Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
DEAN SPIELMANN
esitatud 5. märtsil 2026(1)
Kohtuasi C‑5/25 [Pilev](i)
Kriminaalmenetlus
WE,
menetluses osales:
Sofiyska gradska prokuratura
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus, Bulgaaria))
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Füüsiliste isikute kaitse isikuandmete töötlemisel kriminaalasjades – Kohtute poolt õigusemõistmise ülesannete täitmisel teostatavad töötlemistoimingud – Direktiivi 2016/680 kohaldatavus – Süüdistatava isikusamasuse kontrollimine avalikul kohtuistungil – Sünnikoha, kodakondsuse, elukoha, hariduse, perekonnaseisu, varasemate karistuste ja „etnilise päritolu“ andmed
Sissejuhatus
1.        Käesolev kohtuasi puudutab seda, millises ulatuses liikmesriigi kriminaalkohus kogub süüdistatava isikuandmeid üksnes selleks, et kontrollida, kas see isik on tõepoolest süüdistusaktis nimetatud isik. Käesolev kohtuasi ei käsitle siiski kohtuniku sõltumatust tema ametikohustuste täitmisel kohtuasja sisulisel arutamisel ja tema tegutsemisruumi süüdistatava küsitlemiseks selles osas.
2.        Seega annab see kohtuasi Euroopa Kohtule võimaluse selgitada direktiivi (EL) 2016/680(2) kohaldamisala määruse (EL) 2016/679(3) suhtes ja rajada oma kohtupraktika andmetöötluse proportsionaalsuse kohta kriminaalkohtu poolt isikuandmete kogumise eesmärgiga.
Õiguslik raamistik
Direktiiv 2016/680
3.        Direktiivi artikli 1 „Reguleerimisese ja eesmärgid“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis sätestatakse õigusnormid, mis käsitlevad füüsiliste isikute kaitset isikuandmete töötlemisel pädevate asutuste poolt süütegude tõkestamiseks, uurimiseks, avastamiseks, nende eest vastutusele võtmiseks või kriminaalkaristuste täitmisele pööramiseks, sealhulgas avalikku julgeolekut ähvardavate ohtude eest kaitsmiseks ja nende ennetamiseks.“
4.        Direktiivi artikli 2 „Kohaldamisala“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse isikuandmete töötlemisele pädevate asutuste poolt artikli 1 lõikes 1 sätestatud eesmärkidel.“
5.        Direktiivi 2016/680 artikkel 3 „Mõisted“ on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
7)      „pädev asutus“ –
a)      avaliku sektori asutus, kes on pädev süütegusid tõkestama, uurima, avastama või nende eest vastutusele võtma või kriminaalkaristusi täitmisele pöörama, sealhulgas kaitsma avalikku julgeolekut ähvardavate ohtude eest ja neid ohte ennetama, või
b)      muu asutus või üksus, kes teostab liikmesriigi õiguse kohaselt avalikku võimu süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise või nende eest vastutusele võtmise ja kriminaalkaristuste täitmisele pööramise, sealhulgas avalikku julgeolekut ähvardavate ohtude eest kaitsmise ja nende ennetamise eesmärgil;
[…]“.
6.        Direktiivi artiklis 4 „Isikuandmete töötlemise põhimõtted“ on sätestatud:
„1.      Liikmesriigid näevad ette järgmist:
[…]
c)      isikuandmed on piisavad ja asjakohased ega ole liiased nende töötlemise eesmärkide suhtes;
[…]“.
7.        Direktiivi artikli 8 „Isikuandmete töötlemise seaduslikkus“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid näevad ette, et isikuandmete töötlemine on seaduslik ainult sel juhul ja niivõrd, kui see on vajalik pädeva asutuse poolt artikli 1 lõikes 1 sätestatud eesmärkide kohase ülesande täitmiseks ning see põhineb liidu või liikmesriigi õigusel.“
8.        Direktiivi 2016/680 artikkel 10 „Isikuandmete eriliikide töötlemine“ on sõnastatud järgmiselt:
„Selliste isikuandmete töötlemine, millest ilmneb rassiline või etniline päritolu, poliitilised vaated, usulised või filosoofilised veendumused või ametiühingusse kuulumine, ning geneetiliste andmete, füüsilise isiku kordumatuks tuvastamiseks kasutatavate biomeetriliste andmete, tervist või seksuaalelu või seksuaalset sättumust käsitlevate andmete töötlemine on lubatud üksnes siis, kui see on rangelt vajalik, sellele kohaldatakse andmesubjekti õiguste ja vabaduste kaitsmiseks asjakohaseid kaitsemeetmeid ning üksnes järgmistel juhtudel:
a)      see on lubatud liidu või liikmesriigi õigusega;
b)      et kaitsta andmesubjekti või teise füüsilise isiku elulisi huve või
c)      selliselt töödeldakse isikuandmeid, mille andmesubjekt on ilmselgelt avalikustanud.“
Bulgaaria õigus
Kriminaalmenetluse seadustik (NPK)
9.        29. aprilli 2006. aasta kriminaalmenetluse seadustiku (nakazatelno-protsesualen kodeks; edaspidi „NPK“)(4) § 138 lõiked 2 ja 3 on sõnastatud järgmiselt:
„[…]
(2)      Enne ülekuulamist tuvastab pädev asutus süüdistatava isikusamasuse.
(3)      Süüdistatava ülekuulamine algab küsimusega, kas ta saab süüdistusest aru; seejärel palutakse tal soovi korral teha oma sõnadega teatavaks kõik, mida ta kuriteo kohta teab.“
10.      NPK § 272 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Kohtukolleegiumi esimees kontrollib süüdistatava isikusamasust, selleks palub ta süüdistataval teatavaks teha oma täielik nimi, sünniaeg ja -koht, etniline päritolu, kodakondsus, elukoht, haridus, perekonnaseis ja isikukood ning varasemad karistused.“
11.      NPK § 311 lõike 1 punktis 2 on sätestatud:
„Kohtuistungi protokoll […] sisaldab […] süüdistatava isikuandmeid.“
Perekonnaseisuseadus (ZGR)
12.      27. juuli 1999. aasta perekonnaseisuseaduse (Zakon za grazhdanskata registratsia)(5) (edaspidi „ZGR“) § 8 lõikes 1 on sätestatud, et peamised andmed isikute perekonnaseisu kohta on nende nimi, sünniaeg (päev, kuu, aasta) ja -koht, sugu, kodakondsus ja isikukood.
Bulgaaria isikut tõendavate dokumentide seadus (ZBLD)
13.      1. aprilli 1999. aasta Bulgaaria isikut tõendavate dokumentide seaduse (Zakon za balgarskite lichni dokumenti; edaspidi „ZBLD“)(6) § 3 lõikes 1 on ette nähtud:
„Isikut tõendavad dokumendid tõendavad nendes sisalduvate andmetega isiku isikusamasust ja vajaduse korral kodakondsust.“
14.      ZBLD §-s 6 on sätestatud:
„Seadusega määratud pädevate riigivõimu esindajate nõudmisel on riigi kodanikud kohustatud tõendama oma isiku, esitades isikut tõendava dokumendi.“
15.      ZBLD § 16 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Bulgaaria isikut tõendavad dokumendid sisaldavad järgmisi kohustuslikke isikuandmeid:
1.      nimed;
2.      sünniaeg;
3.      isikukood (isikukood või välismaalase isikukood);
4.      sugu;
5.      kodakondsus.“
Kohtuvõimu seadus (ZSV)
16.      Kohtute seaduse (Zakon za sadebnata vlast; edaspidi „ZSV“)(7) § 8 lõikes 2 on ette nähtud:
„Kohtuniku ülesannete täitmisel […] ei või piirata õigusi ega anda eeliseid, mis põhinevad […] etnilisel päritolul […].“
Põhikohtuasi, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus
17.      Sofiyska gradska prokuratura (Sofia linnaprokuratuur, Bulgaaria) esitas Sofiyski gradski sadile (Sofia linnakohus, Bulgaaria), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, süüdistusakti, väites esiteks, et üks füüsiline isik oli 6. septembril 2023 Sofias andnud politseiametnikele altkäemaksu, et need ei koostaks tema suhtes väärteoprotokolli sõiduki juhtimise eest ilma juhiloata, ning teiseks oli see isik samal ajal ja samas kohas tegutsenud taksojuhina, omamata selleks vastavat luba. Väidetakse, et need teod kujutavad endast kuritegusid.
18.      Esimesel kohtuistungil, mis toimus 5. juulil 2024, osalesid Sofia linnaprokuratuuri esindaja, süüdistatav ja tema kaitsja. Eelotsusetaotluse esitanud kohus avas menetluse ja vastavalt NPK § 272 lõikele 1 pidi kohtukolleegiumi esimees tuvastama süüdistatava isikusamasuse ja küsitlema teda selles sättes osutatud asjaolude kohta.
19.      Süüdistatava esitatud isikutunnistuse alusel veendus kolleegiumi esimees, et tema ette ilmunud isik on see, kes on süüdistusaktis nimetatud süüdistatavaks. Siiski ei esitanud ta süüdistatavale NPK § 272 lõikes 1 nimetatud küsimusi tema isikusamasuse kohta ja menetlus peatati.
20.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus palus Konstitutsionen sadil (Bulgaaria konstitutsioonikohus) tuvastada, et NPK § 272 lõige 1 on vastuolus Bulgaaria Vabariigi põhiseaduse (Konstitutsia na Republika Bulgaria)(8) teatavate sätetega. Kuna see kohus keeldus asja sisuliselt lahendamast, otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus esitada käesoleva eelotsusetaotluse.
21.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et kuigi ta saab süüdistatava isiku piisavalt kindlalt tuvastada, nagu ta tegi esimesel kohtuistungil, tutvudes tema isikut tõendava dokumendiga, mis sisaldab kõiki vajalikke tuvastamisandmeid, on NPK § 272 lõikes 1 ette nähtud küsitlemine isikut tõendavate andmete kohta otstarbekas ka selleks, et suurendada kindlust, et kohtusse ilmunud isik kinnitab oma vastustega, et süüdistatav on tema, st et kasutatav isikut tõendav dokument ei kuulu kellelegi teisele ega ole võltsitud. Ta märgib siiski, et isiku tuvastamiseks piisab, kui küsida kohtusse ilmunud isikult tema täielikku nime, sünniaega ja isikukoodi.
22.      Seetõttu on eelotsuse taotluse esitanud kohtul kahtlus, kas küsitledes avalikul kohtuistungil kohtusse ilmunud isikut NPK § 272 lõikes 1 nimetatud muude andmete – nimelt sünnikoha, etnilise päritolu, kodakondsuse, elukoha, hariduse, perekonnaseisu ja varasemate karistuste – kohta ning registreerides suulised vastused protokollis, rikub ta direktiivis 2016/680 ette nähtud isikuandmete töötlemise vajalikkuse nõuet. Kuna need muud andmed ei ole süüdistatava isiku kindlaksmääramiseks ja täielikuks tuvastamiseks vajalikud, oleks nende kogumine ülemäärane, arvestades NPK § 272 lõike 1 eesmärki, milleks on süüdistatava isikusamasuse tuvastamine.
23.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus juhib tähelepanu sellele, et osa NPK § 272 lõikes 1 osutatud isikuandmetest võib olla kasutatav muudel eesmärkidel. Nii võib elukoha andmeid kasutada selleks, et määrata kindlaks aadress, kuhu kohtukutse saata, ja karistusregistri andmed võivad olla olulised karistuse individualiseerimiseks.
24.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab siiski sisuliselt, et need andmed, mis on kogutud juba enne kohtuliku uurimise algatamist, ei ole mõeldud süüdistatava isikusamasuse tuvastamiseks. Lisaks ei piisa nende asjaolude usaldusväärseks tuvastamiseks süüdistatava küsitlemisest ja tema vastuste salvestamisest. Lõpuks ei tohi riigisisese õiguse kohaselt kohtusse ilmunud isiku tuvastamise käigus avaldatud teavet kasutada sisulise otsuse tegemiseks. Kõigepealt teeb kohus kindlaks kohale ilmunud isiku samasuse ja selgitab talle tema õigusi. Järelikult ei ole sellel teabel (etniline päritolu, varasemad karistused, perekonnaseisus, haridustase) tõendusjõudu.
25.      Seega kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas NPK § 272 lõige 1 vastab direktiivi 2016/680 artikli 4 lõike 1 punkti c ja artikli 8 lõike 1 nõuetele. Tema arvates on sünnikoha, etnilise päritolu, kodakondsuse, elukoha, hariduse, perekonnaseisu ja karistusregistri andmete kogumine, kohtuprotokolli kandmine ja seejärel kohtuasja toimikus säilitamine kriminaalmenetluse eesmärkide seisukohast ülemäärane. Samuti kahtleb ta NPK § 272 lõike 1 vastavuses direktiivi 2016/680 artiklile 10, kuna see käsitleb teavet süüdistatava etnilise päritolu kohta, mis paljastab selle isiku etnilise kuuluvuse.
26.      Neil asjaoludel otsustas Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi 2016/680 artikli 4 lõike 1 punktiga [c], artikli 8 lõikega 1 ja artikliga 10 […] on kooskõlas riigisisene õigusnorm – NPK § 272 lõige 1, mis näeb ette, et süüdistatava isikusamasuse tuvastamiseks töödeldakse (kogutakse, dokumenteeritakse ja säilitatakse) tema isikuandmeid, mis puudutavad sünnikohta, etnilist päritolu, kodakondsust, elukohta, haridust, perekonnaseisu ja varasemaid karistusi, kui sel viisil kogutud isikuandmed ei ole kriminaalmenetluse läbiviimiseks üldse vajalikud?“
27.      Kirjalikud seisukohad esitas Euroopa Komisjon, kes esitas ka oma suulised seisukohad avalikul kohtuistungil, mis toimus 3. detsembril 2025.
Õiguslik analüüs
28.      Kuigi eelotsusetaotlusest nähtub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub sellest, et vaidlusalused riigisisesed õigusnormid kuuluvad direktiivi 2016/680 kohaldamisalasse, tuleb enne eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuse sisulist arutamist analüüsida, kas direktiiv 2016/680 on kohaldatav – küsimus, millega kohtuistungil pealegi suures osas tegeleti.
Direktiivi 2016/680 kohaldatavus
29.      Kõigepealt ei teki põhikohtuasjas küsimust, kas tegemist on „isikuandmete töötlemisega“. Nimelt nähtub eelotsusetaotlusest, et kõnealuseid isikuandmeid kogutakse, salvestatakse kohtu protokolli ja säilitatakse toimikus. Lisaks, isegi kui asuda seisukohale, et liikmesriigi õiguse kohaselt on andmeid varem kogunud pädev asutus(9), on töötlemise mõiste lai ning hõlmab ka eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt andmetega tutvumist ja nende säilitamist. Seega on „isikuandmete töötlemise“ tingimus täidetud.
30.      Seejärel nähtub direktiivi 2016/680 artikli 2 lõike 1 sõnastusest koostoimes selle direktiivi artikli 1 lõikega 1, et selleks, et isikuandmete töötlemine kuuluks selle direktiivi kohaldamisalasse, peab olema täidetud kaks tingimust. Ühelt poolt peab seda töötlemist läbi viima pädev asutus sama direktiivi artikli 3 lõike 7 tähenduses ja teiselt poolt peab töötlemine toimuma ühel direktiivi 2016/680 artikli 1 lõikes 1 loetletud eesmärkidest, milleks on „süütegude tõkestamine, uurimine, avastamine ja nende eest vastutusele võtmine või kriminaalkaristuste täitmisele pööramine, sealhulgas avalikku julgeolekut ähvardavate ohtude eest kaitsmine ja nende ennetamine“. Seevastu isikuandmete kaitse üldmäärus, mis on isikuandmete töötlemise valdkonnas lex generalis, välistab oma kohaldamisalast sellisel eesmärgil toimuva isikuandmete töötlemise, mida teevad „pädevad asutused“(10), sest selles valdkonnas on direktiiv 2016/680 kohaldatav lex specialis(11).
31.      Esiteks, mis puutub küsimusse, kas kohus võib kuuluda direktiivi 2016/680 isikulisse kohaldamisalasse, siis minu arvates on vastus jaatav. Nimelt võib direktiivi artikli 3 lõike 7 punkt a väljendi „pädev asutus“ all silmas pidada mitte ainult politseiasutusi, vaid ka liikmesriikide kriminaalkohtuid(12). Kuigi see järeldus ei tulene sõnaselgelt mõiste „pädev asutus“ määratlusest, tuleneb see loogiliselt selle sätte kontekstist ja eelkõige mitmest direktiivi 2016/680 sättest.
32.      Selle direktiivi artikli 32 lõike 1 kohaselt näevad liikmesriigid nimelt ette, et vastutav töötleja määrab andmekaitseametniku ning võivad vabastada sellest kohustusest kohtud ja muud sõltumatud õigusasutused „menetlusotsuste tegemisel“. Samuti on selle direktiivi artikli 45 lõikes 2 koostoimes põhjendusega 80(13) sõnaselgelt käsitletud liikmesriikide kohtuid, välistades järelevalveasutuse igasuguse pädevuse seoses isikuandmete töötlemise toimingutega, mida teevad „kohtud […] õigusemõistmise funktsiooni [täites]“(14), et mitte sekkuda kriminaalmenetlust reguleerivatesse erinormidesse ja kohtute sõltumatusesse.
33.      Need sätted kinnitavad, et kohtud on oma õigusemõistmise funktsiooni täites kohustatud järgima direktiiviga 2016/680 kehtestatud kohustusi, säilitades seejuures oma sõltumatuse ja erapooletuse(15).
34.      Lisaks on kohtuasutusi sõnaselgelt nimetatud direktiivi 2016/680 põhjenduses 11, mille kohaselt „[s]ellised pädevad asutused võivad olla […] avaliku sektori asutused nagu õigusasutused […]“. Direktiivi põhjendustes 20, 49, 107 ja 18(16) on nimetatud ka „kohtute ja muude õigusasutuste poolt isikuandmete töötlemise toiminguid ja menetlusi, eelkõige seoses kohtuotsustes sisalduvate isikuandmetega või kriminaalmenetluse toimikutega“(17).
35.      Seega tuleb liikmesriigi kohtuid pidada „pädevateks avaliku sektori asutusteks“ direktiivi 2016/680 tähenduses ja nende suhtes kohaldatakse direktiivi sätteid, kui nad töötlevad isikuandmeid kohtuotsustes või kriminaalmenetlusega seotud dokumentides(18).
36.      Teiseks tekib delikaatsem küsimus, kas töötlemist, mida kohtunik teeb kriminaalmenetluses, võib pidada direktiivi 2016/680 esemelisse kohaldamisalasse kuuluvaks. See minu teada seni käsitlemata(19) küsimus tähendab, et tuleb uurida, kas selline töötlemine toimub ühel direktiivi artikli 1 lõikes 1 ja artikli 3 lõike 7 punktis a loetletud eesmärkidest, eelkõige kriminaalasjas „vastutusele võtmiseks“.
37.      Tuleb meenutada, et kohus on juba otsustanud kohtuasjas Inspektor v InspektoratakamVisshiasadebensavet (isikuandmete töötlemise eesmärgid – kriminaalmenetlus)(20), et direktiivi 2016/680 artiklis 1 nimetatud eesmärgid kujutavad endas palju eri eesmärke: „tõkestamine“, „avastamine“, „uurimine“, „vastutusele võtmine“ ja „kriminaalkaristuste täitmisele pööramine“. See kohtuotsus võimaldas seega selgitada, et liidu seadusandja soovis kehtestada eeskirjad, mis vastavad eripäradele, mis iseloomustavad selle direktiiviga reguleeritavas valdkonnas pädevate asutuste tegevust, võttes samas arvesse asjaolu, et tegemist on eri tegevustega, millel on neile ainuomased eesmärgid(21).
38.      Nagu kohtujurist Campos Sánchez-Bordona oma ettepanekus märkis, viitab mõiste poursuites [vastutusele võtmine] küll tegevusele, mis eelneb kohtumenetlusele, välja arvatud direktiivi hispaaniakeelses versioonis(22). Lisaks, kui liikmesriikide õigussüsteemide erinevustest ei tulene teisiti, tähistab see mõiste üldiselt kõiki toiminguid ja menetlusi, mille prokuratuur (prokuratuur või prokurör) on algatanud kuriteo toimepanemises kahtlustatava isiku suhtes, et teha otsus tema süü või süütuse kohta(23).
39.      Direktiivi 2016/680 esemelise kohaldamisala kindlaksmääramiseks näib mulle siiski, et selle asemel, et püüda teha vahet „vastutusele võtva asutuse“ ja kohtu rolli vahel kriminaalmenetluses, on asjakohasem mõista mõistet „vastutusele võtmine“ kriminaalmenetluse eesmärgist lähtudes. Isikuandmete töötlemise suhtes kriminaalmenetluse „eesmärgil“ kohaldatakse direktiivi eeskirju.
40.      Niisugune eesmärgipärane käsitus eeldab minu arvates aga mõiste „vastutusele võtmine“ laia tõlgendamist, mis võib hõlmata kriminaalkohtute teatavat tegevust kohtumenetluses. Isikuandmete töötlemist kohtuniku poolt kriminaalmenetluses võib nimelt teatud asjaoludel, mis sõltuvad eelkõige riigisisestest menetlussüsteemidest(24), pidada selliseks, mis võimaldab tuvastada süüdistatavale süüks pandavate tegude piisava tõendusliku väärtuse ja nende tegude kriminaalõigusliku kvalifitseerimise õigsuse, mistõttu lõpuks tuleb teha kohtuotsus(25). Selles mõttes võib sellist andmete töötlemist vastutava töötleja poolt pidada töötlemiseks „vastutusele võtmise“ jaoks direktiivi 2016/680 asjakohaste sätete tähenduses.
41.      Selles kontekstis võib „vastutusele võtmine“ hõlmata nii politsei uurimist ja otsust selle kohta, kas prokurör esitab süüdistuse või mitte, kui ka eeluurimist, kohtu alla andmist ja vajaduse korral sellist kohtus toimuvat kriminaalmenetlust, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
42.      Märgin lisaks, et käesoleval juhul, nagu nähtub eelotsusetaotlusest, jätkab eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes vaatab läbi prokuratuuri süüdistusakti, pärast politsei uurimist menetlust ja tegeleb ise kohtuliku uurimisega(26), mis algab süüdistatava isikusamasuse kontrollimisega NPK § 272 alusel ja kestab kuni sama kohtunik teeb sisulise otsuse. Viimase ülesanne on seega „viia prokuröri esitatud süüdistuse alusel läbi kohtumenetlus süütegude eest vastutusele võtmiseks“. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on tegemist kriminaalmenetluse kohtuliku etapiga. Selles kontekstis omandab mõiste „vastutusele võtmine“ kohtus toimuvas kriminaalmenetluses tervikliku tähenduse.
43.      Lisan, et lisaks sellele, et mõiste „vastutusele võtma“ sellise laia käsituse eeliseks on see, et see ei mõjuta liikmesriikide eri süsteeme kriminaalasjades, ei ole see ka vastuolus põhimõttega, et erandeid isikuandmete kaitse üldmääruse (lex generalis) kohaldamisest tuleb tõlgendada kitsalt(27). See lähenemisviis ei vii nimelt selleni, et kriminaalmenetlus jääb väljapoole isikuandmete kaitset käsitlevate õigusnormide kohaldamisala, vaid selle suhtes kohaldatakse selles valdkonnas erinormi, mis on isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 2 lõike 2 punktis d konkreetselt ette nähtud.
44.      Lõpuks näib mulle, et mõiste „vastutusele võtmine“ eesmärgipärane lähenemine tuleneb direktiivi 2016/680 kujunemisloost ja vastab selle eesmärkidele.
45.      Esiteks märgin selle direktiivi 2016/680 kujunemisloo kohta, et Lissaboni lepingu jõustumisega näis ELTL artikkel 16 olevat asjakohane õiguslik alus raamotsuse 2008/977/JSK läbivaatamiseks(28). Nagu on märgitud direktiivi 2016/680 põhjenduses 10, tunnistas Lissaboni lepingu vastu võtnud valitsustevaheline konverents(29) oma lõppaktile lisatud deklaratsioonis nr 21 isikuandmete kaitse kohta kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö ja politseikoostöö valdkonnas, et kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö ja politseikoostöö eripära tõttu võib tekkida vajadus ELTL artiklil 16 põhinevate erinormide järele seoses isikuandmete kaitse ja isikuandmete vaba liikumisega kõnealustes valdkondades. Seepärast on komisjon teinud ettepaneku kahe õigusakti kohta, millest üks on määrus, millest saab isikuandmete kaitse üldmäärus, ja teine konkreetne andmekaitse kriminaalasjades(30), mida peetakse tundlikumaks ja mille suhtes kohaldatakse seega direktiivi, millega nõutakse liikmesriikide ülevõtmist, millest saab direktiiv 2016/680, mida kohaldatakse kõigi toimingute suhtes, mida kriminaalõiguse osalised võivad teha, olenemata sellest, kas neil toimingutel on piiriülene mõõde või mitte(31).
46.      Liidu lähtekoht seisnes seega selles, et eristada andmete töötlemist politsei- ja karistusõiguslikus kontekstis muust isikuandmete töötlemisest, et võtta arvesse selle direktiiviga 2016/680 hõlmatud valdkonna eripära, nimelt isikuandmete kaitset kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö valdkonnas ja politseikoostööd, nagu nähtub direktiivi põhjendustest 10 ja 11.
47.      Teiseks, mis puudutab direktiivi 2016/680 eesmärke, siis selle eesmärk on eelkõige, nagu nähtub selle põhjendustest 4, 7 ja 15, tagada füüsiliste isikute isikuandmete järjekindel kõrgetasemeline kaitse ja hõlbustada selliste andmete vahetamist liikmesriikide pädevate asutuste vahel, et tagada kriminaalõigusliku koostöö ja politseikoostöö tõhusus.
48.      Tuleb märkida, et nagu on õiguskirjanduses rõhutatud, võib kahekordne andmekaitsekord tekitada märkimisväärseid raskusi selle kindlaksmääramisel, kas asjakohane õigusakt on isikuandmete kaitse üldmäärus või direktiiv 2016/680(32).
49.      Seega on eriti oluline, et ühe ja sama kriminaalmenetluse raames ei kohaldata isikuandmete töötlemise suhtes kahte erinevat õigusakti üksnes põhjusel, et töötlemise viisid läbi erinevad õiguskaitseasutused sama menetluse eri etappides. Nimelt, kui kriminaalmenetluses otsuseid tegevad kriminaalkohtud jääksid direktiivi 2016/680 kohaldamisalast välja, viiks see – nagu komisjon kohtuistungil rõhutas – killustatud süsteemini, kus olenevalt asjaomasest menetlusetapist võib sama kriminaalmenetluse suhtes kohaldada kahte õigusakti.
50.      Selline lähenemine oleks minu arvates vastuolus mitte ainult õiguskindluse põhimõttega(33), vaid ka isikuandmete ühtse ja järjepideva kaitsega.
51.      Lisaks on õiguskaitseasutustel mõnel juhul direktiivi 2016/680 raames oma ülesannete täitmisel rohkem paindlikkust kui see, mis neil oleks isikuandmete kaitse üldmääruse raames(34). Eelkõige on „isikuandmete eriliikide“ töötlemine, mis hõlmab niinimetatud „tundlikke“ andmeid, lubatud üksnes siis, kui see on selle direktiivi artikli 10 kohaselt rangelt vajalik, samas kui see on isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 9 lõike 1 kohaselt keelatud, välja arvatud lõikes 2 ette nähtud erandite korral. Samuti on direktiivi 2016/680 artikli 4 lõike 1 punktis c, mis käsitleb võimalikult väheste andmete kogumise põhimõtet, ette nähtud, et isikuandmed peavad olema piisavad, asjakohased ega tohi olla ülemäärased, samas kui isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punktis c on ette nähtud, et isikuandmed peavad olema piisavad ja piirduma sellega, mis on vajalik nende töötlemise eesmärgi seisukohast.
52.      Direktiivi 2016/680 kohaldamine kogu kriminaalmenetluse vältel on seega seda enam õigustatud, et isikuandmete kaitse eeskirjad võivad teatavates aspektides erineda isikuandmete kaitse üldmääruse eeskirjadest.
53.      Lõpuks on kriminaalmenetluses killustatud lähenemisviisi raske ühitada direktiivi 2016/680 põhjenduses 7 sätestatud eesmärgiga hõlbustada isikuandmete vahetamist liikmesriikide pädevate asutuste vahel, et tagada tõhus õiguskoostöö kriminaalasjades ja politseikoostöö.
54.      Eelnevast tuleneb, et isikuandmete töötlemine, mida teostab liikmesriigi kohus kriminaalasja menetlemisel, kuulub direktiivi 2016/680 kohaldamisalasse kui isikuandmete töötlemine pädeva asutuse poolt kuritegude uurimiseks.
Sisulised küsimused
55.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2016/680 artikli 4 lõike 1 punktiga c, artikli 8 lõikega 1 ja artikliga 10 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et kriminaalkohus kontrollib süstemaatiliselt kogu NPK § 272 lõikes 1 nimetatud teavet, ja seda üksnes eesmärgiga tuvastada süüdistatava isikusamasus kriminaalmenetluses(35).
56.      Tuletan meelde, et Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklitega 7 ja 8 tagatud põhiõigused eraelu puutumatusele ja isikuandmete kaitsele ei ole absoluutsed eelisõigused. Seega võib piiranguid seada tingimusel, et vastavalt harta artikli 52 lõikele 1 on need ette nähtud seadusega ning need arvestavad põhiõiguste olemust ja on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega(36).
57.      Direktiivi 2016/680 artikli 4 lõike 1 punktis c ette nähtud võimalikult väheste andmete kogumise põhimõte ja selle direktiivi artikli 8 lõikes 1 ette nähtud töötlemise seaduslikkuse põhimõte kohustavad seega liikmesriike ette nägema, et kõnealused isikuandmed on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega piisavad, asjakohased ega ületa nende töötlemise eesmärke ning et töötlemine on taotletavate eesmärkide seisukohast vajalik.
58.      Lisaks on direktiivi 2016/680 artikli 10 – mis kujutab endast erisätet, mis reguleerib isikuandmete eriliikide töötlemist ja eelkõige andmeid, millest ilmneb rassiline või etniline päritolu – eesmärk tagada asjaomase isiku tugevam kaitse sellise töötlemise eest, mis asjaomaste andmete erilise tundlikkuse ja nende töötlemise konteksti tõttu võib nähtuvalt direktiivi põhjendusest 37 kaasa tuua suure ohu põhiõigustele ja -vabadustele, nagu õigus eraelu puutumatusele ja õigus isikuandmete kaitsele, mis on tagatud harta artiklitega 7 ja 8(37).
59.      Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne viia pärast prokuröri esitatud süüdistust läbi kohtumenetlus kriminaalasjas. Selle ülesande täitmiseks tuleb tal ametlikult tuvastada kohtusse ilmunud isiku isikusamasus ja eelkõige see, kas tegemist on isikuga, kellele on esitatud süüdistus(38). Süüdistatava isikusamasuse kontrollimiseks kohustab NPK § 272 lõige 1 eelotsusetaotluse esitanud kohut süstemaatiliselt küsima igas konkreetses kohtuasjas ilmunud isikult teatavat hulka isikuandmeid, milleks on tema täielik nimi, sünniaeg ja -koht, etniline päritolu, kodakondsus, elukoht, haridus, perekonnaseis ja isikukood ning varasemad karistused.
60.      Süüdistatava isiku isikuandmete kontrollimise eesmärk on iseenesest õiguspärane ja võib kuuluda liidu poolt tunnustatud üldise huvi alla harta artikli 52 lõike 1 tähenduses, eelkõige selleks, et vältida vigu kohtusse ilmunud isiku suhtes.
61.      Seega tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kontrollida, kas kõnealune andmete kogumise nõue on esiteks sobiv, et aidata kaasa taotletava isikusamasuse kontrollimise eesmärgi saavutamisele, teiseks, kas see on vajalik, mis tähendab, et ei ole alternatiivseid meetmeid, mis riivaksid vähem õigust isikuandmete kaitsele ja on eesmärgi saavutamiseks siiski sama tõhusad(39), ning kolmandaks, kui see on selle eesmärgiga proportsionaalne, mis eeldab tasakaalu ühelt poolt taotletava üldise huvi eesmärgi ja teiselt poolt selle isiku õiguste vahel, kelle isikuandmeid kogutakse(40), kusjuures Euroopa Kohus on pädev andma talle tarvilikke tõlgendamisjuhiseid.
62.      Märgin, et esitatud küsimus ei puuduta teatavate perekonnaseisu- ja isikutuvastusandmete, nagu nimed, sünniaeg ja isikukood, kogumist. Pealegi on need andmed traditsiooniliselt identifitseerimistunnused, sealhulgas perekonnaseisu ja isikut tõendavaid dokumente käsitlevate Bulgaaria õigusnormide kohaselt(41).
63.      Seevastu tõstatab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse, kas proportsionaalne on teatud selliste andmete süstemaatiline kogumine, nagu esiteks sünnikoht ja kodakondsus, teiseks elukoht, haridus, perekonnaseis ja varasemad karistused ning kolmandaks etniline päritolu, mida tuleb üksteise järel käsitleda.
64.      Esiteks on osa neid andmeid, nagu sünnikoht ja kodakondsus, „peamised perekonnaseisuandmed“(42). Seega võimaldavad need kontrollida selle isiku isikusamasust, keda süüdistusakt puudutab, ja vältida eksitusi. Lisaks ei ole sellise teabe kogumisega kaasnev sekkumine õigusesse eraelu puutumatusele ja isikuandmete kaitsele selline, et pärast asjaomaste huvide kaalumist oleks see taotletava isikusamasuse kontrollimise eesmärgi suhtes ebaproportsionaalne.
65.      Teiseks, mis puudutab täiendavate andmete kogumist hariduse, perekonnaseisu, elukoha ja varasemate karistuste kohta, nagu on meenutanud eelotsusetaotluse esitanud kohus ja komisjon oma kirjalikes seisukohtades, siis võib see olla asjakohane ka muudel eesmärkidel kui isiku tuvastamine. Nimelt võib karistuse individualiseerimiseks olla oluline haridus ja perekonnaseis. Elukoht võib mängida rolli karistuse täideviimise üleviimisel teise riiki. Samuti võib varasemate karistuste põhjal olla võimalik tuvastada, kas tegemist on korduva rikkumisega või mitte. Siiski, esiteks, nagu nähtub Bulgaaria menetlusnormidest, ei saa seda teavet, mida kohtukolleegiumi president kogub selles staadiumis, kus kontrollitakse tema ette ilmunud isiku isikusamasust, kasutada sisulise otsuse tegemiseks ning sellel ei ole tõendusjõudu. Teiseks ja igal juhul ei piisa nende andmete usaldusväärsuse tõendamiseks süüdistatava küsitlemisest ja tema vastuste salvestamisest. Nimelt tuleb tutvuda ametlike dokumentidega, nagu karistusregistri, väljavõttega perekonnaseisu registrist või diplomiga, või need esitada.
66.      Neil asjaoludel olen arvamusel, et õigusnormid, mis kohustavad vahet tegemata ja üldiselt küsitlema süstemaatiliselt iga süüdistatavat nende täiendavate andmete osas ja seejärel kandma need vastused protokolli, võivad minna kaugemale sellest, mis on üksnes tema tuvastamiseks vajalik. Tuvastamise nõue ei kohusta minu arvates süstemaatiliselt töötlema kõiki loetletud andmete kategooriaid, vaid üksnes neid, mis on konkreetseid asjaolusid arvestades vajalikud, et hajutada põhjendatud kahtlusi kohtusse ilmunud isiku isikusamasuse suhtes, mida peab hindama liikmesriigi kohus.
67.      Lisaks, isegi kui möönda, et teatud andmed hariduse, perekonnaseisu, elukoha ja varasemate karistuste kohta võivad teatud juhtudel olla süüdistatava isiku tuvastamiseks vajalikud, eeldab proportsionaalsuse põhimõte ka seda, et kaalutakse kõiki asjakohaseid asjaolusid ning tasakaal luuakse taotletava üldise huvi eesmärgi olulisuse ning andmesubjekti põhiõiguste ja isikuandmete kaitse riive raskuse vahel(43). Asjaolu, et neid andmeid küsitakse süstemaatiliselt, koos asjaoluga, et kogumine toimub avalikul kohtuistungil, et need andmed salvestatakse protokolli ja seejärel säilitatakse toimikus, millega pooltel on võimalik tutvuda, võib aga kujutada endast riivet, mis läheb kaugemale sellest, mis on kriminaalmenetluse selles algstaadiumis isiku tuvastamiseks vajalik.
68.      Kolmandaks, mis puutub „etnilise päritolu“ andmetesse, siis tuleb meelde tuletada, et direktiivi 2016/680 artiklis 10 on ette nähtud, et tundlike andmete töötlemine on lubatud „üksnes siis, kui see on rangelt vajalik“, mis kujutab endast rangemat töötlemise seaduslikkuse tingimust ning eeldab muu hulgas eriti ranget kontrolli selle üle, et järgitakse „võimalikult väheste andmete kogumise“ põhimõtet, nagu see tuleneb selle direktiivi artikli 4 lõike 1 punktist c, mille puhul see nõue kujutab endast nimetatud põhimõtte konkreetset kohaldamisviisi nende tundlike andmete suhtes(44). Määrsõna „üksnes siis“ kasutamine enne väljendit „kui see on rangelt vajalik“, rõhutab, et nende konkreetset liiki andmete töötlemist saab pidada lubatavaks ainult piiratud arvul juhtudel, samas kui töötlemise „absoluutset“ vajalikkust tuleb hinnata eriti rangelt(45).
69.      Avalikul kohtuistungil igale süüdistatavale süstemaatiliselt esitatud küsimus tema „etnilise päritolu“ ja seega selle isiku etnilise kuuluvuse kohta, ei vasta kuidagi direktiivi 2016/680 artiklis 10 sätestatud nõuetele(46). Süüdistatava isiku saab nimelt üldjuhul tuvastada juba kättesaadavate perekonnaseisuandmete ja isikut tõendavate andmetega, eelkõige isikut tõendavate dokumentide abil, ilma et kasutataks tema etnilise päritolu näitajat. Lisaks eeldab absoluutse vajalikkuse nõue konkreetsete asjaolude alusel tõendamist, et selle konkreetse teabe puudumisel ei ole taotletavat eesmärki võimalik saavutada samaväärselt. Üldine ja vahet tegemata kohustus koguda selliseid isikuandmeid, mis on kehtestatud menetluse selles staadiumis süüdistatava isiku tuvastamiseks ja mis ei sõltu selle tuvastamisega seotud konkreetsest raskusest, näib mulle aga põhimõtteliselt vastuolus nimetatud direktiivi artiklis 10 sõnastatud „range vajalikkuse“ nõudega(47).
70.      Eelnevast tuleneb, et minu arvates tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtule vastata, et direktiivi 2016/680 artikli 4 lõike 1 punkti c, artikli 8 lõiget 1 ja artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid nagu NPK § 272 lõige 1 osas, milles need nõuavad, et süüdistatava isikuandmeid elukoha, haridustaseme, perekonnaseisu, varasemate karistuste ja etnilise päritolu kohta töödeldakse süstemaatiliselt (kogutakse, salvestatakse ja säilitatakse) selle isiku isikusamasuse kontrollimisel kriminaalasjas, kuigi need andmed ei ole selleks vajalikud – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Ettepanek
71.      Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Sofiyski gradski sadi (Sofia linnakohus, Bulgaaria) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/680, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK, artikli 4 lõike 1 punkti c, artikli 8 lõiget 1 ja artiklit 10
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid nagu kriminaalmenetluse seadustiku (nakazatelno-protsesualen kodeks) § 272 lõige 1 osas, milles need nõuavad, et süüdistatava isikuandmeid elukoha, haridustaseme, perekonnaseisu, varasemate karistuste ja etnilise päritolu kohta töödeldakse süstemaatiliselt (kogutakse, salvestatakse ja säilitatakse) selle isiku isikusamasuse kontrollimisel kriminaalasjas, kuigi need andmed ei ole selleks vajalikud – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
1      Algkeel: prantsuse.
ii Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiiv, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK (ELT 2016, L 119, lk 89).
3      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1; edaspidi „isikuandmete kaitse üldmäärus“).
4      DV nr 86, 28.10.2005, muudetud ja täiendatud DV-ga nr 39, 1.5.2024.
5      DV nr 67, 27.7.1999, mida on muudetud ja täiendatud DV-ga nr 85, 8.10.2024.
6      DV nr 93, 11.8.1998, mida on muudetud ja täiendatud DV-ga nr 67, 4.8.2023.
7      DV nr 64, 7.8.2007, mida on muudetud ja täiendatud DV-ga nr 67, 9.8.2024.
8      DV nr 56, 13.7.1991.
9      Seega võib arutada küsimust, kas eelotsusetaotluse esitanud kohus ise kogub andmeid või on pädev asutus neid juba varem kogunud (vt selle kohta NPK § 138 lõige 2).
10      Vt isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 2 lõike 2 punkt d.
11      Isikuandmete kaitse üldmäärus on siiski kohaldatav isikuandmete töötlemisele „pädeva asutuse“ poolt selle direktiivi artikli 3 lõike 7 tähenduses, kui ta tegutseb muudel eesmärkidel, nagu tööhõive, töötajate koolitamine, arhiveerimine, teadusuuringud või statistika. Vt selle kohta 21. juuni 2022. aasta kohtuotsus Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka Leiser, M., ja Custers, B., „The Law Enforcement Directive: Conceptual Challenges of EU Directive 2016/680“, European Data Protection Law Review, 5. kd, nr 3, 2019, lk 367–378, eriti lk 371.
12      Olen seevastu arvamusel, et direktiivi 2016/680 artikli 3 lõike 7 punkt b ei puuduta kohtuid, vaid selles on väljendiga „muu asutus või üksus, kes teostab liikmesriigi õiguse kohaselt avalikku võimu süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise või nende eest vastutusele võtmise ja kriminaalkaristuste täitmisele pööramise […] eesmärgil“ mõeldud eraõiguslikke asutusi. Selle all võib mõelda erastatud politseijõude või eraõigusliku asutuse juhitavaid vanglaid. Vt selle kohta Purtova, N., „Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public-private partnerships“, International Data Privacy Law, 8. kd, nr 1, veebruar 2018, lk 52–68. Vt ka De Hert, P., ja Sajfert, J., „Chapter 10: Variety, velocity and volume of personal data in criminal investigations and proceedings: the limits drawn by the purpose limitation and data minimization principles in Directive (EU) 2016/680“, teoses Research Handbook on EU Criminal Law, toimetanud Mitsilegas, V., Bergström, M., ja Quintel, T., Edward Elgar Publishing, 2024, 2. trükk, lk 212–228.
13      Selles põhjenduses on märgitud, et „[k]uigi käesolevat direktiivi kohaldatakse ka liikmesriikide kohtute ja muude õigusasutuste tegevuse suhtes, ei tohiks järelevalveasutuste pädevus hõlmata isikuandmete töötlemist, kui kohtud täidavad õigusemõistmise funktsiooni, et kaitsta kohtunike sõltumatust nende õigusemõistmise funktsiooni täitmisel. […]“.
14      Vt analoogia alusel isikuandmete kaitse üldmääruse analoogse sätte kohta 24. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Autoriteit Persoonsgegevens (C‑245/20, EU:C:2022:216, punkt 26). See kohtuotsus puudutas haldusvaidlust andmetöötluse üle, mida tegi kohus seoses isikuandmeid sisaldavate kohtumenetluse dokumentide ajutise kättesaadavaks tegemisega ajakirjanikele, ning seda töötlemist peeti isikuandmete kaitse üldmääruse tähenduses õigusemõistmise funktsiooni täitmiseks.
15      Vt sellega seoses Tosconi, L., ja Bygrave, L. A., „Article 3 – Definitions“, teoses The EU Law Enforcement Directive (LED): A Commentary, toimetanud Kosta, E., ja Boehm, F., Oxford University Press, 2024, lk 79–132, eriti lk 104, nr 7.2.4, kus osundatakse ka komisjoni eksperdirühma 2. oktoobri 2017. aasta 12. koosoleku protokolli isikuandmete kaitse üldmääruse ja direktiivi 2016/680 kohta, mainitakse liikmesriikide kokkulepet, et direktiivi kohaldatakse kriminaalkohtutes (dokument on kättesaadav aadressil: https://ec.europa.eu/transparency/expert-groups-register/screen/expert-groups/consult?lang=fr&groupID=3461).
16      Direktiivi artikkel 18 „Andmesubjekti õigused kriminaaluurimises ja -menetluses“ käsitleb eelkõige teabe saamise, andmetega tutvumise, nende parandamise ja kustutamise õiguse kasutamist ning näeb ette, et neid õigusi kasutatakse kooskõlas liikmesriigi õigusega, kui „isikuandmed sisalduvad kohtuotsuses, karistusregistris või kriminaaluurimise ja -menetluse käigus töödeldavas toimikus“.
17      Vt direktiivi 2016/680 põhjendus 20.
18      Lisan, et nagu on märgitud nimetatud direktiivi põhjenduses 20, ei võta see liikmesriikidelt võimalust neid töötlemistoiminguid ja -menetlusi oma riigisisestes kriminaalmenetluse normides täpsustada.
19      Kuigi Euroopa Kohus on teinud kohtuotsuseid direktiivi 2016/680 kohaldamisala kohta, ei puuduta need seda küsimust. Näiteks ei saa lennuettevõtjaid, isegi kui neil on seadusest tulenev broneeringuinfo edastamise kohustus, pidada pädevateks asutusteks direktiivi 2016/680 artikli 3 lõike 7 tähenduses (vt 21. juuni 2022. aasta kohtuotsus Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, punkt 81). Vt ka kohtujurist Pikamäe ettepanek kohtuasjas Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2021:991, punkt 28) Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (avalikus teenistuses huvide konfliktide ennetamise kõrge komisjon, Leedu) kohta, kelle suhtes kohaldati isikuandmete kaitse üldmäärust (vt 1. augusti 2022. aasta kohtuotsus Vyriausioji tarnybinės etikos komisija, C‑184/20, edaspidi „kohtuotsus Vyriausioji tarnybinės etikos komisija“, EU:C:2022:601). Samuti ei ole Ceļu satiksmes drošības direkcija (liiklusohutuse amet, Läti) direktiivi 2016/680 tähenduses „pädev asutus“ põhikohtuasjas kõne all olnud tegevuses, mis seisneb liiklusohutuse eesmärgil isikuandmete avaldamises seoses karistuspunktidega (vt 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus Latvijas Republikas Saeima (karistuspunktid) (C‑439/19, EU:C:2021:504, punkt 71).
20      8. detsembri 2022. aasta kohtuotsus (C‑180/21, edaspidi „kohtuotsus Inspektor“, EU:C:2022:967). Selles kohtuotsuses tekkis küsimus, kas isikuandmeid, mis saadi siis, kui asjaomane isik näis olevat uuritava süüteo kannatanu, võis hiljem töödelda tema kui kahtlustatava või süüdistatava vastu, kui neid koguti ja töödeldi esialgu muudel eesmärkidel, nimelt avastamise ja uurimise eesmärgil. Selles kontekstis otsustas kohus, et kui isikuandmed on kogutud kuriteo „avastamise“ ja „uurimise“ eesmärgil ning neid on hiljem töödeldud „vastutusele võtmise“ eesmärgil, vastab nimetatud kogumine ja töötlemine erinevatele eesmärkidele (punkt 44) ning et vastutava töötleja poolt töötlemise proportsionaalsuse hindamine tuleb läbi viia, pidades igaüht neist eesmärkidest eraldi ja eraldiseisvaks eesmärgiks (punkt 56).
21      Kohtuotsus Inspektor (punkt 59).
22      Vt kohtujurist Campos Sánchez-Bordona ettepanek kohtuasjas Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (andmetöötluse eesmärgid – kriminaalmenetlus) (C‑180/21, EU:C:2022:406, joonealune märkus 15). Nii on see direktiivi 2016/680 saksa-, prantsus-, inglis-, itaalia- ja hollandikeelse versiooni puhul, välja arvatud hispaaniakeelse versiooni puhul, milles on nimetatud enjuiciamiento (kohtumenetlus) otseses mõttes, mis on ette nähtud üksnes kohtutele.
23      Riiklike süsteemide mitmekesisuse ning kohtuniku ja prokuratuuri ülesannete vastastikuse täiendavuse kohta vt Euroopa Kohtunike Konsultatiivnõukogu (CCJE) ja Euroopa prokuröride konsultatiivnõukogu (CCPE) ühisarvamus kohtunike ja prokuröride suhete kohta [1075. koosolek] (CM(2009)192). Vt võrdleva lähenemisviisi kohta ka Pradel, J., Droit pénal comparé, Dalloz, Paris, 2016, 4. trükk, eriti nr 145 jj. Vt ka direktiivi ülevõtmise kohta eri liikmesriikides, Franssen, V., ja Corhay, M., „Article 18 – Rights of the data subject in criminal investigations and proceedings“, teoses The EU Law Enforcement Directive (LED): A Commentary, op. cit., lk 321–330, eriti alapealkiri B.3. „National legislation“, lk 325–328.
24      Oma arvamuses nr 6/2015 Une nouvelle étape vers une protection européenne complètes des données (28. oktoober 2015) punktis VI, mis käsitleb järelevalveasutuste volitusi, rõhutas Euroopa Andmekaitsenõukogu (CEPD) ise liikmesriikide riiklike süsteemide erinevuste tähtsust ja asjaolu, et alati ei ole selge, kas ja millal prokurörid on „sõltumatud õigusasutused“ ja mil määral nende tegevus on õiguslikku laadi. Vt ka komisjoni eksperdirühma 20. veebruari 2018. aasta 15. koosoleku protokolli isikuandmete kaitse üldmääruse ja direktiivi 2016/680 kohta, mille punktis 5 viidatakse direktiivi sellekohase ülevõtmise raskustele, kusjuures mõni liikmesriik rõhutab, et nende prokuröridel on sama sõltumatuse tase kui kohtunikel (kättesaadav aadressil: https://ec.europa.eu/transparency/expert-groups-register/screen/meetings/consult?lang=en&meetingId=3656&fromExpertGroups=true).
25      Vt kohtuotsus Inspektor (punkt 53), milles Euroopa Kohus rõhutas, et „„vastutusele võtmise“ eesmärgil isikuandmete töötlemisel on nende andmete eesmärk tõendada süüdistatavatele süüks pandavate tegude piisav tõenduslik väärtus ja nende tegude kriminaalõigusliku kvalifitseerimise õigsust, et pädev kohus saaks otsuse teha“.
26      Nagu kohtuistungil märgiti, ei ole Bulgaaria karistusõiguses eeluurimiskohtunikku, vaid „kohtulik uurimine“ või „kohtulik eeluurimine“, mis järgneb politseiuurimisele.
27      Vt isikuandmete kaitse üldmääruse kohaldamise erandite kitsa tõlgendamise kohta kohtuotsus Inspektor (punkt 78)_millest tuleneb, et kui prokuratuur tegutseb haldusvastutuse tuvastamise hagi raames riigi kaitsmise eesmärgil, ei ole tema eesmärk tagada sellele prokuratuurile direktiivi 2016/680 artikli 1 lõikes 1 sätestatud eesmärkidel pandud ülesandeid ning seega kohaldatakse isikuandmete kaitse üldmäärust. Samuti kuulub ettevõtja veebisaidil avaldatud sõidukite müügikuulutustega seotud isikuandmete kogumine liikmesriigi maksuhalduri poolt isikuandmete kaitse üldmääruse esemelisse kohaldamisalasse, kuna neid andmeid ei koguta spetsiaalselt sellise kriminaalmenetluse jaoks või seoses riigi tegevustega kriminaalõiguse valdkonnas (vt 24. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Valsts ieņēmumu dienests (isikuandmete töötlemine maksustamise eesmärgil) (C‑175/20, EU:C:2022:124, punktid 44–46).
28      Nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsus kriminaalasjades tehtava politsei- ja õigusalase koostöö raames töödeldavate isikuandmete kaitse kohta (ELT 2008, L 350, lk 60). Selle kohaldamisala piirdus isikuandmete piiriülese töötlemisega.
29      Liikmesriikide valitsuste esindajate konverents, lõplik akt, vastu võetud Brüsselis 3. detsembril 2007 (CIG 15/07), kättesaadav aadressil: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/CG-15‑2007-INIT/fr/pdf.
30      25. jaanuari 2012. aasta ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv üksikisikute kaitse kohta seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega kuritegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumise kohta [COM(2012)0010].
31      Vt De Hert, P., ja Papakonstantinou, V., „The New Police and Criminal Justice Data Protection Directive. A First Analysis“, New Journal of European Criminal Law, 7. kd, nr 1, 2016, lk 7–19; ja Brière, C., „Défaut de transposition de la directive sur la protection des données dans le domaine pénal: vers une application ordinaire de l’article 260, paragraphe 3, TFUE. CJUE (8e
ch.), 25.02.2021, Commission européenne/Royaume d’Espagne (Directive données à caractère personnel – Domaine pénal), aff. C‑658/19, EU:C:2021:138“, Revue des affaires européennes, kd 1, 2021, lk 223–233.
32      Vt selle kohta Sajfert, J., ja Quintel, T., „Data Protection Directive (EU) 2016/680 for Police and Criminal Justice Authorities“, SSRN Electronic Journal, 2017, eriti I.1 „Meandering between the Directive and the GDPR“, mille kohaselt ei ole isikuandmete kaitse üldmääruse ja direktiivi 2016/680 vastavate kohaldamisalade eristamine ilmne. Nad toovad näiteks politseiametniku, kes töötleb isikuandmeid arhiveerimise eesmärgil ja kuulub sellisel juhul isikuandmete kaitse üldmääruse kohaldamisalasse, kuid märgivad, et kohaldatav vahend ei ole selge, kui politseiametnik tegutseb rände ja piirikontrolli valdkonnas isikusamasuse tuvastamiseks: Schengeni piiri ebaseaduslikku ületamist võib mõnikord pidada kuriteoks, kuid kui ebaseaduslik rändaja taotleb varjupaika, võib töötlemine kuuluda isikuandmete kaitse üldmääruse või mõne muu asjakohase valdkondliku raamistiku kohaldamisalasse, olenemata algatatud kriminaalmenetlusest. See näitab, kui keeruline on pädevatel asutustel kohaldada kahte erinevat õiguslikku korda sõltuvalt töötlemise eesmärgist. Vt ka Vogiatzoglou P., „Article 2 – Scope“, teoses The EU Law Enforcement Directive (LED): A Commentary, op. cit., lk 67–78, eriti alapealkiri C.2. „Between the LED and the GDPR“, lk 74–75. Vt ka Purtova, N., „Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public–private partnerships“, op. cit.
33      Kindluse põhimõte nõuab, et õigusnormide kohaldamine oleks õigussubjektide jaoks ootuspärane (vt 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega) (C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 76).
34      Vt selle kohta Sajfert, J., ja Quintel, T., „Data Protection Directive (EU) 2016/680 for Police and Criminal Justice Authorities“, op. cit., eriti alapealkiri I.4 „Croquis of the Directive“, lk 7, mille kohaselt näiteks on vastutaval töötlejal rohkem võimalusi piirata õigust andmetega tutvuda ja õigust saada teavet parandamisest keeldumise, kustutamise või töötlemise piiramise kohta direktiivi 2016/680 artikli 13 lõike 3, artikli 15 lõike 3 ja artikli 16 lõike 4 alusel ning isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 23 raames. Tegemist on nimelt „ametlike või õiguslike päringute, uurimiste või menetluste takistamise vältimisega“ ning eelkõige selles valdkonnas vastutusele võtmise kahjustamise vältimisega (vt direktiivi 2016/680 artikli 13 lõike 3 punktid a ja b). Vt ka Purtova, N., „Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public-private partnerships“, op cit., eriti lk 60; samuti De Hert, P., ja Sajfert, J., „Chapter 10: Variety, velocity and volume of personal data in criminal investigations and proceedings: the limits drawn by the purpose limitation and data minimization principles in Directive (EU) 2016/680“, op. cit., lk 222.
35      Juhin tähelepanu sellele, et eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et ta pöördus Konstitutsionen sadi (konstitutsioonikohus) poole, et viimane tuvastaks põhikohtuasjas kõne all oleva riigisisese õigusnormi vastuolu Bulgaaria Vabariigi põhiseadusega (Konstitutsia na Republika Bulgaria). Taotlus lükati aga vastuvõetamatuse tõttu tagasi, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus ei võtnud arvesse isikuandmete kaitse seaduse (Zakon za zashtita na lichnite danni) 1. jaanuarist 2002 kehtinud kaheksandat peatükki (DV nr 1, 4.1.2002), muudetud ja täiendatud DV-ga nr 70, 20.8.2024 (edaspidi „ZZLD“); selle seadusega võeti üle direktiiv 2016/680. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et ZZLD regulatsioon on üldine ja kuna NPK § 272 lõige 1 on eriseadus, siis on see endiselt kohaldatav. Tuletan meelde, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on pädev tõlgendama oma riigisisest õigust (vt 30. aprilli 2024. aasta kohtuotsus M. N. (EncroChat) (C‑670/22, EU:C:2024:372, punkt 76)), ja olen seega arvamusel, et küsimust tuleb sellisena, nagu see on esitatud, pidada asjakohaseks (vt 26. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (biomeetriliste ja geneetiliste andmete registreerimine politsei poolt) (C‑205/21, edaspidi „kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti“, EU:C:2023:49, punkt 54)).
36      Vt 30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Direktor na Glavna direktsia „Natsionalna politsia“ pri MVR – Sofia (C‑118/22, edaspidi „kohtuotsus Direktor na Glavna direktsia“, EU:C:2024:97, punkt 39).
37      Vt kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (punkt 116 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt mõiste „etniline päritolu“ kohta teises kontekstis 18. detsembri 2025. aasta kohtuotsus Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, punktid 71 jj), mis käsitleb nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/43/EÜ, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust (EÜT 2000, L 180, lk 22; ELT eriväljaanne 20/01, lk 23).
38      Tegemist ei ole politsei poolt uurimise käigus andmete kogumisega süüdistatava isiku tuvastamiseks või võrdlemiseks, nagu see oli näiteks kohtuasjas, milles tehti 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine) (C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 84).
39      Vt analoogia alusel 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus Latvijas Republikas Saeima (karistuspunktid) (C‑439/19, EU:C:2021:504, punktid 109 ja 110).
40      Vt analoogia alusel kohtuotsus Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (punkt 98 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka kohtuotsus Direktor na Glavna direktsia (punkt 62).
41      Vt käesoleva ettepaneku punktid 12–15.
42      Vt ZGRi § 8 lõige 1, mille sisu on esitatud käesoleva ettepaneku punktis 12.
43      Vt analoogia alusel kohtuotsus Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (punkt 98 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka kohtuotsus Direktor na Glavna direktsia (punkt 62).
44      Vt kohtuotsus Direktor na Glavna direktsia (punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
45      Vt kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (punkt 118 jj) ja 20. novembri 2025. aasta kohtuotsus Policejní prezidium (biomeetriliste ja geneetiliste andmete säilitamine) (C‑57/23, EU:C:2025:905, punkt 78). Vt ka kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Comdribus (C‑371/24, EU:C:2025:631, punkt 43 jj).
46      Lisaks tekib mul küsimus, mis on selle küsimuse mõte, mis puudutab „etnilist päritolu“, mis võib tekitada probleeme seoses liidu väärtustega ELL artikli 2 tähenduses.
47      Vt selle kohta kohtuotsus Ministerstvo na vatreshnite raboti (punktid 128 ja 129); Simon, D., „Données personnelles – Traitement des données sensibles dans les procédures pénales“, Revue Europe, LexisNexis, nr 3, 2023, kommentaar nr 112.