62008CO0553
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kaheksas koda)
2. detsember 2009 (
*1
)
Kohtuasjas C-553/08 P,
mille ese on Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 15. detsembril 2008 esitatud apellatsioonkaebus
Powerserv Personalservice GmbH, asukoht Sankt Pölten (Austria), esindaja: Rechtsanwältin B. Kuchar,
apellatsioonkaebuse esitaja,
teised menetlusosalised:
Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), esindaja: G. Schneider,
kostja esimeses astmes,
Manpower Inc., asukoht Milwaukee (Ühendriigid), esindaja: solicitor V. Marslandi volitatud barrister A. Bryson,
menetlusse astuja esimeses astmes,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja esimees C. Toader, kohtunikud C. W. A. Timmermans ja P. Kūris (ettekandja),
kohtujurist: J. Mazák,
kohtusekretär: R. Grass,
olles ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on andnud järgmise
määruse
1
Powerserv Personalservice GmbH (edaspidi „Powerserv”) palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 15. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T-405/05: Powerserv Personalservice vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Manpower (MANPOWER) (EKL 2008, lk II-2883, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega Esimese Astme Kohus jättis rahuldamata Powerservi poolt Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) neljanda apellatsioonikoja 22. juuli 2005. aasta otsuse (asi R 499/2004-4, edaspidi „vaidlusalune otsus”) peale esitatud tühistamishagi.
Õiguslik raamistik
2
Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) artikkel 7 „Absoluutsed keeldumispõhjused” sätestas:
„1.   Ei registreerita:
[…]
b)
kaubamärke, millel puudub eristusvõime;
c)
kaubamärke, mis koosnevad ainult sellistest märkidest või tähistest, mis tähistavad kaubanduses sorti, kvaliteeti, kvantiteeti, otstarvet, väärtust, geograafilist päritolu või kaupade tootmise või teenuste pakkumise aega või muid kauba või teenuse omadusi;
[…]
2.   Lõiget 1 kohaldatakse olenemata sellest, et registreerimata jätmise põhjused on ainult teatavas ühenduse osas.
3.   Lõike 1 punkte b, c ja d ei kohaldata, kui kaubamärk on kasutamise käigus muutunud neid kaupu või teenuseid eristavaks, mille jaoks registreerimist taotletakse.”
3
Nimetatud määruse artikli 51 „Absoluutsed kehtetuks tunnistamise põhjused” lõiked 1 ja 2 nägid ette:
„1.   Ühenduse kaubamärk tunnistatakse kehtetuks [ühtlustamisametile] esitatud taotluse või rikkumise suhtes algatatud menetluses esitatud vastuhagi põhjal, kui:
a)
ühenduse kaubamärgi registreerimisel on rikutud artikli 5 või artikli 7 sätteid;
b)
taotluse esitaja tegutses kaubamärgi taotluse esitamisel pahauskselt.
2.   Kui ühenduse kaubamärgi registreerimisel on rikutud artikli 7 lõike 1 punkte b, c või d, ei või seda siiski kehtetuks tunnistada, kui kaubamärk on kasutamise tagajärjel muutunud eristusvõimeliseks seoses nende kaupade või teenustega, mille jaoks see on registreeritud.”
4
Sama määruse artikli 74 „Faktide kontrollimine [ühtlustamisameti] omal algatusel” lõige 1 sätestas:
„Asju menetledes kontrollib [ühtlustamisamet] fakte omal algatusel; registreerimisest keeldumise suhteliste põhjustega seotud menetlustes piirdub [ühtlustamisamet] siiski kontrollimisel osaliste esitatud faktide, tõendite ja väidetega ning esitatud nõudmistega.”
5
Määrus nr 40/94 tunnistati kehtetuks nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1), mis jõustus 13. aprillil 2009. Vaidluse faktiliste asjaolude asetleidmise kuupäeva arvestades tuleb käesoleva kohtuasja suhtes siiski kohaldada määrust nr 40/94.
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
6
Äriühing Manpower Inc. (edaspidi „Manpower”) esitas 26. märtsil 1996 ühtlustamisametile ühenduse sõnamärgi MANPOWER registreerimise taotluse kaupade ja teenuste jaoks, mis kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassidesse 9, 16, 35, 41 ja 42 ning vastavad neis klassides järgmisele kirjeldusele:
—
„audiokassetid; audiovisuaalsed õppevahendid; audio-video CD-d; video CD-d; arvutitarkvara; arvutiprogrammid; magnetofonid; videolindid; videomagnetofonid; kõigi eespool nimetatud kaupade tarvikud”, mis kuuluvad klassi 9;
—
„raamatud; trükitooted; käsiraamatud; ajakirjad; trükised; joonelehed; koolitusmaterjalid; õppematerjalid; kõigi eespool nimetatud kaupade tarvikud”, mis kuuluvad klassi 16;
—
„tööhõivekontorid; ajutiste töötajate vahendamise teenused”, mis kuuluvad klassi 35;
—
„konverentside ja seminaride korraldamine ja läbiviimine; filmiprojektorite ja muu juurdekuuluva laenutus; video- ja audiosalvestiste ning kinofilmide laenutus; näituste korraldamine; video- ja audiokassettide tootmine; koolitus-, nõustamis-, õppe- ja väljaõppeteenused, mis on seotud kontoritöö ning tööstuse, veo ja tehnilisel alal töötajate koolitamise ja hindamisega; eelnimetatud teenustega seotud teavitus- ja nõustamisteenused”, mis kuuluvad klassi 41;
—
„personali kutsevaliku, isiksuse testide, psühholoogiliste testide ja karjäärinõustamise juhtimis- ja ekspertkonsultatsiooni teenused; isiksuse ja psühholoogiliste testide teenused; nõustamine kutsevalikul; isikute hindamine nende kutsealaste oskuste kindlakstegemiseks; kutsealaste psühholoogiliste testide teenused; arvutitarkvara projekteerimine ja arendus; töötajate hindamise, arendamise ja personalijuhtimise nõustamise teenused; ajutine majutus; teavitamisteenused, nõustamine ning eespool nimetatud teenustega seotud aruannete koostamise teenused; toitlustusteenused”, mis kuuluvad klassi 42.
7
Registreerimistaotlus lükati määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c alusel kõigepealt tagasi, kuid arvestades tõendeid, mille kaubamärgiomanik esitas kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta, kõnealune kaubamärk 13. jaanuaril 2000 lõpuks registreeriti ning avaldati 28. veebruari 2000. aasta väljaandes Bulletin des marques communautaires.
8
Powerserv esitas 27. oktoobril 2000 määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 alusel kõnealuse kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotluse, põhjendades seda asjaoluga, et viimase registreerimisel on rikutud nimetatud määruse artikli 7 lõike 1 punkti c ja lõiget 3 ning et kasutamisega omandatud eristusvõime toetuseks esitatud dokumendid ei tõenda eristusvõime omandamist kõigis ühenduse olulistes osades.
9
Ühtlustamisameti tühistamisosakond lükkas 29. aprilli 2004. aasta otsusega kõnealuse taotluse tagasi. Tühistamisosakond leidis, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktil c põhinev keeldumispõhjus on kohaldatav üksnes liikmesriikides, mille ametlik keel on inglise keel, ehk Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik ja Iirimaa, sest kuna sõna „manpower” on kirjeldav üksnes inglise keeles, siis ei käsita teiste liikmesriikide tarbijad seda kui kirjeldavat sõna. Ühendkuningriigi ja Iirimaa osas on Manpower aga tõendanud, et kaubamärk on kasutamise tagajärjel muutunud eristusvõimeliseks. Sellele järeldusele jõudmiseks võttis ühtlustamisameti tühistamisosakond arvesse ka kaubamärgi registreerimisest hilisemat aega puudutavaid tõendeid.
10
Ühtlustamisameti neljas apellatsioonikoda jättis asjaomase otsuse peale esitatud kaebuse 22. juuli 2005. aasta otsusega rahuldamata. Apellatsioonikoda järeldas, et kaubamärgi registreerimisest tuleb määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c alusel keelduda, kuna kaubamärk on kirjeldav kaheksas liikmesriigis – Ühendkuningriigis, Iirimaal, Saksamaal, Austrias, Madalmaades, Rootsis, Soomes ja Taanis. Samas nentis apellatsioonikoda, et neis kaheksas liikmesriigis on kaubamärk kehtetuks tunnistamise taotluse esitamise ajaks omandanud kõnealuse määruse artikli 51 lõike 2 tähenduses kasutamise käigus eristusvõime. Lisaks märkis apellatsioonikoda, et asjaomase avalikkuse moodustavad ajutiste töötajate vahendamist kasutavad tööandjad ja töötajad.
Menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
11
Powerserv esitas 14. novembril 2005 Esimese Astme Kohtule vaidlusaluse otsuse peale tühistamishagi, mis lõpuks põhines kahel väitel. Esimene väide käsitles määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktide b ja c rikkumist ning põhines sellel, et registreeritud kaubamärgil puudub eristusvõime ning kaubamärk on sellega hõlmatavaid kaupu ja teenuseid kirjeldav kogu ühenduses, k.a liikmesriikides, mille osas apellatsioonikoda oli märkinud, et see ei ole kirjeldav. Teine tühistamisväide puudutas sama määruse artikli 51 lõike 2 ja artikli 74 lõike 1 rikkumist.
12
Manpower astus Esimese Astme Kohtu menetlusse ja palus Esimese Astme Kohtul muuta vaidlusalust otsust niivõrd, kuivõrd määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkt c ei keela Manpoweri sõnul kaubamärgi MANPOWER registreerimist, sest asjaomane kaubamärk ei ole nimetatud otsuses viidatud kaheksast liikmesriigist – Taani Kuningriik, Saksamaa Liitvabariik, Iirimaa, Madalmaade Kuningriik, Austria Vabariik, Rootsi Kuningriik, Soome Vabariik ja Ühendkuningriik – üheski kirjeldav.
13
Pärast seda, kui Esimese Astme Kohus oli vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 sedastanud, et registreeritud kaubamärgi väidetava kirjeldavuse hindamine seisneb sellele küsimusele vastamises, kas sõna „manpower” võib asjaomase avalikkuse seisukohalt tavapäraselt kasutada kauba või teenuse, mille jaoks menetlusse astuja kaubamärki kaitstakse, tähistamiseks otseselt või üht selle olulist omadust mainides, ning kohtuotsuse punktis 57 sedastanud, et asjaomane avalikkus koosneb kõigist tööealistest elanikest, märkis Esimese Astme Kohus kõnealuse kohtuotsuse punktis 58, et apellatsioonikoda sedastas õigesti, et kõnealune sõna on Ühendkuningriigis ja Iirimaal tööhõiveteenuseid või ajutiste töötajate vahendamise teenuseid kirjeldav.
14
Esimese Astme Kohus nentis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 66 ka seda, et kahes viimati nimetatud liikmesriigis kirjeldab sõna „manpower” enamikku kaupu ja teenuseid, mille jaoks seda kaubamärki kaitstakse ning mis kuuluvad klassidesse 9, 16, 41 ja 42.
15
Esimese Astme Kohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 79 ja 80, et sõna „manpower” kirjeldab ka kõiki neid teenuseid ja kaupu, mille jaoks nimetatud kaubamärk on Saksamaal ja Austrias kaitstud.
16
Samas märkis Esimese Astme Kohus kõnealuse kohtuotsuse punktis 89, et apellatsioonikoda ei ole peale selle, et ta ei võtnud arvesse kogu asjaomast avalikkust, tõendanud ka seda, et asjaomase avalikkuse selle osa poole pöördumiseks, keda ta arvesse võttis, kasutatakse inglise keelt kas või alternatiivina riigikeelele. Kõnealuse kohtuotsuse punkti 90 kohaselt tegi apellatsioonikoda kaalutlusvea, kui ta leidis, et Madalmaades, Rootsis, Taanis ja Soomes on asjaomane kaubamärk asjaomaseid teenuseid ja kaupu kirjeldav.
17
Siiski järeldas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 91, et ühenduse ülejäänud riikide osas, kus inglise keel ei ole ametlik keel, leidis apellatsioonikoda õigesti, et registreeritud kaubamärk ei ole neis riikides kirjeldav.
18
Selles olukorras tuli Esimese Astme Kohtul kõnealuse kohtuotsuse punktis 94 vaidlusalust otsust ümber sõnastada selliselt, et kõnealune kaubamärk ei ole neid kaupu ja teenuseid kirjeldav, mille jaoks see on Madalmaades, Rootsis, Taanis ja Soomes registreeritud, rahuldades seega Manpoweri nõude osaliselt. Seejärel lükkas ta Powerservi esimese väite põhjendamatuse tõttu tagasi.
19
Mis puutub Powerservi teise väitesse, siis märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 123 esiteks, et see väide muutus vaidlusaluse otsuse ümbersõnastamise järel ainetuks osas, mis puudutab asjaomase kaubamärgi kasutamist Madalmaades, Rootsis, Taanis ja Soomes.
20
Pärast seda, kui Esimese Astme Kohus oli vaidlustatud kohtuotsuse punktides 130–132 meenutanud asjaolusid, mida pädeval asutusel tuleb kasutamise käigus omandatud eristusvõime kindlaks tegemisel hinnata, järeldas Esimese Astme Kohus sama kohtuotsuse punktides 135, 139 ja 140, et apellatsioonikoda leidis õigesti, et registreeritud kaubamärgi kasutamise tagajärjel omandatud eristusvõime on Ühendkuningriigi, Iirimaa, Saksamaa ja Austria osas tõendatud.
21
Lisaks sedastas Esimese Astme Kohus kõnealuse kohtuotsuse punktis 144, et eristusvõime, mille asjaomane kaubamärk on omandanud seoses klassi 35 kuuluvate teenustega, laieneb teistesse klassidesse kuuluvatele kaupadele ja teenustele, mille jaoks see kaubamärk on registreeritud.
22
Lõpuks märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 146, et apellatsioonikoda võttis selle hindamisel, kas kaubamärk on kasutamise tagajärjel muutunud eristusvõimeliseks, asjakohase kuupäevana õigesti arvesse kehtetuks tunnistamise taotluse esitamise kuupäeva, ning et apellatsioonikoda võis vastukäivaid põhjendusi esitamata ning õigusnormi rikkumata arvestada tõenditega, mis, olles küll kehtetuks tunnistamise taotluse esitamise kuupäevast hilisemad, võimaldavad teha järeldusi selle olukorra kohta, mis esines kõnealusel kuupäeval.
23
Eeltoodu põhjal sõnastas Esimese Astme Kohus vaidlusaluse otsuse ümber nii, et kaubamärk MANPOWER nr 76059 „ei ole neid kaupu ja teenuseid kirjeldav, mille jaoks see on Madalmaades, Rootsis, Soomes ja Taanis registreeritud”, jättis aga nimetatud otsuse resolutsiooni jõusse ning Powerservi hagi ja Manpoweri vastuhagi ülejäänud osas rahuldamata.
Poolte nõuded
24
Powerserv palub Euroopa Kohtult esimese võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus ning tunnistada ühenduse kaubamärk MANPOWER kehtetuks kõigi kaupade ja teenuste osas, mida see tähistab, ning teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus niivõrd, kui see puudutab esitamata jäetud vajalikke tõendeid asjaomase kaubamärgi eristusvõime kohta, saata asi tagasi Esimese Astme Kohtule edasiseks menetlemiseks ning jätta ühtlustamisameti ja Manpoweri kohtukulud igal juhul nende endi kanda ja mõista kulud, mida Powerserv kandis ühtlustamisameti, Esimese Astme Kohtu ja Euroopa Kohtu menetluses, välja ühtlustamisametilt ja Manpowerilt.
25
Ühtlustamisamet palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Powerservilt.
26
Manpower, menetlusse astuja esimeses astmes, palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ning palub vastuapellatsioonkaebuses muuta vaidlusalust otsust esimese võimalusena nii, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktis c sätestatud registreerimiskeeld ei ole kohaldatav üheski liikmesriigis, või teise võimalusena nii, et nimetatud keeld ei ole kohaldatav Saksamaal ega Austrias. Manpower palub ka seda, et tema kohtukulud mõistetaks välja Powerservilt.
Apellatsioonkaebused
27
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 119 võib Euroopa Kohus, kui apellatsioonkaebus on tervikuna või osaliselt ilmselgelt vastuvõetamatu või ilmselgelt põhjendamatu, ettekandja-kohtuniku ettekande alusel ja pärast kohtujuristi ärakuulamist jätta apellatsioonkaebuse igal ajal põhistatud määrusega ning suulist menetlust algatamata tervikuna või osaliselt läbi vaatamata.
28
Powerserv esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks kaks väidet, millest esimene tugineb sellele, et kaubamärk MANPOWER on kogu ühenduse territooriumil kõigi kaupade ja teenustega seoses, mille jaoks see on registreeritud, määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses kirjeldav, ning teine asjaolule, et puuduvad tõendid selle kohta, et kõnealune kaubamärk on kasutamise käigus omandanud eristusvõime sama määruse artikli 7 lõike 3 tähenduses.
29
Manpower esitab vastuapellatsioonkaebuses väite, et on rikutud nimetatud määruse artikli 7 lõike 1 punkti c.
30
Arvestades seda, millist mõju avaldab asjaomase kaubamärgi kirjeldavuse või selle puudumise tuvastamine, tuleb esiteks uurida vastuapellatsioonkaebust ja teiseks Powerservi esitatud apellatsioonkaebust.
Vastuapellatsioonkaebus
Manpoweri argumendid
31
Manpower soovib oma vastuapellatsioonkaebuses seda, et tuvastataks sõna „manpower” kirjeldavuse puudumine Ühendkuningriigis, Iirimaal, Saksamaal ja Austrias ning seega kogu ühenduses.
32
Manpower märgib esimeses väites kaubamärgi kirjeldavuse kohta Ühendkuningriigis ja Iirimaal, et sõna „manpower”, mis Esimese Astme Kohtu sõnul tähendab „tööjõudu”, on kirjeldav mitte töötaja, vaid üksnes tööandja arvates. Kuna asjaomased teenused on tööhõiveteenused, mida osutatakse nii tööandjatele kui ka töötajatele, siis oleks Esimese Astme Kohus pidanud jõudma järeldusele, et sõnas „manpower” ei ole Ühendkuningriigi ja Iiri asjaomasel avalikkusel kohe ja ilma järele mõtlemata võimalik nende teenuste kirjeldust ära tunda.
33
Manpower märgib oma teises väites, mis puudutab kõnealuse kaubamärgi kirjeldavust Saksamaal ja Austrias, et apellatsioonikoda oli tuvastanud, et sõna „manpower” on saksa ärikeeles tavaline. Esimese Astme Kohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 77 ja 79 sellest, et asjaomane mõiste on jõudnud saksa keelde, mis aga on väär.
34
Esimese Astme Kohus laiendas sihtrühma määratlust ja seetõttu ei ole apellatsioonikoja järeldus, mis puudutab piiratud asjaomast avalikkust, laiemale avalikkusele kohaldatav. Seega ei näita tõendid, millele apellatsioonikoda tugines, et sõna „manpower” on jõudnud saksa keelde. Seega järeldas Esimese Astme Kohus vääralt, et kõnealune sõna on kogu Saksamaa ja Austria tööealise elanikkonna arvates kirjeldav. Seda enam on see järeldus õige isikute osas, kes kõnealuseid teenuseid kasutavad.
Euroopa Kohtu hinnang
35
Mis puutub esimesse väitesse, et Esimese Astme Kohtu poolt sõnale „manpower” antud tähendus muudab asjaomase sõnamärgi kirjeldavaks üksnes tööandja mitte töötaja arvates, siis tuleb märkida, et Esimese Astme Kohus jäi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 sõna „manpower” tähenduse määratluste juurde, mille andsid ühtlustamisameti apellatsioonikoda ja tühistamisosakond ning seetõttu nõustus ta sellega, et kõnealune mõiste ei tähenda ainult „tööjõudu”.
36
Neil asjaoludel ei rikkunud Esimese Astme Kohus õigusnormi, kui ta uuris vaidlustatud kohtuotsuse punktides 61–63 erinevaid sõna „manpower” tähendusi üksikasjalikult kõigi esitatud tõendite põhjal, ning seega ei ole seatud kahtluse alla järeldus, milleni Esimese Astme Kohus jõudis eespool osundatud sama kohtuotsuse punktis 58 ning mida Euroopa Kohtus ei saa kõnesoleva apellatsioonkaebuse menetlemisel igal juhul vaidlustada.
37
Seega tuleb vastuapellatsioonkaebuse esimene väide ilmselge põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
38
Teise väite raames märgib Manpower sisuliselt seda, et asjaolu, et Esimese Astme Kohus kinnitas apellatsioonikoja seisukohta, mille kohaselt sõna „manpower” on jõudnud saksa ärikeelde, on vastuolus asjaoluga, et Esimese Astme Kohus laiendas asjaomast avalikkust apellatsioonikoja antud määratlusega võrreldes, ilma et ta oleks seda sõna laiendatud avalikkuse osas uuesti hinnanud.
39
Selles osas tuleb märkida, et Esimese Astme Kohus määratles vaidlustatud kohtuotsuse punktis 57 asjaomast avalikkust kui kogu tööealist elanikkonda, samas kui apellatsioonikoda nentis vaidlusaluse otsuse punktis 16 ühelt poolt, et märkimisväärne osa asjaomaseid tarbijaid ehk Ühendkuningriigi, Iiri, Saksa ja Austria võimalikke ajutiste töötajate vahendamist kasutavaid tööandjaid ja töötajaid teab sõna„manpower”, ning teiselt poolt, et „ajutiste töötajate vahendamise teenused ei ole suunatud mitte üksnes isikutele, kes otsivad tööd, vaid ka tööandjatele, kes otsivad töötajaid”.
40
Seega väidab Manpower õigesti, et asjaomase avalikkuse osas lähtus Esimese Astme Kohus apellatsioonikojaga võrreldes laiemast määratlusest.
41
Siiski tegi Esimese Astme Kohus vastupidi Manpoweri väidetele õigesti, kui ta võttis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 79 ja 80 seda asjaomase avalikkuse muudatust tõendite hindamisel arvesse.
42
Esimese Astme Kohus võis mõiste saksakeelse üldtähenduse kohta esitatud erinevate tõendite põhjal kõnealuses punktis 79 õigusega tuvastada, kuidas tajuvad sõna „manpower” kõik saksa keelt kõnelevad tarbijad ja mitte ainult nende tarbijate üks osa.
43
Seega ei rikkunud Esimese Astme Kohus õigusnormi, kui ta järeldas, et niimoodi ümbermääratletud asjaomane avalikkus tajub kaubamärki MANPOWER kui asjaomaste kaupade ja teenuste kirjeldust, ning seetõttu tuleb Manpoweri teine väide ilmselge põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
44
Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades tuleb Manpoweri vastuapellatsioonkaebus jätta läbi vaatamata.
Esimene apellatsiooniväide, mille kohaselt kaubamärk MANPOWER on kogu ühenduse territooriumil määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses kirjeldav, ning see kehtib kõigi kaupade ja teenuste suhtes, mille jaoks kaubamärk on registreeritud.
Poolte argumendid
45
Powerserv väidab sisuliselt, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui ta järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 69 ja järgmistes, et sõnamärk MANPOWER ei ole kirjeldav teistes liikmesriikides peale Ühendkuningriigi, Iirimaa, Saksamaa ja Austria.
46
Powerservi sõnul seisneb küsimus selles, kas sõna „manpower” on jõudnud igapäevakeelde sulandatud anglitsismina, millest asjaomane avalikkus saab aru. Nimetatud äriühing leiab, et see, kuidas Esimese Astme Kohus piiras asjaomast keelt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 76 „inglise erialakeelele”, ning tema seisukoht, et „asjaomase avalikkuse või selle olulise osa seas levinud inglise keele oskus [ei ole] üksi piisav, kui […] asjaomase avalikkuse poole pöördumisel inglise keelt tegelikult ei kasutata” tuleb põhjendamatuse tõttu vääraks tunnistada. Lisaks ei märkinud Esimese Astme Kohus põhjust, miks peaks eitama liikmesriikide elanikkonna inglise keele oskust, sealhulgas algteadmisi. Nii sattus Esimese Astme Kohus vastuollu omaenda praktikaga (5. aprilli 2001. aasta otsus kohtuasjas T-87/00: Bank für Arbeit und Wirtschaft vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (EASYBANK), EKL 2001, lk II-1259).
47
Ühtlustamisamet leiab, et see väide on vastuvõetamatu, kuna asjaomase avalikkuse keeleoskuse hindamine on faktiküsimus, mida Euroopa Kohus apellatsioonkaebuse läbivaatamisel ei kontrolli.
48
Manpower väidab, et Esimese Astme Kohtu analüüsitud olukorra ja eespool viidatud kohtuotsuse Bank für Arbeit und Wirtschaft vs. Siseturu Ühtlustamise Amet vahel ei esine vastuolu, kuna viimane puudutas üksnes liikmesriike, kus kõneldakse inglise keelt. Peale selle leiab Manpower, et väited, mis puudutavad inglise keelt kõnelevate ühenduse elanike ning inglise keele õppe protsente, ei ole asjakohased, kuna on vähetõenäoline, et inglise keeles algteadmisi omavad isikud saavad sõna „manpower” tähendusest aru.
Euroopa Kohtu hinnang
49
Tuleb meenutada, et EÜ artiklist 225 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust tuleneb, et Euroopa Kohtusse saab edasi kaevata ainult õigusküsimustes, mistõttu Esimese Astme Kohtul on ainupädevus tuvastada ja hinnata antud asjas olulisi fakte ning analüüsida tõendeid. Välja arvatud juhul, kui kohtule esitatud faktilisi asjaolusid ja tõendeid on moonutatud, ei ole faktiliste asjaolude ja tõendite hindamine seega niisugune õiguslik küsimus, mis kuuluks Euroopa Kohtu poolt apellatsiooni korras läbivaatamisele (vt 18. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-214/05 P: Rossi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2006, lk I-7057, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
50
Samuti tuleb meenutada, et kaubamärgi kirjeldavust tuleb määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses hinnata esiteks lähtuvalt kaupadest ja teenustest, mille jaoks registreerimist taotletakse, ning teiseks lähtuvalt sellest, kuidas asjaomane avalikkus tähist mõistab (6. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-104/01: Libertel, EKL 2003, lk I-3793, punkt 62).
51
Selles osas tuleb märkida, et sisuliselt soovib Powerserv asjaomase väitega lükata ümber analüüsi, mille Esimese Astme Kohus esitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 58–94 ning mis puudutab seda, kuidas asjaomane avalikkus käsitab üht ingliskeelset mõistet. Esimese Astme Kohus leidis kõnealuse kohtuotsuse punktis 79, et Saksamaal ja Austrias on sõna „manpower” jõudnud saksa ärikeelde, sedastades sama kohtuotsuse punktis 84 aga, et teiste liikmesriikide puhul, kus inglise keel ei ole riigikeel, ei ole see nii. Lisaks nentis Esimese Astme Kohus sama kohtuotsuse punktis 89, et apellatsioonikoda ei olnud Taani, Madalmaade, Rootsi ja Soome osas tuvastanud, et inglise keelt kasutatakse kas või alternatiivina riigikeelele, samas kui teiste liikmesriikide osas, kus inglise keel ei ole riigikeel, kinnitas ta apellatsioonikoja seisukohta, mille kohaselt nendes liikmesriikides on inglise keele kasutamise suhtes teatav tõrge.
52
Selles osas andis Esimese Astme Kohus faktihinnanguid, mida – välja arvatud asjaolude moonutamise korral, kuid seda ei ole käeoleval juhul väidetud – ei saa Euroopa Kohus apellatsioonkaebuse läbivaatamisel ümber lükata.
53
Seetõttu tuleb Powerservi esimene apellatsiooniväide ilmselge vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine apellatsiooniväide, mille kohaselt puuduvad tõendid selle kohta, et registreeritud kaubamärk on määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 3 tähenduses omandanud eristusvõime
54
Väide koosneb sisuliselt neljast osast, mis tuginevad esiteks sellele, et Esimese Astme Kohtu esitatud asjaomase avalikkuse määratluse tõttu oleks „tõendeid” pidanud uuesti hindama, teiseks sellele, et Esimese Astme Kohus eksis, laiendades Ühendkuningriigi osas tuvastatud eristusvõimet Iirimaale, ilma et ta oleks selle kaubamärgi olukorda neist kahest liikmesriigist viimati nimetatus konkreetselt uurinud, kolmandaks sellele, et Esimese Astme Kohus laiendas kaubamärgi poolt klassi 35 kuuluvate teenuste osas omandatud eristusvõimet teistele kaupadele ja teenustele, ning neljandaks sellele, et Esimese Astme Kohus on määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punkti a kohaldamisel rikkunud õigusnormi.
Teise väite esimene osa, mille kohaselt oleks Esimese Astme Kohtu esitatud asjaomase avalikkuse määratluse tõttu pidanud „tõendeid” uuesti hindama
– Poolte argumendid
55
Powerserv väidab, et vastupidi apellatsioonikojale ei piiranud Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 57 asjaomast avalikkust üksnes tööhõiveteenuseid kasutavale avalikkusele, vaid laiendas seda ühenduse 15 liikmesriigi peaaegu kogu elanikkonnale. Selline asjaomase avalikkuse määratluse laiendamine muudab möödapääsmatuks hinnata uuesti olemasolevaid tõendeid, millega ühenduse kaubamärgi omanik soovib tõendada eristusvõime omandamist. Nimetatud äriühing leiab, et Esimese Astme Kohus oleks pidanud apellatsioonikoja otsuse tühistama ja saatma asja apellatsioonikojale tagasi, seda eriti osas, mis puudutab Ühendkuningriigi, Iiri, Saksa ja Austria asjaomase avalikkuse hindamist.
56
Ühtlustamisamet väidab, et see väide ei ole põhjendatud, kuna Esimese Astme Kohus uuris neid tõendeid faktiliste asjaolude hindamise raames. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 132–141 uuriti iga tõendit üksikasjalikult ja Esimese Astme Kohus jõudis järeldusele, et isegi asjaomase avalikkuse laiema määratluse korral on kasutamise tagajärjel omandatud eristusvõime kohtuotsuses uuritud liikmesriikide osas tõendatud.
57
Manpower märgib, et Esimese Astme Kohus ei ole analüüsinud, kas registreeritud kaubamärk on omandanud eristusvõime üksnes äriringkonnas. Esimese Astme Kohus tugines laiendatud avalikkusele ja hindas tõendeid seoses selle avalikkusega. Lisaks ei anna Esimese Astme Kohtu otsuse sõnastus alust arvata, et eristusvõime on kasutamise tagajärjel omandatud üksnes ärivaldkonna avalikkuse silmis. Manpower järeldab sellest, et tõendite uus hindamine ei ole laiendatud avalikkuse ega ärivaldkonna avalikkuse osas vajalik, kuna apellatsioonikoda on neid tõendeid uurinud.
– Euroopa Kohtu hinnang
58
Tuleb meenutada, et vastavalt määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktile c koostoimes selle artikli lõikega 2 ei registreerita kaubamärki, mis ühenduse teatavas osas koosneb ainult kaupa või teenust kirjeldavatest märkidest või tähistest.
59
Lisaks ei kohaldata määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 3 kohaselt sama artikli lõike 1 punkti c, kui kaubamärk, mille registreerimist taotletakse, on kasutamise käigus muutunud neid kaupu või teenuseid eristavaks, mille jaoks registreerimist taotletakse (vt selle kohta 22. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-25/05 P: Storck vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2006, lk I-5719, punkt 82).
60
Sellest järeldub, et kaubamärgi võib määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 3 alusel registreerida üksnes siis, kui on tõendatud, et ta on kasutamise käigus omandanud eristusvõime sellises ühenduse osas, kus ta ab initio oli kujutav sama artikli lõike 1 punkti c tähenduses (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Storck vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 83).
61
Siinkohal tuleb nentida, et Esimese Astme Kohtu hinnangul on sõna „manpower” Ühendkuningriigis, Iirimaal, Saksamaal ja Austrias kirjeldav, kuid kasutamise käigus on see muutunud eristusvõimeliseks, ning seega kinnitas Esimese Astme Kohus apellatsioonikoja hinnangut. Nagu käesoleva kohtumääruse punktis 40 märgitud, muutis Esimese Astme Kohus asjaomast avalikkust, laiendades seda kogu tööealisele elanikkonnale.
62
Vastupidi Powerservi väidetele uuris Esimese Astme Kohus registreeritud kaubamärgi kasutamise tagajärjel omandatud eristusvõimet nimetatud avalikkuse silmis, tuginedes vaidlustatud kohtuotsuse punktides 132–141 kõigile asjakohastele tõenditele ning lähtudes samast asjaomasest avalikkusest.
63
Seetõttu tuleb Powerservi teise väite esimene osa, mille kohaselt oleks Esimese Astme Kohtu esitatud asjaomase avalikkuse määratluse tõttu pidanud „tõendeid” uuesti hindama, ilmselge põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teise väite teine osa, mille kohaselt Esimese Astme Kohus eksis, laiendades Ühendkuningriigi osas tuvastatud eristusvõimet Iirimaale, ilma et ta oleks selle kaubamärgi olukorda viimati nimetatud liikmesriigis konkreetselt uurinud (kõrvalmõju avaldamine)
– Poolte argumendid
64
Powerservi arvates eksis Esimese Astme Kohus, kui ta kinnitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 138 ja 139 apellatsioonikoja seisukohta, et Ühendkuningriigi kaubamärgi võimalik üldtuntus avaldab kõrvalmõju Iirimaal. Esimese Astme Kohus ei ole seda lähenemist põhjendanud. Sellise mõju eeldamine on vastuolus nii Esimese Astme Kohtu praktikaga, mille kohaselt tuleb registreerimisest keeldumise põhjused ümber lükata kõigis ühenduse osades, kus need esinevad (Esimese Astme Kohtu 30. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas T-91/99: Ford Motor vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (OPTIONS), EKL 2000, lk II-1925), kui ka Euroopa Kohtu praktikaga, mille kohaselt registreerimisest keeldumise põhjusi saab ümber lükata üksnes range ja täieliku uurimise tulemusel (eespool viidatud kohtuotsus Libertel).
65
Ühtlustamisamet märgib, et kasutamise tagajärjel omandatud eristusvõime ühest liikmesriigist teise levimise oletus ei vasta iseenesest niisuguse eristusvõime range ja täieliku uurimise nõudele. Seevastu Powerservi väide, mille kohaselt Esimese Astme Kohus tugines sellisele kõrvalmõju avaldumisele, on põhjendamata ning tegemist on asjaolude moonutamisega. Ilmneb selgesti, et Esimese Astme Kohus viis selles osas, kas registreeritud kaubamärk on Iirimaal kasutamise tagajärjel eristusvõime omandanud, läbi ka konkreetse hindamise, osutades vaidlustatud kohtuotsuse punktis 138 ja järgmistes kaubamärgi pikaajalisele kasutamisele selles liikmesriigis, Manpoweri käibele ning tõenditele ajakirjanduses ja telefoniraamatutes ilmunud reklaami kohta.
66
Manpower märgib, et vastupidi apellatsioonikojale ei võtnud Esimese Astme Kohus kõrvalmõju avaldamist arvesse, vaid tugines selle kaubamärgi pikaajalisele kasutamisele Iirimaal, Manpoweri käibele ning ajalehtedes ja telefoniraamatutes ilmunud reklaamile.
– Euroopa Kohtu hinnang
67
Esimese Astme Kohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 138 üksnes seda, millised olid apellatsioonikoja vaidlusaluses otsuses väljendatud seisukohad.
68
Seevastu leidis Esimese Astme Kohus kõnealuse kohtuotsuse punkti 139 alusel toimiku põhjal, et „kaubamärgi pikaajaline kasutamine Iirimaal, käive ning tõendid ajakirjanduses ja telefoniraamatutes ilmunud reklaami kohta võimaldavad tõesti leida, et apellatsioonikoda ei teinud kaalutlusviga”. Sellest tuleneb, et Esimese Astme Kohus ei tuginenud üksnes kõrvalmõju avaldumisele, vaid viis selles osas, kuivõrd kaubamärki Iirimaal kasutatakse, läbi üksikasjaliku uurimise.
69
Seetõttu on Powerservi teise väite teine osa ilmselgelt põhjendamatu.
Teise väite kolmas osa, mille kohaselt Esimese Astme Kohus laiendas kaubamärgi poolt klassi 35 kuuluvate teenuste osas omandatud eristusvõimet teistele kaupadele ja teenustele
– Poolte argumendid
70
Powerservi sõnul eksis Esimese Astme Kohus, kui ta laiendas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 144 registreeritud kaubamärgi poolt klassi 35 kuuluvate teenuste osas omandatud eristusvõimet teistele kaupadele ja teenustele, mille jaoks seda kaubamärki kaitstakse, ehk klassidesse 9, 16, 41 ja 42 kuuluvate kaupadele ja teenustele.
71
Powerserv väidab, et „tööhõiveteenused” ja „töötajate vahendamise teenused” on kaks täiesti erinevat teenust, mis on kaua aega olnud Austrias keelatud. Powerservi sõnul pakub Manpower üksnes tööhõivekontori teenuseid, mitte tööhõiveteenuseid. Peale selle ei ole klasside 9, 16, 41 ja 42 osas Esimese Astme Kohtule ühtki dokumenti esitatud ning viimane nentis üksnes seda, et tähis MANPOWER on kas väljamõeldis või „seda võidakse mõista kui tööhõivekontori teenuste osutamise raames kasutatavate kaupade ja teenuste sisu tähist”. Lõpuks leiab Powerserv, et konkreetsete klassi 35 kuuluvate teenuste osas tõendatud üldtuntuse laiendamine teistele käesolevas vaidluses osutatud Nizza kokkuleppe klassidesse kuuluvatele klassidele on vastuolus eespool viidatud kohtuotsusega Libertel.
72
Lisaks vaidlustab Powerserv klassi 35 kuuluvate tööhõivekontori teenuste ja ajutiste töötajate vahendamise teenuste üldtuntuse ning asjaolu, et asjaomane avalikkus seostab raamatuid, CD-plaate ja sarnaseid registreeritud kaubamärgiga tähistatud kaupu Manpoweriga.
73
Ühtlustamisamet väidab, et klassi 35 puudutavas osas ei ole kahe tihti kattuva tegevuse – tööjõu rentimise ja tööhõiveteenuste – nii range piiritlemine usutav.
74
Mis puutub teistesse kaupadesse ja teenustesse, siis on väide, et Esimese Astme Kohus laiendas asjaomase kaubamärgi poolt klassi 35 kuuluvate teenuste osas omandatud eristusvõimet teistele klassidesse 9, 16, 41 ja 42 kuuluvatele kaupadele ja teenustele, väär ja ilmselgelt põhjendamatu. Esimese Astme Kohus ei laiendanud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 143 eristusvõimet automaatselt, vaid võttis arvesse asjaolu, et asjaomane ettevõtja kasutas kõnealuseid kaupu ja teenuseid tegelikult koos selle kaubamärgiga.
75
Manpower väidab, et Powerserv ei arvesta asjaoluga, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktis c sätestatud takistusele tugineti klassi 9, 16, 41 ja 42 kuuluvate kaupade ja teenuste osas üksnes seoses tööhõivekontori teenuste osutamisega.
– Euroopa Kohtu hinnang
76
Tuleb meenutada, et tähise registreerimist kaubamärgina taotletakse alati seoses registreerimistaotluses mainitud kaupade või teenustega. Nii tuleb kaubamärgi eristusvõimet hinnata ühest küljest seoses kaupade ja teenustega, mille jaoks registreerimist taotletakse, ning teisest küljest seoses sellega, kuidas asjaomane avalikkus seda kaubamärki tajub (vt selle kohta 18. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C-299/99: Philips, EKL 2002, lk I-5475, punkt 59, ja eespool viidatud kohtuotsus Libertel, punkt 75).
77
Mis puutub registreeritud kaubamärgi poolt klassi 35 kuuluvate teenuste osas omandatud eristusvõime laiendamisse klassidesse 9, 16, 41 ja 42 kuuluvatele kaupadele ja teenustele, siis tuleb märkida, et Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 144 pärast apellatsioonikoja põhjenduse esitamist, mis tugines sisuliselt asjaolule, et sõna „manpower” teine tähendus on vahendusteenused, et apellatsioonikoda leidis õigesti, et selle kaubamärgi poolt klassi 35 kuuluvate teenuste osas omandatud eristusvõimet tuleb laiendada klassidesse 9, 16, 41 ja 42 kuuluvatele kaupadele ja teenustele.
78
Kuivõrd Powerserv heidab Esimese Astme Kohtule ette seda, et viimane üksnes laiendas kaubamärgi üldtuntust klassi 35 kuuluvate teenuste osas teistele kaupadele ja teenustele, siis soovib Powerserv teise väite kolmanda osaga tegelikult, et Euroopa Kohus annaks Esimese Astme Kohtu hinnangu asemel ise asjaoludele hinnangu.
79
Sama kehtib klassi 35 kuuluvate teenuste üldtuntuse hindamise kohta.
80
Tegelikult märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 133–141, et Ühendkuningriigis, Iirimaal, Saksamaal ja Austrias on klassi 35 kuuluvate teenuste osas registreeritud kaubamärgi kasutamise tagajärjel omandatud eristusvõime tõendatud.
81
Peale selle märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 143–145, et selle kaubamärgi poolt klassi 35 kuuluvate teenuste osas omandatud eristusvõimet tuleb laiendada teistesse klassidesse kuuluvatele kaupadele ja teenustele, mille jaoks see kaubamärk on kaitstud, kuna kõnealune kaubamärk on vaid teatavaid klassidesse 9, 16, 41 ja 42 kuuluvaid kaupu ja teenuseid kirjeldav ning kuna tarbija võib sõna „manpower” mõista kui asjaomaste kaupade ja teenuste päritolutähist.
82
Need Esimese Astme Kohtu kaalutlused puudutavad faktiküsimusi. Vastavalt käesoleva kohtumääruse punktis 49 viidatud kohtupraktikale on apellatsioonimenetlus piiratud õigusküsimustega, ning välja arvatud juhul, kui faktilisi asjaolusid on moonutatud, ei saa nimetatud hinnanguid apellatsiooni korras vaidlustada.
83
Kuna käesolevas asjas ei ole viidatud Esimese Astme Kohtule esitatud asjaolude ega tõendite moonutamisele, tuleb teise väite kolmas osa ilmselge vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Teise väite neljas osa, mille kohaselt on Esimese Astme Kohus määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punkti a kohaldamisel rikkunud õigusnormi
– Poolte argumendid
84
Powerservi väitel rikkus Esimese Astme Kohus õigusnormi, sedastades vaidlustatud kohtuotsuse punktis 127, et määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punkti a alusel ei saa kehtetuks tunnistada registreeritud kaubamärki, mille kasutamise tagajärjel omandatud eristusvõime kohta on esitatud tõend, kuna tegemist ei ole kaubamärgiga, mille registreerimisel on rikutud selle määruse artikli 7 sätteid. Esimese Astme Kohtu selline seisukoht tähendaks, et on täiesti võimatu vaidlustada kaubamärki, millel a priori puudub eristusvõime ja mis on registreeritud üldtuntuse ebapiisava tõendi alusel.
85
Ühtlustamisamet väidab, et teise väite neljas osa on ilmselgelt põhjendamatu. Kaubamärki, mis on registreeritud kasutamise tagajärjel omandatud eristusvõime kohta esitatud tõendi alusel, ei saa määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punkti a alusel kehtetuks tunnistada.
86
Manpower ühineb Esimese Astme Kohtu seisukohaga ning märgib, et Powerserv ei võta üldse arvesse selle artikli lõiget 2.
– Euroopa Kohtu hinnang
87
Määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 3 sõnastuse kohaselt takistab asjaolu, et kaubamärk on kasutamise käigus muutunud neid kaupu või teenuseid eristavaks, mille jaoks registreerimist taotletakse, selle artikli lõike 1 punktides a–c nimetatud absoluutsete registreerimisest keeldumise põhjuste kohaldamist.
88
Määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 kohaselt tunnistatakse ühenduse kaubamärk kehtetuks üksnes siis, kui ühenduse kaubamärgi registreerimisel on rikutud artikli 7 sätteid.
89
Määruse nr 40/94 artikli 51 lõiget 2, kuivõrd sellega kehtestatakse erand kõnealuse artikli lõikega 1 reguleeritud absoluutsetest kehtetuks tunnistamise põhjustest, tuleb aga tõlgendada kitsalt ning seega ei saa seda artiklit analoogia alusel kasutada kõnealuse määruse artikli 7 lõike 3 tõlgendamisel (11. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C-542/07 P: Imagination Technologies vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2009, lk I-4937, punkt 54).
90
Vastupidi Powerservi väidetele ei sedastanud Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 127, et kaubamärki, millel a priori puudub eristusvõime, kuid mis on registreeritud üldtuntuse ebapiisava tõendi alusel, ei ole võimalik vaidlustada.
91
Tegelikult märkis Esimese Astme Kohus üksnes seda, et määruse nr 40/94 artikli 51 lõigete 1 ja 2 vastavad reguleerimisalad on erinevad. Lõige 1 ei luba tunnistada kehtetuks kaubamärki, mis on kasutamisega omandanud eristusvõime enne registreerimistaotluse esitamist, kuna sellise kaubamärgi registreerimisel ei ole rikutud asjaomase määruse artikli 7 sätteid. Sama artikli lõige 2 käsitleb aga üksnes neid kaubamärke, mis on muutunud eristusvõimeliseks registreerimise järel toimunud kasutamise tagajärjel, olgugi et need registreeriti kõnealuse määruse artikli 7 lõike 1 punkte b–d rikkudes ning olgugi, et need oleks seetõttu pidanud kehtetuks tunnistama.
92
Seega tuleb teise väite neljas osa ilmselge põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
93
Kõigest eeltoodust nähtuvalt on Powerservi apellatsioonkaebus osaliselt ilmselgelt vastuvõetamatu ja osaliselt ilmselgelt põhjendamatu ning tuleb seega jätta läbi vaatamata.
Kohtukulud
94
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna ühtlustamisamet ja Manpower on Powerservilt kohtukulude hüvitamist nõudnud ning Powerserv on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Powerservilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) määrab:
1.
Jätta Powerserv Personalservice GmbH apellatsioonkaebus läbi vaatamata.
2.
Jätta Manpower Inc. vastuapellatsioonkaebus läbi vaatamata.
3.
Mõista kohtukulud välja Powerserv Personalservice GmbH-lt.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.