62021CJ0588_RES
Kohtuasi C‑588/21 P
Public.Resource.Org, Inc.jaRight to Know CLG
versus
Euroopa Komisjon jt
Euroopa Kohtu (suurkoda) 5. märtsi 2024. aasta otsus
Apellatsioonkaebus – Õigus tutvuda Euroopa Liidu institutsioonide dokumentidega – Määrus (EÜ) nr 1049/2001 – Artikli 4 lõige 2 – Erandid – Keeldumine võimaldamast tutvuda dokumentidega, mille avalikustamine kahjustaks füüsilise või juriidilise isiku ärihuve, sealhulgas intellektuaalomandit – Avalikustamist õigustav ülekaalukas üldine huvi – Harmoniseeritud standard, mille on vastu võtnud Euroopa Standardikomitee (CEN) – Autoriõigusest tulenev kaitse – Õigusriigi põhimõte – Läbipaistvuse põhimõte – Avatuse põhimõte – Hea valitsemistava põhimõte
Kohtumenetlus – Suuline menetlus – Menetluse uuendamine – Kohustus uuendada menetluse suulist osa, et anda pooltele võimalus märkuste esitamiseks kohtujuristi ettepanekus tõstatatud õigusküsimuste kohta – Puudumine
(ELTL artikli 252 teine lõik; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 83)
(vt punktid 47 ja 48)
Euroopa Liidu institutsioonid – Üldsuse õigus tutvuda dokumentidega – Määrus nr 1049/2001 – Erandid õigusest tutvuda dokumentidega – Ühe konkreetse isiku ärihuvide kaitsmine – Dokumentide avalikustamist õigustav ülekaalukas üldine huvi – Harmoniseeritud standardid kui liidu õiguse osa – Õigusriigi ja läbipaistvuse põhimõtetest tulenev võimalus niisuguste standarditega vabalt tutvuda
(ELTL artikli 15 lõige 3; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 42; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1049/2001, artikli 4 lõige 2, määrus nr 1907/2006 ja määrus nr 1025/2012; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/48)
(vt punktid 66–69, 72–74, 77–83 ja 85)
Kokkuvõte
Euroopa Kohtu suurkoda rahuldas apellantide Public.Resource.Org Inc. ja Right to Know CLG apellatsioonkaebuse Üldkohtu otsuse peale kohtuasjas Public.Resource.Org ja Right to Know vs. komisjon (
1
) ning tegi esimest korda otsuse selle kohta, et ülekaalukas üldine huvi õigustab Euroopa Standardikomitee (CEN) vastu võetud harmoniseeritud standardite avalikustamist.
Apellandid on mittetulundusühendused, kelle esmane missioon on muuta kehtiva õigusega vabalt tutvumine võimalikuks kõigi kodanike jaoks. Nad esitasid 25. septembril 2018 Euroopa Komisjonile taotluse tutvuda CENi vastuvõetud nelja harmoniseeritud standardiga, millest kolm puudutasid mänguasjade ohutust ja üks nikli maksimumsisaldust teatavate toodete puhul. (
2
)
Komisjon keeldus dokumentidega tutvumise taotlust rahuldamast määruse nr 1049/2001 (
3
) artikli 4 lõike 2 esimese taande alusel, mille kohaselt tuleb dokumendiga tutvumise võimaldamisest keelduda, kui nende avalikustamine kahjustaks teatava füüsilise või juriidilise isiku ärihuve, sealhulgas intellektuaalomandit, välja arvatud juhul, kui avalikustamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.
Üldkohus jättis apellantide poolt komisjoni otsuse peale esitatud hagi tervikuna rahuldamata. Apellandid esitasid seejärel Euroopa Kohtule apellatsioonkaebuse, väites, et Üldkohus järeldas ebaõigesti, et puudub ülekaalukas üldine huvi, mis võiks õigustada taotletud harmoniseeritud standarditega vabalt tutvumise võimalust.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuletas Euroopa Kohus meelde, et õigusel tutvuda Euroopa Liidu institutsioonide dokumentidega on lai ulatus. (
4
) Samas täpsustas ta, et nimetatud institutsioonid saavad teatava dokumendiga tutvumisest keeldumiseks tugineda erandile, mis puudutab konkreetse füüsilise või juriidilise isiku ärihuvide kaitset, juhul kui avalikustamine kahjustaks nende huvide, sealhulgas intellektuaalomandi kaitset. Seda erandit ei saa siiski kohaldada juhul, kui dokumendi avalikustamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.
Esimesena märkis Euroopa Kohus sellega seoses, et harmoniseeritud standardite väljatöötamise menetlus on sätestatud määruses nr 1025/2012 (
5
), mille kohaselt on komisjonil Euroopa standardimissüsteemis keskne roll. Seega, isegi kui selliste standardite väljatöötamine on usaldatud eraõiguslikule organisatsioonile, on ainult komisjonil õigus taotleda harmoniseeritud standardi väljatöötamist direktiivi või määruse rakendamiseks. Sellega seoses määrab ta kindlaks koostatava standardimisdokumendi sisule esitatavad nõuded ja dokumendi vastuvõtmise tähtpäeva, jälgib selle väljatöötamist, pakub rahastust ja teeb otsuse asjaomase harmoniseeritud standardi viidete avaldamise kohta Euroopa Liidu Teatajas.
Lisaks, kuigi harmoniseeritud standardite järgimine ei ole kohustuslik, eeldatakse, et sellistele standarditele vastavad tooted vastavad asjaomaste liidu ühtlustamise õigusaktidega (
6
) nende suhtes kehtestatud olulistele nõuetele. Nimetatud õiguslik tagajärg on vastavate õigusnormide alusel üks nende standardite peamistest tunnustest ja muudab need ettevõtjate jaoks oluliseks vahendiks kaupade või teenuste vaba liikumise õiguse kasutamisel liidu turul.
Euroopa Kohus tõdes, et käesoleval juhul on neljast taotletud harmoniseeritud standardist kolmes, mis käsitlevad mänguasjade ohutust, viidatud direktiivile 2009/48 (
7
) ja viited nende kohta on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas. Nimetatud direktiivi artikli 13 kohaselt eeldatakse, et mänguasjad, mis on valmistatud vastavalt nendele standarditele, vastavad nimetatud standarditega hõlmatud nõuetele. Neljandas standardis, mis puudutab nikli maksimumsisaldust, on viidatud määrusele nr 1907/2006 (
8
) ning see standard on käesoleval juhul ilmselgelt kohustuslik, sest nimetatud määruse XVII lisas esitatud tabeli kande 27 punktis 3 on ette nähtud, et nikli puhul kasutatakse selle kindlaksmääramisel, kas tooted vastavad nimetatud kande nõuetele, katsemeetoditena CENi vastu võetud standardeid.
Seetõttu asus Euroopa Kohus sisukohale, et taotletud harmoniseeritud standardid on liidu õiguse osa.
Teisena tõi Euroopa Kohus välja, et ELL artiklis 2 on ette nähtud, et liit rajaneb õigusriigi põhimõttel, mis nõuab, et kõigil liidu füüsilistel ja juriidilistel isikutel oleks võimalik liidu õigusega vabalt tutvuda ning õigussubjektidel oleks võimalik oma õigusi ja kohustusi selgelt teada (
9
). See võimalus õigusega vabalt tutvuda peab eelkõige võimaldama igal isikul, keda õigusnormiga soovitakse kaitsta, kontrollida õigusaktidega lubatud piirides, et nimetatud õigusnormis sätestatud eeskirjade adressaadid neid sätteid ka tegelikult järgivad. Seega võib harmoniseeritud standard liidu õigusaktidega sellele antud mõju tõttu täpsustada õigussubjektidele antud õigusi ja neile pandud kohustusi ning need täpsustused võivad olla neile vajalikud, et nad saaksid kontrollida, kas konkreetne toode või teenus tõepoolest vastab selliste õigusaktide nõuetele.
Neil asjaoludel asus Euroopa Kohus seisukohale, et taotletud harmoniseeritud standardite avalikustamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.
(
1
)	14. juuli 2021. aasta kohtuotsus Public.Resource.Org ja Right to Know vs. komisjon (T‑185/19, EU:T:2021:445).
(
2
)	Tegemist oli standarditega EN 71-5:2015 „Mänguasjade ohutus – Osa 5: Keemilised mänguasjad (komplektid), välja arvatud katsekomplektid“; EN 71-4:2013 „Mänguasjade ohutus – Osa 4: Katsekomplektid keemiakatseteks ja samalaadseks tegevuseks“; EN 71-12:2013 „Mänguasjade ohutus – Osa 12: N‑nitrosamiinid ja N‑nitroositavad ained“ ning EN 12472:2005+A 1:2009 „Meetod kulumise ja korrosiooni simuleerimiseks nikli eraldumise avastamiseks pindkattega seadmetelt“ (edaspidi „taotletud harmoniseeritud standardid“).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331).
(
4
)	Õigus tutvuda dokumentidega on tagatud ELTL artikli 15 lõike 3 esimese lõiguga ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 42. See on rakendatud eelkõige määrusega nr 1049/2001.
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määrus (EL) nr 1025/2012, mis käsitleb Euroopa standardimist ning millega muudetakse nõukogu direktiive 89/686/EMÜ ja 93/15/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 94/9/EÜ, 94/25/EÜ, 95/16/EÜ, 97/23/EÜ, 98/34/EÜ, 2004/22/EÜ, 2007/23/EÜ, 2009/23/EÜ ja 2009/105/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsus 87/95/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus nr 1673/2006/EÜ (ELT 2012, L 316, lk 12).
(
6
)	Määruse nr 1025/2012 artikli 2 punkt 1 koostoimes selle määruse põhjendusega 5.
(
7
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuni 2009. aasta direktiiv 2009/48/EÜ mänguasjade ohutuse kohta (ELT 2009, L 170, lk 1).
(
8
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ning millega asutatakse Euroopa Kemikaaliamet, muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93 ja komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT 2006, L 396, lk 1; parandus ELT 2007, L 136, lk 3), mida on muudetud komisjoni 22. juuni 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 552/2009 (ELT 2009, L 164, lk 7).
(
9
)	22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Stichting Rookpreventie Jeugd jt (C‑160/20, EU:C:2022:101, punkt 41 ning seal viidatud kohtupraktika).