62020CC0581
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
ATHANASIOSA RANTOSA,
predstavljeni 9. septembra 2021 (
1
)
Zadeva C‑581/20
Skarb Państwa Rzeczypospolitej Polskiej reprezentowany przez Generalnego Dyrektora Dróg Krajowych i Autostrad
proti
TOTO S.p.A – Costruzioni Generali,
Vianini Lavori S.p.A
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče, Bolgarija))
„Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in priznavanje odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (EU) št. 1215/2012 – Pojem civilne in gospodarske zadeve – Začasni ukrepi, vključno z ukrepi zavarovanja – Pogodba za izvedbo gradbenih del za izgradnjo javne ceste”
1.
Leta 2015 sta podjetji, ki jima je bilo oddano javno naročilo, zaradi zavarovanja izpolnitve njunih obveznosti, ki so bile prevzete s pogodbo o izvedbi javnega naročila za gradnjo odseka hitre ceste, sklenjeno na Poljskem, poljskemu javnemu naročniku predložili garanciji, ki ju je izdala bolgarska zavarovalnica.
2.
Nekaj let pozneje sta podjetji, ki jima je bilo oddano javno naročilo, od poljskega sodišča neuspešno zahtevali, naj javnemu naročniku z zavarovanjem z začasno odredbo prepreči unovčitev teh garancij. Podoben zahtevek sta podali pred bolgarskimi sodišči, ki so ga na prvi stopnji zavrnila in mu ugodila v pritožbenem postopku.
3.
Poljski javni naročnik je pri Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče, Bolgarija) vložil kasacijsko pritožbo. Pri njeni obravnavi je med drugim treba razjasniti, ali so bolgarska sodišča glede na člen 35 Uredbe (EU) št. 1215/2012 (
2
) mednarodno pristojna za sprejetje zahtevanih začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja. (
3
)
4.
Če se ne motim, se je Sodišče do zdaj le enkrat izreklo glede navedenega člena. (
4
) Vendar pa sodbe, izdane na podlagi predhodnih predpisov (
5
), vseeno osvetljujejo vprašanja predložitvenega organa, čeprav jih ne rešijo.
5.
V skladu z navodilom Sodišča se ti sklepni predlogi nanašajo samo na drugo vprašanje za predhodno odločanje. Odgovor bo zahteval poglobitev v odnos med dvema sodiščema različnih držav članic – to je sodiščem, ki odloča v sporu o glavni stvari, in sodiščem, ki odloča izključno o začasnih ukrepih, vključno z ukrepi zavarovanja – v čezmejnih zadevah, v zvezi s katerimi je namen člena 35 preprečiti „strankam škodo zaradi dolgotrajnosti postopkov, ki je neločljivo povezana z vsakim mednarodnim postopkom“. (
6
)
I. Pravni okvir
A.
Uredba št. 1215/2012
6.
V uvodni izjavi 33 je navedeno:
„Kadar začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja, odredi sodišče, pristojno za odločanje o glavni stvari, bi bilo treba s to uredbo zagotoviti njihov prosti pretok. Začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, ki jih je odredilo takšno sodišče, ne da bi bil toženec vabljen pred sodišče, v okviru te uredbe ne bi smeli priznati in izvršiti, razen če se sodna odločba z zadevnimi ukrepi vroči tožencu pred izvršitvijo. To ne bi smelo preprečiti priznanja in izvršitve takšnih ukrepov skladno z nacionalnim pravom. Če pa začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja, odredi sodišče države članice, ki ni pristojno za odločanje o glavni stvari, bi bilo treba učinek takšnih ukrepov v tej uredbi omejiti na ozemlje države članice, kjer je navedeno sodišče.“
7.
Člen 2 določa:
„Za namene te uredbe:
(a)
‚sodna odločba‘ pomeni vsako odločbo, ki jo izda sodišče države članice, ne glede na njeno poimenovanje, vključno s sklepom, odredbo, odločbo ali sklepom o izvršbi, kakor tudi z odločbo o določitvi stroškov, ki jo izda sodni uradnik.
Za namene poglavja III ‚sodna odločba‘ vsebuje začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja, ki jih odredi sodišče, ki je na podlagi te uredbe pristojno za odločanje o glavni stvari. Ne zajema začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, ki jih odredi sodišče, ne da bi bil toženec vabljen pred sodišče, razen če je bila sodna odločba, ki vsebuje ukrep, tožencu vročena pred izvršitvijo;
[…]“
8.
Člen 29 v oddelku „Litispendenca in sorodne pravde“ določa:
„1.   Če pred sodišči različnih držav članic tečejo postopki z istim zahtevkom med istima strankama, brez poseganja v člen 31(2), vsa sodišča razen tistega, ki je prvo začelo postopek, po uradni dolžnosti prekinejo svoje postopke, vse dokler se ne ugotovi pristojnost sodišča, ki je prvo začelo postopek.
2.   V zadevah iz odstavka 1 katero koli sodišče, pred katerim teče postopek, na zahtevo sodišča, ki je začelo postopek v sporu, nemudoma obvesti slednje, kdaj je začelo postopek v skladu s členom 32.
3.   Ko se ugotovi pristojnost sodišča, ki je prvo začelo postopek, se vsa sodišča razen tistega, ki je prvo začelo postopek, izrečejo za nepristojna v korist tega sodišča.“
9.
Člen 35 („Začasni ukrepi, vključno z ukrepi zavarovanja“) določa:
„Pri sodiščih države članice se lahko vloži zahteva za začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja, ki jih predvideva pravo te države članice, tudi v primeru, ko so za odločanje o glavni stvari pristojna sodišča druge države članice.“
10.
Člen 36 v oddelku „Priznanje“ določa:
„1.   Sodna odločba, izdana v državi članici, se v drugih državah članicah prizna, ne da bi bilo potrebno za priznanje začeti kakršen koli poseben postopek.
[…]“
11.
Člen 42(2) določa:
„Za namene izvršitve sodne odločbe o začasnih ukrepih, vključno z ukrepi zavarovanja, izdane v drugi državi članici, v državi članici, vlagatelj predloži organu, pristojnemu za izvršitev:
(a)
izvod sodne odločbe, ki izpolnjuje pogoje, potrebne za potrditev njegove verodostojnosti;
(b)
potrdilo, ki je izdano v skladu s členom 53 in vsebuje opis ukrepa ter potrjuje, da je:
(i)
sodišče pristojno za odločanje o glavni stvari;
(ii)
sodna odločba izvršljiva v državi članici izvora, in
(c)
dokaz o vročitvi sodne odločbe, če je bil ukrep odrejen, ne da bi bil toženec vabljen pred sodišče.“
12.
Člen 45(1)(c) določa:
„1.   Priznanje sodne odločbe se zavrne na zahtevo katere koli zainteresirane stranke:
(c)
če je sodna odločba nezdružljiva s sodno odločbo, izdano med istima strankama v zaprošeni državi članici.“
B.
Nacionalno pravo. Grazhdanski Protsesualen Kodeks (
7
)
13.
Za to zadevo so upoštevni člen 18 (imuniteta držav), členi od 389 do 396 (izdaja začasne odredbe), členi od 397 do 403 (ukrepi zavarovanja) in členi od 274 do 280 (pravna sredstva zoper sklepe).
14.
Ker se moji sklepni predlogi osredotočajo izključno na razlago člena 35 Uredbe št. 1215/12, navajanje teh členov ni potrebno.
II. Dejansko stanje, spora in vprašanja za predhodno odločanje
15.
Skarb Państwa Rzeczypospolitej Polskiej reprezentowany przez Generalnego Dyrektora Dróg Krajowych i Autostrad (v nadaljevanju: poljska državna blagajna) je s pogodbo z dne 30. julija 2015 naročila družbama TOTO S.p.A – Costruzioni Generali in Vianini Lavori S.p.A, ki opravljata dejavnost kot konzorcij, registriran v Italiji, gradnjo hitre ceste S-5 Poznanj–Vroclav, odsek Poznanj A2, Gluchowo–Wronczyn.
16.
Pogodbene stranke so v pogodbo vključile klavzulo, člen 20.6 pogodbe, s katerim je bila pristojnost za reševanje sporov dodeljena sodiščem po sedežu javnega naročnika (to je poljskim sodiščem). (
8
)
17.
Na podlagi te pogodbe sta bili izdani garanciji št. 02900100000348 in št. 02900100000818, in sicer prva zaradi zavarovanja izpolnitve pogodbenih obveznosti (
9
) ter druga zaradi zavarovanja morebitnega plačila „pogodbene kazni“ po dokončanju del. (
10
) Obe garanciji je izdala bolgarska zavarovalnica Evroins AD in se zanju uporablja poljsko materialno pravo.
18.
Družbi, ki jima je bilo javno naročilo oddano, sta pri Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska) vložili vsaka svojo negativno ugotovitveno tožbo zoper poljsko državno blagajno. Zahtevali sta, naj se ugotovi, da navedena državna blagajna nima pravice niti zahtevati plačila dogovorjene pogodbene kazni, saj pogoji za to plačilo niso izpolnjeni, niti zahtevati pogodbeno kazen za zamudo pri izpolnitvi pogodbe, ki jo zatrjuje. (
11
)
19.
Prav tako sta družbi sodišču predlagali, naj „izda začasno odredbo, s katero se toženi stranki med drugim naloži prepoved unovčitve garancij št. 02900100000348 in 02900100000818, ki ju je izdala zavarovalnica Evroins AD“. (
12
)
20.
Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi) je s sklepom z dne 7. junija 2019 zavrnilo izdajo predlagane začasne odredbe in ukrepov zavarovanja. (
13
)
21.
Družbi, ki jima je bilo oddano javno naročilo, sta 31. julija 2019 ponovno predlagali sprejetje teh ukrepov, tokrat pri Sofiyski gradski sad (okrajno sodišče za mesto Sofija, Bolgarija), v podporo tožbam pri Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi).
22.
Predlog je bil na prvi stopnji zavrnjen, a mu je bilo v pritožbenem postopku pred Sofiyski apelativen sad (pritožbeno sodišče v Sofiji, Bolgarija) ugodeno. Slednje je proti predložitvi varščine odredilo rubež terjatve poljske državne blagajne iz garancij št. 02900100000348 in št. 02900100000818, ki jih je v njeno korist izdala zavarovalnica Evroins AD.
23.
Poljska državna blagajna je vložila kasacijsko pritožbo pri Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče, Bolgarija). V okviru tega pravnega sredstva je dodatno predložila evropski plačilni nalog v skladu z Uredbo (ES) št. 1896/2006 (
14
), obrazec E. (
15
)
24.
Družbi, ki jima je bilo oddano javno naročilo, sta ugovarjali zoper plačilni nalog z obrazcem F iz Uredbe št. 1896/2006, ki sta ga predložili v odgovoru na kasacijsko pritožbo.
25.
V teh okoliščinah je Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče) Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 1 [Uredbe št. 1215/12] razlagati tako, da se postopek, kakršen je ta, opisan v obravnavanem predložitvenem sklepu, v celoti ali deloma šteje za civilno ali gospodarsko zadevo v smislu člena 1(1) te uredbe?
2.
Ali se po izvajanju pravice vložiti zahtevo za odredbo začasnih ukrepov ali ukrepov zavarovanja, o kateri je sodišče, ki je pristojno za odločanje o glavni stvari, že odločilo, sodišče, ki je začelo postopek z zahtevo za izdajo začasne odredbe na isti pravni podlagi in v skladu s členom 35 [Uredbe št. 1215/12], šteje za nepristojno od trenutka, ko so predloženi dokazi, da je sodišče, ki je pristojno za odločanje o glavni stvari, glede tega izdalo odločbo?
3.
Če bi iz odgovorov na prvi vprašanji za predhodno odločanje sledilo, da je sodišče, ki je začelo postopek z zahtevo v skladu s členom 35 [Uredbe št. 1215/12], pristojno, ali je treba pogoje za odredbo ukrepov zavarovanja na podlagi člena 35 [Uredbe št. 1215/12] razlagati samostojno? Ali se ne sme uporabiti določbe, ki v primeru, kakršen je obravnavani, ne dopušča odredbe ukrepa zavarovanja proti subjektu javnega sektorja?“
III. Postopek pred Sodiščem
26.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe je bil pri Sodišču vložen 5. novembra 2020. Sodišče je zavrnilo obravnavo po členu 105 Poslovnika Sodišča.
27.
Pisna stališča so predložile družbi TOTO – Costruzioni Generali in Vianini Lavori, Republika Poljska in Evropska komisija. Vse navedene, kot tudi poljska državna blagajna, so se udeležile obravnave 15. julija 2021.
IV. Analiza
28.
Kot sem že navedel, bodo sklepni predlogi omejeni na drugo vprašanje za predhodno odločanje. Ta se v bistvu nanaša na odnos med sodišči različnih držav članic, pri katerih so bile zaporedoma vložene zahteve za sprejetje začasnih ukrepov ali ukrepov zavarovanja na podlagi Uredbe št. 1215/2012.
29.
Za odgovor na to vprašanje je treba podati razlago člena 35 Uredbe št. 1215/2012, na podlagi česar bo mogoče pojasniti, ali lahko sodišče (v tem primeru bolgarsko sodišče), ki ni pristojno za odločanje o glavni stvari, odredi začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja, kadar je sodišče, pristojno za odločanje o glavni stvari (v tem primeru poljsko sodišče), že odločilo o identičnem zahtevku.
30.
Preden predlagam odgovor na to vprašanje, bom pregledal nekatere splošne vidike Uredbe št. 1215/2012, ki lahko prispevajo k razmisleku.
A.
Predhodne ugotovitve: začasni ukrepi, vključno z ukrepi zavarovanja, po Uredbi št. 1215/2012
1. Ureditev mednarodne sodne pristojnosti in pretok odločb o začasnih ukrepih, vključno z ukrepi zavarovanja
31.
Uredba št. 1215/2012 določa dve možnosti za to, da se doseže izdaja začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, v sporih, ki spadajo na področje uporabe te uredbe:
–
Prvič, mednarodno sodno pristojnost podeljuje sodiščem, ki so v skladu z oddelki od 1 do 6 poglavja II pristojna tudi za odločanje v sporu o glavni stvari. (
16
) Pristojnost teh organov ni odvisna od obstoja konkretne povezanosti med predmetom ukrepa in krajem sodišča. (
17
) Poleg tega – razen izjeme, ki jo bom pojasnil kasneje – velja za ukrep, ki ga je sprejelo sodišče, pristojno za odločanje o glavni stvari, ureditev priznanja in izvršitve po Uredbi št. 1215/2012.
–
Drugič, člen 35 iste uredbe določa, da sodišča, ki niso pristojna za odločanje v sporu o glavni stvari, odločajo o začasnih ukrepih, vključno z ukrepi zavarovanja, v zvezi s tem sporom.
32.
V tem drugem primeru Sodišče postavlja določene zahteve za to, da bi sodišče, ki ni pristojno za odločanje o glavni stvari, kljub temu lahko bilo pristojno za odločanje glede predhodnih vprašanj zavarovanja: (
18
)
–
Začasni ukrepi ali ukrepi zavarovanja morajo biti „namenjeni ohranitvi dejanskega in pravnega stanja, da bi se zagotovilo varstvo pravic, katerih priznanje se sicer zahteva od sodišča, pristojnega za odločanje o glavni stvari“. (
19
)
–
Ni mogoče sprejeti ukrepov, ki bi zaradi svojih učinkov de facto nadomestili postopek v glavni stvari, to je, da bi služili temu, da bi se v pripravljalnem postopku zaobšla pravila o pristojnosti. (
20
)
–
Obstajati mora dejanska povezanost med sodiščem, ki ni pristojno za odločanje o glavni stvari, in zahtevanim ukrepom. Za njegovo odobritev „je potrebna […] posebna previdnost in temeljito poznavanje konkretnih okoliščin, v katerih naj zahtevani ukrepi učinkujejo“. (
21
)
33.
Ta pogojevanja izhajajo iz dejstva, da člen 35 Uredbe št. 1215/2012 tistemu, ki zahteva začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja, daje prednost, ki lahko nasprotno stranko postavi v slabši položaj, saj pomeni izjemo od ureditve pristojnosti, kot jo določa ta uredba. Zato mora biti razlaga tega člena ozka. (
22
)
34.
Poleg tega bi z odpiranjem dodatnega kraja sojenja člen 35 lahko spodbujal strategije forum shoppinga (
23
) in zlorab. (
24
)
35.
V skladu z Uredbo št. 1215/2012 je pristojnost sodišča, ki na podlagi člena 35 izda začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja, omejena tudi glede razpona: učinek teh ukrepov je omejen le na ozemlje posamezne države članice. (
25
)
36.
Vendar se ne sme pozabiti, da dopustnost začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, ki jih mora opraviti sodišče, ki ni sodišče, ki odloča ali bo odločalo (
26
) o glavni stvari, ustreza enostavno razumljivim praktičnim potrebam glede začasnega sodnega varstva in zavarovanja (
27
).
37.
S to določbo se zainteresirani stranki daje možnost, da doseže izdajo začasnega ukrepa, vključno z ukrepom zavarovanja, v državi članici, kjer je premoženje ali oseba, v zvezi s katerim oziroma katero se bo tak ukrep izvršil. Tako se izognemo nevšečnostim, da bi se morali najprej pravdati v tujini in nato še pridobiti priznanje sodne odločbe, izdane v pristojnosti drugega sodišča. (
28
)
38.
Ta možnost je še toliko nujnejša, ker začasni ukrepi, vključno z ukrepi zavarovanja, ki jih inaudita parte odredi sodišče, ki odloča o glavni stvari (s čimer se ohrani učinek presenečenja), načeloma ne omogočajo (
29
) prostega pretoka (
30
) med državami članicami v okviru Uredbe št. 1215/2012. (
31
)
39.
Izključitev te vrste ukrepov iz prostega pretoka je zajeta v opredelitvi pojma „sodna odločba“ v členu 2(a), drugi pododstavek, Uredbe št. 1215/2012. V praksi se izraža v zahtevi iz člena 42(2): izvršitev v državi članici začasnega ukrepa, vključno z ukrepom zavarovanja, ki ga je v drugi državi članici odredilo sodišče, ki odloča v sporu o glavni stvari, je pogojena s predložitvijo potrdila iz člena 53. To potrdilo zajema konkretne navedbe glede statusa sodišča in vabila tožene stranke pred sodišče ter, v primeru njene neudeležbe, glede obvestila o ukrepu.
2. Odnos med pristojnimi sodišči
40.
Med pristojnimi sodišči, ki so na voljo predlagatelju začasnega varstva ali ukrepa zavarovanja, ki lahko med njimi izbira, ni podana formalna hierarhija. Zato obstajajo primeri pluralnosti postopkov za začasno varstvo, vključno z ukrepi zavarovanja, za katere zakonodajalec izrecno ni predvidel posebne rešitve.
a) Pluralnost postopkov začasnega varstva, vključno z ukrepi zavarovanja
41.
Uredba št. 1215/2012 zajema posebno določbo (člen 35) za začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja. Lahko bi rekli, da na ta način dopolnjuje naravno pristojnost sodnika, pristojnega za odločanje o glavni stvari, za njihovo odreditev. Hkrati pa odpre vrata za enake postopke pred različnimi sodišči, pri čemer obstaja tveganje medsebojno nezdružljivih odločitev.
42.
Načelo prioritete, ki v oddelku „Litispendenca in sorodne pravde“ Uredbe št. 1215/2012 ureja pluralnost postopkov z istim zahtevkom med istima strankama v skladu s členom 29, je po mojem mnenju mogoče razširiti na fazo zavarovanja v teh postopkih. (
32
)
43.
V skladu s tem načelom sodišče, ki je drugo začelo postopek, „po uradni dolžnosti prekine svoj postopek, dokler se ne ugotovi pristojnost sodišča, ki je prvo začelo postopek“. Potem, ko se ugotovi pristojnost sodišča, ki je prvo začelo postopek, se mora sodišče, ki je drugo začelo postopek, izreči za nepristojno v korist sodišča, ki je prvo začelo postopek. (
33
)
44.
Kot sem pojasnil, soobstoj zahtevkov za začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja, pred sodiščem, ki je pristojno za odločanje o glavni stvari, in pred drugim sodiščem, ki te pristojnosti nima (vendar mu je zadeva predložena na podlagi člena 35 Uredbe št. 1215/2012), zainteresirani stranki omogoča, da se izogne zamudam, ki so običajno povezane s prenosom v eno državo članico ukrepa, odrejenega v drugi državi članici.
45.
S tega vidika bi lahko rekli, da je paradoksalno, da bi – kdor zahteva začasni ukrep ali ukrep zavarovanja pred drugim sodiščem – ravno zaradi tega, ker se želi izogniti zamudam pri prvem sodišču, moral glede na določbo o litispendenci to narediti izključno v državi spora o glavni stvari, in to zgolj zato, ker je bila zahteva za ta ukrep najprej vložena tam. (
34
)
46.
Alternativno bi bilo v zvezi z začasnimi ukrepi, vključno z ukrepi zavarovanja, mogoče opustiti uporabo splošnega pravila o litispendenci (člen 29 Uredbe št. 1215/2012) in obravnavati problem dveh nezdružljivih sodnih odločb, če bi bili sprejeti, a posteriori ob odločanju o njunem priznanju in izvršitvi. (
35
)
47.
Vendar menim, da taka rešitev morda ne bi bila v skladu s to uredbo.
48.
Čeprav se Sodišče glede tega še ni izreklo, pa se je v povezavi s členom 24 Bruseljske konvencije negativno opredelilo do „množitve števila elementov, ki so odločilni za določitev sodne pristojnosti v istem pravnem razmerju, kar je v nasprotju s cilji konvencije“. (
36
)
49.
Zaenkrat zadostuje navesti, da so izjeme od pravila glede litispendence podane v Uredbi in nobena ne ustreza opisani. (
37
) Predlogi sprememb glede tega vidika, podani v zvezi s členom 35 Uredbe št. 1215/2012, niso bili vneseni v besedilo, kar govori proti posebni obravnavi litispendence za zahteve za začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja, v sistemu, ki velja zdaj. (
38
)
50.
Skratka, menim, da se pravilo glede litispendence iz člena 29 Uredbe št. 1215/2012 uporablja za zahteve za začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja. Iz tega izhajata dve posledici: a) sodišče, ki je prvo začelo postopek zavarovanja, ima prednost, ko se izreče za pristojno; in b) od tega trenutka dalje se bo moralo sodišče, ki je drugo začelo postopek zavarovanja, izreči za nepristojno v korist prvega.
b) Nezdružljivost začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, različnih sodišč
51.
Primer začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, ki sta jih odredili dve sodišči (eno s pristojnostjo na podlagi člena 24 Bruseljske konvencije in drugo, ki sta ga izbrali stranki za odločanje o glavni stvari), je Sodišče obravnavalo v sodbi Italian Leather (
39
) v zvezi s členom 27(3) te konvencije.
52.
Sodišče je v tej sodbi:
–
pojasnilo, da se nezdružljivost, ki preprečuje priznanje tuje sodne odločbe, nanaša na pravne učinke sodnih odločb, in ne na obstoj različnih pravnih okvirov v državah članicah, ali na drugačno presojo iste zahteve, ki jo opravijo pristojni organi; (
40
)
–
potrdilo, da do nezdružljivosti pride, kadar posledice zadevnih odločb, če bi sočasno nastopile v državi članici, motijo njen družbeni red; (
41
)
–
odločilo, da bi v teh okoliščinah in ob upoštevanju tega, da je razlog za zavrnitev priznanja, določen v členu 27(3) Bruseljske konvencije, kogenten, moral zaprošeni organ zavrniti priznanje tuje sodne odločbe. (
42
)
53.
Na podlagi identičnosti člena 27(3) Bruseljske konvencije in sedanjega člena 45(1)(c) Uredbe št. 1215/2012 (
43
) je mogoče potrditi, da je treba na podlagi zadnjenavedenega člena uporabiti isto rešitev.
B.
Odgovor na drugo vprašanje za predhodno odločanje
54.
Pomisleki predložitvenega sodišča, ki so odločilni za drugo vprašanje za predhodno odločanje, in trditve strank v zvezi s tem temeljijo na več razlogih, ki jih bom obravnaval v tem vrstnem redu:
–
najprej bom obravnaval vpliv pogodbene klavzule o izbiri pristojnega sodišča, s katero je bila izbrana pristojnost poljskih sodišč;
–
nato bom obravnaval dejansko povezavo med zahtevanimi ukrepi in bolgarskim ozemljem;
–
nazadnje pa se bom izrekel o upoštevnosti poljske sodne odločbe, s katero so bili zavrnjeni začasni ukrepi ali ukrepi zavarovanja, za bolgarsko sodišče.
1. Klavzula o izbiri pristojnega sodišča: ali pomeni oviro za sprejetje ukrepov s strani bolgarskih sodišč?
55.
Pristojnost sodišča, ki odloča v sporu o glavni stvari, za sprejetje začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, ni odvisna od posebne povezanosti med predmetom ukrepa in krajevno pristojnostjo sodišča. Zadošča, da so v skladu z Uredbo št. 1215/2012 podane okoliščine, ki utemeljujejo podelitev pristojnosti za odločanje o glavni stvari.
56.
Ena izmed teh okoliščin je, da sta se stranki s klavzulo, s katero je v skladu s členom 25 Uredbe št. 1215/2012 podeljena izključna pristojnost, dogovorile o izbiri pristojnega sodišča.
57.
Vendar je, glede na to, da temelji na avtonomiji volje, legitimno podvomiti, da bi vsak dogovor o pristojnosti samodejno zajemal tudi začasne ukrepe, vključno z ukrepi zavarovanja. Obratno bi se lahko vprašali, ali izbira pristojnega sodišča samodejno izključuje možnost, ponujeno s členom 35 Uredbe št. 1215/2012.
58.
Sodišče tega vprašanja še ni obravnavalo. V sodbi Italian Leather je vsekakor pojasnjeno, da lahko pristojnost iz člena 35 obstaja sočasno s pristojnostjo drugega sodišča, ki sta ga stranki izbrali za dokončno odločitev o sporu.
59.
Po mojem mnenju lahko stranki (vsaj ne najdem razlogov, ki bi to preprečevali) sporazumno sprejmeta ali razveljavita mednarodno sodno pristojnost za začasne ukrepe zavarovanja, kadar sta v položaju, ki ga zajema Uredba št. 1215/2012. Kateri spori so zajeti z dogovorom o izbiri pristojnega sodišča in kateri ne, je vprašanje razlage dogovora, ki sta ga sklenili.
60.
Zagotovo bi bilo zaželeno, da stranki izrecno izrazita svoj namen, da klavzula zajema tudi začasne ukrepe. Ob neobstoju jasno izražene volje bi lahko domnevali (
44
), da klavzula o izbiri pristojnega sodišča s splošno vsebino zajema tudi pristojnost izbranega sodišča za sprejetje začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja.
61.
Te rešitve pa po drugi strani ne bi bilo mogoče uporabiti za preprečitev dostopa do katerega koli sodišča druge države članice, razen tistega, ki je bilo dogovorjeno: (
45
) odpoved upravičenju iz člena 35 Uredbe št. 1215/2012 se ne sme domnevati.
62.
V obravnavani zadevi sta stranki v pogodbo vključili klavzulo, ki na splošno poljska sodišča določa kot pristojna za odločanje o medsebojnih sporih, saj je na Poljskem sedež javnega naročnika. (
46
)
63.
Predložitveno sodišče ne dvomi o izključni pristojnosti poljskih sodišč za odločanje o glavni stvari. Sprašuje pa se, ali ta izključna pristojnost velja tudi na področju ukrepov zavarovanja.
64.
Poljska vlada in družbi, ki jima je bilo oddano javno naročilo, se v njihovih stališčih ne strinjajo glede obsega klavzule o izbiri pristojnega sodišča iz pogodbe. (
47
) Strinjam se s Komisijo, da je to, ali ta izbira zajema ukrepe zavarovanja, ob hkratni izključitvi pristojnosti katerega koli drugega sodišča, predmet razlage, ki jo mora opraviti predložitveno sodišče. (
48
)
65.
V tem okviru je treba upoštevati, da se zaradi zaščite predvidljivosti strank „klavzula o pristojnosti sodišča lahko nanaša samo na spore, ki so ali ki bodo mogoče nastali v zvezi z določenim pravnim razmerjem, kar omejuje veljavnost dogovora o pristojnosti samo na spore, ki izhajajo iz pravnega razmerja, v zvezi s katerim je bila ta klavzula določena […]“. (
49
)
66.
Klavzula o pristojnosti sodišča torej ne zajema „pravnega spora, ki ga oškodovano podjetje v času, ko je podalo soglasje k takšni klavzuli, ni moglo razumno predvideti“. (
50
)
67.
Ne glede na to, da mora – kot sem že navedel – odločiti predložitveno sodišče, menim, da bi lahko podpisnici klavzule v tej zadevi razumno predvideli, da bo ena od njiju, če bo potrebno, zahtevala začasni ukrep, vključno z ukrepom zavarovanja, da bi preprečila unovčitev garancij. V okviru javnih naročil nesoglasja glede unovčitve garancij s strani javnih naročnikov niso neobičajna.
2. Dejanska povezava
68.
Če bi se izkazalo, da klavzula o pristojnosti sodišča glede ukrepov zavarovanja ne velja, s čimer bi se zanikala izključna pristojnost poljskih sodišč, taka presoja še ne bi pomenila takojšnje potrditve pristojnosti bolgarskih sodišč za zadeve na podlagi člena 35 Uredbe št. 1215/2012.
69.
V tem primeru bi bila pristojnost bolgarskih sodišč najprej odvisna od določb nacionalnih pravil v zvezi s tem. Poleg tega bi morala obstajati dejanska povezava med predmetom začasnega ukrepa, vključno z ukrepom zavarovanja, ter krajevno pristojnostjo države članice (Bolgarija).
70.
Pomisleki o obstoju dejanske povezave v tem sporu so bili izraženi iz dveh razlogov:
–
premična narava premoženja, ki je na ozemlju Bolgarije, v zvezi s katerim se bo izvršil ukrep;
–
dejansko plačilo sporne garancije je treba poravnati poljski državni blagajni na poljskem ozemlju zaradi nepravilnosti, povezanih z izvršitvijo pogodbe o gradnji, sklenjene in izvedene na Poljskem. (
51
)
71.
Zahteva po dejanski povezavi je v neposredni zvezi z razlogom za obstoj člena 35 Uredbe št. 1215/2012, in sicer da se ukrep odredi in izvrši v isti državi članici. Zato se dejanska povezava izraža konkretno v sredstvih, na katera se nanaša začasni ukrep, vključno z ukrepom zavarovanja.
72.
Kraj plačila garancije pa po drugi strani ni pomemben.
73.
Kot je bilo že navedeno, je bil v tem sporu namen začasnih ukrepov ali ukrepov zavarovanja zavarovati ugotovitveni zahtevek glede neobstoja pravice poljske državne blagajne do unovčitve garancije. Bolgarsko pritožbeno sodišče je za izvršitev teh ukrepov odredilo rubež terjatve poljskega javnega naročnika do bolgarske zavarovalnice Evroins AD.
74.
Dejanska povezava med bolgarskimi sodišči ter začasnimi ukrepi ali ukrepi zavarovanja je nenazadnje odvisna od tega, ali se za navedeno terjatev šteje, da je v Bolgariji, (
52
) kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
3. Sodna odločba, izdana na Poljskem, kot ovira za sprejetje ukrepov zavarovanja s strani bolgarskih sodišč
75.
Ali se mora bolgarsko sodišče izreči za nepristojno za odločanje o zahtevanem začasnem ukrepu, vključno z ukrepom zavarovanja, če je bil pri (poljskem) sodišču, ki odloča v sporu o glavni stvari, podan identičen predlog (
53
) in ga je slednje zavrnilo?
76.
Odgovor dopušča dva pristopa, in sicer glede na to, ali je odločba poljskega sodišča, ki nasprotuje odreditvi začasnih ukrepov ali ukrepov zavarovanja, pravnomočna ali ne. Ker iz predloženih podatkov ni mogoče z gotovostjo sklepati o pravnomočnosti te odločbe, bom obravnaval oba možna primera.
a) Pravnomočna odločba: njeno morebitno priznanje
77.
V sistemu Uredbe št. 1215/2012 se lahko postopek v glavni stvari ali postopek zavarovanja, uveden v eni državi članici, zaključi s sklicevanjem na pravnomočnost (
54
) sodne odločbe o istem zahtevku, sprejete v drugi državi, po ustrezni postopkovni poti.
78.
Iz stališč strank sklepam, da je učinkovanje res judicata (
55
) poljske odločbe sporno vprašanje, ki ga mora rešiti predložitveno sodišče. Vendar pa raje kot izraz res judicata (términ, ki postane težaven, ko se uporabi za začasne odločbe) uporabljam izraz pravnomočnost, to je dokončnost sodne odločbe brez možnosti nadaljnjega pravnega sredstva.
79.
Če se potrdi, da je odločba o zavarovanju na Poljskem postala pravnomočna, bo lahko na enak način učinkovala tudi v Bolgariji in preprečila (dokler bodo dejanske okoliščine iste) (
56
) sprejetje drugega ukrepa z istim zahtevkom med istima strankama.
80.
Varhoven kasacionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče) sprašuje tudi, v katerem trenutku nastopijo normativne posledice obstoja tuje sodne odločbe. Natančneje, sprašuje, ali se mora izreči za nepristojno takrat, ko se predložijo dokazi o tej odločbi.
81.
Odgovor je načeloma pritrdilen. V skladu s členom 36(1) Uredbe št. 1215/2012 za priznanje sodne odločbe iz ene države članice v drugi ni potreben noben postopek. Kdor se nanjo sklicuje, pa mora spoštovati formalne pogoje, določene v členu 37, pri čemer mora predložiti verodostojen izvod sodne odločbe in potrdilo iz člena 53, ki je v skladu z Uredbo nujno potrebno. (
57
) Sodišče ali organ, pred katerim se uveljavlja tuja sodna odločba, lahko zahteva tudi prevod ali transliteracijo, kot to določa člen 37(2).
82.
Stranka, za katero bi imelo priznanje izdane sodne odločbe negativen učinek, lahko, če se ji to zdi potrebno, zahteva zavrnitev priznanja iz katerega od razlogov iz člena 45. Tako zahtevo je v skladu s členom 36(3) Uredbe mogoče podati tudi v drugem postopku, tako da se o njej odloči kot o predhodnem vprašanju.
83.
V tem okviru se ne bo mogoče sklicevati na člen 45(1)(c): v okoliščinah obravnavanega primera v Bolgariji še ni ukrepa, ki bi bil nezdružljiv s poljsko sodno odločbo, tako da ta argument proti priznanju ne bi uspel.
b) Nepravnomočna odločba: pravilo litispendence
84.
Če je zoper poljsko sodno odločbo na Poljskem še dopustna pritožba, potem se za Uredbo št. 1215/2012 šteje, da postopek v zvezi z ukrepi zavarovanja v tej državi še vedno poteka.
85.
V takšnem primeru lahko zainteresirana stranka vsekakor zahteva priznanje ukrepa v Bolgariji. (
58
) Vendar pa lahko dejstvo, da je zoper ukrep še vedno možna pritožba, pomeni, da je zahteva preuranjena. Uredba zaprošenemu sodišču dovoljuje, da prekine postopek priznanja tuje sodne odločbe, če se ta izpodbija v državi članici izvora. (
59
)
86.
Glede na to, da v Bolgariji poteka postopek na podlagi identičnega in poznejšega zahtevka za ukrep zavarovanja, menim, da je pravilo litispendence, ki nalaga obveznosti po uradni dolžnosti sodišču, ki je pozneje začelo postopek, primernejše.
87.
Listinski dokaz o poljski odločbi ima (ali lahko ima, če izpolnjuje pogoje, določene z veljavno zakonodajo) (
60
) dokazno vrednost glede osrednjih elementov iz člena 29 Uredbe št. 1215/2012:
–
omogoča preveritev istovetnosti zahtevka in strank iz obeh postopkov;
–
navaja datum vložitve tožbe pred prvim sodiščem;
–
izkazuje, da se je prvo sodišče izreklo za pristojno za odreditev ali zavrnitev začasnega ukrepa, vključno z ukrepom zavarovanja. (
61
)
88.
Če se pri preverjanju teh elementov potrdi, da je poljsko sodišče prvo začelo obravnavati spor in da gre za isti zahtevek med istimi strankami, se bo bolgarsko sodišče na podlagi člena 29(1) Uredbe št. 1215/2012 moralo izreči za nepristojno.
V. Predlog
89.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na drugo vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče, Bolgarija), odgovori:
„1.
Člen 35 Uredbe (EU) št. 1215/12 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da se sodišče, ki odloča o predlogu za sprejetje začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, mora izreči za nepristojno, če: (a) je sodišče druge države članice, ki odloča o glavni stvari, pravnomočno odločilo o teh ukrepih; (b) se zainteresirana stranka sklicuje na to pravnomočno odločbo in predloži dokumente, ki jih Uredba št. 1215/2012 zahteva za priznanje v državi članici, v kateri postopek še poteka; in (c) gre pri zadevah na obeh sodiščih za isti zahtevek med istimi strankami.
2.
Če sodna odločba, ki jo je izdalo sodišče, ki je pristojno za odločanje o glavni stvari, še ni pravnomočna, se sodišče, ki je drugo začelo postopek na podlagi člena 35 Uredbe št. 1215/2012 in pred katerim poteka postopek za izdajo začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, z istim zahtevkom med istimi strankami, na podlagi člena 29(3) Uredbe št. 1215/2012 izreče za nepristojno v korist sodišča, ki je prvo začelo postopek.“
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1).
(
3
)	Uporabljam izraz „začasni ukrepi, vključno z ukrepi zavarovanja“, ker je to izraz iz Uredbe št. 1215/2012. Dejansko pa bi bilo treba precizirati, v sklop katerih ukrepov spada zahtevani ukrep v vsakem od primerov.
(
4
)	Sodba z dne 3. septembra 2020, Supreme Site Services in drugi (C‑186/19, EU:C:2020:638).
(
5
)	Člen 24 Bruseljske konvencije iz leta 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32, konsolidirano besedilo, UL 1998, C 27, str. 1; v nadaljevanju: Bruseljska konvencija) in člen 31 Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42; v nadaljevanju: Uredba št. 44/2001). Besedilo teh določb in sedanjega člena 35 ni enako; poleg tega je zakonodajalec določil sistem začasnega varstva na drugih mestih Uredbe št. 1215/2012. Vendar spremembe ne vplivajo na uporabnost predhodne sodne prakse Sodišča za to zadevo.
(
6
)	Sodba z dne 28. aprila 2005, St. Paul Dairy (C‑104/03, EU:C:2005:255; v nadaljevanju: sodba St. Paul Dairy), točka 12.
(
7
)	Zakonik o civilnem postopku, Bolgarija; v nadaljevanju: GPK.
(
8
)	Kot v točki 2 svojih stališč navaja poljska vlada, je klavzula določala: „Sodišče, pristojno po kraju sedeža javnega naročnika […], je pristojno za odločanje o vseh sporih, ki bi lahko nastali v zvezi z izvajanjem [pogodbe].“
(
9
)	Kot je razvidno iz povzetka predložitvene odločbe, je bila ta garancija dana za pogodbeno izpolnitev v skupni višini 52.294.272,43 PLN (poljski zloti), pri čemer je bilo z dodatkom 4 z dne 25. januarja 2019 njeno učinkovanje določeno do 31. julija 2019 v navedeni višini kot garancija v primeru neizpolnitve ali pomanjkljive izpolnitve pogodbe do najvišjega zneska in do 30. junija 2024 kot garancija za izvedbo gradbenih del v skladu s pogodbo v višini do 15.877,73 PLN.
(
10
)	Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, je bila ta garancija dana zaradi zavarovanja plačila pogodbene kazni v višini 9.314.671,95 PLN do 31. julija 2019, s čimer naj bi se zavarovalo pravočasno dokončanje gradbenih del v skladu s pogodbo.
(
11
)	Predložitvena odločba, točka 2.
(
12
)	Predložitvena odločba, točka 4.
(
13
)	Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, točka 4, je poljsko sodišče izhajalo iz tega, da so zahtevki za izdajo začasne odredbe zaradi pomanjkanja pravnega interesa neutemeljeni, ker ni nobenega razumnega razloga za to, da tožena stranka ne bi mogla podpisati novega dodatka k pogodbi, in družbi poleg tega nista utemeljili, da se zdi verjetno, da bi zavrnitev začasne odredbe onemogočila ali znatno otežila izvršitev morebitne prihodnje odločitve, v kateri bi bili upoštevani potencialni zahtevki predlagateljic. Prav tako družbi nista izkazali, da je verjetno, da bi zavrnitev začasne odredbe povzročila nepopravljivo škodo, in v kakšnem obsegu bi morebitni pogodbeni kazni lahko ogrozili njuno finančno stabilnost.
(
14
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o uvedbi postopka za evropski plačilni nalog (UL 2006, L 399, str. 1).
(
15
)	Plačilni nalog je bil izdan v njeno korist zoper zavarovalnico Evroins AD za znesek 4.086.197,80 PLN iz naslova glavnice, za obresti v višini 3.322.112,05 PLN in za znesek 76.405,75 PLN.
(
16
)	Njihova pristojnost za odrejanje začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, ni izrecno določena, vendar seveda logično izhaja iz njihove seznanjenosti z zadevo. Implicitno je vsebovana v uvodni izjavi 33 Uredbe št. 1215/2012; glej tudi sodbo z dne 17. novembra 1998, Van Uden (C‑391/95, EU:C:1998:543; v nadaljevanju: sodba Van Uden), točka 19.
(
17
)	Sodba z dne 27. aprila 1999, Mietz (C‑99/96, EU:C:1999:202, točka 41).
(
18
)	Pogoji so se oblikovali v okviru razlage ustreznih določb Bruseljske konvencije in Uredbe št. 44/2001.
(
19
)	Sodbe z dne 26. marca 1992, Reichert in Kockler (C‑261/90, EU:C:1992:149, točka 34); Van Uden, točka 37, in z dne 3. septembra 2020, Supreme Site Services in drugi (C‑186/19, EU:C:2020:638, točka 50).
(
20
)	Sodbe Van Uden, točka 43 in naslednje; z dne 27. aprila 1999, Mietz (C‑99/96, EU:C:1999:202, točka 42), in St. Paul Dairy, točka 18.
(
21
)	Sodba Van Uden, točka 38.
(
22
)	Sodba St. Paul Dairy, točka 11. Člen 35 zagotovo pomeni anomalijo v sistemu: na to kaže tudi njegova umestitev v poseben oddelek, ločeno od določb o pristojnosti v pravem pomenu besede, čeprav še vedno znotraj poglavja II Uredbe št. 1215/2012.
(
23
)	Ta pomislek so na obravnavi izpostavili intervenienti, ki pa niso bili soglasni glede dejanskega obsega nevarnosti. Komisija je med drugim navedla, da že člen 35 vsebuje elemente samoomejevanja. To drži: zakonodajalec in Sodišče pri svoji razlagi sta se usmerila k zožitvi področja uporabe te določbe. Vendar pa se ne morem strinjati z enim izmed argumentov Komisije, konkretno z idejo, da morajo biti ukrepi, ki jih je mogoče odrediti na podlagi člena 35, nujni. Drži, da je po eni strani večina primerov zahtevanih začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, takih, s čimer se de facto omejuje učinkovitost domnevne omejitve. Po drugi strani pa je še vedno negotovo, ali je nujnost pogoj za uporabo člena 35. Če je odgovor pritrdilen, bi morala biti razlaga tega pojma avtonomna.
(
24
)	Na obravnavi se je posebej omenjala nevarnost „presežnega zavarovanja“, kot posledice sprejetja več ukrepov zavarovanja za isti namen pri dveh različnih sodiščih, ki v tem okviru nista dolžni medsebojno komunicirati (glede neuspešnega poskusa vključitve tovrstne obveznosti v Uredbo št. 1215/2012 glej v nadaljevanju opombo 38 teh sklepnih predlogov). Uredba za ta položaj ne ponuja drugih rešitev od tistih, ki izhajajo iz uporabe pravil o litispendenci ali v zvezi s priznavanjem.
(
25
)	Uvodna izjava 33 in člen 2(a), drugi pododstavek, Uredbe št. 1215/2012. To omejitev je bilo mogoče zaznati že v prejšnji ureditvi, ki je zahtevala dejansko povezavo med predmetom zahtevanih ukrepov in krajevno pristojnostjo države sodišča, ki zadevo obravnava.
(
26
)	To je lahko sodišče, ki že odloča o glavni stvari, ali pa sodišče, ki bo odločalo v prihodnje, če se ukrep odredi pred začetkom postopka v glavni stvari.
(
27
)	Sodbi z dne 21. maja 1980, Denilauler (125/79, EU:C:1980:130, točki 15 in 16), in z dne 26. marca 1992, Reichert in Kockler (C‑261/90, EU:C:1992:149, točka 33). Glej v zvezi s škodo zaradi dolgotrajnosti mednarodnih postopkov tudi sodbo St. Paul Diary, točka 12.
(
28
)	Nevšečnosti, ki obstajajo tudi v poenostavljeni ureditvi samodejnega priznavanja in izvrševanja brez eksekvature po Uredbi št. 1215/2012: zainteresirana stranka mora v državi izvora pridobiti dokumentacijo, ki se bo od nje zahtevala v zaprošeni državi. Ni mogoče a priori izključiti, da stranka, proti kateri se zahteva priznanje ali izvršitev, ne bo zahtevala njune zavrnitve po ustrezni postopkovni poti, kot tudi ne, da bi ukrep, odrejen v eni državi članici, potreboval prilagoditev, da bi lahko bil izvršen v drugi.
(
29
)	Njihov prosti pretok je mogoč le, če je bila tožena stranka vabljena pred sodišče ali pa če je bila v nasprotnem primeru sodna odločba, ki zajema ukrep, toženi stranki vročena pred izvršitvijo.
(
30
)	V skladu z uvodno izjavo 33 omejitev učinkuje za izvršitev in tudi za priznanje.
(
31
)	Glede na uvodno izjavo 33 bi to sicer lahko storili, če nacionalno pravo to dopušča.
(
32
)	Zavedam se, da obstajajo dvomi glede samodejne uporabe člena 29 za področje začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, iz razlogov, ki se razlikujejo glede na značilnosti položajev dvojnosti postopkov.
(
33
)	Pravilo časovne prednosti se izjemoma spremeni, če je podana izključna izbira pristojnosti sodišča: glej člen 31(2) in (3). V obravnavanem primeru je bila prva zahteva za odreditev ukrepov zavarovanja vložena pred poljskim sodiščem, ki so ga pogodbene stranke izbrale za reševanje sporov.
(
34
)	Ta argument ne prepriča vseh. Predlog, podan v Report on the Application of Regulation Brussels I in the Member States (Study JLS/C4/2005/3), sestavljen na zahtevo Komisije, je bil, da se vsekakor da prednost sodišču, pristojnemu za odločanje o glavni stvari, glede na njegovo boljše poznavanje zadeve; glej točko 777. V tej smeri je oblikovan člen 15 Uredbe Sveta (EU) 2019/1111 z dne 25. junija 2019 o pristojnosti, priznavanju in izvrševanju odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o mednarodnem protipravnem odvzemu otrok (UL 2019, L 178, str. 1), ki nima primerjave v nobenem drugem predpisu.
(
35
)	Tako predlagajo nekateri v pravni teoriji: glej Eichel, F., „Art. 35 Brüssel Ia-VO“, v Wieczorek/Schütze, Zivilprozessordnung und Nebengesetze, Band 13/2, 4. izd., 2019, op. 83, ob sklicevanju na druge vire.
(
36
)	Sodba St. Paul Dairy, točka 20.
(
37
)	Poleg tega se spominjam, da je Sodišče argument o predolgem trajanju postopkov kot podlago za prenehanje uporabe (takratnega) člena 21 Bruseljske konvencije zavrnilo v sodbi z dne 9. decembra 2003, Gasser (C‑116/02, EU:C:2003:657).
(
38
)	Glej Report on the Application of Regulation Brussels I in the Member States (Study JLS/C4/2005/3), naveden v opombi 34. Prav tako ni bil uspešen predlog Komisije za Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, COM(2010) 748 final, glede komunikacije med sodišči zaradi usklajevanja postopkov.
(
39
)	Sodba z dne 6. junija 2002 (C‑80/00, EU:C:2002:342 (v nadaljevanju: sodba Italian Leather)).
(
40
)	Prav tam, točka 44.
(
41
)	Prav tam, točka 48.
(
42
)	Prav tam, točka 2 izreka.
(
43
)
(
44
)	Seveda bi šlo za izpodbojno domnevo.
(
45
)	Upoštevati je treba te posledice: za vse ukrepe, ki jih ne bi bilo mogoče izvršiti v državi članici izbranega sodišča, bi bilo potrebno priznanje in izvršitev. Glede tega glej zgoraj opombo 28 teh sklepnih predlogov.
(
46
)	Glej točko 16 teh sklepnih predlogov. Predvidevam, da je poljska državna blagajna na podlagi te klavzule izpodbijala pristojnost bolgarskih sodišč.
(
47
)	Točka 7 in naslednje, zlasti točka 11, stališč Republike Poljske ter točki 28 in 29 stališč družb TOTO – Costruzioni Generali in Vianini Lavori.
(
48
)	Točka 19 pisnih stališč Komisije. Glej med drugim sodbo z dne 21. maja 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, točka 67).
(
49
)	Po analogiji sodba z dne 21. maja 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, točka 68).
(
50
)	Prav tam, točka 70.
(
51
)	Stališča Republike Poljske, točka 36.
(
52
)	Tako kot nematerialna dobrina, tudi terjatev nima fizične lokacije; njeno lokacijo je mogoče določiti glede na račun, na katerem so sredstva, ali s pravno fikcijo.
(
53
)	Predložitveno sodišče ne navaja nobenega ugovora, ki bi se nanašal na domnevni neobstoj identičnosti ali spremembo okoliščin, zato tega ne bom podrobneje obravnaval.
(
54
)	Glede priznanja tuje sodne odločbe, ki še ni pravnomočna, glej točko 85 teh sklepnih predlogov.
(
55
)	Izraz res judicata je uporabljen v predložitveni odločbi in stališčih strank.
(
56
)	Vztrajam pri tem, da mora biti izkazana istovetnost zahtevka in strank: če temu ni tako (na primer, ker so se pojavila nova dejstva, ki so povzročila bistvene spremembe glede na prvotno dejansko stanje), potem nič ne more preprečiti vložitve nove zahteve za sprejetje začasnih ukrepov, vključno z ukrepi zavarovanja, morda pred tujim sodiščem, ki ni pristojno za odločanje o glavni stvari. Že po naravi se tovrstni ukrepi odredijo ali zavrnejo upoštevajoč okoliščine, ki so predstavljene sodišču v določenem konkretnem trenutku. Če se take okoliščine spremenijo, prvotna zavrnitev ne preprečuje morebitne poznejše odreditve.
(
57
)	Dokazi delujejo taksativno našteti, za razliko od prejšnje ureditve: člen 55 Uredbe št. 44/2001 je dopuščal možnost opustitve potrdila iz priloge V te uredbe ali njegovo nadomestitev z enakovrednimi dokumenti. Sporno je, kaj naj bi določale navedbe, ki jih vsebuje sedanji člen 42, saj glede na samo besedilo zahteva velja le za izvršitev ukrepa. Nasprotno pa je v uvodni izjavi 33 naveden omejen pretok tudi v zvezi s priznanjem in opredelitev pojma „sodna odločba“ iz člena 2 velja za celotno poglavje III. V obravnavani zadevi lahko to vprašanje vsekakor ostane odprto.
(
58
)	Uredba št. 1215/2012 priznanja ali izvršitve tujih sodnih odločb ne pogojuje z njihovo pravnomočnostjo.
(
59
)	Člen 38(a).
(
60
)	Z nacionalno zakonodajo zaprošene države ali s konvencijo. Uredba št. 1215/2012 tega vidika ne ureja.
(
61
)	Za kar se ne zahteva formalna izjava: glej sodbo z dne 27. februarja 2014, Cartier parfums-lunettes in Axa Corporate Solutions assurances (C‑1/13, EU:C:2014:109).