62020CC0500
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
TAMARA ĆAPETA
esitatud 3. veebruaril 2022 (
1
)
Kohtuasi C‑500/20
ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft
versus
Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim kohus))
Eelotsusetaotlus – Rahvusvahelised lepingud – Raudteetransport – Rahvusvahelise raudteeveo konventsioon (COTIF) – Infrastruktuuri kasutamist rahvusvahelises raudteeliikluses käsitleva lepingu ühtsed eeskirjad (CUI) – Euroopa Kohtu pädevus – Vedaja kulud asendusvedurite rentimiseks pärast tema enda vedurite kahjustumist – Lepinguosalised, kes laiendavad oma vastutuse ulatust viitega riigisisesele õigusele
I. Sissejuhatus
1.
2015. aasta juulis sõitis Kufsteini raudteejaamas (Austria) rööbastelt maha kuuest vedurist koosnev rong, mille tõttu said kahjustada kaks vedurit. Vedurite remont kestis vastavalt kuus ja kaheksa kuud ning sel ajal rentis vedaja asendusvedureid. Käesoleva kohtuvaidluse esemeks on rentimisest tulenevate kulude hüvitamise alus ja ulatus.
2.
Oberster Gerichtshofi (Austria kõrgeim kohus) esitatud eelotsusetaotlus puudutab 9. mai 1980. aasta rahvusvahelise raudteeveo konventsiooni (COTIF) – mida on muudetud 3. juuni 1999. aasta Vilniuse protokolliga – selle osa tõlgendamist, mis käsitleb raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja vastutust. Sissejuhatava küsimusena soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas Euroopa Kohus on pädev tõlgendama COTIFit, mille on sõlminud nii liit kui ka tema liikmesriigid transpordi valdkonnas, milles liidul ja liikmesriikidel on jagatud pädevus. See ei ole esimene kord, kui Euroopa Kohtul palutakse lahendada küsimus oma pädevuse kohta segalepingute suhtes. (
2
) Võttes arvesse segapädevusega välistegevuse keerukust, (
3
) ei ole see tõenäoliselt ka viimane.
3.
Juhul kui Euroopa Kohus loeb ennast pädevaks, palutakse lisaks tõlgendada raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjate vastutuse ulatust infrastruktuuri kasutamist rahvusvahelises raudteeliikluses käsitleva lepingu ühtsete eeskirjade (edaspidi „CUI ühtsed eeskirjad“) (
4
) alusel ja võimalikke erandeid sellest. Euroopa Kohtul ei ole veel olnud võimalust tõlgendada CUI ühtseid eeskirju.
II. Õiguslik kontekst
4.
Kõik liidu liikmesriigid – peale Küprose Vabariigi ja Malta Vabariigi – on Rahvusvaheliste Raudteevedude Valitsustevahelise Organisatsiooni (OTIF) loomist käsitleva konventsiooni COTIF osalised. COTIFi ratifitseerimine Euroopa Liidu poolt jõustus 1. juulil 2011. (
5
)
A.
CUI ühtsed eeskirjad
5.
CUI ühtsed eeskirjad (
6
) on kohaldatavad kõikidele lepingutele, mis käsitlevad raudteeinfrastruktuuri kasutamist rahvusvahelisteks vedudeks, nagu seda on põhikohtuasja poolte vahel sõlmitud leping.
6.
CUI ühtsete eeskirjade artikkel 4 „Imperatiivne õigusnorm“ on sõnastatud järgmiselt:
„Kui käesolevates ühtsetes eeskirjades pole seda otsesõnu lubatud, siis on õigustühised igasuguste lepingute sätted, mis otseselt või kaudselt kalduvad kõrvale nendest ühtsetest eeskirjadest. Selliste sätete kehtetus ei too kaasa veolepingu ülejäänud sätete kehtetust. Eelöeldu ei takista lepingupooltel võtmast endale suuremat vastutust ja ulatuslikumaid kohustusi, kui on sätestatud käesolevates ühtsetes eeskirjades, või määramast kindlaks asjale tekitatud kahju hüvitamise piirmäära.“
7.
CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 „Ettevõtja vastutus“ lõigetes 1 ja 4 on sätestatud:
„(1)   Ettevõtja vastutab
a)
isikukahju eest (surm, vigastus või muu füüsilise või vaimse tervise kahjustus),
b)
asjale tekitatud kahju eest (vallas- või kinnisasjade hävimine või kahjustus),
c)
varalise kahju eest, mis on tingitud sellest, et vedaja peab vastavalt CIVi ühtsetele eeskirjadele ja CIMi ühtsetele eeskirjadele maksma hüvitisi,
juhul kui nimetatud kahju tekitati vedajale või tema abipersonalile infrastruktuuri kasutamise ajal ning selle põhjus on raudteeinfrastruktuuris.
[…]
(4)   Lepingupooled võivad kokku leppida, kas ja millises ulatuses vastutab ettevõtja kahju eest, mida vedajale tekitavad hilinemine või ekspluatatsioonihäired.“
8.
CUI ühtsete eeskirjade artikli 19 „Muud nõuded“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kõigil juhtudel, kui kohaldatakse käesolevaid ühtseid eeskirju, saab kahju hüvitamise nõuet, mis tahes õiguslikul alusel, esitada ettevõtja või vedaja vastu ainult käesolevate ühtsete eeskirjade eeldustel ja piirangutega.“
B.
Ühinemisleping
9.
Ühinemislepingus (
7
) on muu hulgas sätestatud seos liidu õigusest tulenevate kohustuste ning COTIFist ja selle liidetest tulenevate kohustuste vahel. Täpsemalt on selle artiklis 2 sätestatud:
„Ilma et see piiraks konventsiooni eesmärki hõlbustada, parandada ja arendada rahvusvahelist raudteetransporti ning ilma et see piiraks selle täielikku kohaldamist konventsiooni teiste liikmesriikide suhtes, kohaldavad liitu kuuluvad konventsiooni liikmesriigid omavahelistes suhetes liidu eeskirju ja seetõttu mitte konventsioonist tulenevaid eeskirju, välja arvatud juhul, kui konkreetse juhtumi suhtes kohaldamiseks puudub kehtiv liidu eeskiri.“
10.
Lisaks täpsustatakse ühinemislepingu artiklis 7 liidu pädevuse ulatuse kindlaksmääramise meetodit:
„Liidu pädevuse ulatus näidatakse üldjoontes ära käesoleva lepingu allkirjastamise ajal liidu esitatavas kirjalikus deklaratsioonis. Kõnealust deklaratsiooni võib vajaduse korral muuta liidult OTIFile saadetava teatisega. See ei asenda ega piira mingil moel küsimusi, mida võidakse käsitleda teadetes liidu pädevuse kohta enne OTIFi otsuse tegemist ametliku hääletamise teel või muul viisil.“
C.
Otsus 2013/103 (
8
)
11.
Otsuse 2013/103 teises põhjenduses on sätestatud:
„Liidul on ainupädevus või oma liikmesriikidega jagatud pädevus valdkondades, mida hõlmab 9. mai 1980. aasta rahvusvaheline raudteeveo konventsioon (COTIF), mida on muudetud 3. juuni 1999. aasta Vilniuse protokolliga […]“.
12.
Lisaks sisaldab otsuse 2013/103 I lisa Euroopa Liidu deklaratsiooni, mis käsitleb ühinemislepingu artiklis 7 osutatud pädevuse teostamist (edaspidi „deklaratsioon“). Deklaratsioon sisaldab liidet, milles on esitatud loetelu õigusaktidest, millega liit on seni oma pädevust teostanud.
D.
Austria õigus
13.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on Austria tsiviilseadustiku (Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch, edaspidi „ABGB“) §-s 1293 jj kodifitseeritud kohustus hüvitada kahju selle kahju põhjustaja süü alusel. Lepingulistes suhetes peab kohustatud pool tõendama, et ta ei ole lepinguliste kohustuste rikkumises süüdi (ABGB § 1298). Kohustatud isik vastutab ka nende isikute süülise käitumise eest, keda ta kasutab oma kohustuste täitmisel (ABGB § 1313a). Kui süü saab omistada kostjale, kuuluvad seoses asendusveduritega nõutavad rendikulud riigisisese õiguse kohaselt hüvitamisele.
III. Vaidluse taust ja eelotsuse küsimused
14.
2014. aasta detsembris sõlmisid Saksamaal registreeritud asukohaga eraomandis raudtee-ettevõtja Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH (edaspidi „Lokomotion“) ja Austria raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja ÖBB-Infrastruktur Aktiengeselschaft (edaspidi „ÖBB-Infrastruktur“) lepingu raudteeinfrastruktuuri kasutamise kohta rahvusvahelisteks vedudeks, mille eest Lokomotion maksab tasu.
15.
See leping sisaldab viidet ÖBB-Infrastrukturi infrastruktuuri kasutamise lepinguga seotud üldtingimustele (edaspidi „ÖBB-Infrastrukturi üldtingimused“).
16.
ÖBB-Infrastrukturi üldtingimustes on sätestatud, et vastutust reguleerivad ABGB, äriseadustik (Unternehmensgesetzbuch), raudtee- ja mootorsõidukite tsiviilvastutuse seadus (Eisenbahn- und Kraftfahrzeughaftpflichtgesetz) ja CUI ühtsed eeskirjad, välja arvatud juhul, kui need on vastuolus nimetatud üldtingimustega.
17.
Pärast Lokomotioni kuue veduri rööbastelt mahasõitu 15. juulil 2015 olid kaks kahjustatud vedurit remonditööde ajaks kasutuskõlbmatud. Lokomotion rentis kaks asendusvedurit, kandes sellega seotud kulusid.
18.
Lokomotion nõuab ÖBB-Infrastrukturilt õnnetusest tingitud asendusvedurite rendikulu hüvitamist summas 629110 eurot (millele lisanduvad viivitusintress ja kulud). Ta väidab, et õnnetuse põhjustasid puudused ÖBB-Infrastrukturi raudteeinfrastruktuuris. ÖBB-Infrastruktur rikkus Lokomotioni sõnul õigusvastaselt ja süüliselt raudteeliiklust käsitlevates õigusnormides sätestatud kohustusi raudteerööbaste nõuetekohase tootmise, kontrolli, hoolduse, korrashoiu ja remondi kohta. Asendusvedurite rendikulu tuleb seega pidada CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punktis b nimetatud asjale tekitatud kahjuks.
19.
ÖBB-Infrastruktur väidab seevastu, et õnnetuse põhjustas rööbastelt maha sõitnud vedurite vahel lahti läinud haakekonks, mis oli juba enne veeremi rööbastelt maha sõitmist ülekoormatud, ja seega toimus õnnetus Lokomotioni süül. ÖBB-Infrastruktur väidab lisaks, et tegemist on varalise kahjuga, mis ei kuulu CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkti b alusel hüvitamisele.
20.
Esimese astme kohus jättis Lokomotioni nõude osaotsusega rahuldamata, leides, et kohaldatavad on ainult CUI ühtsed eeskirjad, välistades ABGB vastutust käsitlevate sätete kohaldamise. Sellest tulenevalt nõustus ta ÖBB-Infrastrukturiga, et rendikulusid ei saa pidada „asjale tekitatud kahjuks“ CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses.
21.
Apellatsioonikohus tühistas siiski esimese astme kohtu osalise otsuse ja kohustas teda asja uuesti läbi vaatama ja lahendama. Ta leidis, et CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada laialt ja sellega on hõlmatud ka „kaudne asjale tekitatud kahju“.
22.
ÖBB-Infrastruktur esitas selle otsuse peale Oberster Gerichtshofile (Austria kõrgeim kohus) kassatsioonkaebuse, paludes see otsus tühistada.
23.
Neil asjaoludel otsustas Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas Euroopa Kohus on pädev tõlgendama [CUI ühtseid eeskirju]?
2.
Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt:
kas [CUI ühtsete eeskirjade] artikli 8 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et selles sätestatud ettevõtja vastutus asjale tekitatud kahju eest hõlmab ka kulu, mis tekib vedajal seetõttu, et ta peab oma vedurite kahjustada saamise tõttu üürima asenduseks teised vedurid?
3.
Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt ja teisele eitavalt:
kas [CUI ühtsete eeskirjade] artiklit 4 ja artikli 19 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et lepingupooled saavad oma vastutust kehtivalt laiendada üldise viitega liikmesriigi õigusele, kui selle kohaselt on vastutuse ulatus küll laiem, kuid – erinevalt süüst sõltumatust vastutusest, mille näevad ette [CUI ühtsed eeskirjad] – vastutuse eeldusena on ette nähtud süü olemasolu?“
24.
Kirjalikud seisukohad esitasid põhikohtuasja pooled ja Euroopa Komisjon.
IV. Analüüs
A.
Esimene küsimus: kas Euroopa Kohus on pädev tõlgendama CUI ühtseid eeskirju?
25.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas Euroopa Kohus on pädev tõlgendama CUI ühtseid eeskirju, mis moodustavad osa COTIFist – segalepinguna sõlmitud rahvusvahelisest lepingust.
26.
Segalepingud on rahvusvahelised lepingud, mille sõlmivad korraga liit ja kõik või osa tema liikmesriikidest. (
9
) Segalepinguid ei ole aluslepingutes sõnaselgelt ette nähtud, need on liidu poliitilise ja õigusliku tegelikkuse looming. Sellised lepingud kajastavad lõimitud Euroopa konstrueerimise ainulaadsust ja keerukust. (
10
)
27.
Kui rahvusvaheline leping reguleerib valdkondi nii liidule antud pädevuse piires kui ka väljaspool seda, ei ole liidul nõutavat põhiseaduslikku pädevust sellise lepingu sõlmimiseks tervikuna. Seetõttu peavad liikmesriigid ühinema liidu kõrval lepinguosalistena, et tagada lepingu kehtiv sõlmimine nende osade suhtes, mis kuuluvad liikmesriikide ainupädevusse. See nn kohustuslik segapädevus (
11
) tuleneb pädevuse andmise põhimõtte kohaldamisest, (
12
) mis reguleerib liidu pädevust nii sise- kui ka välistegevuses. (
13
)
28.
Muudes olukordades on segalepingu sõlmimine valikuline. Niinimetatud „valikuline segapädevus“ (
14
) esineb siis, kui pädevuse andmise põhimõte on kogu lepingu suhtes täidetud. See tähendab, et liidul on vajalik pädevus rahvusvahelise lepingu kõigi sätete osas, isegi kui mõnda neist pädevustest ei ole veel kasutatud, ja seega on need vaid potentsiaalsed. Valikuline segapädevus ei tulene seega pädevuse andmise põhimõtte kohaldamisest, nagu kohustusliku segapädevuse puhul, vaid tegemist on pigem antud pädevuse teostamise küsimusega.
29.
Kui liidul on asjaomase lepinguga hõlmatud valdkondades oma liikmesriikidega jagatud pädevus, võib sellise lepingu sõlmida, nagu on kinnitanud Euroopa Kohtu praktika, kas segalepinguna või liidu poolt üksinda. (
15
) Nagu ma allpool 2. jaos üksikasjalikumalt selgitan, tähendab see ka seda, et liit saab oma jagatud pädevust teostada mitte ainult liidusisese õigusakti vastuvõtmisega, vaid ka rahvusvahelise lepingu sõlmimisega küsimuses, mille kohta ei ole veel liidusiseseid õigusakte.
30.
Valikulised segalepingud tulenevad seega poliitilisest valikust selle kohta, kuidas antud jagatud pädevust kasutada.
31.
Käesoleval juhul on tegemist valikulise segalepinguga transpordipoliitika valdkonnas, milles liidul on oma liikmesriikidega jagatud pädevus. (
16
) Vaidlusaluse lepingu ükski osa ei kuulu mõnda liikmesriikide ainupädevuse valdkonda, samuti ei ole seda käesolevas asjas väidetud. Teisisõnu võiks Euroopa Liit reguleerida kõiki COTIFiga hõlmatud valdkondi. Mitut küsimust reguleeritigi suures osas liidusiseselt isegi enne liidu ühinemist COTIFiga. (
17
)
32.
CUI ühtsed eeskirjad hõlmavad samas valdkonda, mis liidu COTIFiga ühinemise ajal oli hõlmatud potentsiaalse jagatud pädevusega. (
18
) See tähendab, et pädevus selles valdkonnas õigusakte kehtestada oli liidule antud, kuid seda võimalust ei ole (veel) kasutatud. Täpsemalt sõnastades soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus seega teada, kas Euroopa Kohus on pädev tõlgendama segalepingu neid osi, mille eseme suhtes on liidule küll aluslepingutega pädevus antud, kuid mille kohta ei ole liit veel liidusiseseid õigusakte vastu võtnud.
33.
Sellele küsimusele ei ole veel selget vastust.
34.
Euroopa Kohtu pädevust segalepingute suhtes on arutatud üllatavalt väikeses arvus kohtuotsustes ja erinevatel põhjustel. (
19
) Euroopa Kohtu praktikas ei ole veel antud üldist vastust selle kohta, mis on Euroopa Kohtule segalepingute valdkonnas kuuluva pädevuse põhjendus ja piirid. Vastupidi, mitu kohtujuristi (
20
) ja õigusteadlast (
21
) on juhtinud tähelepanu raskustele, mis tulenevad Euroopa Kohtu lähenemisest pädevusele, väites sisuliselt, et see tekitab õiguskindlusetust kohaldatava standardi suhtes.
35.
See nähtub ka erinevatest vastustest, mida käesolevas menetluses osalejad pakuvad seoses esimese küsimusega. Lokomotion eitab Euroopa Kohtu pädevust, väites, et CUI ühtsed eeskirjad ei ole aluslepingutega hõlmatud, kuna need ei ole liidu institutsiooni aktid, ning et igal juhul ei ole Euroopa Kohus kunagi tõlgendanud CUI ühtseid eeskirju ega ole seega pädev. Seevastu ÖBB-Infrastruktur ja komisjon on seisukohal, et Euroopa Kohus võib CUI ühtseid eeskirju tõlgendada. Nad esitavad samas erinevaid argumente ja tuginevad erinevale kohtupraktikale. Ühelt poolt viitab ÖBB-Infrastruktur kohtuotsusele COTIF I (
22
) ja järeldab, et Euroopa Kohus on pädev tõlgendama CUI ühtseid eeskirju, kuna liidul on COTIFi suhtes pädevus. Komisjon leiab seevastu, et liidu pädevusest ei piisa, kuid kuna CUI ühtsed eeskirjad puudutavad valdkonda, mis on suures osas hõlmatud liidu õigusaktidega, võib Euroopa Kohus lugeda ennast pädevaks. Sellega seoses tugineb komisjon peamiselt kohtuotsusele Lesoochranárske zoskupenie. (
23
)
36.
Minu arvates tuleb Euroopa Kohtu pädevuse küsimusele vastamisel arvesse võtta segalepingute aluseks oleva põhiseadusliku pädevuse jaotuse keerukust. Seega tuleb vastuse andmisel sellele, kas Euroopa Kohus on pädev segalepingu mõne konkreetse sätte suhtes, võtta arvesse põhjuseid, miks liit on sellise lepingu osaline. Minu arvates on Euroopa Kohus pädev üksnes segalepingu nende sätete suhtes, mille vastuvõtmisel on liit oma pädevust teostanud.
37.
Vaatamata sellekohase sõnaselge selgituse puudumisele leian, et olemasolevat kohtupraktikat võib mõista nii, et see võimaldab järeldada, et Euroopa Kohus ei ole automaatselt pädev tõlgendama segalepingu kõiki sätteid, vaid ta võib tõlgendada üksnes neid sätteid, mille suhtes liit on oma pädevust teostanud. Esitan selle analüüsi 1. jaos.
38.
Selline arusaam ei tulene mitte ainult olemasolevast kohtupraktikast, vaid see on minu arvates ka ainus vastuvõetav selgitus aluslepingutega ette nähtud põhiseadusliku pädevuste jaotuse raames. See tõstatab siiski küsimuse, kuidas liit saab teostada välispädevust ja milline on jagatud pädevuse teostamise tagajärg. Käsitlen neid küsimusi 2. jaos.
39.
Seejärel kohaldan 3. jaos seda arutluskäiku käesoleva kohtuasja suhtes ja jõuan järeldusele, et Euroopa Kohus on pädev tõlgendama CUI ühtseid eeskirju, kuna liit on COTIFiga ühinedes teostanud oma pädevust selles sätestatud eeskirjade, sealhulgas raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja vastutust käsitlevate eeskirjade suhtes.
1. Ülevaade kohtupraktikast, mis käsitleb Euroopa Kohtu pädevust segalepingute tõlgendamisel
40.
Euroopa Kohtu pädevuse selgitamine rahvusvaheliste lepingute tõlgendamisel sai alguse 1974. aasta kohtuotsusest Haegeman. (
24
) See kohtuasi puudutas Euroopa Kohtu pädevust tõlgendada rahvusvahelisi lepinguid üldisemalt, mitte ainult segalepinguid. Küsimus tekkis seetõttu, et EMÜ asutamislepingu artiklis 177 (nüüd ELTL artikkel 267) ei ole rahvusvahelisi lepinguid sõnaselgelt nimetatud aktidena, mida Euroopa Kohus võib tõlgendada. Euroopa Kohus otsustas, et ta on pädev tõlgendama EMÜ ja Kreeka vahelist ühinemislepingut, kuna selle sõlmis nõukogu ja mis on seetõttu liidu õiguse lahutamatu osa. (
25
) Siiski, nagu märgib Timmermans, „ei too segalepingu lõimimine liidu õigussüsteemi kaasa […] Euroopa Kohtu piiramatut pädevust kogu lepingu suhtes“. (
26
)
41.
Küsimus, kas Euroopa Kohus on pädev tõlgendama segalepinguid seetõttu, et need on osa liidu õigusest, või pigem seetõttu, et konkreetne tõlgendatav säte kuulub liidu pädevusse, tekkis esimest korda kohtuasjas Demirel. (
27
) Saksamaa ja Ühendkuningriigi valitsus väitsid, et Euroopa Kohtul ei ole pädevust seoses Türgiga sõlmitud segalepingu nende sätetega, mille suhtes on oma volitusi teostanud liikmesriigid. (
28
) Euroopa Kohus vastas neile argumentidele, selgitades, et vaidlusalune küsimus ei kuulu liikmesriikide ainupädevusse, ning lükkas asjakohatuna tagasi argumendi, et liit ei ole veel oma potentsiaalset pädevust teostanud, kuid ei selgitanud, miks ta pidas seda asjakohatuks. (
29
)
42.
Kuigi kohtuotsust Demirel võiks seega tõlgendada nii, nagu oleks Euroopa Kohus tuvastanud oma pädevuse tõlgendada kõiki segalepingu sätteid, välja arvatud need, mis hõlmavad veel liikmesriikide ainupädevusse kuuluvat valdkonda, ei väljendanud Euroopa Kohus sellist seisukohta selgelt ega selgitanud seda. Seega ei saa nimetatud varajast kohtuotsust pidada lõplikuks seisukohaks üldküsimuses, mis puudutab Euroopa Kohtu pädevust segalepingute tõlgendamisel. (
30
)
43.
Hilisemad kohtuotsused, mis puudutavad Euroopa Kohtu tõlgendamispädevust, võib minu arvates jagada kahte põhirühma. Esimene rühm koosneb nendest kohtuotsustest, milles lähtutakse Euroopa Kohtu pädevuse laiast tõlgendusest tulenevalt sellest, et segalepingud moodustavad liidu õiguse osa ja vajavad seetõttu ühetaolist tõlgendamist. Sellesse rühma kuuluvad mitu intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide lepinguga (edaspidi „TRIPS-leping“) seotud kohtuotsust, nagu kohtuotsused Hermès (
31
) ja Dior, (
32
) Århusi konventsiooni käsitlev kohtuotsus Lesoochranárske zoskupenie (
33
) ning hiljutine kohtuotsus Moldova Vabariik, (
34
) mis on seotud energiaharta lepinguga. Teises kohtuasjade rühmas on kasutatud kitsamat lähenemisviisi ja vaadatakse Euroopa Kohtu pädevuse kindlaksmääramiseks seost sätte, mille tõlgendamist taotletakse, ja liidu pädevuse teostamise vahel. Sellesse rühma kuulub kohtuotsus Merck, (
35
) mis puudutab samuti TRIPS-lepingut, samuti hulk rikkumismenetlustega seotud kohtuotsuseid, näiteks kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, (
36
) mis on seotud Berni kirjandus- ja kunstiteoste kaitse konventsiooniga, kohtuotsus Etang de Berre, (
37
) mis käsitleb Vahemere saastekaitse konventsiooni, või ÜRO mereõiguse konventsiooniga seotud kohtuotsus Sellafieldi segaoksiidkütusetehas. (
38
)
44.
Pädevuse küsimus tekkis nendes kohtuotsustes erinevatel põhjustel ja seetõttu ei ole neid võimalik korrektselt mõista väljaspool nende konkreetset konteksti. Siiski võib kõiki neid minu arvates lugeda nii, et need viivad järelduseni, et Euroopa Kohus seostab oma pädevust segalepingu konkreetse sätte suhtes liidu pädevuse teostamisega.
45.
See tõlgendus ei pruugi olla esmapilgul ilmne, eriti arvestades esimest kohtuotsuste rühma. Lubatagu mul seetõttu selgitada oma seisukohta kohtuotsuse Hermès näitel. (
39
) Selles kohtuasjas seisis Euroopa Kohus silmitsi olukorraga, kus ei olnud selge, kas Beneluxi kaubamärgiga seotud riigisisene ajutine meede kuulub ajutisi meetmeid reguleeriva TRIPS-lepingu artikli 50 kohaldamisalasse. Ainus liidu õigusakt valdkonnas, mida asjaomane TRIPS-lepingu säte puudutas, oli määrus ühenduse kaubamärkide kohta. (
40
) Vaidlus puudutas aga Beneluxi, mitte ühenduse kaubamärki. Euroopa Kohus leidis siiski, et tal on pädevus, sest TRIPS-lepingu artikkel 50 võib olla võrdselt kohaldatav nii riigisisese kui ka liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvates olukordades. Euroopa Kohus selgitas, et selle ühetaoline tõlgendamine oli selgelt liidu huvides. (
41
)
46.
Euroopa Kohtu tuginemine „ühetaolise tõlgendamise huvile“ võis viia järelduseni, et selline huvi on peamine põhjendus Euroopa Kohtu pädevusele tõlgendada TRIPS-lepingu artiklit 50.
47.
Ent nii selles kui ka teistes esimesse rühma kuuluvates kohtuasjades pidi Euroopa Kohus vastama kahele erinevale oma pädevust puudutavale küsimusele, mida tuleb käsitleda eraldi. Esimene küsimus on see, kas Euroopa Kohus on põhimõtteliselt pädev tõlgendama segalepingu konkreetset sätet (TRIPS-lepingu artikkel 50 kohtuasjas Hermès). Teine küsimus seisneb selles, kas Euroopa Kohus võib tõlgendada segalepingu asjakohaseid sätteid, kui seda tõlgendust tuleb kohaldada liikmesriigi kohtu menetluses olevas vaidluses, mis ei kuulu liidu õiguse kohaldamisalasse.
48.
Esimesele küsimusele vastamisel võimaldas Euroopa Kohtul oma pädevust jaatada see, et liit oli teostanud oma pädevust segalepingu selle sätte suhtes, mille tõlgendamist taotleti. TRIPS-lepingutega ühinedes muutus selle artikkel 50 ühenduse kaubamärkide valdkonnas liidu õiguse osaks. Seega muutis liidu ühinemine TRIPS-lepinguga selle artikli 50 liidu õiguse osaks.
49.
Euroopa Kohus tugines „ühetaolise tõlgendamise huvile“ üksnes selleks, et põhjendada vastust teisele küsimusele tema pädevuse kohta. See oli vajalik seetõttu, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olev vaidlus ei puudutanud ühenduse, vaid Beneluxi kaubamärki. Sellisel juhul tuli TRIPS-lepingu artiklit 50 seega kohaldada riigisisese, mitte liidu õigusena. Viidates kohtuotsustes Dzodzi, (
42
) Leur‑Bloem (
43
) ja Giloy (
44
) välja kujunenud kohtupraktikale ja seda kohaldades põhjendas Euroopa Kohus oma pädevust tõlgendada liidu õigust olukordades, mis ei kuulu selle kohaldamisalasse, vajadusega vältida liidu õiguse erinevaid tõlgendusi, mis võivad tekkida juhul, kui Euroopa Kohus ei abista liikmesriigi kohtunikke riigisisestes olukordades. See oli siiski võimalik üksnes seetõttu, et TRIPS-lepingu artiklist 50 on saanud liidu õiguse osa.
50.
Sarnast põhjenduskäiku kasutati kõigil juhtudel, mida ma nimetasin esimesse rühma kuuluvaks. Neis kõigis oli aluspõhjuseks, miks Euroopa Kohus on pädev tõlgendama vastavalt TRIPS-lepingu artiklit 50, Århusi konventsiooni artikli 9 lõiget 3 või energiaharta lepingu välismaiseid otseinvesteeringuid käsitlevaid sätteid, liidu valik muuta need sätted liidu õiguse osaks, ühinedes vastavate segalepingutega.
51.
Seda loogikat on veel selgemalt kirjeldatud teises kohtuasjade rühmas, kus Euroopa Kohus seostas otsesemalt lepingu sisu ja liidu pädevuse teostamise. Euroopa Kohtu pädevust jaatati kas seetõttu, et segalepinguga hõlmatud küsimus oli reguleeritud kehtivate liidu eeskirjadega, või kui see nii ei olnud, siis leiti, et küsimus kuulub valdkonda, mis oli suures osas hõlmatud liidu eeskirjadega. Kui aga sellist seost ei tuvastatud, leidis Euroopa Kohus, et tal ei ole tõlgendamispädevust, isegi kui aluslepingute alusel oli olemas potentsiaalne jagatud pädevus.
52.
Nii oli see kohtuasjas Merck. (
45
) Euroopa Kohtul paluti taas kord tõlgendada TRIPS-lepingut, seekord selle artiklit 33, mis reguleerib patendikaitse aegumist. Euroopa Kohus leidis, et tema pädevus sõltub sellest, kas liit on teostanud oma pädevust TRIPS-lepingu asjaomases valdkonnas. Olles järeldanud, et patendid ei ole (või on üksnes sporaadiliselt) reguleeritud liidu õigusega, asus Euroopa Kohus seisukohale, et küsimus, kas TRIPS-lepingu artiklil 33 on vahetu õigusmõju, on riigisisese kohtu otsustada. Euroopa Kohtu enda sõnul „tuleb järeldada, et kuna TRIPS-lepingu artikkel 33 kuulub valdkonda, milles ühenduse õiguse praeguses arengujärgus jääb pädevus põhimõtteliselt liikmesriikidele, võivad nad selle sätte vahetut õigusmõju tunnustada või mitte“. (
46
)
53.
Tõlgituna pädevuse keelde tähendas see, et Euroopa Kohus ei olnud pädev tõlgendama TRIPS-lepingu artiklit 33, kuna liit ei olnud veel kasutanud oma jagatud pädevust patendikaitse valdkonnas.
54.
Mitu käesoleva ettepaneku punktis 43 loetletud kohtuotsust, mis tehti liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses, mitte eelotsusena, seostavad Euroopa Kohtu pädevuse samuti liidu pädevuse teostamisega. Nendes kohtuotsustes tõstatati kohtualluvuse küsimus veidi teistsugusel viisil. Euroopa Kohtul paluti nendes kohtuasjades kõigepealt lahendada küsimus, kas segalepingu säte, mida väidetavalt rikuti, oli osa liidu õigusest või mitte. Ainult esimesel juhul võis asuda seisukohale, et liikmesriik on „jätnud täitmata oma aluslepingutest tuleneva kohustuse“. Neis kohtuotsustes nähti ette pealtnäha uudne tegur: Euroopa Kohtu pädevus on olemas juhul, kui asjaomane valdkond on juba suures osas hõlmatud liidu õigusaktidega. (
47
)
55.
Järeldust, et poliitikavaldkond on juba suures osas hõlmatud liidu õigusega, tuleb mõista kui näitajat, mis võimaldab Euroopa Kohtul otsustada, et liit otsustas segalepinguga ühinemisel teostada ka oma jagatud pädevust selles konkreetses küsimuses, mida liidusiseses õiguses ei oldud veel reguleeritud. Euroopa Kohtule pädevuse andva liidu pädevuse teostamine toimus vaidlusaluse segalepingu sõlmimisega. (
48
) Just see andis Euroopa Kohtule pädevuse.
56.
Kui tõlgendada neid kohtupraktika suundi ettepandud viisil, võimaldavad need mõlemad järeldada, et Euroopa Kohtu pädevus tõlgendada segalepingu sätet, mille suhtes liit ei ole veel oma pädevust liidusiseselt teostanud, sõltub järeldusest, et liit on kasutanud selles konkreetses küsimuses oma pädevust segalepingu sõlmimisega.
57.
Selgitan järgmiseks, miks see järeldus on vajalik ja liidu praeguses põhiseaduslikus korras ainuvõimalik.
2. Vajalik seos sätte, mille tõlgendamist taotletakse, ja liidu pädevuste teostamise vahel
58.
Liidu ja liikmesriikide jagatud pädevuste teostamist reguleerivad aluslepingud. Põhiseaduslik valik selle kohta, kuidas on pädevused korraldatud, on nii põhjendus Euroopa Kohtu pädevusele tõlgendada segalepinguid kui ka selle pädevuse piir.
a) Kuidas aluslepingu sätted pädevuste teostamise kohta põhjendavad Euroopa Kohtu pädevust
59.
Liidu pädevuse teostamine võib toimuda liidusiseselt liidu õigusaktide vastuvõtmise kaudu või väliselt tulenevalt asjaolust, et liit ühines rahvusvahelise lepinguga, mis reguleerib jagatud pädevuse valdkondi. Õigus sõlmida jagatud pädevuse valdkonnas segaleping ei sõltu tingimusest, et liit on sellist pädevust juba sisemiselt teostanud. Seda õigust võib kohe esimest korda kasutada rahvusvahelise lepingu sõlmimisega.
60.
Kohtujuristid on sellist lähenemist juba pakkunud. Kohtuasjas Sellafieldi segaoksiidkütusetehas leidis kohtujurist Maduro, et „rahvusvahelise lepingu sõlmimine saab ise olla ühenduse tavalise pädevuse teostamise vorm, sõltumata sellest, et varem on vastu võetud ühendusesiseseid õigusakte“. (
49
)
61.
Kaks hiljutist Euroopa Kohtu otsust, COTIF I (
50
) ja Antarktika merekaitsealad, (
51
) kinnitavad, et jagatud pädevust saab esimest korda teostada rahvusvahelise lepingu sõlmimisega. (
52
) Kohtuotsuses COTIF I hajutas Euroopa Kohus arvamuses 2/15 (
53
) sisalduvast avaldusest tulenenud kahtlused ja kinnitas, et liit võib igal juhul otsustada (
54
) sõlmida rahvusvahelise lepingu valdkonnas, mille puhul on tegemist üksnes jagatud pädevusega. (
55
) See tähendab, et liit saab esimest korda teostada oma jagatud pädevust rahvusvahelise lepingu allkirjastamisega.
62.
Seega alati, kui on võimalik järeldada, et rahvusvahelise lepinguga ühinemisel oli liit otsustanud teostada (kuni selle hetkeni ainult potentsiaalset) jagatud pädevust, muutuvad selle lepingu asjaomased sätted alates selle sõlmimise hetkest liidu poolt teostatud pädevuseks ja seega liidu õiguse osaks.
63.
Näib, et arusaamatus tuleneb sellest, et aetakse segi küsimus jagatud pädevuste välisest teostamisest (rahvusvahelise lepingu sõlmimisega) ja küsimus selle kohta, kas need välispädevused kuuluvad liidu ainupädevusse. See tuleneb sellest, kuidas AETRi põhimõte (
56
) sisaldub tänases ELTL artikli 3 lõikes 2. Selles artiklis on sätestatud, et liidu „ainupädevusse“ kuulub rahvusvahelise lepingu sõlmimine, kui selline leping võib mõjutada või muuta neid pädevusi, mida on juba ühiseeskirjadega teostatud.
64.
Erinevalt liidu välissuhetest peetakse EL toimimise lepingus seoses liidusiseste olukordadega silmas ainu- või jagatud pädevust. Ainupädevus ei võimalda liikmesriikidel ise tegutseda, kuid ka jagatud pädevus, kui liit on seda juba kasutanud, keelab samuti liikmesriigil ise tegutseda. Kuid sisevaldkonnas ei nimetata seda ainupädevuseks, seda nimetatakse eesõiguseks, ehkki EL toimimise lepingus seda väljendit ei kasutata. Eesõigus on ette nähtud ELTL artikli 2 lõikes 2.
65.
See, et liikmesriigid ei või sõlmida rahvusvahelisi lepinguid, kui see mõjutaks ühiseeskirju, tuleneb samuti kõnealusest eesõigusest. Aluslepingute struktuuris on selline eesõigus siiski sätestatud ainupädevust käsitlevas sättes (ELTL artikli 3 lõige 2). See võib olla põhjus, miks pädevuse teostamist välissuhetes nähakse ja selgitatakse sageli erinevalt pädevuse teostamisest sisesuhetes.
66.
Lisaks käsitleb ELTL artikli 3 lõige 2 eesõigust olukorras, kus jagatud pädevust teostatakse kõigepealt sisemiselt. Selles on kindlaks määratud, et valdkonnas, kus liikmesriikide pädevus on ammendunud, sõlmib lepingu liit, mitte liikmesriigid. ELTL artikli 3 lõige 2 ei lahenda aga tagajärgede küsimust, mis kaasnevad siis, kui jagatud pädevust teostatakse esimest korda väliselt.
67.
Kui kasutada eesõiguse asjakohasemat terminoloogiat, (
57
) muutub olukord selgemaks. ELTL artikli 2 lõikes 2 on sätestatud, et jagatud pädevuse valdkonnas võivad liikmesriigid teostada oma pädevust niivõrd, kuivõrd liit ei ole oma pädevust teostanud. Teistpidi sõnastatuna tähendab see, et liikmesriigid ei või oma pädevust teostada (liidu eesõiguse kasutamine on selle ammendanud), kui liit on seda pädevust konkreetses küsimuses kasutanud. Seega, kui liit on jagatud pädevust liidusiseselt teostanud, ei või liikmesriigid võtta ühiseeskirju mõjutavaid meetmeid, kehtestades riigisisese õigusakti või sõlmides rahvusvahelise lepingu. See on ELTL artikli 3 lõikes 2 sätestatud AETRi põhimõtte põhjendus.
68.
Olenemata sellest, kas liit teostab jagatud pädevust rahvusvahelise lepingu sõlmimisega või oma õiguskorras õigusaktide vastuvõtmisega, peaks tagajärg olema sama: liikmesriigid ei või asjaomast normi ühepoolselt muuta. Seega ei ole oluline, kas liit on teostanud oma pädevust liidusiseselt või -väliselt. Põhjus, miks liikmesriikidel ei ole õigust muuta oma riigisiseses õiguskorras ühepoolselt rahvusvahelise lepingu sätteid, on sama, mille tõttu nad ei või ühepoolselt muuta liidu õiguskorras kehtestatud meetmeid – tagatud peab olema liidu õiguse ühtne ja ühetaoline kohaldamine.
69.
Eesõiguse mõistele tuginemine võimaldab lahendada seoses liidu välissuhetega veel ühe tavalise arusaamatuse, mille puhul aetakse liidu tuletatud välispädevuse küsimus segi liidu ainuõigusliku välispädevusega. (
58
) Nimelt on liidul tuletatud välispädevus kõigis valdkondades, milles tal on (ainu- või jagatud) sisepädevus. Liidusiseselt jagatuks loetud pädevuse teostamine ei võimalda liikmesriikidel seda pädevust sisemiselt ega väliselt teostada. (
59
)
70.
Lisaks nähtub eeltoodust, et olemasolevate liidusiseste eeskirjade otsimine või selle hindamine, kas asjaomane valdkond on juba suures osas hõlmatud liidu õigusnormidega, aitab kindlaks teha, kas liikmesriikide püüded kõnealust küsimust reguleerida on ammendunud. See on ka Euroopa Kohtu tõlgendamispädevuse põhjenduseks.
71.
Ühiseeskirju võib mõjutada mitte ainult vastupidiste eeskirjade kehtestamine või nende teksti muutmine, vaid ka nende tõlgendamine. Ühiseeskirjade iseseisev tõlgendamine liikmesriikide ametiasutuste poolt võib neid mõjutada või muuta. Euroopa Kohtul on liidu õiguskorras lõplik pädevus tõlgendada rahvusvahelise lepingu neid sätteid, millest on saanud ühiseeskirjad seetõttu, et liit teostas oma jagatud pädevust rahvusvahelise lepinguga ühinemise teel.
72.
Väide, et Euroopa Kohus on pädev tõlgendama rahvusvahelise lepingu sätteid, millega liit on oma jagatud pädevust teostanud, on seega võrdväärne väitega, et Euroopa Kohus on pädev tõlgendama liidu institutsioonide vastu võetud määrust või direktiivi. Sellise rahvusvahelise lepingu asjakohased osad on liidu õiguskorras sama laadi kui liidusisesed teisesed õigusaktid. Sellest tuleneb loomulikult Euroopa Kohtu pädevus.
b) Kuidas EL toimimise lepingu sätted pädevuse teostamise kohta piiravad Euroopa Kohtu pädevust
73.
Liidu volituse tunnustamine teostada oma jagatud pädevust esimest korda rahvusvahelisel tasandil on põhiseaduslikust seisukohast tundlik küsimus, sest see valik mõjutab liikmesriikide reguleerimisvõimet asjaomases valdkonnas. Seda seetõttu, et aluslepingute kohaselt on suurem osa jagatud pädevustest ammendava mõjuga – kui liit on küsimust reguleerinud, ei saa liikmesriigid seda üksi reguleerida seni, kuni asjaomane liidu regulatsioon kehtib.
74.
Ahvatlev mõte oleks lihtsustada Euroopa Kohtu pädevuse küsimust, laiendades seda segalepingu kõikidele sätetele lihtsalt seetõttu, et selline leping muutus liidu õiguse osaks, ja kuna see suurendaks liidu õiguse ühetaolist tõlgendamist. (
60
) Kuid nagu kohtujurist Cosmas õigesti märkis, (
61
) ei või selle liidu huvi tõttu ära kaotada praegust pädevuste jaotust liidu ja selle liikmesriikide vahel. See jaotus lepiti kokku aluslepingutes, mis on liidu õigus- ja poliitilise süsteemi põhiseaduslik alusdokument. Seega, kuigi Euroopa Kohtu pädevuse sidumine liidu pädevuse teostamisega muudab esimese neist teise „keerukuse pantvangiks“, (
62
) ei saa ainuüksi see puudus põhjendada seda, et eiratakse põhiseaduslikke valikuid liidu ja selle liikmesriikide pädevuste piiritlemise kohta.
75.
Just seetõttu saabki Euroopa Kohus jaatada oma pädevust üksnes segalepingu nende sätete suhtes, millega liit teostas oma regulatiivset pädevust. Jagatud pädevuse valdkonnas vastu võetud liidusiseste õigusaktide puhul on alati selge, et liidu eesmärk oligi reguleerida kõike sellistes õigusaktides sisalduvat. Segalepingute puhul ei ole see aga iseenesestmõistetav, vaid seda tuleb kinnitada iga konkreetse lepingu analüüsiga selle enda kontekstis.
76.
Otsus selle kohta, kas liit peaks kasutama jagatud pädevust, mille tulemusel ei või liikmesriigid enam oma akte kehtestada, või seda mitte kasutama, on poliitiline valik. (
63
) See valik sõltub aga liidu põhiseaduslikest põhimõtetest. Esiteks saab liit tegutseda üksnes selleks, et saavutada liidu poliitika eesmärke. (
64
) Teiseks võib ta jagatud pädevust teostada ainult juhul, kui on järgitud subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtet. Need põhimõtted reguleerivad liidu pädevuse teostamist nii liidusiseselt kui ka -väliselt. (
65
)
77.
Subsidiaarsus kaitseb otsuste tegemist liikmesriigi tasandil. See on eriti oluline, kui võtta arvesse, et kord juba liidu poolt kasutatud jagatud pädevus välistab liikmesriikide meetmed. Kui liit teostab oma pädevust väliselt, ei tagata subsidiaarsuse põhimõtet samade menetlustega nagu sisemiste otsuste tegemisel. (
66
) Sellest põhimõttest tuleb aga kinni pidada. Seega võib selle põhimõtte rikkumisele tuginedes seada rahvusvahelise lepingu vastavuse aluslepingutele kahtluse alla ex ante ELTL artikli 218 lõike 11 kohases menetluses või ex post tühistamismenetluses või kehtivust käsitlevas eelotsusemenetluses.
78.
Kohtujurist Cosmas tõi esile veel ühe põhiseaduslikkusega seotud asjaolu, mida ei tohiks jätta tähelepanuta, kui määratakse kindlaks Euroopa Kohtu pädevus segalepingute suhtes. See puudutab pädevuse piiritlemist horisontaalsel teljel Euroopa Kohtu ja teiste liidu institutsioonide vahel. Ta märkis, et kuigi Euroopa Kohtu üldine ülesanne hõlmab olemuslikult ka õigusloovat rolli, ei tähenda see, et Euroopa Kohus peaks tegema seadusandlikke algatusi. (
67
) Otsus liikmesriikide õigusnormide ühtlustamiseks teatavas valdkonnas, käesoleval juhul seoses raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja vastutusega, kuulub liidu poliitiliste institutsioonide pädevusse ja selle puhul tuleb järgida aluslepingutes ette nähtud otsustusprotsessi. Kui Euroopa Kohus peaks automaatselt järeldama, et segalepingu kõik sätted tulenevad liidu pädevuse teostamisest (Euroopa Kohtu pädevuse automaatse tuvastamise tagajärjel), asendaks Euroopa Kohus tegelikult oma hinnanguga liidu pädevate poliitiliste institutsioonide hinnangu selle kohta, kas asjaomase valdkonna ühtlustamine on vajalik või mitte.
79.
Kohtuotsuses COTIF I väitis Saksamaa Liitvabariik, et jagatud pädevuse teostamine välisvaldkonnas ilma seda enne sisetasandil tegemata tekitab Euroopa Parlamendi kõrvalejätmise ja seadusandlikust tavamenetlusest kõrvalehiilimise ohu. (
68
) Sellel väitel on liidu põhiseadusliku korra seisukohast oma loogika olemas.
80.
Samas tagab aga ELTL artiklis 218 sätestatud menetlus, et liidu institutsioonidel on välissuhete valdkonnas pädevuse teostamisel samasugused volitused nagu neil on liidusiseses seadusandluses. Seda on Euroopa Kohus oma praktikas ka tunnustanud. Ta kinnitas, et ELTL artikli 218 lõike 6 punkti a alapunktis v (
69
) on sätestatud menetlus, mis puudutab seadusandliku tavamenetlusega hõlmatud valdkondades sõlmitavaid lepinguid. (
70
) Euroopa Kohus on leidnud, et need kaks menetlust tagavad sarnase institutsioonilise tasakaalu. (
71
) Mõlemal juhul on komisjonil algatusõigus, nõukogu teeb otsuse kvalifitseeritud häälteenamusega ja nõutav on Euroopa Parlamendi nõusolek.
81.
Arvestades seda, kui oluline on põhiseaduslikust seisukohast siduda Euroopa Kohtu pädevus segalepingut tõlgendada liidu pädevuse teostamisega sellise lepingu vastuvõtmisel, on ainus võimalik järeldus see, et enne Euroopa Kohtu tõlgendamispädevuse üle otsustamist on vaja hinnata lepingu sõlmimise põhjuseid ja asjaolusid. See eeldab muidugi, et Euroopa Kohus on pädev tõlgendama kogu lepingut, et otsustada, millised selle sätted on liidu õiguse sätted. Euroopa Kohus on sellist tõlgendamispädevust ka juba kinnitanud. (
72
)
82.
Hindamine, millised segalepingu sätted on need, mille suhtes liit on oma jagatud pädevust teostanud, on keerukas ülesanne, mida saab täita ainult juhtumipõhiselt. Kas sellest, et leping sõlmiti segalepinguna, saab midagi järeldada? Võib ehk olla võimalik väita, et liikmesriigid osalevad sellises lepingus, sest on otsustatud, et liit teostab ainult osa jagatud pädevustest, samas kui teised pädevused jäävad liikmesriikide reguleerida.
83.
Mis võiks muidu olla põhjus, miks liikmesriigid lepinguga ühinevad? Minu arvates võib liikmesriikidel olla muid põhjusi ühineda koos liiduga osalistena rahvusvahelise lepinguga, isegi kui sellise lepingu tulemuseks on nende ühepoolsete meetmete võtmise õiguse ammendumine kõigis lepinguga hõlmatud valdkondades. Näiteks võivad liikmesriigid soovida säilitada kontrolli sellise lepingu suhtes peetavate läbirääkimiste üle, isegi kui nad kaotavad kontrolli pärast lepingu sõlmimist. Liikmesriigid võivad ka lihtsalt soovida olla rahvusvahelisel tasandil nähtavad. Lõpuks võis nende osalemise tingida rahvusvaheline õigus (vastandatuna liidu õigusele). Seetõttu ma ei arva, et oleks kuigi palju võimalik järeldada pelgast asjaolust, et leping on sõlmitud segalepinguna.
84.
Segalepingud, millega liit poolena liitub, võivad olla väga erinevad. (
73
) Need võivad olla kahe- või mitmepoolsed, läbi räägitud uute lepingutena või olnud olemas enne seda, kui liit sai pädevuse nendega ühineda. Iga üksiku lepingu sõlmimisega seotud asjaolud võivad olla erinevad. Eriti keeruline on vastata küsimusele, kas liit on kasutanud oma jagatud pädevust seoses mitmepoolsete lepingutega, mille osalised olid liikmesriigid enne liidu ühinemist sellise lepinguga. Seetõttu ei saa minu arvates seda, kas Euroopa Kohus on pädev segalepingut tõlgendama, eelnevalt kindlaks määrata kõikide lepingute puhul kehtiva üldreeglina.
85.
Euroopa Kohus peab hindama asjaolusid, mis on seotud liidu osalemisega konkreetses lepingus, et teha kindlaks, kas liit on teostanud oma jagatud pädevust seoses sellise lepingu konkreetse sättega. Kui see oli nii, siis on Euroopa Kohus omandanud pädevuse tõlgendada segalepingu sellist sätet selle kohaldamiseks liidu õiguskorras.
86.
On mõeldav, et Euroopa Kohtul ei ole võimalik ettevalmistavate dokumentide, lepingu sõlmimiseni viiva menetluse, segalepingu teksti ega ühegi muu asjakohase asjaolu põhjal järeldada, et liit kavatses vaidlusaluse lepinguga ühinedes teostada osa oma jagatud pädevusest. Olen seisukohal, et sellisel juhul peaks ta järeldama, et põhiseaduslikust pädevuste korraldusest kinnipidamiseks jääb pädevus liikmesriikidele. Sellisel juhul peaks Euroopa Kohus oma pädevust eitama. Käesoleval juhul see aga nii ei ole.
3. Euroopa Kohtu pädevus tõlgendada CUI ühtseid eeskirju
87.
Nagu käesoleva arvamuse alguses on selgitatud, on COTIF, sealhulgas CUI ühtsed eeskirjad, rahvusvaheline segaleping transpordi valdkonnas, mille suhtes on aluslepingutes ette nähtud, et liit jagab oma pädevust liikmesriikidega. Kõik COTIFiga hõlmatud küsimused kuulusid liidu sellega ühinemise ajal ainuliselt või jagatuna liidu pädevusse. Seega ei ole selles ühtegi valdkonda, milles liikmesriikidel oleks ainupädevus.
88.
Liidu 25 liikmesriiki olid COTIFi osalised, enne kui liit 2011. aastal sellega osalisena ühines. On selge, et liit võttis vastutuse COTIFi nende osade eest, milles tal oli liidusisestest õigusaktidest tulenevalt ainuvälispädevus (eesõiguse teostamise kaudu). (
74
) Deklaratsioonile lisati loetelu liidu õigusaktidest. (
75
)
89.
Seda deklaratsiooni ei saa siiski mõista ammendava loeteluna valdkondadest, milles liit teostas oma pädevust COTIFiga ühinemisel, kuna sisepädevuse teostamine liidu poolt areneb pidevalt. (
76
) Seega ei ole sellega vastuolus tõlgendus, mille kohaselt on liit (esimest korda) teostanud oma jagatud pädevusi COTIFiga ühinemise teel.
90.
CUI ühtsed eeskirjad hõlmavad osana COTIFist liidu transpordipoliitika valdkonda, mida ei oldud veel liidusiseselt reguleeritud (või siis oli seda tehtud vaid vähesel määral). (
77
) CUI ühtsed eeskirjad käsitlevad raudteeinfrastruktuuri kasutamise lepinguid ja vedaja või raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja vastutust kahju eest, mis võib tekkida sellise kasutamise käigus.
91.
Kas liit, ühinedes CUI ühtsete eeskirjade kui COTIFi ühe osaga, on teostanud oma jagatud pädevust transpordi valdkonnas ja selle ammendava eesõiguse kasutamine ei võimalda liikmesriikidel enam reguleerida raudteeinfrastruktuuri kasutamise lepinguid ja sellega seotud vastutust kahjude eest liidusiseste lepingute puhul? Kui see on nii, siis on Euroopa Kohtul CUI ühtsete eeskirjade asjaomaste sätete tõlgendamise pädevus.
92.
CUI ühtsed eeskirjad, millega ühtlustatakse raudteevõrgu infrastruktuuri kasutamise lepingute sõlmimine ja poolte vastutus liidusiseses piiriüleses transpordis, võivad aidata kaasa liidu transpordipoliitikaga seotud eesmärkide saavutamisele.
93.
Vastutuse ühtlustatud reguleerimine kõrvaldab erinevused raudteetranspordi piiriüleses toimimises, aidates sellega likvideerida piiriülese transpordi sujuva toimimise takistused, mida ei oleks lihtne saavutada, kui jätta see liikmesriikide erinevate õigusaktide ülesandeks. Seega võib liidu tasandi meede olla põhjendatud, kuna see kuulub transpordipoliitika ühe eesmärgi alla ja vastab subsidiaarsuse põhimõttele.
94.
Ühinemislepingu artikkel 2 on sõnastatud järgmiselt: „Ilma et see piiraks konventsiooni eesmärki hõlbustada, parandada ja arendada rahvusvahelist raudteetransporti ning ilma et see piiraks selle täielikku kohaldamist konventsiooni teiste liikmesriikide suhtes, kohaldavad liitu kuuluvad konventsiooni liikmesriigid omavahelistes suhetes liidu eeskirju ja seetõttu mitte konventsioonist tulenevaid eeskirju, välja arvatud juhul, kui konkreetse juhtumi suhtes kohaldamiseks puudub kehtiv liidu eeskiri.“ (
78
)
95.
Minu arvates väljendab ühinemislepingu artikkel 2 liidu tahet reguleerida vastutust, mis on seotud raudteeinfrastruktuuri kasutamist käsitlevate lepingute täitmisega liidusiseses piiriüleses transpordis, kohaldades nende suhete suhtes CUI ühtseid eeskirju. Teisisõnu otsustas liit reguleerida raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja vastutust, nõustudes CUI ühtsete eeskirjadega ka liidusisestes olukordades.
96.
Lisaks selgitatakse esiletõstetud fraasi tähendust otsuse 2013/103 II lisas (
79
) järgmiselt: „Väljendit „konkreetse juhtumi suhtes kohaldamiseks“ tuleb mõista selliselt, et seda kohaldatakse eri juhtumite suhtes, mida reguleeritakse konventsiooni sätetega, sealhulgas konventsiooni liidetega, ning mida ei reguleerita Euroopa Liidu õigusaktidega.“
97.
Sõnastust „välja arvatud juhul, kui konkreetse juhtumi suhtes kohaldamiseks puudub kehtiv liidu eeskiri“ tuleb minu arvates mõista nii, et liit kasutab COTIFit nagu oma liidusiseseid transpordieeskirju. Liit kohaldab konventsiooni valdkondades, mida ta ei ole veel liidusiseselt reguleerinud, et reguleerida ka liidusiseseid olukordi, milles tal on jagatud pädevus.
98.
Konventsiooni koosseisu kuuluvad CUI ühtsed eeskirjad, mis tähendab, et liit on otsustanud kohaldada neid eeskirju raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjate vastutuse suhtes liidusisestes olukordades. Samal ajal on selge, et selle valikuga ei ole liit loobunud neid eeskirju liidusisese transpordi valdkonnas muutmast. Seetõttu kohaldatakse CUI ühtseid eeskirju liidusiseste suhete suhtes ainult siis ja seni, kuni liit ei ole kehtestanud erinevaid eeskirju. Kuid kuni selliste eeskirjade vastuvõtmiseni on CUI ühtsed eeskirjad ühtlasi ka liidu õigus.
99.
Seetõttu olen arvamusel, et liit on kasutanud oma liikmesriikidega jagatud pädevust transpordipoliitika valdkonnas, et kohaldada CUI ühtsetes eeskirjades ette nähtud raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjate vastutuse süsteemi ka liidusisestele olukordadele. Selle tulemuseks on liikmesriikide reguleerimisvolituste ammendumine nimetatud valdkonnas. Seega on Euroopa Kohus pädev tõlgendama CUI ühtseid eeskirju.
B.
Teine küsimus: kas asendusvedurite rentimisega tekkinud kahju on hõlmatud CUI ühtsete eeskirjadega?
100.
Oma teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkt b hõlmab vedaja kulusid seoses asendusvedurite rentimisega kahjustatud vedurite remondiperioodil. Seetõttu palutakse Euroopa Kohtul tõlgendada mõistet „asjale tekitatud kahju“ selle sätte tähenduses. Nagu sissejuhatuses juba mainitud, ei ole Euroopa Kohtul veel olnud võimalust tõlgendada CUI ühtseid eeskirju.
101.
ÖBB-Infrastruktur väitis, et asendusvedurite rendikulud kujutavad endast Lokomotioni varalist kahju, mitte vedurite endi kahjustamist, ning seega tuleks neid eristada vedurite endi kahjustumisega seotud kuludest. Lisaks väitis ta, et CUI ühtsete eeskirjade struktuur põhineb raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja mittesüülisel vastutusel, millest tulenevalt peaks CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punktis b sätestatud vastutuse ulatust tõlgendama kitsalt. ÖBB-Infrastruktur rõhutas, et vastupidi CUI ühtsete eeskirjade artiklile 15, (
80
) mis lubab süü tuvastamisel mitte kohaldada vastutuse piiranguid, nõuab CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punktis b sätestatud objektiivse vastutuse nõue mõiste „asjale tekitatud kahju“ kitsast tõlgendamist.
102.
Komisjon nõustus selle tõlgendusega, märkides, et COTIFi ja CUI ühtsete eeskirjade ülesehitus võimaldab eristada asjale tekitatud kahju ja varalist kahju, kusjuures CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkt b hõlmab ainult esimest.
103.
Lokomotion väitis seevastu, et asendusvedurite rendikulud kuuluvad CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkti b kohaselt asjale tekitatud kahjust tulenevate kulude hulka, kuna need aitavad samuti kaasa vedurite algse seisundi taastamisele.
104.
Ma ei nõustu.
105.
Rahvusvahelise lepingu sätte tõlgendamisel on Euroopa Kohus juba tuginenud (
81
)23. mai 1969. aasta rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni (
82
) artiklile 31 ja 21. märtsi 1986. aasta riikide ja rahvusvaheliste organisatsioonide vaheliste või rahvusvaheliste organisatsioonide vaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni (
83
) artiklile 31, mis väljendavad rahvusvahelist tavaõigust. Nende sätete kohaselt tuleb lepingut tõlgendada heas usus, kooskõlas tavalise tähendusega, mis tuleb anda lepingu terminitele kontekstis, samuti lepingu objektist ja eesmärkidest lähtudes. (
84
)
106.
Esiteks ja vastupidi sellele, mida väidab Lokomotion, ei viita miski CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 ülesehituses ega kontekstis sellele, et selle eesmärk on täielikult taastada ettevõtja algne olukord, sealhulgas kõrvaldada kõik asjale tekitatud kahjust põhjustatud takistused tema äritegevuse korrapärasele toimimisele.
107.
Pigem viitab CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkt a isikukahjule (surm, vigastus või muu füüsilise või vaimse tervise kahjustus). Näiteks, kui ettevõtja töötajatel tekib isikukahju, ei tundu mulle olevat selle sättega kooskõlas, et vedaja saaks nõuda sellise vigastuse tõttu lisapersonali palkamisega seotud kulude hüvitamist.
108.
Samamoodi on minu meelest Lokomotioni remondikulud need, mis tuleb hüvitada CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkti b alusel. Asendusvedurite rentimine ei kujuta minu arvates endast asja hävimist või kahjustust, vaid see on lisakulu, mis tuleneb Lokomotioni tahtest jätkata oma teenuse osutamist katkestusteta.
109.
CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkt c on ainus säte, mis viitab varalisele kahjule (st kahjule, mis ei hõlma konkreetset isiku- või asjakahju), mida vedaja saab raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjale edasi kanda.
110.
Lisaks on CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punktis b märgitud, et ettevõtja (käesoleval juhul ÖBB-Infrastruktur) „vastutab“, nähes seega ette mittesüülise (objektiivse) vastutuse. Nõustun ÖBB-Infrastrukturi ja komisjoniga, et objektiivne vastutus nõuab mõiste „vallas- või kinnisasjade hävimine või kahjustus“ kitsast tõlgendamist.
111.
Lõpuks leian ka, et CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõige 4 toetab nende eeskirjade artikli 8 lõike 1 punktis b ette nähtud raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja vastutuse ulatuse kitsast tõlgendust. Täpsemalt võimaldab see säte laiendada ettevõtja vastutuse ulatust „kahju eest, mida vedajale tekitavad hilinemine või ekspluatatsioonihäired“. Selline kahju tekib vedajal seetõttu, et ta ei ole võimeline kaotsiläinud või kahjustatud sõidukit õigel ajal ja korrapäraselt kasutama.
112.
Ma ei väida, et Lokomotioni kulud kuuluksid selle sätte kohaldamisalasse, kuna olemasoleva teabe kohaselt ei ole tema tegevuses ilmnenud hilinemisi ega katkestusi. Samas on CUI ühtsete eeskirjade süsteemis siiski selge sõnaga nimetatud kulud, mis kuuluvad hüvitamisele väljaspool artikli 8 lõike 1 punkti b alusel asjale tekitatud kahju.
113.
Lõpuks viitab CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkt c „varalisele kahjule, mis on tingitud sellest, et vedaja peab vastavalt CIVi ühtsetele eeskirjadele[ (
85
)] ja CIMi ühtsetele eeskirjadele[ (
86
)] maksma hüvitisi“. Varaline kahju, mille hüvitamist saab (range) objektiivse vastutuse alusel nõuda, on selline kahju, mis tekkis vedajale seetõttu, et ta ei suutnud täita CIVi ja CIMi ühtsetest eeskirjadest tulenevat veokohustust. Seega võib selle varalise kahju üle kanda raudteeinfrastruktuuri-ettevõtjale.
114.
See tõlgendus on minu arvates kooskõlas CUI ühtsete eeskirjade seletuskirjaga, (
87
) milles on märgitud, et CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkt b ei hõlma varalist kahju.
115.
On tõsi, et on raske ette kujutada olukorda, kus seoses asendusvedurite rentimisega tekib CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punktis c või lõikes 4 nimetatud varaline kahju. See ei tähenda siiski, et selline kahju kuuluks CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkti b kohaldamisalasse.
116.
Seetõttu olen seisukohal, et asendusvedurite rendikulud ei kuulu CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punktis b ette nähtud mõiste „asjale tekitatud kahju“ alla.
C.
Kolmas küsimus: kas pooled võivad lepingus ette näha suurema vastutuse üldise viitega riigisisesele õigusele
117.
Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas juhul, kui CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkt b ei ole kohaldatav kuludele, mis tekkisid Lokomotionil seoses kahjustunud vedurite asendamisega, siis kas lepingus sisalduva üldise viitega ABGB-le saab vastutust kehtivalt laiendada võrreldes CUI ühtsete eeskirjade artiklis 4 ja artikli 19 lõikes 1 sätestatuga.
118.
See küsimus nõuab, et Euroopa Kohus teeks otsuse sobiva tasakaalu kohta lepinguvabaduse ja CUI ühtsete reeglite kohustuslikkuse vahel vastutuse valdkonnas. (
88
)
119.
Nagu eespool selgitatud, leppisid pooled kokku, et nad kohaldavad raudteeinfrastruktuuri kasutamist käsitlevale lepingule ÖBB-Infrastrukturi üldtingimusi. (
89
) Neis viidatakse mitmele allikale, sealhulgas ABGB-le, mis omakorda näeb ühelt poolt vastutuse tingimusena ette süü, kuid võimaldab teiselt poolt laiemaid nõudeid, nagu käesoleval juhul rendikulude hüvitamise nõue.
120.
Kas seda arvestades võib järeldada, et nähes ette ABGB subsidiaarse kohaldamise, on pooled kokku leppinud suuremas vastutuses, nagu on lubatud CUI ühtsete eeskirjade artiklis 4?
121.
Minu arvates on vastus sellele küsimusele jaatav.
122.
CUI ühtsete eeskirjade artikkel 4 võimaldab pooltel võtta neis eeskirjades ette nähtust suurema vastutuse ja koormavamad kohustused.
123.
Kõigepealt ei arva ma, et see säte nõuaks, et nii vastutuse alus kui ka ulatus oleksid suuremad kui CUI ühtsetes eeskirjades sätestatu. Mõistan CUI ühtsete eeskirjade artiklit 4 pigem nii, et see annab pooltele vabaduse sõlmida lepinguid vastutuse laiendamiseks.
124.
See tõlgendus on kooskõlas CUI ühtsete eeskirjade seletuskirjas artikli 4 kohta märgituga, et selle artikli eesmärk on võimaldada lepingupooltel „laiendada oma vastutust“. (
90
) Seletuskirjas ei tehta vahet vastutuse aluse ja ulatuse vahel.
125.
Seega võivad pooled lepingus ette näha, et laiendatakse raudteeinfrastruktuuri-ettevõtja vastutust kahju eest, mis vedajal tekkis kahjustunud vedurite remondi ajal asendusvedurite rentimisega. Samuti võib näha ette, et selline vastutus peab põhinema süül.
126.
ÖBB-Infrastruktur esitas argumendi, et üldine viide mitmele riigisisesele õigusaktile tema üldtingimustes on pigem näitlik kui ammendav loetelu, mistõttu on see liiga ebatäpne, et seda saaks pidada CUI ühtsete eeskirjade artikli 4 kohaseks erandiks. ÖBB-Infrastruktur väitis ka, et käesolevas olukorras võivad olla kohaldatavad mitu tema üldtingimustes viidatud riigisisest õigusakti, mistõttu on vaja kohaldada CUI ühtseid eeskirju kui ainsat lepingust tulenevat vastutust reguleerivat õigusakti.
127.
CUI ühtsete eeskirjade artikkel 4 ei piira seda, kuidas pooled võivad ulatuslikumat vastutust võtta. Miski ei viita sellele, et seda ei võiks teha üldise valikuga riigisisese süsteemi eeskirjade kasuks. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on otsustada, kas see oli tõepoolest lepingupoolte tahe.
128.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla CUI ühtsete eeskirjade artikli 19 lõige 1, mis näeb ette CUI ühtsete eeskirjade kohustusliku kohaldamise muude vastutust puudutavate nõuete suhtes. CUI ühtsete eeskirjade artikli 19 lõike 1 seletuskirjas (
91
) on märgitud, et selle eesmärk on „täielikult kaitsta vastutuse süsteemi […], piirates lepinguväliseid nõudeid“. Leian siiski, et põhikohtuasi puudutab lepingulisi nõudeid (vastutuse laiendamist), mis on CUI ühtsete eeskirjade artikli 4 kohaselt lubatud. Sellest järeldub, et CUI ühtsete eeskirjade artikli 19 lõige 1 ei ole käesolevas asjas kohaldatav.
129.
Seetõttu leian, et Euroopa Kohus peaks vastama kolmandale küsimusele nii, et CUI ühtsete eeskirjade artikkel 4 ja artikli 19 lõige 1 võimaldavad pooltel leppida lepingus üldise viitega riigisisesele õigusele kokku vastutuse laiendamises. Sellisel laiendamisel võib ette näha, et vastutus on suurem, kuid sõltub samas süü tõendamisest.
V. Ettepanek
130.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberster Gerichtshofi (Austria kõrgeim kohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Euroopa Liidu Kohus on pädev tõlgendama infrastruktuuri kasutamist rahvusvahelises raudteeliikluses käsitleva lepingu ühtseid eeskirju (CUI; rahvusvahelise raudteeveo konventsiooni (COTIF) lisa E).
2.
CUI ühtsete eeskirjade artikli 8 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma vedaja kulusid, mis tulenevad vajadusest rentida vedureid olemasolevate vedurite asendamiseks neile tekitatud kahju tõttu.
3.
CUI ühtsete eeskirjade artiklit 4 ja artikli 19 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et need võimaldavad lepingupooltel võtta üldise viitega riigisisesele õigusele sisuliselt suurema vastutuse, sealhulgas juhul, kui see toob kaasa vastutuse suurema ulatuse, mis sõltub aga samas süü olemasolust.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Euroopa Kohus on määratlenud segapädevusega lepingu kui sellise, mille peavad „allkirjastama ja sõlmima nii liit kui ka kõik tema liikmesriigid“. Vt 16. mai 2017. aasta arvamus 2/15 (ELi‑Singapuri vabakaubandusleping) (EU:C:2017:376, punkt 29).
(
3
)	Eeckhout, P., EU External Relations Law, 2. trükk, Oxford University Press, Oxford, 2011, lk 278.
(
4
)	COTIFi 9. juuni 1999. aasta lisa E.
(
5
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 9–11.
(
6
)	Vt käesoleva ettepaneku 4. joonealune märkus.
(
7
)	Euroopa Liidu ja Rahvusvaheliste Raudteevedude Valitsustevahelise Organisatsiooni vaheline leping Euroopa Liidu ühinemise kohta 9. mai 1980. aasta rahvusvahelise raudteeveo konventsiooniga (COTIF), mida on muudetud 3. juuni 1999. aasta Vilniuse protokolliga (ELT 2013, L 51, lk 8; edaspidi „ühinemisleping“).
(
8
)	COTIF ratifitseeriti liidu õiguskorras nõukogu 16. juuni 2011. aasta otsusega 2013/103/EL Euroopa Liidu ja Rahvusvaheliste Raudteevedude Valitsustevahelise Organisatsiooni vahelise lepingu (Euroopa Liidu ühinemise kohta 9. mai 1980. aasta rahvusvahelise raudteeveo konventsiooniga (COTIF), mida on muudetud 3. juuni 1999. aasta Vilniuse protokolliga) allakirjutamise ja sõlmimise kohta (ELT 2013, L 51, lk 1).
(
9
)	Suur hulk Euroopa Liidu osalusega rahvusvahelisi lepinguid sõlmitakse segalepingutena. Allan Rosas viitas 2001. aastal läbi viidud uuringule, milles leiti 154 segalepingut. Praegu on see arv tõenäoliselt suurem. Vt Rosas, A., „Mixity Past, Present and Future: Some Observations“, teoses Chamon, M. ja Govaere I. (toimetajad), EU External Relations Post-Lisbon, Brill NV, Leiden, 2020, lk 8–18, punkt 4.
(
10
)	Allan Rosas leidis sellega seoses, et „segalepingud kujutavad endast kõnekat näidet Euroopa lõimimisprojekti eripärast“. Vt Rosas (käesoleva ettepaneku 9. joonealune märkus), punkt 8.
(
11
)	Prete, L., „The Constitutional Limits to the Choice of Mixity after EUSFTA, COTIF I, MPA Antarctic and COTIF II: Towards a More Constructive Discourse?“, European Law Review, 45(1), 2020, lk 113–127, punkt 114.
(
12
)	ELL artikli 5 lõige 2.
(
13
)	Kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu (C‑600/14, EU:C:2017:296, punkt 63).
(
14
)	Selle termini võttis kasutusele Rosas, A., „Mixed Union – Mixed Agreements“ teoses Koskenniemi, M. (toimetaja), International Law Aspects of the European Union, Brill Nijhoff, Leiden, 1998, lk 131. Vt ka Chamon, M. ja Govaere, I., „Introduction: Facultative Mixity, More than Just a Childhood Disease of EU Law?“, teoses Chamon, M. ja Govaere, I. (toimetajad), EU External Relations Post-Lisbon, Brill NV, Leiden, 2020, lk 2; Govaere, I., „‘Facultative’ and ‘Functional Mixity’ in light of the Principle of Partial and Imperfect Conferral“, Euroopa Kolledži uurimus seaduse nr 03/2019 kohta; Hillion, C. ja Chamon, M., „Facultative Mixity and Sincere Cooperation.“, teoses Chamon, M. ja Govaere, I. (toimetajad), EU External Relations Post-Lisbon, Brill NV, Leiden, 2020, lk 86.
(
15
)	5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. nõukogu (C‑600/14, EU:C:2017:935, punkt 66) ja 20. novembri 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (Antarktika merekaitsealad) (C‑626/15 ja C‑659/16, EU:C:2018:925, punkt 126).
(
16
)	ELTL artikli 4 lõike 2 punktis g on jagatud pädevuste hulgas loetletud transpordipoliitika.
(
17
)	Vt Euroopa Liidu deklaratsioon pädevuse teostamise kohta, käesoleva ettepaneku punkt 12.
(
18
)	Seda terminit kasutas kohtujurist Cosmas oma ettepanekus liidetud kohtuasjades Dior jt (C‑300/98 ja C‑392/98, EU:C:2000:378, punkt 32). Seda kasutas ka kohtujurist Szpunar oma ettepanekus kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu (C‑600/14, EU:C:2017:296, punkt 93) ning seda on kasutanud õigusteadlased: näiteks Heliskoski, J., „The Jurisdiction of the European Court of Justice to Give Preliminary Rulings on the Interpretation of Mixed Agreements“, Nordic Journal of International Law, kd 69, 2000, lk 395–412, punkt 409.
(
19
)	Kõige hiljutisem oli 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus Moldova Vabariik (C‑741/19, EU:C:2021:655). Samas ei olnud selles kohtuasjas pädevuse kontrollimise peamine põhjus mitte asjaolu, et vaidlusalune leping oli segaleping (mis ta küll oli), vaid see, et ehkki tõlgendamisküsimuse põhjustanud vaidluse pidi lahendama liikmesriigi kohus, olid selle poolteks kaks väljaspool Euroopa Liitu asuvat isikut.
(
20
)	Vt eelkõige kohtujurist Tesauro ettepanek kohtuasjas Hermès (C‑53/96, EU:C:1997:539, punktid 20–21); kohtujurist Cosmase ettepanek liidetud kohtuasjades Dior jt (C‑300/98 ja C‑392/98, EU:C:2000:378, punktid 40 ja 41); kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C‑431/05, EU:C:2007:48, punktid 47–54) ja kohtujurist Sharpstoni ettepanek kohtuasjas Lesoochranárske zoskupenie (C‑240/09, EU:C:2010:436, punktid 50–56).
(
21
)	Heliskoski, J., viidatud käesoleva ettepaneku 18. joonealuses märkuses; Koutrakos, P., „Interpretation of Mixed Agreements“, teoses Hillion, C. ja Koutrakos, P., (toimetajad), Mixed Agreements Revisited: The EU and its Member States in the World, London: Hart Publishing, 2010, lk 116–137; Prete, L., viidatud käesoleva ettepaneku 11. joonealuses märkuses.
(
22
)	5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. nõukogu (C‑600/14, EU:C:2017:935; edaspidi „COTIF I“).
(
23
)	8. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Lesoochranárske zoskupenie (C‑240/09, EU:C:2011:125).
(
24
)	30. aprilli 1974. aasta kohtuotsus Haegeman (181/73, EU:C:1974:41).
(
25
)	30. aprilli 1974. aasta kohtuotsus Haegeman (181/73, EU:C:1974:41, punktid 3–6). Seda argumenti kohaldati ka põhjendamaks pädevust tõlgendada akte, mis on vastu võetud liidu osalusega rahvusvahelise lepingu alusel (vt 20. septembri 1990. aasta kohtuotsus Sevince, C‑192/89, EU:C:1990:322). Haegemani argumendist on saanud standardne põhjendus Euroopa Kohtu pädevusele tõlgendada rahvusvahelisi lepinguid eelotsusemenetluses ning seda on korratud kõigil sellistel juhtudel. Vt hiljuti 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus Moldova Vabariik (C‑741/19, EU:C:2021:655, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
26
)	Timmermans, C. W. A., „The Court of Justice and Mixed Agreements“, teoses Court of Justice of the European Union (toimetaja), The Court of Justice and the Construction of Europe: Analyses and Perspectives on Sixty Years of Case-law – La Cour de Justice et la Construction de l'Europe: Analyses et Perspectives de Soixante Ans de Jurisprudence, 2013, T.M.C. Asser Press, Haag, Madalmaad, lk 667.
(
27
)	30. septembri 1987. aasta kohtuotsus Demirel (12/86, EU:C:1987:400; edaspidi „kohtuotsus Demirel“).
(
28
)	Sealsamas, punkt 8.
(
29
)	Sealsamas, punktid 9 ja 10.
(
30
)	Vt selle kohta kohtujurist Cosmase ettepanek liidetud kohtuasjades Dior jt (C‑300/98 ja C‑392/98, EU:C:2000:378, punktid 37–38).
(
31
)	16. juuni 1998. aasta kohtuotsus Hermès (C‑53/96, EU:C:1998:292; edaspidi „kohtuotsus Hermès“).
(
32
)	14. detsembri 2000. aasta kohtuotsus Dior jt (C‑300/98 ja C‑392/98, EU:C:2000:688, punktid 35 ja 39).
(
33
)	8. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Lesoochranárske zoskupenie (C‑240/09, EU:C:2011:125).
(
34
)	2. septembri 2021. aasta kohtuotsus Moldova Vabariik (C‑741/19, EU:C:2021:655).
(
35
)	11. septembri 2007. aasta kohtuotsus Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C‑431/05, EU:C:2007:496).
(
36
)	19. märtsi 2002. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑13/00, EU:C:2002:184).
(
37
)	7. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑239/03, EU:C:2004:598).
(
38
)	30. mai 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑459/03, EU:C:2006:345).
(
39
)	16. juuni 1998. aasta kohtuotsus Hermès (C‑53/96, EU:C:1998:292).
(
40
)	Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).
(
41
)	16. juuni 1998. aasta kohtuotsus Hermès (C‑53/96, EU:C:1998:292, punkt 32).
(
42
)	18. oktoobri 1990. aasta kohtuotsus Dzodzi (C‑297/88 ja C‑197/89, EU:C:1990:360).
(
43
)	17. juuli 1997. aasta kohtuotsus Leur-Bloem (C‑28/95, EU:C:1997:369).
(
44
)	17. juuli 1997. aasta kohtuotsus Giloy (C‑130/95, EU:C:1997:372).
(
45
)	11. septembri 2007. aasta kohtuotsus Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C‑431/05, EU:C:2007:496).
(
46
)	11. septembri 2007. aasta kohtuotsus Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C‑431/05, EU:C:2007:496, punkt 47).
(
47
)	Näiteks 19. märtsi 2002. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑13/00, EU:C:2002:184, punkt 16) ja 7. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑239/03, EU:C:2004:598, punkt 29).
(
48
)	Vt selle kohta kohtujurist Poiares Maduro ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Iirimaa (C‑459/03, EU:C:2006:42, punkt 33).
(
49
)	Kohtujurist Poiares Maduro ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Iirimaa (C‑459/03, EU:C:2006:42, punkt 33). Selle põhjal järeldas ta, et varasemat kohtuotsust Etang de Berre (7. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, C‑239/03, EU:C:2004:598) võib tõlgendada nii, et „Euroopa Kohus asus kõnealuses otsuses seisukohale, et magevee ja muda merekeskkonda laskmise vallas tegutses ühendus kõnealuse lepingu sõlmimisel oma tavalist pädevust teostades“.
(
50
)	5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. nõukogu (C‑600/14, EU:C:2017:935, punkt 66).
(
51
)	20. novembri 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (Antarktika merekaitsealad) (C‑626/15 ja C‑659/16, EU:C:2018:925, punkt 126).
(
52
)	Kõnealuse kohtupraktika taolise tõlgenduse on välja pakkunud ka õigusteadlased. Vt Neframi, E., „Article 216(1) TFEU and the Union’s shared external competence in the light of mixity: Germany v Council (COTIF)“, Common Market Law Review, kd 56, 2019, lk 489–520, lk 506–507.
(
53
)	16. mai 2017. aasta arvamus 2/15 (ELi-Singapuri vabakaubandusleping) (EU:C:2017:376).
(
54
)	Nagu Euroopa Kohus on selgitanud, oli arvamuses 2/15 esitatud seisukoht, et jagatud, kuid kasutamata pädevuse valdkonnas „[ei saa] liit kavandatava[t] lepingu[t] […] üksi heaks kiita“ (16. mai 2017. aasta arvamus 2/15 (ELi-Singapuri vabakaubandusleping), EU:C:2017:376, punkt 244), üksnes Singapuri lepingu segalepinguna sõlmimise otsuse faktilise tausta konstateerimine (5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. nõukogu (C‑600/14, EU:C:2017:935, punkt 68). Ta selgitas selle lepingu sõlmimise poliitilist tausta: segalepingu vorm valiti seetõttu, et nõukogus puudus vajalik enamus kõnealuse kokkuleppe sõlmimiseks ilma liikmesriikide osaluseta. Segalepingu sõlmimine tulenes seega pigem poliitilistest asjaoludest kui õiguslikust vajadusest.
(
55
)	Nii on see liidu õiguse puhul. Kui rahvusvaheline õigus takistab liidul sõlmimast rahvusvahelist lepingut ilma kõigi või osa liikmesriikide osaluseta, tuleb selline leping muidugi sõlmida segalepinguna, et see oleks kooskõlas rahvusvahelise õigusega. Vt selle kohta 20. novembri 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (Antarktika merekaitsealad) (C‑626/15 ja C‑659/16, EU:C:2018:925, punktid 127–133).
(
56
)	Vt 31. märtsi 1971. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (22/70, EU:C:1971:32, punkt 17).
(
57
)	Kohtujurist Kokott arutas seda eesõigusega ammendamist ka oma ettepanekus kohtuasjas komisjon vs. nõukogu (Antarktika merekaitsealad) (C‑626/15, EU:C:2018:362, punktid 111–117) ja ettepanekus kohtuasjas komisjon vs. nõukogu (C‑13/07, EU:C:2009:190, punkt 76).
(
58
)	Selle segiajamise kohta vt suurepärast artiklit Cremona, M., „Defining Competence in EU External Relations: Lessons from the Treaty Reform Process“, Dashwood, A. ja Maresceau, M. (toimetajad), Law and Practice of EU External Relations: Salient Features of a Changing Landscape, Cambridge, Cambridge University Press, 2008, lk 34–69.
(
59
)	Nii on see ammendatava jagatud pädevuse valdkondades, kuid mitte paralleelse jagatud pädevusega valdkondades. Isegi kui enamik aluslepingutes ette nähtud jagatud pädevustest on ammendatavad, leidub ka teatavaid jagatud pädevusi, mis ei ole ammendatavad, vaid pigem paralleelsed. See tähendab, et nii liit kui ka liikmesriigid saavad neid samal ajal kasutada. Sellised on humanitaarabi ja arengukoostöö valdkonna pädevused. Vt selle kohta ELTL artikli 4 lõige 4.
(
60
)	Kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C‑431/05, EU:C:2007:48, punktid 54–60).
(
61
)	Kohtujurist Cosmase ettepanek liidetud kohtuasjades Dior jt (C‑300/98 ja C‑392/98, EU:C:2000:378, punkt 44).
(
62
)	Kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C‑431/05, EU:C:2007:48, punkt 52) ja kohtujurist Sharpstoni ettepanek kohtuasjas Lesoochranárske zoskupenie (C‑240/09, EU:C:2010:436, punkt 47, 31. joonealune märkus).
(
63
)	Vt kohtujurist Wahli ettepanek arvamuses 3/15 (Marrakechi leping avaldatud teostele juurdepääsu kohta) (EU:C:2016:657, punkt 119).
(
64
)	ELTL artikli 216 lõige 1 näeb muu hulgas ette, et liit võib sõlmida rahvusvahelise lepingu, kui see on vajalik mõne aluslepingutes seatud eesmärgi saavutamiseks liidu poliitika raames.
(
65
)	Kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu (C‑600/14, EU:C:2017:296, punkt 118).
(
66
)	De Baere, G., „Subsidiarity as a Structural Principle Governing the use of EU External Competences“, teoses Cremona, M. (toimetaja), Structural Principles in EU External Relations, Oxford, Hart Publishing, 2018, lk 93–116, lk 112–114.
(
67
)	Kohtujurist Cosmase ettepanek liidetud kohtuasjades Dior jt (C‑300/98 ja C‑392/98, EU:C:2000:378, punkt 48).
(
68
)	5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. nõukogu (C‑600/14, EU:C:2017:935, punkt 70).
(
69
)	Seda menetlust järgiti liidu ühinemisel COTIFiga, mis hõlmab ka CUI ühtseid eeskirju. Vt otsuse 2013/103 põhjendused.
(
70
)	26. novembri 2014. aasta kohtuotsus parlament ja komisjon vs. nõukogu (C‑103/12 ja C‑165/12, EU:C:2014:2400, punkt 84).
(
71
)	Euroopa Kohus nõustus 24. juuni 2014. aasta kohtuotsuses parlament vs. nõukogu (C‑658/11, EU:C:2014:2025, punkt 56) kohtujurist Botiga, et sise- ja välistegevuse menetlused on sümmeetrilised.
(
72
)	14. detsembri 2000. aasta kohtuotsus Dior jt (C‑300/98 ja C‑392/98, EU:C:2000:688, punkt 33); 11. septembri 2007. aasta kohtuotsus Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C‑431/05, EU:C:2007:496, punkt 33) ja 8. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Lesoochranárske zoskupenie (C‑240/09, EU:C:2011:125, punkt 31).
(
73
)	Rosas, op. cit., käesoleva ettepaneku 9. joonealune märkus, lk 12.
(
74
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 64–67.
(
75
)	Vt ühinemislepingu artikkel 7 ja otsuse 2013/103 I lisa „Euroopa Liidu deklaratsioon pädevuse teostamise kohta“ liide.
(
76
)	Sarnaselt leidis Euroopa Kohus seoses liidu ühinemisega 10. detsembri 1982. aasta mereõiguse konventsiooniga (UNCLOS) ja ühenduse pädevuse deklaratsiooniga selle ühinemise raames, et see kujutab endast kasulikku infoallikat, kuid seda ei saa pidada ammendavaks. Vt 30. mai 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑459/03, EU:C:2006:345, punkt 109). Vt ka Govaere, I., „Beware of the Trojan Horse: Dispute Settlement in (Mixed) Agreements and the Autonomy of the EU Legal Order“, teoses Hillion, C. ja Koutrakos, P. (toimetajad), Mixed Agreements Revisited: The EU and its Member States in the World, London, Hart Publishing, 2010, lk 187–207, lk 194.
(
77
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta direktiiviga 2012/34/EL, millega luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond (ELT 2012, L 343, lk 32) ja millega asendati mitu deklaratsioonis loetletud direktiivi (vt käesoleva ettepaneku punkt 12). Komisjon tugineb muu hulgas sellele direktiivile, et tuvastada Euroopa Kohtu pädevus. Minu arvates ei ole see direktiiv siiski piisav, et määrata kindlaks liidu ainupädevus vastavalt ELTL artikli 3 lõikele 2. Vt ka kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu (C‑600/14, EU:C:2017:296, punktid 154 ja 155).
(
78
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
79
)	Euroopa Liidu deklaratsioon lepingu artikli 2 kohta, mis on lisatud otsusele 2013/103 II lisana.
(
80
)	CUI ühtsete eeskirjade artikkel 15 on sõnastatud järgmiselt: „Käesolevates ühtsetes eeskirjades ette nähtud vastutuse piiranguid, samuti siseriikliku õiguse sätteid, mis piiravad hüvitist teatud summaga, ei kohaldata, kui tõendatakse, et kahju on tingitud kahju tekitaja tegevusest või tegevusetusest kas kavatsetult kahju tekitamise eesmärgil või ettevaatamatusest, kuigi oli teada, et selline kahju võib ilmselt tekkida.“
(
81
)	Näiteks 19. novembri 2020. aasta kohtuotsuses Ministère public ja Conseil national de l’ordre des pharmaciens (kannabidiooli (CBD) turustamine) (C‑663/18, EU:C:2020:938, punkt 66).
(
82
)	United Nations Treaty Series, kd 1155, lk 331.
(
83
)	Official Records of the Conference of the United Nations on the Law of Treaties between States and International Organisations or between International Organisations, II kd, lk 91.
(
84
)	Vt selle kohta 10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus IATA ja ELFAA (C‑344/04, EU:C:2006:10, punkt 40).
(
85
)	Reisijate ja pagasi rahvusvahelise raudteeveo lepingu ühtsed eeskirjad (CIV). 9. mai 1980. aasta rahvusvahelise raudteeveo konventsiooni (COTIF) lisa A. Täpsemalt on CIVi ühtsete eeskirjade artikli 26 lõikes 1 sätestatud: „Vedaja vastutab kahju eest, mille põhjustavad reisija surm, vigastused või muud tema füüsilise või vaimse tervise kahjustused raudtee majandamisega seotud õnnetuse tagajärjel, reisija viibimise ajal raudteevagunis või sinna sisenedes või sealt väljudes.“
(
86
)	Kaupade rahvusvahelise raudteeveo lepingu ühtsed eeskirjad. 9. mai 1980. aasta rahvusvahelise raudteeveo konventsiooni (COTIF) lisa B. Täpsemalt on CIMi ühtsete eeskirjade artikli 23 lõikes 1 sätestatud: „Vedaja vastutab kahju eest, mis tekib kauba täieliku või osalise kaotsimineku või kahjustumise tagajärjel ajavahemikus kauba vastuvõtmisest kuni üleandmiseni, samuti ka kahju eest, mille tingib kohaleveotähtaja ületamine.“
(
87
)	Peaassamblee konsolideeritud seletuskiri AG 12/13 Add. 8, 30.9.2015, lk 14, III jaotise punkt 2. Euroopa Kohus on juba viidanud CIVi ühtsete eeskirjade seletuskirjale 26. septembri 2013. aasta kohtuotsuses ÖBB-Personenverkehr (C‑509/11, EU:C:2013:613, punkt 41). Kuigi see seletuskiri ei ole kindlasti Euroopa Kohtule CUI ühtsete eeskirjade tõlgendamisel keskse tähtsusega, olen arvamusel, et seda võib kasutada tõlgendamise abivahendina.
(
88
)	Näiteks CUI ühtsete eeskirjade seletuskirjas on märgitud, et „infrastruktuuri kasutamise lepingu ühtsed eeskirjad rahvusvahelises raudteeliikluses (CUI ühtsed eeskirjad) […] põhinevad põhimõttel, et lepingupooltele antakse nende lepinguliste suhete loomisel maksimaalne vabadus, kuid vastutuse regulatsioon peab olema ühetaoline ja kohustuslik. Sellega välditakse eelkõige probleeme, mis võivad tuleneda sellest, et riikidel on erinevad vastutussüsteemid“, lk 3, punkt 7.
(
89
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 15 ja 16.
(
90
)	CUI ühtsete eeskirjade seletuskiri, lk 10, punkt 3. Vt käesoleva ettepaneku 87. joonealune märkus.
(
91
)	CUI ühtsete eeskirjade seletuskiri, lk 20, punkt 1, mis käsitleb CUI ühtsete eeskirjade artiklit 19. Vt käesoleva ettepaneku 87. joonealune märkus.