa sopimuksen, seuraukset eivät kuitenkaan kuulu unionin tuomioistuimen toimivaltaan.
66.
Toiseksi haluan palata komission puoltamaan väitteeseen, jonka mukaan päätökset, jotka Casa Judeţeană de Pensii teki 20.2. ja 27.2.2013 Tribunalul Clujin 26.9.2012 antamien tuomioiden johdosta, ovat asetuksen N:o 1408/71 ja siten unionin oikeuden mukaisia.
67.
Unionin tuomioistuin kysyi komissiolta nimenomaisesti, eikö se kyseisellä arvioinnilla puoltanut kolmatta tapaa, johon sisältyy asetuksen N:o 1408/71 (jota Romanian viranomaiset soveltavat 20. ja 27.2.2013 tehtyjen päätösten ohella) ja kahdenvälisen sopimuksen (jota Kreikan viranomaiset soveltavat) soveltaminen yhdessä. Komissio vastasi 4.6.2014 pidetyssä istunnossa, että sen arvioinnin ansiosta voitiin ainoastaan yhteensovittaa tuomioissa Walder (EU:C:1973:62) ja Rönfeldt (EU:C:1991:52) esitetyt periaatteet, toisin sanoen yhtäältä kahdenvälisen sopimuksen korvaaminen asetuksella N:o 1408/71 ja toisaalta kahdenvälisen sopimuksen edullisempien määräysten säilyttäminen.
68.
Mielestäni tämä ratkaisu ei kuitenkaan ole – riippumatta sen käytännöllisyydestä Balazseille – oikeudellisesti asetuksen N:o 1408/71 mukainen.
69.
Kuten Romanian hallituksen edustaja huomautti samassa istunnossa, on päinvastoin niin, ettei asetuksen N:o 1408/71 7 artiklassa sallita sen ja kansainvälisen yleissopimuksen soveltamista yhdessä. Komission kannattama ratkaisu johtaa kuitenkin niiden soveltamiseen yhdessä, riippumatta siitä, mitä se väittää.
D Toissijaisesti tarkasteltava unionin tuomioistuimen toimivalta määrittää edullisin normi
70.
Mikäli unionin tuomioistuin ei noudata tulkintaani, vaan päättää ulottaa Rönfeldt-oikeuskäytännön koskemaan Balazsien tapausta, jäljelle jää ainoastaan kysymys edullisimman normin kriteeristä.
1. Asianosaisten lausumat
71.
Kreikka, komissio ja Balazsit katsovat kirjallisissa huomautuksissaan, että asetuksen N:o 1408/71 soveltaminen johtaisi etuudensaajien kannalta edullisempaan tilanteeseen, koska heidän vanhuuseläkkeensä voitaisiin sen ansiosta myöntää koko sen kauden perusteella, jonka he ovat työskennelleet ja maksaneet vakuutusmaksuja Romaniassa.
72.
Ainoastaan Romanian hallitus väittää päinvastaista, vedoten ensisijaisesti seuraaviin kahteen väitteeseen:
—
ensinnäkin se katsoo, että kahdenvälisen sopimuksen 1 artiklan e kohdasta, 2 artiklan 2 kohdasta ja 5 artiklasta sekä kyseisen sopimuksen tarkoituksesta, joka on kotimaahan palanneiden kreikkalaisten poliittisten pakolaisten sosiaaliturvamaksujen korvaamista koskeva lopullinen sääntely, ilmenee, että Kreikka on sitoutunut tunnustamaan kaikki Romaniassa täyttyneet vakuutuskaudet ja maksamaan eläkkeitä koko kyseisen ajanjakson perusteella. Toisin sanoen huomioimalla kyseisestä ajanjaksosta enintään 15 vuoden ajanjakson Kreikka muuttaa sen mukaan yksipuolisesti kahdenvälisen sopimuksen mukaisia velvoitteitaan, ja
—
toiseksi siitä, ovatko kahdenväliseen sopimukseen perustuvat oikeudet etuudensaajille edullisempia kuin asetuksesta N:o 1408/71 johtuvat oikeudet, Romanian hallitus huomauttaa, että kahdenvälisessä sopimuksessa ainoastaan määritetään eläkkeen myöntämiseksi sovellettava kansallinen lainsäädäntö. Näin ollen on määritettävä konkreettisesti, ottamalla huomioon kumpaakin tapausta koskevat seikat, kumpi oikeudellinen järjestelmä on etuudensaajille edullisempi. Kun otetaan huomioon, että Kreikan viranomaisten Balazseille maksama eläke on suurempi kuin Romanian viranomaisten heille maksama eläke, esillä olevassa asiassa kahdenvälisen sopimuksen soveltaminen heihin olisi edullisempaa – myös, jos unionin tuomioistuin katsoo, että Kreikan viranomaiset voivat yksipuolisesti vahvistaa huomioon otettavan vakuutuskauden.
2. Arviointi
73.
Katson, että sen määrittäminen, onko Balazsien kannalta edullisempaa soveltaa asetusta N:o 1408/71 vai kahdenvälistä sopimusta, edellyttää väistämättä kyseisen sopimuksen ja mahdollisesti sen nojalla sovellettavan kansallisen lainsäädännön tulkitsemista etukäteen.
a) Kansainvälisen yleissopimuksen tulkinta
74.
Vaikka ymmärrän Romanian hallituksen puoltaman kahdenvälisen sopimuksen tulkinnan, mielestäni ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä lausua kahdenväliseen sopimukseen perustuvien Kreikan velvollisuuksien laajuudesta. (
22
)
75.
Tässä yhteydessä on kuitenkin täsmennettävä, että unionin tuomioistuin on katsonut tuomionsa Wencel (EU:C:2013:303) 37 kohdassa, ”että – – asetuksen [N:o 1408/71] 7 artiklan 2 kohdan kaltaisen unionin säännöksen, jolla asetetaan kahdenvälisen sopimuksen soveltaminen etusijalle, ulottuvuus ei kuitenkaan voi olla ristiriidassa sen lainsäädännön taustalla olevien periaatteiden kanssa, jonka osa se on”.
76.
Unionin tuomioistuin on siten jo katsonut, että asetuksen N:o 1408/71 liitteessä III mainitut sopimusten määräykset – joita näin ollen sovelletaan kyseisen asetuksen sijaan – ovat ristiriidassa SEUT 45 ja SEUT 51 artiklan kanssa. (
23
)
77.
Vaikka yhteisöjen tuomioistuin on ilmaissut kyseiset periaatteet asetuksen N:o 1408/71 7 artiklan 2 kohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamisen yhteydessä, niitä sovelletaan sitäkin suuremmalla syyllä tuomioon Rönfeldt (EU:C:1991:52) perustuvan oikeuskäytännön mukaisen poikkeuksen yhteydessä.
78.
Tässä tilanteessa on perusteltua katsoa, että ollakseen yhteensoveltuva asetuksen N:o 1408/71 ja SEUT 45 ja SEUT 51 artiklan taustalla olevien periaatteiden kanssa pääasioissa tarkoitetun kaltaista kansainvälistä yleissopimusta on tulkittava siten, että sillä velvoitetaan Kreikka, joka on sitoutunut kahdenvälisen sopimuksen 2 artiklan 3 kohdassa ”maksamaan kotimaahan palanneille eläkeläisille eläkkeet ja tunnustamaan kotimaahan palanneiden vakuutettujen henkilöiden Romaniassa täyttyneet vakuutuskaudet”, maksamaan koko kyseistä ajanjaksoa vastaava eläke.
79.
Toisin sanoen kahdenvälisen sopimuksen 2 artiklan 3 kohdassa oleva viittaus Kreikan lainsäädäntöön ei vapauta Kreikan viranomaisia velvollisuudestaan tulkita kyseistä sopimusta EUT-sopimuksen mukaisesti.
b) Edullisimman normin määrittäminen
80.
Edullisimman normin konkreettisesta määrittämisestä totean unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti, että ”kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on – – tutkia, onko asianomaisten työntekijöiden kannalta käytännössä edullisempaa soveltaa [kansainvälistä] sopimusta vai asetusta. Jos sopimuksen soveltaminen on edullisempaa, on poikkeuksellisesti sovellettava [kahdenvälisen sopimuksen] määräyksiä edellä mainitussa asiassa Rönfeldt vahvistetun periaatteen mukaisesti. Päinvastaisessa tapauksessa on sovellettava asetuksen säännöksiä, sellaisina kuin yhteisöjen tuomioistuin on niitä tulkinnut.” (
24
)
81.
Toisin sanoen kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on sen mukaan ”arvioida, onko asianomaisella henkilöllä sosiaaliturvasopimuksen [tulkittuna asetuksen N:o 1408/71 taustalla olevien periaatteiden mukaisesti] perusteella saavutettu oikeus hänelle edullisempaan etuuteen”. (
25
)
82.
Tätä varten ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on verrattava tilannetta, jossa Balazsien eläkkeet lasketaan ja maksetaan soveltamalla kahdenvälisen sopimuksen unionin oikeuden mukaista tulkintaa, siihen, että kyseistä sopimusta tulkitaan asetuksen N:o 1408/71 mukaisesti.
83.
Niiden oikeuksien määrittämiseksi, joihin Balazsit voivat vedota kyseisen asetuksen nojalla, kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon asetuksen N:o 1408/71 45 ja 46 artikla sekä sen 94 artiklan 2 kohta. (
26
)
84.
Sovellettaessa tätä toissijaista oletusta on siten viime kädessä kyse siitä, kumpaa oikeudellista tekstiä Balazseihin sovelletaan: asetusta N:o 1408/71 vai kahdenvälistä sopimusta.
E Annettavan tuomion ajallisten vaikutusten rajoittaminen
85.
Romanian hallitus pyytää kirjallisissa huomautuksissaan unionin tuomioistuinta rajoittamaan tuomionsa ajallisia vaikutuksia, mikäli se katsoo, että Romanian viranomaisten on asetuksen N:o 1408/71 mukaisesti myönnettävä Balazseille eläkeoikeuksia.
86.
Tämä pyyntö on mielekäs vain, jos unionin tuomioistuin hyväksyy ensisijaisesti esittämäni näkemyksen, tai – vastakkaisessa tapauksessa – jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että asetus N:o 1408/71 on asianomaisille edullisempi kuin kahdenvälinen sopimus.
87.
Romanian hallitus toteaa itsekin, että jotta tällainen rajoittava päätös voitaisiin tehdä, kahden edellytyksen – asianomaisten vilpittömän mielen ja vakavien vaikeuksien uhan – on täytyttävä.
1. Romanian hallituksen väitteet
88.
Romanian hallitus huomauttaa vilpittömästä mielestä, että sen kanta perustuu unionin tuomioistuimen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan unionin oikeus estää työntekijöitä menettämästä sosiaalisia etuja sen johdosta, että kansainvälinen yleissopimus korvataan asetuksella N:o 1408/71.
89.
Lisäksi Romanian tilanne poikkeaa sen mukaan muiden sellaisten jäsenvaltioiden tilanteesta, jotka ovat tehneet sopimuksia Kreikan kanssa ja päättäneet soveltaa asetusta N:o 1408/71.
90.
Vakavien vaikeuksien uhan osalta Romanian hallitus vetoaa siihen, että kahdenvälisessä sopimuksessa tarkoitettujen henkilöiden maksut on osoitettu Kreikan hallitukselle maksettavan 15 miljoonan Yhdysvaltain dollarin (USD) kiinteän määrän maksamiseen, ja mikäli sovelletaan asetusta N:o 1408/71, on löydettävä muita rahoituslähteitä.
91.
Romanian Casa Națională de Pensii Publice arvioi, että maksettava lisämaksu on määrältään 38560683 RON (noin 8680537 euroa). Romanian hallitus toteaa lisäksi, että tähän mennessä on jätetty lähes 800 Balazsien hakemukseen rinnastettavaa hakemusta.
2. Arviointi
92.
Kuten olen maininnut edellä, ymmärrän Romanian hallituksen tulkinnan kahdenvälisestä sopimuksesta ja kyseisen sopimuksen sopimuspuolten velvollisuuksien laajuudesta.
93.
Tarkasteltaessa unionin tuomioistuimen tuomion ajallisten vaikutusten rajoittamista vilpittömän mielen edellytys ei koske kuitenkaan valtion luottamusta kansallisen lainsäädäntönsä (mukaan lukien ne kansainväliset sopimukset, joiden sopimuspuolena se on) tulkintaan, vaan sen luottamusta unionin lainsäädännön tulkintaan. (
27
)
94.
Vaikka nyt käsiteltävässä asiassa Rönfeldt-oikeuskäytännön soveltamisalasta voidaan keskustella ja sitä pitää tulkinnanvaraisena, Romanian on täytynyt olla tietoinen siitä, että asetusta N:o 1408/71 sovellettiin 1.1.2007 alkaen.
95.
Se toivoi kyseisen asetuksen liitteen III sisällyttämistä kahdenväliseen sopimukseen, mutta Kreikka hylkäsi tämän pyynnön. Tässä tilanteessa etusijalle oli asetettava luottamus perusperiaatteen – toisin sanoen sen, että kahdenvälinen sopimus korvataan asetuksella N:o 1408/71 kyseisen asetuksen 6 artiklan mukaisesti – soveltamiseen.
96.
Näin ollen katson, ettei ole syytä rajoittaa annettavan tuomion vaikutuksia, koska jos vilpittömän mielen edellytys ei täyty, ”vakavien vaikeuksien uhkaa koskevan toisen edellytyksen täyttymistä ei ole tarpeen tutkia”. (
28
)
97.
Katson joka tapauksessa, ettei myöskään vakavien vaikeuksien uhkaa ole näytetty toteen.
98.
Julkisista eläkkeistä vastaava Romanian kansallinen eläkekassa katsoo, että lisämaksu, joka on maksettava kahdenvälisen sopimuksen nojalla maksettavien 15 miljoonan USD:n lisäksi, jos asetusta N:o 1408/71 sovelletaan, on määrältään 38560683 RON (noin 8680537 euroa).
99.
Ensinnäkään koska tarkempia lukuja ei ole saatavilla, ei voida sulkea pois sitä, että Romanian hallituksen esittämä määrä kattaa myös Balazsien hakemukseen rinnastettavat 800 muuta hakemusta. Tuomion ajallisten vaikutusten rajoittaminen ei sen mukaan kuitenkaan vaikuta millään tavoin kyseisiin asiakirja-aineistoihin. (
29
)
100.
Lisäksi on huomautettava, että ennakkoratkaisupyynnön johdosta annetusta tuomiosta jäsenvaltiolle aiheutuvat taloudelliset seuraukset eivät sellaisinaan oikeuta rajoittamaan kyseisen tuomion ajallisia vaikutuksia. (
30
) Vakavien taloudellisten seurausten vaaraa on arvioitava myös vilpittömässä mielessä tehtyjen oikeussuhteiden, jotka perustuvat pätevänä ja voimassaolevana pidettyyn säännöstöön, lukumäärän perusteella. (
31
)
101.
Mainitun määrän vähäisyyden lisäksi on kuitenkin todettava, ettei Romanian hallitus ole ilmoittanut niiden tilanteiden lukumäärää, joita asia mahdollisesti koskee.
102.
Näin ollen vakavien vaikeuksien olemassaoloa koskevaa edellytystä ei voida katsoa toteen näytetyksi.
V Ratkaisuehdotus
103.
Pääasian kaltaisessa tilanteessa etuuksien saajat ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ennen asiaa koskevan kansainvälisen sosiaaliturvasopimuksen allekirjoittamista. Tämän erityisen seikan vuoksi katson, ettei tuomiossa Rönfeldt (EU:C:1991:52) esitettyä poikkeusta ole tarkoitus soveltaa.
104.
Näin ollen – edellä esitetyn perusteella – ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Curtea de Apel Clujin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
1)
Sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1992/2006, soveltamisesta ei voida poiketa, jos työntekijät, jotka kuuluvat kansainvälisen sosiaaliturvasopimuksen soveltamisalaan, ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ennen kyseisen sopimuksen voimaantuloa.
2)
Toissijaisesti, jos unionin tuomioistuin päättää soveltaa pääasioissa tuomioon Rönfeldt (C-227/89, EU:C:1991:52) liittyvää oikeuskäytäntöä, kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida, onko Romaniasta kotimaahan palanneiden kreikkalaisten poliittisten pakolaisten sosiaaliturvamaksujen korvaamista koskevasta lopullisesta sääntelystä 23.2.1996 tehdyn Kreikan ja Romanian hallitusten kahdenvälisen sopimuksen – tulkittuna niiden periaatteiden mukaisesti, jotka ovat asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1992/2006, taustalla – perusteella saavutettu oikeus etuuteen Balazseille edullisempi kuin kyseisen asetuksen 45 ja 46 artiklan sekä sen 94 artiklan 2 kohdan perusteella kyseisissä kahdessa maassa saavutettu oikeus etuuteen.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	EUVL L 392, s. 1.
(
3
)	EYVL L 74, s. 1.
(
4
)	EUVL L 363, s. 1.
(
5
)	Ks. vastaavasti tuomio Wencel (C-589/10, EU:C:2013:303, 30 kohta). Ks. myös tuomio Duchon (C-290/00, EU:C:2002:234, 21 ja 22 kohta).
(
6
)	Ks. vastaavasti tuomio Wencel (EU:C:2013:303, 33 kohta).
(
7
)	Ibidem (36 kohta).
(
8
)	Kreikan ja Romanian hallitukset ovat samaa mieltä siitä, ettei kahdenvälistä sopimusta sisällytetty asetuksen N:o 1408/71 liitteeseen III Kreikan viranomaisten siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunnalle toimittaman ja kyseisen hallintotoimikunnan 303. istunnossaan, joka pidettiin Brysselissä 12. ja 13.12.2006, hyväksymän muistion perusteella (Romanian vastakkaisesta pyynnöstä huolimatta).
(
9
)	Tuomio Walder (82/72, EU:C:1973:62, 8 kohta).
(
10
)	Ibidem (6 kohta).
(
11
)	Tuomion 22 kohta.
(
12
)	Tuomion 29 kohta.
(
13
)	C-475/93, EU:C:1995:371, 26–28 kohta. Ks. vastaavasti myös tuomiot Thelen (C-75/99, EU:C:2000:608, 16 kohta) ja Habelt ym. (C-396/05, EU:C:2007:810, 119 kohta).
(
14
)	Tuomio Thévenon (EU:C:1995:371, 27 kohta).
(
15
)	Tuomion 22 kohta. Ks. vastaavasti myös tuomiot Thelen (EU:C:2000:608, 14 kohta) ja Habelt ym. (EU:C:2007:810, 118 kohta) sekä julkisasiamies Mischon ratkaisuehdotus Kaske (EU:C:2001:549, 10 kohta).
(
16
)	Tuomiot Thévenon (EU:C:1995:371, 26–28 kohta); Thelen (EU:C:2000:608, 16 kohta) ja Habelt ym. (EU:C:2007:810, 119 kohta).
(
17
)	Ks. muun muassa Kessler, F., ”La prise en compte des droits à pension acquis en vertu d’une convention bilatérale conclue avant l’entrée en vigueur du Règlement CEE 1408/71”, Revue de droit sanitaire et social, 1991, s. 368–370, ja Van Raepenbusch, S., ”Les rapports entre le règlement (CEE) no 1408/71 et les conventions internationales dans le domaine de la sécurité sociale des travailleurs circulant à l’intérieur de la Communauté”, Cahiers de droit européen, 1991, s. 449–466, erityisesti 10 kohta. Suppean tulkinnan nimenomaisen puolustuksen osalta ks. González-Sancho López, E., ”Relaciones entre legislación comunitaria y convenios bilaterales en materia de seguridad social de migrantes: de la sentencia Rönfeldt al caso Peschiutta”, Revista de trabajo y Seguridad Social, nro 5, tammi–maaliskuu 1992, s. 81–92.
(
18
)	EU:C:1995:371, 26–28 kohta.
(
19
)	Tuomioon Rönfeldt (EU:C:1991:52) johtaneessa asiassa kyseessä oleva kansainvälinen yleissopimus sitoi Saksan liittotasavaltaa ja Tanskan kuningaskuntaa. Se oli tehty 14.8.1953, ja etuudensaaja oli Saksan kansalainen, joka oli käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen vuonna 1957 ja saapunut Saksaan vuonna 1971. Tuomioon Thelen (EU:C:2000:608) johtaneessa asiassa kyseessä oleva kansainvälinen sopimus oli tehty Itävallan tasavallan ja Saksan liittotasavallan välillä. Se oli tehty 19.7.1978, ja etuudensaaja oli Saksan kansalainen, joka oli elänyt Itävallassa vuodesta 1986 vuoteen 1996 ja harjoittanut siellä ammattitoimintaa vuodesta 1991 vuoteen 1993. Tuomioon Kaske (EU:C:2002:74) johtaneessa asiassa kansainvälisen sopimuksen sopimuspuolina olivat jälleen Itävallan tasavalta ja Saksan liittotasavalta. Se oli tullut voimaan 1.10.1979. Etuudensaajalla oli sekä Saksan että Itävallan kansalaisuus. Hän oli työskennellyt Itävallassa vuosina 1972–1982, Saksassa vuodesta 1983 toukokuuhun 1996 (jaksoittain) ja palannut Itävaltaan kesäkuussa 1996. Tuomioon Naranjo Arjona ym. (C-31/96–C-33/96, EU:C:1997:475) johtaneessa asiassa tilanne oli hieman erilainen, koska kyseinen Saksan liittotasavallan ja Espanjan kuningaskunnan välinen kansainvälinen sopimus oli tullut voimaan 1.11.1977, etuudensaajan oleskelun aikana. Tämä oli Espanjan kansalainen, joka oli käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen vuonna 1966 ja oli palannut Espanjaan vuonna 1991. Kuitenkin myös tässä tilanteessa etuudensaajalla oli perusteltu luottamus kyseisen sopimuksen soveltamiseen, koska hän jäi vastaanottavaan maahan vielä 14 vuodeksi ja palasi lähtömaahansa ajankohtana, jona sopimusta sovellettiin edelleen.
(
20
)	Tuomio Duchon (EU:C:2002:234, 23 kohta). Ks. vastaavasti myös tuomiot Rönfeldt (EU:C:1991:52, 16 kohta); Rundgren (C-389/99, EU:C:2001:264, 29 kohta) ja Kauer (C-28/00, EU:C:2002:82, 22 kohta).
(
21
)	Tuomio Belbouab (10/78, EU:C:1978:181, 8 kohta); kursivointi tässä.
(
22
)	Ks. vastaavasti tuomio TNT Express Nederland (C-533/08, EU:C:2010:243, 58–63 kohta) ja määräys Hartmann (C-162/98, EU:C:1998:539), jossa yhteisöjen tuomioistuin muistutti, ettei se ole toimivaltainen tulkitsemaan useiden jäsenvaltioiden välistä kansainvälistä sopimusta.
(
23
)	Ks. tuomio Habelt ym. (EU:C:2007:810, 124 ja 125 kohta).
(
24
)	Tuomio Naranjo Arjona ym. (EU:C:1997:475, 29 kohta).
(
25
)	Tuomio Martínez Domínguez ym. (C-471/99, EU:C:2002:523, 31 kohta).
(
26
)	Ks. edellä esitetty tarkastelu, joka koskee asetuksen N:o 1408/71 soveltamisen vaikutuksia.
(
27
)	”Ensimmäinen edellytys ennakkoratkaisuasiassa annetun tuomion ajallisten vaikutusten rajoittamisesta päättämiselle on, että asianomaisia henkilöitä ja kansallisia viranomaisia on täytynyt kannustaa omaksumaan käytäntöjä, jotka eivät ole unionin oikeuden mukaisia ja jotka johtuvat objektiivisesta ja huomattavasta epäselvyydestä, joka liittyy unionin oikeuden kyseessä olevien sääntöjen vaikutuksiin. Ei siten riitä, että kyseiset toimijat ovat toimineet vilpittömässä mielessä siltä osin kuin on kyse unionin oikeuden säännösten tai unionin oikeuden säännösten kanssa ristiriidassa olevien kansallisen lainsäädännön säännösten pätevyydestä” [Fenger, N., ja Broberg, M., Le renvoi préjudiciel à la Cour de justice de l’Union européenne, Larcier, collection Europe(s), 2013, s. 581].
(
28
)	Tuomio Transportes Jordi Besora (C-82/12, EU:C:2014:108, 47 kohta).
(
29
)	Ks. vastaavasti tuomio Bosman (C-415/93, EU:C:1995:463, 144 kohta).
(
30
)	Ks. vastaavasti tuomio Nisipeanu (C-263/10, EU:C:2011:466, 34 kohta).
(
31
)	Ks. vastaavasti tuomio Roders ym. (C-367/93–C-377/93, EU:C:1995:261, 43 kohta).