62007CJ0498
EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)
3. september 2009 (
*1
)
„Apellatsioonkaebus — Ühenduse kaubamärk — Määrus (EÜ) nr 40/94 — Artikli 8 lõike 1 punkt b — Kujutismärk La Española — Segiajamise tõenäosuse igakülgne hindamine — Otsustav koostisosa”
Kohtuasjas C-498/07 P,
mille ese on Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 12. novembril 2007 esitatud apellatsioonkaebus,
Aceites del Sur-Coosur SA, varem Aceites del Sur SA, asukoht Vilches (Hispaania), esindajad: advokaadid J.-M. Otero Lastres ja R. Jimenez Diaz,
apellatsioonkaebuse esitaja,
teised menetlusosalised:
Koipe Corporación SL, asukoht San Sebastián (Hispaania), esindaja: advokaat M. Fernández de Béthencourt,
hageja Esimese Astme Kohtus,
Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), esindaja: J. García Murillo,
kostja Esimese Astme Kohtus,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja esimees P. Jann, kohtunikud M. Ilešič, A. Tizzano (ettekandja), A. Borg Barthet ja J.-J. Kasel,
kohtujurist: J. Mazák,
kohtusekretär: vanemametnik M. Ferreira,
arvestades kirjalikus menetluses ja 14. oktoobri 2008. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 3. veebruari 2009. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1
Aceites del Sur-Coosur SA, varem Aceites del Sur SA (edaspidi „Aceites del Sur”) palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 12. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T-363/04: Koipe vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Aceites del Sur (La Española) (EKL 2007, lk II-3355, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega kohus rahuldas hagi Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) neljanda apellatsioonikoja . aasta otsuse (asi R 1109/2000-4, edaspidi „vaidlusalune otsus”) peale, mis käsitleb Koipe Corporación SL-i (edaspidi „Koipe”) ja Aceites del Suri vahelist vastulausemenetlust.
Õiguslik raamistik
2
Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) artikli 8 lõike 1 punkt b sätestab:
„Varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui:
[…]
b)
kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel segi ajada; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärk seostatakse varasema kaubamärgiga.”
3
Sama määruse artikli 8 lõige 2 näeb ette:
„Lõike 1 kohaldamisel tähendab „varasem kaubamärk” järgmist:
a)
järgmisi kaubamärke, mille registreerimise taotluse kuupäev on varasem ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäevast, arvestades võimaluse korral nende kaubamärkidega seotud prioriteete:
i)
ühenduse kaubamärgid;
ii)
kaubamärgid, mis on registreeritud liikmesriikides või Belgia, Madalmaade ja Luksemburgi puhul Beneluxi kaubamärgiametis;
iii)
kaubamärgid, mis on registreeritud liikmesriigis kehtivate rahvusvaheliste kokkulepete alusel;
[…]”
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
4
Hispaania taimeõlitootja Aceites del Sur esitas 23. aprillil 1996 määruse nr 40/94 alusel ühenduse kaubamärgi taotluse, milles ta soovis teatavate kaubaliikide, sh kaupade „söögiõli ja toidurasvad” jaoks registreerida järgmist kujutismärki La Española:
5
Kaubamärgitaotlus avaldati 23. novembri 1998. aasta väljaandes Bulletin des marques communautaires (Ühenduse Kaubamärgibülletään) nr 89/98.
6
Ettevõtja Aceites Carbonell, nüüd Koipe, esitas 23. veebruaril 1999 kaubamärgi registreerimisele vastulause, tuginedes seejuures tõenäosusele, et artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses võib segi ajada taotletavat kaubamärki ning varasemat Koipele kuuluvat kujutismärki Carbonell (edaspidi „kaubamärk Carbonell”), mis on kujutatud järgmiselt:
7
Koipe tugines kaubamärgi Carbonell olemasolu tõendamisel kuuele selle kaubamärgi Hispaania registreeringule, ühenduse registreeringule „Carbonell” nr 338681 (edaspidi „ühenduse registreering”), kahele rahvusvahelisele registreeringule ning Iiri, Taani, Rootsi ja Ühendkuningriigi siseriiklikele registreeringutele.
8
Ühtlustamisameti vastulausete osakond leidis siiski, et Koipe ei ole suutnud tõendada kolme Hispaania registreeringu ja ühenduse registreeringu olemasolu kauba „oliiviõli” jaoks.
9
Ühtlustamisameti vastulausete osakonna 21. septembri 2000. aasta otsusega lükati Koipe vastulause tagasi. Vastulausete osakond leidis, et kõnealused tähised jätavad erineva visuaalse tervikmulje, neil puuduvad täiesti foneetiliselt sarnased osad ja kaupade looduslikule ning põllumajanduslikule päritolule viitav kontseptuaalne seos on nõrk, välistades igasuguse tõenäosuse, et vastandatud kaubamärke võidakse omavahel segi ajada.
10
Koipe esitas 19. jaanuaril 2001 ühtlustamisametile vastulausete osakonna otsuse peale kaebuse. Ühtlustamisameti neljas apellatsioonikoda jättis asjaomase kaebuse rahuldamata ning tegi vaidlusaluse otsuse, millega ta sisuliselt kinnitas seda, et asjaomastest tähistest jääv visuaalne tervikmulje on täiesti erinev.
11
Vaidlusaluse otsuse kohaselt on kujutisosadel, mis koosnevad põhiliselt oliivisalus istuva inimese kujutisest, oliiviõli osas üksnes nõrk eristusvõime, mistõttu peamise tähtsuse omandavad sõnalised osad „La Española” ja „Carbonell”. Tähiseid foneetiliselt ja kontseptuaalselt võrreldes tõdes neljas apellatsioonikoda, et Koipe ei olnud eitanud ei igasuguse kokkulangevuse puudumist sõnaliste osade vahel ega vaidlusaluste tähiste kontseptuaalse seose nõrkust. Viimaks nentis ta, et kuigi vastulausete osakond oleks pidanud tegema otsuse ka varasemate kaubamärkide üldtuntuse kohta, leidis ta, et ei üldtuntuse hindamine ega üldtuntuse tõendamiseks apellatsioonikojale esitatud dokumentide kontrollimine ei olnud tingimata vajalikud, kuna üks maineka või üldtuntud kaubamärgiga segiajamise tõenäosuse hindamise eeltingimustest, nimelt tähiste sarnasuse olemasolu, ei olnud igal juhul täidetud.
Esimese Astme Kohtule esitatud hagi ja vaidlustatud kohtuotsus
12
Koipe esitas 31. augustil 2004 Esimese Astme Kohtule vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagi.
13
Koipe tugines kahele tühistamisväitele, milles viidatakse sellele, et rikutud on esiteks määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b ja teiseks ühenduse kohustust kontrollida varasema kaubamärgi maine kohta esitatud tõendeid.
14
Enne sisuliste küsimuste üle otsustamist märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 kõigepealt, et pooled vaidlevad selle üle, milliseid registreeringuid tuleks arvesse võtta, hinnates seda, kas Koipel on vastulause esitamise õigus, nagu ta väidab. Vaidlus puudutab asjaolu, et ühtlustamisameti ja Aceites del Suri arvates on ühenduse registreeringu esitamise kuupäev taotletava kaubamärgi omast hilisem, mistõttu apellatsioonikoda ei oleks tohtinud seda registreeringut arvesse võtta.
15
Esimese Astme Kohus leidis aga, et see küsimus on vaidluse lahendamisel ebaoluline ning märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48:
„[…] [Vaidlusalune] otsus tugineb sisuliselt kaubamärgi Carbonell ja taotletava kaubamärgi kujutisosade sarnasuse puudumisele. Samas on kaubamärgi Carbonell kujutisosa identne kõikide [Koipe] poolt väljatoodud registreeringutega, nii nendega, mida apellatsioonikoda arvestas, kui nendega, mille ta kõrvale jättis.”
16
Selle esialgse märkuse tegemise järel kontrollis Esimese Astme Kohus esimest väidet, milles Koipe heitis ühtlustamisametile ette, et viimane ei ole vaidlusaluses otsuses arvestanud ei asjaoluga, et vastandatud kaubamärgid on esmapilgul tervikuna sarnased ja seega võidakse neid turul segi ajada, ega asjaoluga, et registreerimistaotluse objektiks olev kaup – käesoleval juhul oliiviõli – on varasema kaubamärgiga tähistatud kaubaga identne.
17
Selles osas märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 75–78, et apellatsioonikoda märkis vastandatud kaubamärkide kujutisosade nõrga eristusvõime tuvastamise põhjenduseks üksnes seda, et asjaomane kujutis, mis põhiliselt kujutab oliivisalus istuvat inimest, ei ole oliiviõli sektoris ebatavaline. Esimese Astme Kohtu sõnul ei ole apellatsioonikoda toonud välja sellise järelduse põhjuseid ning viimane ei ole peale vastandatud kaubamärkide osutanud ühelegi kaubamärgile, mis sisaldab nendes kaubamärkides kasutatud kujutisosaga sarnast osa.
18
Seetõttu leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 87, et apellatsioonikoda järeldas ekslikult, et vastandatud kaubamärkide kujutisosadel on nõrk eristusvõime.
19
Esimese Astme Kohus sedastas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 88 ja 89, et apellatsioonikoda eksis, leides, et vastandatud kaubamärkide sõnaliste osade võrdlus omandab nende märkide kujutisosade nõrka eristusvõimet silmas pidades peamise tähtsuse.
20
Esimese Astme Kohus nentis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 91, et kujutisosa on hõlmatavat pinda silmas pidades palju tähtsamal kohal kui sõnaline osa.
21
Esimese Astme Kohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 92 ja 93 eelkõige seda, et nagu „[k]a ühtlustamisamet ise on teistes vastulausemenetlustes toetanud”, „[on] sõnalisel osal „La Española” […] üksnes väga nõrk eristusvõime. See sõna on Hispaanias üldises kasutuses ja seda tajutakse kaupade geograafilist päritolu kirjeldavana”.
22
Kaubamärkide sarnasuse ja segiajamise tõenäosuse osas sedastas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 103:
„Esimese Astme Kohtu hinnangul jätavad vaadeldavate kaubamärkide ühised osad oma kogumis väga sarnase visuaalse tervikmulje, kuna kaubamärk La Española kordab suure täpsusega kaubamärgi Carbonell sõnumi põhisisu ja visuaalset muljet: tüüpilisse kleiti rõivastatud naine, kes teataval kindlal viisil istub oliivioksa juures oliivisalu taustal, on kogum, mille puhul on tegemist kirjutatud nimetuste taustaks oleva ruumi, värvide ja asukoha peaaegu identse korraldusega ja identse viisiga, kuidas see kirjutus on teostatud.”
23
Esimese Astme Kohus leiab vaidlustatud kohtuotsuse puntides 104 ja 105, et see sarnane tervikmulje tekitab vältimatult tõenäosuse, et tarbija võib vastandatud kaubamärgid omavahel segi ajada, ning seda segiajamise tõenäosust ei vähenda erineva sõnalise osa olemasolu, kuna sõnalisel osal on väga nõrk eristusvõime, mis viitab kauba geograafilisele päritolule.
24
Pärast seda, kui Esimese Astme Kohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 107, et ühenduse kohtupraktika kohaselt on keskmine tarbija tavapäraselt informeeritud, piisavalt tähelepanelik ja arukas, kuid tema tähelepanu määr võib sõltuvalt kaupade või teenuste liigist olla erinev, sedastas ta otsuse punktides 108 ja 109, et oliiviõli on Hispaanias väga levinud esmatarbekaup ning selle kauba konkreetseid müügitingimusi arvestades omandab vastandatud kaubamärkide kujutisosa suurema tähtsuse, mis suurendab vaadeldavate kaubamärkide segiajamise tõenäosust.
25
Seetõttu leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 112, et apellatsioonikoda on ebaõigesti järeldanud, et vastandatud kaubamärkide segiajamise võimalus on välistatud. Esimese Astme Kohtu sõnul tuleneb kõigist tehtud järeldustest, et nimetatud kaubamärkide segiajamise tõenäosus on olemas.
26
Seetõttu nõustus Esimese Astme Kohus määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumisele viitava esimese väitega ning ilma et ta oleks pidanud vajalikuks kontrollida teist väidet, mille Koipe hagi toetuseks esitas, rahuldas kohus hagi, muutes vaidlusalust otsus ja sedastades, et nimetatud äriühingu esitatud vastulause on põhjendatud.
Poolte nõuded
27
Apellatsioonkaebuses palub apellant Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna ja seetõttu
—
teha asja suhtes lõplik kohtuotsus, kui menetlusstaadium seda lubab või
—
saata asi Esimese Astme Kohtule tagasi, „et ta teeks otsuse Euroopa Kohtule siduvate tingimuste kohaselt” ja
—
mõista kohtukulud välja Koipelt ja ühtlustamisametilt.
28
Koipe palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellandilt.
29
Ühtlustamisamet palub jätta esimene apellatsioonkaebuse toetuseks esitatud väide rahuldamata ja jätab teise väite Euroopa Kohtu otsustada.
Apellatsioonkaebus
30
Oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant kaks väidet. Esimeses väites viitab ta määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 ja lõike 2 punkti a alapunkide i ja ii rikkumisele. Teises väites, mis koosneb kahest osast, viidatakse selle määruse artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumisele.
31
Esimest väidet ja teise väite esimest osa tuleb uurida koos, kuna apellant väljendab nende raames osaliselt sarnaseid ja osaliselt teineteist täiendavaid argumente.
Esimene väide ja teise väite esimene osa
Poolte argumendid
32
Apellant märgib esimeses väites, et Esimese Astme Kohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48 õigusnormi, leides, et kuivõrd erinevate Koipe osutatud registreeringute kõik kujutisosad on identsed, on „ebaoluline” määratleda, milline registreering nende seast vastab tingimusele, et vastulause esitamise õiguse teostamise aluseks on „varasemad kaubamärgid” eespool viidatud sätte tähenduses.
33
Seetõttu märkis Esimese Astme Kohus vastupidi määruse nr 40/94 artikli 8 sõnastusele ja vastulausemenetluses kehtivale registreerimisprioriteedi põhimõttele sisuliselt seda, et hilisema kaubamärgi – käesoleval juhul ühenduse kaubamärgi – registreerimistaotluse peale esitatud vastulause võib põhineda varasemal kaubamärgil, käesoleval juhul taotletaval kaubamärgil, ning seda ainuüksi põhjusel, et hilisema kaubamärgi kujutisosa on samale vastulause esitajale kuuluvate varasemate kaubamärkide kujutisosaga identne. Esimese Astme Kohtu selle vea tagajärjed avaldasid olulist mõju ka vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosuse olemasolu kontrollimisele, seda eelkõige osas, mis puudutab asjaomase territooriumi ja avalikkuse määratlemist.
34
Koipe ja ühtlustamisamet väidavad, et apellant soovib anda vaidlustatud kohtuotsuse punktide 47 ja 48 sõnastusele ebaproportsionaalselt suurt tähtsust ja ulatust, kuna vastupidi apellandi väidetele ei käsitlenud Esimese Astme Kohus ühenduse registreeringut nii, et see on vastulause esitamise õiguse kontrollimisel arvesse võetav varasem kaubamärgiõigus ning kohus ei omistanud vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosuse kontrollimise raames sellele mingit tähtsust. Kõnealuses kohtuotsuses analüüsis Esimese Astme Kohus kaubamärkide segiajamise tõenäosuse võimalikkust tegelikult üksnes „Hispaania territooriumil” ja „Hispaania turul”.
35
Apellant märgib oma teise väite esimeses osas, et kuna Esimese Astme Kohus ei jätnud ühenduse registreeringut Koipe vastulause toetuseks esitatud kaubamärkide seas arvesse võetavate kaubamärkide hulgast otsesõnu välja, võttis Esimese Astme Kohus seda registreeringut arvesse nõuetevastaselt, määras asjakohase avalikkuse ja territooriumi seetõttu kindlaks vääralt, hinnates segiajamise tõenäosust seoses ühenduse, mitte Hispaania territooriumil asuva avalikkusega.
36
Apellant rõhutab selles osas, et kuigi Esimese Astme Kohus viitas vaidlustatud kohtuotsuses oliiviõli „Hispaania turule”, tehti see viide mitte segiajamise tõenäosuse hindamise raames, vaid teises kontekstis ning hoopis kitsamal eesmärgil, nimelt vastandatud kaubamärkide „kujutisosade eristusvõime” hindamisel, mis on kaubamärkide segiajamise tõenäosuse hindamisel arvesse võetavate paljude tegurite seas seotud vaid ühe teguriga, s.o kaubamärkide sarnasusega.
37
Koipe ja ühtlustamisamet vastavad sisuliselt, et Esimese Astme Kohus analüüsis vastandatud kaubamärkide kujutis- ja sõnaliste osade eristusvõimet just selle küsimuse kindlakstegemiseks, kas kaubamärkide segiajamine on Hispaanias tõenäoline. Nad lisavad, et selle hindamise raames piirdus Esimese Astme Kohus selgesti ja konkreetselt selle liikmesriigi asjaomase avalikkuse ja territooriumi analüüsimisega.
Euroopa Kohtu hinnang
38
Kõigepealt tuleb meenutada, et vastavalt määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktile b, mis käsitleb varasema kaubamärgi omaniku vastulauset, ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel segi ajada. Segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärk seostatakse varasema kaubamärgiga. Sama artikli 8 lõike 2 punkti a alusel tähendab varasem kaubamärk ühenduse kaubamärke, kaubamärke, mis on registreeritud liikmesriikides või kaubamärke, mis on registreeritud rahvusvaheliste kokkulepete alusel, mille registreerimise taotluse kuupäev on varasem ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäevast.
39
Käesoleval juhul põhines Koipe vastulause kaubamärgi La Española mitmel siseriiklikul ja rahvusvahelisel registreeringul ning ühenduse registreeringul, mille taotluse esitamise kuupäev on Aceites del Suri esitatud registreerimistaotluse kuupäevast hilisem.
40
Vastab tõele, et vaidlustatud kohtuotsuse asjakohaste punktide sõnastuse põhjal ei jätnud Esimese Astme Kohus kõnealust ühenduse registreeringut otsesõnu välja Koipe vastulause põhjendatuse kontrollimisel arvesse võetud kaubamärkide seast.
41
Isegi kui eeldada, et Esimese Astme Kohus rikkus niimoodi määruse nr 40/94 artikli 8 lõikeid 1 ja 2, ei muuda see viga vaidlustatud kohtuotsust kehtetuks.
42
Ühelt poolt tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48 tunnistas Esimese Astme Kohus nõuetekohaselt Koipe õigust vastustada kaubamärgi La Española registreerimist, viidates seejuures kõigile selle äriühingu osutatud registreeringutele, mille hulka kuuluvad mitu kaubamärki, mille taotluse esitamise kuupäev on tõesti asjaomase kaubamärgi registreerimise taotluse esitamisest varasem. Seetõttu ei saa väita, et kuna Esimese Astme Kohus ei jätnud Koipe vastulause põhjendatuse hindamisel ühenduse registreeringut otsesõnu kõrvale, võttis Esimese Astme Kohus seda arvesse ning lähtus seega põhimõttest, et varem esitatud kaubamärgi registreerimise taotlusele vastu seistes võib tugineda hilisemale kaubamärgile.
43
Teiselt poolt tuleb märkida, et väidetav Esimese Astme Kohtu viga ei toonud vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosuse olemasolu hindamise raames asjaomase territooriumi ja avalikkuse määratlemisel kaasa otsustavaid tagajärgi.
44
Seega tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 53, 63, 77–80, 92 ja 111 selgesti, et Esimese Astme Kohus hindas segiajamise tõenäosuse olemasolu, viidates konkreetselt ja järjepidevalt „Hispaania territooriumile” ja „Hispaania turule”, ilma et oleks viidanud – nagu apellant kohtuistungil ise tunnistas – teistsugusele territooriumile või avalikkusele.
45
Seetõttu tuleb apellatsioonkaebuse toetuseks esitatud esimene väide ja teise väite esimene osa tagasi lükata kui osaliselt põhjendamatud ja osaliselt ainetud.
Teise väite teine osa
Poolte argumendid
46
Apellant väidab teise väite teises osas esiteks seda, et hoolimata asjaolust, et ühenduse kohtupraktika kohaselt tuleb segiajamise tõenäosust hinnata igakülgselt, pidades silmas kõiki asjakohaseid tegureid (vt eelkõige 11. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-251/95: SABEL, EKL 1997, lk I-6191, punkt 22, ja . aasta otsus kohtuasjas C-361/04 P: Ruiz-Picasso jt vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2006, lk I-643, punkt 18), jättis Esimese Astme Kohus arvesse võtmata kaks tegurit, mis on eriti olulised ja asjakohased, nimelt ühelt poolt selle, et vastandatud kaubamärgid on Hispaania oliiviõliturul pikka aega koos eksisteerinud, ja teiselt poolt nende üldtuntuse sellel turul. Nii ei hinnanud Esimese Astme Kohus kõnealuste kaubamärkide sarnasuse asjaolu nõuetekohaselt.
47
Teiseks leiab apellant, et Esimese Astme Kohus ei ole eelmises punktis viidatud kohtupraktika tähenduses „igakülgse hindamise” ja „tervikmulje” nõuet kaugeltki järginud, vaid „kohaldanud analüütilist meetodit” ning vastandatud kaubamärkide kujutis- ja sõnalisi osi eraldi ja üksteise järel kontrollinud, omistades vääralt kujutisosadele otsustava tähtsuse ning tehes vea, keeldudes tunnistamast vastandatud kaubamärkide sõnaliste osade vähimatki tähtsust.
48
Esimese Astme Kohus moonutas asjaolusid ja toimikusse lisatud tõendeid, kui ta omistas kujutisosale kaubamärgi La Española teiste koostisosadega võrreldes „domineeriva” tähtsuse ning andis teistele koostisosadele selle kaubamärgiga jääva tervikmulje hindamisel kaduvväikse tähtsuse.
49
Kolmandaks ei hinnanud Esimese Astme Kohus õigesti elementi „avalikkus”, millel on vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosuse igakülgsel hindamisel otsustav roll, kuna ta määratles Hispaania keskmist oliiviõlitarbijat kui tähelepanematut ja järelemõtlematut tarbijat, mitte kui „piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelikku ja arukat keskmist tarbijat”, nagu nõuab ühenduse kohtupraktika.
50
Koipe leiab seevastu, et Esimese Astme Kohus kohaldas igakülgse hindamise kriteeriumi nõuetekohaselt, kuna ta kontrollis vaidlustatud kohtuotsuses segiajamise tõenäosuse olemasolu õigesti, võttes arvesse kõiki käesolevas asjas tähtsust omavaid asjaolusid, sh asjaolu, et vastandatud kaubamärgid ei ole Hispaania turul suutnud rahumeelselt koos eksisteerida.
51
Vastavalt ühenduse kohtupraktikale ei ole kaubamärgi kõigil koostisosadel sama väärtust ega tähtsust. Seetõttu ei riku ühtki ühenduse kaubamärgiõiguse sätet asjaolu, et Esimese Astme Kohtu sõnul on kujutisosa domineeriv osa, mis võimaldas Esimese Astme Kohtul järeldada, et ka sõnalist osa arvestades on vastandatud kaubamärkide segiajamine tõenäoline, kuna Esimese Astme Kohus ei eiranud selle tõenäosuse hindamise kriteeriume, mis tulenevad õigusnormidest ja kohtupraktikast.
52
Mis puutub väitesse, et Esimese Astme Kohus on vääralt määratlenud Hispaania oliiviõlitarbija, siis leiab Koipe, et tegemist on üksnes faktilist asjaolu puudutavate väidetega, mis on apellatsioonistaadiumis vastuvõetamatud.
53
Ühtlustamisameti sõnul ei avalda asjaolu, et Esimese Astme Kohus ei ole arvestanud tähiste kooseksisteerimist asjaomasel territooriumil ja taotletava kaubamärgi üldtuntust Hispaanias, otsustavat mõju järeldusele, milleni see kohus segiajamise tõenäosuse hindamisel jõudis.
54
Mis puutub meetodisse, mida Esimese Astme Kohus segiajamise tõenäosuse olemasolu kontrollimisel kasutas, siis rõhutab ühtlustamisamet, et nimetatud kohus võrdles vastandatud tähiseid visuaalselt, võttes arvesse üksnes kujutisosi ning jättes tähelepanuta mõju, mida kaubamärgi sõnalised osad sõnalise tähise „La Española” nõrka eristusvõimet arvestades avaldavad nende kahe tähise tervikmuljele.
55
Siiski ei ole ühtlustamisamet esitanud oma seisukohta selle meetodi põhjendatuse kohta, vaid jätab selle Euroopa Kohtule otsustada.
56
Ühelt poolt saab seda Esimese Astme Kohtu hinnangut kinnitada üksnes siis, kui Euroopa Kohus möönab, et kuna vastandatud kaubamärkide teised koostisosad ei ole tähelepanuväärsed, võis Esimese Astme Kohus kaubamärkidel kujutatud tähiseid põhjendatult võrrelda üksnes asjaomaste kujutisosade põhjal, ning nende tähiste vahel tuvastatud sarnasuse tõttu ei olnud nimede foneetilist ja kontseptuaalset võrdlust vaja läbi viia.
57
Teiselt poolt, kui Euroopa Kohus jõuab vastupidisele järeldusele, et Esimese Astme Kohtu arendatud mõttekäik on asjaomaste tähiste analüüsi põhjendamiseks ebapiisav või et põhjendused, millele Esimese Astme Kohus on tuginenud, ei ole õigusega kooskõlas, tuleb vaidlustatud kohtuotsus määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumise tõttu tühistada ning kohtuasi tuleb Esimese Astme Kohtule tagasi saata, et viimane viiks Euroopa Kohtu antud tõlgendust arvestades – st lähtudes tähistest tervikuna – tähiste võrdluse uuesti läbi.
58
Mis puutub Hispaania oliiviõlitarbija määratluse vaidlustamisse, siis väidab nii ühtlustamisamet kui ka apellant, et avalikkuse all, mida Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuses arvesse võttis, pidas ta silmas pigem hooletut kui piisavalt tähelepanelikku tarbijat.
Euroopa Kohtu hinnang
59
Mis puutub apellandi argumenti, et Esimese Astme Kohus on vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosuse olemasolu kontrollimisel teinud vigu, siis tuleb kõigepealt meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale tuleb avalikkuse poolt segiajamise tõenäosust hinnata igakülgselt, arvestades kõiki konkreetses asjas tähtsust omavaid tegureid (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus SABEL, punkt 22, ja 22. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-342/97: Lloyd Schuhfabrik Meyer, EKL 1999, lk I-3819, punkt 18; . aasta määrus kohtuasjas C-3/03 P: Matratzen Concord vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2004, lk I-3657, punkt 28; . aasta otsus kohtuasjas C-120/04: Medion, EKL 2005, lk I-8551, punkt 27, ja . aasta otsus kohtuasjas C-334/05 P: Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Shaker, EKL 2007, lk I-4529, punkt 34).
60
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub ka see, et segiajamise tõenäosuse hindamine vastandatud tähiste visuaalse, foneetilise ja kontseptuaalse sarnasuse osas peab rajanema neist jääval tervikmuljel, võttes eelkõige arvesse nende eristavaid ja domineerivaid osi (vt eespool viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Shaker, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
61
Euroopa Kohus on sedastanud, et segiajamise tõenäosuse esinemise kontrollimisel ei tähenda kahe kaubamärgi sarnasuse hindamine seda, et piirduda võib vaid mitmeosalise kaubamärgi ühe koostisosa arvessevõtmisega ja selle teise kaubamärgiga võrdlemisega. Vastupidi, uurida tuleb igat kõnealust kaubamärki tervikuna (vt selle kohta eespool viidatud määrus kohtuasjas Matratzen Concord vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 32; eespool viidatud kohtuotsused Medion, punkt 29, ja Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Shaker, punkt 41).
62
Selles osas on Euroopa Kohtus samuti täpsustanud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib mitmeosalisest kaubamärgist asjaomase avalikkuse mällu jäänud tervikmuljes teatud juhtudel domineerida üks või mitu selle koostisosadest. Siiski võib üksnes siis, kui kaubamärgi kõik teised koostisosad on tähtsusetud, hinnata sarnasust ainult domineeriva osa põhjal (eespool viidatud kohtuotsused Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Shaker, punktid 41 ning 42, ja 20. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-193/06 P: Nestlé vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, punktid 42 ja 43 ning seal viidatud kohtupraktika).
63
Seega tuleb apellandi apellatsioonkaebuse toetuseks esitatud teise väite teist osa kontrollida silmas pidades neid põhimõtteid.
64
Selles osas tuleb märkida, et Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 88–90 kõigepealt, et apellatsioonikoda eksis, kui ta vastandatud kaubamärkide kujutisosade nõrka eristusvõimet arvestades omistas peamise tähtsuse nende kaubamärkide sõnalisele osale.
65
Esimese Astme Kohus omistas sellise tähtsuse kujutisosale, märkides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 91 selgesti, et see osa on hõlmatavat pinda silmas pidades palju tähtsamal kohal kui sõnaline osa, mistõttu sõnaline osa on kujutisosa täiendav. Nimetatud kohtuotsuse punkti 109 kohaselt on kõnealusel kujutisosal asjaomase kauba eriomaseid müügitingimusi arvestades oluline tähtsus.
66
Nii käsitles Esimese Astme Kohus vastandatud kaubamärkide kujutisosa kui domineerivat osa võrreldes muude koostisosadega, eelkõige sõnalise osaga. See võimaldas õigesti tugineda oma analüüsis tähiste sarnasusele ning kaubamärkide La Española ja Carbonell segiajamise tõenäosuse olemasolule, pöörates peamiselt tähelepanu nende tähiste visuaalsele võrdlemisele.
67
Vastupidi apellandi väidetele ei tähendanud see lähenemine aga seda, et Esimese Astme Kohus ei pööranud sõnalise osa mõjule üldse tähelepanu.
68
Pärast seda, kui Esimese Astme Kohus oli vaidlustatud kohtuotsuse punktis 100 vastandatud kaubamärke visuaalsest küljest üksikasjalikult võrrelnud, märkis ta kohtuotsuse punktides 103 ja 104 seejärel, et kahe kaubamärgi ühised osad tervikuna jätavad väga sarnase visuaalse tervikmulje, kuna kaubamärk La Española kordab suure täpsusega kaubamärgi Carbonell sõnumi põhisisu ja visuaalset muljet, tekitades vältimatult tõenäosuse, et tarbija võib need kaubamärgid omavahel segi ajada.
69
Lõpuks täpsustas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 105 ja 111, et segiajamise tõenäosust ei vähenda see, et kaubamärkidel on erinevad sõnalised osad, sest taotletava kaubamärgi sõnalise osa eristusvõime on väga nõrk, kuna see viitab kauba geograafilisele päritolule.
70
Teisisõnu ei jätnud Esimese Astme Kohus sõnalist osa arvesse võtmata, kui ta leidis, et kõnealuste kaubamärkide kujutisosa on nende muude koostisosadega võrreldes domineeriv. Vastupidi, Esimese Astme Kohus leidis just selle osa hindamisel, et sõnaline osa on kaubamärgis tähtsusetu, eelkõige põhjusel, et vastandatud kaubamärkide sõnaliste tähiste erinevused ei võimalda ümber lükata järeldust, millele Esimese Astme Kohus kaubamärkide visuaalse võrdluse tulemusel jõudis.
71
Seetõttu tuleb sedastada, et vastupidi apellandi väidetele on Esimese Astme Kohus käesoleval juhul nõuetekohaselt kohaldanud igakülgse hindamise põhimõtet, mis on vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosuse kontrolli raames määratletud käesoleva kohtuotsuse punktides 59–62 viidatud ühenduse kohtupraktikas.
72
Seetõttu ei saa ka nõustuda apellandi väitega, et Esimese Astme Kohtu otsus ei ole kaugeltki selle kohtupraktikaga kooskõlas, vaid selles on moonutatud asjaolusid ja toimikusse lisatud tõendeid.
73
Mis puutub apellandi argumenti, millega soovitakse vaidlustada seda, kuidas Esimese Astme Kohus määratles Hispaania oliiviõlitarbija, siis tuleb ühelt poolt märkida, et Esimese Astme Kohtu sellekohane analüüs on Euroopa Kohtu vastava väljakujunenud praktikaga kooskõlas.
74
Nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 107 õigesti märkis, on segiajamise tõenäosuse igakülgsel hindamisel otsustav roll sellel, kuidas seda liiki kaupade või teenuste keskmine tarbija kaubamärke tajub (eespool viidatud kohtuotsused SABEL, punkt 23, ja Lloyd Schuhfabrik Meyer, punkt 25), ja igakülgse hindamise puhul eeldatakse, et asjaomaste kaupade keskmine tarbija on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas ning tema tähelepanelikkuse aste võib eri liiki kaupade ja teenuste puhul olla erinev (eespool viidatud kohtuotsus Lloyd Schuhfabrik Meyer, punkt 26).
75
Neid põhimõtteid aluseks võttes märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 108 ja 109 nimelt seda, et oliiviõli on Hispaanias väga levinud esmatarbekaup, seda ostetakse enamasti suurtest kaubamajadest või kohtadest, kus kaubad on riiulitele reastatud, ning seetõttu juhindub tarbija eeskätt otsitava kaubamärgi visuaalsest muljest.
76
Seega järeldas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 109 ja 110 õigesti, et neil asjaoludel omandab vastandatud kaubamärkide kujutisosa suurema tähtsuste, see omakorda suurendab nende segiajamise tõenäosust, ning asjaomaseid kujutavaid tähiseid on raskem eristada, kuna keskmine tarbija tajub kaubamärki tervikuna ega uuri selle eri üksikasju, nagu Euroopa Kohus on juba märkinud (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Shaker, punkt 35, ja Nestlé vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
77
Teiselt poolt tuleb märkida apellandi argumendi osas, mis puudutab Esimese Astme Kohtu järeldusi kõnealuse tarbija tähelepanelikkuse astme kohta, et see argument käsitleb üksnes faktilisi asjaolusid.
78
Selles osas tuleb meenutada, et ainult Esimese Astme Kohus on pädev tuvastama faktilisi asjaolusid, välja arvatud juhul, kui tema järelduste sisuline ebatäpsus tuleneb talle esitatud dokumentidest, ja teiseks neid hindama. Seega ei ole faktiliste asjaolude hindamine – välja arvatud juhul, kui Esimese Astme Kohtule esitatud tõendeid on moonutatud – õigusküsimus, mida saaks sellisena Euroopa Kohtu apellatsioonimenetluses kontrollida (vt 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-456/01 P ja C-457/01 P: Henkel vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2004, lk I-5089, punktid 41 ja 56, ning . aasta otsus kohtuasjas C-238/06 P: Develey vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2006, lk I-9375, punkt 97).
79
Sellest järeldub, et kuna käesoleval juhul ei ole apellant tõendite moonutamist tõendanud ega sellele isegi mitte viidanud, tuleb see argument tunnistada ilmselgelt vastuvõetamatuks.
80
Nõustuda ei saa apellandi etteheidetega, et kuna Esimese Astme Kohus ei võtnud vaidlustatud kohtuotsuses arvesse vastandatud kaubamärkide varasemat pikaaegset kooseksisteerimist Hispaania oliiviõliturul ja nende üldtuntust sellel turul, ei hinnanud Esimese Astme Kohus nõuetekohaselt vastandatud kaubamärkide sarnasuse asjaolu.
81
Kuigi Esimese Astme Kohus ei ole nende kahe asjaolu asjakohasust tõepoolest hinnanud, ei avalda see asjaolu, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 31 märkis, käesoleval juhul otsustavat mõju järeldusele, mille nimetatud kohus tegi segiajamise tõenäosuse kohta.
82
Kuigi ühelt poolt ei saa välistada, et kahe kaubamärgi kooseksisteerimine teataval turul võib teiste asjaolude abil kaasa aidata sellele, et asjaomase avalikkuse tajus nende kaubamärkide segiajamise tõenäosus väheneb, on siiski vaja, et oleksid täidetud veel mõned tingimused. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 28 ja 29 märkis, võib järeldada, et segiajamise tõenäosus puudub eelkõige juhul, kui vastandatud kaubamärgid eksisteerivad asjaomasel turul „rahumeelselt” koos.
83
Toimikust ilmneb, et käesoleval juhul ei ole kaubamärkide La Española ja Carbonell kooseksisteerimine olnud „rahumeelne”, kuna nende kahe kaubamärgi sarnasuse küsimuse üle on kaks asjaomast ettevõtjat siseriiklikes kohtutes mitu aastat vaielnud.
84
Teiselt poolt peab üldtuntusega seotud argumendi osas kõigepealt täpsustama, et selle hindamisel, kas kahe kaubamärgiga tähistatud kaupade sarnasus on segiajamise tõenäosuse tekkimiseks piisav, tuleb arvesse võtta varasema kaubamärgi, käesoleval juhul kaubamärgi Carbonell mainet (vt selle kohta 29. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-39/97: Canon, EKL 1998, lk I-5507, punkt 24). Seetõttu ei saa apellant käesoleval juhul eitada kaubamärgi La Española mainet Hispaania oliiviõliturul – mida ta muu hulgas tulemusteta tegi –, et kinnitada Esimese Astme Kohtus vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosust, kuna on selge, et kaubamärk La Española on kaubamärgist Carbonell hilisem. Pealegi ei ole apellant viimati nimetatud kaubamärgi maine osas selgitanud, mil viisil oleks Esimese Astme Kohus juhul, kui ta oleks seda asjaolu arvestanud, võinud omistada kaubamärgile La Española väidetava tugeva eristusvõime ning seega välistada asjaomaste kaubamärkide segiajamise tõenäosuse.
85
Seetõttu tuleb nimetatud argumendid ainetuse tõttu tagasi lükata.
86
Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt ei saa apellandi apellatsioonkaebuse toetuseks esitatud ühegi väitega nõustuda ja seega tuleb apellatsioonkaebus jätta rahuldamata.
Ühtlustamisameti lõppjäreldused teatavate Esimese Astme Kohtus esitatud vastuvõetamatuse vastuväidete kohta
87
Apellatsioonkaebuse väidetele vastamisele lisaks puudutab ühtlustamisamet oma kirjalikes märkustes teatavaid vastuvõetamatuse vastuväiteid, mille Esimese Astme Kohus tagasi lükkas, ja palub Euroopa Kohtul võtta selles osas seisukoht, kuna asjaomased küsimused avaldavad mõju sellele, kuidas ühtlustamisamet saab kaitsta oma positsiooni erinevates Euroopa Kohtus pooleli olevates kohtuasjades.
88
Ühtlustamisamet märgib eelkõige seda, et Esimese Astme Kohus rikkus määruse nr 40/94 artikli 63 lõiget 3, kuivõrd see säte ei luba tal teha otsust, mille tagajärg on vaidlustatud apellatsioonikoja otsusega võrreldes vastupidine, nagu ta on vaidlustatud kohtuotsuses teinud.
89
Peale selle oleks ühtlustamisameti arvates Esimese Astme Kohus pidanud tema menetluse käigus esitatud tõendid vastuvõetamatuks tunnistama, kuna vastavalt määruse nr 40/94 artiklile 74 oleks need pidanud esitama apellatsioonikojale.
90
Käesoleva kohtuasja asjaoludel oleks ühtlustamisamet pidanud Esimese Astme Kohtu järelduste vaidlustamiseks esitama vaidlustatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse või vastuapellatsioonkaebuse nende argumentide osas, mida apellatsioonkaebuses ei käsitletud.
91
Kuigi ühtlustamisamet ei ole vaidlustatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebust esitanud, tuleb siiski kontrollida, kas neid argumente võib käsitleda kui vastuapellatsiooni.
92
Selles osas tuleb meenutada, et argumendi kvalifitseerimiseks vastuapellatsioonina on kodukorra artikli 117 lõike 2 alusel nõutav, et vastuapellatsiooni esitav pool soovib vaidlustatud kohtuotsuse täielikku või osalist tühistamist, tuginedes väitele, mida apellatsioonkaebuses ei esitatud. Tegemaks kindlaks, kas käesolevas asjas on sellega tegu, tuleb uurida ühtlustamisameti poolt apellatsioonkaebusele antud vastuses sisalduva vastava lõigu sõnastust, eesmärki ja konteksti (10. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-413/06 P: Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala, EKL 2008, lk I-3951, punkt 186).
93
Käesoleval juhul ei ole vaidlust selles, et esiteks ei kasuta ühtlustamisamet kuskil oma vastuses väljendit „vastuapellatsioonkaebus”, vaid esitab oma argumente pigem kui lõppargumente, milles ta sisuliselt soovib Euroopa Kohtult saada selgitusi määruse nr 40/94 sätete tõlgendamise kohta. Teiseks ei palu ta Euroopa Kohtul vaidlustatud kohtuotsust tühistada.
94
Neil asjaoludel tuleb sedastada, et nimetatud argumendid ei kujuta endast vastuapellatsioonkaebust ning seega ei tule Euroopa Kohtul nende osas seisukohta võtta.
Kohtukulud
95
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Koipe on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja apellant on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb Koipe kohtukulud mõista välja apellandilt. Kuna ühtlustamisamet ei ole apellandilt kohtukulude hüvitamist nõudnud, kannab ta oma kohtukulud ise.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista Koipe Corporación SL kohtukulud välja Aceites del Sur-Coosur SA-lt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
3.
Jätta Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) kohtukulud tema enda kanda.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.