62005CC0191_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I. Sissejuhatus
1. See liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus käsitleb küsimust, kas ja mis tingimustel võib liikmesriik vähendada erikaitseala nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta(2) (edaspidi „linnudirektiiv”) tähenduses. Direktiiv ei sisalda sätteid, mis reguleerivad seda küsimust, millel on kaitsealade(3) suurt arvu arvestades kasvav praktiline tähtsus.
II. Õiguslik raamistik
2. Linnudirektiivi artikkel 4 sisaldab sätteid selle kohta, millised alad peavad liikmesriigid määrama lindude erikaitsealadeks (edaspidi „erikaitseala”).
„1. I lisas nimetatud liikide elupaikade kaitseks tuleb rakendada erimeetmeid, et kindlustada nende liikide säilimine ja paljunemine nende levikualal.
Sellega seoses tuleb arvesse võtta:
a) väljasuremisohus olevaid liike;
b) liike, mida ohustavad teatud kindlad muutused nende elupaikades;
c) liike, mida peetakse haruldasteks nende väikesearvuliste asurkondade või piiratud kohaliku leviku tõttu;
d) teisi liike, mis vajavad erilist tähelepanu nende elupaikade erilise iseloomu tõttu.
Hinnangute andmisel tuleb lähtuda arvukuse pika- ja lühiajalistest muutustest.
Liikmesriigid määratlevad nende liikide kaitsmiseks linnuhoiualadena nii hulga kui suuruse poolest kõige sobivamad territooriumid, arvestades seejuures nende liikide kaitsenõudeid sellel mere- ja maismaa-alal, kus käesolevat direktiivi kohaldatakse.”
III. Asjaolud, kohtueelne menetlus ja poolte nõuded
3. 23. septembri 1999. aasta dekreetseadusega nr 384‑B/99 määras Portugali Vabariik kindlaks erikaitseala „Moura, Mourão ja Barrancos”. Selle seaduse eesmärk on stepilindude kaitse. Tüüpilised stepilinnud on suurtrapp ( Otis tarda ), väiketrapp ( Tetrax tetrax ) või jämejalg ( Burhinus oedicnimus ). Vastavalt Portugali valitsuse poolt komisjonile teatavaks tehtud standardsetele andmevormidele detsembrist 1997 elavad erikaitsealal ka linnud, mis komisjoni sõnul ei kuulu stepilindude hulka: 20‑40 alalist paari kassikakke ( Bubo bubo ), 1‑5 pesitsevat raisakotkapaari ( Aegypius monachus ) ja 15‑30 pesitsevat kääbuskotkapaari (Hieraaetus pennatus ). Erikaitsealal talvitub kuni 10 000 sookurge ( Grus grus ) ja seal leidub ka kaeluskotkaid ( Gyps fulvus ).
4. Ilma et talle vastu vaieldaks, heidab komisjon Portugali Vabariigile ette 20. mai 2002. aasta dekreetseadusega nr 141/2002 erikaitseala peaaegu 3000 hektari võrra vähendamist. Dekreetseaduse põhjendusest tuleneb, et välja jäeti alad, mis ei kujutanud endast stepilindude olulisi elupaiku. Veel üks komisjoni poolt esitatud Portugali ametiasutuste dokument otsuse kohta tellida teaduslik uuring erikaitseala määratlemise kohta(4) märgib seevastu, et teada ei ole ühtegi vähendamise põhjust.
5. Komisjon kutsus 17. oktoobril 2003 Portugali Vabariiki üles esitama selles asjas omapoolseid märkusi (märgukiri). Vastuse saamisele järgnes 9. juuli 2004. aasta põhjendatud arvamus. Portugali Vabariik teatas omakorda, et on alustatud teadusliku uuringu läbiviimist, et uurida erikaitseala määratlemist.
6. Komisjon esitas seejärel 28. aprillil 2005. aastal käesoleva eelotsusetaotluse, paludes
„tuvastada, et kuna Portugali Vabariik muutis erikaitseala „Moura, Mourão ja Barrancos” ulatust, jättes sellest välja alad, kus elavad looduslikult esinevad linnuliigid, mille kaitse oli selle erikaitseala loomise aluseks, siis on Portugali Vabariik rikkunud nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 4 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
jätta kohtukulud Portugali Vabariigi kanda”.
7. Portugali valitsus taotleb ainult, et Euroopa Kohus peataks menetluse 2005. aasta septembri lõpuni, et anda Portugali valitsusele võimalus teadusliku uuringuga põhjendada erikaitseala „Moura, Mourão ja Barrancos” määratlemist.
IV. Hinnang
8. Portugali valitsus ei esita küll hagi rahuldamata jätmise nõuet ja ei vaidlusta hagi ka sisuliselt, kuid väidab, et komisjoni hagi saab rahuldada ainult siis, kui ta on väidetavat kohustuste rikkumist piisavalt tõendanud.
9. Komisjon märgib, et erikaitseala vähendamine rikub linnudirektiivi artikli 4 punkti 1. Vastavalt sellele on liikmesriigid kohustatud määratlema erikaitsealadena territooriumid, mis sobivad kõige paremini direktiivi I lisas loetletud lindude kaitseks. Erikaitseala pindala vähendamist ei ole linnudirektiivi artikli 4 lõikes 1 ega ka mujal direktiivis sätestatud.(5)
10. Euroopa Kohus on käsitlenud senini ainult projektide kaudu erikaitsealade kahjustamist kui linnudirektiivi artikli 4 lõike 1 punkti 1 võimalikku rikkumist.(6) See norm kohustab liikmesriike erikaitsealadel vältima kaitse all olevate lindude elupaikade kahjustamist. Tänapäeval tuleks määratud erikaitseala puhul rakendada nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta(7) (edaspidi „elupaikade direktiiv”)(8) . Käesoleval juhul ei väida komisjon, et kahjustati erikaitseala „Moura, Mourão ja Barrancos”. Seetõttu ei ole võimalik ka tuvastada elupaikade direktiivi artikli 6 lõigete 2–4 rikkumist.
11. Nagu väidab komisjon, võib erikaitseala vähendamine siiski linnudirektiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud määratlemiskohustust rikkuda. See eeldab, et väljajäetud alad on direktiivi I lisas loetletud lindudele parimaks sobivaks piirkonnaks. Sellisel juhul peaksid need kuuluma erikaitseala alla.
12. Järgnevalt tuleb kontrollida, kas väljajäetud alad on piiratud. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt omavad liikmesriigid teatavat kaalutlusõigust erikaitsealade valikul, kuid nende alade piiramise ja määratlemise üle saab otsustada ainult direktiivis sätestatud ornitoloogiliste kriteeriumide alusel.(9) Nende kriteeriumide täitmist peab liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse puhul tõendama põhimõtteliselt komisjon.(10) Käesoleval juhul ei avalda komisjon midagi asjaomaste alade kohta ega tõenda seega ka, et need peaksid olema klassifitseeritud erikaitsealadeks.(11)
13. Sellest ei tulene aga hagi rahuldamata jätmine. Määratud alade vähendamise puhul on tõenduskoormus erandjuhul ümberpööratud. Juhul kui liikmesriigid ei ole asjaomaseid alasid tõendatavalt ekslikult erikaitsealadeks klassifitseerinud,(12) on ta klassifitseerimisega heaks kiitnud, et just sel territooriumil on parim elukeskkond direktiivi I lisas loetletud liikidele.(13) Kui liikmesriik sellest kõrvale kalduda tahab, peab ta põhjendama, miks asjaomane ala on osaliselt või täielikult sobimatu.
14. Selle tõendamiseks ei piisa, kui lihtsalt väita, et asjaomased alad ei ole vähendamise ajahetkel (enam) kõige sobivamad. Pigem tuleb põhimõtteliselt näidata, et nad juba määramise ajahetkel (lõpliku järeldusena isegi algse klassifitseerimiskohustuse ajahetkel)(14) ei kuulunud kõige paremini sobivate alade hulka. Vastasel juhul võivad liikmesriigid karistuseta hoiduda kõrvale oma kohustustest säilitada alasid nii, et need oleks lindude kaitseks kõige sobivamad.(15) Liikmesriik saab õigustada erikaitseala vähendamist ainult siis, kui ta suudab tõendada, et see on ajutiselt halvenenud temast sõltumatutel asjaoludel, näiteks vulkaanipurske tagajärjel.
15. Portugali valitsus ei ole ühtegi sellist tõendit esitanud. Ta on korduvalt teatanud soovist viia läbi veel üks teaduslik uuring, et erikaitseala määratlemine teaduslikul alusel täiendavalt läbi vaadata. Teade uuringute alustamise kohta ei ole piisav tõend.
16. Kuna Portugali Vabariik ei ole seega tõendanud, et erikaitseala vähendamine oli teaduslikult põhjendatud, on komisjoni hagiavaldus põhjendatud.
V. Kohtukulud
17. Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjoni hagi rahuldatakse, tuleb kohtukulud välja mõista Portugali Vabariigilt.
VI. Ettepanek
18. Seega teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
1. Portugali Vabariik on erikaitseala „Moura, Mourão ja Barrancos” vähendamisega rikkunud nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 4 lõiget 1.
2. Mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.
(1) .
(2)  –	EÜT L 103, lk 1; EÜT eriväljaanne 15/01, lk 98.
(3)  –	Vastavalt komisjoni Natura baromeetrile seisuga juuni 2005, http://europa.eu.int/comm/environment/nature/Nature_conservation/useful_info/barometer/barometer.htm, on tähistatud 4212 ala, mis hõlmab 8,37 protsenti ühenduse territooriumist.
(4)  –	Hagi IV lisa.
(5)  –	Pigem nõudis Euroopa Kohus oma 6. märtsi 2003. aasta otsusega kohtuasjas C‑240/00: komisjon vs.
Soome (EKL 2003, lk I‑2187, punkt 19), et ala määratlemine peab olema lõplik ja ei tohi anda võimalust selle hilisemaks muutmiseks.
(6)  –	Otsused 28. veebruari 1991. aasta kohtuasjas C‑57/89: komisjon vs.
Saksamaa (Leybucht) (EKL 1991, lk I‑883, punkt 20) ja 2. augusti 1993. aasta kohtuasjas C‑355/90: komisjon vs.
Hispaania (Santoña-Sümpfe) (EKL 1993, lk I‑4221, punkt 35).
(7)  –	EÜT L 206, lk 7; EÜT eriväljaanne 15/02, lk 102.
(8)  –	Vt elupaikade direktiivi artikkel 7 ja 7. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑374/98: komisjon vs.
Prantsusmaa (Basses Corbières) (EKL 2000, lk I‑10799, punkt 44 jj).
(9)  –	Eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Santoña-Sümpfe (punkt 26); 11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑44/95: Royal Society for the Protection of Birds (Lappel Bank) (EKL 1996, lk I‑3805, punkt 26) ja 19. mai 1998. aasta kohtuasjas C‑3/96: komisjon vs.
Madalmaad (IBA‑Liste 1989) (EKL 1998, lk I‑3031, punkt 60 jj).
(10)  –	18. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑166/97: komisjon vs.
Prantsusmaa (EKL 1999, lk I‑1719, punkt 40).
(11)  –	Vt selle tõenduseks eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Santoña-Sümpfen (punkt 29) või minu 27. oktoobri 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C‑209/04: komisjon vs.
Austria (Lauteracher Ried), kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 23).
(12)  –	Vt 25. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑96/98: komisjon vs.
Prantsusmaa (Poitou), (EKL 1999, lk I‑8531, punkt 55).
(13)  –	Eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused Leybucht, punkt 20, ja Santoña-Sümpfe, punkt 35.
(14)  –	Ka alad, mis oleksid pidanud olema määratletud, jäid aga määratlemata, jäävad linnudirektiivi kaitse alla, vt eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Santoña-Sümpfe (punkt 22) ja eespool 8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Basses Corbières (punkt 47 jj).
(15)  –	Vt määratud erikaitsealade kohta 20. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑6/04: komisjon vs.
Ühendkuningriik [Konformität] (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 33 jj).