Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (deveti senat)
z dne 16. aprila 2026(*)
„ Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 93/13/EGS – Člen 7(1) – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Učinki ugotovitve nepoštenosti pogoja – Ničnost pogodbe – Tožbe za vračilo – Zastaralni rok za tožbo prodajalca ali ponudnika – Pretrganje zastaralnega roka – Pripoznava dolga do kreditne institucije s strani potrošnika – Načelo učinkovitosti – Načelo pravne varnosti – Načelo sorazmernosti – Pravica do sodnega varstva – Neupravičena obogatitevׅ “
V zadevi C‑901/24 [Falucka],(i)
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska) z odločbo z dne 16. decembra 2024, ki je na Sodišče prispela 22. decembra 2024, v postopku
mBank S.A.
proti
TK,
DJ in JJ,
SODIŠČE (deveti senat),
v sestavi M. Condinanzi, predsednik senata, R. Frendo (poročevalka), sodnica, in A. Kornezov, sodnik,
generalni pravobranilec: R. Norkus,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za mBank S.A. A. Cudna‑Wagner, radca prawny, in B. Miąskiewicz, adwokat,
–        za TK, DJ in JJ P. Wójcik, radca prawny,
–        za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
–        za portugalsko vlado A. Pimenta in A. Rodrigues, agentki,
–        za Evropsko komisijo P. Kienapfel in A. Stobiecka‑Kuik, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288, in popravek v UL 2019, L 214, str. 25) ter načel učinkovitosti, sorazmernosti, pravne varnosti in pravice do sodnega varstva.
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med banko mBank S.A.
ter tremi potrošniki TK, DJ in JJ
zaradi izterjave terjatve, ki izhaja iz ničnosti pogodbe o hipotekarnem kreditu zaradi nepoštenih pogojev v njej.
Pravni okvir
Pravo Unije
3        Člen 6(1) Direktive 93/13 določa:
„Države članice določijo, da nepošteni pogoji, uporabljeni v pogodbi, ki jo s potrošnikom sklene prodajalec ali ponudnik, kakor je določeno z nacionalnim pravom, niso zavezujoči za potrošnika in da pogodba še naprej zavezuje obe stranki na podlagi teh pogojev, če je nadaljnji obstoj mogoč brez nepoštenih pogojev.“
4        Člen 7(1) te direktive določa:
„Države članice zagotovijo, da v interesu potrošnikov in konkurentov obstajajo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki.“
Poljsko pravo
5        Člen 58(1) ustawa – Kodeks cywilny (zakon o civilnem zakoniku) z dne 23. aprila 1964 (Dz. U. 2024, pozicija 1061), v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: civilni zakonik), določa:
„Pravni akt, ki je v nasprotju z zakonom ali je namenjen izogibanju zakonu, je ničen, razen če ustrezna določba določa drugačen učinek, zlasti ta, da se nična določila pravnega akta nadomestijo z ustreznimi določbami zakona.“
6        Člen 117(1) in (21) tega zakonika določa:
„1.      Za premoženjskopravne terjatve velja zastaralni rok, razen z zakonom določenih izjem.
[…]
21.      Po izteku zastaralnega roka ni mogoče zahtevati poplačila terjatve do potrošnika.“
7        Člen 1171(1) in (2) navedenega zakonika določa:
„1.      V izjemnih primerih lahko sodišče po pretehtanju interesov strank ne upošteva zastaranja terjatve do potrošnika, če to zahteva pravičnost.
2.      Pri uveljavljanju pravice iz odstavka 1 mora sodišče upoštevati zlasti:
(1)      dolžino zastaralnega roka;
(2)      dolžino obdobja od izteka zastaralnega roka do trenutka uveljavljanja zahtevka;
(3)      naravo okoliščin, zaradi katerih imetnik pravice ni uveljavljal terjatve, vključno z vplivom dolžnikovega ravnanja na imetnikovo zamudo pri uveljavljanju terjatve.“
8        Člen 118 istega zakonika določa:
„Če v posebni določbi ni navedeno drugače, zastaralni rok znaša šest let, za zahtevke za občasne prejemke in terjatve, povezane z vodenjem gospodarske dejavnosti, pa tri leta. Vendar se zastaralni rok izteče na zadnji dan koledarskega leta, razen če je krajši od dveh let.“
9        Člen 120(1) civilnega zakonika določa:
„Zastaralni rok začne teči z dnem zapadlosti terjatve. Če je zapadlost terjatve odvisna od sprejetja posebnega akta imetnika pravice, začne rok teči od dneva, ko bi terjatev zapadla, če bi imetnik pravice akt sprejel v najkrajšem možnem času.“
10      Člen 123(1), točki 1 in 2, tega zakonika določa:
„1.      Zastaranje se pretrga:
(1)      z vsakim dejanjem pred sodiščem ali drugim organom, imenovanim za obravnavanje zadev ali uveljavljanje terjatev določene vrste, ali pred arbitražnim sodiščem, ki se opravi neposredno za uveljavljanje, ugotavljanje, izpolnitev ali zavarovanje terjatve;
(2)      kadar oseba, proti kateri se uveljavlja terjatev, to terjatev pripozna.“
11      Člen 124(1) navedenega zakonika določa:
„Po vsakem pretrganju zastaranje začne teči znova.“
12      Člen 3851(1) istega zakonika določa:
„Pogoji potrošniške pogodbe, ki niso bili posamično dogovorjeni, za potrošnika niso zavezujoči, če se z njimi določajo njegove pravice in obveznosti na način, ki je v nasprotju z dobrimi običaji in s katerim se grobo posega v njegove interese (nepošteni pogodbeni pogoji). To ne velja za pogoje, ki se nanašajo na glavne obveznosti pogodbenih strank, zlasti na ceno ali plačilo, če je njihovo besedilo nedvoumno.“
13      Člen 405 civilnega zakonika določa:
„Kdor je v škodo druge osebe pridobil premoženjsko korist brez pravne podlage, je zavezan korist vrniti v naravi, če to ni mogoče, pa plačati njeno protivrednost.“
14      Člen 410(1) in (2) tega zakonika določa:
„1.      Določbe prejšnjih členov se uporabljajo zlasti za izpolnitev brez pravnega temelja.
2.      Izpolnitev je brez pravnega temelja, če oseba, ki jo je opravila, k izpolnitvi sploh ni bila zavezana oziroma izpolnitve prejemniku izpolnitve ni bila zavezana opraviti, ali če je podlaga za izpolnitev prenehala, ali če predvideni namen izpolnitve ni bil dosežen, ali če je bil pravni posel, ki je podlaga za obveznost izpolnitve, neveljaven in tudi po izpolnitvi ni postal veljaven.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
15      Banka mBank je leta 2007 z osebami TK, DJ in JJ sklenila pogodbo o hipotekarnem kreditu, indeksiranem na švicarski frank (CHF), v znesku 1.958.800 poljskih zlotov (PLN) (približno 460.700 EUR), ki je bil izplačan osebi TK, saj sta bili osebi DJ in JJ pogodbeno zavezani le zaradi zagotovitve kreditne sposobnosti osebe TK, ki je bila potrebna za odobritev kredita.
16      S tožbo, ki so jo vložili pri Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska) in ki je bila banki mBank vročena 15. januarja 2018, so trije potrošniki predlagali ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe.
17      Navedeno sodišče je med sodnim postopkom
osebo TK zaslišalo na obravnavah 9. januarja 2019 in 3. oktobra 2019, ki je navedla, da se zaveda posledic ničnosti pogodbe, in sicer, da mora banki vrniti celoten zneska kredita, ki ga je prejela, ter da te posledice sprejema in se strinja z ugotovitvijo ničnosti pogodbe (v nadaljevanju: izjave osebe TK). Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi) je s sodbo z dne 5. novembra 2019 ugotovilo ničnost kreditne pogodbe, ker vsebuje nepoštene pogoje, brez katerih nadaljnji obstoj te pogodbe ni mogoč.
18      Banka mBank je 2. decembra 2022 pred Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi), ki je predložitveno sodišče, začela postopek proti osebam TK, DJ in JJ zaradi izterjave zneska glavnice kredita, ki je bil izplačan osebi TK, povečanega za zakonske zamudne obresti.
19      Predložitveno sodišče je 16. decembra 2024 izdalo delno sodbo, s katero je zavrnilo zahtevek banke mBank v delu, v katerem je bil vložen proti osebama DJ in JJ.
20      Oseba TK predlaga zavrnitev tega zahtevka in med drugim uveljavlja ugovor zastaranja terjatve banke mBank.
21      Konkretno, zatrjuje, da je bil predlog oseb TK, DJ in JJ za ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe banki mBank vročen 15. januarja 2018 ter da je v skladu s členoma 118 in 120(1) civilnega zakonika zastaralni rok začel teči s tem datumom in se je iztekel 31. decembra 2021.
22      Predložitveno sodišče najprej ugotavlja, da obstoj terjatve banke mBank sam po sebi ne vzbuja nobenega dvoma, da pa je treba za rešitev spora o glavni stvari ugotoviti, ali je bil zastaralni rok za to terjatev veljavno pretrgan z izjavami, ki jih je oseba TK podala v postopku, ki so ga začeli trije potrošniki.
23      V zvezi s tem navedeno sodišče pojasnjuje, da v skladu s členom 118 civilnega zakonika zastaralni rok za terjatev prodajalca ali ponudnika znaša tri leta, ki se izteče konec koledarskega leta, in da v skladu z odločbo, ki jo je Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče, Poljska) sprejelo leta 2024, ta rok začne teči od trenutka, ko je potrošnik pri prodajalcu ali ponudniku prvič izpodbijal zavezujočo naravo pogodbenih pogojev, v obravnavanem primeru 15. januarja 2018.
24      V teh okoliščinah navedeno sodišče meni, da obstajata dva možna pristopa k vprašanju, ali je terjatev banke zastarala.
25      Po eni strani bi bilo mogoče šteti, da izjave, ki jih je oseba TK podala v okviru postopka, ki ga je med drugim začela, pomenijo pripoznavo njenega dolga, kar naj bi vodilo do pretrganja zastaralnega roka za to terjatev na podlagi člena 123(1), točka 2, civilnega zakonika. V tem primeru bi ta rok ponovno začel teči od 3. oktobra 2019, terjatev banke pa ne bi zastarala, tako da bi predložitveno sodišče tožbi iz postopka v glavni stvari moralo ugoditi.
26      Navedeno sodišče dodaja, da bi lahko družba mBank zaradi te pripoznave mislila, da bo oseba TK svoj dolg poravnala prostovoljno, kar bi bilo odločilno za odločitev banke, da ne bo vložila tožbe za plačilo. V teh okoliščinah bi lahko zavrnitev njenega zahtevka zaradi zastaranja terjatve pomenila omejitev pravice banke mBank do sodnega varstva ter kršitev načel pravne varnosti in sorazmernosti.
27      Po drugi strani pa navedeno sodišče ugotavlja, da bi lahko štelo, da je oseba TK z izjavami, ki jih je podala zaradi pridobitve odločbe o ugotovitvi ničnosti kreditne pogodbe, delovala neprostovoljno v svojo škodo s tem, da je svoj dolg pripoznala. Tako bi bilo lahko pretrganje zastaralnega roka za terjatev banke s temi izjavami v nasprotju s členom 7(1) Direktive 93/13 in načelom učinkovitosti, saj naj bi prodajalci ali ponudniki lažje uveljavljali svoje pravice zaradi pretrganja zastaralnega roka, do česar naj bi prišlo s tako pripoznavo.
28      Če bi Sodišče menilo, da izjave osebe TK niso pretrgale teka zastaralnega roka, bi bilo treba po mnenju predložitvenega sodišča preučiti še vprašanje, ali je te izjave mogoče šteti za ravnanje dolžnika, ki je vplivalo na zamudo upnika pri uveljavljanju njegove terjatve, kar bi v skladu s členom 1171(2), točka 3, civilnega zakonika utemeljevalo neupoštevanje izteka zastaralnega roka za terjatev banke mBank.
29      V teh okoliščinah je Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 7(1) Direktive [93/13] ter načela učinkovitosti, sorazmernosti, pravne varnosti in pravice do sodnega varstva razlagati tako, da nasprotujejo sodni razlagi nacionalnih predpisov, v skladu s katero:
–        se tek zastaralnega roka za zahtevek, ki ga ima gospodarski subjekt do potrošnika za vračilo dajatev
brez pravnega temelja, opravljenih na podlagi pogodbe, ki je postala nična, ker so bili v njej nepošteni pogodbeni pogoji, pretrga z izjavo potrošnika, da se zaveda, da je zaradi ničnosti pogodbe dolžan vrniti dajatev, ki jo je na podlagi nične pogodbe prejel od gospodarskega subjekta;
–        se lahko s tem, da je potrošnik podal zgoraj navedeno izjavo, utemelji neupoštevanje izteka zastaralnega roka za zahtevek, ki ga ima gospodarski subjekt do potrošnika?“
Vprašanje za predhodno odločanje
30      Predložitveno sodišče s prvim delom vprašanja v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7(1) Direktive 93/13 in načelo učinkovitosti ob upoštevanju pravice do sodnega varstva ter načel sorazmernosti in pravne varnosti razlagati tako, da nasprotujeta sodni razlagi nacionalne zakonodaje, v skladu s katero se zastaralni rok za terjatev prodajalca ali ponudnika pretrga z izjavo, ki jo potrošnik poda v okviru predhodnega postopka, katerega predmet je predlog za ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe, ki vsebuje nepoštene pogoje, v skladu s katerim se ta potrošnik zaveda, da bo zaradi te ugotovitve ničnosti dolžan vrniti dajatev, ki jo je prejel od prodajalca ali ponudnika.
31      Člen 7(1) Direktive 93/13 državam članicam nalaga obveznost, da skrbijo za to, da v svojih nacionalnih pravnih redih obstajajo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje uporabe nepoštenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki.
32      Ob neobstoju posebnih predpisov Unije na tem področju mora vsaka država članica v skladu z načelom postopkovne avtonomije v svojem nacionalnem pravnem redu določiti podrobna postopkovna pravila v zvezi s sodnim varstvom, ki zagotavljajo varstvo pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Unije, če niso manj ugodna od tistih, ki urejajo podobne položaje v nacionalnem pravu (načelo enakovrednosti), in če niso oblikovana tako, da v praksi onemogočajo ali pretirano otežujejo uresničevanje pravic, ki jih podeljuje pravni red Unije (načelo učinkovitosti) (sodba z dne 22. aprila 2021, Profi Credit Slovakia, C‑485/19, EU:C:2021:313, točka 52 in navedena sodna praksa)
33      Na prvem mestu, spomniti je treba, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso za pogodbeni pogoj, ki je razglašen za nepoštenega, načeloma šteti, da ni nikoli obstajal, tako da ne more imeti učinkov za potrošnika. Zato mora biti posledica sodne ugotovitve nepoštenosti takega pogoja načeloma to, da se ponovno vzpostavi pravni in dejanski položaj potrošnika, v kakršnem bi potrošnik bil, če tega pogoja ne bi bilo, zlasti z določitvijo pravice do vračila ugodnosti, ki jih je prodajalec ali ponudnik na podlagi navedenega nepoštenega pogoja neupravičeno pridobil v škodo potrošnika (sodba z dne 15. junija 2023, Bank M. (Posledice ničnosti pogodbe), C‑520/21, EU:C:2023:478, točka 65 in navedena sodna praksa). Enako velja, kadar nepoštenost enega ali več pogojev iz pogodbe, sklenjene med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, povzroči ne le ničnost teh pogojev, ampak tudi razveljavitev te pogodbe v celoti (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2023, Bank M. (Posledice ničnosti pogodbe), C‑520/21, EU:C:2023:478, točka 66 in navedena sodna praksa).
34      Ta cilj vzpostavitve pravnega in dejanskega položaja, v katerem bi bil potrošnik, če enega ali več nepoštenih pogojev ne bi bilo, je treba uresničevati ob spoštovanju načela sorazmernosti, ki je splošno načelo prava Unije, ki zahteva, da nacionalna ureditev, s katero se to pravo izvaja, ne presega tega, kar je nujno za uresničitev zastavljenega cilja (sodba z dne 23. novembra 2023, Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, točka 85).
35      To načelo sorazmernosti pa bi bilo kršeno, če bi bilo treba restitutio in integrum izključiti v razmerju do prodajalca ali ponudnika. Tako mora biti obveznost vračila, ki sledi ničnosti kreditne pogodbe, ki vsebuje nepoštene pogoje, vzajemna, ne da bi lahko banka od potrošnika zahtevala nadomestila, ki bi presegala vračilo glavnice, plačane na podlagi iste pogodbe, in plačilo zamudnih obresti po zakonski obrestni meri od opomina (glej v tem smislu sodbo z dne 7. decembra 2023, mBank (Izjava potrošnika), C‑140/22, EU:C:2023:965, točka 62).
36      Poleg tega je na podlagi restitucijskega učinka, ki je vezan na ničnost kreditne pogodbe, ki vsebuje nepoštene pogoje, ki prav tako upravičuje zahtevek banke za vračilo, mogoče zagotoviti, da varstvo pravic, ki so zagotovljene s pravnim redom Unije, ne povzroči neupravičene obogatitve potrošnika (glej po analogiji sodbo z dne 13. julija 2006, Manfredi in drugi, od C‑295/04 do C‑298/04, EU:C:2006:461, točka 94).
37      V tem okviru je treba, na drugem mestu, poudariti, da pretrganje teka zastaralnega roka terjatve prodajalca ali ponudnika za vračilo s tem, da je potrošnik pripoznal svoj dolg, načeloma ne posega v uveljavljanje pravice tega potrošnika za vračilo ugodnosti, ki jih je ta prodajalec ali ponudnik neupravičeno pridobil na podlagi nepoštenih pogojev, kar bo vodilo k ponovni vzpostavitvi pravnega in dejanskega položaja, v katerem bi bil navedeni potrošnik, če teh pogojev ne bi bilo.
38      Na tretjem mestu, iz sodne prakse izhaja, da v zvezi z obveznostjo nacionalnega sodišča, da po uradni dolžnosti izloči nepoštene pogoje v skladu s členom 6(1) Direktive 93/13, navedenemu sodišču ni treba zavrniti uporabe pogoja, če potrošnik, potem ko ga je navedeno sodišče opozorilo, ne namerava uveljavljati, da je pogoj nepošten in nezavezujoč, s čimer svobodno in informirano soglaša s tem pogojem (glej v tem smislu sodbo z dne 3. oktobra 2019, Dziubak, C‑260/18, EU:C:2019:819, točka 53 in navedena sodna praksa).
39      Da lahko potrošnik poda svobodno in informirano soglasje k neuporabi ali uporabi nepoštenega pogoja kljub njegovi nepoštenosti, mora torej nacionalno sodišče strankam v okviru nacionalnih postopkovnih pravil in ob upoštevanju načela pravičnosti v civilnih postopkih objektivno in izčrpno navesti pravne posledice, ki jih lahko povzroči odprava nepoštenega pogoja (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2023, Bank M. (Posledice ničnosti pogodbe), C‑520/21, EU:C:2023:478, točka 48). Taka informacija je še toliko pomembnejša, kadar lahko neuporaba nepoštenega pogoja povzroči ugotovitev ničnosti celotne pogodbe, zaradi katere bi bil potrošnik morda izpostavljen restitucijskim zahtevkom (sodba z dne 16. marca 2023, M. B. in drugi (Učinki razveljavitve pogodbe), C‑6/22, EU:C:2023:216, točka 40).
40      V zvezi s tem je iz predložitvene odločbe razvidno, da je oseba TK, ki jo je sodišče, ki odloča o predlogu za ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe, dvakrat zaslišalo, na eni strani, navedla, da razume in sprejema, da je posledica ničnosti
pogodbe to, da je zavezana banki mBank vrniti znesek prejetega kredita, in je, na drugi strani, kljub temu vztrajala pri svojem zahtevku.
41      V tem okviru je treba pojasniti, da navedbe, ki jih mora nacionalno sodišče dati potrošniku v smislu sodne prakse, navedene v točki 39 te sodbe, zanj ne morejo povzročiti obveznosti, da podrobno pojasni vsa pravna pravila, ki bi se lahko uporabljala za zahtevek prodajalca ali ponudnika za vračilo, kot so pravila o pretrganju zastaralnega roka za terjatev prodajalca ali ponudnika. To, da je potrošnik obveščen o svoji obveznosti vračila izposojene glavnice in zamudnih obresti, namreč zadostuje za to, da lahko ta potrošnik razume in presodi pravne posledice, ki izhajajo iz ničnosti kreditne pogodbe zaradi nepoštenih pogojev v njej, ter tako poda svobodno in informirano soglasje k ugotovitvi ničnosti. V teh okoliščinah dejstvo, da je bil resnični cilj izjav navedenega potrošnika doseči ničnost pogodbe, ne pa pretrgati zastaralni rok za terjatev tega prodajalca ali ponudnika, ni upoštevno.
42      Na četrtem in zadnjem mestu, opozoriti je treba, da je namen načela pravne varnosti prava Unije, ki ga prav tako omenja predložitveno sodišče, v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča predvidljivost pravnih položajev in razmerij (sodba z dne 16. oktobra 2019, Agrárminiszter,
C‑490/18, EU:C:2019:863, točka 35 in navedena sodna praksa). To načelo zato ne nasprotuje pravilu nacionalnega prava, ki določa, da se zastaralni rok, ki se uporablja za terjatev prodajalca ali ponudnika, pretrga s pripoznavo dolga s strani potrošnika, zlasti ker je, kot navaja predložitveno sodišče, ta prodajalec ali ponudnik po taki pripoznavi lahko pričakoval, da bo ta potrošnik prostovoljno plačal svoj dolg, in je zato odložil svojo tožbo za izterjavo svoje terjatve.
43      Tako pravilo lahko prav tako zagotavlja pravico prodajalca ali ponudnika do sodnega varstva, ker je ta prodajalec ali ponudnik po pripoznavi dolga potrošnika lahko predvideval, da bo v skladu z nacionalnim pravom zastaralni rok, ki se uporablja za njegovo terjatev, ponovno začel teči, in bo, po potrebi, svojo pravico do sodnega varstva uveljavljal ob upoštevanju tega roka.
44      Glede na navedene preudarke je treba na prvi del vprašanja odgovoriti, da je treba člen 7(1) Direktive 93/13 in načelo učinkovitosti ob upoštevanju pravice do sodnega varstva ter načel sorazmernosti in pravne varnosti razlagati tako, da ne nasprotujeta sodni razlagi nacionalne zakonodaje, v skladu s katero se zastaralni rok za terjatev prodajalca ali ponudnika pretrga z izjavo, ki jo potrošnik poda v okviru predhodnega postopka, katerega predmet je predlog za ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe, ki vsebuje nepoštene pogoje, v skladu s katerim se ta potrošnik zaveda, da bo zaradi te ničnosti dolžan vrniti dajatev, ki jo je prejel od prodajalca ali ponudnika.
45      Ob upoštevanju odgovora na prvi del vprašanja, ni treba odgovoriti na drugi del tega vprašanja, ki temelji na predpostavki, da pretrganje zastaralnega roka za terjatev prodajalca ali ponudnika ni združljivo s pravom Unije.
Stroški
46      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo:
Člen 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah ter načelo učinkovitosti ob upoštevanju pravice do sodnega varstva ter načel sorazmernosti in pravne varnosti
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujeta sodni razlagi nacionalne zakonodaje, v skladu s katero se zastaralni rok za terjatev prodajalca ali ponudnika pretrga z izjavo, ki jo potrošnik poda v okviru predhodnega postopka, katerega predmet je predlog za ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe, ki vsebuje nepoštene pogoje, v skladu s katerim se ta potrošnik zaveda, da bo zaradi te ničnosti dolžan vrniti dajatev, ki jo je prejel od prodajalca ali ponudnika.
Podpisi
*      Jezik postopka: poljščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.