62003CC0079_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I –  Uvod
1. V tej zadevi gre za postopek proti Kraljevini Španiji zaradi neizpolnitve obveznosti, ker naj bi ta kršila nekatere določbe Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic(2) (v nadaljevanju: Direktiva ali Direktiva o pticah). Kot bo razvidno v nadaljevanju, imata Komisija Evropskih skupnosti in Kraljevina Španija na zadevo različne poglede.
2. Natančneje povedano se postopek nanaša na izvajanje in razlago členov 8 in 9 Direktive o pticah v zvezi s presojo dopustnosti tradicionalnega način lova z limanicami na način parany, ki se nanaša na nekatere vrste drozgov v avtonomni pokrajini Valencia.
3. Parany je sistem za lov na ptice. Sestavlja ga več limanic, nameščenih na drevo, ki zaradi predvajanega ptičjega petja privlači lovljene ptice. Ko se ptica dotakne limanice, se ta prilepi na njeno perje in ptica izgubi sposobnost letenja ter pade na tla, kjer jo tisti, ki skrbijo za parany, lahko ujamejo.
II – Upoštevno pravo
4. Člen 8 Direktive določa, da države članice za lov na ptice in njihovo ujetje ali ubitje po tej direktivi prepovejo uporabo vseh sredstev, naprav ali načinov, zlasti tistih iz Priloge IV, točka a, ki se uporabljajo za množično neselektivno ujetje oziroma ubitje ptic ali bi lokalno lahko povzročili izginotje vrste.
5. V Prilogi IV, točka a, so naštete predvsem limanice in eksplozivi.
6. Na podlagi člena 9(1) Direkitve o pticah lahko države članice odstopajo od določb členov 5, 6, 7 in 8, kadar ni na voljo druge zadovoljive rešitve, iz razlogov, navedenih v točkah a, b in c. Konkretneje, izjema je mogoča „zaradi preprečitve resne škode na posevkih, živini, gozdovih, ribiških območjih in vodi,“ (a) in „zaradi dopustitve ujetja, posedovanja ali druge sprejemljive oblike uporabe določenih ptic v majhnem številu pod strogo nadzorovanimi pogoji in na selektivni podlagi“ (c).
7. Lov na drozge na način parany v avtonomni pokrajini Valencia ureja uredba vlade Valencie št. 135/2000 z dne 12. septembra 2000, ki določa pogoje in formalnosti za izdajo dovoljenj za lov.(3) Ta uredba vlade določa:
– pogoje, ki jih mora izpolnjevati parany (to je razmik med limanicami, značilnosti limanice, ki se lahko uporablja, in drugo);
– vrsto ptic, ki jih je dovoljeno ujeti: cikovti (turdus philomelos), vinski drozgi (turdus iliacus), brinovke (turdus pilaris) in cararji (turdus viscivorus);
– lovsko sezono in v katerih delih dneva je lov dovoljen;
– največji ulov s pripravo.
III – Razhajanja med stališči
8. Komisija trdi, da je lov s paranyji način neselektivnega lova v smislu Priloge IV, točka a, k Direktivi o pticah. Na podlagi člena 8 Direktive je torej prepovedan. Ta način, pri katerem se uporabljajo limanice, namreč v zadostni meri ne zagotavlja preprečitev ujetja ptic drugih zaščitenih vrst, navedenih v Prilogi I k Direktivi, ali drugih ptic selivk ali ptic tistih vrst, za katere je sezona lova končana. Komisija meni, da posebni pogoji, ki jih morajo na podlagi uredbe vlade št. 135/2000 izpolnjevati paranyji, ne zadoščajo za to, da bi ta način lova lahko označili kot selektiven.
9. Komisija tudi meni, da uporaba tega načina ne sodi v okvir posebnih odstopanj, predvidenih v členu 9(1), točka a ali točka c, Direktive.
10. Po mnenju Komisije se na člen 9(1), točka a, tretja alinea, Direktive ni mogoče uspešno sklicevati. Prvič, španska vlada ni dokazala uveljavljanjega neobstoja „druge zadovoljive rešitve“ za preprečitev resne škode na vinogradih in oljčnih nasadih. Po mnenju Komisije so za varstvo posevkov pred škodo, ki bi jo lahko povzročile vrste zadevnih drozgov, na voljo ustrezne alternativne rešitve, kot je uporaba plašilnih topov ali lovskih pušk. Take alternativne rešitve uporabljajo tudi v drugih španskih regijah, v katerih imajo oljčne nasade in/ali vinograde, kot sta Andaluzija in Castille-La Manche. V teh regijah lov na ptice z limanicami ni več dovoljen in navedene alternativne rešitve očitno zadoščajo za varstvo posevkov.
11. Drugič, Komisija dvomi v obseg škode, ki ga navaja španska vlada. Populacije zadevnih vrst drozgov in tudi dnevna količina rastlinske hrane, ki jo užijejo te ptice, naj bi bile precenjene. Poleg tega se po mnenju Komisije zemljepisni koncentraciji dovoljenj za uporabo „parany“ ter oljčnih nasadov in vinogradov ne ujemata.
12. Uporaba člena 9(1), točka c, Direktive ni upravičena. To izjemo je mogoče uveljavljati samo, če gre za selektivno ujetje ptic v „majhnem številu“ in „pod strogo nadzorovanimi pogoji“.
13. Komisija tudi ugotavlja, da v pogojih, ki jih določa uredba vlade št. 135/2000, način lova s paranyji ni selektiven in da privede število dovoljenj, pomnoženo z največjim številom ptic, ki se jih sme ujeti z enim dovoljenjem, do skupnega deleža ujetih ptic, ki ga ni mogoče označiti za „majhnega“ v smislu člena 9(1), točka c, te direktive. Pravo število ptic, ki naj bi jih po mnenju španske vlade ujeli od začetka veljavnosti omenjene uredbe vlade, presega tudi ta prag.
14. Odgovor španske vlade vsebuje tri elemente:
– selektivnost načina lova,
– neobstoj ustreznih alternativnih načinov lova,
– merilo majhnega števila iz člena 9(1), točka c, Direktive.
15. Španska vlada meni, da je tak način lova s paranyji, kot ga ureja uredba vlade št. 135/2000, selektiven. Zato naj bi bil ta način lova v skladu z Direktivo in naj ne bi izhajal s področja uporabe člena 8 Direktive in njene Priloge IV, točka a. V preambuli uredbe vlade št. 135/2000 je navedeno, da je res, da so limanice način neselektivnega lova, vendar pa je drugače, kadar se uporabljajo v skladu z navodili in omejitvami iz omenjene uredbe vlade. Španska vlada v zvezi s tem navaja nekatere določbe, iz katerih naj bi izhajalo, da je lov na način parany v tem primeru selektiven: razmik med limanicami in njihov položaj, značilnosti limanice, predvajanje petja ptic take vrste, kot so ptice, ki se jih lahko ujame, ter najmanjšo višino dreves za namestitev paranyja.
16. Alternativne rešitve, ki jih je navedla Komisija za preprečitev škode na posevkih, po mnenju španske vlade niso zadovoljive. Uporaba plašilnih topov naj bi bila predraga in preveč tvegana rešitev zaradi nevarnosti požara. Uporaba pušk bi povzročila povečanje števila dovoljenj za lov in podaljšanje sezone lova. Vznemirjanje, ki bi ga povzročile, bi lahko imelo posledice na naravno ravnovesje populacij drugih ptic selivk, ki se jih sme loviti.
17. Španska vlada se sklicuje na sodno prakso Sodišča(4), iz katere izhaja, da „merilo majhnega števila nima absolutnega značaja, ampak se nanaša na ohranjanje skupne populacije in reproduktivnost zadevne vrste“, in s tem izpodbija, da bi Komisiji dokazala, da je ureditev avtonomne pokrajine Valencia v nasprotju z merili iz člena 9(1), točka c.
IV – Presoja
18. Ta zadeva se nanaša predvsem na razlago in izvajanje členov 8 in 9 Direktive o pticah. Člen 8(1) prepoveduje uporabo vseh sredstev, naprav ali načinov za množično neselektivno ujetje ali ubitje ptic in zlasti tistih iz Priloge IV, točka a, med katerimi so limanice. Člen 9 predvideva nekaj natančno določenih izjem od prepovedi iz člena 8.
19. Prvič, menim, da ni mogoče zagovarjati trditve španske vlade, da za tak parany, kot ga ureja uredba vlade št. 135/2000, ne bi veljala prepoved iz člena 8(1).
20. Iz te določbe izhaja, da so države članice dolžne prepovedati uporabo limanic kot sredstva za ujetje ali ubitje ptic. To besedilo skupaj s Prilogo IV, točka a, ne daje osnove za to, da bi se lahko podprlo stališče, da bi se uporaba limanic na način, ki naj bi bil selektivnejši, lahko izognila navedeni prepovedi.
21. Zato je mogoče tak način ujetja dovoliti le na podlagi odstopanja, ki je dopustno na podlagi člena 9. Trditev, ki jo navaja španska vlada, da gre za selektivni način, je treba preučiti v okviru te določbe.
22. Španska vlada v prid uporabe paranyja kot načina lova navaja dva razloga za izjemo:
– člen 9(1), točka a: preprečitev resne škode na posevkih;
– člen 9(1), točka c: dopustitev ujetja, posedovanja ali druge sprejemljive oblike uporabe določenih ptic v majhnem številu pod strogo nadzorovanimi pogoji in na selektivni podlagi.
23. Iz besedila člena 9 Direktive, kot ga razlaga Sodišče(5), izhaja, da morajo biti za določitev odstopanja od člena 8 izpolnjeni trije pogoji: odstopanje mora biti omejeno, če ni na voljo druge zadovoljive rešitve; odstopanje mora temeljiti na najmanj enem od razlogov, ki so izčrpno našteti v člena 9(1), točke a, b ali c, in odstopanje mora izpolnjevati pogoje glede oblike iz člena 9(2). Zadnji pogoj za obravnavani primer ni pomemben.
24. Da bi se lahko sklicevala na odstopanje iz člena 9(1), točka a, tretja alinea, to je na preprečitev resne škode na posevkih, mora španska vlada dokazati, da so štiri vrste drozgov, ki so navedene v uredbi vlade št. 135/2000, dejansko povzročile resno škodo na posevkih, da te škode ni mogoče preprečiti z običajnimi načini in sredstvi, ki so dovoljeni z Direktivo, ter končno, da je lov na način parany upravičena alternativna rešitev.
25. Španska vlada trdi, da zadevne vrste drozgov ob selitvi v velikem številu obiskujejo avtonomno pokrajino Valencia in takrat povzročajo škodo predvsem v oljčnih nasadih in vinogradih. Med navedbami španske vlade in navedbami Komisije obstaja velika razlika glede števila ptic in vrste ter obsega škode. Število 20 milijonov ptic, ki ga navaja španska vlada v odgovoru na tožbo, Komisija zniža na 5 milijonov. V izvedenskem mnenju, ki ga navaja Komisija, so podatki o količini oliv, ki jih dnevno pojejo ptice, občutno nižji od podatkov španske vlade (iz izračunov španske vlade naj bi izhajalo, da pojejo drozgi okrog 30 gramov oliv dnevno, iz virov, ki jih navaja Komisija, pa, da pojejo samo okrog od 6 do 12 gramov dnevno, pri čemer predstavljajo olive in drugi sadeži samo en del). In končno, Komisija navaja, da se drozgi prehranjujejo predvsem z olivami, ki so že odpadle z dreves in jih ni več mogoče uživati ali predelovati.
26. Na podlagi podatkov, glede katerih sta stranki pretežno soglasni, se ne zdi sporno, da zadevne vrste drozgov povzročajo določeno škodo na posevkih. Vendar pa je manj gotovo, da so dejstva, ki jih navaja španska vlada, taka, da bi lahko utemeljevala obstoj „resne škode“ iz člena 9(1), točka a, tretja alinea, Direktive.
27. Tudi če bi sprejeli obstoj „resne škode“, se ne bi mogli sklicevati na odstopanje iz člena 9. Za to bi bilo treba dokazati, kot je povsem jasno navedeno v prvem stavku člena 9, da ne obstaja nobena „zadovoljiva rešitev“ za preprečitev in omejitev škode. In končno bi bilo treba tudi verjetno izkazati, da je predlagani izjemen način lova ustrezna rešitev.
28. Španska vlada ni mogla dokazati, da naj splošni dovoljeni načini lova, ujetja in preplašenja ne bi omogočali preprečitve ali omejitve zatrjevane škode.
29. Zdi se, da v drugih avtonomnih pokrajinah, v katerih so tudi obsežni oljčni nasadi in vinogradi ter prek katerih gre ob selitvi tudi veliko število drozgov, kot sta Andaluzija in Castille-La Manche, zadoščajo običajni načini lova, kot je lov s puško, in načini preplašenja, kot je plašilni top.
30. Na razloge, zaradi katerih naj v avtonomni pokrajini Valencia ne bi bilo mogoče uporabljati plašilnih topov, kot so visoki stroški in nevarnost gozdnih požarov, bi se vendarle mutatis mutandis
morali sklicevati tudi v regijah, v katerih je lov na način parany prepovedan. Španski vladi ni uspelo dokazati, zakaj ta način, ki so ga drugod sprejeli in je očitno učinkovit, ne bi mogel biti zadovoljiva rešitev.
31. Trditve španske vlade proti lovu s puško, to je da bi ta način povzročil vznemirjanje drugih vrst ptic, ki se jih ne sme loviti, in da so lovci v avtonomni pokrajini Valencia veliko bolj nedisciplinirani, niso nič prepričljivejše. Lov s puško je način posebno selektivnega lova, če se ga izvaja v skladu s pravili. Zatrjevano pomanjkanje discipliniranosti bi, če bi se to potrdilo z dejstvi, lahko upravičevalo celo popolno prepoved tega načina lova. Sicer pa v spisu v zvezi s tem tudi ni nobenega dokaza. Španska vlada pa tudi ne navaja, zakaj bi bil lov s paranyjem v nasprotju z discipliniranostjo.
32. Španski vladi tudi ni uspelo dokazati, zakaj naj bi lov s paranyji – ki se uporablja predvsem v delu avtonomne pokrajine Valencia, v katerem oljčni nasadi in vinogradi niso koncentrirani – omogočil preprečitev zatrjevane škode na teh posevkih. Tako kaže, da se 80 % paranyjev nahaja v provinci Castellon, od teh jih je 69 % na predelih brez oljčnih nasadov ali vinogradov, in da se nahajajo ali v neobdelanih predelih (11,7 %) ali v predelih, v katerih so samo nasadi oranževcev. Španska vlada se zagovarja z navajanjem, da je površina Valencie zelo velika in da so navedeni paranyji namenjeni za preprečevanje škode na oljčnih nasadih v vsej regiji, vendar te trditve, kot je pokazala Komisija, ni mogoče zagovarjati. Lov na drozge se lahko izvaja samo v določenem obdobju, in sicer v času selitve teh ptic. To pomeni, da lahko navedeni paranyji varujejo samo kmetijske predele, v katerih so nameščeni. Zato ni vzročne zveze med škodo in uporabo nekega načina za lov, ki ga prepovedujeta člen 8(1) in Priloga IV, točka a.
33. Glede odstopanja od člena 9(1), točka c, Direktive, ki ga je uporabila španska vlada, je treba predhodno podati dve opombi.
34. Prvič, iz besedila in namena člena 9(1) je treba sklepati, da je treba zato, da bi se bilo mogoče sklicevati na odstopanja iz točk a, b in c, vedno izpolnjevati merilo, da „ni na voljo druge zadovoljive rešitve“.
35. Vprašanje, pri katerem se španska vlada sklicuje na člen 9(1), točka c, ni jasno. Kaže, da se pri utemeljevanju navedenega odstopanja posredno sklicuje na ohranjanje načina lova, ki je v avtonomni pokrajini Valencia del izročila in kulture. Vendar pa niti iz preambule Direktive niti iz njenega besedila ne izhaja, da bi bil namen Direktive varstvo tradicionalnih načinov lova, ki so v nasprotju s členom 8(1) in Prilogo IV, točka a.
36. Drugič, dejstvo, da je španska vlada uporabila odstopanje iz člena 9(1), točka c, je v nasprotju s trditvami, ki jih podaja za dovolitev lova na ptice s paranyji. Ali gre v obravnavanem primeru za resno škodo na posevkih, ki zahteva uporabo izrednih načinov lova, ki jih zato, da bi bili učinkoviti, ni mogoče omejevati na ujetje ptic „v majhnem številu“, ali pa gre za dovolitev tradicionalnega načina lova, ki zaradi zelo omejevalnih pogojev iz člena 9(1), točka c, Direktive, ne more učinkovito preprečiti ali omejiti resne škode na posevkih.
37. Čeprav je Sodišče pri obrazložitvi sodbe v zadevi Komisija proti Franciji(6) (točki 27 in 28) želelo razlagati člen 9(1), točka c, Direktive tako, da je ohranjanje tradicionalnega načina lova zadosten razlog – v točki 35 smo že poudarili, da za to ni osnove niti v besedilu niti v namenu člena 9 –, je treba preučiti, ali v obravnavanem primeru uporaba paranyja, kot je predpisana v uredbi vlade št. 135/2000, kot način lova izpolnjuje pogoja selektivnosti in majhnega števila.
38. Španska vlada trdi, da način lova s paranyji dovolj jamči selektivnost, in to zaradi pogojev, ki jih določa navedena uredba vlade. Večji razmik med limanicami, njihova postavitev, uporaba limanic, ki jih je mogoče oprati, in izključno predvajanje petja drozgov naj bi privedli do tega, da so ujete ptice v veliki večini cikovti, brinovke, vinski drozgi in cararji. Druge ptice naj bi bile po oskrbi spuščene na prostost.
39. Menim, da glede na študije, ki jih je navedla Komisija, tega stališča španske vlade ni mogoče sprejeti. Uporaba limanic na način parany je način neselektivnega lova, ker uporaba tega načina ne more preprečiti, da bi se ptice, ki ne pripadajo tem štirim vrstam drozgov, za katere je uporaba dovoljena, dotaknile limanic. Komisija je povsem jasno dokazala, da se ptice, ki ne pripadajo tem štirim vrstam drozgov, ujamejo v parany, med njimi rjava listnica, taščica, šmarnica in številne druge vrste. Različne vrste sov, kot sta pegasta sova in čuk, so tudi lahko žrtve tega lova, ki se prireja ob večerih, ponoči in ob zori. Poleg tega je mogoče, da te nočne roparice sledijo pticam, ki jih privlači predvajano ptičje petje.
40. Dejstvo, da je treba na podlagi uredbe vlade ptice, ki ne pripadajo tem štirim vrstam drozgov in se nehote ujamejo v parany, očistiti in jih nato spustiti, iz tega načina ne naredi selektivnega načina lova. Navedli smo že, da uporaba limanic že v osnovi ni selektivna. Nedvomno je mogoče s strogimi predpisi poskusiti odpraviti ta očitek, vendar pa bo učinkovitost teh predpisov odvisna, prvič, od tega, kako natančno jih bo imetnik dovoljenja spoštoval, in drugič, od odgovora na vprašanje, ali nehote ujete ptice ne utrpijo škode. Obstaja namreč veliki dvom o tem, kakšne so možnosti za preživetje uživalcev insektov, ki so najpogosteje majhni in ranljivi ter jih po „oskrbi“ spustijo na prostost.
41. Tak način lova s paranyji, kot ga ureja uredba vlade št. 135/2000, ne izpolnjuje niti pogoja majhnega števila. Po izračunu Komisije izdana dovoljenja za uporabo paranyja omogočajo ujetje skupaj 429.600 ptic (2.864 dovoljenj pomnoženo s 150, ki je število ptic, ki jih je na sezono dovoljeno ujeti s paranyjem). To število ptic, ki se jih lahko zakonito ujame, je po mojem mnenju odločilno za odgovor na vprašanje, ali gre za majhno število. Dejstvo, da je število ujetih ptic med določeno sezono lova nižje od dovoljenega števila, ni pomembno, ker je treba morebitno škodo pri populacijah meriti v razmerju do obsega dovoljene izjeme od prepovedi iz člena 8(1) in Priloge IV, točka a.
42. Sodišče je v zgoraj navedeni zadevi Komisija proti Franciji pravilno ugotovilo, da pri preverjanju izpolnjevanja pogoja „majhnega števila“ ni treba upoštevati absolutnih zneskov, ampak prej ohranjanje skupne zadevne populacije in reproduktivnost zadevne vrste.
43. Komisija trdi, španska vlada pa tega ne prereka, da ima zadevna populacija okrog 5 milijonov organizmov. Število 429.600 ptic, ki jih je dovoljeno ujeti na podlagi izdanih dovoljenj, predstavlja torej več kot 8,5 % te populacije. Iz povsem proporcionalnega vidika je to številko težko označiti za „majhno“.
44. V „Drugem poročilo o izvajanju Direktive 79/409/EGS o ohranjanju prosto živečih ptic“(7) je Komisija za uporabo člena 9(1), točka c, izdelala način, ki omogoča določitev števila, ki se ga lahko označi kot majhno. Za ohranjanje, to je za stabilnost določenega deleža, sta pomembni reproduktivnost in celotna letna umrljivost zaradi naravnih vzrokov in – pri vrstah, ki se jih sme loviti – zaradi lova na običajne načine. Če ostaja ob ravnovesju med reproduktivnostjo in letno umrljivostjo delež populacije bolj ali manj stabilen, izjemna dovolitev nekega načina posebnega lova zaradi „majhnega števila“ tega ravnovesja ne bo porušila.
45. Komisija je na podlagi ornitoloških raziskav v navedenem delu poročila sklepala, da bi se pri vrstah, ki se jih sme loviti, poseben ulov, ki znaša 1 % od običajne letne umrljivosti znotraj populacije, še vedno lahko označil kot majhen v smislu člena 9(1), točka c, Direktive. Če bi se to zgornjo mejo spoštovalo, stabilnost vrste ne bi bila ogrožena .
46. Za vrste drozgov, za katere uredba vlade št. 135/2000 dovoljuje lov s paranyji, je Komisija izračunala, da znaša v zadevni populaciji 1 % od letne umrljivosti 83.750 osebkov. Tudi ob upoštevanju vseh mogočih odstopanj takega izračuna je treba ugotoviti, da je med številom osebkov, ki se jih sme ubiti na podlagi izdanih dovoljenj – 429.600 – in številko 83.750, ki izhaja iz izračuna Komisije, taka razlika, da ni mogoče zagovarjati trditev španske vlade, da naj bi šlo samo za „majhno število“.
47. Na podlagi navedenega menim, da se pri dovolitvi lova na zadevne vrste drozgov z limanicami na način parany španska vlada ne more sklicevati na odstopanje iz člena 9(1), točka c, Direktive. Tak način lova ni dovolj selektiven in se nanaša na ujetje takega števila ptic, ki bistveno presega „majhno število“.
V – Predlog
48. Zato Sodišču predlagam, naj odloči, kot sledi:
– Kraljevina Španija ni izpolnila obveznosti iz členov 8(1) in 9(1) Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic;
– Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.
(1) .
(2)
–	UL L 103, str. 1.
(3)
–	Ta uredba vlade je bila razveljavljena s sodbo Tribunal Superior de Justicia z dne 26. septembra 2001. Zoper to odločbo je bila vložena kasacijska pritožba.
(4)
–	Sodba z dne 27. aprila 1988 v zadevi Komisija proti Franciji (252/85, Recueil, str. 2243).
(5)
–	Glej na primer sodbo z dne 8. julija 1987 v zadevi Komisija proti Italiji (262/85, Recueil, str. 3073).
(6)
–	Navedena v opombi 4.
(7)
–	COM(93) 572 konč., 24. november 1993.