Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
LAILA MEDINA
esitatud 12. märtsil 2026(1)
Kohtuasi C‑60/25 [Livronsa](i)
SR
versus
FT SpA,
menetluses osales:
Assoutenti
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte d’appello di Cagliari (Cagliari apellatsioonikohus, Itaalia))
Eelotsusetaotlus – Konkurents – Kokkulepped, otsused ja kooskõlastatud tegevus – Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 101 lõige 2 – Määrus (EÜ) nr 1/2003 – Artikli 16 lõige 1 – Euro intressimäära tuletisinstrumentide sektor – Euroopa Komisjoni otsuse siduvus liikmesriigi kohtu suhtes – Laenuvõtja ja laenu andnud panga vaheline vaidlus euriboriga indekseeritud intressimäära kehtivuse üle
I.      Sissejuhatus
1.        Käesolevas ettepanekus käsitletakse ELTL artikli 101 lõike 2 ja määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 16 lõike 1 tõlgendamise kohta esitatud eelotsusetaotlust.(2) Taotluse esitas Corte d’appello di Cagliari (Cagliari apellatsioonikohus, Itaalia) tsiviilasjade kolleegium kohtuvaidluses, mille pooled on laenuvõtja SR ja pank FT, kes andis talle hüpoteeklaenu. Vaidlus puudutab tingimuse kehtivust, milles määratakse kindlaks sellelt laenult tasumisele kuuluv intress euro pankadevahelise laenuintressimäära (euribor) alusel.
2.        Taotlus põhineb Euroopa Komisjoni 4. detsembri 2013. aasta(3) ja 7. detsembri 2016. aasta(4) otsusel, milles see institutsioon tuvastas, et teatavad euribori kindlaksmääramise eest vastutavas paneelis osalevad pangad olid osalenud vahemikus 2005. aasta septembrist kuni 2008. aasta maini kartellis.(5) Täpsemalt järeldas komisjon, et need pangad rikkusid ELTL artikli 101 lõiget 1 ja EMP lepingu artiklit 53, kuna nad panid toime ühe vältava rikkumise, mis seisnes kokkulepetes ja/või kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk oli moonutada euro intressimäära tuletisinstrumentide (EIRD) hinnastamiskomponentide tavapärast kujunemist.(6) Üldkohus kinnitas esimeses kohtuastmes(7) ja Euroopa Kohus(8) apellatsioonimenetluses komisjoni järelduste põhjendatust, nõustudes eelkõige rikkumise kvalifitseerimisega eesmärgipõhiseks konkurentsipiiranguks.(9)
3.        Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma eelotsusetaotluses teada, milline mõju on EIRDsid käsitlevatel otsustel ja nendega seotud Euroopa Kohtu otsusel sellise tingimuse kehtivusele, mis viitab euriborile hüpoteeklaenu lepingus, mille on sõlminud füüsiline isik ja pank, kes ei osalenud komisjoni tuvastatud rikkumises. Sisuliselt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks kindlaks teha, kas ELTL artikli 101 lõige 2, milles nähakse ette kõigi ELTL artikli 101 lõike 1 alusel keelatud kokkulepete või otsuste tühisus algusest peale, peaks kaasa tooma selle tingimuse tühisuse, isegi kui asjaomane laenuleping on sõlmitud väljaspool EIRDde turgu. Teiseks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ja mil määral on komisjoni tuvastatud euriboriga manipuleerimisel tõendusjõud riigisiseses menetluses, lähtudes määruse nr 1/2003 artikli 16 lõikest 1.
II.    Faktilised asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimus
4.        SR ja FT sõlmisid 15. detsembril 2005 hüpoteeklaenulepingu. Laenu intressimäär fikseeriti esialgu kuueks kuuks. Seejärel arvutati see määr ümber euriboriga seotud muutuva osa alusel. Lepingu üle räägiti uuesti läbi 20. veebruaril 2015.
5.        SR esitas hagi Tribunale di Oristanole (Oristano esimese astme kohus, Itaalia). Selles hagis palus ta esiteks uuesti arvutada hüpoteeklaenu intressina tasumisele kuuluv summa ja teiseks tuvastada, et talle on tekkinud krediit. SR väitis, et lepingu teatavad punktid, sealhulgas punkt, milles määrati kindlaks intressimäär euribori alusel, olid ebamäärasuse ja ebausaldusväärsuse tõttu tühised. Nimetatud kohus leidis oma otsuses, et laenulepingus kokku lepitud intressimäär määrati kindlaks vastavalt kohaldatavale õigusele. Ta märkis samuti, et muutuv intressimäär põhines varem kindlaks määratud ja objektiivsetel kriteeriumidel, mis ei sõltunud laenu andnud asutuse kaalutlusõigusest, mistõttu ei olnud lepingu tühisuse alused kohaldatavad.
6.        SR esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Corte d’appello di Cagliarile (Cagliari apellatsioonikohus), kes on käesolevas kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohus. Ta nõudis apellatsioonkaebuses, et laenulepingu tingimus, mis sisaldab viidet euriborile, tunnistataks tühiseks ja et lepingus ette nähtud tagasimaksegraafik arvutataks ümber. Eelkõige väidab SR, et tal ei olnud võimalik õigesti hinnata euribori kohaldamist tema laenu suhtes selle kunstliku manipuleerimise tõttu, mille komisjon tuvastas EIRDsid käsitlevates otsustes. Menetluse käigus palus apellant esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse.
7.        Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab põhikohtuasja ja paljude teiste pooleli
olevate kohtuasjade lahendamiseks vajalikuks täpsustada ELTL artikli 101 lõike 2 ulatust ja EIRDsid käsitlevate otsuste tõendusjõudu liikmesriikide kohtute jaoks määruse nr 1/2003 artikli 16 alusel. Eelkõige soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kuidas tuleb neid sätteid tõlgendada, et hinnata sellise hüpoteeklaenu lepingus sisalduva tingimuse kehtivust, milles määrati nimetatud laenu intressimäär kindlaks euribori alusel komisjoni tuvastatud rikkumise perioodil.
8.        Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus kõigepealt, et Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) kohtupraktikat näivad iseloomustavat lahknevad lähenemisviisid, mida eelotsusetaotluses on kirjeldatud järgmiselt.
9.        Ühelt poolt tuleb kohtupraktika esimese suuna kohaselt EIRDsid käsitlevates otsustes tuvastatud euriboriga manipuleerimise tõendusjõudu pidada suuremaks sellise hagi põhjendamisel, milles palutakse kindlaks teha euriborile viitava lepingutingimuse tühisus, sõltumata sellest, kas asjaomase laenulepingu pooleks olev pank osales komisjoni tuvastatud rikkumises. Lisaks ei ole selle kohtupraktika suuna kohaselt võimalik lepingutingimuse sisu kindlaks määrata, kui laenulepingus sätestatud välisindeks ei kajasta enam poolte väljendatud tahet, kuna seda on ebaseaduslikult manipuleeritud. Riigisisese eraõiguse kohaselt tähendab see, et lepingutingimust tuleb pidada rikkumise perioodil osaliselt tühiseks. Lisaks saab lõpptarbija täieliku kaitse tagada ainult tühisuse tuvastamise hagi, mitte kahju hüvitamise hagi, kaitstes teda konkurentsi piirava kokkuleppe tagajärgede eest.
10.      Teiselt poolt ei ole teise, uuema kohtupraktika suuna kohaselt EIRDsid käsitlevad otsused, mis on küll määruse
nr 1/2003 artikli 16 lõike 1 kohaselt liikmesriikide kohtutele siduvad, suure tõendusjõuga tõend, et tunnistada tühiseks tingimus, millega määratakse laenulepingu intressimäär kindlaks euriborile viitamise teel. Selle kohtupraktika suuna raames tunnistatakse, et nendes otsustes komisjoni tuvastatud rikkumine seisnes tegevuses, mille eesmärk oli vähendada rahavoogusid, mis oleksid kartelliosalistel EIRDde raames muidu tekkinud. Seega puudutab nimetatud konkurentsipiirang üksnes EIRDde turgu ega saa avaldada mingit mõju euriboriga seotud muutuva intressimääraga laenude turule.
11.      Igal juhul pooldab eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohta, mille kohaselt tuleb juhul, kui on tuvastatud viitemääraga manipuleerimine, lugeda see manipuleerimine toimunuks kõigil turgudel, kus nimetatud määra kohaldatakse. Oleks vastuoluline asuda seisukohale, et euriboriga manipuleerimine, mille komisjon oma otsustes tuvastas, puudutas üksnes EIRDde turgu, mitte muid turge, sealhulgas muutuva intressimääraga laenude turgu. Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tõlgendus, mille kohaselt ELTL artikli 101 lõige 2 ei avalda rikkumise perioodil mingit mõju lepingulistele suhetele, milles viidatakse euriborile, kahjustaks selle sätte hoiatavat mõju.
12.      Neil asjaoludel otsustas Corte d’Appello di Cagliari (Cagliari apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [määruse nr 1/2003] artikli 16 lõiget 1 arvesse võttes tuleb euribori [määraga] manipuleerimist, mis on kindlaks tehtud [EIRDsid käsitlevates] otsustes ja kohtuotsuses [HSBC Holdings jt], lugeda lõplikult tõendatuks ka riigisiseste kohtute jaoks ning kas [nende] komisjoni ja [kõnealuse] Euroopa Kohtu otsuste esemeks olnud konkurentsipiirang kujutab endast [ELTL] artikliga 101 keelatud kartelli ainult [euro intressimäära] tuletisinstrumentide turul või ka kõikidel turgudel, kus moonutatud euribori [määra] kasutati?“
13.      Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 28. jaanuaril 2025. Põhikohtuasja apellant, vastustaja ja menetlusse astuja
ning
komisjon esitasid kirjalikud seisukohad. Käesolevas asjas kohtuistungit ei toimunud.
III. Õiguslik analüüs
14.      Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse nr 1/2003 artikli 16 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et seda, et komisjon tuvastas ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumise tuvastamise otsuses viiteintressimääraga manipuleerimise, tuleb lugeda lõplikult tõendatuks riigisiseste kohtute jaoks nende menetlustes. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud ka küsimus, kas niisugune järeldus tähendab, et sellele viiteintressimäärale viitav kokkulepe, mis on sõlmitud väljaspool komisjoni otsuse esemeks olevat turgu, kujutab endast ELTL artikli 101 kohast keelatud kokkulepet.
15.      Kõigepealt käsitlen eelotsuse küsimuse seda osa, mis puudutab ELTL artikli 101 tõlgendamist (esimene osa), ja seejärel osa, mis puudutab määruse nr 1/2003 artikli 16 lõike 1 tõlgendamist (teine osa).
16.      Eelotsuse küsimuse esimese osa kohta võib eelotsusetaotlusest järeldada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused nimetatud sätte ulatuse suhtes puudutavad EIRDsid käsitlevates otsustes tehtud järelduste õiguslikke tagajärgi, nagu kinnitati Euroopa Kohtu otsuses HSBC Holdings jt. Täpsemalt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas järeldus, et teataval turul on manipuleeritud viiteintressimäära, mis on toonud kaasa ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumise, võib muuta tühiseks teisel turul sõlmitud lepingus sisalduva tingimuse, mis viitab sellele viiteintressimäärale rikkumise perioodil, vastavalt ELTL artikli 101 lõikele 2.
17.      ELTL artikli 101 lõike 2 kohaselt on ELTL artikli 101 lõike 1 alusel keelatud kokkulepped ja otsused algusest peale tühised. Euroopa Kohtu praktika kohaselt muutub kokkulepe, mis ei vasta ELTL artikli 101 lõikes 3 sätestatud tingimustele, tühiseks, kui selle eesmärk või tagajärg on vastuolus ELTL artikli 101 lõikes 1 sätestatud keeluga.(10) Lisaks, kuna ELTL artikli 101 lõikes 2 ette nähtud tühisus kehtib algusest peale, siis ei ole kokkulepe, mis on selle sätte alusel tühine (kas minevikus või tulevikus), kokkuleppe pooltele õiguslikult siduv.(11) Sellisele kokkuleppele ei saa tugineda ka kolmandate isikute suhtes.(12)
18.      Euroopa Kohus määratles seega ELTL artikli 101 lõike 2(13) kohaldamisala, piirates selle kohaldamist kokkulepetega, mis kuuluvad ELTL artikli 101 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse.(14) On tõsi, et kohtupraktika kohaselt võivad kõik tugineda sellele, et keelatud kokkulepe on algusest peale tühine, ja see on kohtutele siduv.(15) Sellegipoolest muutub ainult ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamisalasse kuuluv otsus või kokkulepe üldjuhul täies ulatuses jõustamatuks, välja arvatud juhul, kui piiravaid elemente saab ülejäänud kokkuleppest eraldada.(16) Nagu Euroopa Kohus on märkinud, ei kuulu ELTL artikli 101 lõikes 2 sätestatud tühisuse tagajärjed kokkuleppe nendele osadele, mis ei ole vastuolus artikli 101 lõikega 1, ning kokkuleppe alusel tehtud tellimustele ja tarnetele ning sellest tulenevad rahalised kohustused liidu õiguse kohaldamisalasse.(17)
19.      Minu hinnangul on Euroopa Kohtu otsuste põhjendused kergesti seletatavad, võttes aluseks esiteks vajaduse vältida sellist ahelmõju, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsusetaotluses ette nägi, nimelt lepinguliste suhete puhul, mis on sõlmitud kolmandate isikute vahel, kes ei ole seotud konkreetse lepinguga, mille komisjon on
keelatuks kvalifitseerinud. Nii on see eelkõige sellise tingimuse puhul, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis puudutab toodet ja turgu, mis erinevad nendest, mida on käsitletud komisjoni otsustes euriboriga manipuleerimise kohta seoses EIRDdega. Mulle näib, et niisuguste õiguslike ja majanduslike tagajärgede ettearvamatus, mis võivad tuleneda sellise kokkuleppe või lepingutingimuse süsteemsest tühisusest, mis ei ole iseenesest ELTL artikli 101 lõike 1 alusel keelatud, õigustab minu hinnangul Euroopa Kohtu tõlgendust seoses ELTL artikli 101 lõikega 2.
20.      Teiseks on Euroopa Kohtu ELTL artikli 101 lõike 2 tõlgendus, nagu väidab põhikohtuasja vastustaja, kooskõlas ka põhimõttega, et vastutus liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest on isiklikku laadi. Kohtupraktika kohaselt peab rikkumise eest vastutama ainult neid norme rikkunud ettevõtja.(18) Kuigi nimetatud kohtupraktika on tekkinud kahju hüvitamise hagisid käsitlevate eelotsusetaotluste raames, võib sellest loogiliselt järeldada, et ELTL artikli 101 lõikes 2 sätestatud tühisus seoses artikli 101 lõikega 1 vastuolus olevate kokkulepete ja otsustega ei saa laieneda lepingulistele suhetele, mille on sõlminud isikud, kes ei ole rikkumisega seotud.
21.      On tõsi, et kohtuotsuses Allianz Hungária,(19) millele komisjon oma kirjalikes seisukohtades viitas, leidis Euroopa Kohus, et vertikaalsed kokkulepped, mis on sõlmitud ELTL artikli 101 lõikega 1 vastuolus oleva horisontaalse (turu jagamise) kokkuleppe rakendamiseks, võib ka selle viimati nimetatud sätte alusel õigusvastaseks tunnistada.(20) Täpsemalt oli selles kohtuasjas tõstatatud küsimus, kas vertikaalsed kokkulepped, millega kaks liikluskindlustusettevõtjat leppisid kahepoolselt kokku – kas automüüjatega või neid esindava kutseühendusega – kindlustatud sõidukite remondi eest makstava tunnitasu, kujutavad endast ELTL artikli 101 lõike 1 eesmärgipõhist piirangut. Üldkohus leidis oma otsuses, et nende kahe ettevõtja vahel sõlmitud horisontaalne kokkulepe, mille eesmärk on turu jagamine, võib muuta õigusvastaseks ka selle rakendamiseks sõlmitud vertikaalsed kokkulepped.
22.      Kohtuotsus Allianz Hungária ei ole siiski käesolevale kohtuasjale ülekantav. Sellest kohtuotsusest nähtub, et Euroopa Kohus ei laiendanud ELTL artikli 101 lõikes 2 ette nähtud tühisust kokkulepetele, mis ei kuulu ELTL artikli 101 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse. Vastupidi, ta leidis, et horisontaalse kokkuleppe rakendamiseks vajalikud vertikaalsed kokkulepped, ilma milleta viimast kokkulepet ei saaks täita, võivad samuti olla vastuolus ELTL artikli 101 lõikega 1 ja seega iseseisvalt tühised, olenevalt hindamisest, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus selles kohtuasjas teeb.
23.      Sellega seoses piisab, kui märkida, et põhikohtuasjas käsitletav laenuleping ei ole osa komisjoni tuvastatud ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumisest. Lisaks, erinevalt olukorrast, mida käsitleti kohtuotsuses Allianz Hungária, ei sõlmitud nimetatud kokkulepet selleks, et rakendada või jõustada piiravat kokkulepet, mille komisjon tuvastas EIRDsid käsitlevates otsustes. Selles viidatakse euribori alusparameetrile üksnes eesmärgiga määrata kindlaks muutuv intressimäär, mida kohaldatakse panga poolt füüsilisele isikule antud hüpoteeklaenu suhtes, millel ei olnud a fortiori mingit seost komisjoni tuvastatud rikkumisega. Niisuguses kontekstis on minu arvates selge, et kõnealusele kokkuleppele ei avaldu ELTL artikli 101 lõikes 2 sätestatud mõju, mis vastavalt käesoleva ettepaneku punktis 18 viidatud kohtupraktikale kehtib ainult ELTL artikli 101 lõikega 1 vastuolus olevate kokkulepete suhtes.
24.      Sellest järeldub, et ELTL artikli 101 lõiget 2 ei saa tõlgendada nii, et kui komisjon teeb ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumise tuvastamise otsuses kindlaks viiteintressimääraga manipuleerimise, peab see kaasa tooma nimetatud viiteintressimäärale viitava laenulepingu tingimuse tühisuse, kui see tingimus ei ole osa komisjoni otsuses viidatud piiravast kokkuleppest ja seda ei ole sellisena tunnistatud ELTL artikli 101 lõikega 1 vastuolus olevaks.
25.      Siinkohal on oluline märkida, et asjaolu, et ELTL 101 lõige 2 ei anna õiguslikku alust tunnistada kehtetuks laenulepingus sisalduv tingimus, mis ei kuulu ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamisalasse, ei tähenda, et nimetatud lepingu poolte käsutuses ei ole muid õiguskaitsevahendeid, et nõuda kõnealuse tingimuse kehtetuks tunnistamist.(21) Sellega seoses tuleb meenutada, et nagu ilmneb Euroopa Kohtu praktikast, peavad ELTL artikli 101 lõikes 1 nimetatud keelatud kokkuleppe võimalikud tagajärjed kolmandate isikute lepingulistele suhetele kindlaks määrama liikmesriikide kohtud vastavalt oma õigusele.(22)
26.      Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud sellekohane teave üsna piiratud. Eelotsusetaotlusest võib siiski järeldada, et põhikohtuasi puudutab tühistamishagi, mis põhineb asjaolul, et lepingu tingimus, millega laenulepingu intressimäär määratakse kindlaks euribori alusel, ei ole väidetavalt usaldusväärne. Võttes arvesse käesoleva ettepaneku punktis 25 viidatud kohtupraktikat, ei takista miski eelotsusetaotluse esitanud kohut hindamast selle tingimuse kehtivust ja tagajärgi, lähtudes kohaldatavatest riigisisestest õigusnormidest, näiteks eelotsusetaotluses viidatud sätetest, milles käsitletakse lepingu eseme õiguspärasust.(23)
27.      Just niisuguses olukorras on määruse nr 1/2003 artikli 16 tõlgendamine, millele viitab eelotsuse küsimuse teine osa, eriti oluline põhikohtuasjas, eelkõige seoses EIRDsid käsitlevate otsustega. Selle osaga soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt kindlaks teha, kas komisjoni nendes otsustes tuvastatud manipuleerimisel on tõendusjõud menetluses, mis käsitleb rikkumise ajal euriborile viidanud tingimuse kehtivust riigisisese õiguse alusel.
28.      Määruse nr 1/2003 artiklis 16 sätestatakse pealkirja „[Liidu] konkurentsiõiguse ühetaoline kohaldamine“ all, et kui riigisisesed kohtud teevad [ELTL] artikli [101] või [102] alusel otsuseid kokkulepete, otsuste või tegevuse kohta, mille kohta on juba olemas komisjoni otsus, ei tohi nende otsused olla vastuolus komisjoni otsusega.(24) Selles sättes kodifitseeritakse varasem kohtupraktika,(25) milles Euroopa Kohus on sisuliselt otsustanud, et konkurentsiõiguse täitmise tagamise süsteemis, mis tugineb mitmele osalisele, sealhulgas liikmesriigi kohtutele, nõuavad õiguskindluse ja liidu konkurentsieeskirjade ühetaolise kohaldamise põhimõtted vastukäivate otsuste tegemist.(26)
29.      Lisaks on Euroopa Kohus määratlenud oma praktikas määruse nr 1/2003 artiklist 16 tuleneva normi piirid. Näiteks kahju hüvitamise tsiviilhagi raames, milles tuleb tuvastada kahjustav käitumine, kahju ning otsene põhjuslik seos selle tegevuse ja kahju vahel, on liikmesriigi kohtule siduv komisjoni järeldus, et kokkulepe on keelatud, ning selle kokkuleppe õiguslik kvalifikatsioon.(27) Samuti leidis Üldkohus kohtupraktikas, mida Euroopa Kohus võib minu hinnangul kergesti kinnitada,(28) et liikmesriigi kohtutele on samamoodi siduvad ka komisjoni järeldused uuritava tegevuse ajalise ja geograafilise ulatuse kohta ning uurimise all olevate isikute vastutus või nende vastutuse puudumine kõnealuse tegevuse eest.(29)
30.      Mis puudutab käesolevas asjas EIRDsid käsitlevaid otsuseid, siis tuleb märkida, et komisjon tuvastas, et mõni euribori paneeli kuuluv pank osales EIRDde turu kartellis, mis tegutses sisuliselt 2005. aasta septembrist kuni 2008. aasta maini.(30) Täpsemalt tuvastas komisjon, et sellel perioodil osalesid kartellis osalejad mitmesugustes tegevustes, mille eesmärk oli moonutada EIRDde hinnakomponentide, täpsemalt euribori tavapärast kujunemist. Need tegevused hõlmasid teabe vahetamist oma eelistuste kohta seoses muutumatute, madalate või kõrgete intressimääradega (fikseeritud intressimäärad) teatavate euribori tähtaegade puhul, olenevalt nende kauplemis- või riskipositsioonidest. Osalejad vahetasid ka konfidentsiaalset teavet oma kauplemispositsioonide või kavatsuste kohta seoses tulevaste euribori esitamistega konkreetsete tähtaegade puhul. Mõnikord kaalusid kauplejad ka võimalust ühtlustada vähemalt üks oma pankade tulevastest euribori noteeringu teatamistest teistelt osalejatelt saadud teabe põhjal.(31)
31.      Võib olla kasulik meenutada, et euribor on viiteintressimäär, mida kasutatakse laialdaselt rahvusvahelistel rahaturgudel.(32) Selle eesmärk on kajastada pankadevaheliste eurodes nomineeritud laenude maksumust. Arvutus tehakse iga päev, kusjuures protsessi selgitamiseks kasutatakse andmeid, mis on saadud mitmelt spetsiaalsesse paneeli kuuluvalt finantsasutuselt. See põhineb paneeli kuulunud pankade esitatud noteeringutel, milles hinnatakse intressimäärasid, millega hüpoteetiline esimese järgu pank laenaks raha teisele esimese järgu pangale. Euribori määrad kajastuvad EIRDde – ülemaailmselt kaubeldavate finantstoodete – hinnakujunduses. Neid tooteid kasutavad suurettevõtjad, finantsasutused, riskifondid ja muud rahvusvahelised äriühingud intressimäära riski juhtimiseks (nii laenuvõtjate kui ka investorite riskide maandamiseks) või spekuleerimise eesmärkidel.(33)
32.      Nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades õigesti märgib, tuleb erilist tähelepanu pöörata asjaolule, et EIRDsid käsitlevad otsused ei sisalda konkreetseid järeldusi piirava kokkuleppe mõju kohta euribori tasemele. Täpsemalt nähtub nendest otsustest, et paneeliga seotud pangad võisid euribori taset tõsta, alandada või jätta selle muutmata, olenevalt kartelliosaliste positsioonidest tuletisinstrumentide turul.(34) EIRDsid käsitlevates otsustes ei ole seega kindlaks määratud, kas kartell kippus euribori tõstma või alandama. Kuigi keelatud kokkuleppes osalenud pankade käitumise põhjal võib olla mõistlik eeldada, et euribor ei järginud kartelliperioodil oma tavapärast kurssi,(35) ei teinud komisjon lõplikku otsust viiteintressimäära manipuleerimise üldise suuna kohta. Oma vastavates kohtuotsustes(36) kinnitasid nii Üldkohus kui ka Euroopa Kohus komisjoni järeldusi ja leidsid, et kõnealune rikkumine kujutab endast eesmärgipõhist piiramist ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, mis puudutab üksnes EIRDde turgu.(37)
33.      Eelnevast järeldub, et EIRDsid käsitlevate otsuste puhul nõutaks määruse nr 1/2003 artikliga 16, et liikmesriikide kohtud käsitaksid euribori manipuleerimist komisjoni määratud ajavahemiku jooksul lõplikult tõendatuna. Kuna aga kõnealune rikkumine klassifitseeriti eesmärgipõhiseks piiramiseks, ei saa tuletada mingit konkreetset mõju euribori tasemele üksnes tegevusest, mille komisjon leidis olevat vastuolus ELTL artikli 101 lõikega 1.
34.      Käesolevas asjas jääb veel üles küsimus, kas määruse nr 1/2003 artikkel 16 on õige õiguslik alus, millest saab järeldada, et kui riigisisene kohus peab otsustama, kas lepingutingimus on riigisisese õiguse alusel kehtiv – eriti selle tingimuse sisu õiguspärasuse seisukohast –, siis on sellele kohtule siduv ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumise kindlaks teinud otsuses komisjoni poolt tuvastatu.
35.      Sellega seoses piisab, kui pöörata tähelepanu asjaolule, et määruse nr 1/2003 artikkel 16 on säte, mis nõuab, et riigisisesed kohtud hoiduksid komisjoni otsustega vastuolus olevate otsuste tegemisest ainult „kui [nad] teevad [ELTL] artikli [101] või artikli [102 ELTL] alusel otsuseid kokkulepete, otsuste või tegevuste kohta“. Kuna sellises kohtuasjas nagu põhikohtuasi ei kohaldaks riigisisene kohus igal juhul tema menetluses oleva vaidluse lahendamiseks liidu konkurentsinorme, ei saa määruse nr 1/2003 artiklit 16 pidada formaalselt õiguslikuks aluseks, mis kohustab seda kohut pidada tuvastatuks EIRDsid käsitletavates otsustes komisjoni kindlaks tehtud asjaolusid.
36.      Selles kontekstis võib väita, et kui riigisisene kohus hindab kohtuasja ainult oma riigi õiguse alusel, tuleb komisjoni poolt ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumise kindlaks teinud otsuses tuvastatu siduvus samuti kindlaks teha selle õiguse alusel. Sellist lähenemisviisi ei saa aga aktsepteerida peamiselt kahel põhjusel. Esiteks ei võetaks arvesse asjaolu, et liidu institutsioonide poolt nende pädevuse raames vastu võetud õigusaktid ei nõua
nende tunnustamist
riigisiseses õiguskorras. Need on hoopis liikmesriikide õigussüsteemide lahutamatu osa ja seetõttu ei saa neid riigisisestes menetlustes ignoreerida. Teiseks võib selline lähenemisviis lõppkokkuvõttes viia selleni, et riigisisene kohus jätab teadlikult
arvesse võtmata
liidu õigusakti, mis on väljakujunenud kohtupraktikat arvestades õiguspärane ja kehtiv ja milles tuvastatu õigsust on lisaks kinnitanud ka Euroopa Kohus
kohtuotsuses HSBC Holdings jt.
37.      Sellest tuleneb, et kuigi määruse nr 1/2003 artiklit 16 ei saa pidada põhikohtuasjas kohaldatavaks, nagu eespool märgitud, viib üks selles sättes
kajastuvatest
põhimõtetest, nimelt et liidu õiguse alusel tuvastatud asjaolu ei ole lubatud
tähelepanuta jätta, sisuliselt sarnaste õiguslike tagajärgedega tulemuseni. Riigisisene kohus peab arvesse võtma liidu menetluses tehtud faktilisi ja õiguslikke järeldusi, kui need on riigisisestes vaidlustes asjakohased, isegi kui need tuleb lahendada väljaspool liidu õiguse konkreetset raamistikku.
38.      Käesolevas asjas, kus on esitatud hagiavaldus, milles pool nõuab tingimuse tühisuse tuvastamist liikmesriigi õiguse alusel,
tuleb komisjoni kindlaks tehtud asjaolusid EIRDsid käsitlevates otsustes euribori manipuleerimise kohta pidada lõplikult tuvastatuks ja neid tuleb igati arvesse võtta, muidugi vastavalt nendes otsustes sätestatud konkreetsetele tingimustele, nagu selgitatud eespool käesoleva ettepaneku punktis 33.
39.      Eespool esitatud kaalutluste põhjal järeldan, et ELTL artikli 101 lõiget 2 ja määruse nr 1/2003 artikli 16 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et otsuses, milles tuvastatakse ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumine, komisjoni kindlaks tehtud asjaolu, et viiteintressimäära on manipuleeritud, ei muuda tühiseks laenulepingu tingimust, mis viitab nimetatud viiteintressimäärale, kui see tingimus ei ole osa komisjoni otsuses käsitletud piiravast kokkuleppest ja seda ei niisugusena
peetud
ELTL artikli 101 lõikega 1 vastuolus olevaks. Ent isegi kui määruse nr 1/2003 artikkel 16 ei ole formaalselt kohaldatav, ei saa riigisisene kohus komisjoni otsuses tuvastatud manipuleerimist tähelepanuta jätta menetluses, mis puudutab lepingu
tingimuse kehtivust riigisisese õiguse alusel, olenevalt
selle otsuse täpsest sõnastusest.
IV.    Ettepanek
40.      Eespool esitatud analüüsi põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Corte d’appello di Cagliari (Cagliari apellatsioonikohus, Itaalia) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
ELTL artikli 101 lõiget 2 ja nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [ELTL] artiklites [101] ja [102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 16 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et otsuses, millega tuvastatakse ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumine, Euroopa Komisjoni kindlaks tehtud asjaolu,
et viiteintressimäära on manipuleeritud, ei muuda tühiseks laenulepingu tingimust, mis viitab nimetatud viiteintressimäärale, kui see tingimus ei ole osa komisjoni otsuses käsitletud piiravast kokkuleppest ja seda ei ole niisugusena peetud ELTL artikli 101 lõikega 1 vastuolus olevaks. Ent isegi kui määruse nr 1/2003 artikkel 16 ei ole formaalselt kohaldatav, ei saa riigisisene kohus komisjoni otsuses tuvastatud manipuleerimist tähelepanuta jätta menetluses, mis puudutab lepingu tingimuse kehtivust riigisisese õiguse alusel, olenevalt selle otsuse täpsest sõnastusest.
1      Algkeel: inglise.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus [ELTL] artiklites [101] ja [102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 102).
3      Komisjoni otsus C(2013) 8512 (final) [ELTL] artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum AT.39914, euro intressimäära tuletisinstrumendid (kokkuleppemenetlus)) (edaspidi „2013. aasta otsus“). See otsus oli adresseeritud pankadele, mis kuulusid kontsernidesse Barclays, Deutsche Bank, Société Générale ja Royal Bank of Scotland.
4      Komisjoni otsus C(2016) 8530 (final) [ELTL] artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum AT.39914, euro intressimäära tuletisinstrumendid) (edaspidi „2016. aasta otsus“). See otsus oli adresseeritud pankadele, mis kuulusid kontsernidesse Crédit Agricole, HSBC ja JPMorgan Chase of Scotland.
5      Kahe eraldi otsuse vastuvõtmise põhjuseks on asjaolu, et mõni 2013. aasta otsuse põhjenduses 2 loetletud asjaomane pank nõustus osalema kokkuleppemenetluses vastavalt komisjoni 7. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 773/2004, mis käsitleb [ELTL] artiklite [101] ja [102] kohaste menetluste teostamist komisjonis
(ELT 2004, L 12, lk 18), artiklile 10a. Seevastu 2016. aasta otsuse põhjendustes 52–64 nimetatud teised pangad otsustasid jätta selles menetluses osalemata ja nende suhtes võeti seega vastu otsus määruse nr 1/2003 artiklis 7 ette nähtud standardmenetluse kohaselt.
6      Vt eelkõige 2013. aasta otsuse põhjendus 67 ja artikkel 1. Vt ka 2016. aasta otsuse põhjendus 357 ning artikkel 1.
7      24. septembri 2019. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs.
komisjon (T‑105/17, EU:T:2019:675).
8      12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs.
komisjon (C‑883/19 P, edaspidi „kohtuotsus HSBC Holdings jt“,
EU:C:2023:11).
9      Üldkohtu ja Euroopa Kohtu otsused puudutasid üksnes 2016. aasta otsust ega käsitlenud 2013. aasta otsust, mis oli jõustunud. Mõlema kohtuotsuse tulemusel tühistati 2016. aasta otsus osaliselt, eelkõige seoses komisjoni poolt kõnealuses kohtuasjas hagejatele määratud trahvi kindlaksmääramisega. Üldkohus jõudis sarnasele järeldusele oma 20. detsembri 2023. aasta kohtuotsuses kohtuasjades JPMorgan Chase jt vs.
komisjon (T‑106/17, EU:T:2023:832) ning 20. detsembri 2023. aasta kohtuotsuses Crédit agricole ja Crédit agricole Corporate and Investment Bank vs.
komisjon (T‑113/17, EU:T:2023:847). Nende kohtuotsuste peale esitatud apellatsioonkaebused on praegu Euroopa Kohtus menetluses vastavalt kohtuasjades C‑160/24 P ja C‑191/24 P. Lisaks võttis komisjon pärast määratud trahvi puudutava 2016. aasta otsuse osalist tühistamist 28. juunil 2021 vastu otsuse C(2021) 4600 (final). See otsus viis 27. novembri 2024. aasta kohtuotsuseni HSBC Holdings jt vs.
komisjon (T‑561/21, EU:T:2024:869) ning on nüüdseks muutunud lõplikuks.
10      25. novembri 1971. aasta kohtuotsus Béguelin Import (22/71, EU:C:1971:113, punkt 26).
11      6. veebruari 1973. aasta kohtuotsus Brasserie de Haecht (48/72, EU:C:1973:11, punkt 26).
12      25. novembri 1971. aasta kohtuotsus Béguelin Import (22/71, EU:C:1971:113, punkt 29).
13      Vt muu hulgas Jones, A., Sufrin, B., ja Dunne, N., EU Competition Law: Text, Cases and Materials, Oxford University Press, 2023, lk 228; Van Bael, I., ja Bellis, J‑F., Competition Law of the European Union, Wolters Kluwer, 2021, lk 77 ja 78; Argenton, C., Geradin, D., ja Stephan, A., EU Cartel Law and Economics, Oxford University Press, 2020, lk 69 ja 70, ning Meeßen, G., „Article 101 TFEU“, Kellerbauer, M., Klamert, M., ja Tomkin, J. (toim), The EU Treaties and the Charter of Fundamental Rights: A Commentary, Oxford University Press, 2019, lk 1034 ja 1035.
14      Kõik need reeglid on asjakohased ka tänapäeval, nagu nähtub näiteks 20. aprilli 2023. aasta
kohtuotsusest Repsol Comercial de Productos Petrolíferos (C‑25/21, EU:C:2023:298, punktid 70–73) ja 25. jaanuari 2024. aasta kohtuotsusest
Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, punktid 57 ja 58), milles neile sõnaselgelt viidatakse.
15      Vt selle kohta 20. septembri 2001. aasta kohtuotsus Courage ja Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, punkt 22).
16      Vt selle kohta 28. veebruari 1991. aasta kohtuotsus Delimitis (C‑234/89, EU:C:1991:91, punkt 40).
17      14. detsembri 1983. aasta kohtuotsus Société de vente de ciments et bettons de l’est (319/82, EU:C:1983:374, punktid 11 ja 12).
18      14. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Skanska Industrial Solutions jt (C‑724/17, EU:C:2019:204, punkt 31).
19      14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Allianz Hungária Biztosító jt (C‑32/11, edaspidi „kohtuotsus Allianz Hungária“, EU:C:2013:160).
20      Samas, punkt 50.
21      Lisaks võib isik, kes leiab, et viiteintressimäära manipuleerimine on talle kahju tekitanud, tõepoolest esitada kahju hüvitamise hagi vastavalt liikmesriigi õigusele, millega on üle võetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. novembri 2014. aasta direktiiv 2014/104/EL teatavate eeskirjade kohta, millega reguleeritakse liikmesriikide õiguse kohaseid kahju hüvitamise hagisid liikmesriikide ja Euroopa Liidu konkurentsiõiguse rikkumise korral (ELT 2014, L 349, lk 1). Seda hagi menetlev liikmesriigi kohus on omakorda kohustatud kaitsma õigusi, mis tulenevad otseselt ELTL artikli 101 lõikest 1, sealhulgas juhul, kui hageja on kolmas isik kokkuleppe suhtes, mille õigusvastasuse komisjon tuvastas. Vt muu hulgas 5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Kone jt (C‑557/12, EU:C:2014:1317, punkt 37) ja 20. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Repsol Comercial de Productos Petrolíferos (C‑25/21, EU:C:2023:298, punktid 50–52 ja viidatud kohtupraktika).
22      Vt selle kohta 14. detsembri 1983. aasta kohtuotsus Société de vente de ciments et bettons de l’est (319/82, EU:C:1983:374, punkt 12) ja 30. novembri 2006. aasta kohtuotsus Brünsteiner ja Autohaus Hilgert (C‑376/05 ja C‑377/05, EU:C:2006:753, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
23      Eelotsusetaotluses ja poolte seisukohtades viidatakse sellega seoses Itaalia tsiviilseadustiku artiklitele 1346 ja 1418.
24      Vt ka 18. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Heureka Group (internetipõhised hinnavõrdlused) (C‑605/21, EU:C:2024:324, punkt 74).
25      Vt määruse nr 1/2003 põhjendus 22 ja 14. detsembri 2000. aasta kohtuotsus Masterfoods ja
HB (C‑344/98, edaspidi „kohtuotsus Masterfoods“, EU:C:2000:689, punkt 60).
26      Pachev, A., „Jurisdiction of the Courts of the European Union Member States to apply European Union antitrust law in private disputes“, La justice en transition: vers une union européenne solidaire et durable – Justice in transition: towards a united and sustainable European Union -– Mélanges en l’honneur d’Alexander Arabadjiev, Bruylant, 2025, lk 573.
27      Sellest hoolimata peab liikmesriigi kohus ikkagi hindama kahju olemasolu ning kahju ja asjaomase kokkuleppe või tava vahelist otsest põhjuslikku seost. Isegi kui komisjon on oma otsuses rikkumise täpse mõju kindlaks määranud, peab liikmesriigi kohus siiski eraldi kindlaks määrama igale kahju hüvitamise hagi esitanud isikule tekitatud kahju. Vt selle kohta 6. novembri 2012. aasta kohtuotsus Otis jt (C‑199/11, EU:C:2012:684, punktid 65 ja 66).
28      16. detsembri 2015. aasta kohtuotsus British Airways vs.
komisjon (T-48/11, EU:T:2015:988, punkt 40). Vt ka Joncheray, N., „Article 16: Uniform application of Community competition law – Commentary“, Prete, L., Dekeyser, K., jt (toim),
Regulation 1/2003 and EU Antitrust Enforcement – A Systematic Guide, Wolters Kluwer, 2002, lk 399.
29      Vt ka Carovano, G., „Boosting the coherent application of EU competition law in private litigations while augmenting national courts’ independence“, European Law Journal,
31. kd, nr 3, 2025, lk 272 ja 273.
30      Vt käesoleva ettepaneku joonealune märkus 6.
31      Vt muu hulgas 2013. aasta otsuse põhjendus 32 ja 2016. aasta otsuse põhjendused 113–115, 358 ja 359. Vt ka kohtuotsus HSBC Holdings jt, punktid 18 ja 19.
32      Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määruse (EL) 2016/1011, mis käsitleb indekseid, mida kasutatakse võrdlusalustena finantsinstrumentide ja -lepingute puhul või investeerimisfondide tootluse mõõtmiseks, ning millega muudetakse direktiive 2008/48/EÜ ja 2014/17/EL ning määrust (EL) nr 596/2014 (ELT 2016, L 171, lk 1), põhjendus 1, ning komisjoni 11. augusti 2016. aasta
rakendusmäärus (EL) 2016/1358, millega kehtestatakse finantsturgudel kasutatavate kriitilise tähtsusega võrdlusaluste loetelu vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2016/1011 (ELT 2016, L 217, lk 1) põhjendus 5.
33      Vt 2013. aasta otsuse põhjendused 5 ja 9 ning 2016. aasta otsuse põhjendused 20–26. Vt ka kohtujurist Emiliou ettepanek kohtuasjas HSBC Holdings jt vs.
komisjon (C‑883/19 P, EU:C:2022:384, punkt 1).
34      Vt muu hulgas 2016. aasta otsuse põhjendus 388 ning põhjenduse 392 punktid a ja e.
35      Vt muu hulgas 2016. aasta otsuse põhjendused 397 ja 404–408.
36      Vt käesoleva ettepaneku 7. ja 8. joonealune märkus.
37      Vt muu hulgas kohtuotsus HSBC Holdings jt, punktid 125, 191, 206 ja 208.