Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MAJA BRKAN
esitatud 4. veebruaril 2026(1)
Liidetud kohtuasjad T‑685/24 ja T‑686/24 [Jelgratz ja Buchgint](i)
A (T‑685/24),
B (T‑686/24)
versus
Hauptzollamt
(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Berliini‑Brandenburgi maksukohus, Saksamaa))
Eelotsusetaotlus – Aktsiis – Direktiiv 2008/118/EÜ – Direktiiv (EL) 2020/262 – Füüsilise isiku soetatud ja ühest liikmesriigist teise toimetatud kaup – Füüsilise isiku oma tarbeks mõeldud kaup – Mõiste – Riigisisene praktika, mille kohaselt ei ole selle mõistega hõlmatud kaup, mis on soetatud teisele isikule tasuta võõrandamiseks
Sissejuhatus
1.        Eelotsusetaotlused käsitlevad nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/118/EÜ, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ (ELT 2009, L 9, lk 12), artikli 32 ja nõukogu 19. detsembri 2019. aasta direktiivi (EL) 2020/262, millega nähakse ette aktsiisi üldine kord (ELT 2020, L 58, lk 4), artikli 32 tõlgendamist.
2.        Taotlused on esitatud kahes kohtuvaidluses ühelt poolt vastavalt A ja B ning teiselt poolt Hauptzollamt Frankfurti (Oder) (Oderi‑äärse Frankfurdi kesktolliasutus, Saksamaa; edaspidi „maksuhaldur“) vahel, mis puudutavad tubakaaktsiisi maksmist sigarettidelt ja muudelt tubakatoodetelt, mille need isikud toimetasid Poolast Saksamaale. See maks, mis kehtestati tubakaaktsiisi seadusega (Tabaksteuergesetz), tähendab, et viimati nimetatud liikmesriigis tuleb tubakatoodetelt maksta aktsiisi.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3.        Käesolevates kohtuasjades on asjakohased eelkõige direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artiklid 32 ja 33.
Liikmesriigi õigus
4.        Tubakamaksu määruse (Tabaksteuerverordnung, edaspidi „TabStV“) 1. juulist 2021 kuni 28. oktoobrini 2022 kehtinud redaktsioonis ning samuti selle määruse alates 29. oktoobrist 2022 kehtinud redaktsioonis on § 39 lõikes 2 sätestatud:
„Tubakatoodete võõrandamist, isegi kui see toimub tasuta, ei loeta [tubakamaksuseaduse] § 22 kohaseks oma tarbeks soetamiseks, sõltumata riiki toodud kogusest.“
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
Kohtuasi T‑685/24
5.        6. augustil 2022, kui A saabus Poolast Saksamaale, kontrollis toll A‑d. Nimetatud ametiasutus tuvastas, et A vedas 800 Poola maksumärgiga sigaretti. A märkis, et ta viib sigaretid ühele tuttavale ja et ta ise ei ole suitsetaja. Toll määras seejärel maksuotsusega tubakamaksu summas 144,17 eurot ja arestis sigaretid, mille väärtus oli A sõnul 135,83 eurot.
6.        Eelotsusetaotluse esitanud kohtule selle maksuotsuse peale esitatud kaebuses väidab A muu hulgas, et ta ostis arestitud sigaretid oma isa jaoks, kes elab Saksamaal, mistõttu tuleb neid pidada „oma tarbeks“ ostetud sigarettideks. Vastuseks sellele väitele väidab maksuamet, et TabStV § 39 kohaselt toodi need sigaretid Saksamaale kaubanduslikul eesmärgil, kuna need ei olnud mõeldud A‑le endale suitsetamiseks. Seega ei ole need sigaretid aktsiisist vabastatud.
7.        Sellistel asjaoludel otsustas Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Berliini‑Brandenburgi maksukohus, Saksamaa) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas direktiivi [2008/118] artiklit 32 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigis sellele sättele antud tõlgendus, mille kohaselt ei ole juhul, kui tubakatooted on soetatud teisele isikule – olgugi et tasuta –võõrandamiseks, tegemist soetamisega „oma tarbeks“, olenemata sellest, kui suur on riiki toodud kogus?
2.      Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt:
kas direktiivi [2008/118] artiklit 32 tuleb tõlgendada nii, et arvestades teisi kriteeriume, eelkõige koguse kriteeriumi, on mõistega „oma tarbeks“ hõlmatud kingituste soetamine lähisugulastele, kuid ei ole hõlmatud kingitused teistele isikutele?“
Kohtuasi T‑686/24
8.        27. aprillil 2023 kontrollis toll Saksamaa piiril Poolast saabunud B‑d. Sellega seoses väitis B, et tal on kaasas kaks plokki sigarette ja üks plokk kuumutatavat tubakat (Heets), millel olid Poola maksumärgid. B väitis eelkõige, et kaks plokki sigarette on mõeldud talle oma tarbeks, samas kui kuumutatav tubakas on mõeldud tema tütrele. Toll konfiskeeris kuumutatava tubaka (Heets) ploki ja määras, et B peab maksma tubakamaksu summas 28,63 eurot.
9.        Eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses on B vaidlustanud tema suhtes võetud meetmed. Maksuhalduri arvates ei tule sigarette aktsiisist vabastada. Konkreetselt ei saa Heetsi plokki TabStV § 39 kohaselt pidada B „oma tarbeks“ Saksamaale toodud tubakaks, sest B kavatses selle kinkida tütrele.
10.      Neil asjaoludel otsustas Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Berliini‑Brandenburgi maksukohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas direktiivi [2020/262] artiklit 32 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigis sellele sättele antud tõlgendus, mille kohaselt ei ole juhul, kui tubakatooted on soetatud teisele isikule – olgugi et tasuta – edasiandmiseks, tegemist soetamisega „oma tarbeks“, olenemata sellest, kui suur on riiki toodud kogus?
2.      Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt:
kas direktiivi [2020/262] artiklit 32 tuleb tõlgendada nii, et arvestades teisi kriteeriume, eelkõige koguse kriteeriumi, on mõistega „oma tarbeks“ hõlmatud kingituste soetamine lähisugulastele, kuid ei ole hõlmatud kingitused teistele isikutele?“
11.      Üldkohtu menetluses esitasid oma seisukohad Saksamaa ja Rootsi valitsus ning Euroopa Komisjon.
Õiguslik analüüs
Esimene küsimus
12.      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/118 artikliga 32 ja direktiivi 2020/262 artikliga 32 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt mõistega „oma tarbeks“ ei ole hõlmatud see, kui füüsiline isik soetab liikmesriigis tubakatooted eesmärgiga võõrandada need teises liikmesriigis tasuta teisele isikule, ja seda olenemata kaubakogusest, mis kavatsetakse võõrandada.
Sissejuhatavad kaalutlused
13.      Direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 tõlgendamiseks, et vastata esimesele küsimusele, tuleb teha mitu sissejuhatavat märkust.
14.      Esimesena on eelotsusetaotlustes märgitut arvestades kohtuasja T‑685/24 puhul, mille faktilised asjaolud leidsid aset 2022. aasta augustis, ajaliselt kohaldatav direktiiv 2008/118.(2) Direktiiv 2020/262 on omakorda kohaldatav kohtuasja T‑686/24 puhul, mille faktilised asjaolud leidsid aset 2023. aasta aprillis.(3) Kuigi direktiivi 2020/262 artikkel 32 ei ole täpselt sama sõnastusega, vastab see sisuliselt direktiivi 2008/118 artiklile 32.(4) Ka nende kahe direktiivi sätted, mis on tarvilikud mõiste „oma tarbeks“ tõlgendamiseks, nagu ka nende direktiivide eesmärgid, sisuliselt analoogsed. Seetõttu saab neid kahte kohtuasja käsitleda koos.
15.      Teisena puudutavad põhikohtuasjad tubakatooteid(5), mis on direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 1 lõike 1 punkti c alusel „aktsiisikaup“.(6) Käesoleval juhul on ühes liikmesriigis tarbimiseks ringlusse lubatud tubakatooted soetatud selles liikmesriigis ja viidud teise liikmesriigi territooriumile. Sellest järeldub, et põhikohtuasjade asjaolud kuuluvad direktiivi 2008/118 V peatüki „Aktsiisikauba liikumine ja maksustamine pärast tarbimisse lubamist“ ja direktiivi 2020/262 V peatüki „Aktsiisikauba liikumine ja maksustamine pärast tarbimisse lubamist“ kohaldamisalasse. Mõlemas direktiivis on selles peatükis ette nähtud kolm erinevat korda: soetamine füüsilise isiku poolt, kaubanduslikul eesmärgil tarnitavate või vallatavate kaupade suhtes kohaldatav kord ja kaugmüügi kord.
16.      Füüsilise isiku poolt soetamise korra kohaselt makstakse aktsiisi liikmesriigis, kus aktsiisikaup soetatakse. See kord on kohaldatav, kui vastavalt direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõike 1 nõuetele on täidetud kolm tingimust. Esiteks peab aktsiisikauba olema soetanud füüsiline isik, teiseks peab see isik selle kauba ühest liikmesriigist teise toimetama ja kolmandaks peab see kaup olema soetatud selle füüsilise isiku „oma tarbeks“. Kohtupraktika kohaselt peavad need kolm tingimust, mis olid ette nähtud juba direktiivi 92/12/EMÜ(7) artiklis 8, võimaldama tuvastada, et ühes liikmesriigis soetatud ja seejärel teise liikmesriiki toimetatavat aktsiisikaupa vallatakse rangelt isiklikult.(8)
17.      Käesoleval juhul tõdeb eelotsusetaotluse esitanud kohus, et on selge, et kaks esimest tingimust on täidetud. Seega tuleb veel kontrollida, kas on täidetud ka kolmas tingimus, et isik on aktsiisikauba soetanud „oma tarbeks“. Selline kvalifitseerimine „oma tarbeks“ soetatud kaubaks on esmatähtis, kuna kaup, mille füüsiline isik on soetanud muul otstarbel kui oma tarbeks, kuulub direktiivis 2008/118 ette nähtud kaubanduslikel eesmärkidel valdamise korra või direktiivis 2020/262 ette nähtud kaubanduslikel eesmärkidel tarnimise korra kohaldamisalasse.(9) Direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 33 lõike 1 esimese lõigu kohaselt maksustatakse aga aktsiisikaup, mis kuulub kaubanduslikul eesmärgil valdamise või tarnimise korra alla, sihtliikmesriigi aktsiisiga, kui seda vallatakse või tarnitakse kaubanduslikul eesmärgil.
18.      Kolmandana leidis Euroopa Kohus kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Joustra, seoses füüsilise isiku poolt soetamise korda käsitlevate sätete tõlgendamisega, et vastavalt määratlust „oma tarbeks“ puudutavale tingimusele peab „kaup ole[ma] mõeldud selle omandanud füüsilise isiku enda tarbeks, seega ei kuulu selle alla kaup, mille füüsiline isik on omandanud teiste füüsiliste isikute tarbeks“.(10) On oluline märkida, et see tõlgendus anti faktilistel asjaoludel, kus füüsiline isik, kes oli liikmesriigis soetanud väga suures koguses aktsiisikaupa (nimelt veini)(11) oma tarbeks ja kolmandate isikute tarbeks, kusjuures selle osa eest, mis ei olnud mõeldud selle isiku oma tarbeks, maksid talle nimetatud kolmandad isikud.
19.      Need kohtuasja Joustra faktilised asjaolud erinevad märkimisväärselt põhikohtuasjadest, mille puhul isik soetas kauba tasuta võõrandamiseks kolmandatele isikutele, kes on tema pereliikmed, ja ühest liikmesriigist teise toimetatud tubakatoodete kogused ei ületa direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõike 3 punktis a ette nähtud suunistaset. Seega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma esimese küsimusega teada, kas tõlgendust, mille Euroopa Kohus andis mõistele „oma tarbeks“ kohtuasjas Joustra, tuleb kohaldada ka tema menetluses olevates kohtuasjades.
20.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele vastamiseks tuleb kõigepealt kindlaks teha, kas mõiste „oma tarbeks“ direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõike 1 tähenduses kujutab endast liidu õiguse autonoomset mõistet, mida tuleb kõikide liikmesriikide territooriumil tõlgendada ühetaoliselt.
Mõiste „oma tarbeks“ liidu õiguse autonoomse mõistena
21.      Kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus EMU Tabac, leidis Euroopa Kohus, et direktiivi 92/12 artikli 8 sõnastuses ei sisaldu ühtegi sõnaselget viidet riigisisestele õigusnormidele.(12) Seega on selles sättes kasutatud mõisted, nimelt „füüsilised isikud“, „oma tarbeks“ ja „nad veavad“ liidu õiguse autonoomsed mõisted, mida tuleb seetõttu, et nende tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks puudub sõnaselge viide liikmesriikide õigusele, tavaliselt kogu liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt.(13)
22.      Tuleb märkida, et direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõike 1 sõnastus on sisuliselt sarnane direktiivi 92/12 artikli 8 sõnastusega. On tõsi, et seadusandja lisas direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artiklisse 32 teise lõike, mida direktiivi 92/12 artiklis 8 ei olnud. Direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõike 2 kohaselt võtavad liikmesriigid selleks, et teha kindlaks, kas lõikes 1 nimetatud aktsiisikaup on ette nähtud füüsilise isiku oma tarbeks, muu hulgas arvesse direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõike 2 punktides a–e nimetatud asjaolusid. Selle lõike 2 lisamist ei saa siiski pidada sõnaselgeks viiteks riigisisesele õigusele, mis takistaks Üldkohtul anda direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõike 1 sõnastusele liidu õiguses autonoomne ja ühetaoline määratlus. Nimelt ei ole nende direktiivide artikli 32 lõikes 2 sätestatud, et mõiste „oma tarbeks“ tuleb sisustada vastavalt liikmesriikide riigisisestele õigusaktidele. Selles sättes on kehtestatud ainult näitlik loetelu kriteeriumidest, mida liikmesriigid peavad arvesse võtma, et hinnata, kas aktsiisikauba soetamine on hõlmatud mõistega „oma tarbeks“, mis on liidu õiguse autonoomne mõiste.
23.      On tõsi, et liikmesriikidel on selleks, et teha kindlaks, kas aktsiisikaup on mõeldud füüsilise isiku oma tarbeks, teatud kaalutlusruum aktsiisikauba kogust puudutava kriteeriumi kohaldamisel, mis on ette nähtud direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõike 2 punktis e. Selle kvantitatiivse kriteeriumi rakendamiseks on artikli 32 lõikes 3 sätestatud, et liikmesriigid võivad kehtestada üksnes tõendamiseks kasutatavad suunistasemed, kusjuures on täpsustatud, et tubakatoodete puhul ei tohi need tasemed olla madalamad kui 800 sigaretti ja 1,0 kg suitsetamistubakat. Sellest direktiividega 2008/118 ja 2020/262 lubatud paindlikkusest tuleneb, et füüsilise isiku oma tarbeks soetamise kvalifitseerimine võib liikmesriigiti erineda.
24.      Kuna aga direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõikes 1 ei ole selle sätte tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks ühtegi sõnaselget viidet liikmesriikide õigusele, ei tohi mõiste „oma tarbeks“ tõlgendus kui selline liikmesriigiti erineda. Näiteks juhul, kui liikmesriikidel oleks kaalutlusruum, et teha kindlaks, kas aktsiisikauba soetamine füüsilise isiku poolt ühes liikmesriigis eesmärgiga võõrandada see tasuta kolmandale isikule teises liikmesriigis kujutab endast kauba soetamist füüsilise isiku poolt „oma tarbeks“, tekiks selle mõiste kohaldamisel lahknevuste oht, mis võib kahjustada liidu õiguse ühetaoliselt kohaldamise nõuet.
Mõiste „oma tarbeks“ tõlgendamine
25.      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule liidu õigusnormi tõlgendamisel arvesse võtta mitte ainult normi sõnastust ja sellega taotletavaid eesmärke, vaid ka selle konteksti ning liidu õigusnorme nende kogumis, kusjuures asjakohast teavet normi tõlgendamiseks võib saada ka liidu õigusnormi kujunemisloost.(14)
–       Grammatiline tõlgendamine
26.      Mõnes direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõike 1 keeleversioonis, sealhulgas ingliskeelses (own use), itaaliakeelses (uso personale), hispaaniakeelses (uso propio), portugalikeelses (uso pessoal), sloveenikeelses (lastno uporabo) ja horvaadikeelses (vlastitu uporabu) versioonis on kasutatud väljendeid, mille kohaselt peab aktsiisikauba soetanud füüsiline isik kasutama seda kaupa isiklikult.
27.      Teistes keeleversioonides on kasutatud väljendeid, mille kohaselt ei saa välistada, et aktsiisikaupa võib kasutada ka keegi teine kui selle kauba soetanud füüsiline isik. See kehtib eelkõige prantsus‑ (besoins propres), saksa‑ (Eigenbedarf) ja hollandikeelse (eigen behoeften) versiooni puhul. Nimelt võib neist väljenditest nähtuda teatav mööndus, et „oma tarbeks“ kasutamisega võib olla hõlmatud teatav kauba soetamine tasuta võõrandamiseks kolmandale isikule.
28.      Seega ei ole direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõike 1 sõnastuse põhjal võimalik üheselt kindlaks teha, kas mõistest „oma tarbeks“ tulenevalt peab teisest liikmesriigist soetatud tubakatooteid tingima kasutama need soetanud füüsiline isik.
–       Kontekstipõhine tõlgendamine
29.      Tuleb kontrollida, kas mõiste „oma tarbeks“ kontekstist võib saada juhiseid, et teha kindlaks, kas seda mõistet tuleb tõlgendada nii, et sellega on hõlmatud tubakatooteid, mille on füüsiline isik soetanud kolmandale isikule tasuta võõrandamiseks.
30.      Kui ühes liikmesriigis juba tarbimisse lubatud kaup toimetatakse teise liikmesriiki, on direktiivide 2008/118 ja 2020/262 V peatükis ette nähtud kolm erinevat korda. Kord, mida kohaldatakse direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artiklis 32 ette nähtud füüsilise isiku poolt soetamise suhtes, direktiivi 2008/118 artiklites 33 ja 34, ning direktiivi 2020/262 artiklites 32–43 ette nähtud kaubanduslikul eesmärgil valdamise või tarnimise suhtes kohaldatav kord ning direktiivi 2008/118 artiklis 36 ja direktiivi 2020/262 artiklis 44 ette nähtud kaugmüügi suhtes kohaldatav kord.
31.      Esiteks ei ole kaubanduslikul eesmärgil valdamise või tarnimise kord kohaldatav juhul, kui aktsiisikaup kuulub kaugmüügi korra kohaldamisalasse.
32.      Teiseks leidis kohtujurist Jacobs oma ettepanekus kohtuasjas Joustra seoses füüsilise isiku poolt soetamise korra ja direktiivis 92/12 ette nähtud kaubanduslikul eesmärgil valdamise korra omavahelise suhte kohta, et „nii kaup, mille füüsiline isik on oma tarbeks soetanud, kui ka kaubandusliku eesmärgiga [vallatav] kaup on teineteist välistavad kategooriad“.(15) Samamoodi meenutas Euroopa Kohus kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Metro Cash & Carry Danmark, et „kaupa, mida ei [vallata] enda tarbeks, [tuleb] käsitada tingimata kaubanduslikel eesmärkidel [vallatava] kaubana“(16). See füüsilise isiku poolt soetamise korra ja kaubanduslikul eesmärgil valdamise või tarnimise korra vaheline vastastikune välistav seos ilmneb ka õigusnormide arengust. Nimelt ei ole vastavalt direktiivi 2008/118 artikli 33 lõike 1 teisele lõigule ja direktiivi 2020/262 artikli 33 lõikele 2 kaubanduslikul eesmärgil valdamise või tarnimise kord kohaldatav juhul, kui aktsiisikauba suhtes kohaldatakse kõnealuste direktiivide artikli 32 lõikes 1 ette nähtud füüsilise isiku poolt soetamise korda. Seega kohaldatakse juhul, kui füüsiline isik on soetanud kauba liikmesriigis, kohaldatakse mis tahes kauba suhtes, mida ei ole soetatud „oma tarbeks“, kaubanduslikul eesmärgil valdamise või tarnimise korda. Asjaolu, et viimati nimetatud korra nimetuses on osutatud kaubanduslikele eesmärkidele, ei tähenda, et aktsiisikauba tasuta võõrandamine füüsilise isiku poolt kolmandale isikule oleks kaubanduslikul eesmärgil valdamise või tarnimise korra kohaldamisalast automaatselt välja jäetud. Üksnes juhul, kui sellist kolmandale isikule tasuta võõrandamist peetaks soetaja „oma tarbeks“ kasutamise olukorraks, ei oleks kaubanduslikul eesmärgil omamise või tarnimise kord kohaldatav.
33.      Mis puudutab kontekstipõhise tõlgendamise teel selle välja selgitamist, kas mõistega „oma tarbeks“ on hõlmatud füüsilise isiku poolt sellise aktsiisikauba soetamine, mis on mõeldud tasuta võõrandamiseks kolmandale isikule, siis minu hinnangul ei ole direktiivide 2008/112 ja 2020/262 artikli 32 lõikes 2 ette nähtud kriteeriumide analüüsi põhjal võimalik teha selle mõiste ulatuse kohta ühest järeldust. Nimelt ei võimalda nende kriteeriumide hulgast, mida liikmesriigid peavad kasutama selleks, et teha kindlaks, kas aktsiisikaup on mõeldud füüsilise isiku „oma tarbeks“, artikli 32 lõike 2 punktides a–d ette nähtud kriteeriumid – mis on üldised ja ebatäpsed – ilmselgelt kindlaks teha, kas selle mõistega on hõlmatud olukord, kus füüsiline isik võõrandab sellise kauba tasuta kolmandale isikule. Samuti ei ole ühegi asjaolu põhjal võimalik tuvastada, kas nimetatud direktiivide artikli 32 lõikes 3 nimetatud suunistasemed(17) – mis on pealegi suhteliselt kõrged – on kehtestatud, lähtudes eeldusest, et kauba soetaja kasutab seda rangelt isiklikult, või on tegemist tasemetega, millest alates on olemas oht, et kauba soetaja võõrandab need kaubad kolmandale isikule tasu eest.
34.      Kuna kontekstipõhine tõlgendamine ei ole veenev, analüüsin ma füüsilise isiku poolt soetamise korra kujunemislugu ja arengut.
–       Füüsilise isiku poolt soetamise korra kujunemislugu ja areng
35.      Kõigepealt võib märkida, et ettepanekus, mille tulemusel võeti vastu direktiiv 92/12, ei teinud komisjon ettepanekut kehtestada füüsilise isiku poolt soetamise kord.(18) Kuna aktsiisimäärad ei olnud tegelikult ühtlustatud, taotlesid liikmesriigid selle korra lisamist selle direktiivi artiklisse 8, et allutada aktsiisikauba liikumine käesoleva ettepaneku punktis 16 eespool nimetatud kolmele tingimusele.(19)
36.      Direktiivide 2008/118(20) ja 2020/262 ettevalmistavatest materjalidest nähtub, et kuna aktsiisimäärad ei ole ühtlustatud, on füüsilise isiku poolt soetamise kord üks peamistest mureallikatest liikmesriikidele, eelkõige neile, kes kohaldavad naaberliikmesriikidest kõrgemaid aktsiisimäärasid(21).
37.      Oma 2008. aasta ettepanekus tegi komisjon ettepaneku teha füüsilise isiku poolt soetamise korras mitu olulist muudatust.(22) Täpsemalt tegi ta – vaatamata mõne liikmesriigi tahtele tõlgendada füüsiliste isikute soetatud kauba vaba liikumise põhimõtet kitsalt(23) – ettepaneku, et füüsiline isik võiks saata kõiki aktsiisikaupu teisele füüsilisele isikule ilma otsese või kaudse vastutasuta. Sellest ettepanekust nähtub seega, et komisjon oli pigem seisukohal, et mõistet „oma tarbeks“ tuleb mõista nii, et sellega on hõlmatud füüsilise isiku poolt kauba soetamine selle kolmandale isikule tasuta võõrandamiseks. Lisaks tegi komisjon ettepaneku anda füüsilisele isikule võimalus soetada aktsiisikaupa, välja arvatud tubakatooted, teise füüsilise isiku nimel. Lisaks tegi komisjon ettepaneku jätta direktiivist välja liikmesriikide võimalus kohaldada suunistasemeid. Tuleb märkida, et seadusandja ei ole ühtegi neist ettepanekutest, mille eesmärk oli füüsilise isiku poolt kauba soetamise korda muuta, direktiivi 2008/118 üle võtnud. Seega võis olla nii, et seadusandja – võttes arvesse mõne liikmesriigi tahet tõlgendada seda korda kitsalt – ei soovinud toetada komisjoni lähenemisviisi, mille kohaselt kauba tasuta võõrandamine füüsiliste isikute vahel võib kuuluda mõiste „oma tarbeks“ alla.
38.      Füüsilise isiku poolt soetamise korra puhul piirdus komisjon direktiivi 2020/262 vastuvõtmise menetluses puhtalt redaktsiooniliste muudatustega,(24) mille seadusandja on enamasti kasutusse võtnud. Võib märkida, et direktiivi 2020/262 vastuvõtmise menetluse raames võttis komisjon seisukoha, mis oli vastupidine tema 2008. aasta ettepanekule, leides, et mõistega „oma tarbeks“ on hõlmatud ainult soetaja isiklik tarbimine, ja välistades seega teistele isikutele mõeldud kingitused.(25) Seega näib, et kuigi komisjoni seisukoht on aja jooksul muutunud, on seadusandja seisukoht on jäänud muutumatuks osas, mis puudutab füüsilise isiku poolt soetamise korda, kuna seda korda ei ole pärast direktiivi 92/12 vastuvõtmist oluliselt muudetud.
–       Teleoloogiline tõlgendamine
39.      Direktiivide 2008/118 ja 2020/262 eesmärk on kehtestada aktsiiside ühtlustatud üldine kord, et tagada asjaomase kauba vaba liikumine ja seeläbi siseturu tõrgeteta toimimine.(26) Füüsiliste isikute poolt soetamise korra kohta nähtub direktiivi 2008/118 põhjendusest 27 ja direktiivi 2020/262 põhjendusest 40, et selle eesmärk on rakendada siseturu reguleerimise põhimõtet. Sellega seoses tuleb märkida, et nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktist 35, kehtestas seadusandja selle korra direktiiviga 92/12 seetõttu, et aktsiisimäärad ei olnud tegelikult ühtlustatud, eesmärgiga seada aktsiisikauba liikumine sõltuvusse selle direktiivi artiklis 8 ette nähtud kolme tingimuse täitmisest, mis on üle võetud direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõikes 1.
40.      Direktiivi 2008/118 kohta nähtub kohtupraktikast, et selle direktiivi eesmärk muude hulgas on võitlus pettuse, maksudest kõrvalehoidmise ja võimalike kuritarvituste vastu.(27) See on ka üks direktiivi 2020/262 eesmärkidest, seda enam, et selle direktiivi põhjendusest 41 nähtub, et kuna liikmesriikides kohaldatavate aktsiisimäärade tase on teatavatel olulistel juhtudel jätkuvalt erinev, peab neil olema võimalik piirata riske, mis hõlbustavad maksupettusi, maksudest kõrvalehoidmist ja muid kuritarvitusi, ohustades või kahjustades avalikku korda või tervise kaitset ja inimeste elu.
41.      Mis puutub konkreetsemalt tubakatoodetesse, siis on direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 1 lõike 1 punktis c viidatud tubakatoodetele, mis kuuluvad direktiivi 2011/64 kohaldamisalasse.(28) Selle viimati nimetatud direktiivi põhjendusest 2 tuleneb, et tubakatooteid käsitlevate liidu maksualaste õigusnormidega peab olema tagatud siseturu nõuetekohane toimimine ning samal ajal ka tervise kõrgetasemelise kaitse, nagu on ette nähtud ELTL artiklis 168. Seetõttu olen arvamusel, et kuna direktiivid 2008/118 ja 2020/262 käsitlevad tubakatooteid, tuleb neid pidada tubaka suhtes kohaldatavate maksuõigusnormide kohaldamisalasse kuuluvaks.
42.      Seetõttu tuleb mõistet „oma tarbeks“ tõlgendada, lähtudes maksupettuste, maksudest kõrvalehoidmise ning muude kuritarvituste vastase võitluse ning inimeste tervise kaitse eesmärkidest.
43.      Esiteks võib mõiste „oma tarbeks“ lai tõlgendus, mis võimaldab füüsilisel isikul soetada tubakatooteid liikmesriigis, kus nende toodete suhtes kohaldatakse madalat aktsiisimäära (soetamisliikmesriik), eesmärgiga võõrandada need seejärel tasuta teisele isikule, kes elab kõrgema aktsiisimääraga liikmesriigis (sihtliikmesriik), soodustada maksudest kõrvalehoidmist ning maksupettusi või muid kuritarvitusi.
44.      Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on märkinud, et sigaretiturg on ebaseadusliku kaubanduse arenemiseks iseäranis soodne.(29) Võimalus kohaldada direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõikes 1 ette nähtud korda tubakatooteid soetanud füüsilise isiku pelga väite alusel, et need tooted on kavas sihtliikmesriigis tasuta võõrandada kolmandale isikule, kujutab endast aga mitte ainult maksudest kõrvalehoidmise või maksupettuse, vaid ka muude kuritarvituse ohtu.
45.      Ühelt poolt on eelkõige juhul, kui füüsiline isik võõrandab tubakatooted kolmandale isikule, kes ei ole tema abikaasa või tema ülalpidamisel olev pereliige, olemas arvestatav oht, et selle müügi eest makstakse otsest või kaudset tasu. Arvestades seda, kui olulised on – nagu märgib Saksamaa valitsus oma seisukohtades – need tubakatoodete vood, mida füüsilised isikud toimetavad soetamisliikmesriikidest, kus aktsiis on madal, kõrgemat aktsiisi kohaldavatesse sihtliikmesriikidesse,(30) ei ole liikmesriikide ametiasutustel võimalik kontrollida tubakatoodete soetajate ja omandajate vahelisi rahavoogusid. Kui füüsiline isik soetab liikmesriigis tubakatooteid, mille eest maksab teises liikmesriigis otsest või kaudset tasu kolmas isik, kellele need tooted võõrandatakse, on sõltumata võõrandatud tubakatoodete kogusest tegemist direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõikes 1 sätestatud tingimuste rikkumisega. Sellise praktika puhul, mida võib samastada füüsilise isiku poolt tubakatoodete soetamisega teise füüsilise isiku „nimel“, rikutakse ühelt poolt „oma tarbeks“ soetamise nõuet ja teiselt poolt nõuet, et füüsiline isik peab neid ise edasi toimetama. Selline praktika kujutab endast seega maksudest kõrvalehoidmist või maksupettust.
46.      Teiselt poolt võib tõepoolest õiguspäraselt eeldada, et füüsiline isik võib tubakatooteid oma abikaasale või oma ülalpeetavale pereliikmele võõrandada tasuta. Kui aga füüsilise isiku abikaasa ja tema ülalpeetavate pereliikmete tarbeks [soetatud kaup] loetaks selle isiku „oma tarbeks“ mõeldud kaubaks, tooks see kaasa märkimisväärse maksukuritarvituse ohu. Füüsiline isik võiks sellist tõlgendust kasutada selleks, et põhjendada õigust toimetada ühest liikmesriigist teise sigaretikogus, mis ületab oluliselt direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõikes 3 sätestatud suunistaset. See maksukuritarvituse oht on seda suurem seetõttu, et eespool nimetatud suunistasemete suhtes ei kehti mingit ajalist piirangut. Nii võiks üks ja sama füüsiline isik, kellel on abikaasa ja kaks otsest ülalpeetavat järeltulijat, mõne päeva jooksul toimetada ühest liikmesriigist teise „oma tarbeks“ vähemalt 3200 sigaretti.(31) Sellisel juhul soetab füüsiline isik – eeldades, et see isik on suitsetaja – soetamisliikmesriigis vähemalt 2400 sigaretti, mida tema asemel tegelikult kasutavad sihtliikmesriigis teised isikud. Võttes arvesse ühest liikmesriigist teise toimetatud tubaka kogust, kujutab selline praktika endast kuritarvitust. Pealegi ei saa välistada ka maksudest kõrvalehoidmise ohtu, kuivõrd liikmesriikide ametiasutustel ei ole võimalik kontrollida, kas tegu on tõepoolest isiku abikaasale või tema ülalpeetavale pereliikmele tasuta võõrandamisega.
47.      Lisaks ei pea füüsilised isikud, kes kasutavad direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõikes 1 sätestatud korda, selle kasutamisel täitma mingeid eriformaalsusi. Ühes hiljutises Euroopa Komisjoni jaoks koostatud uuringus tuvastati, et seda korda kuritarvitatakse – eelkõige seetõttu, et on vähetõenäoline, et füüsilist isikut kontrollitakse reisi ajal – täpsemalt seoses nende tubakatoodete kogustega, mida on füüsilised isikud toimetavad soetamisliikmesriigist, kus kohaldatakse madalamat aktsiisimäära, sihtliikmesriikidesse, kus kohaldatakse kõrgemat aktsiisimäära.(32) Kuigi arvulised hinnangud on paratamatult ebatäpsed, väärivad selle uuringu mitmed arvandmed ära märkimist.(33) Näiteks Saksamaa puhul ostsid füüsilised isikud teistest liikmesriikidest 2023. aastal hinnanguliselt 10,5 miljardit sigaretti ja 4000 tonni peeneks lõigatud tubakat, mis moodustas ligikaudu 15,9% sigarettide riigisisesest tarbimisest ja umbes 16% peeneks lõigatud tubaka riigisisesest tarbimisest, mis tähendaks ligikaudu 2,8 miljardi euro suurust saamata jäänud aktsiisi- ja käibemaksutulu. Liikmesriikide hulgast näiteks Prantsusmaal, kus umbes 23,4% riigisiseselt tarbitud sigarettidest ja umbes 65% riigisiseselt tarbitud peeneks lõigatud tubakast pärines teistes liikmesriikides füüsiliste isikute poolt tehtud ostudest, laekus 2023. aastal aktsiisi- ja käibemaksutulu hinnanguliselt umbes 4,5 miljardi euro võrra vähem. Lisaks moodustasid teistest liikmesriikidest pärit sigarettide vood riigisisesest tarbimisest samal aastal Soomes ligikaudu 28,6%, Madalmaades ligikaudu 24,8%, Taanis ligikaudu 23,5% ja Iirimaal ligikaudu 22,7%, mis tähendab samuti, et neil liikmesriikidel jäi oluline osa eelarvetulust saamata.
48.      Seega ei saa – maksudest kõrvalehoidmise ning maksupettuste või muude kuritarvituste vastase võitluse eesmärki arvestades – mõistega „oma tarbeks“ minu arvates olla hõlmatud tubakatoodete soetamine – olenemata soetatud tubakakogusest – liikmesriigis füüsilise isiku poolt selleks, et võõrandada need tasuta kolmandale isikule.
49.      Teiseks tuleb meenutada asjaolu, et kohtupraktika kohaselt on tervisekaitse eesmärk majanduskeskkonnaga seotud huvidest tunduvalt olulisem ja selle eesmärgi tähtsusega võib õigustada isegi märkimisväärselt negatiivseid majanduslikke tagajärgi.(34) Mis puudutab tubaka tarbimisest tulenevat ohtu inimeste tervisele, siis on Euroopa Kohus juba sedastanud, et tubakasuitsuga kokkupuude põhjustab surma, haigusi ja vaegurlust.(35) Lisaks on Euroopa Kohus seisukohal, et tubakatoodete suhtes maksuregulatsiooni kehtestamine on oluline ja tõhus vahendiks võitluses nende toodete tarbimise vastu ja seeläbi ka rahva tervise kaitse eest.(36)
50.      Mõiste „oma tarbeks“ lai tõlgendus, millega hõlmataks enamat kui tubakatoodete rangelt oma tarbeks kasutamine füüsilise isiku poolt, kes on need soetanud soetamisliikmesriigis, kus kohaldatakse madalat aktsiisimäära, ja on toimetanud need kõrgema aktsiisimääraga sihtliikmesriiki, kujutab endast märkimisväärset ohtu sihtliikmesriigi tubakatoodete maksupoliitika tõhususele ja seega ka rahvatervise kaitse poliitikale.
51.      Eelkõige juhul, kui füüsiline isik käib regulaarselt soetamisliikmesriigis, kus tubakatoodete aktsiisimäär on madal, ja ostab seal selliseid tooteid regulaarselt ning suunistasemetest väiksemas koguses mitte rangelt isiklikuks kasutamiseks, vaid näiteks oma abikaasa jaoks, kes töötab ja elab temaga koos liikmesriigis, kus kohaldatakse kõrgemat aktsiisimäära, neutraliseerib nende kaupade tema abikaasale tasuta üleandmine sihtliikmesriigi maksupoliitika mõju. Sellise praktika tagajärjel ei ole füüsilise isiku abikaasal, kes kasutab regulaarselt soetamisliikmesriigist pärinevaid tooteid, sihtliikmesriigi tubakahinnast tulenevalt stiimulit vähendada nende toodete tarbimist või tarbimine lõpetada.
52.      Arvestades inimeste tervise kaitse eesmärki, ei tohi minu hinnangul mõistet „oma tarbeks“ tõlgendada nii, et sellega on hõlmatud tubakatoodete soetamine –olenemata soetatud kaubakogusest – liikmesriigis füüsilise isiku poolt selleks, et võõrandada need tasuta kolmandale isikule.
53.      Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et mõistet „oma tarbeks“ tuleb tõlgendada nii, et selleks tarbeks tubakatoodete soetamine on piiratud soetamisega rangelt soetaja isiklikuks kasutamiseks, mistõttu neid tooteid ei saa olla mõeldud kolmandale isikule võõrandamiseks ja seda sõltumata tubakatoodete kogusest, mis kavatsetakse võõrandada.
54.      Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, tõlgendas Euroopa Kohus kohtuasjas Hauptzollamt B (tuuraliste kaaviar),(37) mõistet „isiklik asi või majatarve“ määruse nr 338/97(38) artikli 2 punkti j tähenduses nii, et sellega on hõlmatud ka tooteid, mis on mõeldud kingituseks kolmandale isikule, tingimusel et miski ei viita kaubanduslikule eesmärgile. Kõnealuse määruse eesmärk ei ole siiski maksupettuse, maksudest kõrvalehoidmise ja muude kuritarvituste vastu võitlemine ega inimeste tervise kaitse, mida taotletakse direktiividega 2008/118 ja 2020/262.
55.      Seega juhul, kui füüsiline isik deklareerib riigi ametiasutuste kontrolli käigus, et ta on soetanud tubakatooteid ühes liikmesriigis, et need tasuta võõrandada kolmandale isikule teises liikmesriigis, piisab nimetatud asutusele
füüsilise isiku mööndusest, et nimetatud soetatud kaup – olenemata kaubakogusest – ei ole mõeldud rangelt oma tarbeks, selleks, et keelduda kohaldamast direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõiget 1.
56.      Praegu kehtivate õigusaktide kohaselt on direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõike 1 tähenduses mõiste „oma tarbeks“ tõlgendamine kohaldatav ka nende direktiivide artikli 1 lõike 1 punktis b nimetatud alkoholjookide suhtes. On tõsi, nagu märgib Rootsi valitsus oma seisukohtades, et mõiste „oma tarbeks“ sellise tõlgendusega on välistatud füüsilise isiku võimalus anda kingiks alkoholipudel, mis on soetatud muust liikmesriigist kui see, kus see kingitakse, kui ta ei kasuta direktiivis 2020/262 ette nähtud kaugmüügi korda või kaubanduslikul eesmärgil tarnimise korda. Sellega seoses piisab siiski, kui märkida, et kui direktiivi 2020/262 artikli 32 lõikes 1 esineb selles osas lünk, on vajaduse korral Euroopa Liidu seadusandja ülesanne see kõrvaldada, võttes vajalikud meetmed selle sätte muutmiseks, et sätestada sõnaselgelt võimalus kasutada veinipudeli kinkimise puhul füüsilise isiku poolt soetamise korda. Selline võimalus on minu arvates mõeldav, seda enam, et arvestades eelkõige mõju inimeste tervisele, on alkoholjooke käsitlevad liidu õigusaktid on tubakatoodete suhtes kohaldatavatest õigusnormidest leebemad.(39)
57.      Kõike eeltoodut arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõikega 1 ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt mõistega „oma tarbeks“ ei ole hõlmatud liikmesriigis tubakatoodete soetamine füüsilise isiku poolt eesmärgiga võõrandada need tasuta teisele isikule teises liikmesriigis, olenemata kaubakogusest, mis kavatsetakse võõrandada.
Teine küsimus
58.      Arvestades minu vastust esimesele küsimusele, ei ole minu hinnangul teisele küsimusele vaja vastata.
Ettepanek
59.      Teen Üldkohtule ettepaneku vastata Finanzgericht Berlin-Brandenburg (Berliini-Brandenburgi maksukohus) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.      Nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/118, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ, artikli 32 lõiget 1 ja nõukogu 19. detsembri 2019. aasta direktiivi (EL) 2020/262, millega nähakse ette aktsiisi üldine kord, artikli 32 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt mõistega „oma tarbeks“ ei ole hõlmatud liikmesriigis tubakatoodete soetamine füüsilise isiku poolt eesmärgiga võõrandada need tasuta teisele isikule teises liikmesriigis, olenemata kaubakogusest, mis kavatsetakse võõrandada.
2.      Teisele küsimusele ei ole vaja vastata.
Maja Brkan
Esitatud avalikul kohtuistungil 4. veebruaril 2026 Luxembourgis.
Allkirjad
1      Algkeel: prantsuse.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      Vastavalt direktiivi 2008/118 artiklile 47 tunnistati direktiiv 92/12/EMÜ alates 1. aprillist 2010 kehtetuks.
3      Vastavalt direktiivi 2020/262 artiklile 56 tunnistati direktiiv 2008/118 alates 13. veebruarist 2023 kehtetuks.
4      Direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 vahel on nimelt kaks väikest erinevust. 2008. aasta direktiivi sõna „ta“ on 2020. aasta direktiivis asendatud väljendiga „kõnealune füüsiline isik“. Lisaks on nimetatud artikli 32 lõikes 3 sõnade järjekord [prantsuskeelses versioonis] vastupidine. [tõlkija märkus]
5      Käesolevas ettepanekus tuleb mõistet „tubakatooted“ mõista nii, et sellega on hõlmatud „tubakatooted“, nagu need on määratletud nõukogu 21. juuni 2011. aasta direktiivi 2011/64/EL tubakatoodetele kohaldatava aktsiisi struktuuri ja määrade kohta (ELT 2011, L 176, lk 24) artiklis 2.
6      Kohtuasjas T‑686/24 vaidluse all olevad tooted on kuumutatava tubaka pulgad. Kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus f6 Cigarettenfabrik, leidis Euroopa Kohus – kui liikmesriigi kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et sellised tubakatooted kuuluvad direktiivi 2008/118 kohaldamisalasse kui „suitsetamistubakas“ direktiivi 2011/64 artikli 5 tähenduses (14. märtsi 2024. aasta kohtuotsus f6 Cigarettenfabrik (C‑336/22, EU:C:2024:226, punktid 29–34)).
7      Euroopa Kohus leidis, et direktiivi 2008/118 artiklitega 32–34 ei ole tehtud sisulisi muudatusi 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ning selle kauba valdamise, liikumise ja järelevalve kohta (EÜT 1992, L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179) artiklitesse 7–9, vaid on võetud nende artiklite sisu üle neid selgitades (vt selle kohta 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus Metro Cash & Carry Danmark (C‑315/12, EU:C:2013:503, punkt 42)), nii et direktiivi 92/12 puudutav kohtupraktika on kohaldatav ka direktiivile 2008/118 (9. juuni 2022. aasta kohtuotsus IMPERIAL TOBACCO BULGARIA (C‑55/21, EU:C:2022:459, punkt 37)).
8      2. aprilli 1998. aasta kohtuotsus EMU Tabac jt (C‑296/95, EU:C:1998:152, punkt 26) ja 23. novembri 2006. aasta kohtuotsus Joustra (C‑5/05, EU:C:2006:733, punkt 33).
9      Füüsilise isiku poolt soetamise korra ja kaubanduslikul eesmärgil omamise või tarnimise korra vahelise suhte kohta vt allpool punkt 32.
10      23. novembri 2006. aasta kohtuotsus Joustra (C‑5/05, EU:C:2006:733, punkt 35).
11      Füüsilise isiku soetatud veini üldkogus kohtuasjas Joustra ületas märkimisväärselt direktiivi 92/12 artikli 9 lõike 2 teises lõigus ette nähtud suunistaset.
12      2. aprilli 1998. aasta kohtuotsus EMU Tabac jt (C‑296/95, EU:C:1998:152, punkt 30).
13      Vt selle kohta 7. augusti 2018. aasta kohtuotsus Bichat jt (C‑61/17, C‑62/17 ja C‑72/17, EU:C:2018:653, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
14      10. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Wightman jt (C‑621/18, EU:C:2018:999, punkt 47) ja 11. novembri 2025. aasta kohtuotsus Taani vs. parlament ja nõukogu (piisav miinimumpalk) (C‑19/23, EU:C:2025:865, punkt 106).
15      Kohtujurist Jacobsi ettepanek kohtuasjas Joustra (C‑5/05, EU:C:2005:737, punkt 62).
16      18. juuli 2013. aasta kohtuotsus Metro Cash & Carry Danmark (C‑315/12, EU:C:2013:503, punkt 45).
17      Direktiivide 2008/118 ja 2020/262 artikli 32 lõikes 3 esitatud suunistasemete eesmärk on rakendada artikli 32 lõike 2 punktis e ette nähtud aktsiisikauba koguse kriteeriumi. Tegemist on tasemetega, millest alates võivad liikmesriigid ümberlükatavalt eeldada, et füüsilise isiku soetatud toode ei ole mõeldud tema „oma tarbeks“.
18      Ettepanek: nõukogu direktiiv aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (KOM(90) 431 (lõplik) (EÜT 1990, C 322, lk 1)).
19      Vt selle kohta komisjoni 2. aprilli 2004. aasta aruanne Euroopa Parlamendile, nõukogule ja Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele direktiivi 92/12/EMÜ artiklite 7–10 kohaldamise kohta (KOM(2004) 227 (lõplik), millele oli lisatud ettepanek direktiivi 92/12 muutmiseks (edaspidi „komisjoni 2004. aasta aruanne“), eriti punkt 3.4.2.
20      Seoses aktsiisikauba liikumisega pärast tarbimiseks lubamist on komisjoni 26. veebruari 2008. aasta ettepanekus: direktiiv aktsiisi üldise korra kohta (KOM(2008) 78 (lõplik) 2) (edaspidi „komisjoni 2008. aasta ettepanek“), eriti lk 11, viidatud 19. joonealuses märkuses nimetatud komisjoni 2004. aasta aruandele.
21      Direktiivi 2008/118 vastuvõtmisega päädinud menetluse kohta vt eelkõige komisjoni 2004. aasta aruanne, punkt 3.4.1.3. Direktiivi 2020/262 vastuvõtmise menetluse kohta vt eelkõige nõukogu peasekretariaadi dokument FISC 161, ECOFIN 279, IA 92, 8. märts 2019, punktid 6–8.
22      Komisjoni 2008. aasta ettepanek, lk 33.
23      Komisjoni 2004. aasta aruanne, eriti punkt 3.4.2 „Punktis 3.4.1.2 osutatud mittekaubanduslik liikumine“.
24      Ettepanek: nõukogu direktiiv, millega nähakse ette aktsiisi üldine kord, 25. mai 2018, (COM(2018) 346 (final)), eriti lk 50 ja 51.
25      See komisjoni seisukoht on esitatud avalduses, mis on lisatud nõukogu 10. detsembri 2019. aasta istungi protokollile. Sellega seoses võib meenutada, et kohtupraktika kohaselt ei saa direktiivi vastuvõtmisele eelneva ettevalmistava töö käigus tehtud avaldusi kasutada direktiivi tõlgendamisel, kui nende sisu ei kajastu kõnealuse sätte sõnastuses, ning seega ei ole sellistel avaldustel õiguslikku tähendust (vt selle kohta 17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus WEG Tevesstraße (C‑449/19, EU:C:2020:1038, punkt 44)).
26      Vt selle kohta analoogia alusel 13. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus MONO (C‑326/20, EU:C:2022:7, punkt 28).
27      Vt selle kohta 29. juuni 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Portugal (C‑126/15, EU:C:2017:504, punkt 59), 10. juuni 2021. aasta kohtuotsus Commissioners of Her Majesty’s Revenue and Customs (süüstamata isik) (C‑279/19, EU:C:2021:473, punkt 31) ja 9. juuni 2022. aasta kohtuotsus IMPERIAL TOBACCO BULGARIA (C‑55/21, EU:C:2022:459, punkt 55).
28      Direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 1 punktis c on viidatud nõukogu 27. novembri 1995. aasta direktiivi 95/59/EÜ muude tubakatoodete tarbimist mõjutavate maksude kohta peale käibemaksu (EÜT 1995, L 291, lk 40; ELT eriväljaanne 09/01, lk 28), nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivile 92/79/EMÜ sigarettidelt makstavate maksude ühtlustamise kohta (EÜT 1992, L 316, lk 8; ELT eriväljaanne 09/01, lk 283) ja nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivile 92/80/EMÜ muudelt tubakatoodetelt peale sigarettide makstavate maksude ühtlustamise kohta (EÜT 1992, L 316, lk 10; ELT eriväljaanne 09/01, lk 311), mis on vastavalt direktiivi 2011/64 artikli 21 esimesele lõigule viimati nimetatud direktiiviga kehtetuks tunnistatud. Direktiivi 2011/64 artikli 21 teises lõigus on täpsustatud, et viiteid kehtetuks tunnistatud direktiividele loetakse viideteks direktiivile 2011/64.
29      13. detsembri 2007. aasta kohtuotsus BATIG (C‑374/06, EU:C:2007:788, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
30      Vt käesoleva ettepaneku punkt 47.
31      Näiteks esimesel päeval võib ta tugineda üksnes oma tarbeks kasutamisele, et põhjendada 800 sigareti riiki toimetamist. Ülejärgmisel päeval võib ta tugineda oma abikaasa vajadustele, et toimetada riiki veel 800 sigaretti, ja seejärel mõni päev pärast seda 800 sigaretti esimesele ülalpeetavale lapsele ja veel mõni päev hiljem uuesti 800 sigaretti oma teise ülalpeetava lapse tarbeks.
32      Euroopa Komisjon, maksunduse ja tolliliidu peadirektoraat, „Étude sur l’analyse d’impact d’une révision des règles de taxation du tabac“, ajakohastatud turu ja õigusnormide kõige uuema arengu alusel, lõpparuanne, 1. kd, juuni 2025, eriti lk 20 ja 21.
33      Euroopa Komisjon, maksunduse ja tolliliidu peadirektoraat, „Étude sur l’analyse d’impact d’une révision des règles de taxation du tabac“, ajakohastatud turu ja õigusnormide kõige uuema arengu alusel, lõpparuanne, 2. kd, juuni 2025, eriti lk 44–49. Tuleb rõhutada, et selle uuringu 2. köite hinnangud kinnitavad suundumust, mida on juba täheldatud teistes uuringutes, millele on samas mahus viidatud lehekülgedel 22–26.
34      Vt selle kohta 24. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Agenzia delle dogane e dei monopoli et Ministero dell’Economia e delle Finanze (C‑452/20, EU:C:2022:111, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
35      Vt selle kohta 4. mai 2016. aasta kohtuotsus Philip Morris Brands jt (C‑547/14, EU:C:2016:325, punkt 152).
36      Vt selle kohta 5. oktoobri 2006. aasta kohtuotsus Valeško (C‑140/05, EU:C:2006:647, punkt 58) ja 29. juuni 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Portugal (C‑126/15, EU:C:2017:504, punkt 67).
37      12. mai 2021. aasta kohtuotsus Hauptzollamt B (tuuraliste kaaviar) (C‑87/20, EU:C:2021:382, punkt 37).
38      Nõukogu 9. detsembri 1996. aasta määrus (EÜ) nr 338/97 looduslike looma- ja taimeliikide kaitse kohta nendega kauplemise reguleerimise teel (EÜT 1997, L 61, lk 1).
39      Näib, et nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiviga 92/83/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (EÜT 1992, L 316, lk 21; ELT eriväljaanne 09/01, lk 206) ja nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiviga 92/84/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimäärade ühtlustamise kohta (EÜT 1992, L 316, lk 29; ELT eriväljaanne 09/01, lk 206) ei taotleta sõnaselgelt inimeste tervise kaitse eemärki. Alkohoolsete jookide suhtes kehtivate õigusaktide leebema laadi näide on eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. märtsi 2010. aasta direktiiv 2010/13/EL audiovisuaalmeedia teenuste osutamist käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus‑ ja haldusnormide koordineerimise kohta (audiovisuaalmeedia teenuste direktiiv) (ELT 2010, L 95, lk 1). Nimelt on selle direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti d kohaselt keelatud mis tahes audiovisuaalsed ärilised teadaanded sigarettide ja muude tubakatoodete kohta, samas kui selle artikli lõike 1 punktis e on sätestatud, et sellised teadaanded alkohoolsete jookide kohta ei tohi olla suunatud konkreetselt alaealistele ega tohi propageerida selliste jookide liigset tarbimist.