62017TJ0716_RES
Zadeva T‑716/17
Germanwings GmbH
proti
Evropski komisiji
Sodba Splošnega sodišča (prvi razširjeni senat) z dne 13. maja 2020
„Državne pomoči – Letalski sektor – Pomoč, ki jo je Italija dodelila v korist sardinskih letališč – Sklep, s katerim je bila pomoč razglašena za delno združljivo in delno nezdružljivo z notranjim trgom – Pripisljivost državi – Prejemniki – Prednost za letalske prevoznike kot sopogodbenike – Načelo zasebnega udeleženca v tržnem gospodarstvu – Vpliv na trgovino med državami članicami – Škodovanje konkurenci – Obveznost obrazložitve – Shema pomoči – Pomoč de minimis – Vračilo“
Sodni postopek – Navajanje novih razlogov med postopkom – Razširitev predhodno navedenega razloga – Dopustnost
(Poslovnik Splošnega sodišča, člen 84)
(Glej točki 61 in 64.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Dodelitev prednosti iz državnih sredstev, ki jo je mogoče pripisati državi – Ukrepi za izboljšanje letalske povezanosti otoške regije in promocijo te regije kot turistične destinacije – Povrnitev zneskov, ki so jih upravljavci letališč izplačali letalskim prevoznikom iz naslova sporazumov, s katerimi sta se uresničevala ta cilja, s strani države – Vključitev
(člen 107(1) PDEU)
(Glej točke od 65 do 106.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Dodelitev prednosti, ki se jo pripiše državi – Pomoči, ki jih dodelijo regionalne ali lokalne enote – Vključitev – Prednosti, dodeljene s posredovanjem subjektov, ločenih od države – Uporaba merila javnega nadzora – Vključenost javnih organov pri sprejetju ukrepov pri nadzoru nad njihovim izvajanjem – Vključitev
(člen 107(1) PDEU)
(Glej točke 66, od 81 do 85, od 96 do 99 in 102.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Pomoči iz državnih sredstev – Pojem državnih sredstev – Sredstva, ki jih regionalna enota plača upravljavcem letališč in jih ti uporabljajo za plačilo letalskim prevoznikom – Vključitev – Pogoji – Javni nadzor nad dodeljevanjem prednosti
(člen 107(1) PDEU)
(Glej točke od 74 do 78.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Presoja na podlagi merila zasebnega vlagatelja – Pogodbena razmerja med upravljavci letališč in letalskimi prevozniki – Izvajanje sheme pomoči s strani upravljavca letališča, ki ni v lasti države – Izključitev
(člen 107(1) PDEU)
(Glej točke 124, 125, 131 in 132.)
Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Formalne zahteve – Kratek povzetek navajanih razlogov – Abstraktna navedba – Nedopustnost
(Statut Sodišča, člena 21, prvi odstavek, in 53, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 76(d))
(Glej točke od 145 do 148.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Vpliv na trgovino med državami članicami – Škodovanje konkurenci – Merila presoje – Obseg dokaznega bremena, ki ga nosi Komisija
(člen 107(1) PDEU)
(Glej točki 155 in 156.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Pregled Komisije – Preizkus sheme pomoči kot celote – Dopustnost – Obveznost Komisije, da individualno presodi položaj nekaterih upravičencev – Neobstoj – Preverjanje, ki ga morajo opraviti nacionalni organi pri izvrševanju sklepa
(člena 107 in 108 PDEU)
(Glej točke 157, 167, od 170 do 173 in 183.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Sklep Komisije o ugotovitvi nezdružljivosti pomoči z notranjim trgom – Obveznost obrazložitve – Obseg
(člena 108 in 296 PDEU)
(Glej točko 159.)
Povzetek
Splošno sodišče je v razširjenem senatu petih sodnikov s sodbo z dne 13. maja 2020, Germanwings/Komisija (T‑716/17), zavrnilo tožbo družbe Germanwings GmbH (v nadaljevanju: tožeča stranka) za razglasitev ničnosti sklepa Evropske komisije z dne 29. julija 2016, s katerim je bila pomoč, ki jo je Italija podelila v korist več evropskih letalskih prevoznikov, ki izvajajo lete na Sardinijo, razglašena za delno nezdružljivo z notranjim trgom (
1
). V skladu s tem sklepom je podporna shema, ki jo je v Italiji uvedla avtonomna dežela Sardinija (v nadaljevanju: Sardinija) za razvoj zračnega prevoza, pomenila državno pomoč, ki ni bila podeljena upravljavcem sardinskih letališč, ampak zadevnim letalskim prevoznikom.
Sardinija je 13. aprila 2010 sprejela zakon št. 10/2010 (
2
), ki ga je nato Italija priglasila Komisiji na podlagi člena 108(3) PDEU, s katerim je bilo dovoljeno financiranje letališč tega otoka za razvoj zračnega prevoza, zlasti z zmanjšanjem sezonskosti letalskih povezav s Sardinijo. Ta zakon se je izvajal s številnimi ukrepi, ki jih je sprejel deželni svet, med drugim s sklepom deželnega sveta št. 29/36 z dne 29. julija 2010 (v nadaljevanju skupaj z upoštevnimi določbami zakona št. 10/2010: sporni ukrepi). S spornimi ukrepi je bilo zlasti določeno sklepanje poslovnih sporazumov med upravljavci letališč in letalskimi prevozniki za boljšo letalsko povezanost tega otoka in za zagotovitev njegove promocije kot turistične destinacije. Poleg tega so bili s temi ukrepi določeni pogoji in podrobna pravila, v skladu s katerimi bo Sardinija upravljavcem letališč povrnila zneske, ki jih bodo ti plačali letalskim prevoznikom iz naslova teh sporazumov.
Komisija je 29. julija 2016 sprejela sklep, s katerim je bila shema pomoči, uvedena s spornimi ukrepi, razglašena za delno nezdružljivo z notranjim trgom in je bilo odrejeno, naj se zadevne pomoči izterjajo od letalskih prevoznikov, ki so bili obravnavani kot njihovi prejemniki, med katerimi je tožeča stranka. Ta je v utemeljitev ničnostne tožbe navajala več razlogov, ki so se med drugim nanašali na napačno uporabo prava v zvezi s pojmom državne pomoči in naravo de minimis prejetega zneska.
Splošno sodišče je najprej zavrnilo prvi tožbeni razlog, ki se je nanašal na kršitev člena 107(1) PDEU in v skladu s katerim Komisija ni dokazala obstoja državne pomoči, saj ni preučila, ali je upravljavec letališča deloval kot zasebni udeleženec v tržnem gospodarstvu.
V nasprotju s stališčem tožeče stranke je bil namreč izvor prednosti, ki jo je tožeča stranka izpodbijala, pri Sardiniji, ne pa pri upravljavcih letališč. Splošno sodišče je v zvezi s tem na prvem mestu potrdilo, da so plačila, ki so jih upravljavci letališč dali letalskim prevoznikom iz naslova sklenjenih sporazumov, pomenila porabo državnih sredstev, ker so bila za zadevna plačila, tudi za tisto, ki ga je prejela tožeča stranka, uporabljena sredstva, ki jih je Sardinija izplačala upravljavcem letališč. Splošno sodišče je to ugotovitev utemeljilo predvsem z analizo podrobnih pravil, ki so bila s spornimi ukrepi določena za povrnitev plačil, ki so jih upravljavci letališč dali letalskim prevoznikom iz naslova sklenjenih sporazumov, s strani Sardinije. Splošno sodišče je tako ugotovilo obstoj mehanizma nadzora, s katerim je bila povrnitev porabljenih sredstev, sicer določena po stopnjah, pogojena s predložitvijo računovodskih poročil in dokazil, iz katerih je bilo razvidno, da so sporazumi, iz naslova katerih so bila plačila dana, v skladu s cilji zakona št. 10/2010 in da se pravilno izvajajo. Poleg tega je tožeča stranka sama ugotovila, da je prejeto plačilo „financirala“ Sardinija.
Splošno sodišče je na drugem mestu v zvezi s tem, ali je mogoče Sardiniji pripisati pogodbe, ki so jih upravljavci letališč sklenili z letalskimi prevozniki, in plačila, ki so bila dana zadnjenavedenim, poudarilo, da je treba za določitev, ali so bili javni organi vključeni pri sprejetju prednosti, upoštevati tudi stopnjo nadzora, ki ga država izvaja nad njenim podeljevanjem, kot se kaže zlasti v okoliščinah zadevnega ukrepa, njegovem obsegu, njegovi vsebini ali pogojih, ki so z njim določeni, brez česar jim podeljene prednosti ni mogoče pripisati. Splošno sodišče je izpodbijani sklep preučilo ob upoštevanju teh meril in ugotovilo, da v obravnavani zadevi stopnja nadzora, ki ga je Sardinija izvajala nad dodeljevanjem sredstev letalskim prevoznikom, pravno zadostno dokazuje njeno vključenost pri dajanju sredstev na razpolago. Čeprav podrobna pravila za dodelitev sredstev, ki jih je prejel vsak od upravljavcev letališč, niso bila določena v zakonu št. 10/2010, so namreč sklepi, ki jih je deželni svet sprejel na podlagi tega zakona, Sardiniji omogočili izvajanje strogega nadzora nad ravnanji upravljavcev letališč, ki so se odločili zaprositi za ukrepe financiranja, določene v okviru sporne sheme pomoči, in sicer bodisi s predhodno odobritvijo njihovih načrtov dejavnosti bodisi s pogoji, ki so morali biti izpolnjeni za povrnitev zneskov, ki so jih navedeni upravljavci plačali letalskim prevoznikom. Splošno sodišče je navedlo, da izvajanje takega nadzora s strani Sardinije dokazuje, da ji je mogoče pripisati zadevne ukrepe financiranja, pri čemer te ugotovitve ne moreta ovreči niti dejstvo, da je bila upravljavcem letališč prepuščena odločitev, ali bodo glede na svoje gospodarske razloge Sardinijo zaprosili za sredstva ali ne, niti domnevna narava javnega podjetja določenega upravljavca letališča. Splošno sodišče je zato potrdilo odločitev Komisije, da se upravljavci letališč lahko štejejo za posrednike med Sardinijo in letalskimi prevozniki, ker so v celoti prenesli sredstva, ki so jih prejeli od Sardinije, in so taki ravnali v skladu z navodili, ki so jih prejeli od Sardinije prek načrtov dejavnosti, ki jih je ta odobrila.
Splošno sodišče je na tretjem mestu razsodilo, da je Komisija ravnala pravilno, ker transakcij med letalskimi prevozniki in upravljavci letališč ni preučila glede na merilo zasebnega udeleženca v tržnem gospodarstvu. Ti upravljavci, ki niso bili v lasti Sardinije, so namreč v bistvu zgolj izvajali sporno shemo pomoči, ki jo je ta uvedla. Zato elementi, ki jih je tožeča stranka predložila glede nizke donosnosti njene pogodbe z upravljavcem letališča, niso bili upoštevni. Poleg tega je Splošno sodišče pojasnilo, da na podlagi sodelovanja tožeče stranke pri financiranju promocijske kampanje, za katero je bilo dano plačilo na podlagi spornih ukrepov, nikakor ni mogoče sklepati, da zaradi plačila, ki ga je prejela tožeča stranka, ni bi bila podeljena nobena prednost, ker kljub temu, da sta tožeča stranka in Sardinija, prek navedenega upravljavca, sofinancirali to kampanjo, v njej nista sodelovali v primerljivih okoliščinah.
Splošno sodišče je nato zavrnilo drugi tožbeni razlog, ki se je nanašal na kršitev člena 107(1) PDEU, ker naj Komisija ne bi dokazala, da pomoč, ki naj bi jo prejela tožeča stranka, izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco in vplivala na trgovino med državami članicami. V zvezi s tem je Splošno sodišče najprej izključilo, da bi se tožeča stranka lahko učinkovito sklicevala na omejen znesek plačila, ki ga je prejela od danega upravljavca letališča, ker je bila njena trditev, da bi bilo treba obstoj pomoči preučiti na ravni takega upravljavca, že zavrnjena kot neutemeljena. Poleg tega je Splošno sodišče, če bi pritožnica tako skušala izpodbijati opredelitev spornih ukrepov kot „sheme pomoči“ v smislu člena 1(d) Uredbe 2015/1589 (
3
), navedlo, da bi bila taka trditev nedopustna, ker v besedilu tožbe ni dovolj jasna in natančna. Te trditve tudi nikakor ne bi bilo mogoče sprejeti, ker so bili upravljavci letališč le posredniki pri izvajanju sporne sheme pomoči in zato niso imeli diskrecijske pravice pri določitvi bistvenih elementov zadevne pomoči in glede primernosti njene dodelitve. Tako vlogo je imel deželni svet Sardinije. Poleg tega je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija zadostno obrazložila, zakaj je program pomoči zagotavljal občutno prednost prejemnikom v primerjavi z njihovimi konkurenti in je bil tak, da da je koristil predvsem podjetjem, ki so udeležena v trgovini med državami članicami.
Splošno sodišče je nazadnje zavrnilo tretji tožbeni razlog, ki se je nanašal na napako Komisije v zvezi s tem, da ta ni preučila, ali je plačilo, ki ga je prejela tožeča stranka, pomenilo pomoč de minimis v smislu Uredbe št. 1998/2006 (
4
). Splošno sodišče je po opozorilu, da se Komisija v okviru sheme pomoči lahko omeji na preučitev značilnosti zadevne sheme, ne da bi ji bilo treba opraviti analizo pomoči, ki je bila v vsakem individualnem primeru podeljena na podlagi te sheme, poudarilo, da morajo nacionalni organi preveriti individualni položaj vsakega podjetja, na katerega se nanaša izterjava pomoči. Na podlagi tega je sklepalo, da Komisiji v obravnavani zadevi ni bilo treba preučiti morebitne narave de minimis plačila, ki ga je prejela tožeča stranka, tako da so bile njene trditve v zvezi s tem brezpredmetne. Splošno sodišče je prav tako navedlo, da to, da je tožeča stranka v izreku izpodbijanega sklepa opredeljena kot prejemnica, ne vpliva na obveznosti italijanskih organov v zvezi s tem.
(
1
)	Sklep Komisije (EU) 2017/1861 z dne 29. julija 2016 o državni pomoči SA 33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Italija – Nadomestilo sardinskim letališčem za opravljanje obveznosti javne službe (UL 2017, L 268, str. 1).
(
2
)	Legge regionale no 10/2010 – Misure per lo sviluppo del trasporto aereo (deželni zakon št. 10/2010 o ukrepih za razvoj zračnega prevoza) (Bollettino ufficiale della Regione autonoma della Sardegna št. 12 z dne 16. aprila 2010) (v nadaljevanju: zakon št. 10/2010).
(
3
)	Uredba Sveta (EU) 2015/1589 z dne 13. julija 2015 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije (UL 2015, L 248, str. 9).
(
4
)	Uredba Komisije (ES) št. 1998/2006 z dne 15. decembra 2006 o uporabi členov [107 in 108 PDEU] pri pomoči de minimis (UL 2006, L 379, str. 5).