62014CC0033_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Käesolevas asjas esitatud apellatsioonkaebuses paluvad Mory SA, Mory Team ja Superga Invest (edaspidi koos „apellandid”) tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu kohtumääruse Mory jt vs . komisjon(2) (edaspidi „vaidlustatud kohtumäärus”), millega kohus jättis põhjendatud huvi puudumise tõttu käiguta nende hagiavalduse, milles nad olid palunud tühistada Euroopa Komisjoni 4. aprilli 2012. aasta otsuse, mis puudutab Sernami kontserni vara üleandmist tema tervendamismenetluse käigus(3) (edaspidi „vaidlusalune otsus”).
2. Käesoleva kohtuasja kontekstiks on katse korraldada ümber Sernami kontsern, kes tegutseb pakkide ja kaubaaluste ekspressvedude turul, mis on olnud käsitlusel paljudes komisjoni otsustes mainitud kontsernile antud riigiabi kohta. Vaidlusalune otsus on nendest otsustest neljas ja seni viimane. Komisjon, kes käsitleb seda otsust sui generis
otsusena, tuvastas selles otsuses Prantsuse valitsusel nõude alusel, et Sernami kontserni ja tema vara ülevõtjate vahel puudub majanduslik järjepidevus, ning teatas valitsusele, et Sernami kontsernile antud ebaseadusliku ja kokkusobimatu abi tagasinõudmine viimati nimetatuid ei puuduta. Apellandid, kes väidavad, et on kontserni otsesed konkurendid, vaidlustasid selle otsuse Üldkohtus. Samas algatati vahepeal nende, nagu ka Sernami kontserni suhtes likvideerimine, mis tekitas küsimuse, kas neil on Üldkohtusse pöördumiseks olemas põhjendatud huvi.
3. Lühidalt tõstatab see kohtuasi palju olulisi küsimusi, mis puudutavad esiteks põhjendatud huvi, eelkõige selle seoseid hagi esitamise õigusega, ning tingimusi, mis peavad olema täidetud sellise huvi esinemiseks, kui arvestada siseriiklikes kohtutes algatatud menetlusi, ning teiseks tingimusi, mis seonduvad võimalusega vaidlustada komisjoni otsuseid, mis käsitlevad majanduslikku järjepidevust abisaaja ja teatava osa tema varast üle võtnud ettevõtja vahel.
I. Vaidluse taust
4. Komisjon kiitis 23. mai 2001. aasta otsusega(4) (edaspidi „Sernam 1 otsus”) teatud tingimustel heaks Sernami kontsernile antava ümberkorraldusabi kogusummas 503 miljonit eurot.
5. Teise, aastal 2004 vastu võetud otsusega(5) (edaspidi „Sernam 2 otsus”), tuvastas komisjon, et teatavatest Sernam 1 otsusega ette nähtud tingimustest ei ole kinni peetud, nii et heakskiidetud abi rakendati kuritarvituslikult. Selles kontekstis tunnistas ta esiteks Sernam 1 otsusega heakskiidetud 503 miljoni euro suuruse abi siseturuga kokkusobivaks, tingimusel, et järgitakse uusi tingimusi, ning teiseks tuvastas veel summas 41 miljonit eurot antud abi, mis on siseturuga kokkusobimatu ning mille osas kehtestas Prantsusmaa ametiasutustele kohustuse see tagasi nõudma.
6. Pärast seda, kui komisjon oli saanud kaebusi konkurentidelt, sealhulgas ühelt Mory kontserni kuuluvalt äriühingult, kes väitis, et Sernam 2 otsust on kohaldatud kuritarvituslikult, teatas ta 16. juuli 2008. aasta kirjas(6) Prantsuse Vabariigile oma otsusest algatada ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud menetlus, mis puudutab Sernam 2 otsuse rakendamist Prantsuse ametiasutuste poolt.
7. Tribunal de commerce de Bobigny (Bobigny kaubanduskohus) algatas 27. juunil 2011 Mory SA ja Mory Team (edaspidi „Mory äriühingud”) tervendamismenetluse. 2012. aasta jaanuaris ja veebruaris alustas kohus tervendamismenetlust ka Sernami kontserni moodustavate äriühingute osas.
8. 9. märtsil 2012 võttis komisjon vastu kolmanda otsuse(7) (edaspidi „Sernam 3 otsus”). Komisjon tuvastas selles otsuses, et Sernam 2 otsusega heakskiidetud riigiabi summas 503 miljonit eurot on kuritarvitatud, et Sernami kontsern sai kasu nii sellest abist kui ka riigiabist summas 41 miljonit eurot, ning muudest ühisturuga kokkusobimatutest riigi abimeetmetest. Otsuse põhiosa artikli 2 kohaselt pidi Prantsuse Vabariik kogu nimetatud abi Sernami kontsernilt tagasi nõudma.
9. Samal päeval esitati Sernami kontserni kohtu poolt määratud haldurile kaks ülevõtmispakkumist, millest ühe oli saatnud Geodis Calberson (edaspidi „Calberson”), mis on Geodis’e kontserni (edaspidi „Geodis”) tütarettevõtja, kes tegutseb pakivedude sektoris, ja teise BMV. Calbersoni ülevõtmispakkumine oli esitatud tingimusega, et „koos üleantava varaga või üleandmisest tulenevalt ei lähe Sernamile kas täielikult või osaliselt üle ebaseaduslikult antud riigiabi tagastamise kohustused, ning nende üleandmine ülevõtjale ei ole lubatud”. BMV tehtud pakkumise juures niisugust tingimust ei olnud, kuid see oli esitatud Calbersoni pakkumisega lahutamatult seotuna ning nii, et pakkumine kaotab kehtivuse, juhul kui viimati nimetatu tehtud pakkumine peaks tagasi lükatama.
10. Prantsusmaa ametiasutused palusid 23. märtsil 2012 komisjonil kinnitada, et juhul, kui Geodis ja BMV peaksid Sernami kontserni tervendamise käigus võtma üle osa kontserni varast, siis Sernam 3 otsusega kehtestatud kohustus riigiabi Sernami kontsernilt tagasi nõuda neile ei laiene.
11. Komisjon võttis 4. aprillil 2012 vastu vaidlusaluse otsuse. Tema määratluse kohaselt oli tegu sui generis
otsusega, mis põhineb komisjonile ELTL artikliga 108 ette nähtud pädevusel riigiabi üle kontrolli teostada, ning ELL artikli 4 lõikes 3 ette nähtud kohustusel teha liikmesriikidega lojaalset koostööd(8) . Ta täpsustas, et otsus puudutab üksnes edastatud teatises käsitletut, mitte seda, kas osa Sernami kontserni vara ülevõtmiseks tehtud investeeringud olid tehtud asjaoludest teadlikuna või mitte, ning et otsus ei mõjuta kõnesolevatele investeerinutele ELTL artikli 107 alusel antavat hinnangut(9) . Komisjon tegi erinevate faktorite analüüsi põhjal järelduse, et Sernami kontserni ja teatava osa tema varast üle võtnud ettevõtjate Geodise ja BMV vahel ei ole majanduslikku järjepidevust. Niisiis teatas ta Prantsuse Vabariigile, et – arvestades seda analüüsi ja oma kohustusi, ei ole kohustust nõuda tagasi riigiabi, millest Sernami kontsern kasu sai ning mis Sernam 3 otsusega ebaseaduslikuks ja kokkusobimatuks riigiabiks tunnistati – Geodise ja BMV suhtes pole vaja laiendada(10) .
12. Tribunal de commerce de Nanterre (Nanterre’i kaubanduskohus) tunnistas 13. aprillil 2012 Calbersoni ja BMV esitatud pakkumised vastuvõetavaks ning määras teatud osa Sernami kontserni varade ülemineku neile ettevõtjatele 7. maist 2012.
13. 10. juulil 2012 alustas Tribunal de commerce de Bobigny Mory äriühingute suhtes kohtulikku likvideerimist.
II. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtumäärus
14. Apellandid esitasid vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 17. detsembril 2012.
15. Vaidlustatud kohtumääruses jättis Üldkohus hagi apellantide põhjendatud huvi puudumise tõttu käiguta.
16. Üldkohus, olles meenutanud, et kohtupraktika kohaselt on põhjendatud huvi tõendamine hageja ülesanne, asus seisukohale, et mitte ükski nende esitatud neljast argumendist polnud laadilt selline, et tõendada nende põhjendatud huvi olemasolu(11) . Esimesena lükkas Üldkohus tagasi apellantide argumendid selle kohta, et kuna haldusmenetluses, mille tulemusena võeti vastu Sernam 3 otsus, oli üks apellantidest huvitatud isiku staatuses ja osales selles menetluses isiklikult, siis põhjendab see nende huvi olemasolu vaidlusaluse otsuse vaidlustamiseks(12) . Teiseks lükkas Üldkohus tagasi argumendi, mille kohaselt põhjendavad apellantide hagi esitamise huvi kaks Prantsusmaa kohtutesse esitatud hagi, millest üks käsitles Sernami kontsernile antud riigiabi tagasinõudmist ja teine kahju hüvitamist(13) . Kolmandaks lükkas Üldkohus tagasi argumendi, et apellantide põhjendatud huvi on õigustatud asjaoluga, et Mory’l tekkinud konkurentsiraskuste tagajärgede tõttu kannatas otseselt Superga Invest kui Mory peamine aktsionär(14) . Lõpuks lükkas Üldkohus neljandana tagasi argumendi, mis põhines asjaolul, et komisjon oli vaidlusaluse otsusega kaudselt välistanud ametliku uurimismenetluse algatamise võimaluse, võttes seega apellantidelt võimaluse kasutada menetlusõigust, mis seisneb menetlusse astumises, et teha teatavaks oma seisukohad(15) .
17. Üldkohus järeldas, et kuna apellandid ei ole põhjendanud, et nende huvi vaidlusaluse otsuse vaidlustamiseks on põhjendatud, tuleb nende hagi tunnistada vastuvõetamatuks.
III. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
18. Apellandid paluvad oma apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
– tühistada vaidlustatud kohtumäärus;
– saata kohtuasi tagasi sisuliseks arutamiseks Üldkohtus; ja
– otsustada, et kohtukulude jaotus otsustatakse koos põhikohtuasjaga.
19. Komisjon palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellantidelt.
20. Calberson SAS esitas 19. mail 2014 Euroopa Kohtu kantseleisse saabunud avalduses Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu alusel taotluse astuda käesoleva kohtuasja menetlusse komisjoni nõuete toetuseks. See taotlus jäeti Euroopa Kohtu presidendi 27. veebruari 2015. aasta määrusega rahuldamata.
IV. Analüüs
21. Apellandid esitavad apellatsioonkaebuse toetuseks kaks väidet: esimene põhineb asjaolul, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi hinnangu andmisel nende põhjendatud huvi olemasolule vaidlusaluse otsuse tühistamisnõude esitamiseks; teine väide põhineb ELTL artikli 263 neljanda lõigu rikkumisel, kuna Üldkohus ei tuvastanud, et otsus puudutas apellante otseselt ja isiklikult.
A. Sissejuhatavad tähelepanekud: seosed hagi esitamise õiguse ja selleks põhjendatud huvi omamise vahel
22. Enne nende kahe apellantide esitatud väite uurimist tuleb analüüsida argumente, mille nad olid esitanud sissejuhatuseks ning mille kohaselt ei ole põhjendatud huvi hagi esitamiseks ning otsene ja isiklik puutumus (see tähendab, õigus hagi esitada) üksteisest eraldatud, kuna tegu on täiesti kokkulangevate mõistetega. Apellandid väidavad, et kuna Üldkohtu hinnangul oli tegu kahe eri mõistega, on ta rikkunud ELTL artikli 263 neljandat lõiget. Nimelt piisab hagi vastuvõetavaks tunnistamiseks, kui on tõendatud isiku otsene ja isiklik puutumus.
23. Seda mõttekäiku ei saa toetada. See on ilmselges vastuolus nii nende mõistete eesmärgi kui väljakujunenud kohtupraktikaga, kust nähtub selgelt, et õigus esitada hagi ja põhjendatud huvi hagi esitamiseks on kaks erinevat vastuvõetavuse tingimust, mida liidu kohtud on analüüsinud eraldi(16) .
24. Niisiis on õigus esitada hagi selline vastuvõetavuse tingimus, mis võimaldab teha füüsiliste ja juriidiliste isikute hulgast kindlaks isikud, kel on õigus selleks, et esitada liidu akti tühistamise nõue. Nimelt ei ole liidu õigusakti kohtus vaidlustamise võimalus avatud kõigile isikutele ilma vahetegemiseta. See võimalus on üksnes neil, kes saavad väita, et nad on spetsiifilises olukorras tulenevalt sellest liidu õigusaktist, mille õiguspärasust nad soovivad vaidlustada. Just see spetsiifiline olukord annab neile õiguse pöörduda niisuguse akti vastu tõhusa kohtuliku kaitse saamiseks liidu kohtusse.
25. ELTL artikli 263 neljas lõik täpsustab, millistel tingimustel on füüsilisel või juriidilisel isikul õigus esitada liidu aktide vastu tühistamishagi. Niisiis, selle sätte kohaselt on niisuguses spetsiifilises olukorras, mis annab õiguse sellise hagi esitamiseks: esiteks füüsilised või juriidilised isikud, kellele asjassepuutuv akt on adresseeritud; teiseks isikud, keda see otseselt ja isiklikult puudutab; kolmandaks isikud, keda puudutab otseselt üldkohaldatav akt, mis ei sisalda rakendusmeetmeid(17) .
26. Seevastu põhjendatud huvi olemasolu hagi esitamiseks, mis on küll samamoodi hagejaga seonduv vastuvõetavuse tingimus, on sellest erinev tingimus.
27. Nimelt – vastupidi apellantide väidetele –, isegi kui isikul, kes vaidlustab liidu akti õiguspärasuse liidu kohtutes, on õigus esitada hagi, ei ole see asjaolu ilmtingimata piisav, et tagada tema hagi vastuvõetavus. Liidu kohtutesse tühistamishagi esitamiseks on ühtlasi vajalik, et hagejal oleks põhjendatud huvi hagi esitamiseks, see tähendab huvi vaidlusaluse otsuse tühistamise suhtes.
28. Kohtupraktika kohaselt eeldab see huvi, et vaidlustatud akti tühistamine võib iseenesest tekitada õiguslikke tagajärgi ja hagi tulemusel võib selle esitanud pool saada mingit kasu(18) . Järelikult selleks, et hagi saaks pidada vastuvõetavaks, hageja mitte ainult ei pea olema spetsiifilises olukorras, mis tuleneb aktist, mille õiguspärasust ta soovib vaidlustada, vaid selle akti tühistamisel peavad olema tema õiguslikule olukorrale ka positiivsed tagajärjed. Huvi, mis hagejal peab olema, ei pea tingimata olema majanduslik huvi või puudutama majanduslikku kasu. Selleks võib olla ka õiguskaitsega seonduv nõue või vajadus õiguskaitse järele(19) . Liidu kohtusse pöördumise võimalust õigustab just selline nõue või vajadus. Kui hageja ei saa oma hagi tulemusena, kui see ka vastuvõetavaks tunnistatakse, mitte mingisugust kasu, ei ole kohtusse hagi esitamine põhjendatud. Seega on korrakohase õigusmõistmise tagamise huvides vältida olukorda, kus liidu kohtusse pöördutaks puhtteoreetiliste küsimustega, mille lahendus ei too kaasa õiguslikke tagajärgi ega saa tuua hagejale kasu, mistõttu on kõigil isikutel, kes kohtule hagi esitavad, sõltumatult valitud menetlusest kohustus tõendada põhjendatud huvi olemasolu(20) .
29. Põhjendatud huvi hagi esitamiseks, mida kohtupraktika määratleb igasuguse hagi esitamise olulise ja esimese tingimusena(21), peab hagi eset arvestades olema olemas hagi esitamise faasis, selle puudumine toob kaasa hagi vastuvõetamatuks tunnistamise(22), ning see peab sel kuupäeval olema tekkinud ja jätkuv(23) . Järelikult ei saa seda hinnata tulevikus aset leidva ja hüpoteetilise sündmuse alusel(24) . Lisaks peab see kestma kuni kohtuotsuse kuulutamiseni, sest vastasel juhul langeb otsuse tegemise vajadus ära(25) . Lõpuks, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 27 õigesti märkis, on hageja see, kes peab tõendama põhjendatud huvi hagi esitamiseks.
30. Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et vastupidi apellantide väitele on õigus hagi esitada ja põhjendatud huvi hagi esitamiseks liidu õiguses kaks eraldiseisvat vastuvõetavuse tingimust(26) . Seda järeldust kinnitab pealegi asjaolu, et liidu kohus on teatavates kohtuasjades järeldanud, et hagejal on õigus hagi esitada, kuid märkinud, et põhjendatud huvi hagi esitamiseks puudub(27) .
B. Esimene väide, mille kohaselt on tehtud vigu apellantide põhjendatud huvi olemasolu hindamisel
31. Apellandid heidavad esimeses väites Üldkohtule ette, et viimati nimetatu on ekslikult jätnud tuvastamata nende põhjendatud huvi vaidlusaluse otsuse vaidlustamiseks. Väide jaguneb neljaks osaks, millest iga osa käsitleb ühte eespool punktis 16 mainitud argumentidest, mille apellandid esitasid Üldkohtule nende hagi esitamise põhjendatud huvi kinnituseks, kuid mille Üldkohus vaidlustatud kohtumääruses tagasi lükkas.
32. Kuigi apellantide väite esimeses ja neljandas punktis esitatud argumendid, mis käsitlevad hagi esitamise õigust ja hagi esitamise põhjendatud huvi, kattuvad, ja kuigi väite kolmas punkt on esitatud teiste punktide suhtes teise võimalusena, käsitlevad apellantide argumendid üksnes hagi esitamise põhjendatud huvi hoopis väite teise punkti puhul, mis puudutab seda, et hagi esitamise põhjendatud huvi aluseks võivad olla need kaks hagi, mida nad on esitanud siseriiklikesse kohtutesse. Leian seega, et asjakohane on uurida kõigepealt esimese väite teist osa.
1. Esimese väite teine punkt: põhjendatud huvi hagi esitamiseks ja siseriiklikes kohtutes algatatud menetlused
33. Apellantide esimese väite teine osa puudutab vaidlustatud kohtumääruse punkte 36–51 ning selles on väidetud, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi ja teinud hindamisvea, kui asus seisukohale, et nende kahe menetlusega, mille apellandid on Prantsuse kohtutes algatanud, ei saa tõendada nende hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu. Esimese neist menetlustest algatasid apellandid Tribunal administratif de Paris’sse (Pariisi halduskohus) 25. aprillil 2007 esitatud kaebusega, milles palusid teha otsus, et Prantsuse riik peab Sernami kontsernile antud abi tagasi nõudma. Teine hagi esitati Tribunal de commerce de Paris’sse (Pariisi kaubanduskohus) 7. mail 2013, see tähendab pärast Üldkohtule vaidlusaluse otsuse tühistamisnõude esitamist, ning selles palutakse Sernami ja Geodise kontsernidel hüvitada kahju, mida need äriühingud tekitasid apellantidele seetõttu, et ebaseaduslikust abist tulenev kasu tekitas neile konkurentsieelise. Väiteid, mida apellandid on esitanud mainitud kahe punkti kohta, tuleb analüüsida eraldi.
a) Tribunal administratif de Paris’sse esitatud riigiabi tagasinõudmise kaebus
i) Vaidlustatud kohtumäärus
34. Apellandid ei nõustu vaidlustatud kohtumääruse punktidega 39–41, kus Üldkohus asus seisukohale, et nende põhjendatud huvi hagi esitamiseks ei saa põhineda Tribunal administratif de Paris’s aastal 2007 esitatud kaebusel, mille eesmärk oli nõuda Prantsuse riigilt Sernami kontsernile antud riigiabi tagasinõudmist. Üldkohus märkis sellise järelduse toetuseks, et esiteks ei nõutud kaebustes mitte tekkinud kahju hüvitamist, vaid Sernami kontsernile antud abi tagasinõudmist, ning et – teiseks – ei ole apellandid paljude aastate jooksul astunud mitte mingisuguseid samme, et selle abi andmisega loodud konkurentsimoonutusest tulenev väidetav kahju neile hüvitataks.
ii) Poolte argumendid
35. Apellandid väidavad, et Üldkohus on teinud vea, kui lükkas kõrvale võimaluse, et apellantide huvi hagi esitamiseks saaks olla põhjendatud nende poolt Tribunal administratif de Paris’sse esitatud riigiabi tagasinõudmise kaebusega. Erinevalt Üldkohtu seisukohast ei nähtu mitte ühestki dokumendist, et põhjendatud huvi liidu akti peale hagi esitamiseks saab olla õigustatud üksnes juhul, kui siseriiklikesse kohtutesse on esitatud kahju hüvitamise hagi. Niisugust huvi saab õigustatult põhjendada ka muude siseriiklikus kohtus algatatud menetlustega nagu see, mille nad on algatanud Tribunal administratif de Paris’sse esitatud kaebusega. Kaebuse esemeks oli nõue kohustada Prantsuse riiki tagasi nõudma kokkusobimatu abi kõigilt selle abi saajatelt ja nende õigusjärglastelt, sealhulgas Geodiselt. Lisaks, nagu nähtub teatavatest Euroopa Kohtule esitatud dokumentidest, esitasid nad kaebuses nõude otsesõnu Geodise vastu. Otsus, mille Tribunal administratif’i selle tagastamisnõuet sisaldava kaebuse kohta tegi, on seega tingimuslik ning sõltub vaidlusaluse otsuse võimalikust tühistamisest, kuna tühistamine annab apellantidele võimaluse laiendada riigiabi tagastamisnõude ulatust nii, et see hõlmab Geodist. Neil asjaoludel oleks Üldkohus pidanud möönma, et vaidlusaluse otsuse võimalikul tühistamisel on tagastamisnõuet mõjutavad õiguslikud tagajärjed, seega toob see apellantidele kasu, millega saab põhjendada nende huvi hagi esitamiseks. Samuti on apellandid väitnud, et Tribunal administratif de Paris’ otsus, millega Prantsuse riiki kohustatakse ebaseaduslikku abi Geodiselt tagasi nõudma, suurendab võimalust, et Tribunal de commerce de Paris’sse esitatud kahju hüvitamise hagi osutub tulemuslikuks.
36. Komisjon märgib seevastu, et Mory äriühingud tegutsevad üksnes niivõrd, kuivõrd see oli vajalik nende likvideerimiseks. Seega on välistatud, et neil võis olla huvi selles suhtes, et Sernamile antud ebaseadusliku ja kokkusobimatu abi tagasinõudmise tulemusel oma konkurentsipositsioon taastada. Pealegi on apellandid Üldkohtusse esitatud hagis viidanud üksnes kahju hüvitamise hagi esitamise võimalusele, soovides sellega õigustada oma huvi hagi esitamiseks. Lisaks on vastuvõetamatu väide, mis puudutab abi tagasinõudmise eseme laiendamist Geodisele, kuna niisugune laiendamine toimus vaidlustatud kohtumääruse tegemisest hiljem ning seega ei saa selle õiguspärasusele hinnangu andmisel seda arvesse võtta. Ka ei ole seda argumenti mainitud hagis, mis esitati Üldkohtusse, kuna Sernami vara ei olnud sel ajal veel Geodisele üle antud. Seega ei oleks hagi eseme laiendamine Geodisele automaatne. Komisjon väidab teise võimalusena, et igal juhul ei ole mitte mingil viisil tõendatud, et seda argumenti saaks siseriikliku õiguse kohaselt kuidagigi põhjendatuks lugeda või et sel oleks seal eduvõimalust.
37. Kõigele lisaks on komisjon seisukohal, et Tribunal administratif de Paris oli valmis andma määruse selle kohta, et otsuse tegemise vajadus on ära langenud. Nimelt, kui komisjon on teinud otsuse, millega on tunnistanud asjassepuutuva abi kokkusobimatuks ja määranud selle tagasinõudmise, nagu käesolevas asjas, kaotab enne seda siseriiklikus kohtus algatatud menetlus eseme. Lõpuks, on argument, mille kohaselt suurendab Tribunal administratif de Paris’ otsus, mis on apellantidele soodne, nende esitatud kahju hüvitamise hagi eduvõimalusi, uus argument, ja seega vastuvõetamatu, ning igal juhul on see põhjendamata.
iii) Analüüs
38. Alustuseks tuleb märkida, et nii hagiavaldusest kui ka tähelepanekutest, mida apellandid esitasid Üldkohtule vastuvõetamatuse vastuväite kohta, nähtub kahtlusteta, et nad on palju kordi viidanud tagasinõudmist taotlevale kaebusele, mille nad esitasid Tribunal administratif de Paris’sse, ning on tuginenud sellele kaebusele selleks, et tõendada põhjendatud huvi olemasolu. Järelikult ei ole seda kaebust puudutav argument iseenesest apellatsioonimenetluses uus ning tuleb seega tunnistada vastuvõetavaks.
39. Seda arvestades tekitavad nii argument, mida Üldkohus on kasutanud vaidlustatud kohtumääruse punktis 40, lükkamaks ümber apellantide põhjendatud huvi olemasolu, mis väidetavalt põhineb Tribunal administratif de Paris’sse esitatud tagasinõudmisnõuet sisaldaval kaebusel – nimelt ei olnud see kaebus esitatud selleks, et nõuda neile väidetavalt tekitatud kahju hüvitamist –, kui ka apellantide sellekohased argumendid mis tõstatavad üldise küsimuse, milline ehk mis tüüpi peab olema hagi või kaebus, mille apellant on esitanud siseriiklikku kohtusse, et olla aluseks liidu kohtusse hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolule. Kas niisuguse huvi olemasolu saab põhineda üksnes kahju hüvitamise hagil, nagu nähtub Üldkohtu mõttekäigust, või – nagu apellandid väidavad – saab sellist huvi (hagi esitamiseks) põhjendada ükskõik millise hagi või kaebusega, mis on esitatud eesmärgiga kaotada ebaseadusliku abi tulemusel tekkinud konkurentsimoonutused?
40. Minu arvates tuleneb selle küsimuse vastus hagi esitamise põhjendatud huvi definitsioonist, mis nähtub kohtupraktikast(28), mille kohaselt eeldab põhjendatud huvi hagi esitamiseks, et vaidlustatava akti tühistamine võib tuua selle nõude esitajale mingit kasu. Seda määratlust arvestades tuleb nentida, et põhjendatud huvi liidu kohtusse hagi esitamiseks saab põhineda mis tahes siseriiklikus kohtus algatatud menetlustel, mis puudutavad akti, mille võimalik tühistamine liidu kohtus võib tuua hagejale või kaebuse esitajale mingit kasu eelkõige seoses selle hagi või kaebusega. Hagi esitamise põhjendatud huvi niisugust tõlgendust kinnitab asjaolu, et Euroopa Kohus on tunnustanud hagi esitamise põhjendatud huvi ka muude, mitte üksnes kahju hüvitamise hagide esitamisest tulenevalt(29) .
41. Leian, et siit järeldub, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui asus vaidlustatud kohtumääruse punktis 40 seisukohale, et apellantide poolt Tribunal administratif de Paris’sse esitatud kaebus ei olnud laadilt selline, et sellega saaks põhjendada põhjendatud huvi olemasolu Üldkohtusse hagi esitamiseks, ning seda ainult sel põhjusel, et kaebusega ei taotletud apellantidele väidetavalt tekitatud kahju hüvitamist. Nimelt oleks Üldkohus pidanud kontrollima, kas apellandid oleksid saanud vaidlusaluse otsuse tühistamisest mingit kasu, kui see oleks nende kaebuse alusel siseriiklikus kohtus tühistatud.
42. Niisiis tekib küsimus, kas apellandid oleksid Tribunal administratif de Paris’s algatatud menetluses vaidlusaluse otsuse tühistamisest reaalselt mingit kasu saanud.
43. Selles osas tuleb kõigepealt tagasi lükata komisjoni argument, mille kohaselt Sernam 3 otsuse vastuvõtmise järel kaotas see kaebus oma eseme. Kuigi Tribunal administratif’ilt apellantidele saadetud kiri, mille nad ka Euroopa Kohtule esitasid, näitab, et Tribunal administratif’il oli kahtlusi, kas kaebuse esitajad jäävad oma nõude juurde ja soovivad menetluse jätkamist(30), tuleb siiski märkida, et ükski kohtuasja toimikusse kuuluv dokument ei toeta seda komisjoni argumenti ja et igal juhul ei kuulu liidu kohtute apellatsiooniastme pädevusese tuvastada seda, et siseriiklikku kohtusse esitatud kaebus on kaotanud eseme.
44. Seega väidavad apellandid sisuliselt seda, et Tribunal administratif de Paris’sse esitatud kaebuse tulemusel oleksid nad saanud kahesugust kasu ning seda kaebust tuleks käsitada sellisena, et see põhjendab nende hagi esitamise huvi olemasolu. Esiteks annaks vaidlusaluse otsuse tühistamine neile võimaluse laiendada selles menetluses riigiabi tagasinõudmise taotluse eset nii, et see puudutab ka Geodist. Teiseks suurendaks Tribunal administratif de Paris’ positiivne otsus Tribunal de commerce’i esitatud kahju hüvitamise hagi eduvõimalusi.
45. Mis puudutab esiteks Geodise võimalikku kaasamist nende isikute ringi, kellelt tuleb kokkusobimatu riigiabi tagasi nõuda, siis komisjoni väitel on see argument vastuvõetamatu, kuna seda ei ole esitatud esimeses kohtuastmes ning riigiabi tagasinõudmise nõude eseme laiendamine Geodisele oleks ajaliselt vaidlustatud kohtumäärusest hilisem, mistõttu ei saaks seda selle õiguspärasuse hindamise jaoks arvesse võtta. On vaieldamatu, et sel ajal, kui Üldkohus tegi vaidlustatud kohtumääruse, ei olnud Tribunal administratif de Paris’s algatatud menetlust, kus apellandid oleksid esitanud nõude Geodise vastu.
46. Siiski tuleb sellega seoses märkida, et nagu ma eespool punktis 38 mainisin, on apellandid nii hagiavalduses kui ka Üldkohtule vastuvõetamatuse vastuväite kohta esitatud tähelepanekutes toonud selgelt välja, et kavatsevad esitada Tribunal administratif de Paris’s riigiabi tagasinõudmise nõude. Selles kontekstis on nad väitnud, esiteks, et kaebuse esemeks on nõue kohustada Ministère de l’Économie français’d (Prantsusmaa majandusministeerium) nõudma ebaseaduslik abi tagasi kõigilt abisaajatelt ja isikutelt, kellele see võib olla üle läinud, – mida komisjon on möönnud –, ja teiseks, et mainitud kaebuse ja Üldkohtus algatatud menetluse vahel on otsene seos, nii et juhul kui Geodise kohta peaks otsustatama, et ta on saanud kasu varem Sernami kontsernile antud ebaseadusliku abi üleandmise tulemusena, peab ta selle abi riigile tagastama.
47. Neil asjaoludel ei saa komisjon väita, et kõnesolev argument on uus ja seega vastuvõetamatu. Lisaks on küsimus selles – ning asun seda kohe käsitlema –, kas apellantide võimalikku tekkinud ja jätkuvat põhjendatud huvi hagi esitamiseks mõjutab asjaolu, et sel ajal, mil Üldkohus tegi vaidlustatud kohtumääruse, ei oldud tagasinõudmise kaebuse eset Geodise suhtes veel laiendatud.
48. Kui argument on vastuvõetavaks tunnistatud, tuleb kontrollida selle põhjendatust. Selles osas tuleb esmalt meenutada, et nagu ma eespool punktis 11 märkisin, tuvastas komisjon vaidlusaluses otsuses, et Sernami kontserni ning Geodise ja BMV vahel ei ole majanduslikku järjepidevust, ning et seetõttu ei pea Prantsusmaa ametiasutused Sernami kontsernile antud riigiabi tagasinõudmist laiendama viisil, mille raames nõutaks seda ka nendelt kahelt äriühingult. Niisiis, kuivõrd Tribunal administratif de Paris’s pooleliolev menetlus on algatatud eesmärgiga nõuda abi tagasi kõigilt, kes sellest kasu said, on minu arvates raske eitada vaidlusaluse otsuse ja siseriikliku menetluse vahelise otsese seose olemasolu. Nimelt, kui vaidlusaluse otsuse kohaselt on kõnesoleva abi tagastamiskohustus Geodise ja BMV puhul välistatud, siis võib see mõjutada Tribunal administratif de Paris’s pooleliolevat menetlust, kuna kohus ei saa juhul, kui see osutub asjakohaseks, määrata riigiabi tagasinõudmist neilt kahelt isikult. Järelikult, põhimõtteliselt, kui vaidlusaluse otsuse tühistamine kaotab takistuse selle isikute ringi võimalikule laiendamisele, kellelt abi saab tagasi nõuda, siis seeläbi toob see apellantidele siseriiklikus kohtus poolelioleva menetluse raames kasu. Siiski, leian, tuleb sellega seoses arvestada kolme faktoriga.
49. Esiteks, apellantidele vaidlusaluse otsuse tühistamise korral Tribunal administratif de Paris’s pooleliolevast menetlusest reaalselt tekkiv kasu, mis põhjendab hagi esitamise huvi, sõltub sellest, millised on otsuse tagajärjed siseriiklikus kohtus pooleliolevale menetlusele. Teisisõnu, tuleb kontrollida, kas vaidlusalune otsus on siseriikliku kohtu jaoks siduva tähendusega.
50. Selle kohta tuleb märkida, et ELTL artikli 288 neljanda lõigu kohaselt on otsused tervikuna siduvad nende suhtes, kellele need on adresseeritud. Järelikult, selle artikli kohaselt on ebaseadusliku ja siseturuga kokkusobimatu riigiabi tagasinõudmist käsitleva komisjoni otsuse adressaadiks olev liikmesriik kohustatud võtma asjakohased meetmed, tagamaks selle otsuse täitmine. See kohustus on kõigil adressaatliikmesriigi organitel, kaasa arvatud kohtud(31) .
51. Käesoleval juhul kujutab vaidlusalune otsus endast ELTL artikli 288 neljanda lõigu vorminõuetele vastavat otsust, mis on adresseeritud Prantsuse Vabariigile. Eelmises punktis viidatud kohtupraktika kohaselt on see oma sisult kohustuslik adressaatliikmesriigile ja sealhulgas selle kohtutele. Järelikult leian, et Tribunal administratif de Paris’ jaoks on see otsus kohustuslik ning – välja arvatud juhul, kui otsus peaks kehtetuks tunnistatama – ta ei saa teha sellega vastuollu minevat otsust ja määrata Sernami kontsernile antud riigiabi tagasinõudmise Geodiselt ja BMV-lt(32) .
52. Teiseks tuleb kontrollida, kas asjaolu, et sel ajal, mil Üldkohus tegi vaidlustatud kohtumääruse, ei oldud tagasinõudmise kaebuse eset Geodise suhtes veel laiendatud, on takistuseks sellele, et tunnustada apellantidel tekkinud ja jätkuvat põhjendatud huvi hagi esitamiseks. Selles osas on tõsi, nagu kohtutoimikusse lisatud dokumentidest nähtub, et tagasinõudmiskaebuse eseme konkreetne laiendamine Geodisele toimus vaidlustatud kohtumääruse tegemisest hilisemal kuupäeval. Sellegipoolest tuleb märkida, et Üldkohtusse hagi esitamise ajal oli see menetlus juba algatatud ning vaidlustatud kohtumääruse tegemise ajal oli selle menetlemine jätkuvalt pooleli. Kaebus oli esitatud kõigi kõnesolevate riigiabi saajate ja kõigi niisuguste isikute suhtes, kellele see võis olla üle läinud, seega muu hulgas ka Geodise suhtes juhul, ta peaks – vastupidi vaidlusaluses otsuses märgitule – tunnistatama isikuks, kellele abi on üle läinud. Lisaks tõid apellandid Üldkohtule vastuvõetamatuse vastuväite kohta esitatud seisukohtades selgelt välja, et nende huvi on laiendada riigiabi tagasinõudmise kaebust Geodise suhtes, ning et vaidlusaluse otsuse ja siseriiklikus kohtus poolelioleva menetluse tulemuse vahel on otsene seos. Neil asjaoludel leian, et ei saa väita, et tagasinõudmiskaebuse eseme laiendamine Geodise suhtes on puhtteoreetiline toiming, mis ei saaks olla aluseks tekkinud ja jätkuvale huvile Üldkohtusse hagi esitamiseks.
53. Kolmandaks tuleb analüüsida komisjoni argumenti, et kuna Mory äriühingud olid likvideerimisel ja seega turul enam aktiivselt ei tegutsenud, siis ei olnud neil huvi oma konkurentsipositsiooni taastamiseks tänu riigiabi tagasinõudmisele ja neil puudus põhjendatud huvi vaidlusaluse otsuse vaidlustamiseks.
54. Siiski ajab komisjon minu arvates selle argumendiga segamini põhjendatud huvi siseriiklikku kohtusse hagi esitamiseks ja sellise põhjendatud huvi, mis on vajalik liidu kohtusse hagi esitamiseks. Nimelt, nagu ma olen korduvalt meenutanud, eeldab hagi esitamise põhjendatud huvi liidu kohtupraktika kohaselt seda, et vaidlustatava akti kehtetuks tunnistamine võiks tuua hagi esitajale mingit kasu. Osutasin sellele, et vaidlusaluse otsuse võimalik tühistamine kaotab takistuse laiendada siseriiklikus kohtus poolelioleva menetluse eset nii, et see hõlmaks ka teisi potentsiaalseid kokkusobimatuks tunnistatud riigiabist kasu saanud isikuid. Just see on apellantide jaoks see kasu, mis õigustab nende huvi vaidlusaluse otsuse vaidlustamiseks.
55. Siiski esitati riigiabi tagasinõudmise kaebus Tribunal administratif de Paris’sse, mitte liidu kohtusse. Kui järeldada, et apellantidel ei ole enam kõnesoleva riigiabi tagasinõudmiseks põhjendatud huvi, tähendaks see, et nende puhul tunnistataks, et neil ei ole enam põhjendatud huvi siseriiklikus kohtus menetluse jätkamiseks, kuid sellised järeldused ei kuulu liidu kohtu pädevusse. Siit järeldub, et vastupidi komisjoni väidetele kohtuistungil, on just komisjon ise see, kes oma argumendiga on püüdnud liidu kohtus toimuvas menetluses kasutada vastuvõetavuse tingimust, mis seondub siseriiklikus kohtus algatatud menetlusega. Seega tuleb see argument tagasi lükata.
56. Teiseks, mis puudutab apellantide argumenti, et mille kohaselt on nende huvi hagi esitamiseks põhjendatud sellega, et Tribunal administratif de Paris’ otsus, mis on apellantidele soodne, suurendaks Tribunal de commerce’i esitatud kahju hüvitamise hagi eduvõimalusi, siis märgin, et apellandid ei ole – sõltumatult väite vastuvõetavuse küsimusest – selgitanud, milles seisneb nende kahe hagi ja kaebuse vaheline seos, mis väidetavalt suurendab kahju hüvitamise hagi eduvõimalusi. Neil asjaoludel ei saa seda argumenti toetada.
57. Kuivõrd seda argumenti tuleb mõista nii, et juhul kui Tribunal administratif de Paris peaks otsustama, et abi tagastamise kohustus on ka Geodisel abisaajana, siis võidakse ta tunnistada Mory äriühingutel tekkinud kahju eest vastutavaks, kattub see kahju hüvitamise nõuet puudutavate argumentidega ja tuleb analüüsimisele seda käsitlevas osas.
58. Eeltoodust tervikuna järeldub, et kuna Üldkohus ei tuvastanud, et apellantidel oleks Tribunal administratif de Paris’s algatatud menetluse raames võimalik saada kasu, kui vaidlusalune otsus tühistataks, siis on ta minu arvates rikkunud õigusnormi. Seega teen ettepaneku vaidlustatud kohtumäärus tühistada.
b) Tribunal de commerce de Paris’sse esitatud kahju hüvitamise hagi
i) Vaidlustatud kohtumäärus
59. Järgmiseks on apellandid vaidlustanud vaidlustatud kohtumääruse punktid 42–50, kus Üldkohus järeldas, et nad ei ole tõendanud, et vaidlusaluse otsuse tühistamine lihtsustaks Tribunal de commerce de Paris’sse esitatud kahju hüvitamise hagi menetlemist, kuna selles on palutud Sernami kontsernil ja Geodisel hüvitada solidaarselt kahju, mis on apellantidel tekkinud seetõttu, et nimetatud äriühingud on saanud ebaseaduslikku riigiabi. Üldkohus märkis selle kohta esiteks, et kuivõrd hagi on esitatud Sernami kontserni vastu, ei too vaidlusaluse otsuse tühistamine apellantidele mitte mingisugust kasu, kuna Sernam 2 otsuses oli juba varem märgitud, et Sernami kontsernile antud abi oli ebaseaduslik ja kokkusobimatu. Seega oleksid apellandid saanud kahju hüvitamise nõude esitada juba alates selle otsuse vastuvõtmisest.
60. Teiseks on Üldkohus Geodist puudutavas osas otsustanud, et kuna äriühing võttis Sernami kontserni tegevuse üle ajaliselt pärast seda, kui vaidlusalune otsus vastu võeti, ei saa Geodis olla vastutav apellantide halva finantsolukorra eest. Apellandid ei ole tõendanud ka seda, et ainuüksi põhjusel, et Geodis on üle võtnud osa Sernami kontserni varast, saaks teda siseriiklikus õiguses pidada vastutavaks Sernami kontserni tekitatud väidetava kahju eest. Lisaks asus Üldkohus seisukohale, et kuna Mory äriühingud on alates likvideerimise alustamisest kogu oma majandustegevuse lõpetanud, siis ei saa neile omistada mis tahes hilisemat kahju, mis on põhjustatud Sernami vara Geodisele üleandmise tulemusena.
ii) Poolte argumendid
61. Apellandid väidavad, et Üldkohus on vääralt järeldanud, et Tribunal de commerce de Paris’sse esitatud kahju hüvitamise hagi ei saa käsitada sellisena, et see põhjendaks nendepoolset põhjendatud huvi hagi esitamiseks. Esiteks ei esitatud seda hagi hilinenult. Õieti sai hagi esitamine võimalikuks alles pärast seda, kui oli vastu võetud Sernam 3 otsus, millega abi tunnistati kokkusobimatuks, arvestades et Sernam 1 ja Sernam 2 otsused olid sisuliselt otsused, millega anti tingimuslik heakskiit. Asjaolu, et Üldkohtule tühistamisnõude esitamise ajal ei olnud kahju hüvitamise hagi veel esitatud, ei võimalda järeldada hagi esitamise põhjendatud huvi puudumist. Nimelt, esiteks oli seda hagi sõnaselgelt mainitud Üldkohtule esitatud hagiavalduses, ning teiseks esitati see enne, kui tehti vaidlustatud kohtumäärus. Pealegi ei saa Üldkohus talle hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu hindamisel asendada hinnangut, mille ta on andnud Geodise vastu kahju hüvitamise hagi esitamise põhjendatuse kohta, siseriikliku kohtu hinnanguga ning järeldada, et hagi esitamine ei saa olla tulemuslik. Geodise vastu esitatud hagi on igal juhul õiguspärane, kuna esiteks oli Geodis vastutav Sernam 1 kohaldamata jätmise eest ning teiseks tuleks teda käsitada kokkusobimatu abi tegeliku saajana ja seega isikuna, kellel on kohustus hüvitada Mory äriühingutele selle abi tagajärjel tekkinud kahju solidaarselt abisaajate ning teiste ettevõtjatega, kellele abisaaja vara on üle antud. Lõpuks, kui vaidlusalune otsus tühistatakse, on apellantidel võimalus kasutada Geodise suhtes alusetu rikastumise teooriat. Kuna tegu on Üldkohtule varem esitatud üldisemat argumenti toetava argumendiga, on see apellatsioonimenetluses argumendina vastuvõetav.
62. Komisjon on seisukohal, et hagi esitamise põhjendatud huvi olemasoluks ei piisa viitamisest mis tahes tulevasele või siseriiklikku kohtusse juba esitatud kahju hüvitamise hagile, ilma et arvestataks selle hagi eduvõimalust. Kohtupraktika kohaselt peaks hageja siseriiklikku kohtusse esitatud vastutuse (ka võimaliku vastutuse) tuvastamise hagi korral tõendama, et tal on taotletava tühistamise suhtes tegelik ja selge huvi, mis siiski ei või olla puhthüpoteetiline. Muudel juhtudel saab hageja oma õigusi teostada – kui tingimused on täidetud – siseriiklikku kohtusse esitatava õigusvastasuse vastuväitega, mis võimaldab ennetada tarbetute vaidluste jõudmist liidu kohtutesse. Käesoleval juhul ei ole esimeses kohtuastmes ilmselgelt tõendatud seda, et esineks tegelik huvi taotletava tühistamise suhtes. Apellandid on esitanud vastutuse tuvastamise hagi üksnes vastukaaluks komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväitele, ning seda rohkem kui aasta pärast Sernam 3 otsuse vastuvõtmist. Argument, mille kohaselt saab Geodist käsitada Sernam 1 otsuse kohaldamata jätmise eest vastutavana, on uue argumendina apellatsioonimenetluses vastuvõetamatu. Lisaks on see ilmselgelt põhjendamatu, kuna mainitud otsusega nähti ette kohustus Prantsuse riigile, mitte Geodisele. Lõpuks on ka alusetul rikastumisel põhinev argument ilmselgelt vastuvõetamatu, kuna see esitati esimest korda apellatsioonimenetluses. Igal juhul ei saa selle teooria toetuseks esitada ühtegi kaalukat argumenti.
iii) Analüüs
63. Kas selleks, et hagejal (või apellandil) saaks olla liidu kohtusse hagi esitamiseks põhjendatud huvi, mis on tekkinud ja jätkuv ning põhineb siseriiklikku kohtusse esitatud kahju hüvitamise hagil, on vajalik, et niisugune siseriiklik kohtumenetlus oleks ajal, mil hageja liidu kohtusse pöördub, juba algatatud? Kas hageja peab tõendama – ja kui, siis millise tõendamisstandardi alusel –, et siseriiklikku kohtusse esitatud hagil või kaebusel on edulootust? Ning mil määral peab liidu kohus hindama – õigemini, millises ulatuses ta saab seda teha –, millised on siseriiklikku kohtusse esitatud hagi või kaebuse eduvõimalused, et selle põhjal järeldada, kas see hagi (või kaebus) saab olla aluseks tekkinud ja jätkuva põhjendatud huvi olemasolule tema menetluses oleva hagi esitamiseks?
64. Need on küsimused, mis on tekkinud apellantide esitatud apellatsioonkaebuse selle osa raames.
65. Neile küsimustele vastamiseks tuleb minu arvates esiteks meenutada, et kohtupraktikas on hagi esitamise põhjendatud huvi kirjeldatud kui tekkinud ja jätkuvat huvi, millele hinnangu andmisel ei või lähtuda tulevasest või hüpoteetilisest sündmusest(33) . Teiseks on minu arvates tarvilik analüüsida kohtupraktikat, eelkõige kohtuasju, kus liidu kohtusse hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu uurimisel on lähtutud seostest, mis esinevad tühistamisnõude ja mõne teise kohtusse esitatud nõude vahel. Selline analüüs näitab kätte vajalikud põhipunktid.
– Kohtupraktika analüüs: põhjendatud huvi hagi esitamiseks ja algatatud kohtumenetlused
66. Asjassepuutuva kohtupraktika analüüs võimaldab tuua esile kolme tüüpi kohtuasju.
67. Esimene rühm kohtuasju käsitleb juhtumeid, kus hagi esitamise põhjendatud huvi on analüüsitud seoses liidu kohtutesse liidu vastu esitatud kahju hüvitamise nõude esitamisega. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on hagejal seda tüüpi kohtuasjades huvi teda otseselt puudutava akti tühistamiseks, mistõttu on hageja palunud liidu kohtul tuvastada tema suhtes tehtud õigusvastase toimingu, nii et sellisena tuvastatud fakt saab olla aluseks võimalikule
kahju hüvitamise hagile, mis esitatakse eesmärgiga hüvitada vaidlustatud aktiga tekitatud kahju sobival viisil(34) . Euroopa Kohus on selles kontekstis täpsustanud, et hageja põhjendatud huvi säilimist (ja seega, a fortiori, selle olemasolu) tuleb hinnata in concreto, see tähendab konkreetsest üksikjuhtumist lähtuvalt, võttes arvesse eelkõige väidetava õigusvastasuse tagajärgi ja väidetavalt kantud kahju olemust(35) .
68. Seega tuleb nentida, et kohtupraktikast nähtub, et viidatud esimese otsusterühma puhul on tekkinud ja jätkuva hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu alusena käsitatav ainuüksi see, et kahju hüvitamise hagi võidakse esitada . Selle jaoks ei ole vajalik, et tühistamishagi esitamise ajal oleks kahju hüvitamise hagi juba esitatud.
69. Sellega seoses tuleb lisaks märkida, et esiteks on selle hüpoteesi korral liidu vastu kahju hüvitamise hagi esitamise eeltingimuseks, et oleks tuvastatud liidu poolse õigusvastase toimingu tegemine, ja teiseks, nagu tuleneb eespool punktides 29 ja 65 mainitud kohtupraktikast, ei või niisuguse kahju hüvitamise hagi esitamine olla kindlasti ainult hüpoteetiline. Näiteks kohtuasjas Socrates vs . komisjon(36) on Üldkohus rea asjaolude pinnalt järeldanud, et liidu vastu esitatud kahju hüvitamise hagi, millele hageja selles kohtuasjas tugines, et põhjendada sellega hagi esitamise huvi olemasolu, oli laadilt puhthüpoteetiline. Seega järeldas Üldkohus, et hagejal puudus põhjendatud huvi hagi esitamiseks, ning sellest tulenevalt tunnistas tema hagi vastuvõetamatuks(37) .
70. Teine rühm kohtuotsuseid, mis kõik on Üldkohtu otsused ning kuhu kuuluvad kohtuasjad Sniace vs . komisjon(38) ning Salvat père & fils jt vs . komisjon(39), millele komisjon on viidanud kirjalikes seisukohtades, käsitleb teistsugust olukorda(40) . Neis kohtuasjades põhineb hagejate sõnul nende hagi esitamise huvi nimelt kartusel, et kolmandad isikud võivad nende suhtes siseriiklikesse kohtutesse hagi või kaebuse esitada. Üldkohus on kujundanud lähenemisviisi, et põhjendatud huvi hagi esitamiseks võib põhineda kas selgelt väljendunud ohul, et hagejate vastu algatatud kohtumenetlused mõjutavad nende õiguslikku olukorda, või et eksisteerib tekkinud ja jätkuv oht
nende suhtes kohtumenetluse algatamiseks(41) .
71. Kui komisjoni osutatud kohtuotsustes Sniace vs . komisjon ja Salvat père & fils jt vs . komisjon järeldas Üldkohus selgelt väljendunud ohu puudumist, siis kohtuasjas TV2/Danmark jt vs.
komisjon, vastupidi, nentis ta sellise – olemusliku – ohu olemasolu. Üldkohus võttis järelduse tegemisel aluseks ennekõike asjaolu, et ajaliselt talle esitatud tühistamishagist hiljem esitas kolmas isik hageja vastu kahju hüvitamise hagi, milles nõudis asjassepuutuva ebaseadusliku riigiabi kasutamisest talle väidetavalt tulenenud kahju hüvitamist. Üldkohus otsustas, et sellise hagi esitamisega realiseerus (selgelt väljendunud) oht, et niisugune hagi võidakse esitada(42) .
72. Tuleb märkida, et nagu esimese otsuste rühma, nii ka teise rühma kuuluvate otsuste puhul tuleneb kohtupraktikast, et hagi esitamise põhjendatud huvi piisava alusena saab käsitada asjaolu, et liidu kohtule tühistamishagi esitamise kuupäeval esineb oht – kuivõrd see on selgelt väljendunud –, et hagid või kaebused, mida hageja vastu võidakse esitada, võivad mõjutada tema õiguslikku olukorda seoses vaidlustatud aktiga, ilma et eeldataks, et selline hagi või kaebus oleks esitatud varem.
73. Kolmanda rühma otsustes on liidu kohus hageja hagi esitamise põhjendatud huvi küsimust analüüsinud lähtuvalt niisugustest võimalikest hagidest, mida hageja ise võib siseriiklikesse kohtutesse esitada. Nii on Euroopa Kohus kohtuotsuses Lech-Stahlwerke vs . komisjon(43) otsustanud, et hageja põhjendatud huvi hagi esitamiseks võib põhineda hagil, mida tal oleks olnud võimalik siseriiklikule kohtule esitada(44) . Seevastu kohtumääruses First Data jt vs . komisjon(45), mis puudutas ELTL artiklit 101, eitas Üldkohus hagejatel hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu, märkides, et vaidlustatud otsuse tühistamine ei ole vajalik, et nad võiksid esitada kahju hüvitamise hagi sekkumistõendit omava abisaaja vastu(46) .
74. Leian, et eelnevalt toodud kohtupraktika analüüs võimaldab teha teatavaid järeldusi selle kohta, kas ja kuidas saab muude algatatud kohtumenetlustega põhjendada põhjendatud huvi olemasolu liidu kohtusse tühistamishagi esitamiseks.
75. Esiteks, et hagi, konkreetsemalt kahju hüvitamise hagi saaks olla aluseks hageja põhjendatud huvi olemasolule hagi esitamise suhtes, ei ole absoluutselt vajalik, et selline hagi oleks liidu kohtule tühistamisnõude esitamise ajal juba esitatud. Siiski on vaja, et niisuguse menetluse algatamine ei oleks sel hetkel pelgalt hüpoteetiline, vaid esineks selgelt väljendunud võimalus, et hagi võidakse esitada. Sellise hagi esitamist kohtumenetluse toimumisajal on käsitatud niisuguse selgelt väljendunud võimalikkuse realiseerumisena.
76. Teiseks on vajalik, et vaidlustatud liidu akti võimaliku tühistamise ja selle hagi (nimelt kahju hüvitamise hagi) vahel, millele mainitud akti tühistamise taotlemise põhjendatud huvi olemasolu tõendamiseks tugineti, esineks otsene seos. Selline otsene seos eeldab, et vaidlustatud akti tühistamist on vaja selleks, et muuta hageja õiguslikku olukorda selles menetluses, millele hageja on viidanud. Nagu ma juba eespool punktis 29 mainisin, peab hageja tõendama, et liidu akti võimalik tühistamine ja hageja õigusliku olukorra muutumine on otseses seoses.
77. Kolmandaks tuleb märkida, et ühegi uuritud kohtuasja puhul ei ole liidu kohus esitanud analüüsi (ammugi mitte detailset analüüsi) sellise hagi eduvõimaluste kohta, millele hagi esitamise põhjendatud huvi tõendamiseks on tuginetud, ning seda sõltumatult asjaolust, kas niisugune hagi esitati (või võidi potentsiaalselt esitada) liidu kohtule endale või siseriiklikku kohtusse. Liidu kohtud ei ole mitte üheski neist kohtuasjadest eitanud hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu viisil, mis põhineks sisulisel analüüsil selle hagi eduvõimaluste kohta, millele viidati.
78. Keerulised on nii küsimus siseriiklikku kohtusse esitatud hagi rahuldamise tõenäosusest, mida hageja peaks tõendama, et põhjendada hagi esitamise huvi olemasolu, kui ka sellele tõenäosusele hinnangu andmine liidu kohtu poolt, ning need on omavahel seotud. Nimelt eeldavad need erinevate nõuete kaalumist: ühelt poolt nõue, et liidu kohtule ei peaks esitatama lahendamiseks puhtteoreetilisi küsimusi, mille lahendus ei too kaasa õiguslikke tagajärgi, ja teiselt poolt nõue pidada kinni liidu ja siseriiklike kohtute vahelisest pädevusvaldkondade jaotusest.
79. Seda arvestades – kuigi liidu kohtu ülesanne on kindlasti kontrollida, et hageja oleks tõendanud, et tal on taotletava tühistamise suhtes tegelik huvi siseriiklikus kohtus algatatud või algatada kavatsetavas menetluses – ei või ega saagi liidu kohus sellise hagi põhjendatuse üle otsustamisel sellegipoolest asuda siseriikliku kohtu asemele, nagu komisjon ise õigustatult märgib.
80. Neil asjaoludel leian eespool punktides 67–73 esitatud kohtupraktika analüüsi arvestades, et hageja hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu tõendamiseks peaks piisama, kui hageja on tõendanud, et tema niisuguse huvi olemasolu tõendamiseks osutatav menetlus ei ole laadilt hüpoteetiline, ning et vaidlustatud liidu akti võimalik tühistamine ning see, kuidas see muudab hageja õiguslikku olukorda selles menetluses, on otseses seoses, ning piisavaks ei saaks seda pidada vaid juhul, kui hagi on laadilt kunstlik või fiktiivne, või ilmselgelt ebarealistlik. Nimelt eeldab siseriiklikku kohtusse esitatud hagi eduvõimalustele antav hinnang, kas või kokkuvõtlik, vastava hagi sisulist uurimist siseriikliku õiguse alusel. Leian, et selline analüüs ei kuulu liidu kohtu pädevusse.
81. Selles osas tuleb lisaks märkida, et nagu komisjon on väitnud, on tõsi, et tühistamishagi võimalik käiguta jätmine põhjusel, et sellise hagi esitamiseks puudus põhjendatud huvi, ei välista võimalust, et hageja saaks vaidlustada selle kaebuse esemeks olnud liidu akti kehtivust eelotsusetaotluse kaudu juhul, kui hiljem peaks ilmnema, et akti õiguspärasus on siseriikliku kohtu jaoks talle esitatud hagi lahendamisel otsustava tähendusega. Seda asjaolu on mainitud ka kohtupraktikas(47) . Siiski ei muuda see kuidagi fakti, et hageja, kellel on tekkinud ja jätkuv huvi hagi esitamiseks – sellisena, nagu kohtupraktikas määratletud(48) – ning õigus esitada hagi, peab saama sellist akti liidu kohtus vaidlustada.
– Kohaldamine käesoleva juhtumi suhtes
82. Niisiis tuleb väiteid, mida apellandid on esitanud vaidlustatud kohtumääruse tühistamisnõude toetuseks, analüüsida nendest põhimõtetest lähtuvalt. Tuleb kontrollida, kas vaidlusaluse otsuse tühistamine ei tooks, nagu Üldkohus on järeldanud, apellantidele Tribunal de commerce de Paris’sse esitatava kahju hüvitamise hagi tulemusena mitte mingisugust kasu, ning seega puudub neil selle otsuse peale hagi esitamiseks põhjendatud huvi.
83. Sellega seoses tuleb kõigepealt lükata tagasi komisjoni argument (mis on ära toodud vaidlustatud kohtumääruse punktis 41), mille kohaselt oli see hagi esitatud hilinenult. Õigupoolest, kuigi, nagu ma eespool märkisin, ei olnud ajal, mil Üldkohtule esitati tühistamishagi, kahju hüvitamise hagi Sernami kontserni ja Geodise vastu veel esitatud, ei ole see asjaolu kohtupraktikast tulenevalt otsustav. Käesoleval juhul tuleb hoopis nentida, et apellandid on menetlust algatavas hagiavalduses seda hagi maininud. Hiljem realiseerus see seeläbi, et kohtumenetluse käigus esitati Tribunal de commerce de Paris’sse vastutuse tuvastamise hagi. Minu arvates ei saa neil asjaoludel järeldada, et see hagi oli Üldkohtusse hagi esitamise ajal üksnes hüpoteetilist laadi(49) . Lisaks, kui ka vastab tõele, et kahju hüvitamise hagi oleks võidud Sernami kontserni vastu esitada varem, ei oleks Geodise vastu suunatud kahju hüvitamise hagi siiski saanud esitada enne, kui Sernami kontserni vara oli talle üle läinud, mis sai, nagu Üldkohus on vaidlustatud kohtumääruse punktis 44 ise tunnistanud, ajaliselt siiski toimuda alles pärast vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist.
84. Edasi, kuna Tribunal de commerce de Paris’sse esitatud kahju hüvitamise hagi oli esitatud Sernami kontserni ja Geodise vastu solidaarselt, tõi Üldkohus eraldi välja kahju, mida oli apellantidele väidetavalt tekitanud Sernami kontsern, ning kahju, mida oli väidetavalt tekitanud Geodis.
85. Mis puudutab esiteks nõuet hüvitada kahju, mille Sernami kontsern oli apellantidele väidetavalt tekitanud talle antud riigiabist saadava kasu tõttu, siis toetan Üldkohtu analüüsi, mis on ära toodud vaidlustatud kohtumääruse punktis 43 ning mille kohaselt ei saaks vaidlusaluse otsuse tühistamine tuua apellantidele selles osas mitte mingisugust kasu. Nimelt oli juba varem Sernam 2 ja Sernam 3 otsusega tuvastatud, et Sernami kontsern oli saanud ebaseaduslikku ja kokkusobimatut abi, niisiis võisid juba need olla aluseks Sernami kontserni suhtes esitatavale kahju hüvitamise hagile. Seevastu vaidlusalune otsus käsitleb üksnes majanduslikku järjepidevust Sernami kontserni ja Geodise suhetes. Neil asjaoludel tuleb järeldada, et Sernami kontserni vastutuse tuvastamise nõude põhjendamiseks ei saa sellele tugineda. Selle otsuse tühistamisel ei oleks selles osas mitte mingisuguseid tagajärgi. Teisisõnu, vaidlusaluse otsuse tühistamise ja Sernami kontserni vastu esitatava kahju hüvitamise hagi vahel otsest seost ei esine(50) .
86. Teiseks, mis puudutab sellise kahju hüvitamist, mille apellantidele on väidetavalt tekitanud Geodis, siis Üldkohus on välistanud, et Geodis saaks olla vastutav apellantide halva finantsolukorra ja nende likvideerimise eest(51) . Lisaks on ta otsustanud, et apellandid ei ole tõendanud, et teoreetiliselt saaks Geodist siseriiklikus õiguses käsitada Sernami kontserni poolt apellantidele väidetavalt tekitatud kahju eest vastutavana ainuüksi põhjusel, et osa selle kontserni varast on talle üle läinud(52) . Lõpuks nentis kohus, et kuna Mory äriühingud on alates likvideerimise alustamisest kogu oma majandustegevuse lõpetanud, ei olnud Geodise poolt neile kahju tekitamine võimalik.
87. Seega, leian, et Üldkohtu niisugused järeldused sarnanevad sisulisele hinnangule, mis on antud siseriiklikus kohtus menetletava küsimuse osas, või vähemalt osalt need seda ongi, mis, nagu märkisin eespool punktis 80, ei kuulu liidu kohtu pädevusse. Põhimõttelise tähtsusega aspektiks tuvastamisel, kas apellantidel on põhjendatud huvi hagi esitamiseks või mitte, ei ole küsimus sellest, kas Geodis on või ei ole apellantidel väidetavalt tekkinud kahju eest vastutav, ning selle peab kindlaks tegema siseriiklik kohus.
88. Kui on tõendatud, et hagi ei ole ilmselgelt ebarealistlik(53), muutub asjakohaseks pigem küsimus, kas apellandid on õiguslikult piisavalt tõendanud, et vaidlusaluse otsuse võimalikul tühistamisel on otsene seos Geodise vastu esitatava kahju hüvitamise hagiga, millele on tuginetud hagi esitamise põhjendatud huvi tõendamiseks, nii et otsuse tühistamine saab tuua apellantidele sellise hagi raames kasu. Apellandid on selle kohta esitanud kaks argumenti.
89. Mis puudutab esmalt argumenti, mille kohaselt on Geodise vastu esitatud hagi õiguspärane, kuna Geodis on vastutav Sernam 1 otsuse kohaldamata jätmise eest, siis sõltumata selle argumendi vastuvõetavuse küsimusest tuleb märkida, et see puudutab fakti, mis on tuvastatud Sernam 2 otsuses ning mida vaidlusalune otsus ei käsitle. Seega ei saa see tekitada seost vaidlusaluse otsuse võimaliku tühistamise ja kahju hüvitamise hagi vahele. Niisiis ei ole see väide asjakohane.
90. Edasi, apellandid väidavad, et kui Geodis peaks tunnistatama kokkusobimatu abi tegelikuks saajaks, tuleks teda käsitada isikuna, kellel on kohustus hüvitada Mory äriühingutele selle abi tagajärjel tekkinud kahju solidaarselt abisaajate ning teiste ettevõtjatega, kellele nende vara on üle läinud. See tees on kesksel kohal Tribunal de commerce de Paris’sse esitatud hagis, millega apellandid palusid siseriiklikul kohtul otsustada, et kuna Geodis (ning teised varasemad abisaajad ja ettevõtjad, kellele nende vara üle läks) on kokkusobimatust riigiabist kasu saanud, siis on ta pannud toime rikkumise, ning teda tuleb käsitada selle rikkumise kahju tekitavate tagajärgede eest vastutavana.
91. Selles osas olen juba varem korduvalt märkinud, et komisjon, kes vaidlusaluses otsuses tuvastas, et Sernami kontsern ja Geodis ei ole seotud majandusliku järjepidevuse kaudu, otsustas, et Geodist, kes võttis üle Sernami kontserni vara, ei saa pidada sellele kontsernile antud abist kasu saanud isikuks. Seega, ilma et oleks vaja uurida, kas kõnesolev hagi on siseriikliku õiguse kohaselt põhjendatud, näib mulle, et see vaidlusaluses otsuses toodud järeldus võib kahjustada apellantide võimalusi Geodise vastu menetluse algatamisel, kuna kaotab eelduse, millel hagi põhineb, nimelt järelduse, et Geodist saab käsitada Sernami kontsernile antud abi saanud isikuna. Lisaks, nagu ma eespool punktides 49–51 märkisin, on see otsus siseriikliku kohtu jaoks järgimiseks kohustuslik.
92. Siit järeldub, et vaidlusaluse otsuse tühistamine võib mõjutada Tribunal de commerce de Paris’sse esitatud kahju hüvitamise hagi tulemust. Seega, minu arvates saab sellise hagi kui faktiga põhjendada apellantide huvi vaidlusaluse otsuse tühistamishagi esitamiseks. Niisiis on Üldkohus rikkunud õigusnormi, kui eitas võimalust, et põhjendatud huvi tühistamisnõude esitamiseks saab põhineda sel hagil.
93. Lõpuks väidavad apellandid, et nende põhjendatud huvi hagi esitamiseks õigustab ka asjaolu, et otsuse tühistamisel saavad nad Tribunal de commerce de Paris’s esitada täiendava argumendi, mis tugineb alusetu rikastumise teoorial(54) . Komisjoni leiab, et tegu on uue argumendiga, mis esitati esimest korda ning mis seega on apellatsioonimenetluses vastuvõetamatu.
94. Niisiis, käsitlemata uue argumendi (mis on vastuvõetav) ja uue väite (mis on vastuvõetamatu) eristamise küsimust, mille ma juba varem hindasin „delikaatseks’(55), on siinkohal piisav, kui meenutada, et kohtupraktika kohaselt ei või menetluspool põhimõtteliselt esitada Euroopa Kohtus esimest korda väidet, millele ta Üldkohtu menetluses ei viidanud. Samas, niisugune uus argument, mis kujutab endast Üldkohtus esitatud argumendi lihtsat edasiarendust või selgitust, ei kujuta endast siiski uut väidet, vaid seda tuleb pidada juba varasemas menetlusetapis esitatud väite lubatud jätkuks(56) .
95. Käesoleval juhul väitsid apellandid vastuseks komisjoni poolt Üldkohtus esitatud vastuvõetamatuse vastuväitele, et nende põhjendatud huvi vaidlusaluse otsuse peale hagi esitamiseks on põhjendatud selle otsuse otsese mõjuga kahju hüvitamise hagile, mille nad esitasid Tribunal de commerce de Paris’sse. Vaidlust ei ole selles, et esimeses kohtuastmes nad alusetu rikastumise teooriat mitte mingil viisil ei maininud.
96. Niisiis, ilma et oleks vaja kontrollida, kas niisuguse hagi esitamine siseriiklikku kohtusse on selles siseriiklikus kohtus poolelioleva menetluse raames vastuvõetav, märgin, et hagi, mis on esitatud alusetu rikastumise kohta, põhineb kahju hüvitamise hagist erineval õiguslikul alusel.
97. Leian, et apellantide argumente, mille kohaselt nende huvi jõuda vaidlusaluse otsuse tühistamiseni võib põhineda hagil, mis erineb sellest, millele nad tuginesid esimeses kohtuastmes, ei saa käsitada sellistena, et need n-ö sisalduksid varem Üldkohtule esitatud väites. Järelikult kujutavad need argumendid endast uut väidet, mille alusel pole võimalik Üldkohtu analüüsi õiguspärasusele hinnangut anda. Seega on see argument apellatsioonimenetluses vastuvõetamatu.
98. Arvestades eeltoodut tervikuna, olen seisukohal, et apellatsioonkaebuse esimese väite teine punkt tuleb tunnistada vastuvõetavaks ning järelikult tuleb vaidlustatud kohtumäärus tühistada.
2. Esimese väite esimene ja neljas punkt: huvitatud isiku õigus esitada hagi ning vaidlusaluse otsuse laad
99. Leian, et esimese väite esimest ja neljandat punkti tuleb uurida koos, kuna argumendid, mida apellandid nende punktide raames on esitanud, on osaliselt kattuvad, seda eelkõige vaidlusaluse otsuse laadi määratlemist puudutavas osas. Apellandid viitavad neis kahes punktis vastavalt vaidlustatud kohtumääruse punktidele 29–35 ja 55–58, ning väidavad, et Üldkohus on korduvalt rikkunud nii õigusnorme kui apellantide õigusi.
a) Vaidlustatud kohtumäärus
100. Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtumääruse punktides 29–35 tagasi apellantide argumendid, mille kohaselt nende huvi vaidlusaluse otsuse peale hagi esitamiseks on põhjendatud asjaoluga, et üks apellantidest osales Sernam 3 otsuse vastuvõtmiseni viinud haldusmenetluses. Üldkohus märkis, et esiteks näib see argument puudutavat pigem õigust esitada hagi kui põhjendatud huvi olemasolu hagi esitamiseks. Edasi asus ta seisukohale, et kohtupraktika kohaselt oleksid apellandid hagi esitamise õiguse tõendamiseks pidanud ära näitama selle, et vaidlusalune otsus võib oluliselt mõjutada nende turupositsiooni, mida polnud võimalik teha, arvestades et Mory äriühingud nende likvideerimise algatamisest saadik enam edasi ei tegutsenud. Üldkohus otsustas lõpuks, viidates riigiabi kontrollimenetluse üldisele ülesehitusele ja eelkõige määruse (EÜ) nr 659/1999(57) artiklile 14, et vaidlusalune otsus on otsus, mis käsitleb ebaseadusliku ja kokkusobimatu abi tagasinõudmise korda, seega üksnes komisjoni ja asjassepuutuva liikmesriigi vahelist suhet.
101. Vaidlustatud kohtumääruse punktides 55–58 lükkas Üldkohus tagasi argumendi, mille kohaselt on komisjon vaidlusaluse otsusega kaudselt välistanud ametliku uurimismenetluse algatamise võimaluse, võttes seega apellantidelt võimaluse kasutada menetlusõigust, mis seisneb seisukohtade esitamise eesmärgil menetlusse astumises. Üldkohus otsustas sellega seoses, et – esiteks –, kui apellandid oleksid soovinud, et komisjon algataks ametliku uurimismenetluse, oleksid nad pidanud komisjoni poole pöörduma, mitte vaidlustama otsust, mis käsitleb üksnes komisjoni ja huvitatud isikust liikmesriigi vahelisi suhteid ebaseadusliku ja kokkusobimatu abi tagasinõudmise menetluses. Teise asjaoluna märkis Üldkohus, et komisjon ei ole vaidlusaluses otsuses võtnud seisukohta, milles oleks hinnanud võimaliku abi olemasolu ja kokkusobimise küsimust ELTL artikli 108 alusel, vaid vastas üksnes Prantsusmaa ametiasutuste küsimusele, kas kohustus tagastada abi, mis tuleneb Sernami kontsernile Sernam 2 otsusest, ei peaks laienema Geodisele ja BMV-le kui kontserni vara potentsiaalsetele ülevõtjatele.
b) Poolte argumendid
– Apellantide argumendid
102. Esimese väite esimeses osas, mis käsitleb vaidlustatud kohtumääruse punkte 29–35, on apellandid esiteks väitnud, et Üldkohus oli oma otsuses vasturääkiv, kui tugines kohtupraktikale, mille põhjal märkis, et hageja peab hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu vaidlustamiseks igal juhul tõendama, et riigiabi kokkusobivust käsitlev otsus võib mõjutada tema turupositsiooni, samas kui järgnevalt asus Üldkohus seisukohale, et komisjon ei ole vaidlusaluses otsuses andnud hinnangut võimaliku abi olemasolu ja kokkusobivuse kohta ELTL artikli 108 alusel.
103. Teiseks viib Üldkohtu lähenemisviis, kus kohus on määruse nr 659/1999 artiklile 14 tuginedes otsustanud, et kokkusobimatu abi tagasinõudmise korra küsimus puudutab üksnes suhet komisjoni ja tagasinõudmisest huvitatud isikust liikmesriigi vahel, tulemuseni, mis põhimõtteliselt välistab, et peale selle liikmesriigi saaks teistel menteluspooltel olla põhjendatud huvi sellise abi tagastamiskorda käsitleva otsuse peale hagi esitamiseks. Igal juhul on niisugune lähenemisviis vastuolus ELTL artikli 263 neljanda lõigu sätetega, mille kohaselt on otsuste vaidlustamisõigus antud kõigile isikutele, keda otsus otseselt ja isiklikult puudutab.
104. Kolmandaks on Üldkohus ebamäärane vaidlusaluse otsuse laadi määratlemisel, püüdes mitte tuua esile, et lähenemisviis, mida on järgitud kohtuotsuses Ryanair vs . komisjon(58), mis vaidlusaluses otsuses käsitletud olukorraga identset olukorda, oli teistsugune.
105. Esimese väite neljandas punktis, mis käsitleb vaidlustatud kohtumääruse punkte 55–58, toovad apellandid kõigepealt välja, et vastupidi Üldkohtu poolt väidetule nähtub kohtutoimikust, et apellandid pöördusid komisjoni poole küsimuses, et Sernami kontserni vara Geodisele üleminek kujutab endast ebaseadusliku abi uut üleandmist ning seega ohtu, et Sernam 3 otsuse täitmisest minnakse mööda. Komisjon on vaidlusaluse otsuse vastuvõtmisega välistanud põhjalikuma uurimismenetluse algatamise, mis puudutaks Sernam 3 otsuse kuritarvituslikku kohaldamist, ning kahjustas seeläbi apellantide menetlusõigusi, võttes neilt võimaluse kasutada õigust esitada tähelepanekuid, mis puudutavad ebaseaduslikust abist kasu saanud vara Geodisele ülemineku tingimusi. Apellantide sõnul on kõnesolev olukord täielikult analoogne olukorraga, mida analüüsiti kohtuasjas Ryanair vs . komisjon(59) . Nagu mainitud kohtuasjas, võeti nimelt ka apellantidelt vaidlusaluse otsusega võimalus jõuda üksikasjalikuma uurimiseni, kuigi käesolevas asjas ei oleks selline uurimine puudutanud mitte uut abi, vaid Sernam 3 otsuse kuritarvituslikku rakendamist.
106. Järgmisena on apellandid vaidlustanud selle, et komisjon on vaidlusaluse otsuse määratlenud sui generis
otsusena, ning heidavad Üldkohtule ette, et viimati nimetatu ei ole tuvastanud nende isiklikku puutumust, soovides vältida selle küsimuse käsitlemist. Samuti ei nõustu apellandid Üldkohtu otsusega, mis on toodud vaidlustatud kohtumääruse punktis 33 ning millega kohus on määratlenud vaidlusaluse otsuse riigiabi tagastamiskorda käsitleva otsusena. Vaidlusaluse otsuse puhul ei ole küsimus mitte selles, kas Geodisele on antud uut abi, vaid selles, kas tingimused, mida pidi arvestatama Sernami kontserni varade Geodisele üleandmisel, on käsitatavad sellistena, et nendega on Sernam 3 otsust kohaldatud nõuetekohaselt (majandusliku järjepidevuse puudumise tulemus on, et katkeb riigiabist saadud kasu edasiminek), või, vastupidi, kuritarvituslikult (nimelt Prantsusmaa ametiasutuste toime pandud rikkumisena). Määruse nr 659/1999 artiklite 14 ja 16 alusel nende koostoimes on võimalik määratleda kokkusobimatu riigiabi tagastamiskord nii, et seeläbi on tegu tagasinõudmise kohustusest möödaminemisena, seega selle määruse artikli 16 kuritarvitusliku kohaldamisena.
107. Lõpuks on apellandid seisukohal, et põhjused, millele Üldkohus osutas, kui rahuldas apellantide taotluse astuda komisjoni nõuete toetuseks menetlusse SNCF‑i poolt Sernam 3 otsuse vastu algatatud menetluses(60) – vaatamata asjaolule, et apellandid on likvideerimisel –, tõendavad nende hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu käesoleva menetluse osas, kus käsitlusel on Sernam 3 otsuse jätkuna käsitletav otsus.
– Komisjoni argumendid
108. Komisjon väidab seoses esimese ja neljanda punktiga esiteks, et apellantide argumendid käsitlevad pigem nende õigust hagi esitada, mitte hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu. Seega ei saa nende argumentidega tõendada, et apellantidel on põhjendatud huvi vaidlusaluse otsuse peale hagi esitamiseks. See kehtib ennekõike esimese punkti kohta, kuna see, et pool on olnud huvitatud isiku staatuses esimeste otsuste osas, ei tähenda ilmtingimata, et ta on huvitatud isikuks ka hiljem tehtud otsuse osas, kuna lisaks võib ettevõtja olukord aja jooksul muutuda. Mis puudutab neljandat punkti, siis see ei arvesta Mory äriühingute likvideerimist, millega alustati enne tühistamishagi esitamist. Kuivõrd need äriühingud ei olnud enam konkurentideks ei Sernamile ega Geodisele, on komisjoni sõnul raske mõista, milline on see kasu, mida oleks apellantidele saanud tuua vaidlusaluse otsuse võimalik kohtupoolne tühistamine.
109. Edasi, huvitatu isiku staatus on asjakohane vaid juhul, kui apellandid taotleksid niisuguse otsuse tühistamist, mis on tehtud esialgse uurimismenetluse lõppedes ja millega komisjon otsustab teatatud meetme osas vastuväiteid mitte esitada. Vaidlusalune otsus ei kujuta endast sellist otsust. Nimelt on komisjon juba võtnud vastu lõpliku otsuse, milleks on Sernam 3 otsus, mis käsitles Sernamile abi andmist, tunnistas selle abi kokkusobimatuks ja määras abi tagasinõudmise. Vaidlusalune otsus on tegelikult käsitatav liikmesriigi ja komisjoni vahelise lojaalse koostöö meetmena abi tagasinõudmisel. Üldiselt lahendatakse Prantsusmaa ametiasutuste tõstatatud küsimusega analoogsed küsimused pelgalt komisjoni teenistuste ja liikmesriigi ametiasutuste vahelise kirjavahetuse teel.
110. Lõpuks, kui peaks järeldatama, et vaidlusalune otsus ei kujuta endast pelgalt lojaalse koostöö menetluses võetud meedet, saaks teda käsitada üksnes lõppastme otsusena. Käesoleval juhul seondub see kindlasti Sernam 3 otsusega, mis on lõppotsus, ning on seega teatud mõttes aksessuaarne ja selle otsene täiendus. Seega ei peaks apellandid tõendama mitte üksnes seda, et nende menetlusõigusi on rikutud, vaid et vaidlusalune otsus on oluliselt mõjutanud nende konkurentsiolukorda.
111. Selles osas erineb käesolev kohtuasi kohtuasjast Ryanair vs . komisjon(61) . Erinevalt sellest juhtumist ei ole komisjonil käesoleval juhul palutud võtta seisukohta, kas kavandatav üleandmine on käsitatav abina, olukorras kus vara, mis pidi üle antama, kuulus eraõiguslikule isikule, kelle aktsionäriks riik enam ei olnud, ning komisjon ei pea otsustama, kas omandaja on käitunud turumajanduse tingimustes tegutseva eraõigusliku ettevõtjana või mitte. Samuti ei saa vaidlusalust otsust käsitada samaväärsena otsusena, mis on vastu võetud määruse nr 659/1999 artikli 16 alusel.
c) Analüüs
112. Nii vaidlustatud kohtumääruses kui argumentides, mida apellandid on esitanud kahe kõnesoleva punkti kohta, on segi aetud hagi esitamise õigust puudutavad argumendid ning argumendid, mis puudutavad hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu tõendamist. Märkisin juba eespool, et tegu on kahe erineva vastuvõetavuse tingimusega(62) .
113. Neil asjaoludel tuleb meenutada, et Üldkohus tunnistas hagi vastuvõetamatuks põhjusel, et apellantidel puudus põhjendatud huvi selle esitamiseks(63) ning et käesoleval juhul esitatud apellatsioonkaebuse esimene väide põhineb õigusnormi rikkumisel seoses hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu tuvastamata jätmisega. Seega tuleb siinkohal analüüsitavate punktide raames esitatud etteheiteid uurida hagi esitamise põhjendatud huvi vaatepunktist.
i) Esimene punkt
114. Apellandid vaidlustavad esimese väite esimeses punktis Üldkohtu järelduse, mille kohaselt asjaolu, et üks apellantidest oli huvitatud isikuks Sernam 3 otsuse vastuvõtmiseni viinud haldusmenetluses, ei saa olla nende aluseks nende põhjendatud huvile hagi esitamiseks.
115. Niisiis, sõltumatult argumentidest, mida Üldkohus esitas vaidlustatud kohtumääruse punktides 31–33 selle järelduse toetamiseks ning mis käsitles ühelt poolt õigust esitada hagi ja teiselt poolt sisaldab järeldusi, mis minu hinnangul on ekslikud ning mille juurde pöördun hiljem tagasi, leian, et Üldkohus ei ole sellise järelduse puhul iseenesest õigusnormi rikkunud.
116. Õigupoolest, kuigi riigiabi küsimuses võib poole huvitatud isiku staatus menetluses, mis viis otsuse vastuvõtmiseni, olla asjakohane tema hagi esitamise õiguse tõendamiseks(64), ei hõlma see iseenesest ilmtingimata põhjendatud huvi, et tühistataks otsus, mis niisuguse menetluse tulemusena vastu võeti, ega – veel vähem – põhjendatud huvi, et tühistataks teine, sellest erinev otsus, kuigi see on esimesena mainitud otsusega seotud. Nagu ma eespool punktis 28 märkisin, tuleb hagi esitamise põhjendatud huvi tõendamiseks näidata, et vaidlustatud akti tühistamine võib iseenesest tuua seda taotlenud poolele mingit kasu. Ainult see asjaolu, et isik oli haldusmenetluses huvitatud isikuks, ei tähenda, et tühistamine sellist kasu tooks.
117. Neil asjaoludel on minu arvates tulemusetu apellantide argument, mida on mainitud eespool punktis 102 ning mille kohaselt on Üldkohtu põhjenduskäik väidetavalt vasturääkiv, kuna kohtupraktika, millele Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 31 viitab, ei käsitle mitte põhjendatud huvi hagi esitamiseks, vaid õigust esitada hagi. Niisiis, kui eeldada, et Üldkohtu mõttekäigus esines vastuolu, ei mõjuta see kuidagi järeldust, mille ta tegi ja mis on õige. Samamoodi on minu hinnangul esimese punkti kontekstis tulemusetud argumendid, mida apellandid on tuletanud kohtuotsusest Ryanair vs . komisjon(65) . Nimelt oli selles otsuses tühistamisnõude vastuvõetavusega seonduvalt käsitlusel õigus esitada hagi, mitte põhjendatud huvi hagi esitamiseks. Sellegipoolest on nii Üldkohus kui Euroopa Kohus Ryanair’i hagi vastuvõetavaks tunnistamisega kaudselt möönnud ka Ryanair’i põhjendatud huvi olemasolu hagi esitamiseks, nii et nende kahe kohtuasja võimalik sarnasus võib olla asjakohane. Tulen allpool neljanda punkti analüüsi käigus selle küsimuse juurde tagasi, käsitledes seal ka eespool punktis 103 toodud argumenti, millele vastamiseks on eelnevalt vaja määratleda vaidlusaluse otsuse laad(66) .
118. Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esimese väite esimene punkt tuleb – minu arvates – tagasi lükata.
ii) Neljas punkt
119. Apellandid vaidlustavad esimese väite neljandas punktis Üldkohtu analüüsi, millega kohus lükkas tagasi apellantide argumendi, mille kohaselt välistas komisjon vaidlusaluse otsusega kaudselt võimaluse ametliku uurimismenetluse algatamiseks, ning järeldas, et apellantidel puudub põhjendatud huvi vaidlusaluse otsuse peale hagi esitamiseks, jättes seega apellandid ilma võimalusest kasutada menetlusõigust, mis seisneb menetlusse astumises, et oma seisukohad teatavaks teha. Samuti ei nõustu nad komisjoni poolt vaidlusaluse otsuse kohta kasutatud määratlusega, et tegu on sui generis
otsusega(67), ning Üldkohtu hinnanguga, et riigiabi tagastamiskorda käsitlev otsus puudutab üksnes komisjoni ja huvitatud liikmesriigi vahelist suhet(68) .
120. Seega, kui vaidlusaluse otsuse kohta peaks reaalselt, nagu apellandid taotlevad, otsustatama, et sellega välistati ametliku uurimismenetluse algatamine, võib selle tühistamine anda apellantidele võimaluse osaleda ametlikus uurimismenetluses, mis võidakse algatada, tingimusel et neil on see õigus huvitatud isikutena, mis on sellest eraldi küsimus. Niisugusel juhul saab vaidlusaluse otsuse tühistamine tuua apellantidele kasu – vähemalt potentsiaalselt – seeläbi, et taastub apellantide menetlusõigus. Seega ei saa sellisel juhul eitada nende põhjendatud huvi olemasolu vaidlusaluse otsuse peale hagi esitamiseks.
121. Niisiis tekib küsimus vaidlusaluse otsuse laadi õiguslikust määratlusest.
– Majanduslikku järjepidevust käsitlevad otsused ja kohtupraktika
122. Kohtupraktikas ei ole, kui ma ei eksi, senini analüüsitud sama tüüpi otsust nagu vaidlusalune otsus, mis käsit leb ainult
majandusliku järjepidevuse olemasolu küsimust. Seevastu komisjon on seda uurinud paljudel juhtudel(69) .
123. Juhtumis Seleco, mis oli käsitlusel kohtuasjas Itaalia ja SIM2 Multimedia vs . komisjon(70), tuvastas komisjon, et kokkusobimatu riigiabi saajat (Seleco SpA) ja selle äriühingu vara üle võtnud äriühingut (Multimedia) ühendas majanduslik järjepidevus. Komisjon tegi selle järelduse otsuses(71), millega tuvastas kokkusobimatu riigiabi olemasolu ja võeti vastu pärast ametliku uurimismenetluse algatamist, tuginedes ELTL artikli 108 lõikele 2(72) .
124. Samuti on komisjon juhtumis Olympic Airlines(73) teinud järelduse majandusliku järjepidevuse esinemise kohta ühe varasema otsusega (aastast 2002)(74) ebaseaduslikuks ja kokkusobimatuks tunnistatud abi saaja ja tema vara ülevõtja vahel. Nagu ka juhtumis Seleco, tehti see järeldus pärast ametliku uurimismenetluse algatamist vastu võetud otsuses(75) . Sellegipoolest tegi komisjon samas otsuses muu hulgas järelduse, et selle vara ülevõtjale on antud uut riigiabi(76) . Järeldus majandusliku järjepidevuse esinemise kohta tehti analüüsis, mis käsitles sellise uue riigiabi andmist vara ülevõtjale. Komisjon järeldas samas kontekstis, et uus eraldiseisev juriidiline isik, kes võttis üle varasema abisaaja vara, asutati tagasinõudmiskohustusest möödaminemise eesmärgiga, et mitte maksta tagasi 2002. aasta otsusega ebaseaduslikuks ja kokkusobimatuks tunnistatud riigiabi(77) .
125. Lisaks tuleb märkida, et selles juhtumis käsitleti küsimust, kas tegu on abi tagastamise kohustusest võimaliku möödaminekuga õigusliku skeemi abil, menetluse algatamise otsuses(78) seoses analüüsiga, mis puudutas muid meetmeid, mis võisid kujutada endast riigiabi. Komisjon märkis selles otsuses, et tal on tõsiseid kahtlusi seoses võimalusega, et äriühing, kes vara üle võttis kujutab endast ise riigiabi(79) .
126. Edasi tõusetus majandusliku järjepidevuse olemasolu küsimus Alitalia juhtumi puhul, mis on aluseks Üldkohtu ja Euroopa Kohtu otsustele, kus poolteks on Ryanair ja komisjon(80), millele apellandid on korduvalt viidanud.
127. Komisjon tuvastas selles vaidluses esimese, ametliku uurimismenetluse lõppedes vastu võetud otsusega(81), et Alitaliale anti kokkusobimatut riigiabi, ning nõudis selle tagasinõudmist mainitud äriühingult. Edasi, esimese otsusega samal päeval vastu võetud teises otsuses(82), uuris komisjon pärast Itaalia ametiasutustelt teate saamist Alitalia vara müügiga seonduvat meedet. Sellega seoses tuvastas ta esiteks, et vara üleminekul kasutatud menetluses ei antud omandajatele riigiabi(83), ning teiseks ei tähendanud vara üleminek seda menetlust rakendades, et Alitalia ja tema vara omandajad oleks seotud majandusliku järjepidevuse alusel(84) . Komisjon järeldas sellest, et teatatud meede, mida on muudetud Itaalia ametiasutuste võetud kohustustega, ei kujuta endast abi, kuna nendest kohustustest on täielikult kinni peetud.
128. Üldkohus, olles saanud Ryanair’ilt, kes oli Alitalia konkurent nii esimese kui teise otsuse etapis, hagi vastuvõetavuse küsimuse, asus seisukohale, et teine vaidlustatud otsus on määruse nr 659/1999 artikli 4 lõike 2 kohase esialgse uurimiseetapi tulemusel tehtud otsus, milles komisjon tuvastas, et teatatud meede ei ole riigiabi ning et komisjon keeldus selles otsuses kaudselt ametliku uurimismenetluse algatamisest(85) . Euroopa Kohus kinnitas seda hinnangut (kaudselt) apellatsiooniastmes(86) .
129. Larko juhtum(87) puudutab Kreeka riigi poolt kontrollitud äriühingu Larko erastamist. Olles saanud Kreeka ametiasutustelt teate, tuvastas komisjon, et erastamistoimingud, mida Kreeka ametiasutused kirjeldasid, ning eelkõige selle äriühingu teatavate varade müügiplaan ei kujuta endast riigiabi. Komisjon tuvastas samas otsuses ka seda, et kõnesoleva müügiplaani kohaselt toimunud vara müük ei tähenda, et äriühingu ja tema vara uue omaniku vahel oleks majanduslik järjepidevus, nii et juhul, kui menetluses, mille komisjon on algatanud teatavate Larko kasuks võetud meetmete osas, tehtaks negatiivne otsus, ei laieneks võimalik tagastamiskohustus uuele omanikule. Selles otsuses, nagu ka vaidlusaluses otsuses määratles komisjon otsuse osa, mis käsitleb majanduslikku järjepidevust, sõnaselgelt sui generis
otsusena(88) .
130. Otsuses Airport Handling(89) uuris komisjon seevastu majandusliku järjepidevuse olemasolu niisuguses juhtumis, kus on tehtud otsus ametliku uurimismenetluse algatamiseks ELTL artikli 108 lõike 2 alusel(90) . Enne seda otsust on tehtud otsus, millega tunnistati kokkusobimatuks Sea Handling’ule antud abi(91) . Itaalia ametiasutused palusid komisjonil esiteks kinnitada, et Sea Handling’u vara müümiseks kasutatud menetlus ja uue äriühingu (Airport Handling) asutamine ja vara üleminek sellele uuele äriühingule ei tähenda niisugust majanduslikku järjepidevust, mille tulemusel läheb kokkusobimatu riigiabi tagastamiskohustus üle Airport Handling’ule. Teiseks palusid Itaalia ametiasutused komisjoni kinnitada, et Airport Handling’ule tehtud investeering (summas 25 miljonit eurot) ei ole riigiabi. Kuna komisjonil oli kahtlusi, et kõnesolevad meetmed on riigiabi, algatas ta ametliku uurimismenetluse.
131. Selle ülevaate alusel abisaaja ja tema vara omandaja vahelise majandusliku järjepidevuse kohta tehtud otsustest saab teha mõned järeldused.
132. Esiteks võib majandusliku järjepidevuse olemasolu või puudumise tuvastamise kontekst olla erinev. See võib olla tehtud olukorras, kus tegu on ametliku uurimismenetluse tulemusena vastu võetud lõppotsusega kokkusobimatuks tunnistatud abi tagasinõudmist käsitlevate sätetega, nagu Seleco juhtumis. Samas, nagu Olympic Airlines’i juhtumis, kui kord, mille raames vara müüakse, võib ise olla käsitatav riigiabina, võib see langeda kokku abi olemasolu puudutava analüüsiga(92) . Lõpuks, nagu kohtuasjas Ryanair vs . komisjon, võib see olla tehtud uue abi olemasolu puudutava analüüsi raames, kuid jääda samas sellest eraldi aspektiks(93) . Järelikult saab otsuse puhul, mille raames antakse hinnang majandusliku järjepidevuse olemasolu või puudumise kohta, seda õiguslikku laadi hinnata üksnes iga üksikjuhtumit eraldi vaadeldes, ning võttes arvesse seda, milline oli selle analüüsi kontekst.
133. Teiseks, riigiabi saaja ja tema vara omandaja vahelise majandusliku järjepidevuse olemasolu või puudumise tuvastamine eeldab igal juhul ja alati, et on tehtud otsus, millega asjassepuutuv abi, mis tuleb abisaajalt tagasi nõuda, oleks tunnistatud kokkusobimatuks(94) . Nimelt tuleb majandusliku järjepidevuse esinemise või puudumise tuvastamiseks kontrollida, kas vara, mis üle anti, säilitab (või ei säilita) selle kasulikkuse, mis oli sellise – kokkusobimatuks tunnistatud – abi puhul olemas ajal, mil see võõrandajale anti. Seega eeldab niisugune järeldus ilmtingimata, et meede, mis kujutas endast abi, oleks tunnistatud kokkusobimatuks, ning on sellega otseses seoses.
– Vaidlusaluse otsuse määratlus
134. Käesoleval juhul tuli komisjoni poolt vastu võetud vaidlusaluse otsuse initsiatiiv Prantsusmaa ametiasutustelt, kes palusid komisjonil kinnitada, et kui Sernami kontserni vara on läinud üle Geodise ja BMV kontserni äriühingutele, siis teatud tingimustel ei ole nende suhtes kohaldatav Sernam 3 otsusega Sernami kontsernile pandud kohustus riigiabi tagastada.
135. Komisjon toob otsuses välja kõigepealt otsuse konteksti ning kirjeldab detailselt kahte mainitud pakkumist, samuti kohustusi, mida Prantsuse Vabariik on võtnud(95) . Seejärel, olles määratlenud otsuse sui generis
otsusena, mis põhineb komisjoni ja liikmesriikide vahelise lojaalse koostöö kohustusel, täpsustab ta, et otsus puudutab üksnes majandusliku järjepidevuse küsimust, ning et selles ei käsitleta ja see ei mõjuta seda, milline hinnang tuleks anda omandamisele ELTL artikli 107 lõike 1 alusel(96) . Lõpuks esitab komisjon hinnangu, mis käsitleb seda, kas kõnesolev varade üleminek võimaldab tuvastada majanduslikku järjepidevust Sernami kontserni ja potentsiaalsete omandajate vahel(97) . Selleks uuris ta müügitehingu eset, võõrandamise hinda, uute omanike ja aktsionäride sõltumatuse määra, vara üleandmise aega ja tehingu majanduslikku loogikat, ning järeldas, et majanduslikku järjepidevust ei esine ja seega tagastamiskohustus vara omandajatele ei laiene(98) .
136. Niisiis tuleb nentida, et vaidlusalune otsus käsitleb üksnes majandusliku järjepidevuse olemasolu ühelt poolt Sernami kontserni ja teiselt poolt Geodise ja BMV vahel. Seega on tegu spetsiifilise otsusega, mida ühegi eespool punktides 123–130 analüüsitud otsusega otseselt samastada ei saa. Pooled on otsuse õigusliku laadi kohta esitanud erinevaid teese.
137. Esiteks ei veena mind komisjoni lähenemisviis, mida ka Üldkohus toetas, ning mille kohaselt käsitleb vaidlusalune otsus ainult kokkusobimatuks tunnistatud abi tagasinõudmise korda, olles seega üksnes asjassepuutuva liikmesriigi ja komisjoni vahelise lojaalse koostöö valdkonna otsus.
138. Kui komisjonile selle kohta kohtuistungil küsimusi esitati, tunnistas ta, et majandusliku järjepidevuse kohta tehtud otsusena ei puuduta see ainuüksi kokkusobimatu abi tagasinõudmise korda, vaid ka selle abi andmisest tulenenud kasu edasikandumist. Seega puudutab selline otsus isikut, kes sai individuaalset abi, mis tunnistati kokkusobimatuks, see tähendab seda ettevõtjat, kes sai sellest abist kasu (või ei saanud kasu, sõltuvalt sellest, kas majanduslik järjepidevus esines või mitte). Järelikult on tegu otsusega, mis puudutab individuaalset abi kui sellist selle „subjektiivses mõõtmes”, mitte üksnes selle tagasinõudmise korda. Teisisõnu on niisuguse otsuse eesmärk paljude asjaolude hindamise tulemusel kontrollida, kas vara omandajat tuleb või ei tule käsitada sellise abi saajana, mis on juba kokkusobimatuks tunnistatud.
139. Edasi leian, et veelgi ebausutavam on vaidlustatud kohtumääruse punktidest 33 ja 56 tuletatav seisukoht, mille komisjon esitas kohtuistungil, et tulenevalt asjaolust, et otsus käsitleb üksnes abi tagasinõudmise küsimust – mis puudutab ainult komisjoni ja huvitatud liikmesriiki –, siis kolmandatel isikutel, sealhulgas näiteks konkurentidel, ei ole võimalust seda vaidlustada. Niisiis toetan selles osas apellantide seisukohta, et niisugune lähenemisviis on ELTL artikli 263 neljanda lõiguga ilmselgelt vastuolus. Kuivõrd selline otsus on vaidlustatav akt(99) ning kolmandal isikul on hagi esitamise suhtes põhjendatud huvi ja õigus esitada hagi, peab tal olema võimalus seda otsust liidu kohtus vaidlustada.
140. Teiseks ei ole minu arvates asjakohane apellantide argument, mis põhineb määruse nr 659/1999 artiklil 16. Nimelt käsitleb see säte abi kuritarvitamist, see tähendab, et – nagu määruse nr 659/1999 artikli 1 punktist g tuleneb – abi kasutamist selle saaja poolt viisil, mis on vastuolus otsusega, millega komisjon otsustas vastuväiteid mitte esitada, positiivse otsusega või tingimusliku otsusega(100) . Tuleb märkida, et Sernam 3 otsus ei kuulu ühessegi nendest kolmest otsuste kategooriast, vaid on ise abi kuritarvitamise kohta tehtud otsus, millega tunnistati Sernami kontsernile antud abi ebaseaduslikuks ja kokkusobimatuks. Seega ei saa apellandid kokkusobimatuks tunnistatud abi kuritarvitamise väite puhul sellele sättele tugineda.
141. Kolmandaks tuleb analüüsida apellantide teesi, et vaidlusalust otsust tuleb pidada otsuseks, millega kaudselt otsustati üksikasjalikumat uurimismenetlust mitte algatada.
142. Pean sellega seoses möönma, et teatavad argumendid näivad toetavat seda lähenemisviisi. Nii võib olla mõeldav, et individuaalse abi saaja muu tumist tuleb pidada sisuliseks muutuseks, nii et seetõttu on abi käsitatav uue abina(101), mille kokkusobivust tuleb uurida eraldi. Sellisel juhul võib olla mõeldav tuletada menetluslik analoogia asjaolust, et vaidlusalune otsus võeti otsusena vastuväiteid mitte esitamata vastu pärast seda, kui oli saadud teade Prantsusmaa ametiasutustelt.
143. Siiski, nagu ma märkisin eespool punktis 133, eeldab niisugune majandusliku järjepidevuse kohta tehtud otsus nagu seda on vaidlusalune otsus, et oleks tehtud – vähemalt potentsiaalne(102) – negatiivne otsus määruse nr 659/1999 artikli 7 lõike 5 tähenduses, või, nagu käesoleval juhul, otsus, millega oleks tuvastatud, et abi, mida tagasinõudmise kohustus puudutab, on rakendatud kuritarvituslikult. Nimelt käsitleb otsus olukorda, kus kokkusobimatuks tunnistatud abi võidakse vara müügi teel anda üle uuele saajale. Seega, kuna abi, mis tuli tagasi nõuda, oli juba varem kokkusobimatuks tunnistatud, siis minu arvates välistab see vajaduse teha sellesama abi kokkusobivuse kohta uus analüüs, mis võiks anda tulemuseks otsuse, kus järeldatakse abi kokkusobimist. Teisisõnu, majanduslikku järjepidevust käsitlev otsus ei saa mingil juhul seada kahtluse alla otsust, millega asjassepuutuv abi on tunnistatud kokkusobimatuks ja millega on määratud selle tagasinõudmine.
144. Teine, sellest eraldi küsimus on, kas vara omandajad said vara omandamise tehingu tulemusena uut riigiabi. Seda küsimust puudutas kohtuasjas Ryanair vs . komisjon analüüsitud teise küsimuse esimene punkt(103), ning vaidlusaluses otsuses on see otsesõnu välistatud, arvestades et komisjon on otsuse punktis 54 sõnaselgelt märkinud, et see otsus ei mõjuta neile investeeringutele ELTL artikli 107 alusel antavat hinnangut. Siin seisneb vaidlusaluse otsuse põhimõtteline erinevus otsusest, mida vaidlustati kohtuasjas Ryanair vs . komisjon, mille Üldkohus määratles vastuväidete esitamata jätmise otsusena. Nimelt oli Ryanair vs . komisjoni juhtumi teises otsuses toodud ära analüüs, mis käsitles meedet, millest Itaalia ametiasutused olid teatanud eesmärgiga jõuda selgusele, kas meede kujutab endast uut riigiabi või mitte(104) .
145. Lisaks erineb vaidlusalune otsus Olympic Airlines’i juhtumis vastu võetud otsustest, kuna vaidlusaluses otsuses on majandusliku järjepidevuse analüüs täiesti eraldiseisev ega kattu, nagu viidatud otsustes, mitte millegi osas analüüsiga, mis käsitleb Sernami kontserni varade ülevõtjatele antud uue abi olemasolu.
146. Neil asjaoludel kaldun arvama, et kuna vaidlusalune otsus ei sisalda analüüsi ülevõtjatele antud uue abi osas, siis sarnaneb vaidlusaluses otsuses käsitletud olukord pigem olukorraga, mis oli aluseks Seleco juhtumile. Mainitud otsuses lahendati majandusliku järjepidevuse küsimus lõppotsuses, millega tuvastati abi kokkusobimatus, seda koos uue abisaaja tuvastamisega, kellelt tuli abi tagasi nõuda. Sellega seoses on oluline märkida, et komisjon on kirjalikes seisukohtades ise rõhutanud, et kui ta oleks olnud teadlik vaidlusaluses otsuses analüüsitud vara ülevõtmise teesist ja ülevõtmise toimumise viisist, oleks ta saanud Sernam 3 otsuses selles küsimuses seisukoha võtta.
147. Seda analüüsi arvestades kaldun arvama, et vaidlusalune otsus kujutab endast otsust varem komisjoni poolt Sernam 3 otsuses kokkusobimatuks tunnistatud abi võimaliku ülemineku kohta uuele saajale, kellelt see abi peaks asjakohasel juhul tagasi nõutama. Seega kujutab see endast Sernam 3 otsusega seotud ja seda täiendavat otsust, millega täiendatakse otsust sisuliselt(105) niisuguste uute asjaolude pinnalt, mis on aset leidnud pärast Sernam 3 otsuse vastuvõtmist(106) .
148. Järelikult tuleb tagasi lükata apellantide etteheide, mille kohaselt on Üldkohus rikkunud õigusnormi, kui ei tuvastanud apellantide põhjendatud huvi vaidlusaluse otsuse vaidlustamiseks, ning ei tunnistanud vaidlusalust otsust otsuseks, millega keelduti algatamast põhjalikumat uurimismenetlust.
149. Eeltoodud kaalutlusi arvestades leian, et nii esimese väite esimene kui neljas punkt tuleb tagasi lükata.
3. Esimese väite kolmas punkt: Superga Invest’i põhjendatud huvi hagi esitamiseks
150. Apellandid heidavad esimese väite kolmandas punktis Üldkohtule ette, et viimati nimetatu ei tunnistanud vaidlustatud kohtumääruse punktides 52 ja 53 Superga Invest’i hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu, tõlgendades vääralt asjaolu, et selline huvi tuleneb Mory äriühingute hagi esitamise põhjendatud huvist, kuna Superga Invest on nende peamine aktsionär. Esiteks on Superga Invest sarnaselt Mory äriühingutega kandnud kahju seetõttu, et Sernami kontsernile maksti kümne aasta vältel abi, mis oli kokkusobimatu, ning seega on tal sarnaselt mainitud äriühingutega põhjendatud huvi hagi esitamiseks, et talle kahju hüvitataks. Teiseks on äriühingul põhjendatud huvi hagi esitamiseks ka kõigi niisuguste menetluste puhul, mis algatatakse eesmärgiga tunnistada Geodis Sernam 3 esemeks oleva kokkusobimatu abi ülevõtjaks ja sellest tegelikult kasu saanud isikuks, seega selle abi tõttu tekkinud kahju eest koos eelnevate abisaajate ja SNCF-iga solidaarselt vastutavaks.
151. Komisjon väidab, et see punkt on tulemusetu, kuna Mory äriühingutel endal põhjendatud huvi vaidlusaluse otsuse tühistamishagi esitamiseks ei ole.
152. Selles osas tuleb märkida, et vaidlust ei ole selles, et Superga Invest on Mory äriühingute peamine aktsionär ning et ta esitas Tribunal de commerce de Paris’sse koos nendega kahju hüvitamise hagi, nõudes Sernami kontsernilt ja Geodiselt selle kahju hüvitamist, mis on hagi esitajatel tekkinud seetõttu, et konkurentidele on kokkusobimatust abist saadav kasu andnud konkurentsieelise.
153. Märkisin eespool punktis 92, et vaidlusaluse otsuse tühistamine võib mõjutada siseriiklikku kohtusse esitatud kahju hüvitamise hagi tulemust ning et seega saab sellise hagi esitamisega põhjendada põhjendatud huvi olemasolu vaidlusaluse otsuse tühistamishagi esitamiseks. See järeldus kehtib ka Superga Invest’i osas, kel seega on põhjendatud huvi mainitud otsuse peale hagi esitamiseks.
154. Järelikult, kuna Üldkohus järeldas, et Superga Invest’il puudub põhjendatud huvi hagi esitamiseks, on ta rikkunud õigusnormi, ning seega tuleb ka esimese väite kolmas punkt tunnistada vastuvõetavaks.
4. Järeldus esimese väite kohta
155. Kuna minu arvates tuleb esimese väite teine ja kolmas punkt tunnistada vastuvõetavaks, järeldub siit, et vaidlusalune kohtumäärus tuleb tühistada, kuivõrd selles otsustati, et apellantidel puudub põhjendatud huvi vaidlusaluse otsuse peale tühistamisnõude esitamiseks.
C. Teine väide, mis põhineb ELTL artikli 263 neljanda lõigu rikkumisel
156. Apellandid väidavad teises väites, et kuna Üldkohus ei tuvastanud, et vaidlusalune otsus puudutab neid otseselt ja isiklikult, on ta rikkunud ELTL artikli 263 neljandat lõiku. Vaidlustatud kohtumäärus käsitleb hagi esitamise põhjendatud huvi seisukohast tegelikult küsimusi, mis seonduvad isikliku puutumusega. Kui arvestada kohtuotsust Ryanair vs . komisjon(107), siis ei ole kahtlust, et vaidlusalune otsus puudutab apellante isiklikult. Kui tunnistada apellantide ilmselget isiklikku puutumust ja mitte nõustuda sellega, et neil on põhjendatud huvi hagi esitada, oleks see järeldus ilmselgelt vastuoluline, kuna isiklik puutumus on iseenesest piisav, et põhjendada hagi esitamise põhjendatud huvi esinemist.
157. Komisjon väidab, et Üldkohus ei uurinud hagi esitamise õiguse küsimust, kuna hagi tunnistati vastuvõetamatuks põhjendatud huvi puudumise tõttu, ning hagi esitamise õigust polnud selleks vaja uurida. Edasi, Üldkohus vastas kõigele vaatamata detailselt argumentidele, mis käsitlesid pigem apellantide õigust hagi esitada kui nende põhjendatud huvi selleks, kuid tegi seda – olles märkinud, et apellandid on need kaks mõistet segi ajanud – ettevaatlikult ning viisil, mis oli piisavalt teisejärguline.
158. Teine väide põhineb eeldusel, et kui hagejal on õigus esitada hagi liidu akti tühistamiseks, siis on tal automaatselt ka põhjendatud huvi sellise hagi esitamise suhtes. Märkisin juba eespool punktides 23–30, et õigus esitada hagi ja põhjendatud huvi hagi esitamiseks on kaks erinevat vastuvõetavuse tingimust. Eeldus, millest teine väide lähtub, on seega ekslik.
159. Kuigi on tõsi, et, nagu eespool märkisin, on Üldkohus apellantide argumentidele vastamisel vaidlustatud kohtumääruse teatavates punktides ajanud segi hagi esitamise põhjendatud huvi ja hagi esitamise õigust puudutavad argumendid, on sellegipoolest ilmselge, et Üldkohus ei ole selles määruses käsitlenud otseselt apellantide hagi esitamise õiguse küsimust. Üldkohtu vaatepunktist ei olnud see õigupoolest vajalik, kuna kohus järeldas, et hagi on hagi esitamise põhjendatud huvi puudumise tõttu igal juhul vastuvõetamatu(108) .
160. Siiski, kuna Üldkohtu järeldus apellantide põhjendatud huvi puudumise kohta on minu arvates väär, nagu juba märkisin esimese väite teise ja kolmanda punkti analüüsimisel, järeldub siit, et Üldkohus oleks pidanud analüüsima apellantide õigust hagi esitamiseks. Järelikult, kuna ta seda ei teinud, rikkus ta sellega õigusnormi. Neil asjaoludel tuleb ka teine väide tunnistada vastuvõetavaks.
D. Järeldus apellatsioonkaebuse kohta
161. Eeltoodut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja tühistada vaidlustatud kohtumäärus.
V. Esimeses kohtuastmes esitatud hagi vastuvõetavus
162. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimesest lõigust tuleneb, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud, võib Euroopa Kohus juhul, kui menetlusstaadium lubab, teha ise asja suhtes lõpliku otsuse või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
163. Käesoleval juhul leian, et kui ka Euroopa Kohtul ei ole menetluse selles etapis võimalik teha Üldkohtusse esitatud hagi puhul sisulist otsust, on tal siiski vajalik teave selleks, et teha lõplik otsus vaidlusaluse otsuse peale esitatud hagi vastuvõetavuse küsimuses.
164. Nimelt, esiteks, kui Euroopa Kohus otsustab minu ettepanekut järgida, tuleb lugeda tõendatuks, et apellantidel oli põhjendatud huvi hagi esitamiseks.
165. Teiseks, arvestades poolte vahelist vaidlust Üldkohtus ja apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtus – kus üks esitatud väidetest käsitles õigust esitada hagi –, leian, et Euroopa Kohtul on kogu vajalik teave selleks, et teha lõplik otsus apellantide hagi esitamise õiguse kohta(109) .
166. Selles osas tuleb meenutada, et ELTL artikli 263 neljandas lõigus on ette nähtud kaks võimalust, mil füüsilisele või juriidilisele isikule on antud õigus esitada hagi akti peale, mille adressaat ta ei ole. Esiteks võib hagi esitada tingimusel, et see akt puudutab isikut otseselt ja isiklikult. Teiseks võib niisugune isik esitada hagi üldkohaldatava akti peale, mis ei sisalda rakendusmeetmeid, kui see akt puudutab teda otseselt(110) . Kuna vaidlusalune otsus oli adresseeritud Prantsuse Vabariigile, tuleb uurida, kas apellandid kuuluvad ühte või teise neist kahest kategooriast.
167. Esiteks tuleb kohe välistada võimalus, et neil saaks olla õigus esitada hagi, mis põhineks teisena nimetatud võimalusel, arvestades et vaidlusalune otsus ei ole üldakt ELTL artikli 263 neljanda lõigu mõttes, kuna see ei ole üldkohaldatav(111) .
168. Seega tuleb kontrollida, kas vaidlusalune otsus puudutab apellante otseselt ja isiklikult.
169. Sellega seoses, kuna vaidlusalune otsus, nagu ma märkisin juba eespool punktis 147, võeti vastu Sernam 3 otsuse järel sellega seotud ja seda täiendava otsusena, millega pärast Sernam 3 otsuse vastuvõtmist ilmnenud uusi asjaolusid täiendati seda otsust sisuliselt, tuleb asuda seisukohale, et sel on eelnimetatuga sama õiguslik laad ja seega samad vastuvõetavuse tingimused. Nimelt märkisin eespool punktides 138 ja 147, et vaidlusalune otsus on otsus, milles on antud hinnang varasema otsusega kokkusobimatuks tunnistatud abi „subjektiivsele mõõtmele”, ning kus komisjon möönab, et abi võidakse üle anda uuele saajale, kellelt see tuleb võib-olla tagasi nõuda.
170. Käesoleval juhul, Üldkohtule esitatud hagis apellandid mitte ainult ei osutanud komisjoni pädevuse puudumisele ja asjaolule, et sellel otsusel puudub õiguslik alus, vaid vaidlustasid ka komisjoni antud hinnangu selle kohta, kas Sernami vara omandajaid tuleb või ei tule käsitada Sernam 3 otsuses kokkusobimatuks tunnistatud abi saajatena.
171. Neil asjaoludel tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt saab teisele isikule adresseeritud otsus kedagi isiklikult puudutada vaid siis, kui see otsus mõjutab teda mingisuguste talle omaste tunnuste või teda iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis teda teistest isikutest eristab, ning seega individualiseerib sarnaselt otsuse adressaadiga(112) .
172. Mis puudutab konkreetsemalt riigiabi valdkonda, saab apellante, kes on vaidlustanud niisuguse otsuse põhjendatuse, mis on vastu võetud ELTL artikli 108 lõike 3 alusel abi kohta hinnangu andmiseks või ametliku uurimismenetluse tulemusena, käsitada isikutena, keda niisugune otsus isiklikult puudutab, kui asjassepuutuva otsuse esemeks olev abi mõjutab oluliselt nende turupositsiooni. Seejuures loetakse isiklikult puudutatuks otsusest, millega komisjon lõpetab ametliku uurimismenetluse, lisaks abi saanud ettevõttele ka selle ettevõtjaga konkureerivad ettevõtjad, kes on menetluses aktiivselt osalenud, eeldusel, et vaidlustatud otsuse esemeks olev abi on nende positsiooni turul oluliselt kahjustanud(113) .
173. Arvestades eespool punktides 169 ja 170 esitatud kaalutlusi, leian, et viidatud kohtupraktika on kohaldatav niisuguse otsuse nagu vaidlusalune otsus tühistamisnõude vastuvõetavuse küsimuses.
174. Tuleb märkida, et ajal, mil Mory äriühingud esitasid Üldkohtusse hagi, see tähendab 17. detsembril 2012, oli nende suhtes toimumas 10. juulil 2012 algatatud likvideerimismenetlus. Üldkohus märkis vaidlustatud kohtumääruse punktis 32 sellest lähtuvalt, et kuna likvideerimise algatamise järel Mory äriühingud enam turul ei tegutse, siis vaidlusaluses otsuses käsitletava kokkusobimatu abi võimalik ülekandmine uuele abisaajale ei saa nende turupositsiooni oluliselt mõjutada. Niisuguse järelduse, mida apellandid pealegi ei ole vaidlustanud vaatamata sellele, et komisjon mainis seda omalt poolt apellatsioonkaebusele esitatud vastuses korduvalt, saab teha üksnes Üldkohus faktilistele asjaolude sõltumatu hindamise tulemusel(114) . Mis puudutab Superga Investi, siis apellandid ei ole vaidlustatud kohtumääruse punktis 52 toodud Üldkohtu faktilist järeldust, mille kohaselt see äriühing ei tegutse postisaadetiste sektoris ega ole seega käsitatav konkurendina.
175. Neil asjaoludel ei ole kellelgi apellantidest alust väita, et nende turupositsiooni mõjutas olulisel määra abi, mis oli varem Sernam 3 otsusega kokkusobimatuks tunnistatud, ja mille võimalik ülekandmine uuele abisaajale on käsitlusel vaidlusaluses otsuses. Järelikult on nende puhul täitmata isikliku puutumuse tingimus ning seega leian, et nende apellatsioonkaebus tuleb tunnistada vastuvõetamatuks.
VI. Kohtukulud
176. Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotuse.
177. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuse suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
178. Käesoleval juhul tuleb märkida, et apellantide nõuded apellatsioonimenetluses rahuldati, kuid esimeses kohtuastmes esitatud hagi tunnistati vastuvõetamatuks. Lisaks ei ole apellandid käesolevas apellatsioonimenetluses nõudnud kohtukulude hüvitamist vastaspoolelt. Leian, et neil asjaoludel tuleb kummagi poole kulud käesolevas apellatsioonimenetluses jätta poolte endi kanda. Mis puudutab esimese kohtuastme kohtukulud tuleb välja mõista apellantidelt.
VII. Ettepanek
179. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
– tühistada Üldkohtu määrus Mory jt vs . komisjon (T‑545/12, EU:T:2013:607);
– jätta Mory SA, Mory Team’i ja Superga Invest’i nõue, milles paluti tühistada Euroopa Komisjoni 4. aprilli 2012. aasta otsus C(2012) 2401 final, mis puudutab kontserni Sernam vara üleandmist tema tervendamismenetluse käigus, vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;
– jätta kummagi poole apellatsioonimenetluse kohtukulud nende endi kanda;
– mõista Mory SA’lt, Mory Team’ilt ja Superga Invest’ilt välja Üldkohtu menetlusega seonduvad kohtukulud.
(1) .
(2)  –	T‑545/12, EU:T:2013:607 (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”).
(3)  –	C(2012) 2401 final.
(4)  –	Otsus riigiabi nr NN 122/2000 ( ex  NJ 140/2000) kohta (EÜT 2001, C 268, lk 15).
(5)  – 20. oktoobri 2004. aasta otsus 2006/367/EÜ riigiabi kohta, mida Prantsusmaa andis osaliselt ettevõttele Sernam (ELT 2006, L 140, lk 1).
(6)  –	Algatamisotsus, mis avaldati ELT 2009, C 4, lk 5.
(7)  –	Otsus 2012/398/EL, mis käsitleb riigiabi nr SA. 12522 (C 37/08) – Prantsusmaa – otsuse Sernam 2 kohaldamine (ELT L 195, lk 19). SNCFi poolt selle otsuse tühistamiseks esitatud hagi on Üldkohtu menetluses pooleli (kohtumäärus SNCF vs . komisjon, T‑242/12, EU:T:2014:313).
(8)  –	Vaidlusaluse otsuse punkt 51.
(9)  –	Vaidlusaluse otsuse punkt 54.
(10)  –	Vt vaidlusaluse otsuse punkt 114 ja V osa, mis kannab pealkirja „Järeldus”.
(11)  –	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 26–28.
(12)  –	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 29–35. Üldkohus viitas selles kohtumääruses Sernam 2 otsusele, kuid tegelikult tugines hagejate argument osalemisele selles haldusmenetluses, mis viis Sernam 3 otsuse vastuvõtmiseni.
(13)  –	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 36–51.
(14)  –	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 52–54.
(15)  –	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 55–58.
(16)  –	Vt näiteks kohtuotsused Prantsusmaa jt vs . komisjon (C‑68/94 ja C‑30/95, EU:C:1998:148, punktid 48–58 ja 74) ning Stichting Woonpunkt jt vs.
komisjon (C‑132/12 P, EU:C:2014:100, punktid 26–31, 42–64 ja 67–75).
(17)  –	Vt kohtuotsused Inuit Tapiriit Kanatami jt vs . parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 57) ja Telefónica vs . komisjon (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 19).
(18)  –	Vt eelkõige kohtuotsused ACEA vs . komisjon (C‑319/09 P, EU:C:2011:857, punkt 67) ja Stichting Woonlinie jt vs . komisjon (C‑133/12 P, EU:C:2014:105, punkt 54).
(19)  –	Niisugust käsitlust hagi esitamise põhjendatud huvi kohta toetavad ühelt poolt teatavad liidu ametlikud keeled, nagu saksa keel, kus hagi esitamise põhjendatud huvi tähistavad terminid „Rechtsschutzbedurfnis” või „Rechtschutzinteresse” (otsetähenduses „vajadus” või „huvi õiguskaitse suhtes”), ja teiselt poolt Euroopa Kohtu praktika, mis räägib „tekkinud ja olemasolevast ning õiguslikku kaitset vajavast põhjendatud huvist” (vt kohtuotsus Planet vs . komisjon, C‑564/13 P, EU:C:2015:124, punktid 28 ja 34).
(20)  –	Selline hagi esitamise põhjendatud huvi tingimuse eesmärgipõhine kontseptsioon kajastub Üldkohtu poolt oma praktikas palju kordi kasutatud sõnastuses, mille kohaselt põhjendatud huvi hagi esitamiseks peab olema korrakohase õigusemõistmise huvides. Seda eesmärki on Üldkohtu praktikas mainitud korduvalt. Vt inter alia
kohtuotsus Lior vs.
komisjon ja komisjon vs.
Lior (T‑192/01 ja T‑245/04, EU:T:2009:365, punkt 247) ning kohtumäärus Talanton vs . komisjon (T‑165/13, EU:T:2014:1027, punkt 34).
(21)  –	Kohtumäärus S. vs . komisjon (206/89 R, EU:C:1989:333, punkt 8).
(22)  –	Kohtuotsus Cañas vs.
komisjon (C‑269/12 P, EU:C:2013:415, punkt 15 ja seal viidatud kohtupraktika).
(23)  –	Vt inter alia, kohtuotsus Planet vs.
komisjon (C‑564/13 P, EU:C:2015:124, punkt 34).
(24)  –	Vt kohtuotsused Stroghili vs . kontrollikoda (204/85, EU:C:1987:21, punkt 11); komisjon vs . Koninklijke FrieslandCampina (C‑519/07 P, EU:C:2009:556, punkt 65), ja Planet vs.
komisjon (C‑564/13 P, EU:C:2015:124, punkt 36), ning kohtumäärus komisjon vs . Provincia di Imperia (C‑183/08 P, EU:C:2009:136, punkt 26).
(25)  –	Kohtuotsus Cañas vs . komisjon (C‑269/12 P, EU:C:2013:415, punkt 15 ja seal viidatud kohtupraktika).
(26)  –	Siiski ei saa eitada, et neil kahel mõistel võib olla kokkupuutepunkte, eelkõige seonduvalt isikliku puutumatuse tingimusega sellisena nagu kohtupraktika seda määratleb.
(27)  –	Vt näiteks kohtuotsus Société pour l’exportation des Sucres vs . komisjon (88/76, EU:C:1977:61, punktid 13–19). Osades kohtuasjades on praktikas tunnistatud teatud asjaoludel hagi esitamise põhjendatud huvi puudumise tõttu vastuvõetamatuks hagi, mille abisaaja esitas komisjoni otsuse peale, millega komisjon tunnistas abimeetme ühisturuga täielikult kokkusobivaks, seega olukorras, kus otsus puudutas hagejat otseselt ja isiklikult. Vt kohtuotsused Nuove Industrie Molisane vs.
komisjon (T‑212/00, EU:T:2002:21, eelkõige punkt 38) ja Sniace vs.
komisjon (T‑141/03, EU:T:2005:129, punkt 62). Asjaolu, et otsus on hagejale soodne (otsus, mis puudutab hagejat otseselt ja isiklikult), ei tähenda ilmtingimata, et sel isikul puuduks põhjendatud huvi hagi esitamiseks. Nimelt on võimalik, et sellise otsuse põhjendustel on niisugused siduvad õiguslikud tagajärjed, mis oma laadilt mõjutavad hageja huve. Vt selle kohta kohtuotsus Coca-Cola vs . komisjon (T‑125/97 ja T‑127/97, EU:T:2000:84, punkt 79), mis käsitleb tühistamishagi, mille esitas isik, kes sai kasu otsusest, millega koondumine tunnistati ühisturuga kokkusobivaks.
(28)  –	Vt eespool punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika.
(29)  –	Vt näiteks kohtumäärus Lech-Stahlwerke vs . komisjon (C‑111/99 P, EU:C:2001:58, eelkõige punkt 19) ja 44. joonealune märkus allpool.
(30)  –	Tribunal administratif de Paris’s selle kohtuasjaga tegelev ettekandja-kohtunik küsis mainitud 14. novembri 2013. aasta kirjas apellantidelt, kas nad soovivad pärast seda, kui komisjon on vastu võtnud Sernam 3 otsuse, oma kaebuse nõuete juurde jääda.
(31)  –	Vt selle kohta kohtuotsus Mediaset (C‑69/13, EU:C:2014:71, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
(32)  –	Vt selle kohta kohtuotsuse Mediaset (C‑69/13, EU:C:2014:71) punktid 24 ja 25, mis puudutavad komisjoni seisukohavõtte teatud konkreetselt abisaajalt tagasinõutava abi suurust käsitlevates kirjades.
(33)  –	Vt eespool 24. joonealuses märkuses mainitud kohtupraktika. Üldkohus on oma väljakujunenud praktikas sellist määratlust täpsustanud ning märkinud, et juhul kui huvi, millele hageja tugineb, puudutab tulevikus tekkivat õiguslikku olukorda, peab hageja tõendama, et sellise olukorra saabumine talle kindlasti kahju tekitab, ning et seega ei saa hageja vaidlustatava akti tühistamisnõude põhjendamiseks tugineda tulevikus tekkivatele olukordadele, mille saabumine ei ole kindel. Vt selle kohta muu hulgas kohtuotsus Sniace vs . komisjon (T‑141/03, EU:T:2005:129, punkt 26). Kui ma ei eksi, siis Euroopa Kohus ei ole sellist määratlust kasutanud. Vaidlustatud kohtumäärus põhineb otseselt sellel Üldkohtu otsusel (vt vaidlustatud kohtumääruse punkt 27).
(34)  –	Vt selle kohta Euroopa Kohtu otsused Könecke Fleischwarenfabrik vs . komisjon (76/79, EU:C:1980:68, punkt 9); Prantsusmaa jt vs . komisjon (C‑68/94 ja C‑30/95, EU:C:1998:148, punkt 74); Abdulrahim vs . nõukogu ja komisjon (C‑239/12 P, EU:C:2013:331, punkt 64); Euroopa Kohtu kohtumäärus komisjon vs . Provincia di Imperia (C‑183/08 P, EU:C:2009:136, punkt 30), ning Üldkohtu otsused Shanghai Excell M & E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision vs . nõukogu (T‑299/05, EU:T:2009:72 punktid 53–55) ja Éditions Odile Jacob vs . komisjon (T‑471/11, EU:T:2014:739, punkt 44, mille apellatsiooniastme menetlus on hetkel pooleli).
(35)  –	Kohtuotsus Abdulrahim vs . nõukogu ja komisjon (C‑239/12 P, EU:C:2013:331, punkt 65).
(36)  –	T‑269/03, EU:T:2009:211.
(37)  –	Üldkohus tegi selles kohtuasjas järelduse kahju hüvitamise hagi puhthüpoteetilise laadi kohta esiteks tulenevalt asjaolust, et kuigi väidetava kahju tekitamisest oli möödunud aastaid, ei olnud kõnesolevat hagi senini esitatud, teiseks oli hageja kohtuistungil ise tunnistanud selle hüpoteetilist laadi, kolmandaks oli hageja märkinud, et tema aktsionäridel ei olnud õigust niisuguse hagi esitamiseks ka juhul, kui tema poolt esitatud tühistamishagi osutunuks edukaks (vt eelmises joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Socrates vs . komisjon, punktid 45–47).
(38)  –	T‑141/03, EU:T:2005:129.
(39)  –	T‑136/05, EU:T:2007:295.
(40)  –	Sellesse teise otsuserühma kuuluvad peale kahes eelnevas joonealuses märkustes viidatud kohtuotsuste Sniace vs.
komisjon ja Salvat père & fils jt vs . komisjon ka otsused kohtuasjades TV2/Danmark jt vs.
komisjon (T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 ja T‑336/04, EU:T:2008:457, eelkõige punktid 67–82) ja kohtumäärus Schutzgemeinschaft Milch und Milcherzeugnisse vs . komisjon (T‑113/11, EU:T:2014:756, vt eelkõige punktid 32–34).
(41)  –	Kohtuotsused Sniace vs . komisjon (T‑141/03, EU:T:2005:129, punkt 28); Salvat père & fils jt vs . komisjon (T‑136/05, EU:T:2007:295, punkt 43), ja TV2/Danmark jt vs.
komisjon (T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 et T‑336/04, EU:T:2008:457, punkt 79).
(42)  –	T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 et T‑336/04, EU:T:2008:457, punktid 79–81.
(43)  –	C‑111/99, EU:C:2001:58.
(44)  –	Mainitud kohtuasjas vaidlustas hageja komisjoni otsuse, kus komisjon tunnistas keelatud riigiabiks niisugused finantsabi projektid, millega Baieri liidumaa eraldas hagejale 20 miljonit Saksa marka. Euroopa Kohus lükkas tagasi komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväite, milles komisjon osutas hagi esitamise põhjendatud huvi puudumisele, kuna liidumaa oli ümberkorralduskavade täitmisest loobunud, ning märkis, et „ei ole välistatud, et pädev siseriiklik kohus teeb otsuse, millega kohustab Baieri liidumaad […] tasuma [hagejale] 20 miljonit Saksa marka” (vt kohtumäärus Lech-Stahlwerke vs . komisjon, punkt 19).
(45)  –	T‑28/02, EU:T:2005:357.
(46)  –	Üldkohus asus selles kohtuasjas seisukohale, et see, kas siseriiklik kohus, kellele on esitatud kahju hüvitamise hagi, võtab arvesse komisjoni hinnangut ELTL artikli 101 kohaldatavuse kohta, on ebakindel, seega tulevane ja hüpoteetiline asjaolu (punktid 47–51). Samamoodi on Üldkohus kohtuotsuses NBV ja NVB vs . komisjon (T‑138/89, EU:T:1992:95) märkinud, et kui siseriikliku kohtu hinnang liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise kohta erineb komisjoni hinnangust – vastavalt ELTL artiklile 101 –, on see käsitatav ebakindla asjaoluna (vt punkt 33; siiski näib, et Üldkohus on selles kohtuasjas viidanud võimalikule kolmandate isikute poolt esitatavale hagile).
(47)  –	Vt näiteks kohtuotsused NBV ja NVB vs . komisjon (T‑138/89, EU:T:1992:95, punkt 33); Sniace vs.
komisjon (T‑141/03, EU:T:2005:129, punkt 40), ja kohtumäärus First Data jt vs . komisjon (T‑28/02, EU:T:2005:357, punkt 51).
(48)  –	Vt eespool punktid 28 ja 29.
(49)  –	Teisest küljest ei saa ühegi kohtutoimikusse kuuluva dokumendiga tõendada komisjoni väidet, et see hagi oli kunstlik, kuna esitati üksnes vastuvõetamatuse vastuväitele vastamise huvides.
(50)  –	Vt eespool punkt 76.
(51)  –	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 44–46.
(52)  –	Vaidlustatud kohtumääruse punkt 47.
(53)  –	Vt eespool punkt 80.
(54)  –	Apellantide endi sõnul on nende vara käesoleval juhul vähenenud, kuna nende käive vähenes seetõttu, et Sernam tegutseb tänu kokkusobimatule riigiabile turul edasi, ning samal ajal, kui apellantide vara vähenes, on Geodis rikastunud, kuna jätkab ebaseaduslikku abi saanud Sernami tegevust ja on seega saanud kasu tema käibe arvelt.
(55)  –	Vt minu ettepanekut kohtuasjas Areva jt vs . komisjon (C‑247/11 P ja C‑253/11 P, EU:C:2013:579, punktid 110–116 ja seal viidatud kohtupraktika). Samas kontekstis märkisin ka seda, et etteheidet, mis põhineb Üldkohtusse esitatud väidetest erineval õiguslikul alusel, tuleb pidada uueks väiteks, mis on vaja tunnistada vastuvõetamatuks, samas kui Üldkohtus juba esitatud väite põhjendamiseks esitatud etteheide võib olla vastuvõetav argument (vt eelkõige punktid 112 ja 113 ning seal viidatud kohtupraktika).
(56)  –	Vt minu poolt kohtuasjas Areva jt vs.
komisjon (C‑247/11 P ja C‑253/11 P, EU:C:2013:579) esitatud ettepaneku punktides 110–116 viidatud kohtupraktika.
(57)  –	Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [ELTL artikli 108] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339).
(58)  –	T‑123/09, EU:T:2012:164; Euroopa Kohus jättis otsuse muutmata (C‑287/12 P, EU:C:2013:395).
(59)  –	Vt eespool 58. joonealune märkus.
(60)  –	Kohtumäärus SNCF vs . komisjon (T‑242/12, EU:T:2014:313).
(61)  –	Vt eespool 58. joonealune märkus.
(62)  –	Vt eespool 23.–30. joonealune märkus.
(63)  –	Vt vaidlustatud kohtumääruse punkt 59.
(64)  –	Nimelt juhtudel, kui tegu on otsustega mitte esitada vastuväiteid määruse nr 659/1999 artikli 4 lõike 3 alusel. Vt kohtuotsused Cook vs . komisjon (C‑198/91, EU:C:1993:197, punkt 23); Matra vs . komisjon (C‑225/91, EU:C:1993:239, punkt 17), ning komisjon vs . Kronoply ja Kronotex (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, punktid 47 ja 48 ning seal viidatud kohtupraktika).
(65)  –	Vt eespool 58. joonealune märkus.
(66)  –	Vt vastavalt eespool punktid 126–128 ja 144 ning punkt 139.
(67)  –	Vt vaidlusaluse otsuse punkt 51.
(68)  –	Vt vaidlustatud kohtumääruse punktid 33 ja 56.
(69)  –	Tuleb märkida, et hetkel on Üldkohtus pooleli palju kohtuasju seoses otsustega, milles komisjon on analüüsinud, kas riigiabi saaja ja tema vara ülevõtja vahel on majanduslik järjepidevus. Viitan eelkõige esiteks kohtuasjades Larko vs . komisjon (T‑412/14) ja Larymnis Larko vs . komisjon (T‑576/14), mis puudutavad komisjoni 27. märtsi 2014. aasta otsust [SG – Greffe (2014) D/4621/28-3-2014], mis oli adresseeritud Kreeka Vabariigile ja puudutas riigiabi, mida anti aktsiaseltsile „Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki Anonymi Etaireia NEA LARKO” (NOUVELLE LARKO), ning teiseks kohtuasjadele Itaalia vs . komisjon (T‑673/14); SEA vs . komisjon (T‑674/14), ja Airport Handling vs . komisjon (T‑688/14), mis kõik käsitlevad komisjoni 9. juuli 2014. aasta otsust C(2014) 4537 final, teatavaks tehtud 10. juulil 2014, ning käsitleb äriühingu Airport Handling SpA asutamist äriühingu SEA SpA poolt. Ilmselgelt ei saa ma nende kohtuasjade kohta seisukohta võtta, kuid arvestan neid siiski oma analüüsis.
(70)  –	C‑328/99–C‑399/00, EU:C:2003:252.
(71)  –	Komisjoni 2. juuni 1999. aasta otsus 2000/536/EÜ, mis puudutas Itaalia poolt Seleco SpA-le antud riigiabi (EÜT 2000, L 227, lk 24; vt eelkõige punktid 116–120). Euroopa Kohus tühistas selle otsuse eelmises joonealuses märkuses viidatud kohtuotsusega, kuna rikutud oli põhjendamiskohustust.
(72)  –	Varem EÜ artikli 88 lõige 2.
(73)  –	Liidu kohus tegi selle juhtumi kohta terve rea otsuseid. Käesoleva asjaga omavad seost esiteks kohtuotsus Kreeka jt vs . komisjon (T‑415/05, T‑416/05 ja T‑423/05, EU:T:2010:386), mis puudutab nõuet tühistada komisjoni 14. septembri 2005. aasta otsus K(2005) 2706 (lõplik) Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE-le antud riigiabi kohta (K 11/2004 ( ex  NN 4/2003) – Olympiaki Aeroporia – Ümberkorraldamine ja erastamine) ning teiseks kohtuotsus komisjon vs.
Kreeka (C‑415/03, EU:C:2005:287), mis käsitles liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi Kreeka Vabariigi vastu seoses kohustusega nõuda tagasi riigiabi, mis oli tunnistatud ebaseaduslikuks ja kokkusobimatuks komisjoni 11. detsembri 2002. aasta otsusega 2003/372/EÜ Kreeka Vabariigi poolt Olympic Airways’ile antud abi kohta (ELT 2003, L 132, lk 1).
(74)  –	Otsus 2003/372 (vt eelmine joonealune märkus).
(75)  –	Otsus K(2005) 2706 (lõplik) (vt 73. joonealune märkus).
(76)  –	Ibidem, artikkel 1.
(77)  –	Vt otsuse K(2005) 2706 (lõplik) punktid 178–183.
(78)  –	Komisjoni 16. märtsi 2004. aasta otsus, riigiabi C‑11/04 – Olympic Airways (ELT C 192, lk 2).
(79)  –	Komisjon märkis samas asjas veel, et ta algatas rikkumismenetluse, mis on aluseks kohtuotsusele komisjon vs . Kreeka (C‑415/03, EU:C:2005:287), kus Euroopa Kohus tuvastas, et tegu oli toiminguga, mille eesmärk oli takistada riigiabi sissenõudmist (vt selle kohtuotsuse punktid 33 ja 34).
(80)  –	T‑123/09, EU:T:2012:164 ja C‑287/12 P, EU:C:2013:395.
(81)  –	Komisjoni 12. novembri 2008. aasta otsus 2009/155/EÜ 300 miljoni euro suuruse laenu kohta, mida Itaalia andis ettevõtjale Alitalia, nr C 26/08 ( ex  NN 31/08) (ELT 2009, L 52, lk 3).
(82)  –	Komisjoni 12. novembri 2008. aasta otsus K(2008) 6745 (lõplik), riigiabi N 510/2008 kohta, Itaalia – lennukompanii Alitalia vara müük.
(83)  –	Otsuse K(2008) 6745 (lõplik), punktid 92–127.
(84)  –	Otsuse K(2008) 6745 (lõplik), punktid 128–151.
(85)  –	Üldkohtu kohtuotsuse punkt 68 (T‑123/09, EU:T:2012:164).
(86)  –	Vt Euroopa Kohtu otsuse punktid 54–62 (C‑287/12 P, EU:C:2013:395).
(87)  –	Vt eespool 69. joonealune märkus.
(88)  –	Vt viidatud otsuse punkt 47.
(89)  –	Vt eespool 69. joonealuses märkuses toodud viited.
(90)  –	Vt kohtumäärus Airport Handling vs . komisjon, punkt 26 (T‑688/14 R, EU:T:2014:1010).
(91)  –	19. detsembri 2012. aasta otsus C(2013) 1668.
(92)  –	Esmapilgul on seda tüüpi juhtumiga tegu Airport Holding’u vaidluses.
(93)  –	Ryanair’i juhtumis esitati kõnesolev analüüs otsuses ametlikku uurimismenetlust mitte algatada.
(94)  –	Larko juhtumis ei olnud komisjon veel teinud otsust abi kokkusobimatuks tunnistamise kohta, ning seega oli majandusliku järjepidevuse puudumise tuvastamine oma laadilt ennetav, „juhuks, kui” komisjon peaks niisuguse otsuse vastu võtma.
(95)  –	Vaidlusaluse otsuse punktid 14–50.
(96)  –	Vaidlusaluse otsuse punkt 54.
(97)  –	Vt vaidlusaluse otsuse punkt 60.
(98)  –	Vaidlusaluse otsuse punktid 62–107.
(99)  –	Selleks peab akt tekitama siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis on laadilt sellised, et võivad mõjutada vaidlustamisnõude esitaja huve, muutes oluliselt tema õiguslikku olukorda; vt inter alia
kohtuotsus Deutsche Post vs . komisjon (C‑77/12 P, EU:C:2013:695, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
(100)  –	Vt vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 4 lõige 3, artikli 7 lõiked 3 ja 4.
(101)  –	Sellega seoses saaks võib-olla viidata määratlusele „olemasoleva abi muudatus” selle määruse artikli 1 lõike c mõttes, millele on osutatud komisjoni 21. aprilli 2004.aasta määruse (EÜ) nr 794/2004, millega rakendatakse määrust nr 659/1999 (ELT L 140, lk 1; ELT eriväljaanne L 286, lk 3) artikli 4 lõikes 1, mille kohaselt „tähendab olemasoleva toetuse muudatus mis tahes muutust, välja arvatud puhtalt formaalsed või halduslikud muudatused, mis ei mõjuta toetusmeetme ühisturule vastavuse hindamist”.
(102)  –	Vt eespool punkt 94.
(103)  –	Vt eespool 82. joonealuses märkuses viidatud otsuse punktid 92–127.
(104)  –	Kuna liikmesriik loovutas talle kuuluva äriühingu vara, oli küsimus selles, kas riigivara sellise müügi puhul esines abile iseloomulikke elemente. Käesolevas asjas müüdi vara eraõigusliku äriühingu (müüja) poolt äriühingule, mis moodustati riigiettevõtte (SNCF) (uue) tütarettevõtjana.
(105)  –	Vt selle kohta kohtuotsus Mediaset (C‑69/13, EU:C:2014:71, punkt 27).
(106)  –	Vt analoogia alusel kohtuotsuse HGA jt vs.
komisjon (C‑630/11 P–C‑633/11 P, EU:C:2013:387) punktid 51 ja 52, mis käsitlesid siiski ametliku uurimismenetluse algatamise otsust. Euroopa Kohus otsustas selles kohtuotsuses veel, et asjaolu, et riigiabi valdkonna menetlust reguleerivad aktid ei näe sõnaselgelt ette võimalust seda tüüpi otsuse vastuvõtmiseks, ei takista komisjonil juhul, kui algatamisotsus põhines puudulikel asjaoludel, teha otsust ametliku uurimismenetluse laiendamise kohta, tingimusel et selle laiendamine ei kahjusta huvitatud poolte menetlusõigusi.
(107)  –	T‑123/09, EU:T:2012:164.
(108)  –	Vt vaidlustatud kohtumääruse punkt 109.
(109)  –	Niisugust lahendust toetab ühelt poolt menetlusökonoomia põhimõte ja teiselt poolt ei riku see poolte kaitseõigusi, kuna hagi esitamise õiguse küsimus oli pooltevahelise vaidluse esemeks nii esimeses kohtuastmes kui ka apellatsiooniastmes.
(110)  –	Kohtuotsus Stichting Woonpunkt jt vs.
komisjon (C‑132/12 P, EU:C:2014:100, punkt 44).
(111)  –	Vt kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs . parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punktid 51, 60 ja 61). Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on akt üldkohaldatav, kui see kuulub kohaldamise objektiivselt kindlaksmääratud olukordadele ja tekitab õiguslikke tagajärgi üldiselt ja abstraktselt kindlaks määratud isikute kategooriatele. Vt kohtuotsus AJD Tuna (C‑221/09, EU:C:2011:153, punkt 51).
(112)  –	Vt eelkõige kohtuotsused Plaumann vs . komisjon (25/62, EU:C:1963:17, punktid 197 ja 223); Hispaania vs . Lenzing (C‑525/04 P, EU:C:2007:698, punkt 30), ja Stichting Woonpunkt jt vs . komisjon (C‑132/12 P, EU:C:2014:100, punkt 57).
(113)  –	Kohtuotsus Sniace vs . komisjon (C‑260/05 P, EU:C:2007:700, punktid 54 ja 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
(114)  –	Kohtuotsus Sniace vs . komisjon (C‑260/05 P, EU:C:2007:700, punkt 60).