62010CJ0137_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑137/10,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Conseil d’État’ (Belgia) 4. märtsi 2010. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 15. märtsil 2010, menetluses
Euroopa ühendused
versus
Région de Bruxelles-Capitale,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja esimees K. Lenaerts, kohtunikud E. Juhász (ettekandja), G. Arestis, J. Malenovský ja T. von Danwitz,
kohtujurist: P. Cruz Villalón,
kohtusekretär: ametnik R. Şereş,
arvestades kirjalikus menetluses ja 10. novembri 2010. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
– Belgia valitsus, esindaja: T. Materne, keda abistasid advokaadid J.‑P. Lagasse ja F. Van de Gejuchte,
– Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: A. Vitro ja M. Balta,
– Euroopa Komisjon, esindajad: I. Martínez del Peral ja J.-P. Keppenne,
olles 13. jaanuari 2011. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus käsitleb EÜ artikli 207 lõike 2 ja artikli 282 tõlgendamist.
2. See taotlus on esitatud Euroopa ühenduste, keda esindab Euroopa Liidu Nõukogu, ja Région de Bruxelles‑Capitale’i (pealinna Brüsseli piirkond) (Belgia) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab küsimust, kas liidu eeskirjadega on kooskõlas Région de Bruxelles‑Capitale’i kehtestatud planeerimislõiv, ning seda, millistel tingimustel ja viisil peaks ühenduste institutsiooni, mis ei ole Euroopa Komisjon, esindama liikmesriigi kohtus toimuvas menetluses.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3. Kuna põhikohtuasja asjaolud leidsid aset enne Lissaboni lepingu jõustumist 1. detsembril 2009, siis on liidu esmase õiguse asjakohased sätted need, mis kehtisid enne seda kuupäeva.
4. EÜ artikli 207 lõigetes 2 ja 3 oli sätestatud:
„2. Nõukogule on abiks peasekretariaat, mida juhatab peasekretär, ühise välis- ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja, keda abistab peasekretariaadi töö eest vastutav asepeasekretär. Peasekretäri ja asepeasekretäri määrab nõukogu ametisse kvalifitseeritud häälteenamusega.
Nõukogu otsustab peasekretariaadi struktuuri.
3. Nõukogu võtab vastu oma kodukorra.
[...]”
5. EÜ artiklis 281 on sätestatud:
„Ühendus on juriidiline isik.”
6. EÜ artikkel 282 on sõnastatud järgmiselt:
„Ühendusel on igas liikmesriigis kõige laialdasem õigus- ja teovõime, mis vastavalt selle riigi seadustele antakse juriidilistele isikutele; eriti võib ühendus omandada ja võõrandada vallas- ja kinnisvara ning olla kohtus hagejaks ja kostjaks. Sel eesmärgil esindab ühendust komisjon.”
7. Euratomi asutamislepingu artikkel 185 oli sisult identne EÜ artikliga 282.
8. ELTL artiklis 47 on sätestatud:
„Liit on juriidiline isik.”
9. ELTL artikkel 335, mis vastab EÜ artiklile 282, näeb edaspidi ette järgmist:
„Liidul on igas liikmesriigis kõige laialdasem õigus- ja teovõime, mis vastavalt selle riigi seadustele antakse juriidilistele isikutele; eelkõige võib liit omandada ja võõrandada vallas- ja kinnisasju ning olla kohtus menetlusosaliseks. Sel eesmärgil esindab liitu komisjon. Iga institutsioon esindab liitu siiski oma haldusliku iseseisvuse alusel oma tegevusalaga seotud küsimustes.”
Siseriiklik õigus
10. Région de Bruxelles-Capitale’i valitsus nägi 12. juuni ja 18. detsembri 2003. aasta määrustega ette, et mis tahes planeerimisloa saamiseks tuleb maksta planeerimislõivu, mille viidatud piirkond kavatses suunata avalikele teenustele ja täpsemalt sotsiaalkorterite ehitamisele, ümberehitamisele ja renoveerimisele.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
11. Uute liikmesriikide delegatsioonide vastuvõtmiseks esitas nõukogu Région de Bruxelles-Capitale’i valitsusele 20. novembril 2002 planeerimisloa taotluse oma peahoone „Justus Lipsius” ümberehitamiseks. Taotletud planeerimisluba väljastati 12. ja 22. detsembri 2003. aasta aktidega. Neis aktides märgiti aga, et nõukogu peab planeerimisloa väljastamisest 12 kuu jooksul tasuma planeerimislõivu summas 1 109 750 eurot.
12. Kuna nõukogu leidis, et selline lõiv kujutab endast maksu, millest Euroopa ühendused on vabastatud vastavalt nende privileegide ja immuniteetide protokolli artiklile 3, mis oli algselt lisatud Euroopa ühenduste ühtse nõukogu ja ühtse komisjoni asutamislepingule, mis allkirjastati 8. aprillil 1965, ja seejärel Amsterdami lepingu alusel EÜ lepingule, siis esitas ta 23. jaanuaril 2004 Collège d’urbanisme de la Région de Bruxelles‑Capitale’ile (pealinna Brüsseli piirkonna planeerimisamet) kaebuse kõnealuse lõivu maksmise peale. Kuna see amet ei vastanud seaduses ettenähtud tähtajal, esitas nõukogu 10. novembril 2004 kaebuse Région de Bruxelles-Capitale’i valitsusele, et saada teavet viidatud planeerimisloaga seotud lõivu kohta.
13. Région de Bruxelles-Capitale’i valitsus tunnistas 14. juuli 2005. aasta korraldusega kaebuse vastuvõetamatuks, kuna kaebuse esitamise tähtaeg oli väidetavalt möödunud. Nõukogu, kes esindas Euroopa ühendusi, esitas selle korralduse peale tühistamiskaebuse Conseil d’État’le. Vastustajaks olev Région de Bruxelles-Capitale’i valitsus väidab, et kaebus on vastuvõetamatu, kuna nõukogu ei olnud nõuetekohaselt esindatud.
14. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et EÜ artikli 282 ja Euratomi asutamislepingu artikli 185 alusel volitas Euroopa Komisjon 23. septembri 2005. aasta dokumendiga tõepoolest nõukogu esitama sellist tühistamiskaebust. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et oma volikirjas määras komisjon kohtusse pöördumiseks konkreetse isiku, nimelt „Jean Claude Piris’ [nõukogu õigustalituse peadirektor], või mis tahes muu isik, kelle viimane määrab, et esitada Belgia Conseil d’État’le Gouvernement de Région de Bruxelles-Capitale’i 14. juuli 2005. aasta korralduse tühistamise nõue”. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täheldab, et kaebuses on seevastu märgitud, et selle on esitanud „Euroopa ühendused, keda esindab Euroopa Liidu Nõukogu oma asepeasekretär Pierre de Boissieu’ isikus”. Sellest tuleneb, et kaebuse on esitanud erinev isik kui see, keda Euroopa Komisjon oli nimeliselt volitanud, kuivõrd ei ilmne, et J. C. Piris oleks omakorda määranud P. de Boissieu’ kaebust esitama.
15. Selles olukorras leidis Conseil d’État, et EÜ artiklite 207 ja 282 ulatuse üle võib tõepoolest vaielda, „eriti mis puudutab Conseil d’État’ pädevust tagada, et kaebajaks oleva juriidilise isiku pädev organ oleks teinud otsuse kohtusse pöörduda teda puudutavaid esindamisnorme järgides”, ja otsustas menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas [EÜ] artiklit 282 ja eriti selle artikli teises lauses sisalduvaid sõnu „sel eesmärgil esindab ühendust komisjon” tuleb tõlgendada nii, et institutsiooni on õiguspäraselt volitatud ühendust esindama pelgalt sellest tulenevalt, et tal on volikiri, millega „komisjon delegeeris sellele institutsioonile oma õiguse esindada ühendust kohtus, sõltumata sellest, kas volikirjas on nimeliselt määratud füüsiline isik, kellele on antud õigus volitatud institutsiooni esindada, või mitte?
2. Kas eitava vastuse korral võib niisugune siseriiklik kohus nagu Conseil d’État kontrollida selle kaebuse vastuvõetavust, mille on esitanud Euroopa institutsioon, keda komisjon on [EÜ] artikli 282 teise lause tähenduses nõuetekohaselt volitanud kohtule kaebust esitama, selgitades välja, kas seda institutsiooni esindab sobiv füüsiline isik, kellel on õigus siseriiklikule kohtule kaebus esitada?
3. Teise võimalusena ja juhul, kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, kas [EÜ] artikli 207 lõike 2 esimese lõigu esimest lauset ja täpsemalt sõnu „abistab peasekretariaadi töö eest vastutav asepeasekretär” tuleb tõlgendada nii, et nõukogu asepeasekretär võib nõukogu siseriiklikele kohtuasutustele kaebuse esitamisel õiguspäraselt esindada?”
Eelotsuse küsimused
Esimene küsimus
16. Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas volikiri, millega komisjon delegeeris ühenduse teisele institutsioonile oma EÜ artiklist 282 tuleneva õiguse esindada ühendusi siseriiklikus kohtus menetluses, mis seda institutsiooni puudutab, oli antud kehtivalt, sõltumata asjaolust, kas volikirjas on nimeliselt määratud füüsiline isik, kellele on antud õigus volitatud institutsiooni esindada, või mitte.
17. Kõigepealt tuleb rõhutada, et selle küsimuse aluseks olevad asjaolud käsitlevad EÜ asutamislepingu artikleid, mis enam ei kehti. Lisaks puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud ainuke küsimus Euroopa ühenduste esitatud kaebuse vastuvõetavust. Seega võib vaatamata eelotsuse küsimuste laiale ja abstraktsele sõnastusele nende küsimuste analüüsimine ja Euroopa Kohtu vastus piirduda sellega, mis on vajalik, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks selle küsimuse lahendada.
18. Seejärel tuleb märkida, et vastavalt asutamislepingutega kehtestatud süsteemile, nagu see nähtub EÜ artiklist 281 ja Euratomi asutamislepingu artiklist 184, olid vaid ühendused – mitte aga nende institutsioonid – õigussubjektid kui avalik-õiguslikud juriidilised isikud. Sama kehtib hetkel EL artikli 47 alusel liidu osas. EÜ artikli 282 ja Euratomi asutamislepingu artikli 185 kohaselt oli ühendustel kõige laialdasem õigus- ja teovõime, mis vastavalt siseriiklikele seadustele antakse juriidilistele isikutele; nad võisid eelkõige omandada ja võõrandada kinnis- ja vallasvara ning olla kohtus menetlusosaliseks, ning sel eesmärgil esindas neid komisjon.
19. Komisjon võis delegeerida selle õiguse teistele institutsioonidele antud volikirjaga nende vastavat tegevusala puudutavates küsimustes.
20. Ühenduse õiguskorras oli see lisaks ka hea halduse huvides, et ühendusi esindaks konkreetselt vara omandamise või võõrandamise ning siseriiklikes kohtutes toimuvate kohtuasjade puhul see institutsioon, keda kõnealune akt või toiming puudutab. Nimelt oli see institutsioon oma haldusliku ja tegevusalase iseseisvuse raames parimas olukorras, et hinnata ja kaitsta ühenduste huve neis asjades.
21. Mis puudutab viidatud volikirja ulatust, siis ilmneb komisjoni esinduspädevuse ja delegeerimispädevuse laadist, et komisjon võis anda teisele institutsioonile volikirja, märkides konkreetse füüsilise isiku esindama või siis jättes sellise isiku märkimata. Sellistes olukordades võisid nii volitatud institutsioon kui ka füüsiline isik, kui ta oli määratud, anda volikirja advokaadile, et ühendusi esindada.
22. Tuleb rõhutada, et sellise delegeerimise praktika kinnitati ja kinnistati ELTL artiklis 335. Seega on nüüdsest selle artikli alusel igal institutsioonil oma haldusliku iseseisvuse alusel õigus esindada liitu oma tegevusalaga seotud küsimustes.
23. Põhikohtuasjas näib, et volikirjas nimeliselt määratud füüsiline isik oli õigusnõunik, st nõukogu õigustalituse juht, kes omakorda volitas advokaadi institutsiooni esindama kõnealuses siseriiklikus kohtus, kuna vastava liikmesriigi menetlusnormid nõudsid advokaadi osalemist.
24. Järelikult olukorras, kus esinesid järjestikused volitused – esimene, millega komisjon volitas nõukogu, määrates volitatud institutsioonis ühe füüsilise isiku, ja teine, millega see füüsiline isik volitas advokaati seda institutsiooni esindama –, oli komisjon volituse kehtivalt andnud ja volitatud institutsioon nõuetekohaselt esindatud.
25. Eelnevaid kaalutlusi silmas pidades tuleb esimesele küsimusele vastata, et volikiri, millega komisjon delegeeris teisele ühenduse institutsioonile EÜ artiklist 282 tuleneva pädevuse esindada ühendusi siseriiklikus kohtus seda institutsiooni puudutavas vaidluses, oli nõuetekohaselt antud, sõltumata asjaolust, kas see volikiri määras nimeliselt füüsilise isiku volitatud institutsiooni esindama või mitte. Sellistes olukordades võisid nii see institutsioon kui ka füüsiline isik, kui ta oli määratud, anda volikirja advokaadile, et ühendusi esindada.
Teine ja kolmas küsimus
26. Arvestades esimesele küsimusele antud vastust, ei tule teisele ja kolmandale küsimusele vastata.
Kohtukulud
27. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
Volikiri, millega Euroopa Komisjon delegeeris teisele ühenduse institutsioonile EÜ artiklist 282 tuleneva pädevuse esindada Euroopa ühendusi siseriiklikus kohtus seda institutsiooni puudutavas vaidluses, oli nõuetekohaselt antud sõltumata asjaolust, kas see volikiri määras nimeliselt füüsilise isiku volitatud institutsiooni esindama või mitte. Sellistes olukordades võisid nii see institutsioon kui ka füüsiline isik, kui ta oli määratud, anda volikirja advokaadile, et ühendusi esindada.