62019CJ0551_RES
Liidetud kohtuasjad C‑551/19 P ja C‑552/19 P
ABLV Bank AS jt
versus
Euroopa Keskpank
Euroopa Kohtu (kolmas koda) 6. mai 2021. aasta otsus
Apellatsioonkaebus – Majandus- ja rahaliit – Pangandusliit – Määrus (EL) nr 806/2014 – Krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduse ühtne kriisilahenduskord ja ühtne kriisilahendusfond – Artikkel 18 – Kriisilahendusmenetlus – Tingimused – Maksejõuetu või tõenäoliselt maksejõuetuks jääv ettevõtja – Euroopa Keskpanga (EKP) avaldus maksejõuetuse või tõenäoliselt maksejõuetuks jäämise kohta – Ettevalmistav akt – Vaidlustamatu akt – Vastuvõetamatus
Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Mõiste – Siduvate õiguslike tagajärgedega aktid – Ettevalmistavad aktid – Väljaarvamine – Euroopa Keskpanga hinnang, milles tunnistatakse krediidiasutus maksejõuetuks või tõenäoliselt maksejõuetuks jäävaks – Vastuvõetamatus
(ELTL artikkel 263; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 806/2014, artikli 18 lõike 1 punkt a)
(vt punktid 39–44 ja 46–49)
Majandus- ja rahapoliitika – Majanduspoliitika – Krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute ühtne kriisilahenduskord – Kriisilahendusskeemi vastuvõtmine – Tingimused – Kiire menetlemise nõue – Ühtse kriisilahendusnõukogu ja Euroopa Keskpanga (EKP) eri ülesanded – Ühtse kriisilahendusnõukogu vastutus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 806/2014, artikli 18 lõike 1 punkt a ja artikli 86 lõige 2)
(vt punktid 55, 56 ja 60–75)
Kokkuvõte
Apellandid on ABLV Bank AS, kes on Lätis asuv krediidiasutus ja kontserni ABLV emaettevõtja (kohtuasi C‑551/19 P), ning ABLV Bank ASi aktsionärid (kohtuasi C‑552/19 P). ABLV Bank Luxembourg SA on Luksemburgis asuv krediidiasutus ja kontserni ABLV tütarettevõtja, mille ainuaktsionär on ABLV Bank. Neid kahte krediidiasutust käsitati olulistena ning nad allusid seetõttu ühtse järelevalvemehhanismi raames Euroopa Keskpanga (EKP) järelevalve alla vastavalt ühtse järelevalvemehhanismi määrusele (
1
) (edaspidi „ühtse järelevalvemehhanismi määrus“).
United States Department of the Treasury (Ameerika Ühendriikide rahandusministeerium) teatas 13. veebruaril 2018 oma kavatsusest võtta meetmeid, et takistada ABLV kontserni juurdepääs finantssüsteemile Ühendriikide dollarites (USD). Selle teate järel tekkisid kontsernil raskused, mille tõttu hakati uurima, kas tuleks võtta ühtse kriisilahendusmehhanismi määruses (
2
) (edaspidi „ühtse kriisilahenduse määrus“) ette nähtud kriisilahendusmeetmeid.
Kriisilahendusmenetlus on mitmeetapiline menetlus, milles olenevalt juhtumist osaleb mitu liidu asutust, nagu EKP, ühtne kriisilahendusnõukogu (edaspidi „kriisilahendusnõukogu“), Euroopa Komisjon, Euroopa Liidu Nõukogu ning asjasse puutuvad riigisisesed kriisilahendusasutused.
Käesolevas asjas tegi EKP 18. veebruaril 2018 Finanšu un kapitāla tirgus komisijale (finants‑ ja kapitaliturgude komisjon, Läti) kui Läti kriisilahendusasutusele ülesandeks kehtestada moratoorium, et võimaldada ABLV Bankil oma olukord stabiliseerida. Samuti palus ta Commission de surveillance du secteur financier’l (rahandussektori järelevalvekomisjon, Luksemburg) kui Luksemburgi kriisilahendusasutusel võtta sarnaseid meetmeid ABLV Bank Luxembourgi suhtes.
22. veebruaril 2018 teatas EKP kooskõlas ühtse kriisilahenduse määrusega kriisilahendusnõukogule oma plaanist esitada hinnang ABLV Banki ja ABLV Bank Luxembourgi maksejõuetuse või tõenäoliselt maksejõuetuks jäämise kohta. 23. veebruaril 2018 järeldas EKP, et ABLV Bank ja ABLV Luxembourg on maksejõuetud või jäävad tõenäoliselt maksejõuetuks (
3
). Samal päeval asus aga kriisilahendusnõukogu seisukohale, et avaliku huvi seisukohast ei olnud nende pankade suhtes kriisilahenduse meetme võtmine vajalik (
4
).
Üldkohtule 3. mail 2018 esitatud hagiavaldustes (
5
) palusid apellandid tühistada EKP aktid, milles järeldati, et pangad on maksejõuetud või jäävad tõenäoliselt maksejõuetuks. Üldkohus jättis 6. mai 2019. aasta määrustega hagid vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, leides, et vaidlustatud aktid kujutavad endast ettevalmistavaid meetmeid menetluses, mille eesmärk on võimaldada kriisilahendusnõukogul otsus teha (
6
).
Euroopa Kohus jättis apellantide apellatsioonkaebused rahuldamata. Kohtuotsuses eristas ta kriisilahendusnõukogu ja EKP ülesandeid.
Euroopa Kohtu hinnang
Apellandid olid oma esimeses väites seisukohal, et hagide vastuvõetavuse hindamisel oleks Üldkohus pidanud võtma arvesse EKP hinnangut pankade maksejõuetuse kohta.
Euroopa Kohus leidis, et Üldkohus ei ole rikkunud kohtupraktikat, mille kohaselt tuleb hagi vastuvõetavuse hindamiseks analüüsida vaidlustatud akti olemust objektiivsete kriteeriumide alusel, nagu akti sisu, vastuvõtmise kontekst ning selle vastu võtnud institutsiooni volitused. Samuti ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta võttis arvesse ka EKP tahet, pidades siiski selle subjektiivse kriteeriumi rolli üksnes täiendavaks.
Euroopa Kohtu sõnul on vale eeldada, et institutsioonide iga akt on oma olemuselt otsus, välja arvatud juhul, kui selles on sõnaselgelt märgitud, et see seda ei ole. Niisugune eeldus läheks vastuollu kohtupraktikaga, mida Euroopa Kohus meenutas. Vastuseks apellantide argumentidele märkis Euroopa Kohus, et see, et EKP hindab kavandatava meetme proportsionaalsust, ei ole piisav tõend näitamaks, et see hindamisakt on siduv. Nimelt peab iga meede olema kooskõlas liidu õiguse üldpõhimõtetega, sealhulgas proportsionaalsuse põhimõttega, mis tähendab, et meetme proportsionaalsust võidakse analüüsida mitmest staadiumist koosneva haldusmenetluse käigus tehtavas vaheaktis. Mis puudutab asjaolu, et EKP andis asjasse puutuvatest aktidest teada ja avaldas need, siis ei tähenda see, et ta soovis muuta need siduvaks, või et need aktid on juba oma olemuselt siduvad. Seoses EKP kinnitusega krediidiasutuste paratamatu likvideerimise kohta märkis Euroopa Kohus, et selline likvideerimine ei leidnud aset mitte EKP aktide tõttu, vaid aktsionäride otsuse alusel, mis tehti pärast kriisilahendusnõukogu otsust selle kohta, et avaliku huvi seisukohast ei ole vaja kriisilahendusmeetmeid kohaldada.
Enne teisele väitele vastamist rõhutas Euroopa Kohus ühtse kriisilahenduse määruse põhimõtteid. Üks selle määruse eesmärke on võtta vastu otsused kiirelt, et finantsstabiilsust ohtu ei seataks. Ent EKP hinnangu ettevõtja maksejõuetuse või tõenäoliselt maksejõuetuks jäämise kohta tunnustamine otsusena võib oluliselt mõjutada menetluse kiirust. Lisaks märkis Euroopa Kohus, et asjaolu, et ette on nähtud vaid kriisilahendusnõukogu otsuste peale hagi esitamise õigus (
7
), näib kinnitavat, et liidu seadusandja ei soovinud anda EKP‑le selles valdkonnas otsustuspädevust.
Euroopa Kohus meenutas, et kriisilahendusnõukogu võib võtta kriisilahendusmeetme ainult siis, kui täidetud on kolm tingimust (
8
): ettevõtja on maksejõuetu või jääb tõenäoliselt maksejõuetuks, puudub põhjendatud väljavaade, et mõni muu meede kui kriisilahendusmeede aitaks maksejõuetuse mõistliku aja jooksul ära hoida, ning et kriisilahendusmeede on vajalik avaliku huvi seisukohast.
Euroopa Kohus märkis, et EKP hinnang maksejõuetuse või tõenäoliselt maksejõuetuks jäämise kohta puudutab vaid ühte neist tingimustest. Ta täheldas ka, et EKP‑l on eelispädevus sellise hinnangu andmisel, kuna tal on ekspertteadmised ja juurdepääs kogu teabele, mis on seotud usaldatavusnõuete täitmisega. Kriisilahendusnõukogu võib aga ise hinnata maksejõuetust või tõenäoliselt maksejõuetuks jäämist – näiteks juhul, kui EKP leiab, et tegemist ei ole maksejõuetusega – ning tal on ainupädevus kindlaks teha, kas kõik kolm tingimust on täidetud. EKP hinnang ei ole talle siduv ja ta võib selle hinnanguga mitte nõustuda. Vastupidi, tema ülesanne on heastada puudused, sest kohtule võib hagi esitada just tema otsuste peale (
9
).
Euroopa Kohtu hinnangul on EKP-l järelevalveasutusena eriteadmised. Kuid krediidiasutuste järelevalve ja kriisilahenduse eristamine ei muuda hinnangu ettevalmistavat laadi: ettevõtja tegevusloa kehtetuks tunnistamine ei võrdu seega hinnanguga ettevõtja maksejõuetuse või tõenäoliselt maksejõuetuks jäämise kohta.
(
1
)	Nõukogu 15. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 1024/2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga (ELT 2013, L 287, lk 63), artikli 6 lõike 4 kohaselt.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. juuli 2014. aasta määrus (EL) nr 806/2014, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT 2014, L 225, lk 1).
(
3
)	Vastavalt ühtse kriisilahenduse määruse artikli 18 lõike 1esimese lõigu punktile a.
(
4
)	Ühtse kriisilahenduse määruse artikli 18 lõike 1 esimese lõigu punkti c ja artikli 18 lõike 5 tähenduses.
(
5
)	Kohtuasjad T‑281/18 ja T‑283/18.
(
6
)	Üldkohtule samuti 3. mail 2018 esitatud hagiavaldustes palusid apellandid tühistada kriisilahendusnõukogu 23. veebruari 2018. aasta otsused (kohtuasjad T‑280/18 ja T‑282/18). Need hagid on Üldkohtu menetluses.
(
7
)	Ühtse kriisilahenduse määruse artikli 86 lõige 2.
(
8
)	Ühtse kriisilahenduse määruse artikli 18 lõike 1 esimese lõigu punktid a–c.
(
9
)	Ühtse kriisilahenduse määruse artikli 86 lõige 2.