62024CO0881
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustav koda)
29. aprill 2025 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Vahekohtuklausel – Apellatsioonkaebuste menetlusse võtmine – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 170b – Taotlus, milles on tõendatud küsimuse olulisus liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast – Apellatsioonkaebuse osaline menetlusse võtmine
Kohtuasjas C‑881/24 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 19. detsembril 2024 esitatud apellatsioonkaebus,
SC, esindaja: Rechtsanwältin A. Kunst,
hageja,
teine menetlusosaline:
Eulex Kosovo, asukoht Pristina (Kosovo),
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustav koda)
koosseisus: Euroopa Kohtu asepresident T. von Danwitz, kohtunikud N. Jääskinen ja M. Condinanzi (ettekandja),
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades ettekandja-kohtuniku ettepanekut ja pärast kohtujurist J. Kokott’i ärakuulamist,
on teinud järgmise
kohtumääruse
1
SC palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 6. novembri 2024. aasta kohtuotsus SC vs. Eulex Kosovo (T‑242/17 RENV-OP, edaspidi vaidlustatud kohtuotsus, EU:T:2024:772), millega Üldkohus tühistas 19. oktoobri 2022. aasta tagaseljaotsuse SC vs. Eulex Kosovo (T‑242/17 RENV, EU:T:2022:637) ja jättis SC nõuded rahuldamata.
Apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotlus
2
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58a teise lõigu punkti b kohaselt on ELTL artikli 272 tähenduses vahekohtuklauslit sisaldava lepingu täitmist käsitlevate Üldkohtu lahendite peale esitatud apellatsioonkaebuste läbivaatamiseks vaja, et Euroopa Kohus võtaks need eelnevalt menetlusse.
3
Vastavalt põhikirja artikli 58a kolmandale lõigule võetakse apellatsioonkaebus tervikuna või osaliselt menetlusse Euroopa Kohtu kodukorras sätestatud korras, kui apellatsioonkaebuses tõstatatud küsimus on liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast oluline.
4
Kodukorra artikli 170a lõike 1 kohaselt lisab apellant põhikirja artikli 58a esimeses lõigus osutatud juhtudel oma apellatsioonkaebusele apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluse, milles ta kirjeldab liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast apellatsioonkaebuses tõstatatud olulist küsimust ning mis sisaldab kõiki andmeid, mida on Euroopa Kohtul vaja selle taotluse lahendamiseks.
5
Kodukorra artikli 170b lõigete 1 ja 3 kohaselt lahendab Euroopa Kohus apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluse põhistatud määrusega nii kiiresti kui võimalik.
Apellandi argumendid
6
Apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluse põhjendamiseks väidab apellant, et apellatsioonkaebuse esimene, teine ja neljas väide, mille kohaselt on rikutud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 41 lõiget 1, ning apellatsioonkaebuse kolmas väide, mille kohaselt on rikutud kaitseõigusi, tõstatavad liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast olulisi küsimusi.
7
Apellatsioonkaebuse esimese ja teise väite kohta väidab apellant, et Üldkohus eiras nii objektiivse kui ka subjektiivse erapooletuse nõuet, mis tuleneb harta artikli 41 lõikest 1.
8
Esimesena väidab apellant sisuliselt, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta analüüsis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 56 ja 57 harta artikli 41 lõiget 1 arvestades koos esimeses kohtuastmes esitatud hagi teist ja kolmandat väidet, mis käsitlevad vastavalt väidetavat huvide konflikti ja erapooletuse põhimõtte väidetavat rikkumist. Sellega seoses väidab apellant, et Üldkohus eksis, kui nõudis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 65 ja 66, et ta tõendaks „objektiivsete, asjakohaste ja ühtelangevate tõendite“ olemasolu huvide konflikti või erapoolikuse kohta, samas kui asjakohane kriteerium, mille Euroopa Kohus sõnastas 21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsuses parlament vs. UZ (C‑894/19 P, EU:C:2021:863, punkt 54) ja 11. jaanuari 2024. aasta kohtuotsuses Hamers vs. Cedefop (C‑111/22 P, EU:C:2024:5, punktid 47 ja 52), on „põhjendatud kahtlus“ ametniku võimaliku huvide konflikti või erapooletuse puudumise kohta.
9
Teisena väidab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna ta eiras kohtupraktikat, mis tuleneb 21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsusest parlament vs. UZ (C‑894/19 P, EU:C:2021:863, punktid 59 ja 63), mis käsitleb objektiivse erapooletuse puudumist ja millest nähtub, et juhtumi asjaoludest eelnev teadasaamine ja otsese ülemuse eelnev osalemine haldusmenetlustes võivad tekitada põhjendatud kahtluse ülemuse erapooletuses. Käesoleval juhul jättis Üldkohus seega arvesse võtmata nii asjaolu, et apellandi vahetu ülemus oli juhtumi asjaoludest eelnevalt teadlik, kui ka asjaolu, et selle teadmise tõttu võis tal olla enne tekkinud apellandi suhtes negatiivne arvamus.
10
Apellandi sõnul tõstatavad esimene ja teine väide ühelt poolt küsimuse selle kohta, milline on asjakohane tõendatuse tase huvide konflikti olemasolu hindamiseks kui ametniku erapooletuse „variant“. See küsimus on oluline liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast, kuna see tekib ka teistes liidu õiguse valdkondades.
11
Teiselt poolt puudutavad need väited küsimust, mis on samuti oluline liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse ja edasiarendamise seisukohast, nimelt seda, kas 21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsusest parlament vs. UZ (C‑894/19 P, EU:C:2021:863) ja 11. jaanuari 2024. aasta kohtuotsusest Hamers vs. Cedefop (C‑111/22 P, EU:C:2024:5) tulenev Euroopa Kohtu praktika on kohaldatav nii haldusjuurdlustele distsiplinaarmenetlustes kui ka mis tahes muud liiki haldusmenetlustele, sealhulgas käesoleva kohtuasja esemeks olevale menetlusele.
12
Apellatsioonkaebuse kolmandas väites, mis puudutab 2016. aasta sisekonkursi vestlust, väidab apellant, et Üldkohus rikkus kaitseõigusi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 79, et puudus vajadus kohustada esitama loetavaid vestluste materjale – põhjusel, et tema vahetu ülemuse käsikirjalised märkused olid väidetavalt loetamatud – ja selgitusi selle kohta, kuidas hindamisaruandeid koostati.
13
Apellatsioonkaebuse neljandas väites märgib apellant, et konkursikomisjoni koosseisu eelnev teatavaks tegemine vähemalt kandidaadi taotlusel kuulub harta artikli 41 lõikes 1 ette nähtud erapooletuse nõude kohaldamisalasse. Selline eelnev teavitamine võimaldaks kandidaatidel vaidlustada konkursikomisjoni koosseisu, kui nad kahtlustavad erapoolikust või huvide konflikti, ning esitada kaebuse varases staadiumis. Apellandi sõnul väljub selliselt tõstatatud küsimus neljanda väite raamidest, kuna Euroopa Kohtu hinnang võib anda olulisi juhiseid teiste kohtuasjade jaoks.
Euroopa Kohtu hinnang
14
Sissejuhatuseks olgu märgitud, et apellandi ülesanne on tõendada, et apellatsioonkaebuses tõstatatud küsimused on liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast olulised (10. detsembri 2021. aasta kohtumäärus EUIPO vs. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
15
Samuti nähtub Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58a kolmandast lõigust koostoimes kodukorra artikli 170a lõikega 1 ja artikli 170b lõikega 4, et apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotlus peab sisaldama kõiki vajalikke andmeid, et võimaldada Euroopa Kohtul otsustada apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise üle ning apellatsioonkaebuse osaliselt menetlusse võtmise korral teha kindlaks need apellatsioonkaebuse väited või väiteosad, mida tuleb käsitleda vastuses apellatsioonkaebusele. Nimelt, kuna põhikirja artiklis 58a ette nähtud apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustamise mehhanismi eesmärk on saavutada see, et Euroopa Kohtu kontroll piirduks liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast oluliste küsimustega, siis tuleb Euroopa Kohtul apellatsioonkaebuse puhul hinnata üksnes apellandi esitatud väiteid, milles on tõstatatud sellised küsimused (10. detsembri 2021. aasta kohtumäärus EUIPO vs. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, punkt 21, ja 30. jaanuari 2023. aasta kohtumäärus bonnanwalt vs. EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, punkt 11).
16
Seega tuleb apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses igal juhul esitada selgesti ja täpselt väited, millele apellatsioonkaebus tugineb, näidata sama täpselt ja sama selgesti ära iga väitega tõstatatud õigusküsimus, täpsustada, kas see küsimus on liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast oluline, ning esitada üksikasjalikult põhjused, miks nimetatud küsimus on viidatud kriteeriumi suhtes oluline. Mis puutub konkreetsetesse apellatsioonkaebuse väidetesse, siis peab apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses olema täpsustatud liidu õiguse säte või kohtupraktika, mida on edasikaevatud kohtuotsuses või ‑määruses rikutud; lühidalt selgitatud, milles seisneb õigusnormi rikkumine, mille Üldkohus väidetavalt toime pani, ja märgitud, mil määral see rikkumine mõjutas apellatsioonkaebuse esemeks oleva kohtuotsuse või ‑määruse lahendit. Kui apellatsioonikaebuse aluseks olev õigusnormi rikkumine tuleneb kohtupraktika eiramisest, peab apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses kokkuvõtlikult, kuid selgelt ja täpselt olema esile toodud esiteks see, milles seisneb väidetav vastuolu, märkides ära nii edasikaevatud kohtuotsuse või ‑määruse punktid, mille apellant vaidlustab, kui ka Euroopa Kohtu või Üldkohtu teatava lahendi punktid, millega ei ole arvestatud, ning teiseks konkreetsed põhjused, miks selline vastuolu tingib liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast olulise küsimuse (10. detsembri 2021. aasta kohtumäärus EUIPO vs. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, punkt 22, ja 30. jaanuari 2023. aasta kohtumäärus bonnanwalt vs. EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, punkt 12).
17
Vastavalt põhimõttele, mille kohaselt lasub tõendamiskoormis apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluse esitajal, peab apellant tõendama, et ta tõstatab ühe või mitu liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast olulist küsimust, kusjuures nende kriteeriumide ulatus läheb edasikaevatud kohtuotsuse ja lõpptulemusena tema apellatsioonkaebuse raamidest kaugemale (vt selle kohta 16. novembri 2022. aasta kohtumäärus EUIPO vs. Nowhere, C‑337/22 P, EU:C:2022:908, punkt 32, ja 30. jaanuari 2023. aasta kohtumäärus bonnanwalt vs. EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, punkt 15).
18
See tõendamine eeldab, et tuleb tuvastada selliste küsimuste olemasolu, samuti nende küsimuste olulisus konkreetsete, käsitletava kohtuasja asjaolude alusel, mitte lihtsalt üldist laadi analüüsi abil (vt selle kohta 16. novembri 2022. aasta kohtumäärus EUIPO vs. Nowhere, C‑337/22 P, EU:C:2022:908, punkt 33, ja 30. jaanuari 2023. aasta kohtumäärus bonnanwalt vs. EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, punkt 16).
19
Käesoleval juhul tuleb esiteks tõdeda, et apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses on täpselt ja selgelt esitatud apellatsioonkaebuses esitatud neli väidet, millest esimene, teine ja neljas puudutavad harta artikli 41 lõike 1 rikkumist ning kolmas kaitseõiguste rikkumist.
20
Teiseks, mis puudutab apellatsioonkaebuse esimest ja teist väidet, mille kohaselt eiras Üldkohus väidetavalt harta artikli 41 lõikest 1 tulenevat erapooletuse nõuet, siis tuleb asuda seisukohale, et apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses on piisavalt selgitatud, milles seisnevad väidetavad Üldkohtu-poolsed õigusnormi rikkumised, mis tulenevad Euroopa Kohtu praktika eiramisest, ja mil määral need väidetavad rikkumised mõjutasid vaidlustatud kohtuotsuse lahendit, ning on ära toodud konkreetsed põhjused, miks need rikkumised – eeldusel, et need on tõendatud – tõstatavad igaüks liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast olulise küsimuse.
21
Ühelt poolt tuleb märkida, et nagu on selgitatud käesoleva kohtumääruse punktis 8, nähtub sellest taotlusest, et esimene väidetav õigusnormi rikkumine seisneb selles, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 65 ja 66 nõudis Üldkohus Euroopa Kohtu praktikat eirates, et apellant tõendaks „objektiivsete, asjakohaste ja ühtelangevate tõendite“ olemasolu huvide konflikti või erapoolikuse kohta, samas kui sellest kohtupraktikast tulenev asjakohane kriteerium on „põhjendatud kahtlus“ ametniku võimaliku huvide konflikti või erapooletuse puudumise kohta, mida ei saa kõrvaldada. Nimetatud taotluse kohaselt oleks aga juhul, kui sellist rikkumist ei oleks olnud, apellandi nõuded rahuldatud.
22
Lisaks, rõhutades, et küsimus sellest, milline on sobiva tõendatuse tase, et hinnata huvide konflikti olemasolu kui ametniku erapooletuse puudumise tagajärge, tekib ka teistes liidu õiguse valdkondades ning et selle taseme ühetaoline kohaldamine aitab kaasa liidu õiguse järjepidevusele, väidab apellant, et selliselt tõstatatud õigusküsimus väljub tema apellatsioonkaebuse raamidest, kuna vastusel sellele küsimusele võivad olla käesolevast asjast kaugemale ulatuvad tagajärjed. Sealjuures esitab apellant konkreetsed põhjused, miks niisugune küsimus on liidu õiguse ühtsuse ja järjepidevuse seisukohast oluline.
23
Teiselt poolt – nagu on märgitud käesoleva kohtumääruse punktis 9 – nähtub apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotlusest, et teine väidetav õigusnormi rikkumine seisneb sisuliselt selles, et Üldkohus jättis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 81 ja 82 Euroopa Kohtu praktikat eirates arvesse võtmata, et juhtumi asjaoludest eelnevalt teadasaamine ja otsese ülemuse eelnev osalemine haldusmenetlustes võivad tekitada põhjendatud kahtluse ülemuse erapooletuses.
24
Lisaks märgib hageja, et selle küsimusega tekib ka küsimus, kas 21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsusest parlament vs. UZ (C‑894/19 P, EU:C:2021:863) ja 11. jaanuari 2024. aasta kohtuotsusest Hamers vs. Cedefop (C‑111/22 P, EU:C:2024:5) tulenev Euroopa Kohtu praktika on kohaldatav nii distsiplinaarmenetlustes toimuvatele haldusjuurdlustele kui ka mis tahes muud liiki haldusmenetlustele. Tuleb aga tõdeda, et selle küsimuse ulatus väljub avaliku teenistuse ja töölepingutega seotud vaidluste raamest.
25
Mis aga kolmandaks puudutab apellatsioonkaebuse kolmandat väidet, mille kohaselt on rikutud kaitseõigusi ja mis puudutab Üldkohtu keeldumist kohustada esitama loetavaid vestluste materjale ja selgitusi selle kohta, kuidas hindamisaruandeid koostati, siis vaatamata sellele, et apellant viitab küll õigusnormi rikkumisele, mille Üldkohus väidetavalt toime pani, piirdub apellant vaid sellega, et toob välja rikkumise ja esitab üldist laadi argumendid, selgitamata konkreetseid põhjusi, miks selline rikkumine – eeldusel, et see on tõendatud – tõstatab liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast olulise küsimuse, mis õigustaks apellatsioonkaebuse menetlusse võtmist. Seega tuleb asuda seisukohale, et apellant ei ole täitnud kõiki käesoleva kohtumääruse punktis 16 nimetatud nõudeid.
26
Samuti tuleb neljandaks rõhutada apellatsioonkaebuse neljanda väite kohta – mis käsitleb konkursikomisjoni koosseisu eelnevat teatavaks tegemist –, siis vähemalt juhul, kui kandidaat seda taotleb põhjendusel, et see kuulub harta artikli 41 lõikes 1 ette nähtud erapooletuse nõude kohaldamisalasse, ei too apellant ühelt poolt välja õigusnormi rikkumist, mille Üldkohus pani väidetavalt toime ja mille tõttu ta seda sätet eiras, ning teiselt poolt ei esita apellant põhjusi, miks selline rikkumine – eeldusel, et see on tõendatud – tõstatab liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast olulise küsimuse. Seega tuleb asuda seisukohale, et apellant ei ole täitnud kõiki käesoleva kohtumääruse punktides 14–16 nimetatud nõudeid.
27
Apellandi esitatud asjaolusid arvestades tõendab käesolev apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotlus õiguslikult piisavalt, et apellatsioonkaebuse esimeses ja teises väites on tõstatatud liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse ja edasiarendamise seisukohast olulisi küsimusi.
28
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb apellatsioonkaebus rahuldada osaliselt, piirates selle läbivaatamise esimese ja teise väitega, millele tuleb vastata, ning ülejäänud osas tuleb apellatsioonkaebus jätta menetlusse võtmata.
Kohtukulud
29
Kodukorra artikli 170b lõikes 4 on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus võetakse Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58a kolmandas lõigus sätestatud kriteeriume arvestades tervikuna või osaliselt menetlusse, toimub menetlus vastavalt kodukorra artiklitele 171–190a.
30
Vastavalt kodukorra artiklile 137, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluse suhtes, tehakse otsus kohtukulude kohta kohtuotsuses või ‑määruses, millega lõpetatakse asjas menetlus.
31
Kuna apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotlus rahuldatakse, tuleb kohtukulude kandmine otsustada edaspidi.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustav koda) otsustab:
1.
Rahuldada apellatsioonkaebus esimest ja teist väidet puudutavas osas ning vastus apellatsioonkaebusele peab piirduma eranditult nende väidetega.
2.
Jätta apellatsioonkaebus ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.