62024TJ0093
ÜLDKOHTU OTSUS (kolmas koda, viiest kohtunikust koosnevas koosseisus)
21. jaanuar 2026 (
*1
)
Konkurents – Keelatud kokkulepped – Bioetanooli ja etanooli turg – Otsus, milles tuvastatakse ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine – Mitmest etapist koosnev „hübriidmenetlus“ – Süütuse presumptsioon – Erapooletus
Kohtuasjas T‑93/24,
Lantmännen ek för, asukoht Stockholm (Rootsi),
Lantmännen Biorefineries AB, asukoht Norrköping (Rootsi),
esindajad: advokaadid R. Bachour, S. Perván Lindeborg, M. Nicolin ja solicitor A. Van Cauwelaert,
hagejad,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: T. Baumé ja P. Berghe,
kostja,
ÜLDKOHUS (kolmas koda, viiest kohtunikust koosnevas koosseisus),
nõupidamiste ajal koosseisus: koja president P. Škvařilová-Pelzl, kohtunikud I. Nõmm, G. Steinfatt, D. Kukovec (ettekandja) ja R. Meyer,
kohtusekretär: ametnik M. Zwozdziak-Carbonne,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 9. juuli 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis paluvad hagejad Lantmännen ek för ja Lantmännen Biorefineries AB Üldkohtul tühistada Euroopa Komisjoni 7. detsembri 2023. aasta otsus C(2023) 8320 (final) ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluses (juhtum AT.40054 – Ethanol Benchmarks) (edaspidi „vaidlustatud otsus“). Vaidlustatud otsuses tuvastas komisjon, et hagejad rikkusid neid sätteid osalemise tõttu ühes ja vältavas rikkumises, mille eesmärk oli mõjutada kooskõlastatult hulgihindade kujunemise mehhanismi Euroopa etanooliturul, ning see otsus võeti vastu mitmest etapist koosnevas „hübriidmenetluses“, milles võeti esiteks vastu kokkuleppeotsus ja teiseks otsus, mis lõpetas tavamenetluse.
Vaidluse taust
2
Lantmännen ek för on etanooli tootmise ja turustamisega tegeleva Lantmännen Biorefineriesi emaettevõtja. Etanooli toodetakse kas vee ja etüleeni sünteesi teel või regeneratiivsest toorainest, nagu suhkur, teatud teravili, tärklis või biomassi sisaldav tselluloos. Etanooli kasutatakse kas fossiilkütuste tootmisel lisaainena või traditsioonilise koostisosana jookide ning farmaatsia-, keemia- ja kosmeetikatoodete tootmisel.
3
Komisjon algatas 7. detsembril 2015 uurimismenetluse, et võtta vastu otsus vastavalt nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [ELTL artiklites 101 ja 102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) III peatükile. Menetluse eesmärk oli kindlaks teha, kas hagejad koos Alcogroup S.A. ja Alcodis S.A. (edaspidi koos „Alcogroup“) ning Abengoaga olid manipuleerinud kooskõlastatult S&P Global Plattsi väljatöötatud ja avaldatud hinnaindeksite arvutamist.
4
2016. aasta mais väljendasid hagejad Abengoa ja Alcogroup (edaspidi koos „uuritavad äriühingud“) oma huvi osaleda aruteludes kokkuleppe sõlmimiseks. Komisjoni kohtus uuritavate äriühingutega kokkuleppe sõlmimiseks ajavahemikus 2016. aasta juunist kuni 2017. aasta juunini. Nendel kohtumistel tutvustas komisjon uuritavatele äriühingutele vastuväiteid, mida ta kavatses neile esitada, ja avaldas komisjoni toimikus olevad peamised tõendid, millele ta kavatses vastuväidete esitamisel tugineda.
5
2017. aasta juunis tegi komisjon uuritavatele äriühingutele teatavaks, milline on tõenäoliste trahvide vahemik komisjoni 7. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 773/2004, mis käsitleb [ELTL artiklite 101 ja 102] kohaste menetluste teostamist komisjonis (ELT 2004, L 123, lk 18; ELT eriväljaanne 08/03, lk 81), artikli 10a lõike 2 esimese lõigu punkti d tähenduses.
6
Abengoa ja Alcogroup ei nõustunud tõenäoliste trahvide vahemiku maksimaalse trahvisummaga. Seetõttu jätkati nende suhtes 2018. aasta aprillis tavamenetlust.
7
Hagejad, keda oli eelnevalt teavitatud tavamenetluse jätkamisest Abengoa ja Alcogroupi suhtes, kinnitasid 2018. aasta märtsis, et nad on valmis trahvi maksimumsummaga nõustuma ja esitama ametliku taotluse kokkuleppe sõlmimiseks.
8
Hagejad esitasid 16. juulil 2018 komisjonile kokkuleppe ettepaneku.
9
24. juulil 2018 võttis komisjon tavamenetluses vastu vastuväiteteatise, mille ta saatis Abengoale ja Alcogroupile. Viimased esitasid teatise suhtes oma seisukohad ja osalesid 2020. aasta jaanuaris sellel teemal korraldatud ärakuulamisel.
10
Komisjon saatis 2. märtsil 2021 Abengoale ja Alcogroupile kirja faktiliste asjaolude ülevaatega, milles ta põhjendas eespool punktis 9 nimetatud 24. juuli 2018. aasta teatises esitatud vastuväiteid, ning 2021. aasta juulis eespool nimetatud faktiliste asjaolude ülevaadet sisaldava kirja täienduse.
11
Abengoa, kes märkis, et tal on finantsraskusi, teatas 13. septembril 2021 komisjonile oma huvist jätkata kokkuleppemenetlust, et ette heidetud rikkumist käsitleva menetluse tulemus oleks talle ette nähtav ja et ta saaks kindlustada enda ümberkorraldamiseks vajalikud investeeringud.
12
Seepeale teavitas komisjon Alcogroupi Abengoa suhtes läbi viidud kokkuleppemenetluse uuendamisest ning palus nii Alcogroupil kui ka Abengoal omakorda teatada, kas nad on uuendamisest huvitatud. Komisjoni palvele vastas ainult Abengoa, kes esitas seejärel 28. oktoobril 2021 kokkuleppe ettepaneku.
13
11. novembril 2021 võttis komisjon vastu vastuväiteteatise, mis kokkuleppemenetluses adresseeriti hagejatele ja Abengoale.
14
25. novembril 2021 teatasid hagejad komisjonile, et neil ei ole muud valikut kui loobuda kokkuleppemenetlusest, kuna 11. novembri 2021. aasta vastuväiteteatis ei kajastanud nende kokkuleppe ettepanekut ega kokkuleppe sõlmimiseks toimunud arutelude sisu. Seetõttu osales edasi kokkuleppemenetluses ainult Abengoa.
Kokkuleppeotsus
15
Komisjon võttis 10. detsembril 2021 vastu otsuse C(2021) 8913 (final) (edaspidi „kokkuleppeotsus“), millega määrati kokkuleppeotsuse ainsale adressaadile Abengoale 20 miljoni euro suurune trahv osalemise eest Euroopa etanoolituru hulgihindade kujundamise mehhanismi kartellis ajavahemikus 6. septembrist 2011 kuni 16. maini 2014.
16
Kokkuleppeotsuse põhjenduses 4 viitab komisjon hagejatele ja Alcogroupile, kasutades väljendit „teised uuritavad äriühingud“, ning täpsustab esiteks, et nad ei ole selle otsuse adressaadid, ja teiseks, et kokkuleppeotsuses ei ole kas või algselt tuvastatud ega püütudki tuvastada „teiste uuritavate äriühingute“ vastutust ende osalemise eest mis tahes rikkumises. Selle otsuse põhjendustes 41 ja 49 on tehtud veel märkusi selle kohta, et kokkuleppeotsus ei mõjuta „teiste uuritavate äriühingute“ tegevuse kvalifitseerimist ja nende vastutust selle eest.
17
Hagejad on eraldi ära märgitud kokkuleppeotsuse põhjendustes 4, 13, 18, 24 ja 40. Samuti on selle otsuse mitmes põhjenduses viidatud „teistele uuritavatele äriühingutele“ sissejuhatavaid märkusi käsitlevas osas („1. Introduction“), haldusmenetluse kirjelduses („3. Procedure“), rikkumiste kirjelduses („4. Description of the conduct“), sellele tegevusele antavas õiguslikus hinnangus („5. Legal assessment“) ja parandusmeetmete osas („8. Remedies“). Lisaks tuvastas komisjon kokkuleppeotsuse resolutsiooni artiklis 1, et Abengoa oli rikkunud ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53, kuna ta kooskõlastas regulaarselt oma tegevust „teiste uuritavate äriühingutega“.
Tavamenetluse jätkamine hagejate suhtes ja selle lõpetamine Alcogroupi suhtes
18
Komisjon teavitas 28. veebruari 2022. aasta kirjas hagejaid oma otsusest jätkata nende suhtes tavamenetlust.
19
7. juulil 2022 võttis komisjon vastu Alcogroupile ja hagejatele adresseeritud vastuväiteteatise.
20
10. novembril 2022 esitasid hagejad 7. juuli 2022. aasta vastuväiteteatise suhtes oma seisukohad. Alcogroup esitas oma seisukohad 3. novembril 2022.
21
Komisjon saatis 20. aprillil 2023 hagejatele kirja, milles teatas, et pärast kirjavahetust nendega ja võttes arvesse 7. juuli 2022. aasta vastuväiteteatise suhtes esitatud seiskohti, kaalub ta võimalust lühendada rikkumise kestust, nii et selle lõppkuupäev on 16. mai 2014 asemel 25. märts 2014, nagu oli algselt kirjas vastuväiteteatises. Kuna selline vähendamine mõjutab teatud määral trahvisumma arvutamist, teavitas komisjon hagejaid võimalusest esitada viie päeva jooksul selle kohta oma seisukohad.
22
20. aprillil 2023 saatis komisjon hagejatele ka teabenõude, paludes teavet nende müügiväärtuse kohta rikkumisperioodil ja 2022. aasta käibe andmeid. Hagejad vastasid sellele teabenõudele 27. aprillil 2023.
23
Komisjon teatas 2. mai 2023. aasta kirjas hagejatele, et tõendeid, mis Alcogroupi suhtes koguti seoses nende vastutusega rikkumises, ei peetud kogu 7. juuli 2022. aasta vastuväiteteatises käsitletud perioodi osas piisavaks (vt eespool punkt 19).
24
Hagejad esitasid 4. mail 2023 oma seisukohad rikkumise kestuse lühendamise võimaluse ja sellest tulenevate tagajärgede kohta trahvisumma arvutamisele (vt eespool punkt 21).
25
Pärast seda, kui eespool punktis 23 nimetatud tähtaeg seisukohtade esitamiseks 2. mai 2023. aasta kirja kohta oli möödunud, võttis komisjon 23. mail 2023 vastu otsuse C(2023) 3486 (final), millega lõpetati Alcogroupi suhtes läbi viidud tavamenetlus.
26
Komisjon saatis 12. juunil 2023 hagejatele kirja, täpsustades seda, kuidas ta kavatseb võimaliku trahvi määramiseks müügiväärtuse arvutada, ilma et hagejad oleksid selle kohta oma seisukohad esitanud.
Vaidlustatud otsus
27
Komisjon võttis 7. detsembril 2023 vastu vaidlustatud otsuse, milles tuvastati, et hagejad, kes on selle otsuse ainsad adressaadid, olid rikkunud ELTL artikli 101 lõiget 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõiget 1, kuna nad osalesid ühes ja vältavas rikkumises, mille eesmärk oli mõjutada kooskõlastatult hulgihindade kujunemise mehhanismi Euroopa etanoolisektoris. Komisjon määras hagejatele trahvi summas 47,718 miljonit eurot.
Euroopa etanooliturul hindade kindlaksmääramise kirjeldus vaidlustatud otsuses
28
Vaidlustatud otsuses käsitletud rikkumise esemeks olev toode on etanool, mida bensiiniga segatuna kasutatakse biokütuste tootmises (inglise keeles üldiselt tuntud kui fuel-grad ethanol).
29
Vaidlustatud otsuse kohaselt sõlmitakse Euroopa turul etanooli müügilepingud kas pikaks ajavahemikuks või spot-turul. Märkimisväärne hulk Euroopa Liidu etanoolimüügilepinguid sõlmitakse pikaajaliste kahepoolsete lepingutena hankemenetluste tulemusel. Nende lepingute hind koosneb sageli kindlasummalisest osast ja muutuvast osast, kusjuures viimane tuletatakse tavaliselt S&P Global Plattsi avaldatud indeksitest.
30
Spot-turu tehingud (inglise keeles sageli kasutusel kui spot trades) peaksid olema viivitamatut laadi, puudutades kindlal kuupäeval toimuvat tarnet (spot date). Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) kõige olulisem etanooli spot‑turg vaatlusalusel perioodil oli Amsterdami-Rotterdami-Antwerpeni laevade (edaspidi „Rotterdami piirkond“) turg ja S&P Global Platts võttis tegevust sel turul oma hinnaindeksite väljatöötamisel arvesse.
31
Ameerika äriühing S&P Global, mis Euroopas asub Londonis (Ühendkuningriik), tegutses vaatlusalusel perioodil mitme tegevusüksuse kaudu ning üks nendest oli S&P Global Platts – etanoolituru kõige olulisem hinna jälgimise agentuur. Nimelt kasutati vaatlusalusel perioodil kahepoolsetest etanooli müügilepingutest 90% puhul S&P Global Plattsi avaldatud indekseid.
32
S&P Global Platts teeb üldsusele kättesaadavaks Euroopa etanoolituru hinnaindeksid (Platts ethanol benchmarks), mille eesmärk on kajastada Rotterdami piirkonnas tehtud tehingute hindu. Selleks kasutab S&P Global Platts indeksite väljatöötamisel Market-on-Close-protsessi (edaspidi „MOC‑protsess“).
33
MOC‑protsess põhineb osalejatelt kogutud teabel, hõlmates kõiki ostu- ja müügipakkumisi, kauplemissoove ja kinnitatud tehinguid, mis on vabatahtlikult teatavaks tehtud päeva jooksul, eelkõige ajavahemikul kl 16.00–16.30 (Londoni aja järgi), mida tuntakse nn MOC aknana (MOC window).
34
Kuigi S&P Global Platts arvestab etanooli hinnaindeksite väljatöötamisel eri allikatest pärit teabega, peab ta esmatähtsaks teavet, mis on saadud MOC akna ajavahemikul.
35
Komisjon leiab, et kuna pikaajalistes etanooli müügilepingutes kasutatakse sageli viidet etanooli hinnaindeksitele, võib nende indeksite koostamiseks edastatud hindade – isegi minimaalsel – moonutusel olla märkimisväärne mõju etanooli turuhinnale ja seega selliseid pikaajalisi müügilepinguid sõlminud ettevõtjate tulule.
Tegevus, mida hagejatele vaidlustatud otsuses ette heidetakse
36
Vaidlustatud otsuses on tuvastatud, et hagejad, Abengoa ja Alcogroup sõlmisid kokkuleppeid või tegelesid kooskõlastatud tegevusega, mille eesmärk oli S&P Global Plattsi avaldatud etanooli indekstite taset kunstlikult kas suurendada või säilitada või ka takistada selle alanemist.
37
Komisjoni analüüsi kohaselt on tegemist kahe rikkumisega. Esiteks koordineerisid hagejad Abengoa ja Alcogroupiga oma tegevust läbirääkimistel nii enne ja pärast MOC akent kui ka selle jooksul. Teiseks leppisid hagejad Abengoa ja Alcogroupiga kokku, et nad piiravad pakkumist Rotterdami piirkonnas füüsiliselt olemasoleva niisuguse etanooli osas, mis võiks olla kättesaadav läbirääkimiste pidamiseks MOC aknas. Rikkumise toimepanemiseks vahetasid hagejad korrapäraselt tundlikku äriteavet Abengoa ja Alcogroupiga.
38
Komisjon järeldab, et eespool punktis 37 kirjeldatud kooskõlastatud tegevuse eesmärk ja võimalik tagajärg oli hagejate, Abengoa ja Alcogroupi etanooli müügihindade tõus nende klientidega sõlmitavates etanoolitarnelepingutes, kuivõrd need lepingud viitasid S&P Global Plattsi avaldatud indeksitele.
Poolte nõuded
39
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus tervikuna või osaliselt;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
40
Komisjon palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejatelt.
Õiguslik käsitlus
41
Hagejad põhjendavad oma hagi kahe väitega, millest esimese kohaselt on rikutud nende õigust süütuse presumptsioonile ja teise kohaselt on komisjon eiranud hea halduse põhimõttest tulenevat erapooletuse nõuet.
Esimene väide, et rikutud on hagejate õigust süütuse presumptsioonile
42
Esimese väite põhjendamiseks väidavad hagejad, et kasutades mitmest etapist koosnevat „hübriidmenetlust“, kui kokkuleppemenetluses osales ainult üks ettevõtja, ja võttes Abengoa suhtes vastu kokkuleppeotsuse, rikkus komisjon nende õigust süütuse presumptsioonile. Seega on neile tehtud etteheited ja lõpuks ka vaidlustatud otsus oma olemuselt õigusvastased.
43
Hagejate süütuse presumptsiooni rikkumine väljendub selles, et komisjon tegi kaks rasket ja parandamatut olulist viga, mille tõttu tuleb vaidlustatud otsus tühistada.
44
Esiteks otsustas komisjon vääralt kasutada mitmest etapist koosnevat „hübriidmenetlust“, kui kokkuleppemenetluses osales vaid üks ettevõtja (esimese väite esimene ja kolmas osa). Sellel teemal märgivad hagejad, et komisjon ei saanud enne tavamenetluse lõppu vastu võtta kokkuleppeotsust Abengoa suhtes, ilma et ta rikuks nende õigust süütuse presumptsioonile.
45
Teiseks leiavad hagejad, et komisjon rikkus kokkuleppeotsuse koostamisel nende õigust süütuse presumptsioonile, kuna see otsus sisaldas selgeid ja ühemõttelisi viiteid sellele, et osalesid ka „teised uuritavad äriühingud“, kes ei olnud otsustanud sõlmida kokkulepet selles otsuses käsitletud rikkumise kohta ja nende vastutusega selle eest, ning et niisugused viited ei olnud Abengoa vastutuse tuvastamiseks vajalikud (esimese väite teine osa).
Esimese väite esimene ja kolmas osa, mis puudutavad mitmest etapist koosneva „hübriidmenetluse“ kasutamist
46
Esimese väite esimeses ja kolmandas osas, mida tuleb analüüsida koos, väidavad hagejad esiteks, et ajaliselt mitmest etapist koosneva „hübriidmenetluse“ kasutamine, kuigi kokkuleppemenetluses osales ainult Abengoa, tähendab nende õiguse süütuse presumptsiooni rikkumist, ning teiseks, et esitatud ei ole ühtegi vastuvõetavat põhjendust, miks tuli käesoleva juhtumi asjaoludel sellist menetlust kasutada.
47
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
48
Sellega seoses tuleb esimesena märkida, et hagejate argumendid põhinevad eeldusel, et mitmest etapist koosneva „hübriidmenetluse“ kasutamine juhul, kui kokkuleppemenetluses osaleb vaid üks ettevõtja, on juba ise käsitatav süütuse presumptsiooni rikkumisena, ilma et tuleks analüüsida konkreetset kokkuleppeotsust. Kohtupraktika kohaselt on selline eeldus väär.
49
Esiteks tuleb märkida, et määruse nr 773/2004 artikkel 10a ei välista ega keela komisjonil kasutada ELTL artikli 101 kohaldamisel „hübriidmenetlust“ (vt selle kohta 2. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Scania jt vs. komisjon, T‑799/17, EU:T:2022:48, punktid 98 ja 99).
50
Komisjonil on nimelt õigus kasutada „hübriidmeetodit“ ja kokkuleppemenetlust ettevõtjate suhtes, kes teevad kokkuleppe ettepanekuid, jätkates sama ajal määruse nr 773/2004 üldsätetega reguleeritud menetlust, kohaldamata kokkuleppemenetlust reguleerivaid sätteid ettevõtjate suhtes, kes ei soovi kokkulepet sõlmida (vt selle kohta 20. mai 2015. aasta kohtuotsus Timab Industries ja CFPR vs. komisjon, T‑456/10, EU:T:2015:296, punktid 70, 71 ja 104).
51
Liidu kohus on leidnud, et isikute suhtes, kes on otsustanud kokkuleppe sõlmida, võib komisjon kõigepealt teha kokkuleppeotsuse, tehes seejärel tavamenetluse lõpus otsuse isikute suhtes, kes on otsustanud kokkulepet mitte sõlmida, kuid seda siiski tingimusel, et ta tagab kokkuleppeotsuse vastuvõtmisel, et kokkuleppemenetluses mitteosalevate isikute suhtes järgitakse süütuse presumptsiooni põhimõtet (vt selle kohta 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 64 ja 65, ning 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punktid 88 ja 89).
52
Selles kontekstis on komisjonil ulatuslik õigus kindlaks teha juhtumid, milles on asjakohane uurida poolte huvi sõlmida kokkulepe, osaleda aruteludes selle kokkuleppe sõlmimiseks, need arutelud katkestada või sõlmida lõplik kokkulepe, nagu nähtub komisjoni 30. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 622/2008 (millega muudetakse määrust (EÜ) nr 773/2004 seoses kokkuleppemenetluste teostamisega kartellide puhul (ELT 2008, L 171, lk 3)) põhjendusest 4 (vt selle kohta 29. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Deutsche Bahn jt vs. komisjon, T‑267/12, ei avaldata, EU:T:2016:110, punkt 417).
53
Lisaks võib olla objektiivselt vajalik, et komisjon käsitleks kokkuleppemenetlust lõpetavas otsuses teatud asjaolusid ja tegevust, mis puudutavad neid väidetavas keelatud kokkuleppes osalejaid, kelle suhtes viiakse läbi tavamenetlus (18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 65, ja 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 89). Seda arvestades ei saa ükski viide isikutele, kes kokkulepet ei sõlmi, olla lõplik nende osalemise suhtes kõnealuses tegevuses.
54
Teiseks, mis puudutab täpsemalt süütuse presumptsiooni, siis see on liidu õiguse üldpõhimõte, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 48 lõikes 1 (22. novembri 2012. aasta kohtuotsus E.ON Energie vs. komisjon, C‑89/11 P, EU:C:2012:738, punkt 72, ja 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 60). Selgitustest harta artikli 48 kohta ilmneb, et see artikkel vastab Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõigetele 2 ja 3. Sellest tuleneb, et harta artikli 52 lõike 3 kohaselt tuleb harta artikli 48 tõlgendamisel minimaalse kaitsetasemena arvesse võtta inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikeid 2 ja 3 (5. septembri 2019. aasta kohtuotsus AH jt (süütuse presumptsioon), C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 41 ja 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 61).
55
Seda arvestades on süütuse presumptsiooni rikutud, kui süüdistatavat puudutavas kohtulahendis või ametlikus avalduses, millega isikut lõplikult süüdi ei mõisteta, on selgelt märgitud, et isik on kõnealuse süüteo toime pannud. Sellega seoses tuleb rõhutada, kui oluline on kohtute kasutatava sõnastuse valik ja konkreetsed asjaolud, mida arvestades seda on kasutatud, ning asjaomase menetluse laad ja kontekst (vt selle kohta 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus AH jt (süütuse presumptsioon), C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 43; 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 79 ja seal viidatud kohtupraktika, ning EIK 27. veebruari 2014. aasta otsus Karaman vs. Saksamaa, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, punkt 63).
56
Kolmandaks saab järelikult hagejate süütuse presumptsiooni võimalikku rikkumist hinnata üksnes kokkuleppeotsuse ja selles antud hinnangute konkreetse analüüsi põhjal. Kriitika, mis on suunatud ajaliselt mitmest etapist koosneva „hübriidmenetluse“ kasutamise vastu olukorras, kus kokkuleppemenetluses osaleb vaid üks isik, ei saa seega iseenesest tõendada sellise rikkumise olemasolu.
57
Lisaks, mis puudutab täpsemalt kriitikat, et komisjoni eelistatud menetluslik valik tähendas olemuslikult seda, et konstateeritakse hagejate osalemist vaatlusaluses rikkumises ja nende süüd kokkuleppeotsuses käsitletavas tegevuses, siis tuleb meelde tuletada keerukaid kriminaalmenetlusi käsitlevat kohtupraktikat, mis on käesolevas asjas mutatis mutandis kohaldatav (vt selle kohta 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 64), millest tuleneb, et kokkuleppeotsuse tegemine ainult ühe süüdistatava suhtes, samas kui selles otsuses käsitletud tegevus eeldab kollektiivset osalemist, ei tähenda iseenesest, et teiste isikute suhtes, kes ei ole kokkulepet sõlminud, on rikutud õigust süütuse presumptsioonile (vt selle kohta 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus AH jt (süütuse presumptsioon), C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 45, ning 28. mai 2020. aasta kohtumäärus UL ja VM, C‑709/18, ei avaldata, EU:C:2020:411, punkt 35).
58
Sellega seoses väidavad hagejad sisuliselt ekslikult, et kokkuleppeotsus kohustas komisjoni võtma vastu otsust tavamenetluse lõpus. Kokkuleppemenetlus on nimelt tavamenetlusele alternatiivne haldusmenetlus, millel on teatud eripära. Kui asjaomane ettevõtja ei esita kokkuleppemenetluses kokkulepe sõlmimise taotlust, reguleerivad lõpliku otsuse tegemise menetlust määruse nr 773/2004 üldsätted, mitte kokkuleppemenetlust käsitlevad sätted. Mis puudutab seevastu tavamenetlust, milles vastutus tuleb alles kindlaks teha, siis on komisjon seotud üksnes vastuväiteteatisega ja on kohustatud arvesse võtma uusi asjaolusid, mis talle selle menetluse käigus teatavaks tehakse (vt selle kohta 12. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Timab Industries ja CFPR vs. komisjon, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, punkt 136, ning 1. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Scania jt vs. komisjon, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, punkt 75).
59
Seega, vastupidi sellele, mida väidavad hagejad, ei too kokkuleppeotsuse vastuvõtmine iseenesest kaasa mingeid õiguslikke tagajärgi, mis mõjutaksid kokkulepet mittesõlminud isiku suhtes hiljem tavamenetluses tehtavaid otsuseid.
60
Järelikult ei määranud kokkuleppeotsuse vastuvõtmine kindlaks tavamenetluse tulemust, millest annab tunnistust Alcogroupi suhtes tehtud otsus, milles komisjon jõudis lõpuks järeldusele, et toimikusse lisatud tõendid ei olnud piisavalt veenvad, et nende põhjal saaks tuvastada Alcogroupi osaluse rikkumises pärast 14. märtsi 2013, mistõttu oli komisjonil õigus talle trahv määrata. Selles küsimuses on oluline rõhutada, et miski ei takistanud komisjonil võtmast Alcogroupi puudutava otsusega sarnast otsust hagejate suhtes vastu pärast toimikusse lisatud tõendite uurimist tavamenetluses ja seda isegi pärast tavamenetluse lõpetamist Alcogroupi suhtes.
61
Teisena, mis puudutab seda, et väidetavalt ei põhjendanud komisjon ajaliselt mitmest etapist koosneva „hübriidmenetluse“ kasutamist, siis ei saa hagejate ühegi muu argumendiga nõustuda.
62
Esiteks, vastupidi sellele, mida väidavad hagejad, ei tulene 5. septembri 2019. aasta kohtuotsusest AH jt (süütuse presumptsioon) (C‑377/18, EU:C:2019:670), et komisjon peab tõendama, et mitmest etapist koosneva „hübriidmenetluse“ kasutamine on talle „kohustuslik“ – mis hagejate sõnul käesoleval juhul nii ei olnud.
63
On tõsi, et 5. septembri 2019. aasta kohtuotsusest AH jt (süütuse presumptsioon) (C‑377/18, EU:C:2019:670) tulenev kohtupraktika on mutatis mutandis asjakohane, kui komisjon võtab ühe ja sama kartellikokkuleppe kohta kahe eri menetluse tulemusel vastu kaks järjestikust otsust, millel on erinevad adressaadid, st esiteks otsuse, mis tehakse kokkuleppemenetluse lõpus ja mis adresseeritakse kokkuleppe sõlminud ettevõtjatele, ja teiseks otsuse, mis tehakse tavamenetluses ja mis adresseeritakse kartellis osalenud teistele ettevõtjatele (vt eespool punkt 57).
64
Seevastu ei saa 5. septembri 2019. aasta kohtuotsusest AH jt (süütuse presumptsioon) (C‑377/18, EU:C:2019:670) tulenevat kohtupraktikat tõlgendada nii, et see kohustab komisjoni igal üksikjuhul tõendama, et ta on „kohustatud“ kasutama mitmest etapist koosnevat „hübriidmenetlust“. Nimelt peab komisjon oma kaalutlusõigust teostades analüüsima, kas mitmest etapist koosneva „hübriidmenetluse“ kasutamine võimaldab tal tagada juhtumi kiirema ja tõhusama lahendamise koostöös ettevõtjatega, kes otsustasid kokkuleppe sõlmida, järgides samas kohaldatavate õigusnormidega kehtestatud piire, sealhulgas nende ettevõtjate õigust süütuse presumptsioonile, kes kokkulepet ei sõlmi (vt eespool punktid 51–53).
65
Teiseks ei tõenda hagejad, kuidas rikuvad vaidlustatud otsuse põhjendustes 428–448 mainitud põhjused, mille tõttu kasutati käesolevas asjas mitmest etapist koosnevat „hübriidmenetlust“, nende õigust süütuse presumptsioonile.
66
Vaidlustatud otsuse kohaselt osalesid hetkel, mil Abengoa otsustas kokkuleppemenetluse kasuks, selles veel ka hagejad, mistõttu oli võimalik viia see menetlus lõpule enamiku uuritavate isikute suhtes (vaidlustatud otsuse punkt 441).
67
Abengoat hõlmava kokkuleppeotsuse vastuvõtmine võimaldas ka katta kogu rikkumise perioodi, mis andis komisjonile selgeid eeliseid võrreldes ainult hagejatele adresseeritava kokkuleppeotsuse vastuvõtmisega (vaidlustatud otsuse põhjendus 442).
68
Vaidlustatud otsuse põhjenduse 443 kohaselt oli komisjoni planeeritud lähenemisviisi eesmärk haldusmenetluse võimalikult kiire lõpuleviimine, st keskenduda kõigepealt kokkuleppemenetlusele ja seejärel kasutada oma ressursse selleks, et võtta vastu otsus lõpetada tavamenetlus, mille puhul oli ette näha, et Alcogroup selle vaidlustab.
69
Seoses hagejate riskiga, et kolmandad isikud võisid esitada kahju hüvitamise nõudeid kokkuleppeotsuse ja tavamenetluse lõpetamise otsuse vastuvõtmise tõttu mitmes etapis, väidab komisjon, et kokkuleppeotsus pidi olema lühike ja avaldatama ainult mittekonfidentsiaalse versioonina, mis pidi nimetatud riski oluliselt vähendama (vaidlustatud otsuse põhjendus 444).
70
Nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 445, arutati komisjoni kavandatud lähenemisviisi eeliseid enne hagejatega ja sellele nad vastu ei vaidle.
71
Lisaks võeti vaidlustatud otsuse põhjenduse 447 kohaselt kokkuleppeotsus ainsana Abengoa suhtes vastu tõhususe kaalutlustel. Isegi kui viimane kaasati kokkuleppemenetlusse hilises staadiumis, suurendas selle otsuse vastuvõtmine märkimisväärselt tõhusust, võimaldades muu hulgas koostada kokkuleppeotsuse, mis oli palju lühem kui otsus, mis koostatakse tavamenetluses, ning vähendada ohtu, et Abengoa kokkuleppeotsuse vaidlustab.
72
Nende otsuste sisu suhtes ei võimalda ükski vaidlustatud otsuse eespool viidatud põhjendus järeldada, et komisjon rikkus hagejate õigust süütuse presumptsioonile, kui ta otsustas kasutada mitmest etapist koosnevat „hübriidmenetlust“.
73
Igal juhul läheks kokkuleppemenetluse edasilükkamine või lõpetamine põhjusel, et üks puudutatud ettevõtjatest otsustas mitte osaleda kokkuleppe sõlmimise arutelus, vastuollu kokkuleppemenetluse eesmärgiga, mis on sätestatud määruse nr 622/2008 põhjenduses 4, milleks on tagada juhtumi kiirem ja tõhusam käsitlemine ettevõtjatega, kes on otsustanud kokkuleppe sõlmida (vt selle kohta 2. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Scania jt vs. komisjon, T‑799/17, EU:T:2022:48, punkt 102).
74
Kolmandaks on argument, et rikutud on komisjoni ja hagejate vahel kokkuleppemenetluses kokku lepitud ajalist tingimust – nimelt et kokkuleppemenetluse ja tavamenetluse lõplikud otsused tuleb vastu võtta „enam-vähem samal kuupäeval“ – üksnes hagejate viidatud konteksti kirjeldav asjaolu, mis on vaidlustatud otsuse õiguspärasuse analüüsimisel tulemusetu.
75
Nimelt, nagu nähtub hagejate kirjalikest vastustest menetlust korraldavatele meetmetele, ei väida nad seda, et rikutud on mõnda kokkuleppemenetlust reguleerivat normi, ega seda, et õigusvastased on reeglid, mille raames komisjon ajalist tingimust rikkus.
76
Sama kehtib ka vastupidise ümbervaatamise klausli täitmata jätmise suhtes, mille kohaselt sõltub tehing tingimusest, et komisjon ei tee tavamenetluses osalejate suhtes soodsamat otsust kui kokkuleppeotsus.
77
Igal juhul – nagu märgib komisjon, ilma et hagejad sellele vastu vaidleksid – kordas 11. novembri 2021. aasta vastuväiteteatis kokkuleppe kohta hagejate ettepanekut sõlmida kokkulepe seoses rikkumise eseme, selle toimepanemise, peamiste asjaolude ja nende õigusliku kvalifikatsiooniga, sealhulgas hagejate rolli ja rikkumises osalemise kestusega. Vastuväiteteatis kajastas seega kokkuleppe ettepaneku sisu selles osas, mis puudutas komisjoni teatise, mis käsitleb kokkuleppemenetluse läbiviimist kartellidega seotud otsuste puhul, mis on võetud vastu vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1/2003 artiklitele 7 ja 23 (ELT 2008, C 167, lk 1), punkti 20 alapunktis a mainitud asjaolusid. Nimelt ei kuulu nende asjaolude hulka sellised kohustused nagu ajaline tingimus ja ümbervaatamise tingimus.
78
Järelikult kinnitas komisjon vastavalt komisjoni kokkuleppemenetluse teatise punktile 22 vastuväiteteatisega hagejate ettepaneku kokkulepe sõlmida.
79
Eeltoodut arvestades ei võimalda ükski hagejate esimese väite esimeses ja kolmandas osas esitatud argument tõendada, et komisjon rikkus nende õigust süütuse presumptsioonile, mistõttu tuleb need väiteosad tagasi lükata.
Esimese väite teine osa, mis puudutab kokkuleppeotsuse koostamist
80
Hagejate sõnul rikkus komisjon nende õigust süütuse presumptsioonile, kui ta võttis vastu kokkuleppeotsuse, mis sisaldas selgeid ja ühemõttelisi viiteid kokkuleppe sõlmimata jätnud ettevõtjate poolsele rikkumises osalemisele ja nende väidetavale vastutusele, ilma et need viited oleksid olnud Abengoa vastutuse tuvastamiseks vajalikud.
81
Esiteks sisaldab kokkuleppeotsus ennatlikku otsust, kuna selles on märgitud, et hagejad kuuluvad nende ettevõtjate hulka, keda nimetatakse „teisteks uuritavateks äriühinguteks“, kelle vastutus on tuvastatud selle otsuse resolutsiooni artiklis 1, ning et see otsus viitab nende tegevusele, sealhulgas osas, milles esitatakse õiguslik hinnang. Lisaks jättis Alcogroupi suhtes algatatud uurimise hilisem lõpetamine veelgi enam mulje, et kokkuleppeotsus puudutas nii hagejate kui Abengoa ühist vastutust. Lõpuks ei ole vastutuse välistamise klauslid nende viidete ümberlükkamiseks piisavad.
82
Teiseks kaldub komisjoni lähenemine kõrvale tema varasemast praktikast „hübriidmenetlustes“.
83
Kolmandaks lähevad kokkuleppeotsuses sisalduvad viited kaugemale sellest, mida Euroopa Kohus on pidanud kokkuleppe poolte vastutuse kirjeldamiseks ja tuvastamiseks vajalikuks.
84
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
85
Nagu nähtub eespool punktis 55 viidatud kohtupraktikast, rikutakse süütuse presumptsiooni, kui süüdistatavat puudutavas kohtulahendis või ametlikus avalduses, mis on tehtud ilma isikut lõplikult süüdi mõistmata, on selge avaldus, mille kohaselt on asjaomane isik kõnealuse süüteo toime pannud, millest tulenevalt on väga oluline sõnastus, mida asjasse puutuvad asutused kasutavad, ja konkreetsed asjaolud, mida arvestades seda sõnastust on kasutatud, ning asjaomase menetluse laad ja kontekst.
86
Niisiis on keeruliste kriminaalmenetluste korral, kus on mitu kahtlustatavat, kelle üle ei ole võimalik kohut mõista koos, juba mööndud seda, et pädeval kohtul tuleb kohtualuste süü hindamiseks tingimata viidata selliste kolmandate isikute osalusele, kelle suhtes tehakse võib-olla eraldi otsus hiljem. Siiski, kui kolmandate isikute osalust puudutavad asjaolud peab lisama, tuleb asjaomasel kohtul vältida enama teabe avaldamist, kui on vaja selliste isikute õigusliku vastutuse analüüsimiseks, kelle üle ta parajasti õigust mõistab. Lisaks tuleb kohtulahendite põhistus koostada sõnastuses, mis võimaldab vältida kolmandate asjasse puutuvate isikute süü suhtes potentsiaalset ennatlikku hinnangut, mis võib seada ohtu nendele ette heidetavate tegude õiglase analüüsi eraldi menetluses (vt selle kohta 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus AH jt (süütuse presumptsioon), C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 44; 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 63, ja EIK 27. veebruari 2014. aasta otsus Karaman vs. Saksamaa, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, punktid 64 ja 65).
87
Nagu on märgitud eespool punktis 57, kohaldatakse süütuse presumptsiooni ka siis, kui komisjon võtab kahe eraldiseisva menetluse tulemusel ühe ja sama kartellikokkuleppe kohta järjestikku vastu kaks otsust, millel on erinevad adressaadid, st esiteks otsuse, mis tehti kokkuleppemenetluse tulemusel ja mis on adresseeritud kokkuleppe sõlminud ettevõtjatele, ja teiseks tavamenetluses tehtud otsuse, mis on adresseeritud kartellis osalenud teistele ettevõtjatele (18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 64, ja 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 88).
88
Sellega seoses on komisjon kohustatud järgima ELTL artikli 296 teises lõigus sätestatud õigusaktide põhjendamise kohustust – nimelt peab akti sisu võimaldama huvitatud isikutel teada saada põhjused, millel otsus põhineb, ning kohtul olema piisavalt teavet oma kontrolli teostamiseks, kui talle hagi esitatakse (vt analoogia alusel 26. novembri 2013. aasta kohtuotsus Groupe Gascogne vs. komisjon, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 37).
89
Nagu on meelde tuletatud eespool punktis 53, võib olla objektiivselt vajalik, et komisjon käsitleks kokkuleppemenetlust lõpetavas otsuses väidetavas kartellis osalejaid puudutavaid teatud fakte ja tegevust, mille suhtes on algatatud tavamenetlus, ilma et ükski viide neile võiks olla kõnealuses tegevuses osalemise osas lõplik.
90
Komisjoni ülesanne on tagada kokkuleppemenetlust lõpetavas otsuses süütuse presumptsiooni kaitse ettevõtjatele, kes on keeldunud kokkuleppest ja kelle suhtes kohaldatakse tavamenetlust. Nimelt, kui komisjon rikub kokkuleppe sõlmimata jätnud ettevõtjate õigust süütuse presumptsioonile, rikutakse sellega nende ettevõtjate põhiõigusi ja see on käsitatav piisavalt raske rikkumisena, et muuta õigusvastaseks kogu menetlus, mille tulemusel võeti vastu tavamenetlust lõpetav otsus (12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 95).
91
Selleks et kontrollida, kas komisjon järgis süütuse presumptsiooni, peab liidu kohus analüüsima otsust, millega lõpetatakse kokkuleppemenetlus, ja selle põhjendusi tervikuna, arvestades selle vastuvõtmise konkreetseid asjaolusid. Sõnaselge viide selle otsuse teatud lõikudes väidetava keelatud kokkuleppe teiste osaliste vastutuse puudumisele kaotaks oma mõtte, kui otsuse muid lõike võiks mõista nende vastutuse ennatliku väljendusena (18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 66, ja 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 90).
92
Järelikult tuleb esiteks kontrollida, kas komisjon võttis kokkuleppeotsuses piisavalt redaktsioonilisi ettevaatusabinõusid, et vältida ennatlikku hinnangut hagejate kartellis osalemise kohta, ja teiseks, kas selles otsuses sisalduvad viited hagejatele olid vajalikud (vt selle kohta 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 68, ja 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 219).
93
Käesolevas asjas nähtub hagejate kirjalikest vastustest menetlust korraldavatele meetmetele, mille Üldkohus neile adresseeris, et nad ei vaidle vastu komisjoni redaktsioonilistele ettevaatusabinõudele kokkuleppeotsuses, vaid väidavad, et need ettevaatusabinõud olid ebapiisavad.
94
Sellega seoses tuleb täheldada, et kokkuleppeotsuse põhjenduses 4 defineeris komisjon kokkuleppelise mõiste „teised uuritavad äriühingud“, määratledes need kui hagejad koos Alcogroupiga. Edasi täpsustas komisjon, et „teised uuritavad äriühingud“ ei olnud kokkuleppeotsuse adressaadid ja et selles otsuses ei ole kas või algselt tuvastatud ega püütudki tuvastada „teiste uuritavate äriühingute“ vastutust nende osalemise eest mis tahes rikkumises. Samuti on seal märgitud, et „teiste uuritavate äriühingute“ tegevuse kirjeldust kasutati üksnes ulatuses, milles see oli vajalik Abengoa vastutuse tuvastamiseks.
95
Selle otsuse põhjendustes 41 ja 49 on lisatud muid sarnaseid väljendeid, mis puudutavad „teisi uuritavaid äriühinguid“ ja seda, et kokkuleppeotsuse vastuvõtmine ei tekita nende vastutust.
96
Eespool punktides 94 ja 95 mainitud viidetega rõhutas komisjon selgelt, et ta ei tee otsust „teiste uuritavate äriühingute “ vastutuse suhtes, mistõttu on tuvastatav, et hagejate suhtes võeti tõepoolest redaktsioonilisi ettevaatusabinõusid.
97
Samas tuleb kontrollida, ega kokkuleppeotsuse muid lõike ei saa mõista hagejate vastutuse ennatliku väljendusena, mis võib muuta komisjoni võetud redaktsioonilised ettevaatusabinõud ebatõhusaks eespool punktis 91 viidatud kohtupraktika tähenduses.
98
Vastavalt hagiavalduse punktidele 60–63 on tehtud viiteid „teistele uuritavatele äriühingutele“ viisil, mis rikub hagejate õigust süütuse presumptsioonile, eelkõige kokkuleppeotsuse põhjendustes 33, 35, 46, 47, 53–55 ja 60 ning selle resolutsiooni artiklis 1.
99
Sellega seoses tuleb esimesena märkida, et viited „teistele uuritavatele äriühingutele“, mis tehti Abengoa rikkumist kirjeldavates osades, sealhulgas kokkuleppeotsuse põhjendustes 33 ja 35, on vastavalt nende eesmärgile Abengoa suhtes puhtalt kokkuleppeotsuse esemeks olevat tegevust kirjeldavad.
100
Lisaks ei anta üheski eespool punktis 99 nimetatud viites ei otseselt ega kaudselt hagejate tegevusele õiguslikku kvalifikatsiooni, mistõttu võib neid pidada eespool punktis 91 viidatud kohtupraktikaga kooskõlas olevaks.
101
Teisena tuleb analüüsida viiteid, mis on tehtud Abengoa tegevusele antud õiguslikku hinnangut käsitlevas osas („Legal assessment“), täpsemalt neid, mis on esitatud kokkuleppeotsuse põhjendustes 46, 47, 53–55 ja 60. Need viited sisalduvad otsuse osades, mis puudutavad käesolevas asjas ELTL artikliga 101 ja EMP lepingu artikliga 53 seotud põhimõtete kohaldamist (kokkuleppeotsuse punkt 5.1.2, põhjendused 46 ja 47), ühe ja vältava rikkumise olemasolu puudutavaid põhimõtteid (kokkuleppeotsuse punkt 5.2.2, põhjendused 53–55) ja konkurentsi piiramist käsitlevaid põhimõtteid (kokkuleppeotsuse punkt 5.3.2, põhjendus 60).
102
Sellega seoses tuleb esiteks meelde tuletada, et nagu on märgitud eespool punktis 57, ei tähenda mitmest etapist koosneva „hübriidmenetluse“ kasutamine nii, et kokkuleppemenetluses osaleb ainult üks ettevõtja, et tuleb järeldada, et hagejad panid toime kokkuleppeotsuses käsitletud rikkumise.
103
Lisaks, nagu nähtub eespool punktides 86, 87 ja 89 viidatud kohtupraktikast, ei ole viited nendele ettevõtjatele, kes kokkulepet ei sõlminud, iseenesest problemaatilised ja võivad osutuda objektiivselt vajalikuks, et kirjeldada ja kvalifitseerida kokkuleppe sõlmiva ettevõtja osalemist kartellis, tingimusel et nende viidetega ei omistata ennatlikult vastutust tavamenetluses osalejatele.
104
Eeltoodut arvestades kinnitab see, et komisjon viitab hagejatele ja Alcogroupile kokkuleppelises mõistes „teised uuritavad äriühingud“, asjaolu, et ta ei kavatsenud määratleda nende vastutust kokkuleppeotsuses silmas peetud tegevuse eest (vt selle kohta EIK 17. septembri 2024. aasta otsus C.O. vs. Saksamaa, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, punkt 68).
105
Lisaks tuleb märkida, et nii selles kokkuleppeotsuse avalikus versioonis, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon (C‑440/19 P, EU:C:2021:214), kui ka selles kokkuleppeotsuses, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon (C‑883/19 P, EU:C:2023:11), kasutas komisjon kõigi uurimisega seotud ettevõtjate tähistamiseks kokkuleppelist mõistet „pooled“.
106
Seevastu käesolevas asjas kõne all olevas kokkuleppeotsuses kasutas komisjon kokkuleppelist mõistet „teised uuritavad äriühingud“, mis võimaldab selgemalt eristada viiteid selle otsuse adressaadile ja nendele ettevõtjatele, kes kokkulepet ei sõlminud. Lisaks ei sisalda kokkuleppeotsus ühtegi sõnaselget viidet hagejatele rikkumise kirjelduses, erinevalt kokkuleppeotsuse põhjendustest 26, 28, 29 ja 31, mis olid kõne all kohtuasjas, milles tehti 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon (C‑440/19 P, EU:C:2021:214).
107
Teiseks, isegi kui „teisi uuritavaid äriühinguid“ on mainitud osas, mis käsitleb Abengoa tegevuse õiguslikku kvalifitseerimist, ei tulene kokkuleppeotsusest selget komisjoni seisukohta seoses hagejate osalemisega kõnealuses rikkumises, nende tegevuse õigusliku kvalifikatsiooniga või nende vastutusega selle rikkumise eest (vt selle kohta 10. novembri 2017. aasta kohtuotsus Icap jt vs. komisjon, T‑180/15, EU:T:2017:795, punktid 259 ja 260).
108
Nimelt nähtub kokkuleppeotsuse mitmest elemendist koostoimes eespool punktides 94 ja 95 mainitud redaktsiooniliste ettevaatusabinõudega, et:
–
ainult Abengoat tuleb pidada vastutavaks kokkuleppeotsuses käsitletud rikkumise eest (põhjendus 25);
–
selle otsuse 4. jaos punkti 4.1.2 pealkiri on „Abengoa’s behaviour in the MOC process“ („Abengoa tegevus MOC‑protsessis“);
–
5. jaos esitatud hinnang, mis käsitleb Abengoa tegevuse õiguslikku kvalifitseerimist, puudutab ainult Abengoa tegevust (põhjendus 42);
–
Abengoa tegevus erineb selgelt „teiste uuritavate äriühingute“ tegevusest, kuna on täpsustatud, et Abengoa kooskõlastas oma tegevust „teiste uuritavate äriühingutega“ (põhjendus 47), mistõttu ainult tema enda tegevusel („[i]ts behaviour“), mitte „teiste uuritavate äriühingute“ tegevusel olid kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse kõik tunnused (põhjendus 48); lisaks puudutavad põhjenduses 49 esitatud järeldused, mida tuleb lugeda koos põhjendustega 46–48, ainult Abengoat ja need sisaldavad ka järgmist täiendavat redaktsioonilist ettevaatusabinõu: „[a]s already Stressed in recital (4) above, this Decision is only addressed to Abengoa and not to any other undertaking. In particular, this Decision does not establish or seek to establish, even on a preliminary basis, any liability of the other parties to the investigation for any participation in any infringement“ („nagu on juba toonitatud eespool põhjenduses 4, ei ole otsuse adressaat ükski teine ettevõtja peale Abengoa. Eelkõige ei ole käesolevas otsuses kas või algselt tuvastatud ega püütudki tuvastada „teiste uuritavate äriühingute“ vastutust nende osalemise eest mis tahes rikkumises“);
–
Abengoa kasutas kahepoolseid kontakte „teiste uuritavate äriühingutega“, et jätkata oma konkurentsivastast käitumist, mis seisnes tema tegevuse kooskõlastamises „teiste uuritavate äriühingutega“ – sõnastus, mis rõhutab asjaolu, et komisjon ei kavatsenud anda kvalifikatsiooni muule tegevusele kui Abengoa oma (punkt 55);
–
kuigi põhjenduses 60 on konstateeritud, et Abengoa tegeles konkurentsivastase tegevusega koos „muude uuritavate äriühingutega“, piirdus komisjon siiski selle põhjenduse viimases lauses märkusega, et ainult Abengoa piiras konkurentsi; pealegi viitab komisjoni järeldus põhjenduses 61 üksnes „Abengoa tegevusele“, mida on kirjeldatud 4. osas.
109
Samuti on liidu kohus juba tunnistanud, et kokkuleppe sõlmimata jätnud isikute kas või kaudne mainimine ajaomase tegevuse õiguslikku kvalifikatsiooni käsitlevas osas on lubatud (vt selle kohta esiteks kokkuleppeotsuse, st komisjoni otsuse C(2014) 2074 (final) põhjendused 50–55, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, ning teiseks 20. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Crédit agricole ja Crédit agricole Corporate and Investment Bank vs. komisjon, T‑113/17, edasi kaevatud, EU:T:2023:847, punkt 96 (ei avaldata), mis puudutab ka 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuse HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, aluseks olnud asjas kõne all olnud kokkuleppeotsuse, nimelt komisjoni otsuse C(2013) 8512 (final) põhjendusi 53, 57–59).
110
Kolmandana ei kujuta kokkuleppeotsuse resolutsiooni artiklis 1 sisalduv viide „muudele uuritavatele äriühingutele“ endast selget avaldust selle kohta, et need isikud on kõnealuse rikkumise toime pannud.
111
Nimelt, esiteks ei tähenda resolutsioonis üksnes „muude uuritavate äriühingute“ mainimine neid puudutava teabe kajastamist eespool punktis 86 viidatud kohtupraktika tähenduses. Nagu eespool punktis 103 meelde tuletatud, ei ole viited nendele ettevõtjatele, kes kokkulepet ei sõlminud, iseenesest problemaatilised ja võivad osutuda objektiivselt vajalikuks, et kirjeldada ja kvalifitseerida kokkuleppe sõlmiva ettevõtja osalemist kartellis, tingimusel nende viidetega ei omistata ennatlikult vastutust tavamenetluses osalejatele.
112
Teiseks ei tähenda resolutsioonis sisalduv viide „muudele uuritavatele äriühingutele“ iseenesest ennatlikku otsust hagejate süü kohta, mis võiks seada ohtu nendele ette heidetavate tegude õiglase analüüsi tavamenetluses.
113
Sellega seoses tuleb märkida, et kokkuleppeotsuse resolutsioon tekitab õiguslikke tagajärgi üksnes Abengoale kui selle otsuse adressaadile.
114
Lisaks järeldab komisjon kokkuleppeotsuse resolutsiooni artiklis 1, et ainult Abengoa on rikkunud kartellide valdkonnas kohaldatavaid norme.
115
Lisaks tuleneb kokkuleppeotsuse resolutsiooni sisust, et käsitletud rikkumise eest vastutab ainult Abengoa, nagu nähtub eelkõige selle otsuse artiklitest 2, 4 ja 5.
116
Seega ei nähtu kokkuleppeotsuse resolutsioonist kuidagi, et komisjon kavatses kvalifitseerida „muude uuritavate äriühingute“ tegevuse seoses nende osalemisega kõnealuses kartellis.
117
Neljandana võib täheldada, et teatavate vaidlustatud viidete – sealhulgas eriti kokkuleppeotsuse põhjendustes 46, 53–55 ja 60 sisalduvate viidete – ulatust võib tõesti pidada ebatäpseks küsimuses, kas seal antud õiguslik kvalifikatsioon ei laiene mitte ainult Abengoa tegevusele, vaid ka „muude uuritavate äriühingute“ tegevusele.
118
Kuid kokkuleppeotsuse eespool nimetatud viited „muudele uuritavatele äriühingutele“ – kuigi need puudutavad kokkuleppe sõlminud isikule, st Abengoale süüks pandud tegevuse õiguslikku kvalifikatsiooni – on parimal juhul käsitatavad ebaõnnestunud sõnastusena, mis iseenesest ei väljenda selget, otsest ega kaudset hinnangut nende isikute süüle, kes kokkulepet ei sõlminud (vt selle kohta 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punktid 79 ja 231, ning 20. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Crédit agricole ja Crédit agricole Corporate and Investment Bank vs. komisjon, T‑113/17, edasi kaevatud, EU:T:2023:847, punkt 97 (ei avaldata)).
119
Nimelt, esiteks ei saa selle analüüsimisel, kas kokkuleppeotsuses on hagejate tegevusele antud õiguslik kvalifikatsioon, piirduda konstateeringuga, et „teisi uuritavaid äriühinguid“ on mainitud osas, mis käsitleb Abengoale süüks pandud tegevuse õiguslikku kvalifikatsiooni (vt selle kohta 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 231).
120
Teiseks, nagu nähtub Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, ei saa vaatamata asjaomaste ametiasutuste kasutatud terminite valiku olulisusele ebaõnnestunud sõnastuse kasutamine üksi olla määrav süütuse presumptsiooni võimaliku rikkumise tuvastamise seisukohast, arvestades asjaomase menetluse laadi ja konteksti (vt selle kohta EIK 27. veebruari 2014. aasta otsus Karaman vs. Saksamaa, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, punkt 63, ja EIK 25. novembri 2021. aasta otsus Mucha vs. Slovakkia, CE:ECHR:2021:1125JUD006370319, punkt 57).
121
Sellest tuleneb, et nende põhjendusi ja konteksti arvestades ei saa ühtegi kokkuleppeotsuses tehtud viidet „muudele uuritavatele äriühingutele“ mõista niisuguse selge avaldusena, mis väljendaks ennatlikult hagejate süüd.
122
Järelikult tuleb tuvastada, et komisjoni võetud redaktsioonilised ettevaatusabinõud ei olnud sisutühjad ja nende sisu arvestades (vt eespool punkt 91) tuleb neid pidada piisavaks.
123
Lisaks tuleb analüüsida, kas komisjon jagas hagejate seotuse kohta rohkem teavet, kui see oli Abengoa vastutuse tuvastamiseks vajalik.
124
Sellega seoses tuleb tõdeda, et ükski vaidluse all olev viide ei kirjelda ega kvalifitseeri eraldi hagejate tegevust.
125
Kokkuleppeotsusesse on tehtud ainsad eraldiseisvad viited hagejate kohta selle otsuse põhjendustes 4, 13, 18, 24 ja 40, milles sisuliselt kirjeldatakse kokkuleppemenetlust ja millele hagejad ei ole seoses nende õiguse süütuse presumptsioonile rikkumisega vastu vaielnud.
126
Seevastu kokkuleppeotsuses tehtud viited „muudele uuritavatele äriühingutele“, millele vastu on vaieldud, sh viited, mida on mainitud eespool punktis 101, on eranditult tehtud nii, et viidatakse ka Abengoale, keda esitleti rikkumise peamise osalisena. Seega kasutatakse neid viiteid üksnes Abengoa tegevuse kirjeldamiseks ja kvalifitseerimiseks ning neid võib seega pidada sel eesmärgil objektiivselt vajalikeks.
127
Selles kontekstis võimaldab just asjaolu, et kokkuleppeotsuse esemeks olev rikkumine eeldab tingimata kollektiivset käitumist, põhjendada seda, miks on viited „teistele uuritavatele äriühingutele“ vajalikud (vt selle kohta EIK 17. septembri 2024. aasta otsus C.O. vs. Saksamaa, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, punkt 63; vt analoogia alusel ka 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus AH jt (süütuse presumptsioon), C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 47).
128
Sama kehtib kokkuleppeotsuse resolutsioonis teistele uuritavatele äriühingutele“ tehtud viidete suhtes.
129
Sellega seoses on oluline eristada kõnealust kohtuasja kohtuasjadest, milles tehti 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon (C‑440/19 P, EU:C:2021:214) ja 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon (C‑883/19 P, EU:C:2023:11), milles kokkuleppeotsuste resolutsioonis ei viidatud isikutele, kes kokkulepet ei sõlminud. Käesolevas asjas osales kokkuleppemenetluses ainult Abengoa, mistõttu oli seda enam vaja mainida „muid uuritavaid äriühinguid“, et kvalifitseerida kokkuleppeotsuses silmas peetud rikkumine Abengoa suhtes, kes oli otsustanud kokkuleppe sõlmida.
130
Igal juhul sõltub küsimus, kas komisjon rikkus hagejate õigust süütuse presumptsioonile, iga juhtumi konkreetsetest kokkuleppeotsustest, sealhulgas nende põhjendustest, ning konkreetsetest asjaoludest, mille esinemisel need tehti (18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 86).
131
Ent nende juhtumite põhjendusi ja konteksti arvestades on kokkuleppeotsuse vaidlustatud lõikudesse viidete lisamine „teistele uuritavatele äriühingutele“ objektiivselt vajalik, et kirjeldada kartelli tekkelugu tervikuna.
132
Järelikult ei saa hagejate esimese väite teise osa põhjendamiseks esitatud argumentidega nõustuda ja need tuleb tagasi lükata.
133
Kõikidest eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esimene väide tuleb tervikuna põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide, et rikutud on erapooletuse nõuet
134
Hagejad väidavad teise võimalusena, et mitmest etapist koosneva „hübriidmenetluse“ valimine ja Abengoa suhtes kokkuleppeotsuse vastuvõtmine enne tavamenetluse lõppu kahjustasid komisjoni erapooletust ja rikkusid hagejate kaitseõigusi.
135
Esiteks kohustas kokkuleppeotsuse eelnev vastuvõtmine komisjoni tuvastama vähemalt ühe muu ettevõtja vastutuse.
136
Teiseks on eespool punktis 135 mainitud asjaoludel võimatu „välistada mis tahes põhjendatud kahtlusi“ – nagu nõuab kohtupraktika – komisjoni suutlikkuse suhtes järgida objektiivset erapooletust küsimuses, kas hagejad osalesid kokkuleppeotsuse esemeks olnud konkurentsivastases tegevuses. Seetõttu ei saanud komisjon järgida nn tabula rasa-põhimõtet.
137
Kolmandaks väidavad hagejad, et komisjoni arutluskäik vaidlustatud otsuse mitmes lõigus, eelkõige põhjendustes 556, 557 ja 560, ning teabevahetuses nendega tavamenetluses, näitab erapooletuse puudumist.
138
Lõpuks ja neljandaks väidavad hagejad, et komisjoni kinnitus, et ta on erapooletu, on tulemusetu ja igal juhul vähe veenev, vaieldes vastu komisjoni argumendile, et tema heausksust tuleb eeldada, ning tuletades meelde, et kohtupraktika kohaselt piisab sellest, et komisjoni erapooletuses saab põhjendatult kahelda.
139
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
140
Sellega seoses tuleb meenutada, et komisjon on kohustatud haldusmenetluses austama asjaomaste ettevõtjate põhiõigusi. Selleks tuleb erapooletuse põhimõtet, mis on osa õigusest heale haldusele, eristada süütuse presumptsioonist (12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 76, ja 1. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Scania jt vs. komisjon, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, punkt 69).
141
Harta artiklis 41 sätestatud õigus heale haldusele näeb ette, et igaühel on õigus muu hulgas sellele, et Euroopa Liidu institutsioonid käsitleksid tema küsimusi erapooletult. See erapooletuse nõue hõlmab esiteks subjektiivset erapooletust, mis tähendab, et ükski asjasse puutuva institutsiooni liige, kes küsimusega tegeleb, ei tohi väljendada oma erapoolikust või isiklikke eelarvamusi, ning teiseks objektiivset erapooletust, mis tähendab, et institutsioon peab pakkuma piisavaid tagatisi, et välistada selles suhtes põhjendatud kahtlused (12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus HSBC Holdings jt vs. komisjon, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 77, ning 1. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Scania jt vs. komisjon, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, punkt 70).
142
Käesolevas asjas puudutab teine väide üksnes mõistet „objektiivne erapooletus“.
143
Euroopa Kohus on seoses mõistega „objektiivne erapooletus“ täpsustanud, et tõendamaks seda, et haldusmenetluse korraldus ei paku piisavaid tagatisi, et kõrvaldada kõik põhjendatud kahtlused võimalike eelarvamuste suhtes, ei ole vaja tõendada erapooletuse puudumist. Piisab, kui esineb põhjendatud kahtlus, mida ei saa kõrvaldada (vt selle kohta 27. märtsi 2019. aasta kohtuotsus August Wolff ja Remedia vs. komisjon, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, punkt 37, ja 21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus parlament vs. UZ, C‑894/19 P, EU:C:2021:863, punkt 54).
144
Sellega seoses tuleb kõigepealt tõdeda, et hagejad ei viita ühelegi muule kaitseõiguse eraldi rikkumisele peale selle, millele nad tuginevad erapooletuse kohustuse raames.
145
Nimelt, nagu tuleneb menetlusdokumentidest, vastustest menetlust korraldavatele meetmetele ja suulistest seisukohtadest, leiavad hagejad, et komisjon rikkus nende kaitseõigusi seetõttu, et ta rikkus erapooletuse kohustust.
146
Seega tuleb vastavalt eespool punktis 141 viidatud kohtupraktikale analüüsida, kas hagejate argumendid võimaldavad järeldada, et esinevad põhjendatud kahtlused komisjoni sellise võimaliku eelarvamuse suhtes, et nad olid vaatlusaluses rikkumises süüdi.
147
Esimesena tuleb tagasi lükata hagejate argument, et asjaolu, et kokkuleppeotsus oli adresseeritud ainult ühele ettevõtjale, tähendas, et komisjon pidi tuvastama vähemalt ühe „teise uuritava äriühingu“ osaluse rikkumises, et kokkuleppeotsus ei kaotaks oma õiguslikku loogikat ja õiguslikku alust.
148
Nagu nähtub eespool punktis 58 viidatud kohtupraktikast, on komisjon tavamenetluses seotud üksnes vastuväiteteatisega ja ta peab arvesse võtma uusi asjaolusid, mis talle viimati nimetatud menetluses teatavaks tehakse.
149
Nimelt, nagu on märgitud eespool punktis 60, ei mõjuta kokkuleppeotsuse vastuvõtmine tavamenetluse tulemust, mistõttu ei takistanud miski komisjonil teha hagejate suhtes samasugust otsust nagu Alcogroupi puudutav otsus pärast seda, kui ta oli analüüsinud toimikusse lisatud tõendeid tavamenetluses, ja seda isegi pärast selle menetluse lõpetamist Alcogroupi suhtes.
150
Järelikult väidavad hagejad ekslikult, et kokkuleppeotsus oleks kaotanud oma õigusliku loogika ja õigusliku aluse, kui komisjon ei oleks vaidlustatud otsuses nende süüd tuvastanud.
151
Sama kehtib argumendi kohta, et komisjoni huvi kaitsta kokkuleppemehhanismi atraktiivsust tõendab tema objektiivse erapooletuse puudumist käesolevas asjas kõne all olevas menetluses.
152
Sellise argumendiga, mis on sõnastatud abstraktselt ja mis põhineb hagejate tõlgendusel selle kohta, milline on komisjoni huvi konkurentsipoliitika kehtestamisel, ei saa nõustuda, kuna see üksi ei võimalda tuvastada, et käesolevas asjas kõne all oleva menetluse korraldus ei pakkunud piisavaid tagatisi, mis välistaksid igasuguse põhjendatud kahtluse võimaliku eelarvamuse suhtes.
153
Teisena tuleb tagasi lükata argument, mille kohaselt komisjoni arutluskäik vaidlustatud otsuse mitmes lõigus ja teabevahetuses hagejatega tavamenetluses näitas selle institutsiooni erapooletuse puudumist.
154
Hagejate sõnul nähtub vaidlustatud otsuse põhjendustest 556 ja 557, et komisjoni uurimise eesmärk oli esitada põhjendus konkurentsivastase tegevuse kohta, mida ta pidas juba õiguslikult tõendatuks. Sellest annab tunnistust selle otsuse põhjenduses 560 esitatud ringtõestus, milles komisjon lähtus eeldusest, et nad tegid koostööd kahe ülejäänud uuritava ettevõtjaga, et S&P Global Plattsi avaldatud etanooli indeksite taset tõsta, seda säilitada või selle langust kunstlikult takistada.
155
Sellega seoses piisab, kui tõdeda, et hagejad ei ole vastu vaielnud sellele, kuidas on vaidlustatud otsuses faktid kindlaks tehtud, ega järeldustele, mis on nendest tehtud samas otsuses läbi viidud õiguslikus analüüsis.
156
Nimelt ei ole võimalik nõustuda hagejate argumendiga, et komisjoni analüüsi „lähtepunkt“ oli nende süü, kuna see argument ei sea kuidagi kahtluse alla vaidlustatud otsuse tugevust ja põhjendatust.
157
Igal juhul ei saa nõustuda hagejate argumentidega, mis puudutavad vaidlustatud otsuse sisu.
158
Esiteks märgib komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 556 ja 557, et ta viis läbi etanoolituru ja S&P Global Plattsi väljatöötatud ja avaldatud hinnaindeksite toimimise täieliku analüüsi, nagu nähtub selle otsuse 2. jaost „Etanoolitööstus“ (vaidlustatud otsuse põhjendused 6–86). See analüüs oli aluseks rikkumise kirjeldusele, mis esitati otsuse 5. jao (põhjendused 213–401) arutluskäigus, milles analüüsitud tõendid olid välja toodud otsuse punktis 5.2 („[Hagejate] rikkumisperioodi kronoloogia“, vaidlustatud otsuse põhjendused 254–390) ja mille järeldused olid esitatud vaidlustatud otsuse punktis 5.3 („Järeldused tõendite kohta“, vaidlustatud otsuse põhjendused 391–393) ja punktis 5.4 („Plattsi andmete põhjal tehtud järeldused“, vaidlustatud otsuse põhjendused 394–401).
159
Seega ei nähtu ühestki eespool punktis 158 mainitud põhjendusest, et komisjoni analüüsi lähtepunkt oli hagejate süü. Seevastu annavad need põhjendused tunnistust sellest, kui detailne oli selle institutsiooni analüüs seoses viimaste kartellis osalemisega.
160
Sama kehtib ka teiseks vaidlustatud otsuse põhjenduse 560 kohta, milles komisjon analüüsib hagejate ja „teiste uuritavate äriühingute“ kooskõlastatud tegevust, lähtudes sama otsuse põhjendustes 470–474 esitatud hinnangust, mis põhineb oluliste ja veenvate kaudsete tõendite kogumil (vt näiteks vaidlustatud otsuse põhjendused 472 ja 473), mitte – nagu väidavad hagejad – eelarvamusel nende süü kohta.
161
Järelikult ei tõenda hagejate esitatud argumendid, et komisjon ei korraldanud haldusmenetlust viisil, mis andis piisavad tagatised, et igasugune põhjendatud kahtlus võimaliku eelarvamuse suhtes on välistatud.
162
Seda järeldust ei saa kahtluse alla seada ka siis, kui võtta arvesse 14. märtsi 2024. aasta kohtuotsusest D & A Pharma vs. komisjon ja EMA (C‑291/22 P, EU:C:2024:228) tulenevat kohtupraktikat. Hagejate sõnul võimaldab see kohtupraktika järeldada, et nende ülesanne ei ole tõendada komisjoni erapoolikust, vaid Üldkohus peab õiguslikult hindama, kas komisjoni lähenemine tekitab põhjendatud kahtlusi tema erapooletuse suhtes.
163
Eespool viidatud kohtupraktika kohaselt ei saa isikutelt, kelle juhtumeid liidu institutsioon, organ või asutus menetleb, nõuda, et nad esitaksid oma argumentide põhjendamiseks, mille kohaselt ei ole liidu haldusmenetluses järgitud objektiivse erapooletuse nõuet, konkreetsed kaudsed tõendid erapoolikuse kohta (14. märtsi 2024. aasta kohtuotsus D & A Pharma vs. komisjon ja EMA, C‑291/22 P, EU:C:2024:228, punktid 77 ja 80).
164
Arvestades aga eespool punktis 161 esitatud järeldust, ei ole hagejate viidatud kohtupraktika kohaldatav käesolevas asjas, milles komisjoni objektiivse erapooletuse puudumine ei ole tõendatud ja milles ei nähtu ühestki Üldkohtule hindamiseks esitatud toimiku dokumendist, et haldusmenetlus ei olnud korraldatud piisavate tagatistega, mis välistasid mis tahes põhjendatud kahtluse võimaliku eelarvamuse suhtes.
165
Eeltoodust tuleneb, et teine väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Järelikult tuleb hagi tervikuna jätta rahuldamata.
Kohtukulud
166
Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud kohtukulud hüvitama, kui vastaspool on seda nõudnud.
167
Kuna hagejad on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja mõista hagejatelt, kes ühtlasi kannavad ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda, viiest kohtunikust koosnevas koosseisus)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Jätta Lantmännen ek föri ja Lantmännen Biorefineries AB kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
Škvařilová-Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Meyer
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 21. jaanuaril 2026 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.