61995TO0203_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag T-203/95 R,
Bernard Connolly, tjenestemand ved Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, med bopael i Everberg (Belgien), ved advokaterne Jacques Sambon og Pierre-Paul van Gehuchten, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Louis Schiltz, 2, rue du Fort Reinsheim,
sagsoeger,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved ledende juridisk konsulent Gianluigi Valsesia og Julian Currall, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoegt,
angaaende en begaering om foreloebige forholdsregler, hvorved Kommissionen dels forbydes at meddele oplysninger til pressen vedroerende den disciplinaersag, som er indledt mod sagsoegeren, saa laenge den verserer, eller oplysninger vedroerende hans karriere, personlighed, anskuelser eller helbred, samt tilpligtes at traeffe alle noedvendige foranstaltninger for at sikre, at ingen af disse oplysninger offentliggoeres, dels doemmes til at betale sagsoegeren en godtgoerelse paa 100 000 BFR for hver overtraedelse begaaet fra datoen for afsigelsen af naervaerende kendelse om foreloebige forholdsregler,
har
PRAESIDENTEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
afsagt foelgende
Kendelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
1 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 27. oktober 1995 har sagsoegeren i medfoer af artikel 91, stk. 4, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter "vedtaegten") anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens afgoerelser af hhv. 6. september, 27. september og 4. oktober 1995 om at indlede disciplinaer forfoelgning mod ham, om at suspendere ham fra sin stilling og om at rejse sag for Disciplinaerraadet, samt om, at Kommissionen tilpligtes at betale ham 750 000 BFR i erstatning. Sagsoegeren har endvidere nedlagt paastand om, at Retten traeffer bestemmelse om, at domskonklusionen skal offentliggoeres i tre presseorganer for Kommissionens regning.
2 Ved saerskilt processkrift, ligeledes indleveret til Rettens Justitskontor den 27. oktober 1995, har sagsoegeren i medfoer af vedtaegtens artikel 91, stk. 4, fremsat begaering om foreloebige forholdsregler, hvorved Kommissionen dels forbydes at meddele oplysninger til pressen vedroerende den disciplinaersag, som er indledt mod sagsoegeren, saa laenge den verserer, eller oplysninger vedroerende hans karriere, personlighed, anskuelser eller helbred, samt tilpligtes at traeffe alle noedvendige foranstaltninger for at sikre, at ingen af disse oplysninger offentliggoeres, dels doemmes til at betale sagsoegeren en godtgoerelse paa 100 000 BFR for hver overtraedelse, som konstateres fra datoen for afsigelsen af naervaerende kendelse.
3 Kommissionen har indgivet indlaeg vedroerende denne begaering om foreloebige forholdsregler den 9. november 1995.
4 Inden der tages stilling til begaeringen om foreloebige forholdsregler, bemaerkes foelgende om sagens baggrund, som den fremgaar af parternes processkrifter.
5 Sagsoegeren, der er tjenestemand i loenklasse A4, loentrin 4, er chef for kontoret for "EMS, medlemsstaternes og Faellesskabets monetaere politik" under direktorat D, "Monetaere spoergsmaal", i Generaldirektoratet for OEkonomiske og Finansielle Anliggender.
6 Den 24. april 1995 indgav Connolly en ansoegning om tjenestefrihed af personlige aarsager af tre maaneders varighed, idet han angav foelgende grunde for ansoegningen: a) At ville hjaelpe sit barn i loebet af skoleferien med forberedelsen til at blive optaget paa et universitet i Det Forenede Kongerige, b) at ville goere det muligt for sin far at tilbringe nogen tid hos dem, c) at ville bruge nogen tid til gennemtaenkning af visse emner vedroerende oekonomisk teori og politik og at ville "retablere sit kendskab til litteraturen". Kommissionen tilstod denne tjenestefrihed ved afgoerelse af 2. juni 1995.
7 Ved skrivelse af 18. august 1995 ansoegte Connolly om at genindtraede i Kommissionens tjeneste ved udloebet af sin tjenestefrihed af personlige aarsager. Ved afgoerelse af 27. september 1995 lod Kommissionen ham genindtraede i sin stilling fra den 4. oktober 1995.
8 I loebet af sin tjenestefrihed af personlige aarsager offentliggjorde Connolly en bog med titlen, The rotten heart of Europe. The dirty war of Europe' s money, uden at ansoege om forudgaaende samtykke som foreskrevet i vedtaegtens artikel 17, stk. 2.
9 I begyndelsen af september, navnlig mellem den 4. og den 10. september 1995, blev der offentliggjort en raekke artikler om denne bog i den europaeiske presse, og navnlig i den engelske.
10 Ved skrivelse af 6. september 1995 meddelte generaldirektoeren for Personale og Administration, De Koster, i sin egenskab af ansaettelsesmyndighed sagsoegeren, at der ville blive indledt disciplinaer forfoelgning mod ham paa grund af hans mulige overtraedelse af vedtaegtens artikel 11, 12 og 17.
11 Ansaettelsesmyndigheden indkaldte sagsoegeren til to hoeringer i henhold til vedtaegtens artikel 87, stk. 1; hoeringerne fandt sted henholdsvis den 12. og den 26. september 1995. I forbindelse hermed fremlagde sagsoegeren en skriftlig erklaering og afviste at svare paa de spoergsmaal, som blev stillet ham.
12 Ved ansaettelsesmyndighedens afgoerelse af 27. september 1995 blev Connolly suspenderet fra sin stilling med virkning fra den 3. oktober 1995.
13 Der blev rejst sag for Disciplinaerraadet den 4. oktober 1995.
14 Ved skrivelse af 18. oktober 1995 indbragte sagsoegeren en klage efter vedtaegtens artikel 90, stk. 2, til ansaettelsesmyndigheden over institutionens afgoerelser om at indlede en disciplinaersag og om at rejse sag for Disciplinaerraadet, samt over ovennaevnte afgoerelse af 27. september 1995 om at suspendere ham fra stillingen. I oevrigt henviste han til de i pressen offentliggjorte udtalelser om hans haederlighed, helbred og faglige omdoemme, og han gjorde i samme skrivelse gaeldende, at den disciplinaere forfoelgning, som var indledt mod ham, blev "drevet frem i en atmosfaere, som det i vedtaegtens artikel 24 netop paalaegges Kommissionen at undgaa". Sagsoegeren anmodede derfor Kommissionen om at "yde ham bistand ved retsforfoelgning mod personer, der har fremsat trusler, kraenkelser, injurier eller aereroerige beskyldninger, hvilken adfaerd er uforenelig med enhver form for handling fra en aktiv og fornuftig forvaltning".
Retlige bemaerkninger
15 I medfoer af bestemmelserne i EF-traktatens artikel 185 og 186 samt artikel 4 i Raadets afgoerelse 88/591/EKSF/EOEF/Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 319, s. 1), som aendret ved Raadets afgoerelse 93/350/Euratom/EKSF/EOEF af 8. juni 1993 (EFT L 144, s. 21) og ved Raadets afgoerelse 94/149/EKSF/EF af 7. marts 1994 (EFT L 66, s. 29), kan Retten, hvis den skoenner, at forholdene kraever det, udsaette gennemfoerelsen af den anfaegtede retsakt eller foreskrive de noedvendige foreloebige forholdsregler.
16 Det bestemmes i artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement, at begaeringer om de i traktatens artikel 185 og 186 omhandlede foreloebige forholdsregler, skal angive de omstaendigheder, der medfoerer uopsaettelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at den begaerede foreloebige forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget. De begaerede forholdsregler skal vaere af foreloebig art i den forstand, at de ikke maa foregribe afgoerelsen i hovedsagen (jf. senest kendelse afsagt af Rettens praesident den 7.11.1995, sag T-168/95 R, Eridania m.fl. mod Raadet, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 14).
Formaliteten
17 Kommissionen har principalt gjort gaeldende, at den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler boer afvises. I denne henseende har Kommissionen, for det foerste henvist til forbindelsen mellem denne begaering og visse af de i hovedsagen nedlagte paastande, som klart boer afvises, og, for det andet til, at Retten er inkompetent.
18 Hvad angaar anbringendet om forbindelsen mellem hovedsagen og begaeringen om foreloebige forholdsregler har sagsoegte anfoert, at den af Connolly anlagte hovedsag delvist boer afvises, da der er nedlagt paastand om annullation af tre afgoerelser fra Kommissionen, hvoraf to ° nemlig dem, som er indeholdt i skrivelserne af hhv. 6. september og 4. oktober 1995 ° er foreloebige og derfor ikke kan anfaegtes. Hovedsagen kan derfor alene antages til realitetsbehandling for saa vidt angaar paastanden om annullation af afgoerelsen af 27. september 1995, hvorved sagsoegeren blev suspenderet fra sin stilling. Det foelger heraf, at den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler boer afvises, da denne, ifoelge Kommissionen, ikke har nogen forbindelse med paastanden om annullation af foernaevnte afgoerelse om suspension, men derimod snarere vedroerer de oevrige i hovedsagen nedlagte paastande, der aabenbart skal afvises.
19 Det bemaerkes, at en del af de i hovedsagen nedlagte annullationspaastande aabenbart skal afvises. Saaledes er den eneste bebyrdende akt, som sagsoegeren har anfaegtet under denne sag, afgoerelsen af 27. september 1995 om suspension, der i oevrigt ikke er omfattet af begaeringen om foreloebige forholdsregler. Kommissionens oevrige afgoerelser, som sagsoegeren har paastaaet annulleret i hovedsagen, dvs. afgoerelsen om at indlede disciplinaersag mod ham og afgoerelsen om at rejse sag for Disciplinaerraadet, som er dateret hhv. 6. september og 4. oktober 1995, er forberedende akter, som er vedtaget i forbindelse med en disciplinaersag, og som dermed ikke umiddelbart kan anfaegtes (jf. herved bl.a. Rettens dom af 22.6.1990, forenede sager T-32/89 og T-39/89, Marcopoulos mod Domstolen, Sml. II, s. 281, praemis 21). Det foelger heraf, at begaeringen ikke kan tages til foelge, i det omfang den knytter sig til de annullationspaastande, som vedroerer sidstnaevnte afgoerelser.
20 Derimod bemaerkes det, at begaeringen om foreloebige forholdsregler har forbindelse med den erstatningspaastand, som Connolly ligeledes har nedlagt i hovedsagen. Sidstnaevnte paastand angaar, ligesom begaeringen om foreloebige forholdsregler, en paastaaet oekonomisk og ikke-oekonomisk skade, som Connolly haevder at have lidt som foelge af offentliggoerelsen i pressen af en raekke oplysninger og kommentarer, der ikke blot vedroerer den disciplinaere forfoelgning, som er indledt mod ham, men tillige hans person, helbred og faglige egenskaber.
21 Det bemaerkes, at en saadan erstatningspaastand ogsaa kan give anledning til tvivl for saa vidt angaar dens antagelse til realitetsbehandling. Ifoelge fast praksis er det en betingelse for antagelse til realitetsbehandling af et erstatningssoegsmaal ° hvorved en tjenestemand kraever erstatning for den skade, han mener at have lidt paa grund af visse retsakter fra en institution, der ikke er bebyrdende akter ° at der har fundet en forudgaaende administrativ procedure sted i henhold til vedtaegtens artikel 90 og 91; denne procedure indeholder to faser, nemlig foerst en ansoegning og derefter en klage over den udtrykkelige eller stiltiende afvisning af denne ansoegning (jf. bl.a. Rettens dom af 8.10.1992, sag T-84/91, Meskens mod Parlamentet, Sml. II, s. 2335, praemis 33).
22 I den foreliggende sag har sagsoegeren i forbindelse med erstatningspaastanden dels henvist til godkendte og ikke-godkendte udtalelser fra Kommissionen og dens tjenestemaend, som er til skade for hans anseelse og hans faglige omdoemme, dels gjort gaeldende, at den i vedtaegtens artikel 24 foreskrevne bistandspligt er blevet tilsidesat. Han havde imidlertid ikke, inden han fremsatte denne erstatningspaastand for Retten, umiddelbart indgivet nogen udtrykkelig ansoegning til Kommissionen i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 1, med opfordring til denne om at erstatte den skade, som han mener at have lidt eller vil kunne lide som foelge af ovennaevnte udtalelser. I sin skrivelse til Kommissionen af 18. oktober 1995 anmodede sagsoegeren saaledes kun udtrykkeligt Kommissionen om bistand i henhold til vedtaegtens artikel 24 til retsforfoelgning mod ophavsmaendene til udtalelser eller mod de ansvarlige for en adfaerd, som navnlig er uforenelig princippet om god forvaltningsskik. Saerligt hvad angaar spoergsmaalet om erstatning fremgaar det af sagen, at Connolly alene har henvist til den ovennaevnte skade i sin skrivelse af 18. oktober 1995, hvori han anfoerte, at de i pressen offentliggjorte oplysninger "udgoer et angreb paa hans personlige anseelse, helbred og faglige omdoemme". I denne skrivelse indskraenkede sagsoegeren sig til at konstatere den "meget skadelige" virkning af saadanne handlinger og forbeholdt sig retten til at goere sine rettigheder gaeldende under et senere erstatningssoegsmaal. Uanset den tvivl, som spoergsmaalet om, hvorvidt erstatningspaastanden kan antages til realitetsbehandling, hvilket vil blive afgjort under hovedsagen, forekommer paastanden dog ikke umiddelbart klart at maatte afvises inden for rammerne af denne sag. Heraf foelger, at begaeringen om foreloebige forholdsregler ikke kan afvises af denne grund.
23 Under alle omstaendigheder synes det ° under hensyn til den foreliggende sags konkrete omstaendigheder ° rimeligt at antage, at sagsoegeren har en legitim interesse i at faa proevet sin begaering om foreloebige forholdsregler for Retten, da begaeringen dels har forbindelse med en selvstaendig erstatningspaastand, der angaar en skade, som sagsoegeren haevder at have lidt som foelge af handlinger, der umiddelbart ikke forekommer at kunne anfaegtes under et annullationssoegsmaal, dels har til formaal at hindre fremtidige skader. I den foreliggende sag kan sagsoegerens eventuelle tilsidesaettelse af den forudgaaende administrative procedure ikke paa nogen maade fratage ham muligheden for at opnaa en forholdsregel med det formaal at hindre en fremtidig skade, som kan vaere alvorlig og uoprettelig. Det bemaerkes, at inden for rammerne af Faellesskabets procesret har proceduren med foreloebige forholdsregler netop til formaal og til hensigt at muliggoere, at der straks traeffes bestemmelse om foreloebige forholdsregler, som er begrundet i uopsaettelighed. Denne fortolkning bekraeftes af vedtaegtens artikel 91, stk. 4, der udtrykkeligt foreskriver mulighed for at fravige betingelserne for antagelse til realitetsbehandling af et soegsmaal, som netop vedroerer overholdelsen af den administrative procedure, idet bestemmelsen tillader, at en tjenestemand efter at have indgivet en klage til ansaettelsesmyndigheden omgaaende kan anlaegge sag ved Faellesskabets retsinstanser, hvis han samtidig indgiver en begaering om foreloebige forholdsregler.
24 For saa vidt angaar den anden afvisningsindsigelse har Kommissionen gjort gaeldende, at begaeringen om foreloebige forholdsregler udgoer en begaering om paabud, som skal afvises, idet Retten ikke har kompetence til at give paabud til en faellesskabsinstitution. Ifoelge sagsoegte vedroerer de begaerede foreloebige forholdsregler desuden forpligtelsen til at overholde den tjenstlige tavshedspligt, som allerede fremgaar af vedtaegten, og derfor kan forholdsreglerne ikke have et selvstaendigt indhold i forhold til denne allerede eksisterende forpligtelse.
25 Dette andet anbringende kan derfor heller ikke tiltraedes. Traktatens artikel 186 tillaegger Faellesskabets retsinstanser kompetence til at foreskrive de noedvendige foreloebige forholdsregler og en saadan kompetence indebaerer i medfoer af artikel 36 i EF-statutten for Domstolen en befoejelse til at meddele foreloebige paabud, som paa ingen maade foregriber afgoerelsen i hovedsagen.
Desuden, og i modsaetning til det af Kommissionen anfoerte, indebaerer den omstaendighed, at sagsoegeren for at forsvare sine rettigheder kraever, at forvaltningen skal overholde de forpligtelser, som paahviler den i henhold til de relevante gaeldende regler (f.eks. overholdelse paa alle niveauer af pligten til ikke at sprede fortrolige oplysninger vedroerende de ansatte), ikke, at den begaerede foreloebige forholdsregel kan betegnes som et "paabud" i udtrykkets snaevre betydning og derfor kan anses som liggende uden for Faellesskabets retsinstansers kompetence. Der er tale om en simpel paamindelse med hensyn til overholdelse af retsregler, der ikke kan betragtes som en form for paabud i betragtning af, at forvaltningens tilpasning af sin adfaerd til de relevante regler udgoer den normale fremgangsmaade for forvaltningens handlinger.
Det bemaerkes, at Retten i sager om foreloebige forholdsregler kan traeffe bestemmelse ikke blot om forskellige former for indgreb med henblik paa at modsvare de specifikke behov i den konkrete sag, men tillige om en simpel henstilling om at overholde eksisterende regler. En saadan henstilling kan endog udgoere et passende middel i overensstemmelse med principperne for proceduren med foreloebige forholdsregler, og dette middel kan vaere egnet til foreloebigt at sikre en passende beskyttelse af sagsoegerens rettigheder.
Fumus boni juris og uopsaetteligheden
Parternes argumenter
26 Sagsoegeren har til stoette for sin begaering om foreloebige forholdsregler fremfoert et enkelt anbringende, hvorefter der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 24 og artikel 87, stk. 2, visse bestemmelser i vedtaegtens bilag IX, navnlig artikel 8, stk. 2, og de principper, der er udtrykt i notatet af 24. november 1983 fra Kommissionens formand og et medlem af samme institution med ansvar for personalespoergsmaal, som omhandler Kommissionens disciplinaerpolitik, idet alle disse regler omhandler den disciplinaere forfoelgnings fortrolige karakter.
27 I den foreliggende sag har Kommissionen dels ladet sagsoegerens erklaering af 12. september 1995 cirkulere inden for Kommissionen, dels informeret pressen om alle disciplinaersagens faser. Mere konkret har Kommissionens talsmand bekendtgjort, at der inden for rammerne af disciplinaersagen ville blive truffet en afgoerelse i sagsoegerens sag, efter at Disciplinaerraadet har afgivet sin udtalelse. Talsmanden har bl.a. udtalt, at "the question must be asked whether you have a place in this institution" og at "if I had all these fears, I would hand in my resignation this afternoon". Endvidere har Connolly anfoert, at Kommissionens formand ifoelge avisen The Times af 8. september 1995 har udtalt, at "there was no place in his organisation for senior employees who were so vehemently opposed to everything the Union stood for". Sagsoegeren har endvidere fremlagt et eksemplar af ugeskriftet European Voice af 5. oktober 1995, der indeholder en kort artikel, der gentager visse udtalelser fra kommissionsmedlemmet med ansvar for personalespoergsmaal. Denne udtaler, idet det bl.a. understreges, at der er tale om udtalelser, som i det hele fremsaettes for egen regning, at han anser indholdet af Connolly' s bog for skadeligt for Faellesskabets interesser. Kommissionsmedlemmet tilfoejer dog, at Kommissionen som institution ikke maa tage parti i den debat, som offentliggoerelsen af den paagaeldende bog har givet anledning til, da Connolly' s adfaerd skal undersoeges inden for rammerne af en disciplinaersag.
Herudover har sagsoegte ifoelge sagsoegeren ikke truffet nogen som helst foranstaltninger for at undgaa, at institutionens eget personale udspreder og offentliggoer en lang raekke oplysninger ikke alene vedroerende den foernaevnte disciplinaersag, men ogsaa om sagsoegerens person, helbred og faglige omdoemme.
28 Denne adfaerd fra Kommissionens side har foraarsaget sagsoegeren alvorlig skade. For det foerste har saavel de ovenfor gengivne oplysninger som andre oplysninger vedroerende sagsoegeren, som er blevet offentliggjort i pressen, alvorligt skadet sagsoegerens personlige og faglige aere og omdoemme. For det andet bevirker en saadan pressekampagne, at Disciplinaerraadets skoensfrihed begraenses, og det ledes til at traeffe en faeldende afgoerelse.
29 Den allerede lidte skade risikerer ifoelge Connolly at blive vaesentligt forvaerret, hvis denne pressekampagne fortsaetter. At de foreloebige forholdsregler er uopsaettelige foelger derfor af, at det er noedvendigt at undgaa en alvorlig og uoprettelig skade, navnlig i betragtning af, at disciplinaersagen mod sagsoegeren ikke er afsluttet.
30 Kommissionen har heroverfor anfoert, at den "pressekampagne", som sagsoegeren har henvist til, i realiteten blot bestaar af tre erklaeringer, som er fremsat af henholdsvis formanden for Kommissionen, af kommissionsmedlemmet med ansvar for personalespoergsmaal og af Kommissionens talsmand, og som desuden ikke har nogen som helst officiel karakter.
Hvad angaar udtalelserne fra Kommissionens talsmand har sagsoegte anfoert, at de, for det foerste, indskraenker sig til en praecisering af, at afgoerelsen med hensyn til den disciplinaere sanktion tilkommer Kommissionen efter hoering af Disciplinaerraadet og, for det andet, at de kun har antydet muligheden af, at Connolly bliver paalagt en disciplinaer sanktion. Den omstaendighed, at talsmanden har anfoert, at det synspunkt, som er kommet til udtryk i den omhandlede bog, ikke er foreneligt med Kommissionens politik, har ingen relevans i forhold til disciplinaersagen. For saa vidt angaar kommentaren fra Kommissionens formand, saaledes som den er blevet gengivet i avisen The Times af 8. september 1995, har Kommissionen anfoert, at formanden alene oenskede at understrege, at en person med synspunkter, der fundamentalt adskiller sig fra sin arbejdsgivers, og som fremsaetter disse offentligt, boer overveje, om han boer soege sin afsked. Tilsvarende understregede kommissionsmedlemmet med ansvar for personalespoergsmaal i det interview, som blev givet European Voice, at der skal sondres mellem hans personlige synspunkt og Kommissionens holdning under den verserende disciplinaersag.
31 Sagsoegte har desuden fremhaevet, at alle de oevrige udtalelser, som ville kunne skade Connolly' s omdoemme, er udtalelser fremsat uden godkendelse, som Kommissionen paa ingen maade er ansvarlig for.
32 For saa vidt angaar uopsaetteligheden af de begaerede foreloebige forholdsregler har Kommissionen anfoert, at Connolly, i modsaetning til det af ham anfoerte, indtil nu ikke har lidt nogen skade. For det foerste kan de naevnte udtalelser, da de er eksterne i forhold til Kommissionen, ikke have indvirkning paa disciplinaersagen, som er af intern karakter, og som forloeber selvstaendigt i forhold til Kommissionens rent politiske virksomhed. For det andet, hvad angaar de kommentarer, som haevdes at have et aerekraenkende indhold, kan disse ikke betragtes som erklaeringer fremsat af Kommissionen, og der kan derfor ikke foreligge uopsaettelighed med hensyn til at traeffe bestemmelse om, at Kommissionen skal ophoere. Paa grundlag af alle disse betragtninger finder Kommissionen, at der ikke foreligger noget forhold, som berettiger antagelsen om en risiko for en alvorlig og uoprettelig skade, og at der derfor ikke er grundlag for at tage begaeringen om foreloebige forholdsregler til foelge.
Rettens bemaerkninger
33 Til stoette for sin argumentation har sagsoegeren i det vaesentlige fremfoert to anbringender vedroerende henholdsvis tilsidesaettelse af den disciplinaere forfoelgnings fortrolige karakter og tilsidesaettelse af bistandspligten.
34 Det bemaerkes, at hverken vedtaegtens bestemmelser eller de principper, der er udtrykt i notatet af 24. november 1983, som sagsoegeren har paaberaabt sig, umiddelbart forbyder, at forvaltningen orienterer pressen om, at der er indledt en disciplinaersag, eller om, at der er truffet beslutning om suspension.
35 Derimod bemaerkes det, at forpligtelsen til at overholde den tjenstlige tavshedspligt, som foreskrevet i vedtaegtens artikel 17, stk. 1, paalaegger tjenestemanden at "iagttage fuldstaendig tavshed om alle forhold og anliggender, som han i medfoer af sin stilling bliver bekendt med". Desuden er den paagaeldende institution i kraft af sin omsorgspligt og princippet om god forvaltningsskik forpligtet til at undgaa, at en tjenestemand bliver genstand for udtalelser, der kan belaste hans faglige haederlighed (jf. Domstolens dom af 11.7.1974, sag 53/72, Guillot mod Kommissionen, Sml. s. 791, praemis 5). Heraf foelger, at forvaltningen principielt dels skal undgaa at give pressen oplysninger om en disciplinaersag, som kan skade den tjenestemand, der er genstand for sagen, dels skal traeffe alle noedvendige foranstaltninger for at undgaa, at der inden for institutionen spredes oplysninger, som kan vaere aerekraenkende for tjenestemanden.
36 Hvad angaar den foreliggende sag bemaerkes, at meddelelsen til pressen om afgoerelserne om at indlede en disciplinaer forfoelgning mod Connolly og om at suspendere ham fra hans stilling ikke skader sagsoegeren, da hans adfaerd paa tidspunktet for indledningen af disciplinaersagen, bestod i at have offentliggjort bogen, The rotten heart of Europe. The dirty war of Europe' s money, uden at have opnaaet forvaltningens forudgaaende samtykke som foreskrevet i vedtaegtens artikel 17, stk. 2. Det synes ikke muligt at betvivle, at en saadan adfaerd udgoer en velkendt omstaendighed, og at en meddelelse herom til pressen derfor ikke kan have skadelige virkninger for sagsoegeren. Faktisk er udtalelserne fra Kommissionens formand, fra kommissionsmedlemmet med ansvar for personalespoergsmaal og fra Kommissionens talsmand en reaktion fra institutionens side paa en tjenestemands adfaerd, som ligeledes er rettet mod offentligheden. Heraf foelger, at de oplysninger og kommentarer, som er skrevet i anfoerselstegn i pressekommunikéerne og i avisartiklerne, og som tilskrives formanden for Kommissionen, kommissionsmedlemmet med ansvar for personalespoergsmaal og Kommissionens talsmand, ikke kan anses for aerekraenkende, eftersom de vedroerer en aabenlys og kendt meningsstrid mellem sagsoegeren og Kommissionen, som navnlig angaar Unionens monetaere politik. I det omfang udtalelserne ikke angaar Connolly' s personlighed, haederlighed og faglige kvalifikationer, kan de derfor ikke vaere til skade for hans anseelse uden for Kommissionen.
37 Den blotte omstaendighed, at man hypotetisk kunne forudse, at den haardeste disciplinaere sanktion, dvs. ophaevelse af tjenesteforholdet, ville blive anvendt i denne sag, synes ikke at kunne belaste tjenestemandens aere eller faglige vaerdighed, eftersom den naevnte hypotese alene udgoer en eventuel foelge af det paastaaede regelbrud, som er foreskrevet i de relevante bestemmelser.
38 Desuden kan udtalelserne heller ikke aendre ved forskriftsmaessigheden af den disciplinaere forfoelgning, hvor det under alle omstaendigheder er forvaltningen, der er den part, som tager initiativet. Saaledes kender Disciplinaerraadet dels forvaltningens holdning gennem dokumenter, som er langt mere udtoemmende end disse udtalelser til pressen, dels tilkommer det ° efter en kontradiktorisk procedure, hvor den paagaeldende tjenestemand under alle omstaendigheder kan goere sine synspunkter gaeldende ° forvaltningen selv at fastslaa et eventuelt brud fra Connolly' s side paa hans forpligtelser og, som foelge heraf, at traeffe afgoerelse om en disciplinaer sanktion.
39 Hvad angaar de andre udtalelser, som sagsoegeren har henvist til, fremgaar det af de dokumenter, som er fremlagt under naervaerende sag, at en raekke kommentarer angaaende Connolly' s personlighed, faglige kvalifikationer og helbred, er blevet gengivet i pressen og navnlig er blevet tilskrevet tjenestemaend, hvis identitet ikke er blevet afsloeret. Selv om Retten i forbindelse med behandlingen af sagen om foreloebige forholdsregler og paa grundlag af den foreliggende summariske bevisoptagelse ikke kan paalaegge Kommissionen noget ansvar for en saadan adfaerd, tilkommer det ikke desto mindre Retten at udtale, at fravaeret af enhver foranstaltning med det formaal at forhindre saadanne udtalelser, eller vedtagelsen af foranstaltninger uden den noedvendige effektivitet, udgoer en tilsidesaettelse af omsorgspligten og princippet om god forvaltningsskik, som indebaerer en forpligtelse for institutionen til at undgaa, at en tjenestemand goeres til genstand for udtalelser, der kan belaste hans haederlighed og faglige omdoemme.
40 Da det ovenfor er antaget, at kravet om fumus boni juris til dels er opfyldt i forbindelse med naervaerende begaering om foreloebige forholdsregler, skal det undersoeges, om den anden betingelse for at vedtage en foreloebig forholdsregel, nemlig risikoen for en alvorlig og uoprettelig skade, er opfyldt.
41 Det fremgaar af fast praksis, at spoergsmaalet om, hvorvidt en foreloebig forholdsregel er uopsaettelig, skal vurderes ud fra, om det er noedvendigt at traeffe en foreloebig afgoerelse for at undgaa, at der derigennem paafoeres den part, der har indgivet begaeringen, et alvorligt og uopretteligt tab. Det paahviler den, der indgiver begaering om forholdsreglen at godtgoere, at det vil paafoere vedkommende et alvorligt og uopretteligt tab, saafremt man afventer afgoerelsen i hovedsagen.
42 I den foreliggende sag har sagsoegeren navnlig gjort gaeldende, at hans haederlighed og faglige omdoemme har lidt skade som foelge af en raekke udtalelser, der er blevet gengivet i pressen. Det bemaerkes, at den paastaaede skade, hvis den viser sig rigtig, ikke blot vil fremstaa som alvorlig, men tillige som uoprettelig, som haevdet af sagsoegeren. Allerede i kraft af sin art vil en saadan skade ikke kunne goeres til genstand for en reel genopretning, for saa vidt som den paagaeldende tjenestemand vanskeligt kan genindsaettes i en situation svarende til den, han befandt sig i, foer bekendtgoerelsen af de oplysninger, som haevdes at vaere aerekraenkende for hans vedkommende. Den paaberaabte skade vil alene kunne udlignes ved en erstatning.
43 Det fremgaar imidlertid af de dokumenter, som sagsoegeren har fremlagt, og af de indlaeg, som parterne har afgivet under retsmoedet, at der i pressen er blevet offentliggjort en raekke oplysninger og kommentarer fra tjenestemaend, hvis identitet principielt er ubekendt, og at disse oplysninger og kommentarer angaar Connolly' s personlighed, helbred og faglige kvalifikationer. Det fremgaar ligeledes af sagen, at Kommissionen endnu ikke har truffet nogen foranstaltninger, der er egnede til at undgaa saadanne udslip af oplysninger, der kan skade sagsoegeren alvorligt og uopretteligt.
44 Da det under disse omstaendigheder derfor ikke kan bestrides, at der bestaar en risiko for yderligere udtalelser, som kan skade Connolly' s haederlighed og faglige omdoemme uopretteligt, boer Kommissionen anmodes om at traeffe alle noedvendige foranstaltninger til, at der ikke laengere afsloeres nogen som helst oplysninger vedroerende Connolly' s karriere, personlighed, anskuelser eller helbred, som direkte eller indirekte vil kunne skade hans haederlighed og faglige omdoemme.
45 Sagsoegerens paastand om, at Kommissionen tilpligtes at betale en godtgoerelse paa 100 000 BFR for hver afsloering af oplysninger om sagsoegeren, idet den derved navnlig tilsidesaetter sin omsorgspligt i forhold til sine tjenestemaend, kan ikke tages til foelge. Det skal blot konstateres ° uden at det er noedvendigt at undersoege spoergsmaalet om Rettens kompetence til i forbindelse med en begaering om foreloebige forholdsregler at tilpligte en institution at betale en godtgoerelse ° at der ikke foreligger nogen omstaendigheder, som kan begrunde en antagelse om, at Kommissionen ikke vil efterkomme sine forpligtelser over for sagsoegeren i overensstemmelse med naervaerende kendelse. Begaeringen om vedtagelse af en forholdsregel med hensyn til betaling af en godtgoerelse for at laegge pres paa den beroerte institution for at tilskynde den til at opfylde sine forpligtelser, er derfor i det hele ubegrundet og kan derfor ikke tages til foelge.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTENS PRAESIDENT
1) Kommissionen anmodes om at traeffe alle noedvendige foranstaltninger til at Kommissionens personale ikke, i forbindelse med kontakter med pressen eller paa nogen anden vis afsloerer nogen som helst oplysninger vedroerende Bernard Connolly' s personlighed, anskuelser eller helbred, som direkte eller indirekte vil kunne skade hans personlige og faglige omdoemme.
2) I oevrigt tages begaeringen om foreloebige forholdsregler ikke til foelge.
3) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 12. december 1995.