62022CJ0132
EUROOPA KOHTU OTSUS (kuues koda)
15. juuni 2023 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Töötajate vaba liikumine – ELTL artikkel 45 – Määrus (EL) nr 492/2011 – Artikli 3 lõige 1 – Takistus – Võrdne kohtlemine – Menetlus, mis reguleerib reservnimekirjade koostamist teatud riigisisestes avalik‑õiguslikes asutustes töökohtade täitmiseks – Konkursile lubamise tingimus, mis on seotud nendes asutustes omandatud varasema erialase töökogemusega – Riigisisesed õigusnormid, mis ei võimalda arvesse võtta teistes liikmesriikides omandatud erialast töökogemust – Põhjendatus – Ebakindluse vastu võitlemise eesmärk
Kohtuasjas C‑132/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) 13. detsembri 2021. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 25. veebruaril 2022, menetluses
BM,
NP
versus
Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR,
EUROOPA KOHUS (kuues koda),
koosseisus: koja president P. G. Xuereb, esimese koja president A. Arabadjiev (ettekandja) ja kohtunik A. Kumin,
kohtujurist: M. Szpunar,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
BM ja NP, esindaja: avvocata D. Terracciano,
–
Itaalia valitsus, esindaja: G. Palmieri, keda abistasid avvocati dello Stato L. Fiandaca ja A. Jacoangeli,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: B.‑R. Killmann ja D. Recchia,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada ELTL artikli 45 lõikeid 1 ja 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2011. aasta määruse (EL) nr 492/2011 töötajate liikumisvabaduse kohta liidu piires (ELT 2011, L 141, lk 1) artikli 3 lõike 1 punkti b.
2
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses ühelt poolt Itaalia kodanike BMi ja NP, kes on omandanud erialase töökogemuse muudes liikmesriikides kui Itaalia Vabariik, ning teiselt poolt Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR (Itaalia haridus-, kõrgharidus- ja teadusministeerium) (edaspidi „ministeerium“) vahel selle üle, kas on õiguspärane ministri dekreet, mille kohaselt lubatakse Itaalia avalik‑õiguslikes kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides tähtajatute ja tähtajaliste töölepingutega tööle võetavate töötajate reservnimekirjade koostamise menetluses osaleda üksnes kandidaatidel, kes on omandanud teatud erialase töökogemuse nimetatud õppeasutustes.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 492/2011
3
Määruse nr 492/2011 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva määruse alusel ei kohaldata liikmesriigi õigus‑ ja haldusnorme või haldustavasid:
[…]
b)
kui nende ainus või peamine eesmärk või mõju on teiste liikmesriikide kodanikke pakutavast tööst eemale tõrjuda, hoolimata sellest, et neid kohaldatakse kodakondsusest olenemata.
[…]“.
Tähtajalist tööd käsitlev raamkokkulepe
4
Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT 1999, L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368), lisatud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausel 5 „Meetmed kuritarvituste vältimiseks“ on sõnastatud järgmiselt:
„1. Järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamise võimaliku kuritarvitamise vältimiseks kehtestavad liikmesriigid, olles kooskõlas siseriikliku õiguse, kollektiivlepingute või praktikaga konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu osapooled konkreetsete sektorite ja/või töötajakategooriate vajadusi arvestades ühe või mitu järgmistest meetmetest, juhul kui kuritarvituste vältimiseks puuduvad samaväärsed juriidilised meetmed:
a)
objektiivsed alused, mis õigustaksid selliste töölepingute või töösuhete uuendamist;
b)
järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete maksimaalne kogukestus;
c)
selliste töölepingute või töösuhete uuendamiste arv.
2. Liikmesriigid, olles konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu osapooled määravad vajaduse korral kindlaks, millistel tingimustel tähtajalisi töölepinguid või töösuhteid:
a)
loetakse järjestikusteks;
b)
loetakse määramata tähtajaga töölepinguteks või töösuheteks.“
Itaalia õigus
5
27. detsembri 2017. aasta seaduse nr 205, mis käsitleb riigieelarve prognoosi eelarveaasta 2018 kohta ja kolme aasta riigieelarvet perioodil 2018–2020 (legge n. 205 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2018 e bilancio pluriennale per il triennio 2018–2020; GURI nr 302, 29.12.2017) (edaspidi „seadus nr 205/2017“), artikli 1 lõigetes 653 ja 655 on ette nähtud:
„653.   Ebakindluse leevendamiseks kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides eraldatakse 2018. aastaks 1 miljon eurot, 2019. aastaks 6,6 miljonit eurot, 2020. aastaks 11,6 miljonit eurot, 2021. aastaks 15,9 miljonit eurot, 2022. aastaks 16,4 miljonit eurot, aastatel 2023–2025 iga aasta kohta 16,8 miljonit eurot, 2026. aastaks 16,9 miljonit eurot, 2027. aastaks 17,5 miljonit eurot, 2028. aastaks 18,1 miljonit eurot ja alates 2029. aastast 18,5 miljonit eurot aasta kohta. […]
[…]
655.   Õppejõud, kellel ei ole veel lõikes 653 nimetatud õppeasutustes tähtajatut lepingut, kes on läbinud konkursi õppeasutuse reservnimekirja kandmiseks ja kes on viimase kaheksa õppeaasta kestel töötanud 2020/2021. õppeaasta lõpuks (kaasa arvatud) vähemalt kolm õppeaastat, mis ei pea olema järjestikused, õppejõuna vabariigi presidendi 8. juuli 2005. aasta dekreedis nr 212 nimetatud määruse artiklis 3 ette nähtud kursustel ning haridus‑, kõrgharidus‑ ja teadusministri 10. septembri 2010. aasta dekreedi nr 249 rakendusmääruse artikli 3 lõikes 3 ette nähtud koolituskursusel, kantakse spetsiaalsetesse üleriigilistesse reservnimekirjadesse, mida kasutatakse vabade töökohtade olemasolul alaliste ja tähtajaliste õppejõukohtade täitmiseks ja mis sõltuvad kehtivatest üleriigilistest kvalifikatsioonil põhinevatest nimekirjadest ja lõikes 653 sätestatud nimekirjadest. Reservnimekirjadesse kandmise viisid määratakse kindlaks haridus‑, kõrgharidus‑ ja teadusministri dekreedis sätestatud korras.“
6
Ministri 14. augusti 2018. aasta dekreedi nr 597, mis käsitleb kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolide õppejõudude reservnimekirjade koostamise menetlust (decreto ministeriale n. 597 – Costituzione graduatorie riservate per il personale docente delle Istituzioni AFAM; edaspidi „ministri dekreet nr 597/2018“), artikli 2 lõikes 1 on sätestatud, et selles menetluses võivad osaleda ainult kandidaadid, kes on vähemalt kolm õppeaastat õpetanud vabariigi presidendi 8. juuli 2005. aasta dekreedi nr 212 artiklis 3 nimetatud kursuseid või haridus‑, kõrgharidus‑ ja teadusministri 10. septembri 2010. aasta dekreedi nr 249 artikli 3 lõikes 3 nimetatud koolituskursuseid.
7
Ministri dekreedi nr 597/2018 artikli 8 lõike 1 punktis A on ette nähtud võimalus võtta menetluses osalema lubatud kandidaatide kvalifikatsiooni hindamisel arvesse töökogemust, mis on omandatud Itaalia kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolidega samal tasemel olevates välisriigis asuvates õppeasutustes.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
8
Põhikohtuasja kaebajad palusid 2018. aastal eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Tribunale amministrativo regionale per il Laziole (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia), esitatud eraldi kaebustes tühistada ministri dekreet nr 597/2018, väites eelkõige, et kuna osalemiseks Itaalia avalik‑õiguslikes kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides tähtajatute ja tähtajaliste õppejõukohtade täitmise menetluses, mis on sätestatud seaduse nr 205/2017 artikli 1 lõikes 655, ei tunnustata kolme või enama õppeaasta pikkust erialast töökogemust, mis on omandatud sama taseme õppeasutuses muus liikmesriigis kui Itaalia Vabariik, on nimetatud ministri dekreet ELTL artikliga 45 ja määruse nr 492/2011 artikliga 3 vastuolus.
9
Ministeerium väidab, et ministri dekreeti nr 597/2018 ei saa pidada õigusvastaseks, kuna see võeti vastu seaduse nr 205/2017 alusel, mille eesmärk – nagu nähtub selle seaduse artikli 1 lõikest 653 – on leevendada pikka aega kestnud ebakindlust kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrghariduse sektoris ning mis annab ministeeriumile kaalutlusõiguseta pädevuse. Samuti ei ole rikutud ELTL artiklit 45 ega määrust nr 492/2011, kuna kandidaate ei kohelda nende kodakondsuse alusel erinevalt, arvestades, et seaduse nr 205/2017 artikli 1 lõikes 655 sätestatud menetluses võivad osaleda nii Itaalia kodanikud kui ka välismaalased. Lisaks moonutaks see, kui lubada selles menetluses osaleda isikutel, kes on omandanud töökogemuse teistes liikmesriikides, kõnealuste riigisiseste õigusnormide loogikat, mille eesmärk on soodustada ebakindlate töösuhete vähendamist Itaalia avalik‑õiguslikes kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides seeläbi, et koostatakse nimekiri õppejõududest, kes on omandanud erialase töökogemuse nendes õppeasutustes, mitte aga välisriigis.
10
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et ministri dekreedi nr 597/2018 vastuvõtmisel tuli ministeeriumil viidata seaduse nr 205/2017 sätetele, et määrata kindlaks selle seaduse artikli 1 lõikes 655 sätestatud menetluses osalemise tingimused.
11
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul näib, et seadus nr 205/2017 kujutab endast töötajate vaba liikumise piirangut, kuna sellega piiratakse õigust osaleda Itaalia avalik‑õiguslikes kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides tähtajatute ja tähtajaliste õppejõukohtade täitmise menetluses, andes selle õiguse üksnes õppejõududele, kellel on vähemalt kolmeaastane varasem töökogemus nendes õppeasutustes.
12
Samas tuleneb 10. oktoobri 2019. aasta kohtuotsusest Krah (C‑703/17, EU:C:2019:850) ja 23. aprilli 2020. aasta kohtuotsusest Land Niedersachsen (varasemad asjakohase töö tegemise perioodid) (C‑710/18, EU:C:2020:299), et töötajate vaba liikumist piiravad meetmed võivad olla lubatud juhul, kui nendega taotletakse mõnda EL toimimise lepingus sätestatud eesmärki või kui need on põhjendatud ülekaaluka üldise huviga ja vastavad proportsionaalsuse põhimõttele.
13
Mis puudutab küsimust, kas seaduses nr 205/2017 sätestatud eesmärk „vähendada ebakindlaid töösuhteid“ Itaalia avalik‑õiguslikes kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides kujutab endast üldist huvi pakkuvat eesmärki, mis võib seda piirangut põhjendada, ja kas see piirang on kõnealuse eesmärgiga proportsionaalne, siis märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et 26. novembri 2014. aasta kohtuotsusest Mascolo jt (C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401) tuleneb, et liikmesriikide poolt meetmete võtmisega selleks, et võidelda avalikus sektoris järjestikuste tähtajaliste lepingute sõlmimisest tulenevate ebakindlate töösuhete vastu, ei püüta arvesse võtta mitte üksnes riigisiseseid huve, vaid ka Euroopa Liidu huve.
14
Teiseks ei ole seaduse nr 205/2017 artikli 1 lõikes 655 sätestatud menetluses osalemine ainus viis tähtajatu või tähtajalise õppejõukoha saamiseks Itaalia avalik‑õiguslikes kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides. Nimelt värvatakse kuni pooled nende õppeasutuste alalistest töötajatest spetsiaalsete üleriigiliste reservnimekirjade alusel, samas kui ülejäänud töötajad värvatakse kvalifikatsiooni ja katsete põhjal läbiviidavate avalike valikumenetluste tulemuste alusel. Peale selle sõlmitakse tähtajalised töölepingud eelisjärjekorras nendesse nimekirjadesse kantud õppejõududega. Kui kõiki vabasid töökohti ei ole võimalik sel moel täita, võivad asjaomased õppeasutused avaldada konkursiteated iga õppeasutuse jaoks eraldi nimekirjade koostamiseks.
15
Kolmandaks tuleneb Corte costituzionale (Itaalia konstitutsioonikohus) praktikast, et õigusnormid, mis näevad samamoodi nagu need, mis on kõne all eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olevas kohtuasjas, ette erakorralised konkursid, on põhimõtteliselt Itaalia põhiseadusega kooskõlas, kuna need on kehtestatud selleks, et tagada haldusasutuse nõuetekohane toimimine, tagada kindlus õigussuhetes ja leevendada ebakindlust töösuhetes, ning need ei piira ebamõistlikult õigust pääseda avalikku teenistusse ega vaba konkurentsi põhimõtet.
16
Neil asjaoludel otsustas Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ELTL artikli 45 lõikeid 1 ja 2 ning [määruse nr 492/2011] artikli 3 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune õigusnorm nagu see, mis on ette nähtud seaduse nr 205/2017 artikli 1 lõikes 655, mille kohaselt võetakse menetluses – mis on korraldatud reservnimekirjadesse kandmiseks, mille eesmärk on hiljem tähtajatute ja tähtajaliste õppejõukohtade lepingute sõlmimine Itaalia [kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides] – osaleda lubamisel arvesse ainult erialast töökogemust, mille kandidaadid on omandanud viidatud riigisisestes asutustes, mitte aga teistes Euroopa riikides asuvates sama taseme asutustes, kõnealuse menetluse eripärase eesmärgi tõttu, milleks on aidata võidelda Itaalias ebakindlate töösuhete vastu, ning kas juhul kui Euroopa Kohus ei leia, et Itaalia õigusnormid on Euroopa õigusliku raamistikuga abstraktselt vastuolus, võib Itaalia õigusnormides sätestatud meetmeid pidada proportsionaalseks konkreetselt eespool viidatud üldise huvi eesmärgiga, mida taotletakse?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
17
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimuses sisuliselt selgitada, kas ELTL artiklit 45 ja määruse nr 492/2011 artikli 3 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et ainult kandidaatidel, kes on omandanud teatud erialase töökogemuse riigisisestes avalik‑õiguslikes kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides, on lubatud osaleda nendes õppeasutustes tähtajatute ja tähtajaliste töölepingutega tööle võetavate töötajate reservnimekirjade koostamise menetluses, ning mis ei võimalda seega selles menetluses osalemiseks võtta arvesse teistes liikmesriikides omandatud erialast töökogemust.
18
Sellega seoses tuleb meenutada, et isikute vaba liikumist käsitlevate EL toimimise lepingu sätete eesmärk on kergendada liikmesriikide kodanikel mis tahes kutsealal tegutsemist liidu territooriumil ning nende sätetega on vastuolus meetmed, mis võivad asetada ebasoodsasse olukorda need kodanikud, kes soovivad tegeleda majandustegevusega mõne teise liikmesriigi territooriumil (23. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Land Niedersachsen (varasemad asjakohase töö tegemise perioodid), C‑710/18, EU:C:2020:299, punkt 24, ning 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, punkt 21).
19
Kohtupraktikast tuleneb, et ELTL artikli 45 kohaldamisalasse kuuluvad töölevõtmise tingimused, mis puudutavad muu hulgas sellist töötamist avalikus teenistuses, mida nimetatud sätte lõige 4 ei hõlma (vt selle kohta 26. mai 1982. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia, 149/79, EU:C:1982:195, punkt 11, ning 11. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Katoen Natie Bulk Terminals ja General Services Antwerp, C‑407/19 ja C‑471/19, EU:C:2021:107, punkt 82).
20
Riigisisesed õigusnormid, mis takistavad liikmesriigi kodanikul lahkumast päritoluriigist või heidutavad teda seda tegemast, et kasutada oma õigust liikumisvabadusele, kujutavad endast selle vabaduse piirangut ELTL artikli 45 lõike 1 tähenduses, isegi kui neid kohaldatakse sõltumatult asjaomaste töötajate kodakondsusest (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
21
Peale selle on ELTL artikli 45 eesmärk eelkõige vältida seda, et töötajat, kellel on vaba liikumise õigust kasutades olnud töökohti rohkem kui ühes liikmesriigis, koheldaks ilma objektiivse põhjenduseta ebasoodsamalt kui töötajat, kes on töötanud ainult ühes liikmesriigis (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
22
Nimelt ei saaks isikute vaba liikumist täielikult teostada, kui liikmesriikidel oleks võimalik keelduda andmast sellest sättest tulenevat soodustust omaenda kodanikele, kes on kasutanud liidu õiguskorras ette nähtud võimalusi selleks, et omandada kutsekvalifikatsioon teises liikmesriigis kui nende kodakondsusriik (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
23
Nii on Euroopa Kohus otsustanud, et riigisisesed õigusnormid, mis ei võta täiel määral arvesse võõrtöötaja poolt varem muus liikmesriigis kui päritoluliikmesriik tehtud võrdväärse töö perioode, võivad muuta töötajate vaba liikumise vähem atraktiivseks, rikkudes seeläbi ELTL artikli 45 lõiget 1 (vt selle kohta 30. septembri 2003. aasta kohtuotsus Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, punkt 74; 10. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, punkt 54; 23. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Land Niedersachsen (varasemad asjakohase töö tegemise perioodid), C‑710/18, EU:C:2020:299, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, punkt 26).
24
Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et kui liikmesriigi avalik‑õiguslik asutus näeb ette, et ELTL artikli 45 lõike 4 kohaldamisalasse mittekuuluvatele töökohtadele töötajate värbamisel tuleb arvesse võtta kandidaatide varasemat töötamist avalikus teenistuses, ei või see asutus teha vahet olenevalt sellest, kas töötati nimetatud liikmesriigi avalikus teenistuses või teise liikmesriigi avalikus teenistuses (vt selle kohta 23. veebruari 1994. aasta kohtuotsus Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, punkt 12, ning 12. mai 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C‑278/03, EU:C:2005:281, punkt 14).
25
Tuleb märkida, et põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid võivad pärssida töötaja soovi kasutada oma õigust vabalt liikuda, mis on ette nähtud ELTL artiklis 45, kuivõrd need näevad ette minimaalse erialase töökogemuse tingimuse kandidaatide kandmiseks nimekirjadesse, mis koostatakse ministri dekreedi nr 597/2018 alusel tähtajaliste ja tähtajatute töölepingutega töötajate töölevõtmiseks Itaalia avalik‑õiguslikes kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides, kuid ei võimalda selleks arvesse võtta muudes liikmesriikides kui Itaalia Vabariik omandatud töökogemust.
26
Selline töötaja võib nimelt loobuda kasutamast võimalust lahkuda oma päritoluliikmesriigist, et minna tööle või asuda elama teise liikmesriiki, kui see asjaolu jätab ta ilma võimalusest, et tema tagasipöördumisel päritoluliikmesriiki võetakse nendesse nimekirjadesse kandmisel arvesse tema erialast töökogemust, mille ta omandas teises liikmesriigis.
27
Lisaks olgu märgitud, et ELTL artikli 45 lõike 2 kohaselt nõuab töötajate vaba liikumine igasuguse kodakondsusel põhineva liikmesriikide töötajate diskrimineerimise kaotamist nii töölevõtmisel, töö tasustamisel kui ka muude töötingimuste puhul (vt selle kohta 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
28
Sellega seoses tuleb meenutada, et ELTL artiklis 45 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõte keelab mitte ainult otsese diskrimineerimise kodakondsuse alusel, vaid ka igasuguse kaudse diskrimineerimise, mis mõne muu tunnuse järgi vahet tehes toob faktiliselt kaasa samasuguse tagajärje (vt selle kohta 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
29
Euroopa Kohus on siinkohal täpsustanud, et isegi kui riigisisest õigusnormi kohaldatakse kõigile töötajatele nende kodakondsusest olenemata, kujutab see õigusnorm endast siiski kaudset diskrimineerimist, kui see võib oma olemuselt mõjutada pigem teiste liikmesriikide kodanikest töötajaid kui oma riigi töötajaid ning kui seetõttu tekib oht, et esimesena mainituid koheldakse halvemini, välja arvatud juhul, kui see õigusnorm on objektiivselt põhjendatud ja taotletava eesmärgiga proportsionaalne (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
30
Selleks et meedet saaks pidada kaudselt diskrimineerivaks, ei ole vaja, et meetmega soodustataks kõiki liikmesriigi kodanikke või seataks ebasoodsamasse olukorda üksnes teiste liikmesriikide, mitte aga selle liikmesriigi kodanikud (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
31
Praegusel juhul võivad põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid, mis ei võta arvesse võõrtöötaja võrdväärset erialast töökogemust, mis on omandatud mõne teise liikmesriigi kui Itaalia Vabariigi õppeasutuses, mõjutada pigem võõrtöötajaid kui Itaalia töötajaid, pannes eelkõige esimesed ebasoodsamasse olukorda, kuna nende erialane töökogemus on enne Itaalia kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides töötama asumist väga tõenäoliselt omandatud muus liikmesriigis kui Itaalia Vabariik (vt analoogia alusel 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, punkt 33). Need õigusnormid võivad seega põhjustada kaudselt kodakondsuse alusel erinevat kohtlemist.
32
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid kujutavad endast töötajate vaba liikumise piirangut, mis on ELTL artikliga 45 põhimõtteliselt keelatud.
33
Sellise piirangu põhjendatuse kohta tuleneb kindlalt väljakujunenud kohtupraktikast, et riigisisesed meetmed, mis võivad takistada aluslepinguga tagatud põhivabaduste teostamist või muuta selle vähem atraktiivseks, võivad olla lubatud üksnes tingimusel, et need järgivad üldise huvi eesmärki, on selle saavutamise tagamiseks sobivad ega lähe kaugemale, kui on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
34
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest nähtub, et põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormide eesmärk on leevendada pikka aega kestnud ebakindlust Itaalia kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrghariduse sektoris, soodustades seal ebakindlate töösuhete vähendamist.
35
Sellega seoses tuleb märkida, et isegi kui oletada, et seda eesmärki tuleb pidada üldisest huvist kantud õiguspäraseks eesmärgiks, mis võib õigustada töötajate vaba liikumise piirangut, ei ole põhikohtuasjas kõne all olev piirang ilmselt nimetatud eesmärgi saavutamiseks sobiv.
36
Nimelt, nagu Euroopa Komisjon õigesti märkis, ei tundu, et seaduse nr 205/2017 artikli 1 lõikes 655 sätestatud menetlusest selliste kandidaatide väljajätmine, kes on omandanud erialase töökogemuse muus liikmesriigis kui Itaalia Vabariik, on iseenesest vajalik selleks, et soodustada ebakindlate töösuhete vähendamist ehk teisisõnu suurendada tähtajatute töötajate osakaalu Itaalia kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrghariduse sektoris, kuna see menetlus võimaldab kõnesoleva sektori õppeasutustel võtta tööle nii nimetatud tähtajatuid töötajaid kui ka tähtajalisi töötajaid.
37
Isegi kui oletada, et selle menetluse tulemusel saab värvata rohkem tähtajatuid töötajaid kui tähtajalisi töötajaid, oleks eesmärki suurendada esimesena nimetatud töötajate kategooria osakaalu võimalik saavutada sama tõhusalt, kui menetluses lubatakse osaleda ka kandidaatidel, kes on omandanud erialase töökogemuse mõnes muus liikmesriigis kui Itaalia Vabariik, ilma et reserveeritaks tähtajatuid töökohti selles sektoris pikka aega tähtajaliselt töötanutele.
38
Lisaks ei takistaks selline meede Itaalia Vabariigil leevendada just nimelt viimati nimetatud töötajate ebakindlat olukorda, mis eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on tingitud järjestikuste tähtajaliste töölepingute sõlmimisest, eelkõige saaks seda leevendada, rakendades tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klauslis 5 nimetatud meetmeid või nimetades need töötajad alaliselt ametisse.
39
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et põhikohtuasjas kõne all olevatest riigisisestest õigusnormidest tulenev töötajate vaba liikumise piirang ei ole põhjendatud.
40
Mis puudutab määruse nr 492/2011 artiklit 3, mille lõikes 1 korratakse muutmata sõnastuses nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (EÜT 1968, L 257, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 15) artikli 3 lõike 1 sõnastust (5. veebruari 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia, C‑317/14, EU:C:2015:63, punkt 2), siis piisab, kui meenutada, et selles sättes üksnes täpsustatakse ELTL artiklist 45 juba tulenevaid õigusi eelkõige osas, mis puudutab töö saamist, ning seega tuleb seda sätet tõlgendada samamoodi nagu viimati nimetatud artiklit (vt analoogia alusel 23. veebruari 1994. aasta kohtuotsus Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, punkt 6, ning 12. mai 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C‑278/03, EU:C:2005:281, punktid 3 ja 15).
41
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et ELTL artiklit 45 ja määruse nr 492/2011 artikli 3 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et ainult kandidaatidel, kes on omandanud teatud erialase töökogemuse riigisisestes avalik‑õiguslikes kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides, on lubatud osaleda nendes õppeasutustes tähtajatute ja tähtajaliste töölepingutega tööle võetavate töötajate reservnimekirjade koostamise menetluses, ning mis ei võimalda seega selles menetluses osalemiseks võtta arvesse teistes liikmesriikides omandatud erialast töökogemust.
Kohtukulud
42
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:
ELTL artiklit 45 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2011. aasta määruse (EL) nr 492/2011 töötajate liikumisvabaduse kohta liidu piires artikli 3 lõike 1 punkti b
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et ainult kandidaatidel, kes on omandanud teatud erialase töökogemuse riigisisestes avalik‑õiguslikes kunsti‑, muusika‑ ja tantsukõrgkoolides, on lubatud osaleda nendes õppeasutustes tähtajatute ja tähtajaliste töölepingutega tööle võetavate töötajate reservnimekirjade koostamise menetluses, ning mis ei võimalda seega selles menetluses osalemiseks võtta arvesse teistes liikmesriikides omandatud erialast töökogemust.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.