62024CJ0229_RES
Zadeva C‑229/24 [Brännelius] (
i
)
TK in OP
proti
Riksåklagaren
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Högsta domstolen)
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 16. aprila 2026
„Predhodno odločanje – Približevanje zakonodaj – Enotni trg za finančne storitve – Uredba (EU) št. 596/2014 – Zloraba trga – Trgovanje na podlagi notranjih informacij – Člen 7(1)(a) – Pojem ‚notranje informacije‘ – Merila – Javna narava informacij – Člen 17 – Razkritje notranjih informacij s strani izdajatelja – Odločitev naročnika, da javnega naročila ne odda podjetju ponudniku – Predčasna prodaja delnic tega podjetja – Izvedbena uredba (EU) 2016/1055 – Člen 2 – Rešitve za razkritje notranjih informacij javnosti“
Približevanje zakonodaj – Trgovanje na podlagi notranjih informacij in tržna manipulacija (zloraba trga) – Prepoved – Notranje informacije – Pojem – Merila – Razkritje notranjih informacij s strani izdajatelja finančnih instrumentov – Odločitev naročnika, da javnega naročila ne odda podjetju ponudniku – Predčasna prodaja delnic tega podjetja – Rešitve za razkritje notranjih informacij javnosti – Razkritje informacij s strani tretjih oseb – Vključitev – Pogoji – Javno dostopna informacija – Izključitev
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 596/2014, uvodne izjave 2, 23, 24 in 49 ter členi 1, 7, 14 in 17; Uredba Komisije 2016/1055, člen 2(1); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/109, člen 21)
(Glej točke 33, 34, 37, 39, od 41 do 47, od 50 do 55, 57, 58, od 60 do 62 in od 66 do 68 ter izrek.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je Högsta domstolen (vrhovno sodišče, Švedska) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, se je izreklo o razlagi pojma „notranje informacije“ v smislu člena 7(1)(a) Uredbe št. 596/2014 (
1
) in o načinih razkritja takih informacij javnosti v smislu člena 17 te uredbe in člena 2(1) Izvedbene uredbe 2016/1055 (
2
).
Švedsko občinsko podjetje je po izvedenem postopku za oddajo javnega naročila odločbo o oddaji naročila poslalo zadevnim naslovnikom, med katerimi je bila neizbrana družba ponudnica Hybricon Bus Systems AB (v nadaljevanju: Hybricon). TK in OP, delničarja te družbe, sta od enega od njenih direktorjev prejela informacije in oddala naloga za prodajo delnic, ki sta jih imela v navedeni družbi. Tako sta omejila svoje izgube pred padcem vrednosti teh delnic, do katerega je prišlo po tem, ko je družba Hybricon objavila sporočilo za medije, ki se je nanašalo na neoddajo tega naročila njej.
V teh okoliščinah je želelo predložitveno sodišče ugotoviti, kdaj je treba šteti, da so informacije, vsebovane v odločbi o oddaji naročila, javne in zato niso več „notranje informacije“ v smislu člena 7(1)(a) Uredbe št. 596/2014.
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej opozorilo, da opredelitev pojma „notranje informacije“ v smislu člena 7(1)(a) Uredbe št. 596/2014 zajema štiri bistvene elemente. Prvič, gre za informacije, ki so natančne. Drugič, te informacije niso javne. Tretjič, neposredno ali posredno se nanašajo na enega ali več finančnih instrumentov oziroma na njihove izdajatelje. Četrtič, te informacije bi, če bi postale javne, verjetno znatno vplivale na ceno zadevnih finančnih instrumentov ali na ceno z njimi povezanih izvedenih finančnih instrumentov.
Dalje, v zvezi z drugim elementom, in sicer da informacije „niso javne“, je Sodišče pojasnilo, da gre za avtonomen pojem prava Unije. Ker člen 7 Uredbe št. 596/2014 podrobneje ne določa načina, na katerega morajo informacije postati javne, je treba upoštevati kontekst, v katerega je umeščena ta določba, in zlasti člen 17 te uredbe, v skladu s katerim je zakonodajalec Unije nameraval izdajatelju podeliti odločilno vlogo v okviru razkritja notranjih informacij javnosti. Tako mora biti tako razkritje po eni strani čim prejšnje in brez nepotrebnega odlašanja, po drugi strani pa mora biti v skladu s posebnimi zahtevami glede zanesljivosti ter enostavno, popolno in nediskriminatorno dostopno vsem vlagateljem in drugim subjektom na zadevnih trgih.
Kar zadeva zahtevo po hitrosti razširjanja takih informacij, se lahko razkritje notranjih informacij odloži le v izjemnih okoliščinah in pod strogimi pogoji, zato da se ohrani stabilnost finančnega sistema. Če pa zaupnost notranjih informacij ni več zagotovljena, je treba te informacije razkriti čim prej in brez nepotrebnega odlašanja.
Kar zadeva zahteve v zvezi z zanesljivostjo ter preprostim in popolnim dostopom vlagateljev in drugih subjektov na zadevnih trgih do notranjih informacij, je Sodišče opozorilo, da je cilj Uredbe št. 596/2014 zagotoviti integriteto finančnih trgov v Uniji in okrepiti zaupanje vlagateljev v te trge. Pojasnilo je, da je izdajatelj finančnega instrumenta že zaradi svojega položaja, ki nujno pomeni neposredno poznavanje prednosti in tveganj, povezanih z zadevnim finančnim instrumentom, v najboljšem položaju, da presodi, ali imajo informacije značilnosti „notranjih informacij“, in da zagotovi čimprejšnje razširjanje natančnih, popolnih in pravilnih informacij v zvezi s tem finančnim instrumentom.
Nazadnje, Sodišče je poudarilo, da je treba člen 17 Uredbe št. 596/2014 razlagati ob upoštevanju določb Izvedbene uredbe 2016/1055, ki določa podrobna pravila za njegovo uporabo. V skladu s členom 2(1) navedene izvedbene uredbe se lahko zadevne notranje informacije poleg neposrednega razkritja javnosti s strani izdajatelja razširjajo prek tretjih oseb, ki jih je za to zadolžil ta izdajatelj. Tako ni mogoče izključiti, da razkritje notranjih informacij s strani tretjih oseb, ki so za to usposobljene zaradi svojega odnosa z izdajateljem, ter s strani medijev lahko izpolnjuje zahteve po nediskriminatornem, širokem in brezplačnem razširjanju.
Poleg tega na podlagi dejstva, da so bile v skladu s švedskim pravom informacije, vsebovane v odločbi o oddaji zadevnega naročila, dostopne javnosti, ni mogoče šteti, da so te informacije postale javne v smislu člena 7(1)(a) Uredbe št. 596/2014. Razlikovati je namreč treba med, na eni strani, javno dostopnimi informacijami, ki so osebi dane na voljo posamično na podlagi podane zahteve v zvezi s tem in ob upoštevanju posebnega postopka, določenega za to, ter, na drugi strani, objavljenimi informacijami, ki se hkrati razširjajo neomejenemu in nedoločenemu krogu oseb na nediskriminatoren način.
Zato je Sodišče ugotovilo, da se za informacije šteje, da so postale javne in da niso več „notranje informacije“, če so razkrite javnosti na način in ob upoštevanju zahtev iz člena 17 Uredbe št. 596/2014 in člena 2(1) Izvedbene uredbe 2016/1055.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
(
1
)	Uredba (EU) št. 596/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o zlorabi trga (uredba o zlorabi trga) ter razveljavitvi Direktive 2003/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter direktiv Komisije 2003/124/ES, 2003/125/ES in 2004/72/ES (UL 2014, L 173, str. 1, ter popravka v UL 2019, L 318, str. 185 in UL 2022, L 103, str. 18).
(
2
)	Izvedbena uredba Komisije (EU) 2016/1055 z dne 29. junija 2016 o določitvi izvedbenih tehničnih standardov v zvezi s tehničnimi rešitvami za ustrezno razkritje notranjih informacij javnosti in za odložitev razkritja notranjih informacij javnosti v skladu z Uredbo (EU) št. 596/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2016, L 173, str. 47).