62008CC0456
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 29. oktoobril 2009 (
1
)
Kohtuasi C-456/08
Euroopa Komisjon
versus
Iirimaa
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Direktiiv 93/37/EMÜ — Ehitustööde riigihanked — Taotlejate ja pakkujate teavitamine riigihankelepingu sõlmimise otsusest — Direktiiv 89/665/EMÜ — Riigihanke vaidlustusmenetlus — Vaidlustamise tähtaeg — Kuupäev, millest vaidlustamise tähtaeg hakkab kulgema”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus annab Euroopa Kohtule võimaluse arendada edasi oma kohtupraktikat, mis on seotud selliste pakkujate õiguskaitsevahenditega, kelle pakkumus on riigihankemenetluses tagasi lükatud.
2.
Esiteks heidab komisjon Iirimaale ette, et konkreetsel üksikjuhul ei teavitanud Iiri ametiasutus maantee-ehituse projekti riigihankelepingu sõlmimisel tagasilükatud pakkumuse esitanud pakkujate konsortsiumi lõplikust riigihankelepingu sõlmimise otsusest.
3.
Teiseks vaidlevad komisjon ja Iirimaa selle üle, kas Iiri menetlusõiguses kehtestatud tähtajad on piisavalt selged, täpsed ja ettenähtavad, võimaldamaks hankijate otsuste tõhusat vaidlustamist.
4.
Viimase probleemistiku osas on käesoleval kohtuasjal kokkupuutepunkte kohtuasjaga C-406/08: Uniplex (UK), milles ma täna samuti oma ettepaneku esitan.
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
5.
Käesoleva kohtuasja raamistiku ühenduse õiguses määravad direktiiv 93/37/EMÜ (
2
) ja direktiiv 89/665/EMÜ. (
3
)
6.
Direktiivi 93/37 artikli 8 lõige 2 sätestab direktiiviga 97/52/EÜ (
4
) muudetud versioonis järgmist:
„Tellijad teatavad kandidaatidele ja pakkujatele viivitamata ja taotluse korral kirjalikult otsustest lepingute sõlmimise kohta, sealhulgas põhjustest, miks on otsustatud jätta sõlmimata leping, mille kohta avaldati pakkumiskutse, või miks on otsustatud menetlust uuesti alustada. Tellijad teatavad nendest otsustest ka Euroopa Ühenduste Ametlike Väljaannete Talitusele.”
7.
Direktiivi 89/665 artikli 1, direktiiviga 92/50/EMÜ (
5
) muudetud versioonis, (
6
) on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid võtavad seoses direktiivide 71/305/EMÜ, 77/62/EMÜ ja 92/50/EMÜ […] reguleerimisalasse kuuluvate riigihankelepingute sõlmimise menetlustega vajalikud meetmed tagamaks, et tellijate otsuseid saaks läbi vaadata tõhusalt ning eelkõige võimalikult kiiresti kooskõlas järgmiste artiklitega ja eelkõige artikli 2 lõikega 7 põhjusel, et kõnealused otsused on vastuolus riigihankeid reguleeriva ühenduse õigusega või seda õigust rakendavate siseriiklike eeskirjadega.
2.   Liikmesriigid tagavad, et seoses riigihankelepingute sõlmimise korraga kahjunõude esitanud ettevõtjate vahel ei ole mingit diskrimineerimist seetõttu, et käesolevas direktiivis tehakse vahet ühenduse õigust rakendavate siseriiklike eeskirjade ja muude siseriiklike eeskirjade vahel.
3.   Liikmesriigid tagavad, et läbivaatamise kord oleks võimalike liikmesriikide poolt kehtestatavate üksikasjalike eeskirjade kohaselt kättesaadav vähemalt kõigile neile isikutele, kellel on või on olnud huvi konkreetse riikliku tarne- või ehitustöölepingu vastu ja kes on väidetava rikkumise tõttu kahju kannatanud või võivad kahju kannatada. Eelkõige võivad liikmesriigid nõuda, et läbivaatamist taotlev isik peab olema eelnevalt teatanud tellijale väidetavast rikkumisest või kavatsusest taotleda läbivaatamist.” (
7
)
B. Siseriiklik õigus
8.
Siseriiklikust õigusest on käesolevas kohtuasjas olulised esiteks Iiri „European Communities (Award of Public Authorities’ Contracts) Regulations 2006” (
8
) (edaspidi „APAC määrus”) ja teiseks Iiri „Rules of the Superior Courts” (
9
) (edaspidi „RSC”).
9.
Väljavõte APAC määruse artiklist 49 kõlab järgmiselt:
„1.   Niipea kui pärast riigihankelepingu sõlmimise või raamlepingu sõlmimise või dünaamilises ostusüsteemis osalemise lubamise otsuse tegemist on võimalik, teavitab hankija taotlejaid ja pakkujaid otsusest kõige kiirema teabevahendi (nagu e-post või faks) kaudu. […]
[…]
5.   Hankija sõlmib eduka pakkujaga riigihankelepingu alles pärast vähemalt 14 päeva möödumist päevast, mil pakkujaid lõike 1 kohaselt riigihankelepingu sõlmimisest teavitati.
[…]”
10.
RSC artikli 84a lõige 4 (
10
) sätestab järgmist:
„Riigihankelepingu sõlmimise otsuse või riigihankelepingu sõlmimise peale tuleb esitada kaebus viivitamata, ja hiljemalt kolme kuu jooksul kaebuse aluseks olevate asjaolude ilmnemisest, välja arvatud juhul, kui kohus peab kaebuse esitamise tähtaja pikendamist õigustatuks.”
III. Asjaolud ja kohtueelne menetlus
11.
Irish National Roads Authority (Iirimaa riiklik maanteeamet, edaspidi „NRA”) on ametiasutus, kelle ülesanne on korraldada Iirimaal teede ehitamist ja hooldust.
12.
NRA avaldas 10. juuli 2001. aasta Euroopa Liidu Teatajas hanketeate, milles kutsus üles esitama taotlusi osalemaks hankemenetluses, mille ese on maanteeümbersõidu, niinimetatud Dundalk Western Bypass Motorway planeerimine, ehitamine, rahastamine ja haldamine. Lepingupartner pidi looma NRA-ga avaliku ja erasektori partnerluse (
11
) ja haldama kõnealust maanteed eeldatavasti 30 aastat.
13.
NRA esitas 2001. aasta detsembris neljale taotlejale läbirääkimistel osalemise kutse. Kutse osaleda üksikasjalikematel läbirääkimistel esitas NRA 2003. aasta aprillis nendest neljast taotlejast kahele, täpsemalt konsortsiumitele EuroLink ja Celtic Roads Group. NRA tegi 8. augustil 2003 mõlemale konsortsiumile ettepaneku esitada parim ja lõplik pakkumus.
14.
NRA teavitas EuroLink-i 14. oktoobri 2003. aasta kirjaga, et ta oli otsustanud tunnistada eelistatud pakkujaks Celtic Roads Group-i. Seejuures selgitas NRA siiski, et EuroLink-i pakkumust ei ole tagasi lükatud. NRA jättis endale võimaluse kutsuda EuroLink läbirääkimistele juhul, kui Celtic Roads Group-iga peetavate edasiste läbirääkimiste tulemusena hankelepingut ei sõlmita.
15.
NRA otsustas 9. detsembril 2003 sõlmida riigihankelepingu Celtic Roads Group-iga. Leping Celtic Roads Group-iga allkirjastati 5. veebruaril 2004. Sellekohane teade oli NRA veebilehel kättesaadav alates 9. veebruarist 2004, lisaks avaldati vastav aruanne 3. aprillil 2004 Euroopa Liidu Teatajas.
16.
SIAC Construction Limited (edaspidi „SIAC”), tagasilükatud pakkumuse esitanud konsortsiumisse EuroLink kuuluv ettevõtja, esitas 8. aprillil 2004 High Court of Ireland’ile (käesolevas asjas esimese astme kohus Iirimaal) kaebuse, milles nõudis kahju hüvitamist ja mis tugines erinevatele pakkumismenetluses väidetavalt tehtud vigadele.
17.
High Court jättis 16. juuli 2004. aasta otsusega (
12
) kõnealuse kaebuse tähtaja ületamise tõttu vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Vastupidiselt SIAC-i seisukohale lähtus Iiri kohus sellest, et SIAC-ile pidid tema kaebuse aluseks olevad asjaolud olema teada juba hiljemalt 14. oktoobril 2003, kui NRA teavitas EuroLinki-i sellest, kes on eelistatud pakkuja. RSC artikli 84a lõike 4 kohaselt oleks SIAC pidanud esitama kaebuse hiljemalt kolme kuu jooksul sellest kuupäevast alates.
18.
Seepeale esitas SIAC kaebuse komisjonile. Nimetatud kaebuses väitis ettevõtja muu hulgas, et NRA ei ole teda riigihankelepingu sõlmimise otsusest kunagi teavitanud.
19.
Kõnealuse kaebuse järel esitas komisjon kõigepealt 15. novembril 2004 Iirimaa ametiasutustele ametliku kirja, milles ta palus asjaolude kohta täpsemat teavet. Iirimaa 25. aprilli 2005. aasta vastus ei hajutanud komisjoni kahtlusi. Seepeale saatis komisjon Iirimaale 10. aprillil 2006 märgukirja ning 15. detsembril 2006 täiendava märgukirja, millele viimane vastas kirjalikult vastavalt 30. mail 2006 ja 21. veebruaril 2007.
20.
Kuna Iirimaa selgitused ei rahuldanud jätkuvalt komisjoni, siis esitas komisjon 1. veebruaril 2008 põhjendatud arvamuse EÜ artikli 226 esimese lõigu tähenduses ja kutsus Iirimaad võtma kõnealuse põhjendatud arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul. Iirimaa vastas põhjendatud arvamusele 25. juunil 2008 ning selgitas muu hulgas, et siseriiklike õigus- ja haldusnormide muutmist kaaluti direktiivi 2007/66 ülevõtmise käigus. Ka viimane vastus ei tundunud komisjonile siiski piisav.
IV. Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
21.
Komisjon esitas 14. oktoobri 2008. aasta hagiavaldusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 20. oktoobril 2008, EÜ artikli 226 teise lõigu kohaselt Iirimaa vastu käesoleva hagi.
22.
Komisjon palub:
—
tuvastada, et siseriiklike õigusnormide tõttu, mis kehtestavad tähtajad, mille jooksul pakkujad võivad riigihankemenetluses kasutada õigust kohtulikule kontrollile, ja asjaolu tõttu, et kaebuse esitajale ei tehtud vaidlusaluses riigihankemenetluses teatavaks riigihankelepingu sõlmimise otsust, rikkus Iirimaa seoses kohaldatavate tähtaegadega oma kohustusi, mis tulenevad direktiivi 89/665/EMÜ artikli 1 lõikest 1, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, ja tuvastada, et nimetatud otsuse teatavaks tegemata jätmisega rikkus Iirimaa oma kohustusi, mis tulenevad direktiivi 89/665 artikli 1 lõikest 1, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, ning kohustusi, mis tulenevad direktiivi 93/37/EMÜ artikli 8 lõikest 2, ja
—
mõista kohtukulud välja Iirimaalt.
23.
Iirimaa palub omakorda:
—
jätta hagi rahuldamata ja
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
24.
Euroopa Kohtus käsitleti hagi kõigepealt kirjalikus menetluses ja seejärel, toimus 24. septembril 2009 kohtuistung. (
13
)
V. Hinnang
25.
Komisjoni hagi on põhjendatud, kui Iirimaa on rikkunud EÜ asutamislepingust tulenevaid kohustusi. Nende hulka kuulub EÜ artikli 249 kolmanda lõigu ja EÜ artikli 10 kohaselt ka ühenduse direktiivide eesmärkide elluviimise kohustus.
26.
Käesoleval juhul põhineb komisjoni hagi kahel etteheitel. Esimene neist etteheidetest puudutab üksikjuhtu; selle sisuks on Dundalk Western Bypass Motorway maantee-ehituse projekti riigihankelepingu sõlmimise otsuse väidetav teatavaks tegemata jätmine tagasilükatud pakkumuse esitanud pakkujate konsortsiumile. Teine etteheide läheb kõnealusest üksikjuhust kaugemale; selles väidetakse, et õiguskaitsevahendite esitamise tähtaegu puudutav Iiri õiguse säte, nagu on kehtestatud RSC artikli 84a lõikes 4, on vastuolus ühenduse õigusega.
A. Esimene etteheide: riigihankelepingu sõlmimise otsusest teatamata jätmine
27.
Esimese etteheitega kritiseerib komisjon Iirimaad direktiivi 89/665 artikli 1 lõikest 1 ja direktiivi 93/37 artikli 8 lõikest 2 tulenevate kohustuste rikkumise eest, mis seisneb selles, et NRA ei teatanud tagasilükatud pakkumuse esitanud pakkujale Dundalk Western Bypass Motorway maantee-ehituse projekti riigihankelepingu sõlmimise otsusest eelnimetatud sätete kohaselt.
28.
Nii komisjon kui ka Iirimaa lähtuvad vaikimisi asjaolust, et NRA poolt välja kuulutatud Dundalk Western Bypass Motorway maantee-ehituse projekti puhul oli tegemist ehitustööde riigihankega direktiivi 93/37 tähenduses.
29.
Järelikult oli NRA kui hankija kohustatud direktiivi 93/37 artikli 8 lõike 2 alusel teatama taotlejatele või pakkujatele viivitamata oma otsusest asjaomase riigihankelepingu sõlmimise kohta.
30.
Sama kohustus tuleneb lisaks ka direktiivi 89/665 artikli 1 lõikest 1, sest tõhusa õiguskaitse riigihankelepingu sõlmimise otsuste suhtes saab tagada üksnes siis, kui kõiki taotlejaid või pakkujaid teavitatakse just kõnealustest otsustest õigel ajal ja täielikult. (
14
)
31.
Vaidlust ei ole selles, et käesoleval juhul ei teatanud NRA siiski tagasilükatud pakkumuse esitanud pakkujate konsortsiumile EuroLink, milles osales SIAC, mitte kunagi formaalselt oma otsusest sõlmida kõnealuse maantee-ehituse projekti riigihankeleping konkureeriva konsortsiumiga Celtic Roads Group.
32.
Ka 9. veebruari 2004. aasta teade NRA veebilehel ja 3. aprilli 2004. aasta aruanne Euroopa Liidu Teatajas ei asendaks adekvaatselt eelnimetatud teatamist. Nendega pelgalt teavitati avalikkust NRA lõplikust lepingu sõlmimisest Celtic Roads Group-iga. Selleks aga, et võimaldada tagasilükatud pakkumuse esitanud taotlejatele või pakkujatele tõhus õiguskaitse, oleks tulnud neid NRA tehtud riigihankelepingu sõlmimise otsusest teavitada õigel ajal enne lepingu sõlmimist, mitte aga alles pärast pöördumatu olukorra loomist. (
15
)
33.
Seega ei ole NRA Dundalk Western Bypass Motorway maantee-ehituse projekti osas täitnud oma teatamiskohustusi direktiivi 93/37 artikli 8 lõike 2 ja direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 tähenduses.
34.
Iirimaa väidab vastu, et käesoleval juhul ei koheldud SIAC-it sellest hoolimata ebaõiglaselt. Võttes arvesse üksikjuhu asjaolusid, ei olnud ettevõtja ühelgi hetkel teadmatuses sellest, kellega soovib NRA sõlmida maantee-ehituse projekti riigihankelepingut. Selle osas viitab Iirimaa NRA 14. oktoobri 2003. aasta kirjale, millega teavitati konsortsiumi EuroLink, et NRA on otsustanud tunnistada eelistatud pakkujaks Celtic Roads Group-i. Hiljemalt sellest ajast pidi SIAC olema Iirimaa arvates teadlik sellest, et – välja arvatud erakorralistel asjaoludel (
16
) – riigihankelepingu sõlmimise otsus langetatakse Celtic Roads Group-i kasuks. Selles punktis ühineb Iirimaa selgelt High Court of Irelandi argumentatsiooniga siseriiklikus vaidlustusmenetluses. (
17
)
35.
Kõnealune vastuväide on siiski ekslik. Oma 14. oktoobri 2003. aasta kirjas ei teatanud NRA lõplikust riigihankelepingu sõlmimise otsusest, ta juhtis hoopis sõnaselgelt EuroLink-i tähelepanu asjaolule, et tolle pakkumust ei ole tagasi lükatud. „Eelistatud pakkuja” valimisel NRA poolt võis olla juba oluline suunav tähendus, kuid see ei tähendanud veel ühe pakkuja lõplikku kindlaksmääramist. NRA jättis endale sõnaselgelt võimaluse kutsuda EuroLink vajaduse korral hiljem Celtic Roads Group-i asemel läbirääkimistele. Seega võis EuroLink esialgu lähtuda sellest, et ta ei ole veel täiesti konkurentsist väljas.
36.
Olenemata sellest, ei ole EÜ artikli 226 kohases liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses, mis on objektiivse olemusega, niikuinii oluline, kas liikmesriigi riigiasutuste tegevuse tagajärjel tekkis konkreetne kahju või muud negatiivsed tagajärjed. (
18
)
37.
Lõpetuseks rõhutab Iirimaa, et tema siseriiklik õigus on ühenduse õigusest tulenevate teatamiskohustustega kooskõlas; need kohustused on APAC määruse artikli 49 lõikes 1 korrektselt üle võetud. Neil asjaoludel ei tohiks üksikjuhtu, mil ei teatatud riigihankelepingu sõlmimise otsusest, häbimärgistada ühenduse õiguse rikkumisena.
38.
Ka see Iirimaa argument ei ole siiski veenev. Esiteks ei ole mingit vaidlust küsimuses, kas APAC määruse artikli 49 lõige 1 võtab ühenduse õigusest tulenevad teatamiskohustused tegelikult korrektselt üle; selles osas on Iirimaa vastu käimas eraldiseisev liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus. (
19
) Teiseks saab väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kontrollida liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses mitte üksnes liikmesriigi õigus- ja haldusnormide kooskõla ühenduse õigusega, vaid ka siseriiklike ametiasutuste poolset ühenduse õiguse rikkumist konkreetsel üksikjuhul. (
20
)
39.
Kokkuvõttes leian ma seega, et komisjoni esimene etteheide on põhjendatud.
B. Teine etteheide: ühenduse õigusega vastuolus olevate õiguskaitsevahendite kasutamise tähtaegade sätestamine Iiri menetlusõiguses
40.
Teises etteheites märgib komisjon, et Iirimaa on toime pannud direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 rikkumise, mis seisneb selles, et RSC artikli 84a lõige 4 sätestab õigustlõpetava tähtaja kaebuste esitamiseks vaidlustusmenetluses sellisel moel, mis on vastuolus ühenduse õigusest tulenevate nõuetega.
41.
Direktiiv 89/665 ei sisalda sõnaselget sätet direktiivi artikli 1 alusel vaidlustusmenetluse suhtes kohaldatavate tähtaegade kohta. (
21
) Euroopa Kohus tunnustab aga väljakujunenud kohtupraktikas, et liikmesriigid võivad oma menetlusautonoomia raames määrata mõistlikud hagi aegumistähtajad, kui nad võtavad seejuures arvesse võrdväärsuse (ekvivalentsi) ja tõhususe põhimõtteid. (
22
) Mõlemad põhimõtted kajastuvad ka direktiivi 89/665 artiklis 1: võrdväärsuse põhimõte lõikes 2 ja tõhususe põhimõte lõikes 1. (
23
)
42.
Käesoleval juhul on huvide keskmes tõhususe põhimõte. Vaidlust ei ole küsimuses, et Iirimaa võib hankijate otsuste peale esitatavatele kaebustele ette näha õigustlõpetavad tähtajad. (
24
) Menetlusosaliste vaheline vaidlus puudutab pelgalt siseriikliku tähtaegu käsitleva regulatsiooni teatud detaile. Sisuliselt tuleb aga kontrollida, kas nimetatud tähtaega kehtestav säte on piisavalt selge võimaldamaks tõhusat läbivaatamist direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 tähenduses. Komisjon on seisukohal, et nimetatud säte ei ole piisavalt selge. Ta viitab esiteks ebaselgusele nende otsuste, mille vaidlustamise puhul kehtib RSC artikli 84a lõikes 4 sätestatud tähtaeg, liikide määratluse osas, ning teiseks nimetatud tähtaja kestusega seotud ebaselgusele.
1. Otsuste, mille suhtes kehtib nende vaidlustamise õigust lõpetav tähtaeg, liikide määratlemine (teise etteheite esimene osa)
43.
Teise etteheite esimeses osas kritiseerib komisjon asjaolu, et riigihankealase õiguse alusel tehtud otsuste suhtes, mille vaidlustamise suhtes kohaldatakse RSC artikli 84a lõike 4 tähtaega, valitseb õiguskindlusetus. RSC artikli 84a lõike 4 sõnastuse kohaselt kohaldatakse seda sätet üksnes „riigihankelepingu sõlmimise otsuse või riigihankelepingu sõlmimise” peale esitatud kaebuste suhtes. Praktikas laiendatakse nimetatud sätte kohaldamisala siiski ka vaheotsustele, mistõttu saab neid vaidlustada samuti ainult RSC artikli 84a lõikes 4 sätestatud tähtaja jooksul.
44.
Poolte vahel ei ole vaidlust asjaolude osas, millele komisjon seejuures tugineb: nii Iirimaa vastused käesolevas liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses kui ka High Court of Irelandi otsus Dundalk Western Bypass Motorway maantee-ehituse projekti osas (
25
) kinnitavad, et RSC artikli 84a lõikes 4 sätestatud kaebuse esitamise tähtaega kohaldavad pädevad Iiri ametiasutused praktikas mitte üksnes lõplike otsuste („riigihankelepingu sõlmimise otsuse või riigihankelepingu sõlmimise”) vaidlustamise suhtes, vaid ka hankijate vaheotsuste vaidlustamise puhul. (
26
)
45.
Siiski vaidlevad menetlusosalised ägedalt selle üle, kas RSC artikli 84a lõige 4 on taolise tõlgendamise ning siseriiklike ametiasutuste poolt kohaldamise korral kooskõlas direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 nõuetega.
46.
Direktiivi 89/665 artikli 1 lõige 1 nõuab, et hankijate otsuseid saaks läbi vaadata „tõhusalt ning eelkõige võimalikult kiiresti”, et kontrollida kas kõnealused otsused on vastuolus riigihankeid reguleeriva õigusega.
47.
Direktiivi kõnealuse eesmärgi saavutamiseks peavad liikmesriigid vastavalt EÜ artikli 249 kolmandale lõigule koosmõjus EÜ artikliga 10 võtma kõik vajalikud üld- ja erimeetmed. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad nad sätestama asjaomases valdkonnas täpse õigusliku raamistiku. (
27
) Nad on kohustatud kujundama siseriikliku õigusliku olukorra piisavalt täpselt, selgelt ja läbipaistvalt, et isikud teaksid oma õigusi ja kohustusi. (
28
)
48.
Sama tuleneb ka õiguskindluse põhimõttest, mis on üldise õiguspõhimõttena ühenduse õiguskorra osa ja millest peavad kinni pidama liikmesriigid, kui nad teostavad oma pädevusi ühenduse õiguse kohaldamisalas. (
29
) Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kuulub õiguskindluse nõuete hulka see, et õiguslik regulatsioon oleks selge ja täpne ning selle kohaldamine tema subjektidele ettenähtav eriti juhtudel, kui see võib üksikisikutele ja ettevõtjatele kaasa tuua negatiivseid tagajärgi. (
30
)
49.
Eriti kehtivad selguse, täpsuse ja ettenähtavuse nõuded taolisele tähtaja sättele nagu RSC artikli 84a lõige 4. Ebaselge tähtaja regulatsioon võib nimelt üksikisikutele ja ettevõtjatele kaasa tuua olulisi negatiivseid tagajärgi. Kui pakkuja või taotleja laseb mööda RSC artikli 84a lõike 4 kohase kaebuse esitamise tähtaja, siis ei saa ta vaidlustada riigihankealase õiguse võimalikke rikkumisi ning kaotab võimaluse nõuda kõnealuse riigihankelepingu sõlmimise otsuse läbi vaatamist. Tal ei ole siis enam õigust nõuda kohtus riigihankelepingu kui sellise sõlmimist temaga või vähemalt kahjuhüvitist kaotatud riigihankelepingu tõttu. (
31
)
50.
Õigustlõpetava tähtaja kohaldamine aga just nimelt ei tohi endaga kaasa tuua seda, et riigihankelepingu sõlmimise otsuste vaidlustamisõiguse teostamiselt võetakse selle praktiline tõhusus. (
32
)
51.
Üksnes siis, kui on kahtluseta selge, et ka ettevalmistavatest hankija tegevustest või käesolevas asjas vaidlusalustest vaheotsustest alates hakkab kulgema RSC artikli 84a lõike 4 kohase õigustlõpetav tähtaeg, suudavad pakkujad ja taotlejad võtta vajalikke meetmeid, et vaidlustada tõhusalt võimalikke riigihankealaste õigusnormide rikkumisi vastavalt direktiivi 89/665 artikli 1 lõikele 1 ja takistada seda, et etteheidete esitamine muutub võimatuks.
52.
Selles kontekstis leian ma, et direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 nõuetega ei ole kooskõlas, kui Iirimaal laiendatakse RSC artikli 84a lõikes 4 sätestatud tähtaja kohaldamisala vaheotsuste vaidlustamisele, ilma et see oleks sätte sõnastuses selgelt väljendatud. Sel moel ei ole tähtajaregulatsiooni mõjusid, eriti selles sätestatud õigustlõpetava tähtaja ulatust, võimalik riigihankemenetluses osalevatel pakkujatel ja taotlejatel piisava kindlusega ette näha. Sellega kahjustatakse hankijate otsuste tõhusa läbivaatamise eesmärki nagu on direktiivi 89/665 artikli 1 lõige 1 liikmesriikidele ette andnud.
– Iirimaa vastuväide, et vaheotsuste vaidlustamise tähtaeg on kooskõlas direktiivi 89/665 eesmärkidega, eelkõige kiire menetlemise nõudega
53.
Iirimaa väidab esiteks vastu, et direktiivi 89/665 ja seda käsitleva kohtupraktika kohaselt on hankijate kõik otsused vaidlustatavad. RSC artikli 84a lõike 4 tähtaja laiendamine vaheotsustele on ühenduse õigusest tulenevate nõuetega kooskõlas. Peale selle on direktiivi 89/665 aluseks kiire menetlemise nõue. Direktiivi artikli 1 lõige 1 ei nõua mitte ainult tõhusat, vaid ka võimalikult kiiret hankijate otsuste läbivaatamist. Seetõttu tuleb hankijate kõikide otsuste läbivaatamise suhtes kohaldada RSC artikli 84a lõike 4 tähtaega. Kui tagasilükatud pakkumuse esitanud pakkujal lubataks kõik oma etteheited esitada alles pärast lõpliku riigihankelepingu sõlmimise otsuse tegemist, siis tekiks riigihankelepingute sõlmimise puhul pikaleveniva õiguskindlusetuse ja olulise ajakaotuse oht. Peale selle muutuks niimoodi võimatuks heastada võimalikke riigihankealase õiguse rikkumisi veel kestva riigihankemenetluse ajal.
54.
Selle osas tuleb märkida, et Iirimaale jääb loomulikult vabadus näha ka hankija ettevalmistavate tegevuste või vaheotsuste – nt „short list’i” moodustamine või eelistatud pakkuja kindlaksmääramine – riigihankeõiguse alusel vaidlustamise suhtes ette õigustlõpetavad tähtajad. Nagu juba mainitud, (
33
) on mõistlike aegumistähtaegade kehtestamine ühenduse õigusega kooskõlas, kui seejuures võetakse arvesse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid. Taolised õigustlõpetavad tähtajad – ka suhteliselt lühikesed – saavad olla eelkõige lubatavad ja eesmärgipärased siis, kui ühenduse õigus kehtestab teatud valdkonnas kiire menetlemise nõude, milles ta – nagu riigihankealases õiguses – nõuab „võimalikult kiiret” toimimist (
34
) (direktiivi 89/665 artikli 1 lõige 1 (
35
)).
55.
Seega vastab täiesti tõele, et RSC artikli 84a lõikes 4 sisalduva tähtaja sätte laiendamisega vaheotsustele järgib Iirimaa legitiimset, direktiiviga kooskõlas olevat eesmärki. (
36
) Kõnealust eesmärki tuleb siseriiklikus õiguses siiski ellu viia kooskõlas õiguskindluse nõuetega. Tähtaega käsitlev säte peab olema sõnastatud selgelt ja täpselt ning selle mõjud peavad olema ettenähtavad. Siseriikliku praktika olemasolu, mis teenib direktiivi eesmärkide elluviimise huve, ei vabasta liikmesriiki kohustusest luua piisavalt täpne, selge ja läbipaistev õiguslik olukord, et isikud teaksid oma õigusi ja kohustusi. (
37
)
56.
Käesolevas asjas tuleb lisaks sellele silmas pidada, et direktiiv 89/665 ei sea liikmesriikidele mitte üksnes riigihankelepingute sõlmimise otsuste kiire läbivaatamise, vaid ka tõhusa läbivaatamise eesmärki (vt direktiivi 89/665 artikli 1 lõige 1). Siseriiklik praktika, mis viib ellu üksnes ühe nimetatud eesmärkidest ja seda teise eesmärgi arvelt, ei ole direktiiviga kooskõlas. RSC artikli 84a lõike 4 õigustlõpetava tähtaja laiendamine vaheotsustele võib küll teenida kiire läbivaatamise eesmärki; ilma samaaegse vastava selgituseta RSC artikli 84a lõike 4 sõnastuses, toimub Iiri ametiasutuste taolise praktika elluviimine siiski õiguskindluse arvelt ning ohustab seega lõpuks tõhusa läbivaatamise eesmärgi saavutamist. (
38
)
57.
Õiguskindluse nõude ja riigihankealasest õigusest tuleneva kiire tegutsemise nõude vahel ei ole põhimõttelist vastuolu. (
39
) Vastupidi, hankijate otsuste võimalikult kiire läbivaatamine teenib õiguskindluse loomise huve, eeldusel, et selleks kasutatav menetlus koos õigustlõpetavate tähtaegadega on siseriiklikus õiguses reguleeritud nii selgelt, täpselt ja ettenähtavalt kui võimalik.
58.
Iirimaa esimene vastuväide tuleb seega tagasi lükata.
– Iirimaa vastuväide, et tema siseriiklikku õigust kujundab „common law”
59.
Järgnevalt väidab Iirimaa, et tema siseriiklikku õigust kujundab „common law”. Sellises common law süsteemis nagu Iirimaal, ei ole olulised mitte üksnes õigusnormid, vaid ka kohtupraktika. Pakkujad ja taotlejad oleksid vajaduse korral pidanud kasutama õigusnõustamist.
60.
Siinkohal tuleb märkida, et direktiiv jätab etteantud eesmärgi saavutamiseks vormi ja meetodite valiku siseriiklikele ametiasutustele (EÜ artikli 249 kolmas lõik). Seetõttu ei nõua direktiivi ülevõtmine siseriiklikku õigusesse tingimata sõnaselgete, konkreetsete õigusnormide andmist, vaid see võib piirduda ka üldise õigusliku raamistikuga. Oluline on aga see, et taolise toimimisviisi juures tagatakse tegelikult direktiivi täielik kohaldamine piisava selguse ja täpsusega. (
40
)
61.
Kui siseriiklik õiguslik olukord tuleneb seaduse sätete ja „kohtunikuõiguse” kombinatsioonist, siis ei tohi see toimuda vastavate sätete ja normide selguse ja täpsuse arvelt. See kehtib eriti siis, kui direktiivi eesmärk on luua õigusi üksikisikutele, (
41
) ning ebaselge või keeruline õiguslik olukord võimalike õigustlõpetavate tähtaegade osas võib endaga kaasa tuua õiguste kaotamise – käesoleval juhul hankija otsuste vaidlustamise õiguse kaotuse. Keeruline ja läbipaistmatu õiguslik olukord võib eelkõige mitteresidentidest pakkujaid ja taotlejad mõjutada loobuma Iirimaal riigihankemenetlustes osalemisest.
62.
Siseriiklikel kohtutel on kohustus tõlgendada ja kohaldada siseriikliku õiguse sätteid direktiividega kooskõlas olevalt. (
42
) Konkreetselt seoses riigihankealasest õigusest tuleneva vaidlustusmenetlusega peavad nad õigustlõpetavaid tähtaegu käsitlevaid siseriiklikke õigusnorme tõlgendama võimalikult selliselt, et tagataks direktiivist 89/665 tulenev tõhususe nõue. (
43
)
63.
Nimetatud nõuetega ei ole kooskõlas, kui siseriiklik kohus kohaldab vaidlustamise õiguse seaduses sätestatud õigustlõpetavat tähtaega – käesoleval juhul RSC artikli 84a lõiget 4 – selle sõnastusest kaugemale ulatuvamalt analoogia alusel selliste otsuste vaidlustamise suhtes, mille osas seadusandja ei ole taolist õigustlõpetavat tähtaega ette näinud. Sellega muutub õiguslik olukord vähem läbipaistvaks. Seoses õigustlõpetava tähtaja takistava mõjuga tekib puudutatud pakkujatel ja taotlejatel risk jääda ilma neile kuuluvast teatud otsuste vaidlustamise õigusest. Sel moel kahjustatakse direktiivi 89/665 artikli 1 lõikes 1 kehtestatud hankijate otsuste tõhusa läbivaatamise eesmärki. (
44
)
64.
Neil põhjustel tuleb tagasi lükata ka Iirimaa teine vastuväide.
– Vahekokkuvõte
65.
Kokkuvõttes leian ma seetõttu, et komisjoni teise etteheite esimene osa on põhjendatud.
2. Õigustlõpetava tähtaja kestus (teise etteheite teine osa)
66.
Oma teise etteheite teises osas kritiseerib komisjon RSC artikli 84a lõikes 4 sisalduvat sõnastust, mille kohaselt tuleb kaebused esitada „viivitamata, ja hiljemalt kolme kuu jooksul”. Kõnealune säte jätab puudutatud pakkujad ja taotlejad õigustlõpetava tähtaja täpse pikkuse osas teadmatusse ning teeb kaebuse esitamise nende jaoks ebaproportsionaalselt raskeks. Peale selle ei ole arusaadav, millistel juhtudel piisab kaebuse esitamisest kolme kuu jooksul ning millistel juhtudel tuleb kaebus esitada varem – ehk enne kolme kuu möödumist.
67.
Kõigepealt tuleb märkida, et kui õigusnorm seob päevades, nädalates, kuudes või aastates väljendatud ajavahemiku sõnaga „viivitamata” või muu sarnase täiendusega, siis ei pea tingimata tegemist olema kahe eraldiseisva õigustlõpetava tähtajaga. Mõned sätted kasutavad taolisi täiendeid pelgalt selleks, et juhtida tähelepanu kiire tegutsemise nõudele ning et meenutada kaebuse või hagi esitajale astuda nende endi huvides vajalikke samme võimalikult vara, et oma õigusi võimalikult paremini kaitsta.
68.
Viimati nimetatud tähenduses kasutas näiteks Euroopa Kohus ise varemalt sõna „viivitamata” seoses poolte võimalike taotlustega kohtukõne aja pikendamiseks suulises menetluses. (
45
) Ühenduse ajutised töötajad, kes jäävad töötuks, peavad teatud formaalsused täitma „nii kiiresti kui võimalik ja hiljemalt [teatud, täpsemalt määratletud tähtaegade jooksul]”. (
46
) Sarnast sõnastust võib leida ka juhtudel, kui tuleb rõhutada, et ametiasutustel on teatud avalduste läbivaatamisel või menetluste läbiviimiseks kiire tegutsemise kohustus. (
47
) Ka riigihankealases õiguses ei ole tundmatu „hoolsuskohustuse kontseptsioon, mida tuleb hinnata pigem kui kohustust teha tulemuse saavutamiseks kõik võimalik, mitte kui kohustust saavutada teatud tulemus”. (
48
)
69.
Käesolevas asjas tähelepanu all oleva RSC artikli 84a lõikes 4 esitatud tähtaegu käsitleva sätte puhul ei saa seevastu kindlalt lähtuda sellest, et sõna „viivitamata” peab üksnes rõhutama kiire tegutsemise põhimõtet. Pigem ei ole Euroopa Kohtu menetluses Iirimaa esitatud teabe alusel välistatud, et sõnastusel „viivitamata” RSC artikli 84a lõikes 4 on laiem tähendus ning seda tuleb mõista iseseisva õigustlõpetava tähtaja tähenduses, mis võib juba enne „hiljemalt” eksisteeriva kolmekuulise tähtaja lõppu muuta kaebused vastuvõetamatuks.
70.
Iirimaa näib küll lähtuvat sellest, et kaebus on tavajuhul tähtajaline, kui see esitatakse „hiljemalt kolme kuu jooksul kaebuse aluseks olevate asjaolude ilmnemisest”. Samal ajal rõhutab Iirimaa aga oma kõrgeima kohtu otsusele (
49
) viidates, et kaebuse esitaja „põhikohustus” (
50
) RSC artikli 84a lõike 4 kontekstis seisneb oma kaebuse „viivitamata” esitamises. Teatud asjaoludel võib see viia olukorrani, kus kaebus lükatakse tähtaja möödumise tõttu tagasi isegi siis, kui see esitati kolmekuulise tähtaja jooksul (
51
). Seega ei ole vähemalt välistatud, et Iiri kohtud mõistavad RSC artikli 84a lõike 4 sõnastust „viivitamata” kui eraldiseisvat õigustlõpetavat tähtaega. (
52
)
71.
Kui RSC artikli 84a lõikes 4 kasutatud sõnastus „viivitamata” annab Iirimaa kohtutele tegelikult pädevuse lükata kaalutlusõigust kasutades kaebused vastuvõetamatuse tõttu tagasi juba enne kolmekuulise tähtaja lõppu, siis ei ole see ühenduse õigusest tulenevate nõuetega kooskõlas. Seda seetõttu, et õigustlõpetav tähtaeg, mille kestuse määrab pädev kohtunik oma äranägemisel, ei ole oma mõjude osas ettenähtav. Asjaomased pakkujad ja taotlejad on teadmatuses sellest, kui palju aega neil on oma kaebuste korrektseks ettevalmistamiseks, ning taolise õiguskaitsevahendi edukuse tõenäosust on neil pea võimatu hinnata. Direktiivi 89/665 artikli 1 lõikes 1 ette antud hankijate otsuste tõhusa läbivaatamise eesmärk jääb sel moel saavutamata. (
53
)
72.
Kuna ei saa välistada, et siseriiklikud kohtud võivad RSC artikli 84a lõikes 4 sisalduvat sõna „viivitamata” mõista eraldiseisva õigustlõpetava tähtaja tähenduses, siis ei ole see säte ka piisavalt selge, et tagada selle kohaldamine kooskõlas ühenduse õigusega. (
54
) Ka sel põhjusel ei kujuta RSC artikli 84a lõige 4 endast direktiivi 89/665 piisavat ülevõtmist.
– Iirimaa vastuväide, et siseriiklikud kohtud võivad vajaduse korral kaebuse esitamise tähtaega kaalutlusõiguse alusel pikendada
73.
Iirimaa väidab vastu, et RSC artikli 84a lõige 4 lubab siseriiklikel kohtutel kaebuste esitamise tähtaega kaalutlusõiguse alusel pikendada; näitena viitab Iirimaa High Court of Irelandi 2006. aasta otsusele. (
55
)
74.
Taoline tähtaja pikendamise võimalus võib küll kohtutele üksikjuhul õigluse tagamise kergemaks teha. See ei sobi aga siiski RSC artikli 84 lõikes 4 esitatud tähtaja regulatsioonis esinevate selguse, täpsuse ja ettenähtavuse nõuetega seotud eespool toodud puuduste parandamiseks. Asjaomastel pakkujatel ja taotlejatel ei ole isegi tähtaja pikendamise võimalust arvesse võttes võimalik ette näha, kui palju neil on aega kaebuse korrektseks ettevalmistamiseks, ning kas taoline kaebus võib olla edukas. Vastupidi, sel moel lisatakse juba niikuinii ebaselgele tähtaja sättele veel üks ebakindluse element.
75.
Direktiivi 89/665 artikli 1 lõige 1 koosmõjus lõikega 3 tagab kõigile neile isikutele, kellel on või on olnud huvi konkreetse riigihanke vastu ja kes on väidetava rikkumise tõttu kahju kannatanud või võivad kahju kannatada, individuaalse õiguse hankija otsuste vaidlustamiseks. (
56
) Nagu ma selgitan ka kohtuasjas Uniplex (UK), ei tohi sellise õiguskaitse nõude tõhusat tagamist anda siseriikliku asutuse meelevalda, ega ka mitte sõltumatu kohtu pädevusse. (
57
)
76.
Järelikult tuleb Iirimaa esimene vastuväide tagasi lükata.
– Iirimaa vastuväide, et seni ei ole ühtegi kaebust „viivitamata” esitamise põhimõtte rikkumise põhjusel tähtaja ületamise tõttu tagasi lükatud
77.
Lisaks väidab Iirimaa, et seni ei ole ükski Iirimaa kohus kaebust tähtaja ületamise tõttu tagasi lükanud põhjusel, et nimetatud kaebus esitati küll kolme kuu jooksul, kuid mitte „viivitamata”.
78.
Ka teine vastuväide ei ole veenev. Direktiivi ebapiisava või ebakorrektse ülevõtmise tõendamiseks ei ole vaja näidata siseriiklike ülevõtvate sätete tegelikku mõju. See, kas ülevõtmine on ebapiisav või väär, tuleneb pigem kõnealuste sätete endi sõnastusest. (
58
)Liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamiseks esitatud hagi on objektiivse olemusega ning selle võib esitada ka juba siis, kui konkreetset kahju või muid negatiivseid tagajärgi ei ole veel tekkinud. (
59
)
– Iirimaa vastuväide, et siseriiklikku õiguslikku olukorda muudetakse peagi
79.
Lõpetuseks esitas Iirimaa kohtueelses menetluses enda kaitseks väite, et siseriiklikku õigust muudetakse niikuinii direktiivi 2007/66 ülevõtmise käigus, mis võimaldab RSC artikli 84a lõike 4 selgemaks muutmist.
80.
Siinkohal piisab osundamisest, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist hinnata põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel liikmesriigis valitseva olukorra alusel ning Euroopa Kohus ei saa arvestada hiljem toimunud muutusi. (
60
) Veelgi vähem saab arvesse võtta selliseid siseriikliku õiguse muudatusi, mis on alles väljatöötamise või eelnõu staadiumis.
– Vahekokkuvõte
81.
Kokkuvõttes leian ma, et ka teise etteheite teine osa on põhjendatud ning komisjoni hagi tuleb seetõttu tervikuna rahuldada.
VI. Kohtukulud
82.
Kodukorra artikli 69 lõike 2 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Iirimaa on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Iirimaalt.
VII. Ettepanek
83.
Esitatud põhjendustest lähtudes, teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
1.
Iirimaa on rikkunud EÜ asutamislepingust tulenevaid kohustusi, kuna
a)
Iiri National Roads Authority ei teatanud vastuolus direktiivi 93/37/EMÜ artikli 8 lõike 2 ja direktiivi 89/665/EMÜ artikli 1 lõike 1 nõuetega tagasilükatud pakkumuse esitanud pakkujale Dundalk Western Bypass Motorway maantee-ehituse projekti riigihankelepingu sõlmimise otsusest, ja
b)
vastuolus direktiivi 89/665/EMÜ artikli 1 lõike 1 nõuetega ei tulene Iiri Rules of the Superior Courts’i artikli 84a lõikest 4 piisava selgusega, kui pikk on riigihankelepingu sõlmimise otsuse vaidlustamise õigust lõpetav tähtaeg ning milliseid hankija otsuseid kõnealune tähtaeg puudutab.
2.
Mõista kohtukulud välja Iirimaalt.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiiv 93/37/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord (EÜT L 199, lk 54; ELT eriväljaanne 06/02, lk 163). Kuna vaidlusalune pakkumismenetlus viidi läbi enne 31. jaanuari 2006, siis ei ole Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132) käesolevas kohtuasjas oluline.
(
3
)	Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiiv 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT L 395, lk 33; ELT eriväljaanne 06/01, lk 246).
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1997. aasta direktiiv 97/52/EÜ, millega muudetakse direktiive 92/50/EMÜ, 93/36/EMÜ ja 93/37/EMÜ, mis käsitlevad vastavalt riiklike teenuslepingute, riiklike tarnelepingute ja riiklike ehitustöölepingute sõlmimise korra kooskõlastamist (EÜT L 328, lk 1; ELT eriväljaanne 06/03, lk 3).
(
5
)	Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiv 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (EÜT L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322).
(
6
)	Direktiivi 89/665 viimased muudatused, mis on tehtud direktiiviga 2007/66, ei ole käesolevas kohtuvaidluses olulised, kuna nende suhtes kehtib ülevõtmistähtaeg kuni 20. detsembrini 2009 (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiiv 2007/66/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiive 89/665/EMÜ ja 92/13/EMÜ riigihankelepingute sõlmimise läbivaatamise korra tõhustamise osas, ELT L 355, lk 31, vt eelkõige artikli 3 lõige 1).
(
7
)	Direktiivi 89/665 artikli 1 lõikes 1 sisalduvat viidet direktiivile 71/305 tuleb lugeda viiteks direktiivile 93/37 (vt direktiivi 93/37 artikli 36 lõige 2).
(
8
)	2006. aasta määrus riigihankelepingute sõlmimise kohta (S.I. nr 329, 2006).
(
9
)	Kõrgeimate kohtute kodukord.
(
10
)	See säte põhineb 19. oktoobril 1998 jõustunud High Court of Irelandi kodukorra muudatusel, mis tehti nn Rules of the Superior Courts’iga (nr 4) (Review of the Award of Public Contracts) (S.I. nr 374, 1998).
(
11
)	„Public-Private Partnership (PPP)”.
(
12
)	High Court of Irelandi (kohtunik Kelly) otsus kohtuasjas SIAC Construction Limited vs. National Road Authority, (2004) IEHC 128 (edaspidi „kohtuotsus SIAC vs. NRA”).
(
13
)	Kohtuistung toimus vahetult pärast istungit kohtuasjas C-406/08: Uniplex (UK).
(
14
)	24. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas C-212/02: komisjon vs. Austria, punkt 21, ja 3. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-444/06: komisjon vs. Hispaania (EKL 2008, lk I-2045, punkt 38); vt selle kohta varasem 28. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-81/98: Alcatel Austria jt (EKL 1999, lk I-7671, punkt 43).
(
15
)	Vt selle kohta eespool 14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-212/02: komisjon vs. Austria, punkt 21.
(
16
)	Kohtumenetluse keeles: „except in very exceptional circumstances”.
(
17
)	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktis 17 ja 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus SIAC vs. NRA.
(
18
)	21. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-392/96: komisjon vs. Iirimaa (EKL 1999, lk I-5901, punkt 61); 26. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-233/00: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2003, lk I-6625, punkt 62); 14. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-177/04: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2006, lk I-2461, punkt 52), ja 26. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-36/05: komisjon vs. Hispaania (EKL 2006, lk I-10313, punkt 38).
(
19
)	Kohtuasi C-455/08: komisjon vs. Iirimaa.
(
20
)	Vt eelkõige 31. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-503/03: komisjon vs. Hispaania (EKL 2006, lk I-1097), ja – seoses riigihankelepingute sõlmimisega – 10. aprilli 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2003, lk I-3609); 14. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-385/02: komisjon vs. Itaalia (EKL 2004, lk I-8121); 10. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-29/04: komisjon vs. Austria (EKL 2005, lk I-9705); 4. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C-250/07: komisjon vs. Kreeka (EKL 2009, lk I-4369), ja 15. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-275/08: komisjon vs. Saksamaa.
(
21
)	Vt ka minu 13. märtsi 2008. aasta ettepanek kohtuasjas C-454/06: Pressetext Nachrichtenagentur (EKL 2008, lk I-4401, ettepaneku punkt 154). Edaspidi määratleb siiski ühenduse õiguse põhinõuded kaebuste esitamise siseriiklike tähtaegade osas direktiivi 89/665 artikkel 2c direktiiviga 2007/66 muudetud versioonis.
(
22
)	Vt nt 16. detsembri 1976. aasta otsus kohtuasjas 33/76: Rewe vs. Landwirtschaftskammer Saarland (EKL 1976, lk 1989, punkt 5); 15. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-231/96: Edis (EKL 1998, lk I-4951, punktid 20 ja 35); 17. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas C-30/02: Recheio – Cash & Carry (EKL 2004, lk I-6051, punkt 18), ja 6. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-40/08: Asturcom Telecomunicaciones (EKL 2009, lk I-9579, punkt 41).
(
23
)	Vt minu ettepanek eespool 21. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Pressetext Nachrichtenagentur, ettepaneku punkt 155.
(
24
)	Vt 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-470/99: Universale-Bau jt (EKL 2002, lk I-11617, eelkõige punktid 71 ja 76); 27. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas C-327/00: Santex (EKL 2003, lk I-1877, punkt 52), ja 11. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-241/06: Lämmerzahl (EKL 2007, lk I-8415, punkt 50).
(
25
)	Vt eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus SIAC vs. NRA.
(
26
)	Siseriiklike õigus- ja haldusnormide tähendust tuleb hinnata lähtudes sellest kuidas siseriiklikud kohtud neid tõlgendavad; vt 8. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C-382/92: komisjon vs. Ühendkuningriik (EKL 1994, lk I-2435, punkt 36); 9. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-129/00: komisjon vs. Itaalia (EKL 2003, lk I-14637, punkt 30), ja 18. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-490/04: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2007, lk I-6095, punkt 49).
(
27
)	15. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C-339/87: komisjon vs. Madalmaad (EKL 1990, lk I-851, punkt 25); 30. mai 1991. aasta otsus kohtuasjas C-361/88: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1991, lk I-2567, punkt 24); 2. augusti 1993. aasta otsus kohtuasjas C-366/89: komisjon vs. Itaalia (EKL 1993, lk I-4201, punkt 17); 28. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-410/03: komisjon vs. Itaalia (EKL 2005, lk I-3507, punkt 32), ja 12. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-507/04: komisjon vs. Austria (EKL 2007, lk I-5939, punkt 298).
(
28
)	Eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-361/88: komisjon vs. Saksamaa, punkt 24; eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-366/89: komisjon vs. Itaalia, punkt 17; 7. novembri 1996. aasta otsus C-221/04: komisjon vs. Luksemburg (EKL 1996, lk I-5669, punkt 22); 13. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-417/99: komisjon vs. Hispaania (EKL 2001, lk I-6015, punkt 38), ja 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C-427/07: komisjon vs. Iirimaa (EKL 2009, lk I-6277, punkt 55).
(
29
)	26. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-376/02: Goed Wonen (EKL 2005, lk I-3445, punkt 32); 16. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C-288/07: Isle of Wight Council jt (EKL 2008, lk I-7203, punkt 48), ja 10. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-201/08: Plantanol (EKL 2009, lk I-8343, punkt 43).
(
30
)	7. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-17/03: VEMW jt (EKL 2005, lk I-4983, punkt 80); 17. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-347/06: ASM Brescia (EKL 2008, lk I-5641, punkt 69); 18. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C-158/07: Förster (EKL 2008, lk I-8507, punkt 67), ja eespool 29. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Plantanol, punkt 46.
(
31
)	Dundalk Western Bypass Motorway maantee-ehituse projekti näitel, mis oli käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse ajendiks, tuleb RSC artikli 84a lõike 4 põhjustatud takistus eriti selgelt esile: Iirimaa arvates oleks SIAC pidanud RSC artikli 84a lõikes 4 sätestatud tähtaja jooksul vaidlustama juba NRA vaheotsuse eelistatud pakkuja kohta ning esitama oma kaebuse seoses konsortsiumi Celtic Roads Group väljavalimisega juba selleks ajaks. Lõpliku riigihankelepingu sõlmimise otsuse hilisemal vaidlustamisel ei saanud SIAC oma sellesisulisi väiteid enam esitada, nagu tuvastati eespool 12. joonealuses märkuses viidatud High Court of Irelandi kohtuotsuses SIAC vs. NRA.
(
32
)	Vt selle kohta eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused Universale-Bau jt (eelkõige punkt 72), Santex (punktid 51 ja 57) ja Lämmerzahl (punkt 52); vt kohtumenetluse korra kohta üldiselt 3. märtsi 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-21/03 ja C-34/03: Fabricom (EKL 2005, lk I-1559, punkt 42).
(
33
)	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 41.
(
34
)	Vt eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused Universale-Bau jt (punkt 76), Santex (punkt 52) ja Lämmerzahl (punktid 50 ja 51); vt ka minu ettepanek eespool 21. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses Pressetext Nachrichtenagentur, ettepaneku punkt 157.
(
35
)	Vt peale selle direktiivi 89/665 põhjendused 3 ja 5, kus kõneldakse „kiiretest abinõudest” või „rikkumiste kiirest lahendamisest”. Edaspidiseks sätestab direktiivi 89/665 artikkel 2c (lisatud direktiiviga 2007/66) peale selle selgelt, et lubatud on siseriiklikud sätted, mille kohaselt „tuleb igasugune tellija otsuste läbivaatamise nõue, mis käsitleb direktiivi 2004/18/EÜ reguleerimisalasse kuuluva hankemenetluse raames või sellega seoses tehtud otsust, esitada enne teatud tähtaja möödumist”.
(
36
)	Vt selle kohta eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Universale-Bau jt, punktid 75–79; eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Lämmerzahl, punktid 50 ja 51, ja 12. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-230/02: Grossmann Air Service (EKL 2004, lk I-1829, punktid 30 ja 36–39).
(
37
)	Eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-361/88: komisjon vs. Saksamaa, punkt 24; eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-366/89: komisjon vs. Itaalia, punkt 17, ja eespool 28. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-221/94: komisjon vs. Luksemburg, punkt 22.
(
38
)	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punktid 49 ja 50.
(
39
)	Vt veel kord eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Universale-Bau jt, punktid 76–78.
(
40
)	23. mai 1985. aasta otsus kohtuasjas 29/84: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1985, lk 1661, punkt 23); 9. aprilli 1987. aasta otsus kohtuasjas 363/85: komisjon vs. Itaalia (EKL 1987, lk 1733, punkt 7); 10. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C-144/09: komisjon vs. Madalmaad (EKL 2001, lk I-3541, punkt 17); 20. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-6/04: komisjon vs. Ühendkuningriik (EKL 2005, lk I-9017, punkt 21); 30. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-32/05: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2006, lk I-11323, punkt 34), ja eespool 28. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-427/07: komisjon vs. Iirimaa, punktid 54 ja 55.
(
41
)	Vt veel kord eespool 28. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-427/07: komisjon vs. Iirimaa, punkt 55.
(
42
)	Direktiividega kooskõlas oleva tõlgendamise põhimõtte kohta üldiselt vt 10. aprilli 1984. aasta otsus kohtuasjas 14/83: Von Colson ja Kamann (EKL 1984, lk 1891, punkt 26); 5. oktoobri 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-397/01–C-403/01: Pfeiffer jt (EKL 2004, lk I-8835, punkt 113), ja 15. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-268/06: Impact (EKL 2008, lk I-2483, punkt 98); vt konkreetselt direktiivi 89/665 kohta lisaks eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused Santex (punkt 63) ja Lämmerzahl (punkt 62).
(
43
)	Eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Santex, punkt 62.
(
44
)	Vt ka eespool käesoleva ettepaneku punktid 49–52.
(
45
)	Vt praktiliste juhiste hagide ja apellatsioonkaebuste kohta, 15. oktoobri 2004. aasta versioonis (ELT 2004, L 361, lk 15), punkti 50 teine lõik: selle kohaselt tuli sõnavõtu pikendamise taotlus esitada „Euroopa Kohtule esimesel võimalusel” ja seda sai arvesse võtta üksnes siis, kui see esitati „hiljemalt kaks nädalat enne istungi kuupäeva”.
(
46
)	Vt komisjoni 27. augusti 2009. aasta määruse (EÜ) nr 780/2009, millega sätestatakse Euroopa Ühenduste muude teenistujate teenistustingimuste artikli 28a lõike 2 kolmanda lõigu ja artikli 96 lõike 2 kolmanda lõigu rakendussätted (ELT L 226, lk 3).
(
47
)	Vt nt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/4/EÜ keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT L 141, lk 26; ELT eriväljaanne 15/07, lk 375) artikli 3 lõige 2, lisaks – varasema sätte kohta – minu 27. jaanuari 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-186/04: Housieaux (EKL 2005, lk I-3299, ettepaneku punkt 23).
(
48
)	Eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-250/07: komisjon vs. Kreeka, punkt 68. Vt lisaks direktiivi 89/665 artikli 2 lõike 1 punkt a ja direktiivi 2004/18 artikli 41 lõiked 1 ja 2.
(
49
)	Supreme Court of Irelandi 4. aprilli 2003. aasta otsus kohtuasjas Dekra Éireann Teoranta vs. Minister for the Environment and Local Government, (2003) IESC 25, (2003) 2 IR 270 (Iirimaa viitab eriti kohtunik Denhami selgituste punktile 14a).
(
50
)	Kohtumenetluse keeles: „primary obligation”.
(
51
)	Osundades eespool 49. joonealuses märkuses viidatud Supreme Court of Irelandi kohtuotsuses sisalduvale obiter dictum’ile selgitab Iirimaa, et „in certain circumstances a court could refuse an application under Order 84A, rule 4, brought within three months where the prejudice to the public or a party could be such that the application should be refused.”
(
52
)	Selles kontekstis on eelkõige informatiivsed kohtunik Denhami selgitused eespool 49. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses Dekra Éireann Teoranta. Kohtunik avaldab neis kõigepealt oma arvamust peamiselt sisu poolest identse RSC artikli 84 lõike 21 esimese lõigu osas: „Whilst there is a discretion in the court to extend this time, there is also a discretion to refuse the application even within the months specified in the Rules of the Superior Courts” ((2003) 2 IR 270 (285)). Oma selgitustes käsitleb kohtunik Denham järgnevalt ka käesolevas asjas tähelepanu all olevat RSC artikli 84a lõikes 4 sätestatud tähtaega ja tõlgendab seda järgmiselt: „[…] in all the circumstances of a case a court may determine in its discretion that the prejudice to the public or a party could be such that […] the application should be refused. Since urgency and rapidity is an underpinning policy of applications regarding public contracts, the test requires that such applications be made rapidly and an applicant must explain reasonably any delay” ((2003) 2 IR 270 (286)).
(
53
)	Vt selle kohta ka minu tänase kuupäevaga ettepanek kohtuasjas C-406/08: Uniplex (UK) (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, ettepaneku punkt 69).
(
54
)	Eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-129/00: komisjon vs. Itaalia, punkt 33.
(
55
)	High Court of Irelandi (kohtunik Clarke) 2. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas Veolia Water UK vs. Fingal County Council (nr 1), (2006) IEHC 137, (2007) 1 IR 690 (punktid 28–54).
(
56
)	Vt selle kohta 2. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-15/04: Koppensteiner (EKL 2005, lk I-4855, punkt 38), ja eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Lämmerzahl, punkti 63 teine lause.
(
57
)	Vt minu tänase kuupäevaga ettepanek eespool 53. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Uniplex (UK), punktid 48–50.
(
58
)	Eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-392/96: komisjon vs. Iirimaa, punkt 60.
(
59
)	Vt eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused C-392/96: komisjon vs. Iirimaa (punkt 61); C-233/00: komisjon vs. Prantsusmaa (punkt 62); C-177/04: komisjon vs. Prantsusmaa (punkt 52), ja C-36/05: komisjon vs. Hispaania (punkt 38).
(
60
)	Vt ainult eespool 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-6/04: komisjon vs. Ühendkuningriik, punkt 49; eespool 28. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-417/99: komisjon vs. Hispaania, punkt 34; eespool 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-32/05: komisjon vs. Luksemburg, punkt 22, ja eespool 28. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-427/07: komisjon vs. Iirimaa, punktid 64 ja 65. Konkreetselt väite kohta, et direktiivi 2007/66 ülevõtmine seisab ees, vt 11. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C-327/08: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2009, lk I-102, punktid 21–26).