SKLEP
Višje sodišče v Ljubljani je v senatu, ki so ga sestavljali višja sodnica Katarina  
Parazajda kot predsednica, višji sodnik mag. Matej Čujovič kot poročevalec ter  
višja sodnica Katarina Marolt Kuret kot članica,
v pravdni zadevi tožeče stranke: T. T., ..., ki jo zastopa ..., odvetnica v Ljubljani,  
proti toženi stranki: Z. Z., ..., Nemčija, ki ga zastopa Odvetniška pisarna ..., o. p., d. 
o. o., iz Celja, 
zaradi zaupanja mladoletnega otroka v varstvo in vzgojo, določitve preživnine  
in stikov,
odločalo  o  pritožbi  tožnice  proti  sklepu  Okrožnega  sodišča  v  Ljubljani  P 
969/2017-IV-191 s 14. novembra 2018
ter na seji senata 17. julija 2019
1
IV Cp 1317/2019
SKLENILO:
Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.
OBRAZLOŽITEV:
1. Sodišče prve stopnje je zavrglo tožbo v delu, ki se nanaša na zaupanje  
mladoletne A. A. v vzgojo in varstvo ter na določitev stikov.
2. Tožnica  v  pravočasni  pritožbi  izpodbija  odločitev  sodišča  prve  stopnje, 
kolikor je z njo odločeno o zavrženju tožbe glede vzgoje in varstva. Kot  
bistveno navaja, da je bil med strankama v teku postopek Pom-i, v katerem  
je toženec predložil nekakšen dogovor, sklenjen med strankama v Nemčiji,  
in sicer še v času trajanja zunajzakonske skupnosti. Postopek Pom-i se je  
zaključil s sklenitvijo sodne poravnave, iz zapisnika pa jasno izhaja, da se  
stranki glede dodelitve otroka v vzgojo in varstvo ne strinjata. Navaja, da je  
v času porodniškega dopusta z mladoletno A. A. obiskala očeta v … . Ta ji  
je rekel, da mora podpisati neke listine, da bi lahko tudi on poskrbel za  
urgentno zdravljenje hčerke ali če bi bila pripeljala v bolnico v Nemčijo, če  
bi  se  materi  kaj  zgodilo.  Sama  ne  govori  in  ne  razume  nemško,  a  je  
podpisala papirje, ni pa dobila ne izvoda ne kopije, dokler sporazuma v  
Pom-i ni predložil toženec. Nikoli ni bila seznanjena s posledicami podpisa  
niti z dejstvom, da je na podlagi tega sporazume nepreklicno in za vse  
večne čase odločeno, da glede A. A. izvajata skupno starševstvo. Dogovor  
o tem je bil sklenjen 25. 8. 2016 pri Uradu za mladino v Berlinu, vendar  
tega ni mogoče šteti kot pravnomočno razsojeno stvari v smislu ZPP. Prvič,  
ker ni bila opozorjena na posledice, sploh ne v jeziku, ki bi ga razumela.  
Drugič, ker je bil dogovor sklenjen z namenom zagotavljanja zdravstvene  
oskrbe otroku v času obiska v Nemčiji. Tretjič, ni vedela niti se ni strinjala,  
da je oče deklico stalno prijavil za bivanje v Nemčiji, saj je bila tožnica kot  
vrhunska strokovnjakinja zaposlena v Sloveniji in ni bilo govora, da bi se  
selila v Nemčijo, kjer ne bi imeli od česa živeti. Četrtič, ker je bil dogovor  
sklenjen v času trajanja zunajzakonske skupnosti in tak dogovor niti po  
nemškem  pravu  ni  nespremenljiv.  Petič,  ker  oče  skupnega  starševstva,  
skupnega skrbništva ali česa podobnega dejansko ne izvaja in tega nikoli ni  
2
izvajal,  kar  opiše  s  primeri  iz  preteklosti.  Šestič,  da  je  ob  spremembi  
življenjskih  okoliščin  običajno,  da  se  dogovor  preseže  in  prilagodi  
obstoječemu  dejanskemu  stanju.  In  sedmič,  da  se  toženec  ne  more  
sklicevati  na  tujo  odločbo,  dokler  ni  bil  izpeljan  postopek  njenega  
priznanja. V nadaljevanju opozarja še na ZMZPP, ki izrecno terja priznanje  
tuje odločbe, da bi imela pravno veljavo, vendar sodišče tega zakona sploh  
ni  uporabilo.  Izpodbijani  sklep  je bil  izdan  tik  pred  prvim  narokom  in  
tožnica  ni imela  možnosti,  da se izjavi. Predlaga razveljavitev  sklepa v  
izpodbijanem delu.
3. Toženec na vročeno pritožbo ni odgovoril.
4. Pritožba ni utemeljena.
5. Razlog, zaradi katerega je sodišče prve stopnje zavrglo tožbo, kolikor se  
tožbeni  zahtevek  nanaša  na  ureditev  stikov  med  mladoletnim  otrokom  
pravdnih strank in očetom – tožencem, je v tem, da sta pravdni stranki pred  
sodiščem sklenili sodno poravnavo, 1 s katero sta uredili stike. Ta odločitev  
za pritožnico izrecno ni sporna in je ne izpodbija.
6. Razlog, zaradi katerega je sodišče prve stopnje zavrglo tožbo, kolikor se  
tožbeni  zahtevek  nanaša na dodelitev  istega otroka v vzgojo in varstvo  
mami - tožnici, pa je v tem, da sta pravdni stranki v Nemčiji, na Uradu za  
mladino v Berlinu, sklenili dogovor o skupnem skrbništvu (v nadaljevanju:  
sporazum). S tem je bilo sodišče prve stopnje sicer seznanjeno že nekaj  
časa (točneje od 8. 12. 2017), ko ga je o tem obvestilo sodišče, ki je vodilo  
postopek Pom-i (list. št. 117), vendar je tožbo zavrglo šele, ko je toženec to  
izrecno zahteval (list. št. 163). Toženčeva vloga, v kateri je terjal zavrženje  
tožbe  v  tem  delu  zaradi  že  pravnomočno  razsojene  oziroma  poravnane 
stvari  (res  iudicata/res  transacta),  je  bila  tožnici  vročena  30.  8.  2019  
(vročilnica, speta k list. št. 163), vendar se nanjo ni odzvala; možnost izjave  
je  torej  imela,  a  je  do  izdaje  izpodbijanega  sklepa  (18.  11.  2018)  ni  
izkoristila. Očitek, da ji ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem,  
zato ni utemeljen. Pritožbeno sodišče še pripominja, da bo v nadaljevanju v  
celoti obravnavalo njeno pritožbo, katere pretežni del se nanaša ravno na  
pripombe v zvezi s sporazumom, sklenjenim v Nemčiji, ter bo nanje tudi  
vsebinsko  odgovorilo.  Na  ta  način  tožnica  ne  bo  v  nobenem  primeru  
prikrajšana za pravico do izjave.
1 Pom-i 437/2017 s 30. 3. 2018, list. št. 144 v spisu.
3
7. Najprej  o  uporabi  prava.  Tožnica  sicer  pravilno  opozarja,  da  gre  za  
razmerje  z  mednarodnim  elementom,  spregleda  pa,  da  je  Slovenija,  
Nemčija pa tudi, članica Evropske unije. Pravna podlaga za odločanje v tej  
zadevi zato ni ZMZPP, temveč Uredba Sveta (ES) 2201/2003 s 27. 11.  
2003  o  pristojnosti  in  priznavanju  ter  izvrševanju  sodnih  odločb  v  
zakonskih  sporih  in  sporih  v  zvezi  s  starševsko  odgovornostjo  ter  
razveljavitvi uredbe (ES) št. 1347/2000 (t. i. Uredba Bruselj II a oziroma  
Bruselj II bis, v nadaljevanju: Uredba). Gre za mednarodno pogodbo, ki  
prevlada nad nacionalno zakonodajo.
8. Uredba se uporablja ne glede na vrsto sodišča v civilnih zadevah, ki se  
nanašajo na podelitev, izvrševanje, prenos, omejitev ali odvzem starševske  
odgovornosti (člen 1/1.(a)). Zadeve iz navede določbe Uredbe lahko zlasti  
zadevajo pravice do varstva in vzgoje otroka, pravice do stikov z otrokom,  
skrbništvo in podobne institute (člen1/2.(a),(b)). „Sodna odločba“ v smislu  
Uredbe pomeni vsako odločbo, ki se nanaša na starševsko odgovornost in  
jo je izdalo sodišč e države  čl anice, ne  glede na  to, kakšno je ime sodne  
odločbe, vključno s sklepom, odredbo ali odločbo (člen 2/4.), „sodišče“ pa  
pomeni vse organe v državi članici, ki so v skladu s členom 1 pristojni za  
odločanje o zadevah s področja uporabe te Uredbe (člen 2/1.).
9. Sporazum o skupnem skrbništvu, ki sta ga na Uradu za mladino v Berlinu  
sklenili pravdni stranki (priloga B 7) predstavlja sodno odločbo v smislu  
Uredbe,  ker  ustreza  vsem,  v  prejšnji  točki  te  obrazložitve  navedenim  
pogojem. Ker gre za dogovor med strankama,  je bil nemški organ tudi  
pristojen za sklepanje tega dogovora (člen 12/1(b) Uredbe). Taka odločba  
(in tu se pritožnica moti) za veljavnost v Republiki Sloveniji ne potrebuje  
nobenega postopka priznanja. V skladu z 21. členom Uredbe se namreč  
sodna odločba, izdana v državi članici, v drugih državah članicah prizna, ne  
da  bi  bilo  treba  za  priznanje  začeti  kakršen  koli  poseben  postopek.  
Razlogov  za  ne  priznanje  odločbe  o  starševski  odgovornosti  (člen  23)  
pritožbeno sodišče v tej zadevi, kot bo pojasnjeno v nadaljevanju, ne vidi.
10. Tožnica se je pod sporazum podpisala; da podpis ne bi bil njen, ne zatrjuje.  
4
Ne drži, da ni bila opozorjena na posledice in da ni razumela jezika, saj iz  
sporazuma izhaja, da je bil prisoten prevajalec, 2 ki je tožnici prevedel pouk  
o pravnem učinku izjave o skupnem skrbništvu, 3 tožnica pa je po prevodu  
podpisala, da ji je bil zapisnik o razpravi prebran in da ga je razumela.4 
11. Pritožbena navedba, da bi bil dogovor  sklenjen z namenom zagotavljanja  
zdravstvene oskrbe otroku v času obiska v Nemčiji, ne drži, saj je to v  
neposrednem nasprotju z vsebino sporazuma. N avedba, da mati ni vedela  
niti se ni strinjala, da je oče deklico stalno prijavil za bivanje v Nemčiji, saj  
je bila tožnica kot vrhunska strokovnjakinja zaposlena v Sloveniji in ni bilo  
govora, da bi se selila v Nemčijo, kjer ne bi imeli od česa živeti, pa je  
pravno  neodločilna,  saj  sta  se  stranki  naknadno  dogovorili  (glej  Pom-i  
437/2017 s 30. 3. 2018), da bo deklica bivala pri mami, a to ne vpliva ne  
predhodni dogovor, da starševstvo sicer izvajata skupaj. 
12. Pritožbene navedbe, da oče skupnega starševstva ni izvajal in ga ne izvaja,  
da  mora  biti  sporazum  spremenljiv  oziroma  da  je  ob  spremembi  
življenjskih  okoliščin  običajno,  da  se  dogovor  preseže  in  prilagodi  
obstoječemu dejanskemu stanju, bi bile lahko pravno odločilne le, če bi  
mati s tožbo uveljavljala spremembo predhodnega sporazuma, a je ni. S  
postavljenim tožbenim zahtevkom je zahtevala (prvo) dodelitev otroka v  
vzgojo in varstvo, pri tem pa zamolčala, da odločitev o njenem tožbenem  
zahtevku ne bi bila prva sodna odločitev v zvezi s tem otrokom. Seveda se  
lahko  predhodna  sodna  odločitev  v  družinskem  postopku  spremeni,  a  
sodišče izda novo odločbo o varstvu in vzgoji otroka le, če to zahtevajo  
spremenjene  razmere  in koristi otroka (četrti odstavek 421. člena ZPP).  
Spremenjene  razmere  pa  ne  pomenijo,  da  vsakršna  sprememba  ali  
katerikoli dogodek na strani otrok ali staršev že nujno vodi v vnovično  
sodno pretresanje vprašanja, komu od staršev naj otrok bo zaupan v varstvo  
in vzgojo.5 Spremembe morajo biti bistvene oziroma, povedano drugače, za  
spremembo pravnomočne odločitve morajo biti podani posebej utemeljeni  
razlogi.6 Nasprotno stališče bi izničilo učinek pravnomočno razsojene stvari  
(res iudicata), 7 kljub temu  da  ta v družinskih  zadevah  zaradi  varovanja  
otrokove koristi ni enak kot sicer. 8 Ker tožnica tožbe ni zastavila v smislu  
2 Glej točko 3. na prvi strani sporazuma.
3 Glej zapis na spodnjem delu prve strani sporazuma.
4 Glej zapis na drugi strani sporazuma.
5 Primerjaj sodbo VSL, št. IV Cp 2566/2015 s 13. 10. 2015.
6 Primerjaj sodbe VS RS II Ips 642/2008 z 9. 10. 2008, VSL IV Cp 6/2017 z 22. 2.  2017 in VSL IV Cp 2365/2016 s 
24. 11. 2016.
7 Sodba VSL, št. IV Cp 2007/2017 z dne 19. 12. 2017.
8 Vsaka nova okoliščina sicer omogoča novo sojenje, ne zagotavlja pa uspeha v smislu, da bo izdana  
5
421.  člena  ZPP  (ne  s  postavitvijo  ustreznega  tožbenega  tenorja  ne  s  
primerno  navedb  dejanski  okoliščin,  ki  bi  omogočale  presojo  otrokove  
koristi in spremenjenih okoliščin), je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno,  
ker jo je zavrglo iz razloga, da je stvar že res transacta. 
13. Na podlagi navedenega je višje sodišče pritožbo v skladu s 353. členom  
ZPP zavrnilo in izpodbijano sodbo potrdilo.
14. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na 413. členu ZPP.
Ljubljana, 17. julija 2019
Predsednica senata:
Katarina Parazajda, l.r.
nova odločba o varstvu in vzgoji. Učinek res iudicata je v družinskih zadevah še močnejši, saj mora  
biti  sprememba  bistvena,  kar  je  stvar  vsebinskega  pretresanja  vložene  pobude  za  spremembo  
odločbe o varstvu in vzgoji.
6