62024CJ0316_RES
Sag C-316/24 P
Pesticide Action Network Europe (PAN Europe)
mod
Europa-Kommissionen
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 18. december 2025
»Appel – landbrug – plantebeskyttelsesmidler – artikel 4 – forordning (EF) nr. 1107/2009 – gennemførelsesforordning (EU) 2021/2049 – fornyelse af godkendelsen af aktivstoffet cypermethrin – anmodning om intern prøvelse – forordning (EF) nr. 1367/2006– artikel 10, stk. 1 – afslag på anmodningen – risikovurdering og risikostyring – identifikation af kritiske områder, der giver anledning til bekymring – realistiske anvendelsesbetingelser – forsigtighedsprincippet«
Miljø – Århuskonventionen – anvendelse på EU-institutionerne – ikkestatslige organisationers mulighed for at anmode om intern prøvelse af forvaltningsakter på miljøområdet – forvaltningsakt om fornyelse af godkendelsen af et aktivstof – genstanden for prøvelsen – fornyet vurdering af godkendelsen
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1367/2006, art. 10, stk. 1)
(jf. præmis 80)
Miljø – Århuskonventionen – anvendelse på EU-institutionerne – ikkestatslige organisationers mulighed for at anmode om intern prøvelse af forvaltningsakter på miljøområdet – præcisering af grundene til, at der anmodes om prøvelse – nødvendigt at angive de elementer, der kan rejse tvivl om, hvorvidt den pågældende akt er velbegrundet
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1367/2006, art. 10, stk. 1)
(jf. præmis 82)
Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – markedsføring af plantebeskyttelsesmidler – forordning nr. 1107/2009 – godkendelse af et aktivstof – risikovurdering – kriterier – hensyntagen til både den rapporterende medlemsstats udkast til vurderingsrapport vedrørende fornyelse og Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets (EFSA) konklusion – forpligtelse for Kommissionen til på alle punkter at følge disse dokumenter – foreligger ikke – mulighed for at fravige en risikovurdering, der identificerer et kritisk område, der giver anledning til bekymring – betingelser
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1107/2009, art. 4, stk. 2 og 3, art. 11, stk. 1 og 2, art. 12, stk. 2, art. 13, stk. 1, art. 14, stk. 1, og bilag II, punkt 2 og 3)
(jf. præmis 87-94 og 102)
Appel – anbringender – utilstrækkelig begrundelse – rækkevidden af begrundelsespligten – Retten forpligtet til klart og utvetydigt at angive de betragtninger, som denne har lagt til grund – tilsidesættelse – ophævelse af den appellerede dom
[Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 36 og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 117, litra m)]
(jf. præmis 98, 107, 114, 120, 123, 200, 317 og 318)
Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – markedsføring af plantebeskyttelsesmidler – forordning nr. 1107/2009 – godkendelse af et aktivstof – risikovurdering – kriterier – undersøgelse af en eller flere repræsentative anvendelser af mindst ét plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder dette aktivstof – rækkevidde – Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets (EFSA) identifikation af kritiske områder, der giver anledning til bekymring – godkendelse omfattet af betingelser eller begrænsninger – forpligtelse for Kommissionen til at påvise effektiviteten af de risikobegrænsende foranstaltninger
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1107/2009, art. 4, stk. 2 og 3, art. 6, art. 14, stk. 1, art. 20, stk. 1, litra a), og art. 24]
(jf. præmis 170-172, 178, 179 og 319)
Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – markedsføring af plantebeskyttelsesmidler – forordning nr. 1107/2009 – godkendelse af et aktivstof – risikovurdering – kriterier – pligt for den kompetente myndighed til at tage hensyn til de skadelige virkninger af de hormonforstyrrende egenskaber ved et aktivstof i produktet – hensyntagen til den relevante og pålidelige videnskabelige eller tekniske viden, som er til rådighed på tidspunktet for sagsbehandlingen – overholdelse af forsigtighedsprincippet
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1107/2009, art. 4, stk. 1, andet afsnit, art. 3, art. 7, stk. 1, og bilag II, punkt 3.6.5)
(jf. præmis 204-207)
Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – markedsføring af plantebeskyttelsesmidler – forordning nr. 1107/2009 – godkendelse af et aktivstof – ansøgning om godkendelse – aktivstof, der består af en blanding af isomerer – forpligtelse til at oplyse ratioen eller ratiointervallet for indholdet af isomerer og den relative biologiske aktivitet for hver isomer – kvalificering af disse oplysninger som yderligere bekræftende data – ikke tilladt
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1107/2009, art. 6, litra f); Kommissionens forordning nr. 283/2013, bilaget, del A, punkt 1.9, fjerde afsnit]
(jf. præmis 231 og 237)
Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – markedsføring af plantebeskyttelsesmidler – forordning nr. 1107/2009 – godkendelse af et aktivstof – risikovurdering – kriterier – undersøgelse af en eller flere repræsentative anvendelser af mindst ét plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder dette aktivstof – det forhold, at der findes et plantebeskyttelsesmiddel på markedet, der indeholder dette stof – ingen betydning
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1107/2009, art. 4, stk. 1-3 og 5, art. 14, stk. 1, og art. 29, stk. 1)
(jf. præmis 279-285 og 295-298)
Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – markedsføring af plantebeskyttelsesmidler – forordning nr. 1107/2009 – godkendelse af et aktivstof – risikovurdering – kriterier – undersøgelse af en eller flere repræsentative anvendelser af mindst ét plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder dette aktivstof – hensyntagen til de virkninger, der følger af interaktionen mellem dette aktivstof og midlets andre bestanddele
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1107/2009, art. 4, stk. 1-3 og 5, art. 13, art. 14, stk. 1, og art. 29, stk. 1)
(jf. præmis 301)
Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – markedsføring af plantebeskyttelsesmidler – forordning nr. 1107/2009 – godkendelse af markedsføring af plantebeskyttelsesmidler – betingelser – ingen umiddelbare eller forsinkede skadelige virkninger på menneskers sundhed – fritagelse fra fremlæggelse af test for toksicitet på lang sigt – foreligger ikke
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1107/2009, art. 4, stk. 3, litra b), art. 29, stk. 1, litra e), og art. 29, stk. 2]
(jf. præmis 302)
Resumé
Domstolen ophævede ved sin dom delvis Rettens dom i sagen PAN Europe mod Kommissionen (
1
), hvorved Retten havde frifundet Kommissionen i det søgsmål, som appellanten havde anlagt med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 23. juni 2022 om afslag på anmodningen om intern prøvelse af gennemførelsesforordning 2021/2049 (
2
) om fornyelse af godkendelsen af aktivstoffet cypermethrin. Domstolen fastslog, at sagen var moden til påkendelse, og den traf derfor afgørelse i sagen og annullerede delvis Kommissionens afgørelse.
Cypermethrin er et insekticid, der anvendes i EU, og som blev godkendt til anvendelse i plantebeskyttelsesmidler i 2005.
I forbindelse med proceduren for fornyelse af godkendelsen af cypermethrin identificerede Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) i sin konklusion fra juli 2018 fire kritiske områder, der gav anledning til bekymring, vedrørende dette aktivstof. Derefter vedtog EFSA i september 2019 efter anmodning fra Kommissionen en erklæring om risikobegrænsende foranstaltninger for cypermethrin.
Efter denne risikovurdering vedtog Kommissionen den 24. november 2021 gennemførelsesforordning 2021/2049, som fornyede godkendelsen af cypermethrin og var ledsaget af en række særlige bestemmelser.
I januar 2022 indgav appellanten, miljøorganisationen Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), en anmodning om intern prøvelse (
3
) af gennemførelsesforordning 2021/2049 til Kommissionen. Organisationen anførte, at der var sket en tilsidesættelse af forsigtighedsprincippet og af EU’s forpligtelse til at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet. Kommissionen afslog denne anmodning.
Da Retten frifandt Kommissionen i det søgsmål, som PAN Europe anlagde til prøvelse af den omtvistede afgørelse, iværksatte denne organisation appel til prøvelse af Rettens dom.
Domstolens bemærkninger
I første række fandt Domstolen, at Retten havde tilsidesat begrundelsespligten, gengivet beviserne urigtigt og begået en retlig fejl i sin vurdering af det kritiske område, der gav anledning til bekymring vedrørende de manglende oplysninger om de anvendte partiers repræsentativitet, og det kritiske område, der gav anledning til bekymring vedrørende den høje risiko for leddyr, der ikke er målarter.
Domstolen bemærkede indledningsvis, at når Kommissionen skal træffe afgørelse om en ansøgning om fornyelse af godkendelsen af et aktivstof, skal den foretage en risikovurdering under hensyntagen til både den rapporterende medlemsstats udkast til vurderingsrapport vedrørende fornyelse og EFSA’s konklusion. Hvis den rapporterende medlemsstats og EFSA’s vurderinger er forskellige, tilkommer det Kommissionen, der råder over en vid skønsmargen, at foretage komplekse videnskabelige og tekniske vurderinger. Unionens retsinstansers kontrol bør derfor begrænses til en efterprøvelse af, at formforskrifterne er overholdt, at de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, at der ikke foreligger et åbenbart urigtigt skøn eller magtfordrejning, og at begrundelsespligten ikke er blevet tilsidesat.
Under udøvelsen af denne kontrol skal Retten begrunde sin afgørelse, således at den klart og utvetydigt angiver de betragtninger, som er lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne beslutning, og således at Domstolen kan udøve sin prøvelsesret.
I det foreliggende tilfælde fastslog Domstolen for det første, at Retten ikke havde anført en tilstrækkelig begrundelse for at forkaste appellantens argumentation til anfægtelse af Kommissionens analyse vedrørende det kritiske område, der gav anledning til bekymring, som EFSA havde identificeret for så vidt angår de manglende data vedrørende sammensætningen af de partier pesticider, der var blevet anvendt i de økotoksikologiske undersøgelser, som ansøgerne om godkendelse havde fremlagt.
Domstolen bemærkede, at Retten ved at basere sig på den omstændighed, at den rapporterende medlemsstat havde bekræftet, at det havde været muligt i flere ækvivalenskontroller foretaget i forbindelse med udkastet til vurderingsrapport vedrørende fornyelse at fastslå ækvivalens mellem det tekniske materiale, der var blevet anvendt i forbindelse med den første godkendelse, og det, der blev anvendt i forbindelse med fornyelsesproceduren, og at manglen på data kunne afhjælpes enten på område- eller nationalt plan eller i forbindelse med den næste fornyelse, hverken havde angivet grundene til, at den rapporterende medlemsstats holdning skulle veje tungere end EFSA’s, eller peget på risikobegrænsende foranstaltninger, der ville have gjort det muligt for Kommissionen at fravige en risikovurdering, der identificerede et kritisk område, der gav anledning til bekymring.
Domstolen fandt desuden, at Rettens vurdering med hensyn til manglen på data vedrørende materialets urenheder og urenhedernes potentielle genotoksicitet var behæftet med en utilstrækkelig begrundelse og en urigtig gengivelse af beviserne.
Domstolen fremhævede i denne henseende først, at det påhvilede Retten at efterprøve, at Kommissionen havde opfyldt sin forpligtelse til omhyggeligt og upartisk at undersøge forholdene i sagen, og at den på grundlag af sagsakterne kunne underbygge sit udsagn om, at EFSA havde »bekræftet«, at ingen urenheder med undtagelse af hexan ville blive anset for at være relevante ud fra et toksikologisk synspunkt, ved i det mindste at støtte sig på en undersøgelse eller et bestemt dokument udarbejdet af EFSA, som kunne gøres til genstand for retslig prøvelse.
Under disse omstændigheder kunne Retten ikke nøjes med at tilslutte sig Kommissionens vurdering i den omtvistede afgørelse, hvorefter forøgelsen af aktivstoffets minimumsrenhedsniveau i henhold til den nye specifikation, der var fastsat, ville indebære lavere niveauer af urenheder i forhold til situationen på tidspunktet for den første godkendelse af aktivstoffet.
Endelig havde Retten ikke i tilstrækkelig grad besvaret appellantens argumentation vedrørende urenhedernes genotoksiske potentiale ved at støtte sig på den omstændighed, at cypermethrin i EFSA’s konklusion var blevet anset for næppe at være genotoksisk.
Domstolen udledte af alle disse betragtninger, at Rettens vurdering af forholdsmæssigheden af de risikobegrænsende foranstaltninger, som Kommissionen havde vedtaget, savnede grundlag.
For det andet bemærkede Domstolen hvad angår det kritiske områder, der gav anledning til bekymring vedrørende den høje risiko for leddyr, der ikke er målarter, at godkendelse eller fornyelse af godkendelsen af et aktivstof kun kan opnås, hvis det er godtgjort, at mindst én repræsentativ anvendelse af et plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder dette stof, ikke har skadelige virkninger for menneskers eller dyrs sundhed og ikke har nogen uacceptabel indvirkning på miljøet under realistiske anvendelsesbetingelser. Det samme gælder, når fornyelsen af godkendelsen af aktivstoffet er omfattet af betingelser og begrænsninger, eller når dette aktivstof er kandidat til substitution, således som det var tilfældet i den foreliggende sag.
Det fremgik imidlertid ikke af den appellerede dom, at Retten havde efterprøvet, at Kommissionen med henblik på fornyelsen af godkendelsen af cypermethrin faktisk havde sikret sig, at en sådan sikker anvendelse var blevet påvist under realistiske anvendelsesbetingelser, således at det nødvendige risikobegrænsende niveau for leddyr, der ikke er målarter, kunne nås.
Retten havde desuden tiltrådt Kommissionens standpunkt, hvorefter efterprøvelsen af, om de risikobegrænsende foranstaltninger, som den havde fastsat, var realistiske og gennemførlige, i sidste ende påhvilede medlemsstaterne i forbindelse med godkendelsen af plantebeskyttelsesmidler indeholdende cypermethrin. Når det i forbindelse med risikostyringen hævdes, at en »sikker« anvendelse af et plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder det omhandlede aktivstof, er blevet identificeret som en anvendelse, der gør det muligt at nå det påtænkte risikobegrænsende niveau, påhviler det imidlertid Kommissionen at efterprøve, at denne anvendelse realistisk set opfylder kriterierne i artikel 4, stk. 1-3, i forordning nr. 1107/2009.
Domstolen fandt derfor, at idet Retten med urette havde forkastet appellantens argumentation til anfægtelse af Kommissionens konstatering af, at der var blevet identificeret en »sikker« anvendelse i den stående komité, var dens dom blevet behæftet med en retlig fejl.
I anden række fastslog Domstolen, at Retten havde begået en retlig fejl ved at vurdere, at den anden anmodning om bekræftende data om isomerernes toksicitet ikke var udtryk for misbrug.
Retten gengav appellantens argumentation urigtigt ved at fastslå, at organisationens argument om, at denne anden anmodning var i strid med kravet i punkt 1.9, fjerde afsnit, i del A i bilaget til forordning nr. 283/2013 (
4
), skulle afvises fra realitetsbehandling, fordi det først var blevet fremsat i replikken, selv om den udtrykkeligt havde fremført det i anmodningen om intern prøvelse og i stævningen i annullationssøgsmålet.
Domstolen bemærkede, at denne urigtige gengivelse ikke i sig selv var tilstrækkelig til at føre til ophævelse af den appellerede dom, eftersom Retten under alle omstændigheder realitetsbehandlede dette argument og forkastede det med den begrundelse, at isomerer faktisk var blevet taget i betragtning, men at EFSA havde fundet det nødvendigt at råde over mere præcise oplysninger og havde konstateret en mangel i dataene.
Rettens begrundelse gjorde det imidlertid ikke muligt at forstå, hvad dens svar på appellantens argument faktisk var.
For så vidt som cypermethrin er en blanding af otte isomerer, skulle de dossierer, som ansøgerne om fornyelse af godkendelsen indgav, således indeholde de oplysninger, der er fastsat i punkt 1.9, fjerde afsnit, i del A i bilaget til forordning nr. 283/2013, nemlig oplysninger om ratioen eller ratiointervallet for indholdet af isomerer og den relative biologiske aktivitet for hver enkelt isomer.
I det foreliggende tilfælde var det ikke godtgjort, at disse data var indeholdt i de dossierer, som ansøgerne om fornyelse af godkendelsen af cypermethrin havde indgivet. Det var derfor med urette, at Retten fastslog, at Kommissionen med rette kunne anse disse oplysninger for blot at være »yderligere bekræftende data« som omhandlet i artikel 6, litra f), i forordning nr. 1107/2009.
I tredje række fandt Domstolen, at Retten med urette havde fastslået, at appellanten ikke havde rejst »rimelig tvivl« om lovligheden af den omtvistede afgørelse som følge af den manglende vurdering af langtidstoksiciteten i forbindelse med den repræsentative anvendelse, som ansøgeren om fornyelse af godkendelsen af cypermethrin havde fremlagt.
Domstolen bemærkede først, at Retten havde begået en retlig fejl ved at fastslå, at artikel 4, stk. 5, i forordning nr. 1107/2009 ikke havde til formål at udvide kravene i dens artikel 4, stk. 1-3, til at gælde for plantebeskyttelsesmidler i en eller flere repræsentative anvendelser. Domstolen fandt dog, at en sådan tilsidesættelse ikke bevirkede, at Rettens dom skulle ophæves. I det foreliggende tilfælde var det nemlig med føje, at Retten fastslog, at Kommissionen ikke kan godkende eller forny godkendelsen af et aktivstof, når det eneste undersøgte plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder stoffet, udviser langtidstoksicitet.
Domstolen bemærkede dernæst, at Rettens vurderinger hvilede på den formodning, at der var blevet foretaget en vurdering af langtidstoksiciteten. Imidlertid må det med henblik på at sikre overholdelsen af forsigtighedsprincippet ikke formodes, at et plantebeskyttelsesmiddel er uskadeligt.
På denne baggrund fandt Domstolen, at Retten ikke uden at behæfte dommen med en retlig fejl kunne fastslå, at Kommissionen af den omstændighed, at den rapporterende medlemsstat og EFSA ikke havde undersøgt langtidstoksiciteten af et plantebeskyttelsesmiddel i en eller flere af dets repræsentative anvendelser, kunne udlede, at dette ikke udviste noget problematisk element. Det påhvilede derimod Retten at sikre sig, at Kommissionen i forbindelse med proceduren for fornyelse af godkendelsen af cypermethrin havde kontrolleret, at det faktisk var »godtgjort«, at mindst én af de repræsentative anvendelser af plantebeskyttelsesmidlet indeholdende dette aktivstof ikke udviste langtidstoksicitet. Domstolen præciserede i denne henseende, at den omstændighed, at plantebeskyttelsesmidlerne allerede findes på markedet, er uden betydning for den forpligtelse, der påhviler Kommissionen i henhold til artikel 4, stk. 5, i forordning nr. 1107/2009.
Desuden fremgik det ikke af sagsakterne, at Retten, samtidig med at den sørgede for at bevare den fortrolige karakter af bind 4 i det vurderingsdossier, som den rapporterende medlemsstat havde udarbejdet, anmodede om adgang hertil med henblik på med den fornødne stringens at efterprøve rigtigheden af Kommissionens forsikringer om, at langtidstoksiciteten i forbindelse med mindst én repræsentativ anvendelse var blevet vurderet.
Endelig besvarede den begrundelse, som Retten anførte, om, at sikkerhedsdatabladene i henhold til REACH-forordningen (
5
) og forordning nr. 1272/2008 (
6
) var blevet udarbejdet for hver bestanddel af den repræsentative anvendelse af et plantebeskyttelsesmiddel indeholdende det pågældende aktivstof, ikke appellantens argument om, at den isolerede vurdering af hver enkelt bestanddel ikke gjorde det muligt at bedømme den samlede toksicitet, der fulgte af interaktionen mellem disse. Med henblik på at sikre overholdelsen af de kriterier, der er fastsat i artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1107/2009, skulle der nemlig tages hensyn til de virkninger, der fulgte af interaktionen mellem det pågældende aktivstof og midlets andre bestanddele. I øvrigt krævede vurderingen af langtidstoksiciteten, at der blev gennemført specifikke forsøg, der ville gøre det muligt at udelukke risikoen for en sådan toksicitet.
Henset til det ovenstående ophævede Domstolen Rettens dom, idet den forkastede appellantens argumentation om følgende:
–
manglende oplysninger om repræsentativiteten af de anvendte partier pesticider
–
den urealistiske karakter af de risikobegrænsende foranstaltninger for leddyr, der ikke er målarter, i områder uden for marken
–
karakteren af misbrug af den anden anmodning om bekræftende data om isomerernes toksicitet og
–
den manglende undersøgelse af langtidstoksiciteten i forbindelse med den repræsentative anvendelse af plantebeskyttelsesmidlet indeholdende cypermethrin, som ansøgerne om fornyelse af godkendelsen af dette aktivstof havde fremlagt.
Domstolen fastslog, at sagen var moden til påkendelse, og den traf derfor afgørelse i sagen og annullerede delvis Kommissionens afgørelse af 23. juni 2022, for så vidt som
–
det heri blev fastslået, at det var godtgjort, at de partier pesticider, der blev anvendt ved vurderingen af cypermethrin, var repræsentative
–
fornyelsen af godkendelsen af cypermethrin heri blev begrundet med en risikobegrænsende foranstaltning for leddyr, der ikke er målarter, i områder uden for marken, som ikke var blevet godtgjort at være realistisk
–
det heri blev fastslået, at den anden anmodning om yderligere bekræftende data, som Kommissionen fremsendte til ansøgerne om fornyelse af godkendelsen af cypermethrin, ikke var udtryk for misbrug
–
det heri blev fastslået, at der ikke var langtidstoksicitet forbundet med den repræsentative anvendelse af plantebeskyttelsesmidlet indeholdende cypermethrin, som ansøgerne om fornyelse af godkendelsen af dette aktivstof havde fremlagt.
(
1
) – Dom af 21.2.2024, PAN Europe mod Kommissionen (T-536/22, EU:T:2024:98, herefter »den appellerede dom«).
(
2
) – Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2021/2049 af 24.11.2021 om fornyelse af godkendelsen af aktivstoffet cypermethrin som kandidat til substitution, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, og om ændring af bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 (EUT 2021, L 420, s. 6).
(
3
) – På grundlag af artikel 10, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6.9.2006 om anvendelse af Århuskonventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Unionens institutioner og organer (EUT 2006, L 264, s. 13), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/1767 af 6.10.2021 (EUT 2021, L 356, s. 1).
(
4
) – Kommissionens forordning (EU) nr. 283/2013 af 1.3.2013 om fastsættelse af datakrav vedrørende aktivstoffer i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EUT 2013, L 93, s. 1).
(
5
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT 2006, L 396, s. 1).
(
6
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 af 16.12.2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger og om ændring og ophævelse af direktiv 67/548/EØF og 1999/45/EF og om ændring af forordning (EF) nr. 1907/2006 (EUT 2008, L 353, s. 1).