62019TJ0136
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (četrti razširjeni senat)
z dne 25. oktobra 2023 (
*1
)
„Konkurenca – Zloraba prevladujočega položaja – Notranji trg zemeljskega plina – Sklep o ugotovitvi kršitve člena 102 PDEU – Regulirani trg – Opredelitev upoštevnega trga – Romunski tranzitni plinovod 1 – Imetnik izključne pravice uporabe romunskega plinovoda 1 – Zavrnitev dostopa – Obveznost javne oskrbe – Izjema zaradi državnega delovanja – Operater prenosnega sistema – Operater skladišča – Protikonkurenčna strategija – Učinki izrinjenja – Enotna in trajajoča kršitev – Pravica do obrambe“
V zadevi T‑136/19,
Bulgarian Energy Holding EAD s sedežem v Sofiji (Bolgarija),
Bulgartransgaz EAD s sedežem v Sofiji,
Bulgargaz EAD s sedežem v Sofiji,
ki jih zastopajo M. Powell, A. Komninos, H. Gafsen in W. De Catelle, odvetniki,
tožeče stranke,
ob intervenciji
Republike Bolgarije, ki jo zastopata L. Zaharieva in T. Mitova, agentki,
intervenientka,
proti
Evropski komisiji, ki jo zastopajo H. van Vliet, G. Meessen, J. Szczodrowski in C. Georgieva, agenti,
tožena stranka,
ob intervenciji
Overgas Inc. s sedežem v Sofiji, ki jo zastopata S. Cappellari in S. Gröss, odvetnika,
intervenientka,
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti razširjeni senat),
ob posvetovanju v sestavi S. Gervasoni, predsednik, L. Madise, P. Nihoul, sodnika, R. Frendo (poročevalka), sodnica, in J. Martín y Pérez de Nanclares, sodnik,
sodna tajnica: I. Kurme, administratorka,
na podlagi pisnega dela postopka,
na podlagi obravnave z dne 29. septembra 2022,
izreka naslednjo
Sodbo (
1
)
[…]
I. Ozadje spora
2
BEH je družba, ki je v celoti v lasti bolgarske države. Pravice bolgarske države v družbi BEH izvršuje bolgarski minister za energijo. Družba BEH ima več hčerinskih družb, ki delujejo v energetskem sektorju v Bolgariji. V plinskem sektorju ima v lasti 100 % kapitala svojih hčerinskih družb Bulgargaz in Bulgartransgaz.
3
Družba Bulgargaz je javni dobavitelj plina v Bolgariji.
4
Družba Bulgartransgaz je:
–
operater prenosnega sistema za plin (v nadaljevanju: OPS), pooblaščen v Bolgariji; na tej podlagi upravlja bolgarski prenosni sistem za plin (v nadaljevanju: prenosni sistem) in bolgarski tranzitni plinovod;
–
operater (v nadaljevanju: OSS) edinega skladišča zemeljskega plina v tej državi, ki je podzemno in je v Chirenu (v nadaljevanju: skladišče v Chirenu).
A. Dejansko stanje
[…]
1.
Oskrba s plinom v Bolgariji
6
V obdobju kršitve sta v Bolgariji obstajala dva vira oskrbe s plinom, in sicer domača proizvodnja in uvoz iz Rusije. Ker je bila domača proizvodnja tedaj zanemarljiva, je bila oskrba države skoraj v celoti odvisna od uvoza ruskega plina.
7
Ruski plin se je v Bolgarijo transportiral prek Ukrajine in Romunije po treh plinovodih, in sicer romunskih tranzitnih plinovodih 1, 2 in 3, ki jih upravlja družba Transgaz SA, operater prenosnega sistema za plin v Romuniji.
8
Romunski tranzitni plinovod 1 (v nadaljevanju: romunski plinovod 1) je prečkal Romunijo od vstopne točke, to je plinske merilne postaje Isaccea 1, ki je na ukrajinsko‑romunski meji, do vstopne točke prenosnega sistema Negru Vodă 1, ki je na romunsko‑bolgarski meji. Prenosni sistem, ki je bil povezan s skladiščem v Chirenu, pa je bil izključno nacionalni sistem, na katerega je bila priključena večina odjemalcev in lokalnih distribucijskih sistemov v Bolgariji, razen odjemalcev in distribucijskih sistemov na jugozahodu te države.
9
Po romunskih tranzitnih plinovodih 2 in 3 je tekel ruski plin od ukrajinsko‑romunske do romunsko‑bolgarske meje, in sicer do vstopnih točk Negru Vodă 2 in 3, na bolgarskem ozemlju pa sta se ta plinovoda združila v bolgarski tranzitni plinovod. Ta plinovod se je uporabljal za omejeno oskrbo na jugozahodu Bolgarije, predvsem pa se je plin po njem transportiral v Nekdanjo jugoslovansko republiko Makedonijo, Grčijo in Turčijo.
10
Romunski plinovod 1 je bil tako vsaj do aprila leta 2016 edina uporabna pot za dobavo plina v Bolgarijo za oskrbo največjega dela te države.
11
Romunski plinovod 1 s skupno zmogljivostjo 7,4 milijarde kubičnih metrov letno je bil zgrajen leta 1974 v skladu z mednarodnim sporazumom, sklenjenim med Ljudsko republiko Bolgarijo in Socialistično republiko Romunijo 29. novembra 1970 (v nadaljevanju: medvladni sporazum iz leta 1970).
12
Predhodnica družbe Bulgargaz, družba Neftochim, je 5. julija 1974 z družbo Rompetrol, predhodnico družbe Transgaz, sklenila sporazum o uporabi romunskega plinovoda 1. Ta sporazum je veljal do leta 2005.
13
Republika Bolgarija in Romunija sta 18. februarja 2003 sklenili nov medvladni sporazum (v nadaljevanju: medvladni sporazum iz leta 2003). Pogodbenici sta se na podlagi člena 3 tega sporazuma zavezali, da bosta od svojih operaterjev plina, in sicer družb Bulgargaz in Transgaz, zahtevali, da skleneta novo pogodbo o uporabi romunskega plinovoda 1, da bo odražala nove tranzitne cene.
14
Družbi Transgaz in Bulgargaz sta tako 19. oktobra 2005 sklenili nov sporazum (v nadaljevanju: sporazum iz leta 2005), na podlagi katerega je bila družbi Bulgargaz odobrena izključna uporaba romunskega plinovoda 1 do 31. decembra 2011. S to pogodbo je bila v bistvu zagotovljena letna zmogljivost 6,49 milijarde kubičnih metrov. Družba Bulgargaz je družbi Transgaz v zameno plačevala fiksno letno pristojbino, ki je bila neodvisna od dejansko uporabljane zmogljivosti. Leta 2009 je bil ta sporazum podaljšan do 31. decembra 2016.
2.
Dobava plina v Bolgariji
15
V obdobju kršitve je družba Bulgargaz kupovala plin iz Rusije in bila edini ali glavni uvoznik ruskega plina v Bolgarijo. Kupila je tudi večino domače proizvodnje plina. Družba Bulgargaz je bila tako glavni dobavitelj plina, kar zadeva trgovino na debelo nižje v prodajni verigi na eni strani in končne odjemalce, to je podjetja, ki so neposredno priključena na prenosni sistem, na drugi strani.
16
Družba Bulgargaz je v obdobju kršitve delovala kot javni dobavitelj plina na bolgarskih trgih na podlagi licence št. JI‑214‑14/29.11.2006 za javno oskrbno s plinom na ozemlju Republike Bolgarije (v nadaljevanju: licenca družbe Bulgargaz). Ta licenca ji je bila podeljena s sklepom št. P‑046 Komisia za energiyno i vodno regulirane (regulativni organ za energijo in vodo, Bolgarija; v nadaljevanju: bolgarski regulator) z dne 29. novembra 2006 (v nadaljevanju: sklep bolgarskega regulatorja) na podlagi ЗАКОН ЗА ЕНЕРГЕТИКАТА (zakon o energiji) z dne 9. decembra 2003 (DV št. 107 z dne 9. decembra 2003), ki je bil nazadnje spremenjen 13. decembra 2018 (DV št. 103 z dne 13. decembra 2018) (v nadaljevanju: bolgarski zakon o energiji), za obdobje 35 let (člen 2.6.1 navedene licence).
[…]
4.
Skladišče v Chirenu
21
Zemeljski plin se lahko za nadaljnjo uporabo skladišči v podzemnih skladiščih za plin. Ta skladišča lahko služijo kot orodje za prilagajanje ponudbe povpraševanju, zlasti glede na sezonsko spreminjanje povpraševanja po plinu. Poleg tega lahko ta skladišča, zlasti v primeru velike odvisnosti od enega samega vira oskrbe, zagotavljajo pomembno rezervno možnost v primeru prekinitve oskrbe.
22
Skladišče v Chirenu z zmogljivostjo 0,5 milijarde kubičnih metrov je bilo v obdobju kršitve edino obstoječe skladišče v Bolgariji. To skladišče ni bilo večciklično, saj je bilo plin mogoče dovajati samo v tako imenovanih „poletnih“ mesecih in odjemati v tako imenovanih „zimskih“ mesecih.
[…]
C. Izpodbijani sklep
34
Komisija je v izpodbijanem sklepu v bistvu ugotovila, da so tožeče stranke med 30. julijem 2010 in 1. januarjem 2015 storile enotno in trajajočo kršitev člena 102 PDEU (glej točko 653 obrazložitve izpodbijanega sklepa)
[…]
II. Predlogi strank
56
Tožeče stranke ob podpori Republike Bolgarije v zadnji različici predlogov Splošnemu sodišču predlagajo, naj:
–
sprejme ukrep procesnega vodstva ali pripravljalni ukrep, s katerim se Komisiji naloži, naj predloži obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah v zadevi AT.39816 – Dobava plina strankam v srednji in vzhodni Evropi“ (v nadaljevanju: zadeva Gazprom) in dokumente, na katere se to sklicuje v delu, v katerem se nanašajo na bolgarski trg plina;
–
izpodbijani sklep razglasi za v celoti ali delno ničen v delu, v katerem se nanaša na tožeče stranke ali na eno od njih;
–
podredno, odpravi ali zmanjša globo, ki jim je bila naložena;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
57
Komisija ob podpori družbe Overgas Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožečim strankam naloži plačilo stroškov.
III. Pravo
58
Tožeče stranke navajajo sedem tožbenih razlogov, ki se nanašajo na:
–
prvi, kršitev njihove pravice do obrambe, načela dobrega upravljanja in načela preglednosti;
–
drugi, neobstoj obrazložitve ter napačno uporabo prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje, kar zadeva opredelitev trga storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1;
–
tretji, napačno ugotovitev prevladujočega položaja tožečih strank na upoštevnih trgih;
–
četrti, napačno ugotovitev zlorabe prevladujočega položaja tožečih strank;
–
peti, napačno presojo trajanja zatrjevane kršitve;
–
šesti, to, da naj bi bile tožeče stranke prikrajšane za možnost, da zaključijo zadevo na podlagi zavez v skladu s členom 9 Uredbe št. 1/2003;
–
sedmi, napake pri izračunu zneska globe.
[…]
A. Drugi tožbeni razlog: neobstoj obrazložitve ter napačna uporaba prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje v zvezi z opredelitvijo trga storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1
[…]
3.
Tretji del: napačna uporaba prava in napačna presoja dejanskega stanja pri opredelitvi trga storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1
79
Tožeče stranke, ki jih podpira Republika Bolgarija, trdijo, da opredelitev trga storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1 vsebuje:
–
napako pri uporabi prava, ker Komisija ni razlikovala med primarnim in sekundarnim trgom zmogljivosti na romunskem plinovodu 1;
–
prvo napako pri presoji dejanskega stanja, ker Komisija družbe Transgaz ni opredelila kot ponudnika storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1;
–
drugo napako pri presoji dejanskega stanja, ker je Komisija družbo Bulgargaz opredelila kot ponudnika zmogljivosti na navedenem plinovodu, in ne kot kupca.
80
Začeti je treba s skupno preučitvijo prvih dveh napak, ki so jih navedle tožeče stranke.
a)
Napačna uporaba prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje, ker Komisija ni razlikovala med primarnim in sekundarnim trgom zmogljivosti na romunskem plinovodu 1 oziroma družbe Transgaz ni opredelila kot ponudnika navedenih zmogljivosti
81
Tožeče stranke navajajo, da Uredba (ES) št. 715/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o pogojih za dostop do prenosnih omrežij zemeljskega plina in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1775/2005 (UL 2009, L 211, str. 36) razlikuje med primarnim in sekundarnim trgom zmogljivosti za plin. Poudarjajo, da lahko v skladu z navedeno uredbo zmogljivosti na primarnem trgu prodaja samo OPS, medtem ko lahko uporabniki sistema zmogljivosti ponovno prodajo samo na sekundarnem trgu. Zato naj bi Komisija s tem, da ni razlikovala med primarnim in sekundarnim trgom zmogljivosti za plin, prvič, napačno uporabila pravo, ker je sprejela opredelitev trga storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1, ki je v nasprotju z Uredbo št. 715/2009, in drugič, prezrla dejstvo, da je družba Transgaz ponudnik na navedenem primarnem trgu.
82
V zvezi s tem drži, da Uredba št. 715/2009 razlikuje med primarnim in sekundarnim trgom zmogljivosti za plin. V skladu z navedeno uredbo je primarni trg trg zmogljivosti, na katerem OPS neposredno trguje z zmogljivostjo (glej člen 2(1)(22)), sekundarni trg pa trg zmogljivosti, s katerimi se trguje drugače kot na primarnem trgu (glej člen 2(1)(6)).
83
Vendar je v uvodni izjavi 34 Uredbe št. 715/2009 pojasnjeno, da ta uredba in smernice, sprejete na njeni podlagi, ne posegajo v uporabo pravil Unije o konkurenci.
84
Poleg tega, kot je razvidno iz točk 2 in 3 obvestila o opredelitvi trga, se koncept trga na področju konkurence razlikuje od drugih konceptov trga, ki se pogosto uporabljajo v drugih kontekstih (sodba z dne 1. julija 2010, AstraZeneca/Komisija, T‑321/05, EU:T:2010:266, točka 97). Glavni namen te opredelitve je sistematično prepoznati konkurenčne pritiske, s katerimi se spopadajo zadevna podjetja (sodba z dne 18. maja 2022, Wieland‑Werke/Komisija, T‑251/19, neobjavljena, EU:T:2022:296, točka 40).
85
Tako se v okviru uporabe člena 102 PDEU opredelitev upoštevnega trga opravi, da se opredeli obseg, znotraj katerega je treba presojati vprašanje, ali je podjetje sposobno v precejšnji meri ravnati neodvisno od svojih konkurentov, strank in potrošnikov ter ali ima torej prevladujoč položaj v smislu te določbe (sodbi z dne 9. novembra 1983, Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Komisija, 322/81, EU:C:1983:313, točka 37, in z dne 1. julija 2010, AstraZeneca/Komisija, T‑321/05, EU:T:2010:266, točka 30).
86
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba za preučitev morebitnega prevladujočega položaja podjetja možnosti konkurence presojati v okviru trga vseh proizvodov ali storitev, ki so glede na svoje značilnosti še posebej primerni(‑e) za zadovoljitev stalnih potreb in so slabo zamenljivi(‑e) z drugimi proizvodi ali storitvami, pri čemer je treba te možnosti konkurence presojati tudi glede na konkurenčne pogoje ter strukturo ponudbe in povpraševanja (glej sodbi z dne 9. novembra 1983, Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Komisija, 322/81, EU:C:1983:313, točka 37 in navedena sodna praksa, in z dne 1. julija 2010, AstraZeneca/Komisija, T‑321/05, EU:T:2010:266, točka 31 in navedena sodna praksa).
87
Da bi se ugotovilo, ali je bila Komisija dolžna razlikovati med primarnim in sekundarnim trgom zmogljivosti na romunskem plinovodu 1, je zato treba preveriti, ali je bilo v obdobju kršitve to razlikovanje pomembno z vidika storitev, ki so se ponujale na vsakem od navedenih trgov, da bi se tako opredelil obseg, znotraj katerega je bilo treba presojati, ali so imele tožeče stranke prevladujoč položaj na tem upoštevnem trgu.
88
Ni pa sporno, da je bil romunski plinovod 1 v obdobju kršitve edina uporabna pot za dobavo ruskega plina v Bolgarijo, tako da storitve v zvezi z zmogljivostjo na navedenem plinovodu niso bile zamenljive z drugimi storitvami v smislu sodne prakse iz točke 86 zgoraj za prenos plina med Rusijo in Bolgarijo. Iz tega nasprotno, in še vedno v smislu iste sodne prakse, izhaja, da so bile storitve v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1 na primarnem in sekundarnem trgu skupek storitev, ki so bile posebej primerne za zadovoljitev stalnih potreb in zato medsebojno zamenljive.
89
Komisija je v zvezi s tem pravilno poudarila, da si je družba Bulgargaz v obdobju kršitve na podlagi sporazuma iz leta 2005 pridržala vse zmogljivosti na romunskem plinovodu 1, imela pa je tudi možnost preprečiti kakršen koli poskus družbe Transgaz, da na primarnem trgu dodeli zmogljivosti tretjim osebam (glej točki 260 in 261 obrazložitve izpodbijanega sklepa). V členu 17.1 navedenega sporazuma je bilo namreč določeno, da je „[romunski] plinovod [1] […] namenjen izključni uporabi [družbe Bulgargaz] in [da] brez soglasja [družbe Bulgargaz] na ta plinovod ni mogoče priključiti drugih odjemalcev in [da se] ne prenašajo […] nobene druge količine zemeljskega plina“.
90
Tako je, čeprav je bila družba Transgaz v obdobju kršitve OPS romunskega plinovoda 1:
–
bila družba Bulgargaz zaradi izključne uporabe te infrastrukture, ki ji je bila podeljena s sporazumom iz leta 2005, edini operater, ki je lahko ponujal storitve v zvezi z zmogljivostjo na navedenem plinovodu na sekundarnem trgu;
–
imela družba Bulgargaz na podlagi pravice do predhodnega soglasja, ki ji je bila priznana s sporazumom iz leta 2005, možnost, da nasprotuje vsaki zahtevi za dostop do primarnega trga.
91
Razlikovanje med primarnim in sekundarnim trgom tako ni bilo pomembno za analizo na podlagi člena 102 PDEU.
92
Tožeče stranke menijo, da je ta ugotovitev napačna, saj je bila po njihovem mnenju družba Transgaz v skladu z Uredbo št. 715/2009 dolžna enostransko prevzeti zmogljivosti, ki jih družba Bulgargaz ni izkoristila na romunskem plinovodu 1, in jih ponuditi tretjim osebam, ne glede na obstoj sporazuma iz leta 2005. V zvezi s tem poudarjajo, da imajo navedena uredba in smernice o postopkih upravljanja pogodbene prezasedenosti, ki so ji priložene, v različici, ki je bila veljavna do 16. septembra 2012 (v nadaljevanju: smernice iz leta 2009), neposreden učinek. Zato trdijo, da dejstvo, da Romunija ni izvajala teh pravil, ne more škodljivo vplivati nanje.
93
V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z Uredbo št. 715/2009:
–
zagotovljena zmogljivost pomeni prenosno zmogljivost plina, za katero OPS s pogodbo jamči, da se ne prekinja (glej člen 2(1)(16));
–
tehnična zmogljivost pomeni največjo zagotovljeno zmogljivost, ki jo OPS lahko ponudi uporabnikom omrežja, pri čemer upošteva celovitost sistema in obratovalne zahteve prenosnega omrežja (glej člen 2(1)(18));
–
pogodbena prezasedenost pomeni stanje, v katerem povpraševanje po zagotovljeni zmogljivosti presega tehnično zmogljivost (glej člen 2(1)(21));
–
neizkoriščena zmogljivost pomeni zagotovljeno zmogljivost, ki jo je uporabnik omrežja sicer pridobil v okviru pogodbe o prenosu, vendar je ni napovedal do poteka roka, določenega s pogodbo (glej člen 2(1)(4));
–
prekinljiva zmogljivost pomeni prenosno zmogljivost plina, ki jo OPS lahko prekine v skladu s pogoji, določenimi v pogodbi o prenosu (glej člen 2(1)(13)).
94
Člen 16(3)(a) Uredbe št. 715/2009 določa, da v primeru pogodbene prezasedenosti OPS ponudi neizkoriščeno zmogljivost na primarnem trgu vsaj en dan vnaprej in kot prekinljivo zmogljivost.
95
Smernice iz leta 2009, ki so dopolnjevale Uredbo št. 715/2009, so v točki 2.2(1) določale, da če ostane pogodbena zmogljivost neizkoriščena, jo morajo OPS ponuditi kot prekinljivo zmogljivost na primarnem trgu s pogodbami z različnim trajanjem. Vendar se je ta obveznost nanašala samo na primer, v katerem zadevni uporabnik omrežja neizkoriščene zmogljivosti ni ponudil po primerni ceni na sekundarnem trgu.
96
V zvezi z možnostjo preklica in prerazporeditve neizkoriščene zmogljivosti kot zagotovljene zmogljivosti pa je bilo v smernicah iz leta 2009 v točki 2.2(4) določeno samo, da si OPS, kadar je primerno, prizadevajo ponuditi vsaj dele neizrabljene zmogljivosti kot zagotovljeno zmogljivost.
97
Na podlagi člena 16(3)(a) Uredbe št. 715/2009 v povezavi s smernicami iz leta 2009 je mogoče ugotoviti dvoje. Prvič, družba Transgaz je morala neizkoriščeno zmogljivost na romunskem plinovodu 1 ponuditi samo, če je družba Bulgargaz na sekundarnem trgu ni ponudila po razumni ceni. Drugič, v takem primeru je bila družba Transgaz zavezana samo, da neizkoriščeno zmogljivost družbe Bulgargaz ponudi tretjim osebam kot kratkoročno in prekinljivo zmogljivost, in ne kot zagotovljeno zmogljivost.
98
Komisija pa je v točki 35 obrazložitve izpodbijanega sklepa, ki je tožeče stranke niso izpodbijale, poudarila, da se dobavitelji plina nižje v prodajni verigi običajno ne morejo zanašati na prekinljivo zmogljivost, da bi izpolniti svoje obveznosti oskrbe do svojih kupcev, saj OPS te zmogljivosti ne zagotavlja. To, da bi družba Transgaz neizkoriščeno zmogljivost družbe Bulgargaz ponudila kot kratkoročno in prekinljivo zmogljivost, navedenemu OPS torej ne bi omogočalo, da zadovolji stalne potrebe podjetij, ki želijo pridobiti dostop do romunskega plinovoda 1.
99
Sprememba smernic iz leta 2009 s sprejetjem Sklepa Komisije 2012/490/EU z dne 24. avgusta 2012 o spremembi Priloge I k Uredbi št. 715/2009 (UL 2012, L 231, str. 16; v nadaljevanju: smernice iz leta 2012) potrjuje, da obveznost iz člena 16(3) Uredbe št. 715/2009 ni bila zadostna. Iz druge točke obrazložitve Sklepa 2012/490/EU je namreč razvidno, da so bile smernice iz leta 2012 sprejete, ker se je v praksi pokazalo, da je pogodbena prezasedenost kljub uporabi nekaterih načel upravljanja prezasedenosti, kot je ponudba prekinljive zmogljivosti, še naprej ovirala razvoj učinkovitega notranjega trga s plinom.
100
Za odpravo tega položaja so bili zato v smernicah iz leta 2012 predvideni štirje različni postopki, katerih cilj je bil OPS omogočiti, da v primeru pogodbene prezasedenosti neizkoriščeno zmogljivost prerazporedijo kot zagotovljeno zmogljivost. Od 1. oktobra 2013, in torej v obdobju kršitve, je bilo treba izvajati samo tri od teh postopkov.
101
V obravnavani zadevi se tožeče stranke sklicujejo na dva od teh mehanizmov, in sicer, prvič, na mehanizem povečanja zmogljivosti s programom prevelikega zakupa in ponovnega odkupa iz točke 2.2.2 smernic iz leta 2012 (v nadaljevanju: mehanizem povečanja zmogljivosti), in drugič, na mehanizem dolgoročne uporabe ali izgube zmogljivosti („use‑it‑or‑lose‑it“) iz točke 2.2.5 navedenih smernic (v nadaljevanju: mehanizem UIOLI in, skupaj z mehanizmom prevelikega zakupa in ponovnega odkupa, spodbujevalna mehanizma).
102
Na prvem mestu, mehanizem prevelikega zakupa in ponovnega odkupa je OPS omogočal, da je povečal zmogljivost svojega sistema s ponujanjem dodatne zagotovljene zmogljivosti, ki je presegala tisto, ki jo je bilo mogoče prenašati. OPS je moral ponovno odkupiti zmogljivost, ki so jo končno napovedali uporabniki in je presegala zmogljivost, ki jo je bil prenosni sistem za plin sposoben prenašati (glej točko 2.2.2(1) in (6) smernic iz leta 2012). Da bi bili OPS spodbujeni k prevzemu tveganj, povezanih s prekomerno prodajo, je sistem predvideval finančno nadomestilo (glej točko 2.2.2(3) smernic iz leta 2012).
103
Da bi se mehanizem prevelikega zakupa in ponovnega odkupa lahko uporabljal, je bilo v smernicah iz leta 2012 predvideno, da ga mora predhodno odobriti nacionalni regulativni organ (v nadaljevanju: nacionalni regulator) in da mora biti predmet posvetovanj z nacionalnimi regulativnimi organi sosednjih držav članic (glej točko 2.2.2(1) navedenih smernic).
104
Na drugem mestu, nacionalni regulatorji so morali na podlagi mehanizma UIOLI od OPS zahtevati, da delno ali v celoti prekličejo pogodbene zmogljivosti na povezovalni točki, ki jih uporabnik omrežja sistematično nezadostno izkorišča, kadar ta uporabnik svojih neizkoriščenih zmogljivosti ni prodal ali ponudil pod razumnimi pogoji ali kadar so drugi uporabniki omrežja zahtevali zagotovljene zmogljivosti (glej točko 2.2.5(1) smernic iz leta 2012).
105
Vendar je moral nacionalni regulator, da bi lahko OPS uporabil mehanizem UIOLI, predhodno ugotoviti, da so izpolnjeni pogoji, določeni v smernicah iz leta 2012, ki OPS omogočajo, da prekliče zmogljivosti (glej točko 2.2.5(1) in (4) smernic iz leta 2012).
106
Tožeče stranke v bistvu navajajo, da bi družba Transgaz lahko od leta 2012 dalje uporabljala spodbujevalna mehanizma, da bi enostransko preklicala neizkoriščene zmogljivosti družbe Bulgargaz na romunskem plinovodu 1 in jih prerazporedila tretjim osebam.
107
V zvezi s tem je iz točk od 103 do 105 zgoraj razvidno, da je romunski regulator, da bi se ta spodbujevalna mehanizma lahko uporabljala, moral sprejeti nekatere predhodne ukrepe.
108
Komisija pa je v točkah 293 in 294 obrazložitve izpodbijanega sklepa ugotovila, da romunski regulator takrat ni sprejel potrebnih predhodnih ukrepov, da bi OPS omogočil uporabo spodbujevalnih mehanizmov.
109
Vendar tožeče stranke izpodbijajo trditev, da je bilo za to, da bi družba Transgaz lahko ponudila neizkoriščene zmogljivosti družbe Bulgargaz na romunskem plinovodu 1 tretjim osebam, potrebno posredovanje romunskega regulatorja.
110
Stališče tožečih strank ne vzdrži analize. Spodbujevalnih mehanizmov namreč v obdobju kršitve brez predhodnega posredovanja nacionalnega regulatorja ni bilo mogoče izvajati (glej točki 103 in 105 zgoraj). To pomeni, da se družba Transgaz v tem obdobju ni mogla sklicevati na te mehanizme, da bi neizkoriščene zmogljivosti družbe Bulgargaz na romunskem plinovodu 1 enostransko preklicala in jih ponudila tretjim osebam kot zagotovljene zmogljivosti. Tako je družba Transgaz v skladu z Uredbo št. 715/2009 navedene neizkoriščene zmogljivosti lahko tretjim osebam ponudila samo kot kratkoročne in prekinljive zmogljivosti.
111
Kot pa je razvidno iz točke 98 zgoraj, kratkoročna in prekinljiva ponudba družbi Transgaz v praksi ne bi omogočila, da bi obšla omejitve, določene s sporazumom iz leta 2005, in tako izpolnila stalne potrebe dobaviteljev, ki želijo imeti dostop do romunskega plinovoda 1, glede na to, da taka zmogljivost za dobavitelje plina nižje v prodajni verigi ne bi bila privlačna, saj jim ne bi omogočala, da bi izpolnili obveznosti oskrbe do svojih kupcev.
112
V teh okoliščinah razlikovanje med primarnim in sekundarnim trgom zmogljivosti za plin v obravnavani zadevi ni bilo pomembno za presojo, ali so tožeče stranke imele prevladujoč položaj, kar zadeva storitve v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1. Kot je bilo ugotovljeno v točki 89 zgoraj, družba Bulgargaz zaradi sporazuma iz leta 2005 namreč v celotnem obdobju kršitve ni bila samo edini možni ponudnik storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1 na sekundarnem trgu, temveč je zahvaljujoč izključni uporabi navedenega plinovoda in pravici do predhodnega soglasja, ki jo je imela na podlagi navedenega sporazuma, nadzirala tudi dostop tretjih oseb do primarnega trga. Ker je družba Transgaz v obdobju kršitve brez soglasja družbe Bulgargaz neizkoriščene zmogljivosti lahko ponudila zgolj kot kratkoročne in prekinljive zmogljivosti, Komisija prav tako ni storila napake pri presoji, ker ni ugotovila, da je družba Transgaz ponudnik v okviru opredelitve trga storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1.
113
Teh ugotovitev ni mogoče ovreči z drugimi trditvami tožečih strank.
114
Na prvem mestu, tožeče stranke navajajo, da opredelitev trga storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1, ki jo je uporabila Komisija, odstopa od njene prakse odločanja.
115
Opozoriti pa je treba, da mora Komisija opraviti posamično preučitev okoliščin vsake zadeve, ne da bi bila zavezana upoštevati prejšnje sklepe, ki se nanašajo na druge gospodarske subjekte, druge trge izdelkov in storitev oziroma druge geografske trge v drugem obdobju (glej sodbo z dne 9. septembra 2009, Clearstream/Komisija, T‑301/04, EU:T:2009:317, točka 55 in navedena sodna praksa). Poleg tega gospodarski subjekti ne morejo upravičeno zaupati v nadaljevanje predhodne prakse odločanja, ki se lahko spremeni glede na spremenjene okoliščine ali razvoj analize Komisije (glej v tem smislu sodbo z dne 13. maja 2015, Niki Luftfahrt/Komisija, T‑162/10, EU:T:2015:283, točki 142 in 143).
116
Tako tožeče stranke nimajo pravice dvomiti o ugotovitvah Komisije zato, ker se razlikujejo od ugotovitev iz neke druge zadeve (sodba z dne 14. decembra 2005, General Electric/Komisija, T‑210/01, EU:T:2005:456, točka 118; glej tudi sodbo z dne 9. septembra 2009, Clearstream/Komisija, T‑301/04, EU:T:2009:317, točka 55 in navedena sodna praksa).
117
Na drugem mestu, tožeče stranke zatrjujejo, da je Legea nr. 123/2012 energiei electrice și a gazelor naturale (zakon št. 123/2012 o električni energiji in zemeljskem plinu) z dne 10. julija 2012 (Monitorul Oficial al României, del I, št. 485, z dne 16. julija 2012; v nadaljevanju: romunski zakon o energiji) zajemal Uredbo št. 715/2009 in da so bila z njim družbi Transgaz kot OPS zagotovljena pooblastila za preklic neizkoriščenih zmogljivosti na romunskem plinovodu 1. V zvezi s tem se sklicujejo na člen 130(1) in člen 194 navedenega zakona ter na metodologijo za dodelitev zmogljivosti na romunskem plinovodu 1, ki jo je romunski regulator objavil 11. julija 2012 (Monitorul Oficial al României, del I, št. 472, z dne 11. julija 2012; v nadaljevanju: metodologija za dodelitev zmogljivosti).
118
Te trditve ni mogoče sprejeti iz teh razlogov.
119
Prvič, člen 130(1) romunskega zakona o energiji se ni uporabljal za romunski plinovod 1. S to določbo se je namreč od OPS zahtevalo, da zagotovi dodelitev zmogljivosti v okviru povezovalnih plinovodov v skladu z Uredbo št. 715/2009 (glej člen 130(1)(q) romunskega zakona o energiji). V skladu z navedenim zakonom je bil povezovalni plinovod prenosni plinovod, ki je prečkal mejo med dvema državama članicama Unije zgolj z namenom povezati prenosna sistema za plin teh dveh držav članic (glej člen 100(34) navedenega zakona). Vendar romunski plinovod 1 v obdobju kršitve ni bil priključen na romunski prenosni sistem za plin in torej ni bil povezovalni plinovod v smislu člena 130(1) romunskega zakona o energiji.
120
Drugič, v členu 194 romunskega zakona o energiji je bilo določeno, da je OPS s tem, da je kršil določbe prava Unije o mehanizmih za dodelitev zmogljivosti in upravljanje prezasedenosti, kršil tudi romunska pravila, ki se uporabljajo na tem področju (glej člen 194(36) navedenega zakona). Vendar, glede na to, da družbi Transgaz – kot je razvidno iz točke 110 zgoraj – po tedaj veljavni zakonodaji Unije ni bilo dovoljeno preklicati neizkoriščene zmogljivosti in je prerazporediti tretjim osebam kot zagotovljeno zmogljivost, ji tudi s členom 194 romunskega zakona o energiji niso bila dana pooblastila, da deluje v tem smislu.
121
Tretjič, kar zadeva metodologijo za dodelitev zmogljivosti, se z njo od družbe Transgaz kot OPS ni zahtevalo, da prekliče vse obstoječe zmogljivosti, ki jih družba Bulgargaz ni izkoristila, temveč je bila dolžna zgolj prodati razpoložljive zmogljivosti na navedenem plinovodu (glej člen 1 navedene metodologije), to je zmogljivosti, ki niso bile predmet pogodbe. V skladu s členom 17.1 sporazuma iz leta 2005 pa je bil „[romunski] plinovod [1] […] namenjen izključni uporabi [družbe Bulgargaz] in brez soglasja [družbe Bulgargaz] na ta plinovod ni [bilo] mogoče priključiti drugih odjemalcev in [niso se] prenaša[le] […] nobene druge količine zemeljskega plina, razen tista, ki jo [je] [družba Bulgargaz] dobavlja[la] [družbi Transgaz] na [plinski merilni postaji] Isaccea 1“. Ker je navedeni sporazum veljal v celotnem obdobju kršitve, je treba ugotoviti, da ni bilo razpoložljivih zmogljivosti, ki bi jih družba Transgaz takrat lahko prodala tretjim podjetjem na tem plinovodu.
122
Zato je treba zavrniti očitke, da je Komisija napačno uporabila pravo, ker ni razlikovala med primarnim in sekundarnim trgom zmogljivosti na romunskem plinovodu 1, in da je storila napako pri presoji, ker družbe Transgaz ni opredelila kot ponudnika navedenih zmogljivosti.
b)
Napačno ugotovljeno dejansko stanje, ker je bila družba Bulgargaz opredeljena kot ponudnik na romunskem plinovodu 1
123
Na prvem mestu, tožeče stranke trdijo, da je bila družba Bulgargaz samo kupec storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1 na primarnem trgu teh storitev, in ne njihov ponudnik.
124
Vendar družba Bulgargaz v izpodbijanem sklepu ni opredeljena kot ponudnik na primarnem trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1. Komisija je namreč zgolj navedla, da je družba Transgaz dodelila zmogljivosti na tem primarnem trgu družbi Bulgargaz s sklenitvijo sporazuma iz leta 2005 (glej točko 291 obrazložitve izpodbijanega sklepa). Vendar je Komisija ugotovila – kot je razvidno iz točk 89 in 90 zgoraj – da glede na to, da sta bili s členom 17.1 navedenega sporazuma, ki je veljal celotno obdobje kršitve, družbi Bulgargaz priznani izključna uporaba navedenega plinovoda in pravica do predhodnega soglasja, družba Transgaz ni mogla ponuditi zmogljivosti na primarnem trgu tretjim osebam brez soglasja družbe Bulgargaz in da je bila torej zadnjenavedena edina, ki je lahko tretjim osebam zagotovila dostop do romunskega plinovoda 1 (glej točke 261, 288 in 306 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
125
Zato je treba trditev tožečih strank, da je Komisija družbo Bulgargaz napačno opredelila kot ponudnika na primarnem trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1, zavrniti.
126
Na drugem mestu, tožeče stranke navajajo, da je Komisija v točki 292 obrazložitve izpodbijanega sklepa napačno ugotovila, da bi družba Bulgargaz v obdobju kršitve lahko ponovno prodala zmogljivosti na romunskem plinovodu 1 na sekundarnem trgu, čeprav družba Transgaz še ni sprejela pravil, ki dovoljujejo tako trgovanje v skladu s členom 22 Uredbe št. 715/2009.
127
V zvezi s tem sicer drži, da se je s členom 22 Uredbe št. 715/2009 od OPS zahtevalo, da sprejmejo nekatere ukrepe, da omogočijo in spodbudijo trgovanje z zmogljivostmi na sekundarnem trgu. Vendar je treba poudariti, da je družba Bulgargaz 31. januarja 2013 sklenila sporazum z družbo Overgas, na podlagi katerega je bil zadnjenavedeni odobren dostop do romunskega plinovoda 1, čeprav družba Transgaz še vedno ni sprejela ukrepov, določenih s členom 22 navedene uredbe.
128
Zato okoliščina – kot je Komisija ugotovila v točki 292 obrazložitve izpodbijanega sklepa – da družba Transgaz ni sprejela ukrepov, določenih s členom 22 Uredbe št. 715/2009, dejansko ni bila ovira za to, da bi družba Bulgargaz lahko ponujala zmogljivosti na romunskem plinovodu 1 na sekundarnem trgu zmogljivosti.
129
Iz tega izhaja, da očitek tožečih strank, da je Komisija napačno ugotovila dejansko stanje s tem, da je menila, da družba Bulgargaz lahko zagotavlja zmogljivosti na romunskem plinovodu 1, ni utemeljen.
130
Zato je treba zavrniti ta del in posledično drugi tožbeni razlog v celoti.
B. Tretji tožbeni razlog: napačna ugotovitev prevladujočega položaja tožečih strank na upoštevnih trgih
131
Tožeče stranke izpodbijajo ugotovitev iz točk 426 in 427 obrazložitve izpodbijanega sklepa, da je imela skupina BEH prek družb Bulgargaz in Bulgartransgaz prevladujoč položaj na vseh petih upoštevnih trgih.
132
Tožbeni razlog je sestavljen iz dveh delov. Tožeče stranke navajajo, da je Komisija napačno ugotovila, prvič, da ima družba Bulgargaz prevladujoč položaj na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1, in drugič, da ima skupina BEH posredno tak položaj na vseh petih zadevnih trgih.
1.
Prvi del: napačna ugotovitev prevladujočega položaja družbe Bulgargaz na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1
133
Na prvem mestu, tožeče stranke navajajo, da je bilo pri opredelitvi trga storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1 napačno uporabljeno pravo in napačno ugotovljeno dejansko stanje. Zato naj bi bila napačna tudi ugotovitev, da ima družba Bulgargaz prevladujoč položaj na tem trgu.
134
V zvezi s tem je iz analize drugega tožbenega razloga razvidno, da Komisija pri opredelitvi trga storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1 ni napačno uporabila prava in ni napačno ugotovila dejanskega stanja. Iz tega sledi, da je treba prvo trditev tožečih strank takoj zavrniti.
135
Na drugem mestu, tožeče stranke menijo, da je presoja Komisije, v skladu s katero je imela družba Bulgargaz prevladujoč položaj na trgu – tudi če je opredelitev trga storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1 pravilna – napačna.
136
Tožeče stranke natančneje trdijo, da izpodbijani sklep ne vsebuje analize strukture trga ali tržne moči podjetij, ki delujejo na romunskem plinovodu 1, kar je v nasprotju z zahtevami iz točk od 13 do 15 Sporočila o navodilih glede prednostnih nalog izvrševanja Komisije pri uporabi člena [102 PDEU] za izključevalna ravnanja, s katerimi prevladujoča podjetja zlorabljajo svoj položaj (UL 2009, C 45, str. 7). Zato menijo, da Komisija ni pravno zadostno dokazala, da je imela družba Bulgargaz prevladujoč položaj na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1.
137
V zvezi s tem je treba spomniti, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso prevladujoč položaj iz člena 102 PDEU nanaša na položaj, v katerem ima podjetje gospodarsko moč, ki mu omogoča, da na zadevnem trgu preprečuje vzdrževanje učinkovite konkurence s tem, da ima možnost, da ravna pretežno neodvisno od konkurentov, strank in končno tudi potrošnikov. Obstoj prevladujočega položaja na splošno izhaja iz združitve različnih dejavnikov, ki posamezno ne bi bili nujno odločilni (sodbi z dne 14. februarja 1978, United Brands in United Brands Continentaal/Komisija, 27/76, EU:C:1978:22, točki 65 in 66, in z dne 13. februarja 1979, Hoffmann‑La Roche/Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, točki 38 in 39).
138
Poleg tega obstoj prevladujočega položaja ne izključuje določene stopnje konkurence, temveč podjetju, ki ga zaseda, omogoča, če že ne določanja pogojev, pod katerimi se bo konkurenca razvijala, precejšen vpliv nanje, vsekakor pa to, da to podjetje posluje pretežno ob neupoštevanju konkurence, ne da bi zaradi svojega odnosa utrpelo kakršne koli škodljive posledice (sodba z dne 13. februarja 1979, Hoffmann‑La Roche/Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, točka 39).
139
V obravnavani zadevi je Komisija poudarila, da infrastruktura za prenos plina pomeni naravni monopol in da zato podjetje, ki nadzira zmogljivost na tej infrastrukturi, postane neizbežen poslovni partner, katerega tržne moči ni mogoče nevtralizirati. Kar zadeva romunski plinovod 1, je Komisija ugotovila, da je bila v obdobju kršitve družba Bulgargaz tista, ki je nadzirala vse možnosti dostopa tretjih oseb do tega plinovoda (glej točke 335, 418 in 420 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
140
Tožeče stranke menijo, da ta presoja vsebuje štiri napake.
a)
Prvi očitek: Komisija naj bi napačno menila, da družba Bulgargaz nadzira dostop tretjih oseb do romunskega plinovoda 1
141
Tožeče stranke trdijo, da je Komisija napačno menila, da družba Bulgargaz nadzira dostop tretjih oseb do romunskega plinovoda 1. Zatrjujejo, da je ta nadzor izvajala družba Transgaz kot OPS te infrastrukture.
142
Tožeče stranke v utemeljitev tega očitka na prvem mestu trdijo, da so bile družbi Bulgargaz, čeprav je bil sporazum iz leta 2005 pogodba o izključni uporabi, podeljene samo pravice do posvetovanja glede možnosti ponujanja zmogljivosti tretjim osebam, ki nikoli niso bile izkoriščene.
143
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu z besedilom člena 17.1 sporazuma iz leta 2005 „[romunski] plinovod [1] […] namenjen izključni uporabi [družbe Bulgargaz] in brez soglasja [družbe Bulgargaz] na ta plinovod ni mogoče priključiti drugih odjemalcev in ne prenašajo se nobene druge količine zemeljskega plina“.
144
Očitno je torej, da družba Transgaz zmogljivosti na romunskem plinovodu 1 ni mogla ponuditi tretjim osebam, ne da bi pridobila predhodno soglasje družbe Bulgargaz.
145
To razlago sporazuma iz leta 2005 potrjujejo razprave med družbo Transgaz in skupino BEH na njunem sestanku 24. januarja 2011. Iz zapisnika – z dne 31. januarja 2011 – tega sestanka, ki ga je pripravila skupina BEH, je namreč razvidno, da je družba Transgaz skupino BEH vprašala, ali je možno ponovno prevzeti del neizkoriščene zmogljivosti na romunskem plinovodu 1 zaradi prihodnje izgradnje terminala za utekočinjen zemeljski plin v bližini Constanţe (Romunija, v nadaljevanju: terminal v Constanţi). Skupina BEH je odgovorila, da je bila celotna zmogljivost navedenega plinovoda sicer namenjena družbi Bulgargaz, a da je možnost, ki jo je navedla družba Transgaz, vseeno lahko predmet razprave, ki mora najprej potekati na vladni ravni (glej točko 297(a) obrazložitve izpodbijanega sklepa).
146
Iz tega v nasprotju s tem, kar trdijo tožeče stranke, izhaja, da s sporazumom iz leta 2005 družbi Bulgargaz niso bile podeljene zgolj pravice do posvetovanja, ampak ji je bila podeljena prava pravica do predhodnega soglasja v zvezi z vsakim poskusom družbe Transgaz, da bi ponovno prevzela neizkoriščene zmogljivosti na romunskem plinovodu 1, med drugim zato, da bi take zmogljivosti ponudila tretjim osebam.
147
Na drugem mestu, tožeče stranke menijo, da to, da je družba Bulgargaz del svoje zmogljivosti dajala v podzakup družbi Overgas od leta 2013, ne potrjuje ugotovitve, da je družba Bulgargaz nadzirala dostop do romunskega plinovoda 1. Trdijo, da je bil to samo izkaz dobre volje družbe Bulgargaz do družbe Overgas, glede na to, da pravila o omogočanju trgovanja na sekundarnem trgu še niso bila določena.
148
V zvezi s tem je treba poudariti, da to, da je družba Bulgargaz dala del zmogljivosti romunskega plinovoda 1 v podzakup družbi Overgas, ne glede na to, da naj bi bilo to dejanje storjeno v dobri veri, pomeni, da je družbi Bulgargaz dejansko uspelo omogočiti dostop do tega plinovoda tretjim osebam kljub neobstoju pravil, ki urejajo sekundarni trg storitev v zvezi z zmogljivostjo.
149
Ta okoliščina je bila upoštevna za analizo, opravljeno v izpodbijanem sklepu, glede na to, da je družba Bulgargaz na podlagi sporazuma iz leta 2005 rezervirala zmogljivost na romunskem plinovodu 1 pod izključnimi pogoji. Zato bi tretja oseba, ki bi v obdobju kršitve želela dobiti dostop do tega plinovoda, tega dobila samo, če bi družba Bulgargaz pristala na to, da družba Transgaz ponudi zmogljivosti v skladu s členom 17.1 sporazuma iz leta 2005, ali če bi družba Bulgargaz privolila v to, da da del svoje zmogljivosti v podzakup, kot je to počela z družbo Overgas od 1. januarja 2013.
150
Iz tega izhaja, da je Komisija pravilno menila, da je družba Bulgargaz v obdobju kršitve nadzirala dostop tretjih oseb do romunskega plinovoda 1.
151
Prvi očitek je torej treba zavrniti.
b)
Drugi očitek: Komisija naj družbe Transgaz ne bi opredelila kot ponudnika storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1
152
Tožeče stranke menijo, da je bilo pri presoji prevladujočega položaja družbe Bulgargaz na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1 napačno ugotovljeno dejansko stanje, ker v njej niso opredeljeni vsi ponudniki storitev v zvezi z zmogljivostjo na tem trgu.
153
V zvezi s tem tožeče stranke Komisiji očitajo, da ni upoštevala, da družba Bulgargaz ni OPS za romunski plinovod 1 in da ima družba Transgaz zakonsko določena pooblastila, na podlagi katerih lahko enostransko prekliče neizkoriščene zmogljivosti, da jih ponudi tretjim osebam. Tako naj Komisija ne bi opredelila glavnega in prevladujočega ponudnika na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1.
154
V zvezi s tem je treba na prvem mestu spomniti, da je Komisija, kot je razvidno iz točk 89 in 90 zgoraj ter iz analize prvega očitka, ugotovila, da je družba Bulgargaz, čeprav ni bila OPS romunskega plinovoda 1, nadzirala dostop do njega na podlagi sporazuma iz leta 2005.
155
Na drugem mestu, iz izpodbijanega sklepa je razvidno, da je Komisija, preden je preučila vprašanje, ali je imela družba Bulgargaz prevladujoč položaj na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1, pravilno ugotovila, da družba Transgaz v obdobju kršitve ni mogla enostransko preklicati zmogljivosti in jih ponuditi tretjim osebam kot zagotovljene zmogljivosti (glej točki 97 in 98 zgoraj).
156
V zvezi s tem je Komisija v svoji analizi navedla, da so smernice iz leta 2012, na podlagi katerih so OPS lahko uporabljali spodbujevalna mehanizma, s pomočjo katerih so se lahko bojevali proti kopičenju zmogljivosti in tako neizkoriščene pogodbene zmogljivosti dolgoročno ponudili tretjim osebam, začele veljati šele 1. oktobra 2013. Ugotovila je tudi, da se v navedenih smernicah zahteva, da mora romunski regulator, da lahko družba Transgaz uporablja te mehanizme, predhodno sprejeti nekatere ukrepe, in da v obravnavanem primeru ti ukrepi niso bili sprejeti pred koncem obdobja kršitve (glej točki 293 in 294 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
157
Zato tožeče stranke ne morejo trditi, da Komisija v svoji analizi ni upoštevala, da je družba Transgaz OPS romunskega plinovoda 1, ali da ni preučila vprašanja v zvezi z zakonsko določenimi pooblastili te družbe, preden je ugotovila, da ima družba Bulgargaz prevladujoč položaj na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na navedenem plinovodu.
158
Tožeče stranke vsekakor menijo, da je Komisija podala napačno razlago zakonodajnega okvira, ki se uporablja, in da posredovanje romunskega regulatorja ni bilo potrebno za to, da bi družba Transgaz neizkoriščene zmogljivosti družbe Bulgargaz na romunskem plinovodu 1 lahko ponudila tretjim osebam.
159
Spomniti pa je treba, da Uredba št. 715/2009 v povezavi s smernicami iz leta 2009 in smernicami iz leta 2012 družbi Transgaz ni omogočala, da bi neizkoriščene zmogljivosti družbe Bulgargaz na romunskem plinovodu 1 ponujala tretjim osebam kot zagotovljene zmogljivosti brez soglasja zadnjenavedene. V skladu s tedaj veljavnim zakonodajnim okvirom je namreč družba Transgaz lahko enostransko preklicala neizkoriščene pogodbene zmogljivosti družbe Bulgargaz, da bi jih ponudila tretjim osebam, samo kot prekinljive in kratkoročne zmogljivosti, kar, kot je razvidno iz točk od 93 do 111 zgoraj, ni bilo dovolj za to, da bi lahko dala dostop tretjim osebam in jim omogočila, da izpolnijo obveznosti do svojih kupcev. Nasprotno, za to, da bi se neizkoriščene zmogljivosti lahko ponudile kot zagotovljene zmogljivosti, je bilo potrebno predhodno posredovanje romunskega regulatorja, kot je razvidno iz točk od 102 do 107 zgoraj. Vendar zadnjenavedeni v obdobju kršitve ni sprejel potrebnih ukrepov.
160
Iz tega sledi, da je družba Transgaz v obdobju kršitve brez soglasja družbe Bulgargaz tretjim osebam lahko ponujala samo omejene in nezadostne storitve v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1. Zato to, da je zakonodajni okvir Unije družbi Transgaz omogočal, da je ponujala neizkoriščene zmogljivosti kot kratkoročne in prekinljive zmogljivosti, ni bilo dovolj za to, da bi ta lahko obšla omejitve iz člena 17.1 sporazuma iz leta 2005, in torej ni moglo občutno vplivati na dejanski nadzor, ki ga je družba Bulgargaz izvajala nad romunskim plinovodom 1.
161
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je Komisija ravnala pravilno, ker družbe Transgaz ni opredelila kot pravi alternativni vir oskrbe za tretje osebe, ki so želele imeti dostop do romunskega plinovoda 1 v obdobju kršitve.
162
Druge trditve tožečih strank te ugotovitve ne izpodbijejo.
163
Na prvem mestu, tožeče stranke se v podporo svoji trditvi, da bi družba Transgaz družbi Bulgargaz lahko enostransko preklicala zmogljivosti na romunskem plinovodu 1, sklicujejo na Uredbo Komisije (EU) št. 984/2013 z dne 14. oktobra 2013 o oblikovanju kodeksa omrežja za mehanizme za dodeljevanje zmogljivosti v prenosnih sistemih plina in dopolnitvi Uredbe (ES) št. 715/2009 (UL 2013, L 273, str. 5).
164
Iz člena 28 Uredbe št. 984/2013 pa izhaja, da so upoštevne določbe te uredbe začele veljati šele 1. novembra 2015, torej po koncu obdobja kršitve. Zato te določbe ne morejo vplivati na presojo dejstev, trditev tožečih strank pa je treba takoj zavrniti kot brezpredmetno.
165
Na drugem mestu, tožeče stranke Komisiji očitajo, da ni pridobila stališč družbe Transgaz in romunskega regulatorja glede vprašanja, ali je imela družba Bulgargaz prevladujoč položaj na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1.
166
To trditev je treba zavrniti, ker za oceno pooblastil, ki so OPS podeljena s pravom Unije in nacionalnim pravom, ki se uporablja, in torej za sprejetje stališča o tem, ali je imela družba Bulgargaz prevladujoč položaj na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1, pravna presoja Komisije ni bila odvisna od stališč družbe Transgaz in romunskega regulatorja.
167
Na tretjem mestu, tožeče stranke v bistvu trdijo, da Komisija ni mogla ugotoviti, da ima družba Bulgargaz prevladujoč položaj na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1, ker je že ugotovila, v zadevi AT.40335 – Romunski povezovalni plinovodi (v nadaljevanju: zadeva Transgaz), da je imela na istem trgu prevladujoč položaj družba Transgaz.
168
V zvezi s tem je iz Sklepa Komisije C(2020) 1232 z dne 6. marca 2020 v zvezi s postopkom na podlagi člena 102 PDEU (zadeva Transgaz), kot je objavljen na spletnem mestu te institucije, razvidno, da je Komisija po predhodni oceni te zadeve ugotovila, da je imela družba Transgaz prevladujoč položaj v smislu člena 102 PDEU na trgu za prenos zemeljskega plina v Romuniji, vključno s prenosom po povezovalnih plinovodih s sosednjimi državami. Vendar je pojasnila, da nobeden od treh tranzitnih plinovodov, ki jih vzporedno upravlja družba Tranzgas, vključno z romunskim plinovodom 1, ki oskrbuje bolgarski trg, ni vključen v njeno predhodno oceno, saj niso priključeni na romunski prenosni sistem za plin (glej točko 25 obrazložitve sklepa z dne 6. marca 2020).
169
Komisija torej v zadevi Transgaz ni ugotovila, da ima podjetje, na katero se je nanašala ta preiskava, prevladujoč položaj na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1.
170
Zato je treba zavrniti trditev tožečih strank, da so Komisiji njene predhodne ugotovitve v zadevi Transgaz onemogočale, da bi ugotovila, da je imela družba Bulgargaz v obdobju kršitve prevladujoč položaj na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1.
171
Zato je treba drugi očitek zavrniti.
[…]
C. Četrti tožbeni razlog: napačna ugotovitev zlorabe prevladujočega položaja tožečih strank
223
Četrti tožbeni razlog je v bistvu razdeljen na šest „podrazlogov“. Prvi trije se nanašajo na napačno uporabo prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje v izpodbijanem sklepu v zvezi z ugotovitvijo, da so tožeče stranke zavrnile dostop do:
–
romunskega plinovoda 1;
–
prenosnega sistema;
–
skladišča v Chirenu.
[…]
1.
Uporabljiva načela in sodna praksa
[…]
c)
Pojem „zloraba prevladujočega položaja“
235
V skladu s členom 102, prvi odstavek, PDEU je kot nezdružljiva z notranjim trgom in prepovedana vsaka zloraba prevladujočega položaja enega ali več podjetij na notranjem trgu ali njegovem znatnem delu, če bi lahko prizadela trgovino med državami članicami.
236
Podjetju, ki ima prevladujoč položaj, je namreč naložena posebna odgovornost, da s svojim ravnanjem ne ogroža učinkovite in neizkrivljene konkurence na notranjem trgu (sodba z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, točka 135; glej tudi sodbo z dne 25. marca 2021, Slovak Telekom/Komisija, C‑165/19 P, EU:C:2021:239, točka 40 in navedena sodna praksa).
237
Čeprav so v členu 102 PDEU naštete prakse, ki pomenijo zlorabo, pa to naštevanje ne pomeni taksativnega seznama vrst zlorabe prevladujočega položaja, ki jih prepoveduje Pogodba DEU (glej sodbo z dne 15. marca 2007, British Airways/Komisija, C‑95/04 P, EU:C:2007:166, točka 57 in navedena sodna praksa).
238
Tako je v skladu z ustaljeno sodno prakso pojem „zloraba prevladujočega položaja“ v smislu člena 102 PDEU objektiven pojem, ki se nanaša na ravnanja podjetja s prevladujočim položajem, zaradi katerih se z drugačnimi sredstvi od tistih, ki so značilna za normalno konkurenco med proizvodi ali storitvami na podlagi dejavnosti gospodarskih subjektov, ovira ohranjanje še obstoječe konkurence na trgu ali razvoj te konkurence (glej sodbo z dne 30. januarja 2020, Generics (UK) in drugi, C‑307/18, EU:C:2020:52, točka 148 in navedena sodna praksa).
239
Nazadnje je treba opozoriti, da mora biti ravnanje, kakršno je to v obravnavani zadevi, če naj se opredeli kot zloraba, zmožno omejiti konkurenco in še zlasti povzročiti očitane učinke izrinjenja, torej da je lahko otežilo vstop konkurentov na zadevni trg ali njihovo ohranitev na njem ter da je zato lahko vplivalo na strukturo trga. To presojo je treba opraviti ob upoštevanju vseh upoštevnih dejanskih okoliščin navedenega ravnanja (glej sodbi z dne 30. januarja 2020, Generics (UK) in drugi, C‑307/18, EU:C:2020:52, točka 154 in navedena sodna praksa, in z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi, C‑377/20, EU:C:2022:379, točke 50, 61, 64 in 72 ter navedena sodna praksa).
240
Vendar ti učinki izrinjenja ne smejo biti zgolj hipotetični. Zato se Komisija ne more opreti na učinke, ki bi jih zadevno ravnanje imelo ali bi jih lahko imelo, če bi se lahko uresničile ali bi se uresničile nekatere posebne okoliščine, ki na trgu v času, ko se je navedeno ravnanje izvajalo, niso obstajale in katerih uresničitev je bila torej malo verjetna (glej v tem smislu sodbi z dne 6. oktobra 2015, Post Danmark, C‑23/14, EU:C:2015:651, točka 65, in z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi, C‑377/20, EU:C:2022:379, točka 70).
[…]
2.
Prvi „podrazlog“: napačna ugotovitev zavrnitve dostopa do romunskega plinovoda 1
[…]
b)
Drugi del: napačna uporaba prava pri uporabi teorije „bistvene infrastrukture“, ker je bila družbi Bulgargaz, čeprav je bila zgolj uporabnica romunskega plinovoda 1, pripisana zavrnitev oskrbe, ki pomeni zlorabo
250
Tožeče stranke trdijo, da je bilo v izpodbijanem sklepu napačno uporabljeno pravo, ker je bila z njim družbi Bulgargaz, čeprav ni bila ne lastnica ne OPS te bistvene infrastrukture, temveč zgolj njena uporabnica, pripisana zavrnitev oskrbe na romunskem plinovodu 1, ki pomeni zlorabo. V skladu s sodbama z dne 26. novembra 1998, Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569; v nadaljevanju: sodba Bronner), in z dne 10. julija 1991, RTE/Komisija (T‑69/89, EU:T:1991:39), na kateri je Komisija oprla svojo analizo iz točke 549 obrazložitve izpodbijanega sklepa, in poznejšo sodno prakso v zvezi z zavrnitvijo odobritve dostopa do bistvene infrastrukture pa naj bi bilo mogoče zlorabo pripisati samo lastniku ali upravljavcu navedene infrastrukture, v smislu, da je bil dostop do bistvene infrastrukture vedno neločljivo povezan z lastništvom in nadzorom nad zadevno infrastrukturo ali storitvijo.
[…]
254
Dalje, iz točk 532 in od 549 do 564 obrazložitve izpodbijanega sklepa je razvidno, da je Komisija presodila veljavnost ravnanja družbe Bulgargaz na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1 glede na sodno prakso, ki izhaja iz točke 41 sodbe Bronner in tudi točke 73 sodbe z dne 10. julija 1991, RTE/Komisija (T‑69/89, EU:T:1991:39).
255
V skladu s to sodno prakso zavrnitev podjetja s prevladujočim položajem, da tretjim osebam zagotavlja storitev, do katere morajo imeti dostop, da lahko opravljajo dejavnost na sosednjem trgu, zlasti tistem nižje v prodajni verigi, pomeni kršitev člena 102 PDEU, če so izpolnjeni naslednji trije kumulativni pogoji:
–
z zavrnitvijo storitve se lahko odpravi vsakršna konkurenca, ki jo pomeni prosilec za dostop do navedene storitve na tem trgu;
–
zadevna storitev je nujna za opravljanje dejavnosti prosilca, ker zanjo ni dejanskega ali potencialnega substituta;
–
navedene zavrnitve ni mogoče objektivno utemeljiti.
256
Pogoji, navedeni v sodbi Bronner, se načeloma uporabljajo za infrastrukturo ali storitve, ki so pogosto opredeljene kot „bistvena infrastruktura“, ker so nujne za opravljanje dejavnosti na trgu, saj ni nobenega dejanskega ali potencialnega substituta (sodbi z dne 15. septembra 1998, European Night Services in drugi/Komisija, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 in T‑388/94, EU:T:1998:198, točki 208 in 212, in z dne 10. novembra 2021, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping), T‑612/17, v pritožbenem postopku, EU:T:2021:763, točka 215), tako da lahko zavrnitev dostopa pripelje do odprave vsakršne konkurence, ki jo pomeni prosilec za dostop.
257
V zvezi s tem je Sodišče že poudarilo, da je posledica ugotovitve, da je prevladujoče podjetje zlorabljalo svoj položaj s tem, da je zavrnilo sklenitev pogodbe s konkurentom, to, da je to podjetje prisiljeno skleniti pogodbo s tem konkurentom. Taka obveznost pa še posebej posega v svobodo sklepanja pogodb in lastninsko pravico podjetja s prevladujočim položajem, saj podjetje, tudi če ima prevladujoč položaj, načeloma lahko zavrne sklepanje pogodb in uporabo infrastrukture, ki jo je razvilo za lastne potrebe (sodba z dne 25. marca 2021, Slovak Telekom/Komisija, C‑165/19 P, EU:C:2021:239, točka 46).
258
Tako se sodna praksa o „bistveni infrastrukturi“ nanaša na položaje, v katerih se lahko ta svoboda sklepanja pogodb in zlasti prosto izvrševanje izključne pravice, ki pripada za izvedeno naložbo ali ustvarjeno inovacijo, omeji v interesu neizkrivljene konkurence na notranjem trgu, pri čemer je izključeno vsakršno drugo ravnanje (glej v tem smislu sodbi z dne 1. julija 2010, AstraZeneca/Komisija, T‑321/05, EU:T:2010:266, točka 679, in z dne 10. novembra 2021, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping), T‑612/17, v pritožbenem postopku, EU:T:2021:763, točka 215).
259
V obravnavani zadevi družba Bulgargaz, kot pravilno trdijo tožeče stranke, ni bila lastnica romunskega plinovoda 1. Vendar je iz spisa in točke 14 zgoraj razvidno, da je na podlagi sporazuma iz leta 2005 dobila pravico do izključne uporabe te infrastrukture.
260
V zvezi s tem je treba na prvem mestu spomniti, da med strankami ni sporno, da je bil romunski plinovod 1 v obdobju kršitve edina uporabna pot za dobavo ruskega plina v Bolgarijo (glej točko 88 zgoraj). Ta plinovod je bil torej bistvena infrastruktura v smislu sodbe Bronner (glej točko 256 zgoraj).
261
Na drugem mestu, v sporazumu iz leta 2005, kot je razvidno iz točk 143 in 144 zgoraj, je bilo določeno, prvič, da je romunski plinovod 1 namenjen izključni uporabi družbe Bulgargaz, in drugič, da družba Transgaz ne more ponuditi zmogljivosti na navedenem plinovodu tretjim osebam, ne da bi pridobila njeno predhodno soglasje. Zato se je izključna pravica, ki jo je imela družba Bulgargaz, čeprav ni bila lastnica romunskega plinovoda 1, v obdobju kršitve uresničevala kot položaj nadzora in torej kot prevladujoči položaj na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na navedenem plinovodu, saj dostop tretjih oseb do romunskega plinovoda 1 brez njenega soglasja ni bil mogoč.
262
V zvezi s tem je treba poudariti, kot je to storil generalni pravobranilec A. Rantos v sklepnih predlogih v zadevi European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2022:993, točka 138), da je v skladu s teorijo „bistvene infrastrukture“ mogoče vsakemu prevladujočemu podjetju, ki ima v lasti ali pod nadzorom „bistveno infrastrukturo“, naložiti obveznost sodelovanja s konkurenti, pri čemer jim mora omogočiti dostop do te infrastrukture brez kakršne koli diskriminacije.
263
V teh okoliščinah narava izključne pravice, ki družbo Bulgargaz povezuje z infrastrukturo, ni pomembna, saj se je ta izključna pravica uresničevala kot položaj nadzora nad romunskim plinovodom 1, ki je bil „bistvena infrastruktura“ v smislu sodne prakse iz točke 256 zgoraj. Poleg tega tožeče stranke same izrecno priznavajo, da se sodna praksa, ki se nanaša na „bistveno infrastrukturo“, uporablja za položaje, povezane z nadzorom nad navedeno infrastrukturo, čeprav napačno menijo, da je potreben tudi status lastnika.
264
Vendar pravna narava povezave med prevladujočim podjetjem in infrastrukturo ali storitvijo, ki jo nadzira, ne more biti odločilen dejavnik pri ugotavljanju, ali zavrnitev dostopa do „bistvene infrastrukture“ podjetja s prevladujočim položajem pomeni kršitev člena 102 PDEU.
265
Komisija je torej ravnanje družbe Bulgargaz na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1 pravilno ocenila glede na, med drugim, točko 41 sodbe Bronner.
266
Te ugotovitve ne ovrže nedavna sodba z dne 12. januarja 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisija (C‑42/21 P, EU:C:2023:12), ki je bila izdana po koncu ustnega postopka v obravnavani zadevi, s katero pa je bila potrjena analiza Splošnega sodišča v sodbi z dne 18. novembra 2020, Lietuvos geležinkeliai/Komisija (T‑814/17, EU:T:2020:545). V tej zadevi, ki se je nanašala na odstranitev železniške proge, je Sodišče razsodilo, da je treba primer, v katerem podjetje s prevladujočim položajem uniči infrastrukturo – kar je položaj, v katerem postane infrastruktura neizogibno neuporabna ne le za konkurente, ampak tudi za samo podjetje s prevladujočim položajem – razlikovati od primera zavrnitve dostopa v smislu sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Bronner (sodba z dne 12. januarja 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisija, C‑42/21 P, EU:C:2023:12, točki 81 in 83).
267
V tem okviru je Sodišče sicer res potrdilo, da je treba v primeru zavrnitve dostopa do infrastrukture, katere lastnik je podjetje s prevladujočim položajem in ki jo je to razvilo za potrebe lastne dejavnosti s svojimi naložbami, opraviti analizo z vidika meril, ki izhajajo iz sodbe Bronner. Prav tako je ugotovilo, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, da je v bistvu presodilo, da se navedena merila glede na njihov namen ne uporabljajo, kadar se v položaju uničenja infrastrukture zadevna infrastruktura ni financirala z lastnimi naložbami podjetja s prevladujočim položajem, temveč z javnimi sredstvi, in to podjetje ni lastnik te infrastrukture (sodba z dne 12. januarja 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisija, C‑42/21 P, EU:C:2023:12, točki 86 in 87).
268
Ta sodna praksa pa ne izključuje uporabe meril iz sodbe Bronner v položaju, kot je ta iz obravnavane zadeve, v katerem je, prvič, kot je razvidno iz točk od 261 do 263 zgoraj, imela družba Bulgargaz, čeprav ni bila lastnica romunskega plinovoda 1, na njem izključno pravico, ki se je v obdobju kršitve uresničevala kot položaj nadzora, primerljiv s tistim, ki ga ima lastnik, in v katerem, drugič, je družba Bulgargaz, čeprav drži, da ni razvila romunskega plinovoda 1, na podlagi sporazuma iz leta 2005 v zameno za uporabo te infrastrukture vendarle plačevala fiksno letno pristojbino, ki je torej njena naložba z vidika izključne pravice, ki ji jo je podelila družba Transgaz.
269
Zato je treba drugi del, v katerem se zatrjuje, da je sodbo Bronner in sodno prakso v zvezi z zavrnitvijo odobritve dostopa do „bistvene infrastrukture“, ki iz nje izhaja, mogoče uporabiti samo za podjetje, ki ima lastništvo in nadzor nad to infrastrukturo, zavrniti.
[…]
g)
Sedmi del: neobstoj dokazne vrednosti rezervacije celotne zmogljivosti na romunskem plinovodu 1
470
Tožeče stranke v bistvu izpodbijajo dokazno vrednost rezervacije, v korist družbe Bulgargaz, celotne zmogljivosti romunskega plinovoda 1, da bi se dokazala zavrnitev oskrbe, čeprav ni bila zavrnjena nobena posamezna zahteva za dostop do navedenega plinovoda.
471
Komisija izpodbija ta del.
472
Uvodoma je treba spomniti, da je rezervacija celotne zmogljivosti romunskega plinovoda 1, določena v členu 17.1 sporazuma iz leta 2005, čeprav je družba Bulgargaz uporabljala le omejen del razpoložljive zmogljivosti, eden od indicev, na katere se je Komisija oprla, da bi dokazala:
–
prvič, in kot je bilo potrjeno v analizi, opravljeni v okviru tretjega tožbenega razloga (glej točke od 133 do 171 zgoraj), obstoj prevladujočega položaja družbe Bulgargaz na trgu storitev v zvezi z zmogljivostjo na romunskem plinovodu 1;
–
drugič, obstoj kopičenja zmogljivosti na romunskem plinovodu 1, kar je pomenilo zavrnitev zagotavljanja oskrbe s strani družbe Bulgargaz (glej točko 534(a) obrazložitve izpodbijanega sklepa); Komisija je tako menila, da bi se morala družba Bulgargaz bodisi odreči izključni uporabi, določeni v njeno korist v sporazumu iz leta 2005, bodisi ponuditi zmogljivost romunskega plinovoda 1 na sekundarnem trgu v skladu z objektivnim, preglednim in nediskriminatornim postopkom (glej točke 542, 563 in 564 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
473
Vendar, na prvem mestu, v skladu z ustaljeno sodno prakso ugotovitev obstoja prevladujočega položaja sama po sebi ne pomeni nobenega očitka zoper zadevno podjetje. Člen 102 PDEU namreč prepoveduje zlorabo takega prevladujočega položaja (glej sodbo z dne 27. marca 2012, Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, točka 21 in navedena sodna praksa).
474
V zvezi s tem mora Komisija, da bi opredelila tako zlorabo, ugotoviti, kako je zadevno podjetje z uporabo svojega prevladujočega položaja uporabilo sredstva, ki so drugačna od tistih, ki so značilna za normalno konkurenco, in ki so ovirala ohranjanje obstoječe konkurence na trgu ali razvoj te konkurence (glej sodbo z dne 27. marca 2012, Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, točka 24 in navedena sodna praksa).
475
Izključna uporaba na podlagi pogodbe, ki je bila odobrena družbi Bulgargaz s sporazumom iz leta 2005, čeprav je ta družba izkoristila le del zmogljivosti romunskega plinovoda 1, ne more pomeniti zlorabe prevladujočega položaja te tožeče stranke, če Komisija ni dokazala, da je družbi Bulgargaz njeno ravnanje dejansko omogočilo izrinjenje konkurentov z bolgarskih trgov oskrbe s plinom, med drugim v smislu sodbe Bronner in poznejše sodne prakse v zvezi z zavrnitvijo dostopa do „bistvene infrastrukture“, ki je navedena v točkah 255 in 256 zgoraj.
476
Vendar je iz dejstev jasno razvidno, da to, da je družba Bulgargaz rezervirala celotno zmogljivost romunskega plinovoda 1, kot je določeno v členu 17.1 sporazuma iz leta 2005, tej družbi ni preprečilo, da je že ob prvi zahtevi za dostop do neizkoriščene zmogljivosti navedenega plinovoda, ki jo je prejela 23. novembra 2012, družbi Overgas odobrila navedeni dostop od 1. januarja 2013 dalje, pri čemer Komisija ni uspela dokazati, da je bil ta dostop prepozen ali nezadovoljiv in da je torej ravnanje družbe Bulgargaz v tem pogledu spadalo na področje uporabe člena 102 PDEU.
477
Komisija prav tako ni pravno zadostno dokazala, da to, da je družba Bulgargaz zavrnila zahteve drugih tretjih oseb za dostop, pomeni zlorabo. Torej:
–
iz točke 284 zgoraj je razvidno, da Komisija ni dokazala niti zatrjevala, da je zahteva družbe Transgaz z dne 24. januarja 2011 pomenila zahtevo za dostop do romunskega plinovoda 1, katere namen je bil temu operaterju omogočiti vstop na bolgarske trge za oskrbo s plinom, kar je med drugim priznala na obravnavi; v skladu s sodno prakso tako tožečim strankam nanjo ni bilo treba odgovoriti pozitivno (glej v tem smislu sodbo z dne 30. januarja 2020, Generics (UK) in drugi, C‑307/18, EU:C:2020:52, točke 42, 43 in 46);
–
Komisija je priznala tudi, da nima dokaza, da je družba Transgaz družbi Bulgargaz posredovala posamezne zahteve tretjih oseb za dostop do romunskega plinovoda 1, med drugim tiste, ki ji jih je družba Overgas poslala leta 2010;
–
Komisija prav tako ni dokazala, da je bila zahteva družbe C Energy Group z dne 26. septembra 2013 dovolj natančna in resna, da je pomenila zahtevo za dostop do romunskega plinovoda 1, na katero je bila družba Bulgargaz dolžna odgovoriti (glej analizo šestega dela zgoraj).
478
Poleg tega se Komisija ni mogla opreti na predpostavko, da so se tretje osebe zaradi tega, ker je družba Bulgargaz rezervirala celotno zmogljivost romunskega plinovoda 1, odpovedale predložitvi zahtev za dostop do te zmogljivosti (glej točki 278 in 537, in fine, obrazložitve izpodbijanega sklepa). Predložila ni namreč nobenega dokaza, s katerim bi se potrdila taka odpoved, in torej ni izpolnila svojega dokaznega bremena. Poleg tega je treba poudariti, da sta bila sporazum iz leta 2005 in njegova vsebina v skladu s členom 17.3 tega sporazuma zaupne narave in da Komisija ni dokazala, da so tretje osebe kljub tej klavzuli o zaupnosti lahko vedele za klavzulo o izključni rabi v korist družbe Bulgargaz, ki jo je vseboval navedeni sporazum. Ob predpostavki, da je prišlo do takih odpovedi, glede na to, da zadevne tretje strani po definiciji niso vložile nobene zahteve v tem smislu, družbi Bulgargaz nikakor ni mogoče očitati, da je zavrnila dostop, ker ni odgovorila na zahteve, ki ji nikoli niso bile predložene.
479
Na drugem mestu, Komisija je menila, da je del kršitve, ki se nanaša na romunski plinovod 1, trajal samo do 1. januarja 2015, to je do datuma, ko je družba Bulgargaz tretjim osebam odobrila, po mnenju Komisije, zadovoljiv dostop do navedenega plinovoda (glej točko 651 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
480
Ugotoviti pa je treba, da so na ta datum določbe sporazuma iz leta 2005, s katerimi je bila družbi Bulgargaz odobrena izključna uporaba romunskega plinovoda 1, še vedno veljale. Ta izključna uporaba na podlagi pogodbe je namreč prenehala šele 30. septembra 2016, ko je bil sporazum iz leta 2005 odpovedan, to je eno leto in devet mesecev po koncu obdobja kršitve. Zato je Komisija sama implicitno priznala, da obstoj te pogodbene izključne pravice ni odločilen.
481
V tem okviru indic, ki se nanaša na to, da je družba Bulgargaz na podlagi sporazuma iz leta 2005 rezervirala celotno zmogljivost romunskega plinovoda 1, čeprav je izkoristila le del nje, ni dovolj za to, da se dokaže domnevna zloraba na trgu zmogljivosti navedenega plinovoda.
482
Sedmi del je torej treba sprejeti.
h)
Osmi del: neobstoj dokazne vrednosti razprav v zvezi s pogajanji o spremembi sporazuma iz leta 2005
483
Tožeče stranke, ki jih podpira Republika Bolgarija, izpodbijajo dokazno vrednost razprav v zvezi s pogajanji o spremembi sporazuma iz leta 2005. V zvezi s tem naj bi bilo v izpodbijanem sklepu napačno ugotovljeno, da navedene medvladne razprave pomenijo zavrnitev odobritve dostopa do romunskega plinovoda 1 in da družba Bulgargaz med pogajanji o sporazumu iz leta 2005 ni delovala konstruktivno. V zvezi s tem navajajo tri očitke:
–
medvladni značaj pogajanj o spremembi sporazuma iz leta 2005;
–
konstruktivnost njihovega ravnanja med pogajanji;
–
dejstvo, da niso odgovorne za trajanje teh pogajanj.
484
Komisija izpodbija ta del.
1) Prvi očitek: medvladni značaj pogajanj o spremembi sporazuma iz leta 2005
485
Tožeče stranke, ki jih podpira Republika Bolgarija, trdijo, da so se razprave o pogajanjih o spremembi sporazuma iz leta 2005 začele in so potekale na medvladni ravni, pri čemer so v njih sodelovali vladni in regulativni organi Republike Bolgarije in Romunije. Teh razprav naj torej ne bi bilo mogoče pripisati družbi Bulgargaz. Tožeče stranke v zvezi s tem navajajo tri elemente:
–
„navezovanje“ sporazuma iz leta 2005 na medvladni sporazum iz leta 2003;
–
dejstvo, da je bil cilj pogajanj o spremembi sporazuma iz leta 2005 odpraviti pomisleke, ki so se pojavili v postopku za ugotavljanje kršitev zoper Romunijo;
–
osrednji pomen zanesljivosti oskrbe Bolgarije s plinom in vloge družbe Bulgargaz kot javnega dobavitelja pri pogajanjih o spremembi sporazuma iz leta 2005.
[…]
iii) Osrednji pomen zanesljivosti oskrbe Bolgarije s plinom in vloge družbe Bulgargaz kot javnega dobavitelja pri pogajanjih o spremembi sporazuma iz leta 2005
529
Tožeče stranke trdijo, da je družba Bulgargaz v okviru pogajanj o spremembi sporazuma iz leta 2005 delovala kot zasilni javni dobavitelj, ki mu je zaupana storitev splošnega gospodarskega pomena in mora zato zagotavljati oskrbo s plinom po celotni Bolgariji. Po njihovih navedbah predlog minimalne zmogljivosti, ki jo jamči družba Transgaz na romunskem plinovodu 1, v obsegu [3–4] milijarde kubičnih metrov (od skupne zmogljivosti 7,4 milijarde kubičnih metrov) letno, ustreza obveznostim javne oskrbe družbe Bulgargaz.
530
V zvezi s tem je iz osnutka memoranduma o soglasju razvidno, da bi morala pogajanja o spremembi sporazuma iz leta 2005 pripeljati do, prvič, ukinitve izključne pravice družbe Bulgargaz do uporabe romunskega plinovoda 1, in drugič, do spremembe fiksne letne pristojbine, ki se v skladu z navedenim sporazumom plačuje družbi Transgaz, da bi bili odpravljeni pomisleki, ki jih je Komisija izrazila v okviru postopka za ugotavljanje kršitev zoper Romunijo.
531
Družba Bulgargaz je na sestanku dne 10. oktobra 2012 podala predlog jamstva minimalne zmogljivosti v obsegu [3–4] milijard kubičnih metrov letno, pri čemer je družbi Transgaz povedala, da je v zameno pripravljena sprostiti preostalo razpoložljivo zmogljivost (glej točko 297(h) obrazložitve izpodbijanega sklepa in točko 468 zgoraj).
532
Nato je bilo na sestanku družb Bulgargaz in Transgaz ter regulativnih in vladnih organov Republike Bolgarije in Romunija 9. decembra 2013 dogovorjeno, da se določi pristop, v skladu s katerim se od Komisije zahteva, da odobri predlog jamstva minimalne zmogljivosti. Stranke so se tako dogovorile o vrsti ukrepov za napredovanje pogajanj. In sicer:
–
družba Bulgargaz je morala družbi Transgaz poslati dopis, v katerem je podrobno predstavila svoj predlog in navedla, da je pristala na sprostitev zmogljivosti na romunskem plinovodu 1, razen tistih, za katere je zahtevala rezervacijo;
–
bolgarski regulator je moral poslati dopis družbi Transgaz, v katerem je podprl predlagano spremembo sporazuma iz leta 2005, in navesti razloge, ki utemeljujejo predlog jamstva minimalne zmogljivosti;
–
bolgarsko ministrstvo za gospodarstvo, energijo in turizem je moralo poslati dopis družbi Transgaz, v katerem je predstavilo razloge, ki upravičujejo ohranitev sporazuma iz leta 2005 do konca leta 2016.
533
Družba Bulgargaz je po tem sestanku z dopisom z dne 14. decembra 2013 iz točke 525 zgoraj družbo Transgaz obvestila, da pristaja na to, da ji bo vrnila neizkoriščene zmogljivosti na romunskem plinovodu 1, če se „cena tranzitne storitve“, in sicer fiksna letna pristojbina, določena s sporazumom iz leta 2005, spremeni. Družba Bulgargaz je torej predlagala razpravo o spremembi klavzule o izključni uporabi, predvideni v členu 17.1 sporazuma iz leta 2005, in fiksne letne pristojbine. Navedla je tudi, da bi, če bi družba Transgaz sprejela njen predlog, bila pripravljena podpisati sporazum o spremembi.
534
Namestnik ministra za gospodarstvo Republike Bolgarije je 13. januarja 2014 svojemu romunskemu kolegu poslal dopis, v katerem je predstavil razloge, zakaj je sporazum iz leta 2005 pomemben za zanesljivo oskrbo države s plinom (v nadaljevanju: dopis bolgarskega ministrstva), in v katerem je bilo navedeno:
„V Bolgariji se oskrba z zemeljskim plinom v glavnem zagotavlja z uvozom iz edinega vira (Ruske federacije) po enem samem vodu (prek ozemlja Ukrajine, Moldavije in Romunije) na podlagi dolgoročnih pogodb. Alternativni viri in poti trenutno še niso na voljo, povezave s prenosnimi sistemi za plin sosednjih držav v veliki meri ne obstajajo, zmogljivosti za skladiščenje plina in zlasti dnevne stopnje odjema pa so nezadostne. Ti elementi določajo tveganja, povezana z zanesljivostjo oskrbe, kar se je pokazalo med plinsko [krizo] januarja 2009, med [katero] je bila Bolgarija najbolj prizadeta država članica Evropske unije. En sam zunanji vir in dolgoročne pogodbe o oskrbi vplivajo na nizko stopnjo liberalizacije trga plina v državi in na pomembno vlogo javnega dobavitelja [družba Bulgargaz].
Izračuni po formuli N‑1 infrastrukturnega standarda, v skladu s členom 6 Uredbe (EU) št. 994/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom, kažejo, da v primeru motenj na edini večji plinski infrastrukturi (iz Rusije prek Ukrajine, Moldavije in Romunije) zmogljivost preostale infrastrukture (obrnjen tok iz Grčije, povečanje domače proizvodnje plina in odjem iz skladišča v Chirenu) ne bo mogla zagotoviti količine plina, ki je potrebna za zadovoljitev celotnega povpraševanja po plinu v Bolgariji na dan izjemno velikega povpraševanja po plinu, kar se statistično zgodi enkrat na 20 let […].“
535
Iz ministrskega dopisa je tako razvidno, da je bil predlog jamstva minimalne zmogljivosti utemeljen s tem, da je bila Bolgarija pri zagotavljanju zanesljivosti oskrbe na svojem ozemlju močno odvisna od plina iz Rusije in torej od dostopa do romunskega plinovoda 1, ki je bil edini sistem, po katerem je plin lahko prišel v Bolgarijo.
536
V dopisu, ki ga je bolgarski regulator 16. januarja 2014 poslal romunskemu regulatorju, pa je bilo poudarjeno, da je družba Bulgargaz višje v prodajni verigi skoraj v celoti odvisna od enega samega dobavitelja plina, in sicer od družbe Gazprom in njenih hčerinskih družb Overgas in Wintershall Erdgas Handelshaus Zug (v nadaljevanju: WIEE), in da je zato sporazum iz leta 2005 „izjemno pomemben“ za zanesljivost oskrbe v Republiki Bolgariji.
537
Družba Transgaz je 13. januarja 2014 odgovorila na dopis družbe Bulgargaz z dne 14. decembra 2013 iz točke 525 zgoraj, pri čemer je poudarila, da pravo Unije in sklepi, ki jih je romunski regulator objavil leta 2012, zahtevajo, da se vsa zmogljivost na romunskem plinovodu 1 ponudi na trgu in dodeli na pregleden način. Vendar je družba Transgaz glede na okoliščine, povezane z zanesljivostjo oskrbe s plinom v Bolgariji, in tesno sodelovanje med Republiko Bolgarijo in Romunijo, pristala na to, da se na trgu ponudijo samo neizkoriščene zmogljivosti družbe Bulgargaz, če Komisija to odobri.
538
Družba Transgaz je tako poudarila, da predlog družbe Bulgargaz, da se ji pridrži del zmogljivosti romunskega plinovoda 1, sicer odstopa od regulativnega okvira, ki se uporablja in s katerim se OPS nalaga, da na dražbah ponudijo celotno zmogljivost navedenega plinovoda na trgu, a da ga je glede na tesno sodelovanje Republike Bolgarije z Romunijo sprejela, ker meni, da ga upravičuje zanesljivost oskrbe Bolgarije s plinom.
539
Iz razprav, navedenih v točkah od 531 do 538 zgoraj, je razvidno, da sta bili zanesljivost oskrbe Bolgarije s plinom in pomen romunskega plinovoda 1 v tem pogledu glavni temi pogajanj o spremembi sporazuma iz leta 2005, kar pojasnjuje močno vključenost bolgarskih organov v te razprave.
540
Tretja trditev tožečih strank je torej utemeljena.
[…]
i)
Ugotovitve glede prvega „podrazloga“
688
Iz vseh zgoraj navedenih preudarkov izhaja, da so edini deli prvega „podrazloga“, ki jih je treba zavrniti, prvi, s katerim se zatrjuje napačna uporaba prava, ker se je člen 102 PDEU uporabljal za dvostransko dogovorjeno pogodbeno klavzulo, drugi, s katerim se zatrjuje napačna uporaba prava, ker je bila družbi Bulgargaz, ki je bila zgolj uporabnica romunskega plinovoda 1, pripisana zlorabna zavrnitev oskrbe, in četrti, s katerim se zatrjuje nezadostna obrazložitev izpodbijanega sklepa, kar zadeva vključitev omejitve dostopa družbe Overgas do romunskega plinovoda 1 v kršitev.
689
Ker pa je iz analize drugih delov razvidno, da Komisija ni predložila resnih, natančnih in doslednih dokazov v smislu sodne prakse iz točke 227 zgoraj, na podlagi katerih bi bilo mogoče pravno zadostno dokazati, da je ravnanje, ki se očita družbi Bulgargaz v zvezi z dostopom do romunskega plinovoda 1, pomenilo zavrnitev dostopa, ki lahko spada na področje uporabe člena 102 PDEU, je treba navedene dele in s tem prvi „podrazlog“ sprejeti.
[…]
5.
Ugotovitev glede četrtega tožbenega razloga
1106
Iz zgoraj navedenega izhaja, da Komisija ni pravno zadostno dokazala zavrnitve dostopa do vseh treh infrastruktur v lasti skupine BEH, ki lahko spada na področje uporabe člena 102 PDEU, kar zadeva:
–
prvič, ravnanje družbe Bulgargaz v zvezi z dostopom do romunskega plinovoda 1 med 31. januarjem 2011 in 1. januarjem 2015 (glej tretji ter peti, šesti, sedmi in osmi del prvega „podrazloga“ ter ugotovitve iz točke 689 zgoraj);
–
drugič, ravnanje družbe Bulgartransgaz v zvezi z dostopom do prenosnega sistema med 30. julijem 2010 in 1. januarjem 2015 (glej peti del drugega „podrazloga“ ter ugotovitve iz točke 954 zgoraj);
–
tretjič, ravnanje družbe Bulgartransgaz v zvezi z dostopom do skladišča v Chirenu pred 5. junijem 2012 (glej točke od 1092 do 1100 zgoraj).
1107
Nasprotno je na podlagi elementov iz spisa mogoče dokazati, da je ravnanje družbe Bulgartransgaz, kar zadeva dostop do skladišča v Chirenu, lahko omejevalo konkurenco na bolgarskih trgih za oskrbo s plinom med 5. junijem 2012 in 19. septembrom 2014 (glej točke od 1101 do 1104 zgoraj).
1108
Ob tem je treba spomniti, da sistem sodnega nadzora sklepov Komisije v zvezi s kršitvami, ki jih ugotovi na podlagi člena 102 PDEU, zajema nadzor zakonitosti v skladu s členom 263 PDEU (glej v tem smislu sodbo z dne 10. julija 2014, Telefónica in Telefónica de España/Komisija, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, točka 42).
1109
V okviru nadzora zakonitosti iz člena 263 PDEU pa sodišči Unije ne moreta s svojo obrazložitvijo nadomestiti obrazložitve avtorja zadevnega akta (glej v tem smislu sodbo z dne 24. januarja 2013, Frucona Košice/Komisija, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, točka 89 in navedena sodna praksa). Kot je generalna pravobranilka J. Kokott navedla v sklepnih predlogih v zadevi Frucona Košice/Komisija (C‑73/11 P, EU:C:2012:535, točka 92), je prepoved, da sodišče Unije nadomesti obrazložitev avtorja izpodbijanega akta, izraz kasacijskega značaja ničnostne tožbe, ki temelji na načelu institucionalnega ravnovesja, ki je značilno za strukturo in delovanje Unije. Spoštovanje institucionalnega ravnovesja od vsake institucije zahteva izvajanje njenih pristojnosti ob upoštevanju pristojnosti drugih.
1110
Zato je sodišče Unije, čeprav je Komisija pristojna za sprejetje sklepov na podlagi člena 102 PDEU, na podlagi člena 263 PDEU med drugim pristojno za nadzor zakonitosti obrazložitve teh sklepov, vendar načeloma ne more s svojo obrazložitvijo nadomestiti obrazložitve Komisije niti je dopolniti.
1111
V zvezi s tem je treba poudariti, da obrazložitev izpodbijanega sklepa temelji na dveh temeljnih stebrih, in sicer, prvič, na protikonkurenčni strategiji, ki jo izvajajo tožeče stranke, da bi zaščitile prevladujoči položaj družbe Bulgargaz na bolgarskih trgih za oskrbo s plinom, in drugič, na pojmu „enotna in trajajoča kršitev“.
1.
Protikonkurenčna strategija
1112
V izpodbijanem sklepu je bilo ugotovljeno, da je bilo ravnanje tožečih strank v zvezi z romunskim plinovodom 1, prenosnim sistemom in skladiščem v Chirenu, ki je zajemalo preprečevanje, omejevanje in zakasnitev dostopa do vsake od teh infrastruktur, del protikonkurenčne strategije, katere namen je bil zaščititi prevladujoči položaj družbe Bulgargaz na bolgarskih trgih za oskrbo s plinom, tako da se je tretjim osebam onemogočil dostop do navedenih trgov (glej točko 389, točko 454(b) ter točke 467, 569, 572 in 643 obrazložitve izpodbijanega sklepa). Po navedbah Komisije je to strategijo zasnovala skupina BEH, izvajali pa sta jo njeni hčerinski družbi Bulgargaz in Bulgartransgaz (glej točko 570 obrazložitve navedenega sklepa).
1113
V zvezi s tem je Komisija v točki 567 obrazložitve izpodbijanega sklepa pojasnila, da se je zaradi razdrobljenosti zadevnih ravnanj pri dokazovanju te celostne strategije oprla na niz dokazov, s katerimi se dokazujejo:
–
doslednost kršitve skozi čas;
–
primerljivost in dopolnjevanje zadevnih ravnanj;
–
skupni standard ravnanj tožečih strank, povezanih s posameznimi infrastrukturami, ki vključuje možnost izrinjenja konkurentov z bolgarskih trgov za oskrbo s plinom.
1114
Komisija je tako ugotovila, prvič, da se ta ravnanja, ki vključujejo kopičenje zmogljivosti na romunskem plinovodu 1 ter preprečevanje, omejevanje in zakasnitev dostopa do prenosnega sistema in skladišča v Chirenu., „medsebojno dopolnjujejo in krepijo“ (glej točko 577 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
1115
Drugič, Komisija je poudarila, da so ta „ravnanja izrecno povezana, tako da je dostop do prenosnega sistema […] (ki ga nadzira družba Bulgartransgaz) pogojen z dostopom tretjih oseb do romunskega plinovoda 1 (ki ga nadzira družba Bulgargaz in ga mora odobriti skupina BEH)“ (glej točko 577 obrazložitve izpodbijanega sklepa). V zvezi s tem je treba spomniti, da je Komisija ugotovila, da je družba Bulgartransgaz z zahtevo, da se predložijo dokazi o rezervaciji zmogljivosti na romunskem plinovodu 1, ki ga je upravljala družba Bulgargaz, ki je pripadala isti skupini podjetij, „de facto onemogočila dostop do prenosnega sistema do leta 2013“ (glej točki 475 in 480 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
1116
Tretjič, Komisija je navedla, da je prenosni sistem edina infrastruktura, po kateri lahko plin pride do skladišča v Chirenu, in da je torej dostop do navedenega sistema potreben za pridobitev dostopa do skladišča. Ugotovila je tudi, da je bila možnost dostopa do navedenega skladišča v obdobju kršitve „posredno povezana z možnostjo dostopa do romunskega plinovoda 1, [ki] […] je bil edina pot, po kateri je plin prišel do prenosnega sistema […] v [tem] obdobju“ (glej točko 578 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
1117
Komisija je zato sklenila, da sta družbi Bulgartransgaz in Bulgargaz „lahko skupaj vplivali na preprečevanje, omejevanje in zakasnitev dostopa tretjih oseb do infrastrukture, ki je bila v lasti skupine BEH ali pod njenim nadzorom, in prispevali k tem dejanjem“ (glej točko 579 obrazložitve izpodbijanega sklepa). Poleg tega je poudarila, prvič, da družbi Bulgargaz in Bulgartransgaz usklajujeta svoje ravnanje v zvezi z zahtevami tretjih oseb za dostop, pri čemer se vzajemno obravnavata kot subjekta znotraj integriranega podjetja, in drugič, da je skupina BEH neposredno vpletena v vse sporne prakse (glej točko 579 obrazložitve navedenega sklepa).
2.
Enotna in trajajoča kršitev
1118
Komisija je ugotovila, da so tožeče stranke med 30. julijem 2010 in 1. januarjem 2015 storile enotno in trajajočo kršitev člena 102 PDEU s tem, da so tretjim osebam zavrnile dostop do romunskega plinovoda 1, prenosnega sistema in skladišča v Chirenu, kar je privedlo do omejevanja dostopa do bolgarskih trgov za oskrbo s plinom (glej člena 1 in 2 izpodbijanega sklepa ter točke 1, 2 in 450 obrazložitve tega sklepa).
1119
V skladu s sodno prakso se pojem „enotna in trajajoča kršitev“ nanaša na več dejanj, ki se zaradi istega cilja, ki izkrivlja konkurenco na skupnem trgu, uvrščajo v enoten načrt. Da bi se različna ravnanja opredelila kot enotna in trajajoča kršitev, je treba preveriti, ali se medsebojno dopolnjujejo tako, da je vsako od njih namenjeno kosanju z eno posledico običajne konkurence ali več teh, ter ali z vzajemnim vplivanjem prispevajo k uresničevanju ciljev, zastavljenih v tem splošnem načrtu. V zvezi s tem je treba upoštevati vse okoliščine, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti ali omajati navedeno zvezo, kot so obdobje uporabe, vsebina (vključno z uporabljenimi metodami) in ustrezno tudi cilj različnih zadevnih ravnanj (sodbe z dne 28. aprila 2010, Amann & Söhne in Cousin Filterie/Komisija, T‑446/05, EU:T:2010:165, točka 89; z dne 1. julija 2010, AstraZeneca/Komisija, T‑321/05, EU:T:2010:266, točka 892, in z dne 8. septembra 2016, Arrow Group in Arrow Generics/Komisija, T‑467/13, neobjavljena, EU:T:2016:450, točka 384).
1120
V obravnavani zadevi se je Komisija, da bi dokazala, da vsa ravnanja tožečih strank predstavljajo enotno in trajajočo kršitev, v točkah 608, 609 in 614 obrazložitve izpodbijanega sklepa v bistvu oprla na dejstvo, da so bila ta ravnanja del „splošnega in dolgoročnega načrta omejevanja dostopa do [bolgarskih] trgov za oskrbo s plinom […] v korist družbe Bulgargaz“.
1121
V zvezi s tem je Komisija, prvič, znova poudarila, da je bila družba Bulgargaz sama zmožna izriniti svoje konkurente in omejiti možnost vzdržne konkurence na bolgarskih trgih za oskrbo s plinom s kopičenjem zmogljivosti na romunskem plinovodu 1 (glej točki 611 in 624 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
1122
Drugič, Komisija je poudarila, da se „vsa tri ravnanja skupine BEH“, ki so povezana s tremi infrastrukturami, ki so pod njenim nadzorom, „medsebojno dopolnjujejo in krepijo ter se izvajajo izključno z namenom omejiti dostop do [bolgarskih] trgov za oskrbo s plinom“ (glej točko 612 obrazložitve izpodbijanega sklepa). V zvezi s tem je ugotovila, da je dostop do prenosnega sistema in s tem do skladišča v Chirenu pogojen s predhodno pridobitvijo dostopa do romunskega plinovoda 1, ki je bil v obdobju kršitve edina razpoložljiva infrastruktura za prenos plina prek navedenega sistema in s tem do skladišča (glej točke 51, 578 in 611 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
1123
Zato, kot je razvidno iz točk 578 in 611 obrazložitve izpodbijanega sklepa in kot to med drugim poudarja Komisija v odgovoru na tožbo, „(potencialni) konkurenti brez dostopa do romunskega plinovoda 1 niso imeli dostopa do prenosnega sistema in potemtakem niti do skladišča [v Chirenu]“.
1124
Tretjič, Komisija je znova navedla, da se družbi Bulgargaz in Bulgartransgaz usklajujeta, kar zadeva preučitev zahtev tretjih oseb za dostop, in se vzajemno obravnavata kot subjekta znotraj integriranega podjetja (glej točki 579 in 612 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
1125
Četrtič, Komisija je ponovno ugotovila, da so očitana ravnanja tudi „izrecno povezana“, saj je „dostop do prenosnega sistema (ki ga nadzira družba Bulgartransgaz) pogojen z dostopom tretjih oseb do romunskega plinovoda 1 (ki ga nadzira družba Bulgargaz) in ga mora odobriti skupina BEH“ (glej točko 612 obrazložitve izpodbijanega sklepa). Poudarila je, da je skupina BEH tudi po januarju 2012 ohranila nadzor nad družbo Bulgartransgaz, glede na to, da je dostop do prenosnega sistema in torej posredno dostop do skladišča v Chirenu pogojen s predhodno pridobitvijo dostopa do romunskega plinovoda 1 pri družbi Bulgargaz, ki je sam pogojen s predhodnim soglasjem skupine BEH (glej točko 611 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
1126
Po mnenju Komisije je povezava med navedenimi ravnanji omogočila:
–
prvič, vsem trem tožečim strankam, da so vplivale na ravnanje ena druge, tako da so skupaj pripomogle k preprečevanju, omejevanju in zakasnitvi dostopa tretjih oseb do infrastruktur, ki so v lasti ali pod nadzorom skupine BEH;
–
drugič, skupini BEH, da je dosledno usklajevala svoje ravnanje z uporabo podobnih metod (glej točko 612 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
1127
Iz vseh preudarkov, navedenih v točkah od 1112 do 1126 zgoraj, izhaja, da:
–
Komisija ne v obrazložitvi izpodbijanega sklepa, še manj pa v izreku tožečim strankam ni pripisala več ločenih kršitev, od katerih naj bi bila vsaka povezana z eno od zadevnih infrastruktur;
–
je protikonkurenčna strategija, ki se očita tožečim strankam, ključni sestavni element enotne in trajajoče kršitve, ki se jim pripisuje z izpodbijanim sklepom; zadnjenavedene so obtožene, da so prispevale k izvajanju te strategije, ki je temeljila na medsebojni odvisnosti ravnanj, povezanih z vsako od treh zadevnih plinskih infrastruktur, njen edini cilj pa je bil omejitev dostopa do bolgarskih trgov za oskrbo s plinom, da se zaščiti prevladujoči položaj družbe Bulgargaz na teh trgih;
–
je Komisija v izpodbijanem sklepu večkrat poudarila, da so dejanja družbe Bulgargaz v zvezi z romunskim plinovodom 1 bistvena in sama po sebi dovolj za omejitev dostopa njenih potencialnih konkurentov na navedene trge.
1128
Iz tega sledi, da je domnevna zloraba v povezavi z romunskim plinovodom 1 ključni element, na katerem temeljita analiza Komisije in obrazložitev izpodbijanega sklepa, kar zadeva sestavne elemente ugotovljene enotne in trajajoče kršitve.
1129
V tem okviru dejstvo, da je družba Bulgartransgaz junija 2012 ovirala dostop družbe C do skladišča v Chirenu in dostop družbe Overgas med 1. januarjem 2013 in sredino leta 2014 (glej točke od 1101 do 1104 zgoraj), in da je to ravnanje lahko samo po sebi povzročilo protikonkurenčne učinke na bolgarskih trgih za oskrbo s plinom, ne more samo po sebi upravičiti ugotovitve enotne in trajajoče kršitve člena 102 PDEU, ki se v izpodbijanem sklepu pripisuje tožečim strankam.
1130
Spomniti je namreč treba, da je v členih 1 in 2 izpodbijanega sklepa ugotovljeno, da so tožeče stranke storile „enotno in trajajočo kršitev člena 102 [PDEU], ker [so zavrnile] dostop tretjim osebam do prenosnega sistema […], do romunskega […] plinovoda 1 in do [skladišča v] Chirenu, kar je povzročilo omejitev dostopa do trgov za oskrbo s plinom v Bolgariji“„od 30. julija 2010 [do] 1. januarja 2015“.
1131
Zato glede na vsa ravnanja, ki se v izpodbijanem sklepu očitajo tožečim strankam, in poudarek, ki je v tem sklepu dan njihovi medsebojni odvisnosti, dopolnjevanju in medsebojni krepitvi, na podlagi izreka izpodbijanega sklepa ni mogoče sklepati, da temelji na več razlogih, ki se nanašajo na ločene zlorabe, od katerih bi bil vsak sam po sebi dovolj, da bi utemeljeval ta izrek.
1132
V skladu z ustaljeno sodno prakso, navedeno v točkah 234 in 1109 zgoraj, pa sodišče Unije v okviru nadzora zakonitosti na podlagi člena 263 PDEU ne more s svojo obrazložitvijo nadomestiti obrazložitve avtorja zadevnega akta. V obravnavani zadevi ugotovitev enotne in trajajoče kršitve, ki se pripisuje tožečim strankam, v izreku izpodbijanega sklepa, pri čemer sta navedena narava in obseg navedene kršitve konkurenčnih pravil Unije ter ki ga ni mogoče ločiti od njegove obrazložitve, zajema vsa ravnanja tožečih strank, ki se nanašajo na vse tri zadevne plinske infrastrukture. Kot je poudarjeno v točkah 1113 in 1131 zgoraj, opredelitev enotne in trajajoče kršitve temelji na dopolnjevanju in medsebojni odvisnosti različnih navedenih ravnanj.
1133
V teh okoliščinah edini razlog v zvezi z ravnanjem družbe Bulgartrans, ki se nanaša na skladišče v Chirenu po juniju 2012, ne more biti – ne da bi bil izkrivljen izpodbijani sklep tako, da bi bila presoja Komisije nadomeščena z novo presojo dejstev v nasprotju s sodno prakso, navedeno v točki 1109 zgoraj – bistvena ali celo zadostna obrazložitev, ki lahko sama po sebi utemeljuje izrek navedenega sklepa.
1134
Iz navedenega izhaja, da Komisija ni pravno zadostno dokazala kršitve, ki pomeni zlorabo prevladujočega položaja, ki se tožečim strankam pripisuje z izpodbijanim sklepom.
1135
Zato je treba četrti tožbeni razlog sprejeti, ne da bi bilo treba preučiti druge „podrazloge“, ki jih navajajo tožeče stranke.
D. Prvi tožbeni razlog: obstoj bistvenih kršitev postopka, ki naj bi vplivale na izvrševanje pravice tožečih strank do obrambe, in kršitev načela dobrega upravljanja
[…]
1.
Prvi in drugi del: kršitev obveznosti zapisa in vložitve dokumentov, povezanih s sestanki Komisije z družbo Overgas, v spis ter nezadosten vpogled v te dokumente
1142
Komisija je med upravnim postopkom organizirala skupno osem sestankov z družbo Overgas:
–
prvih pet je bilo izvedenih, preden je bilo tožečim strankam poslano obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, natančneje 13. oktobra 2010, 13. januarja, 17. marca in 15. decembra 2011 ter 17. junija 2013 (v nadaljevanju: sestanki v letih od 2010 do 2013);
–
preostali trije sestanki so potekali po sprejetju obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, natančneje 13. oktobra 2015 ter 17. marca in 20. oktobra 2016 (v nadaljevanju: sestanki v letih 2015 in 2016 ter skupaj s sestanki v letih od 2010 do 2013: sestanki z družbo Overgas).
1143
Komisija potrjuje, da je po vsakem od teh osmih sestankov z družbo Overgas pripravila nezaupne kratke zabeležke in zaupne podrobne zapisnike. Na obravnavi je priznala, da ne more natančno navesti datuma priprave zadnjenavedenih, da pa glede na njihovo natančnost predpostavlja, da so bili pripravljeni takoj po vsakem sestanku.
1144
Poleg tega je družba Overgas po vsakem od teh sestankov s Komisijo, razen po sestankih dne 13. oktobra 2015 in 17. marca 2016, predložila pisne pripombe (v nadaljevanju: nadaljnje pripombe), v katerih je podrobneje razdelala trditve, navedene na navedenih sestankih.
1145
Iz spisa je razvidno tudi, da so tožeče stranke najprej imele vpogled med drugim v kratke zabeležke s sestankov v letih od 2010 do 2013 in v nezaupno različico nadaljnjih pripomb v okviru vpogleda v spis po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. Tožeče stranke so 5. januarja 2018, po sodbi z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632), v kateri so bile pojasnjene obveznosti zapisa in vodenja spisa, ki jih ima Komisija v postopkih za kaznovanje kršitev konkurenčnih pravil, vložile nov zahtevek, med drugim za vpogled v podrobne zapisnike in zabeležke katerih koli drugih morebitnih sestankov med Komisijo in družbo Overgas.
1146
Komisija je odgovorila 23. marca 2018, pri čemer je priznala, da je imela z družbo Overgas po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah tri sestanke, in sicer sestanke v letih 2015 in 2016, za katere je v tistem trenutku tožečim strankam poslala kratke zabeležke. Zavrnila pa je vpogled v podrobne zapisnike z obrazložitvijo, da, prvič, vsebujejo zaupne informacije, in drugič, v njih ni mogoče najti nobenega dokaza, ki ni vsebovan že v drugih nezaupnih dokumentih, v katere so tožeče stranke imele vpogled, glede na to, da so imele tudi dostop do nadaljnjih pripomb.
1147
Tožeče stranke so zato zahtevek za dostop naslovile na pooblaščenca za zaslišanje, ki je v odgovoru z dne 14. maja 2018 navedel, da je po njegovem mnenju zavrnitev razkritja podrobnih zapisnikov upravičena iz razlogov zaupnosti in da ti dokumenti ne vsebujejo dodatnih razbremenilnih dokazov. Pooblaščenec za zaslišanje je, da bi učinkovito izvrševanje pravice tožečih strank do obrambe uravnotežil z upravičenimi pomisleki družbe Overgas glede zaupnosti, vseeno predlagal omejen dostop do podrobnih zapisnikov sestankov z družbo Overgas prek zunanjih zastopnikov tožečih strank v okviru postopka varne sobe.
1148
Poleg tega so tožeče stranke z dopisom z dne 18. junija 2018 (v nadaljevanju: dopis z dne 18. junija 2018) od Komisije zahtevale vpogled v manj redigirano različico nadaljnjih pripomb, kar je Komisija zavrnila.
1149
28. junija 2018 so imeli zunanji zastopniki tožečih strank dostop do podrobnih zapisnikov sestankov z družbo Overgas v okviru postopka varne sobe. Zunanji zastopniki so v skladu z navodili Komisije v varno sobo lahko odnesli kopije – v papirnati obliki – obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, dopisa o dejstvih, kratkih zabeležk s sestankov z družbo Overgas in nezaupnih različic nadaljnjih pripomb.
1150
Zunanji zastopniki tožečih strank so ob tej priložnosti pripravili zaupno poročilo iz varne sobe, v katerem so izrazili svoje stališče o informacijah iz podrobnih zapisnikov, za katere so menili, da so razbremenilni dokazi. Pod nadzorom Komisije je bila pripravljena nezaupna različica navedenega poročila (v nadaljevanju: nezaupno poročilo iz varne sobe), ki je bila posredovana tožečim strankam. Zastopniki so lahko informacije, ki so jim bile dane na voljo v varni sobi, uporabili za obrambo tožečih strank, ki pa jim niso smeli razkriti nobenih zaupnih informacij (sklep z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija, T‑136/19, EU:T:2022:149, točke od 20 do 22).
1151
Tožeče stranke v okviru prvih dveh delov prvega tožbenega razloga v bistvu navajajo dva sklopa trditev:
–
prvi obravnava postopek zapisa in vložitve kratkih zabeležk in podrobnih zapisnikov v spis;
–
drugi se nanaša na odobren dostop do podrobnih zapisnikov in nadaljnjih pripomb.
1152
Za analizo je treba najprej preveriti, ali je Komisija dejansko storila postopkovne nepravilnosti, ki jih zatrjujejo tožeče stranke; po potrebi bo treba nato preučiti posledice takih nepravilnosti za njihovo pravico do obrambe ter zlasti preveriti, ali so tožeče stranke ob upoštevanju posebnih dejanskih in pravnih okoliščin obravnavane zadeve zadostno dokazale, da bi lahko bolje pripravile svojo obrambo, če ne bi bilo postopkovne nepravilnosti, ki jo je storila Komisija (sodbe z dne 2. oktobra 2003, Thyssen Stahl/Komisija, C‑194/99 P, EU:C:2003:527, točka 31; z dne 13. decembra 2018, Deutsche Telekom/Komisija, T‑827/14, EU:T:2018:930, točka 129, in z dne 15. junija 2022, Qualcomm/Komisija (Qualcomm – plačila za ekskluzivnost), T‑235/18, EU:T:2022:358, točki 160 in 202).
2.
Obstoj kršitev postopka
1153
Najprej je treba poudariti, da je vpogled v spis, določen v členu 27(2) Uredbe št. 1/2003 ter členu 15(1) in (2) Uredbe št. 773/2004, eno od postopkovnih jamstev, ki omogočajo uporabo načela enakosti orožij in zaščito pravice do obrambe strank, na katere se nanaša postopek, ki ga vodi Komisija. Stranke imajo pravico do vpogleda v preiskovalni spis, razen v poslovne skrivnosti drugih podjetij, interne dokumente Komisije in druge zaupne podatke.
1154
Pravica do vpogleda v spis pomeni, da mora Komisija zadevnemu podjetju dati možnost, da preuči vse dokumente v preiskovalnem spisu, ki bi bili lahko pomembni za njegovo obrambo. K temu spadajo obremenilni in razbremenilni dokumenti, razen poslovnih skrivnosti drugih podjetij, internih dokumentov Komisije in drugih zaupnih podatkov (glej sodbo z dne 25. oktobra 2011, Solvay/Komisija, C‑109/10 P, EU:C:2011:686, točka 54 in navedena sodna praksa).
1155
Obseg pravice do vpogleda v spis kot sestavnega dela pravice do obrambe je bil predmet novejše sodne prakse, v kateri so bile dodatno pojasnjene meje obveznosti Komisije, zlasti glede obveznosti zapisa, ki so ji naložene (glej v tem smislu sodbe z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632; z dne 15. junija 2022, Qualcomm/Komisija (Qualcomm – plačila za ekskluzivnost), T‑235/18, EU:T:2022:358, in z dne 14. septembra 2022, Google in Alphabet/Komisija (Google Android), T‑604/18, v pritožbenem postopku, EU:T:2022:541).
1156
V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 19(1) Uredbe št. 1/2003 določa, da lahko Komisija za izpolnjevanje dolžnosti, ki so ji naložene, opravi razgovor z vsemi fizičnimi ali pravnimi osebami, ki v razgovor privolijo, zaradi zbiranja informacij v zvezi s predmetom preiskave. Navedena določba je torej pravna podlaga, ki Komisijo pooblašča, da opravi razgovor v okviru preiskave, in se uporablja za vsak razgovor, namenjen zbiranju informacij v zvezi s predmetom preiskave (sodba z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, točki 84 in 86).
1157
Komisija mora pri takem razgovoru v skladu s členom 3 Uredbe 773/2004 v obliki, ki jo sama izbere, zabeležiti izjave, ki so jih podale osebe, s katerimi vodi razgovor (glej v tem smislu sodbo z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, točki 90 in 91).
1158
Čeprav je seveda dovoljeno iz upravnega postopka izključiti elemente, ki nimajo nikakršne povezave z dejanskimi in pravnimi trditvami v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in zato za preiskavo niso upoštevni, Komisija tako ne more sama odločiti, kateri elementi so koristni za obrambo zadevnega podjetja (sodbi z dne 7. januarja 2004, Aalborg Portland in drugi/Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, EU:C:2004:6, točka 126, in z dne 16. junija 2011, FMC Foret/Komisija, T‑191/06, EU:T:2011:277, točka 306).
1159
S tega vidika je treba razgovore, namenjene zbiranju informacij v zvezi s predmetom preiskave, ki torej spadajo na področje uporabe člena 19 Uredbe št. 1/2003, zapisati in jih ni mogoče izključiti iz spisa (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2022, Qualcomm/Komisija (Qualcomm – plačila za ekskluzivnost), T‑235/18, EU:T:2022:358, točka 199).
1160
Poleg tega obveznosti Komisije iz člena 3 Uredbe št. 773/2004, da v obliki, ki jo sama izbere, zabeleži izjave, ki so jih podale osebe, s katerimi vodi razgovor med upravno preiskavo, ni mogoče izpolniti s pripravo kratkega povzetka tem, ki so bile obravnavane med razgovorom. Komisija mora biti zmožna navesti, na kaj se je nanašala vsebina razprav, zlasti glede narave informacij, ki so ji bile med razgovorom predložene o obravnavanih temah (glej v tem smislu sodbo z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, točka 92).
1161
Trditve tožečih strank, s katerimi te zatrjujejo, da Komisija ni izpolnila obveznosti zapisa ter vložitve in vpogleda v spis, je treba preučiti prav ob upoštevanju teh načel.
a)
Prvi očitek: opustitev zapisa izjav, danih med sestanki z družbo Overgas, in njihove ustrezne vključitve v spis
1162
Tožeče stranke, ki jih podpira Republika Bolgarija, trdijo, da je način, kako je Komisija zapisala svoje sestanke z družbo Overgas oziroma jih ni zapisala, kot tudi način, kako je izjave z navedenih sestankov vključila v spis, v nasprotju z obveznostmi zapisa, ki izhajajo iz člena 19 Uredbe št. 1/2003 v povezavi s členom 3 Uredbe št. 773/2004. Komisija naj bi tako kršila tudi načela dobrega upravljanja in preglednosti ter pravico tožečih strank do obrambe. Zato naj Splošno sodišče ne bi moglo izvesti sodnega nadzora.
1163
V zvezi s tem je treba razlikovati med trditvami, ki se nanašajo na sestanke z družbo Overgas v letih od 2010 do 2013, na eni strani, in trditvami, ki se nanašajo na sestanke v letih 2015 in 2016, na drugi strani.
1164
Splošno sodišče meni, da je treba začeti z analizo trditev v zvezi s sestanki v letih 2015 in 2016.
1) Sestanki v letih 2015 in 2016
1165
Tožeče stranke trdijo, da:
–
med preiskavo v spis ni bil vložen noben zapis v zvezi s sestanki v letih 2015 in 2016;
–
je Komisija obstoj teh sestankov in z njimi povezanih podrobnih zapisnikov priznala šele v odgovoru na zahtevo tožečih strank z dne 5. januarja 2018, po kateri je bil 23. marca 2018 odobren vpogled v kratke zabeležke.
1166
Komisija navaja, da je tožeče stranke takoj, ko so jo vprašale, ali je po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah imela še kakšne druge sestanke z družbo Overgas, obvestila o sestankih v letih 2015 in 2016, tako da jim je posredovala kratke zabeležke, ki so se nanašale nanje.
1167
Komisija v zvezi s tem trdi, da se v skladu s točko 27 Obvestila Komisije o pravilih za vpogled v spis Komisije v zadevah na podlagi členov [101 in 102 PDEU], členov 53, 54 in 57 Sporazuma EGP in Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 (UL 2005, C 325, str. 7) stranki odobri vpogled v dokumente, ki prispejo po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, v poznejših fazah upravnega postopka le takrat, kadar taki dokumenti lahko sestavljajo novo dokazno gradivo, naj je to obremenilno ali razbremenilno, v zvezi z navedbami zoper zadevno stranko, ki jih vsebuje obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.
1168
Po navedbah Komisije pa dokumenti v zvezi s sestanki v letih 2015 in 2016 niso bili ne podlaga za očitke, naslovljene na tožeče stranke, ne novi dokazi, kar zadeva že podane trditve, zaradi česar kratkih zabeležk ali podrobnih zapisnikov teh sestankov ni bila dolžna vključiti v spis in zagotoviti vpogled vanje. Poleg tega naj bi morala sama presoditi, ali so ti dokumenti potencialno razbremenilni.
1169
Vendar je iz kratkih zabeležk in podrobnih zapisnikov razvidno, da so bili sestanki v letih 2015 in 2016 namenjeni zbiranju informacij v zvezi s predmetom preiskave, ki je privedla do sprejetja izpodbijanega sklepa.
1170
S tega vidika je treba glede na sodno prakso, navedeno v točkah 1157 in 1159 zgoraj, razgovore, namenjene zbiranju informacij v zvezi s predmetom preiskave, ki torej spadajo na področje uporabe člena 19 Uredbe št. 1/2003, kot so zadevni razgovori, zapisati in jih ni mogoče izključiti iz preiskovalnega spisa.
1171
Drži, da je možnost razlikovanja med dokumenti, ki so upoštevni za preiskavo, in tistimi, ki to niso, in s tem možnost izključitve zadnjenavedenih iz preiskovalnega spisa še naprej nujna, da se prepreči, da bi bila Komisija izpostavljena prekomernemu postopkovnemu bremenu. Vendar Komisija ne more izključiti elementa iz spisa, tako da uporabi svojo domnevno diskrecijsko pravico glede tega, ali so ti dokumenti potencialno obremenilni ali razbremenilni, saj Splošno sodišče v primeru neobstoja kakršnega koli pisnega dokumenta o razgovoru ne bi moglo preveriti, ali je Komisija spoštovala določbe Uredbe št. 1/2003 in, splošneje, ali so bile pravice podjetij in fizičnih oseb, vpletenih v preiskavo, v celoti upoštevane.
1172
Poleg tega bi bila obveznost zapisa iz člena 3 Uredbe št. 773/2004 brez vsakega učinka, če bi bilo Komisiji dovoljeno, da na lastno pobudo izključi zapis nekaterih sestankov, v okoliščinah te zadeve še toliko bolj, ker so potekali razgovori z družbo Overgas, ki je imela pomembno vlogo pri odločitvi Komisije, da začne in nadaljuje preiskavo, in ki je zatrjevala, da so tožeče stranke v razmerju do nje izvajale protikonkurenčna ravnanja.
1173
Iz tega sledi, da je treba zavrniti trditve Komisije, ki temeljijo na neobstoju obveznosti zapisa in vložitve v spis zapisnikov sestankov v letih 2015 in 2016, ki so potekali z družbo Overgas po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah.
1174
Nazadnje, ker tožeče stranke trdijo, da jih Komisija ni obvestila o sestankih v letih 2015 in 2016, je treba spomniti, da Komisija med upravnim postopkom, ki je privedel do sprejetja izpodbijanega sklepa, dejansko ni navedla razgovorov, ki jih je imela z družbo Overgas po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah.
1175
Kot pa je razvidno iz točk 1157 in 1159 zgoraj, Komisija ne more opustiti vključitve zapisa razgovorov, kakršni so bili sestanki v letih 2015 in 2016, v preiskovalni spis in posledično o tem ne obvestiti strank.
1176
Iz tega sledi, da so trditve tožečih strank v zvezi z neizpolnjevanjem obveznosti Komisije, kar zadeva sestanke v letih 2015 in 2016, utemeljene, saj bi Komisija morala zapisati izjave, dane med temi sestanki, in vložiti dokumente, ki se nanašajo na te sestanke, v spis, pa tudi posodobiti kazalo spisa, da bi se tožeče stranke lahko seznanile z zadevnimi razgovori, ob upoštevanju varstva zaupnosti nekaterih elementov, na katero se upravičeno sklicuje družba Overgas.
1177
Komisija je torej storila postopkovno nepravilnost s tem, da izjav, danih med sestanki v letih 2015 in 2016, ni ustrezno zapisala in vložila v spis ter o tem ni obvestila tožečih strank.
2) Sestanki v letih od 2010 do 2013
1178
Tožeče stranke:
–
očitajo Komisiji, da ni ustrezno zapisala sestankov v letih od 2010 do 2013, saj je v spis vključila samo kratke zabeležke, ki vsebujejo samo nejasne in splošne povzetke; poleg tega naj bi bile kratke zabeležke v spis vložene šele več let po tem, ko so se ti sestanki zgodili, to je leta 2014, kar bi lahko zmanjšalo njihovo natančnost;
–
se pritožujejo, da so šele leta 2018 odkrile, da obstajajo podrobni zapisniki v primerjavi s kratkimi zabeležkami, ki jih ni bilo v spisu; trdijo, da Komisija ni mogla pojasniti, zakaj so se navedeni zapisniki hranili zunaj spisa.
1179
Te kršitve naj bi se odražale tudi v kazalu preiskovalnega spisa, zagotovljenem po sprejetju obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerem niso bili dovolj natančno našteti dokumenti, zbrani med preiskavo, in zlasti niso bili navedeni podrobni zapisniki sestankov z družbo Overgas.
1180
Komisija odgovarja, da ne obstaja nobena zahteva, da se dokaz vloži v spis in vključi v kazalo, ki se nanaša na čas, ko so se sestanki zgodili in ko so bile pripravljene ustrezne zabeležke. Trdi, da izpodbijani sklep nikakor ne temelji ne na krakih zabeležkah ne na podrobnih zapisnikih zadevnih sestankov.
1181
Komisija trdi tudi, da so tožeče stranke, zahvaljujoč vpogledu v kratke zabeležke s sestankov v letih od 2010 do 2013, ki jim je bil omogočen po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, dejansko lahko uresničile svojo pravico do obrambe, kar so storile s predložitvijo odgovorov na navedeno obvestilo in poznejših pripomb, v katerih so se sklicevale na nekatere elemente, navedene na teh sestankih, kot na olajševalne okoliščine. Poleg tega zatrjuje, da so bile nadaljnje pripombe družbe Overgas, v katerih so bila podrobneje razdelana vprašanja, postavljena na teh sestankih, vložene v spis in razkrite tožečim strankam.
1182
V zvezi s tem je treba poudariti, da so kratke zabeležke s posameznih sestankov z družbo Overgas, v katere so imele tožeče stranke vpogled, krajše od pol strani. Na vsaki polovici strani so navedeni datum sestanka, udeleženci in obravnavane teme, ki so opisane v največ petih do osmih vrsticah.
1183
Vsebina kratkih zabeležk torej očitno ni zadostna, da bi odražala vsebino razprav, ki so v resnici potekale med Komisijo in družbo Overgas, ter zlasti naravo informacij, ki jih je zadnjenavedena podala o obravnavanih temah.
1184
Na podlagi nobenega elementa, ki izhaja iz besedila člena 19(1) Uredbe št. 1/2003, ali cilja, ki se z njim uresničuje, pa ni mogoče sklepati, da je zakonodajalec nameraval uvesti razlikovanje med, na eni strani, „kratkimi zabeležkami“, pripravljenimi zaradi vpogleda v spis, in „podrobnimi zapisniki“, predvidenimi, da ostanejo zaupni. Taka razlaga bi pomenila, da bi bil pravici do vpogleda v spis, kot je navedena v točki 1153 zgoraj, in načelu enakosti orožij odvzet polni učinek.
1185
V zvezi s tem ni upoštevno dejstvo, ki ga navaja Komisija, da izpodbijani sklep ne temelji niti na kratkih zabeležkah niti na podrobnih zapisnikih. Pravica do vpogleda v spis namreč pomeni, da mora Komisija zadevnemu podjetju dati možnost, da preuči vse dokumente v preiskovalnem spisu, ki bi lahko bili pomembni za njegovo obrambo (sodba z dne 7. januarja 2004, Aalborg Portland in drugi/Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, EU:C:2004:6, točka 68).
1186
Iz tega izhaja, da Komisija, kar zadeva kratke zabeležke s sestankov v letih od 2010 do 2013, ni izpolnila obveznosti, ki jih je imela na podlagi člena 19 Uredbe št. 1/2003 v povezavi s členom 3(3) Uredbe št. 773/2004 in glede na sodno prakso, navedeno v točkah 1157 in 1159 zgoraj. Ta neizpolnitev obveznosti se je pokazala, prvič, z uvedbo neupravičenega razlikovanja med dvema vrstama dokumentov, in sicer podrobnimi zapisniki, namenjenimi interni uporabi, in kratkimi zabeležkami, namenjenimi spisu in tako vpogledu tožečih strank, in drugič, z očitno nezadostnostjo zadnjenavedenih, da bi odražale vsebino razprav med Komisijo in družbo Overgas, zlasti naravo informacij, ki jih je podala zadnjenavedena o obravnavanih temah, kot to zahteva sodna praksa iz točke 1160 zgoraj.
1187
Splošno sodišče nasprotno meni, da časovni zamik med sestanki v letih od 2010 in 2013 ter vložitvijo kratkih zabeležk, ki se nanašajo nanje, v spis šele v letu 2014, sam po sebi in brez drugih dokazov ali vsaj resnih indicev ne podpira ugotovitve, da Komisija ni izpolnila svojih obveznosti glede vpogleda v spis.
1188
Prvič, tožeče stranke so kljub pozni vložitvi kratkih zabeležk s sestankov z družbo Overgas imele možnost, da te zabeležke upoštevajo in da uresničijo svojo pravico do obrambe, ne samo s predložitvijo odgovorov na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, temveč tudi in predvsem, kot je razvidno iz točke 1147 zgoraj, s predložitvijo zahteve za vpogled v podrobne zapisnike pri pooblaščencu za zaslišanje, kar je privedlo do odobritve vpogleda v okviru varne sobe.
1189
Drugič, trditev, da so kratke zabeležke s sestankov v letih od 2010 do 2013 domnevno nenatančne, ker so bile pozno vložene v spis, bi tudi ob predpostavki, da je Komisija navedene zabeležke pripravila leta 2014, na zanesljivost njihove vsebine lahko vplivalo samo, če bi bili podrobni zapisniki istih sestankov, ki so bili nujno podlaga za pripravo navedenih kratkih zabeležk, prav tako pripravljeni leta 2014. V takih okoliščinah bi daljše obdobje med sestanki na eni strani in pripravo z njimi povezanih podrobnih zapisnikov na drugi strani lahko vzbudilo dvome glede njihove natančnosti in posledično glede natančnosti kratkih zabeležk, katerih podlaga so.
1190
Vendar tožeče stranke v obravnavani zadevi niso predložile nobenega dokaza ali indica, na podlagi katerega bi bilo mogoče ugotoviti, da so bili podrobni zapisniki pripravljeni več let po organizaciji, med drugim, sestankov v letih od 2010 do 2013. Nasprotno pa je raven natančnosti navedenih zapisnikov indic, ki dokazuje, kot je trdila Komisija na obravnavi, da so bili pripravljeni na datum, ki je blizu datumu sestankov, na katere se nanašajo.
1191
Glede na preudarke iz točk od 1182 do 1186 zgoraj so trditve tožečih strank, ki se nanašajo na neizpolnjevanje obveznosti Komisije v zvezi s sestanki v letih od 2010 do 2013, utemeljene, saj kratke zabeležke očitno niso bile zadostne za podajanje informacij o vsebini razprav med Komisijo in družbo Overgas v smislu sodne prakse iz točke 1160 zgoraj.
1192
Komisija je torej storila postopkovno nepravilnost s tem, da ni ustrezno zapisala izjav, danih med sestanki v letih od 2010 do 2013, in jih ni vložila v spis.
1193
Kar zadeva trditev Komisije, da je bila vsakršna morebitna neizpolnjena obveznost, ki izhaja iz čezmerne nejasnosti in splošnosti kratkih zabeležk, odpravljena, prvič, z vpogledom v nezaupne različice nadaljnjih pripomb, in drugič, z vpogledom v podrobne zapisnike v okviru postopka v varni sobi, tožeče stranke v bistvu trdijo, da vpogled v te dokumente zaradi številnih prikritij nikakor ni koristil njihovi obrambi. Ta trditev se tako prekriva z drugim očitkom in ju je zato treba analizirati skupaj.
b)
Drugi očitek: vpogled v podrobne zapisnike in nadaljnje pripombe
1194
Tožeče stranke Komisiji očitajo, prvič, da jim je omogočila omejen vpogled v podrobne zapisnike, in drugič, da jim je zavrnila vpogled v del nadaljnjih pripomb, pri čemer se je izgovarjala na zaupnost informacij v teh dokumentih,
1195
Tako tožeče stranke na prvem mestu grajajo to, da je bila pravica do vpogleda v podrobne zapisnike sestankov z družbo Overgas po številnih zahtevah za dostop nadomeščena z omejenim vpogledom, prek njihovih zunanjih zastopnikov, v okviru postopka varne sobe. Poročilo teh zunanjih zastopnikov, ki je bilo tožečim strankam posredovano v nezaupni različici, naj bi bilo zaradi številnih prikritij brez vrednosti za njihovo obrambo.
1196
Komisija nasprotno vztrajno trdi, da je vpogled v podrobne zapisnike sestankov z družbo Overgas v okviru postopka varne sobe, ki je bil odobren zunanjim zastopnikom tožečih strank, tožečim strankam omogočil, da izrazijo svoje stališče o informacijah, vsebovanih v teh dokumentih, in tako uresničijo svojo pravico do obrambe, hkrati pa so bili upoštevani upravičeni pomisleki družbe Overgas glede zaupnosti.
1197
Na drugem mestu, tožeče stranke menijo, da so zaupne nadaljnje pripombe potencialno vsebovale razbremenilne dokaze, tako da bi jim dostop do manj redigirane različice teh dokumentov omogočil boljše uveljavljanje pravice do obrambe.
1198
Komisija odgovarja, da so tožeče stranke prav zahvaljujoč vpogledu v nadaljnje pripombe lahko uresničile svojo pravico do obrambe, tako da so predložile odgovore na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.
1199
Komisija obenem poudarja, da se tožeče stranke med vpogledom v spis in predložitvijo svojih odgovorov na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah niso nikoli pritožile, da niso mogle učinkovito uresničiti svoje pravice do obrambe zaradi prikritij zaupnih delov nadaljnjih pripomb. Poleg tega naj bi bila vsaka poznejša zahteva za vpogled prepozna in neupravičena glede na to, da so tožeče stranke že uveljavljale pravico do izjave v zvezi s temi dokumenti.
1200
Še več, Komisija trdi, da večina nadaljnjih pripomb ni vsebovala nobenih prikritij in da v okviru svoje analize, ki je privedla do sprejetja izpodbijanega sklepa, ni uporabila redigiranih informacij.
1201
Iz točk od 1194 do 1200 zgoraj je razvidno, da tožeče stranke s svojimi trditvami v okviru tega očitka v bistvu postavljajo dve vprašanji, ki ju je treba analizirati v tem vrstnem redu:
–
prvo vprašanje se nanaša na neobstoj takojšnjega izpodbijanja prikritij v nadaljnjih pripombah, v katere so tožeče stranke imele vpogled;
–
drugo vprašanje se nanaša na domnevno pretirana prikritja, prvič, v podrobnih zapisnikih, v katere je bil omogočen vpogled v varni sobi, in drugič, v nadaljnjih pripombah.
1) Obveznost takojšnjega izpodbijanja prikritij v nadaljnjih pripombah
1202
Kar zadeva dopis z dne 18. junija 2018, s katerim so tožeče stranke zahtevale vpogled v manj redigirano različico nadaljnjih pripomb, Komisija trdi, da so bile nezaupne različice teh pripomb tožečim strankam razkrite že 2. in 8. aprila 2015 in da te do predložitve svojih odgovorov na dopis o dejstvih 9. decembra 2016 niso nikoli navedle, da zaradi prikritij, ki jih vsebujejo navedene pripombe, ne morejo učinkovito uresničiti svoje pravice do obrambe.
1203
Iz dopisa z dne 18. junija 2018 je namreč razvidno, da je bila zahteva za vpogled v manj redigirane različice nadaljnjih pripomb povezana z dejstvom, da je Komisija pri postopku varne sobe zunanjim zastopnikom tožečih strank dovolila, da so v varno sobo, med drugimi dokumenti, odnesli tudi redigirane različice nadaljnjih pripomb. Tožeče stranke so ob predložitvi svoje zahteve pojasnile, za vsako od nadaljnjih pripomb, kakšno vlogo bi lahko imele redigirane informacije pri pripravi njihove obrambe, tudi na podlagi novih elementov, ki bi lahko izhajali iz vpogleda v varni sobi.
1204
Zahteva tožečih strank, ki se je nanašala na vpogled v manj redigirane nadaljnje pripombe, je bila torej v bistvu posredno sprožena s sodbo z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632). Tožeče stranke so namreč opirajoč se na to novo sodno prakso, s katero se krepi njihova pravica do obrambe, 5. januarja 2018 od Komisije zahtevale, da jim odobri vpogled v popolne in podrobne zabeležke vseh morebitnih klicev in sestankov z družbo Overgas. Ta pristop je, kot je razvidno iz točke 1203 zgoraj, privedel do postopka varne sobe, za katerega so tožeče stranke prejele podrobna pravila, v katerih je bilo določeno, kako ta postopek deluje. V teh pravilih je bilo med drugim določeno, da so redigirane različice nadaljnjih pripomb del omejenega števila dokumentov, ki jih lahko zunanji zastopniki tožečih strank odnesejo v varno sobo.
1205
V zvezi s tem ni mogoče izključiti, da bi popolnejša različica nadaljnjih pripomb tožečim strankam lahko omogočila, da bi bolje razumele dokumente, v katere so imele vpogled v varni sobi prek svojih zunanjih zastopnikov, in posledično učinkoviteje uresničile svojo pravico do obrambe. V teh okoliščinah jim ni mogoče očitati, da so šele v tej fazi zahtevale obsežnejši vpogled v navedene nadaljnje pripombe.
1206
Iz tega sledi, da tega, da tožeče stranke niso takoj izpodbijale prikritij v nadaljnjih pripombah, ki so jim bile razkrite po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ni mogoče uporabiti zoper njih, da bi se jim preprečilo, da bi zatrjevale kršitev njihove pravice do obrambe.
2) Vpogled v dokumente, ki so bili dani na voljo v varni sobi, in v prekomerno redigirane različice nadaljnjih pripomb
1207
Kadar gre za odobritev ali zavrnitev vpogleda v del spisa med preiskovalnimi postopki, mora Komisija zlasti pretehtati pravico do varstva poslovnih skrivnosti podjetij glede na pravico do obrambe (sodbi z dne 29. junija 1995, ICI/Komisija, T‑36/91, EU:T:1995:118, točka 98, in z dne 14. decembra 2005, General Electric/Komisija, T‑210/01, EU:T:2005:456, točka 631).
1208
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Komisija na podlagi sklepa z dne 26. maja 2021, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija (T‑136/19, neobjavljen), v skladu s členom 91(b) Poslovnika in ob upoštevanju jamstev iz člena 103(1) navedenega poslovnika v spis vložila:
–
podrobne zapisnike sestankov z družbo Overgas in njene zahteve po zaupnosti v zvezi z njimi;
–
zaupne različice nadaljnjih pripomb;
–
zaupno poročilo iz varne sobe.
1209
Dalje, Splošno sodišče je v okviru sklepa z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), in v skladu s členom 103(1) in (2) Poslovnika preučilo dokumente iz točke 1208 zgoraj na podlagi pravnih in dejanskih elementov, na katere se je Komisija sklicevala v zvezi z zaupnostjo navedenih dokumentov v razmerju do tožečih strank, ter njihovo upoštevnost za odločanje o sporu, pri čemer je po potrebi to zaupnost pretehtalo z zahtevami pravice do učinkovitega sodnega varstva, zlasti z načelom kontradiktornosti (sklep z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija, T‑136/19, EU:T:2022:149, točke od 5 do 10).
1210
Natančneje, Splošno sodišče je navedlo, da je Komisija zunanjim zastopnikom tožečih strank dovolila, da svojim strankam posredujejo le nezaupno različico poročila iz varne sobe (sklep z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija, T‑136/19, EU:T:2022:149, točke od 20 do 22).
1211
Iz analize v točkah 26 in 27 sklepa z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), pa je razvidno, da več elementov, ki so bili v nezaupnem poročilu iz varne sobe prikriti, ni bilo ali nikakor več ni bilo zaupnih. Zato je Splošno sodišče zaupno poročilo iz varne sobe vložilo v spis, razen dveh kratkih elementov, ki nista bila pomembna za odločitev o sporu.
1212
V zvezi s tem je iz analize nezaupne različice poročila iz varne sobe, v katero so tožeče stranke imele vpogled, razvidno, da ta v bistvu ni vsebovala nobenega dodatnega elementa v primerjavi s kratkimi zabeležkami, v katere so imele predhodno vpogled med upravnim postopkom.
1213
Vendar tudi če so v času postopka varne sobe nekateri elementi, ki so bili v zaupni različici poročila iz varne sobe, zlasti kar zadeva elemente, ki so izhajali iz podrobnih zapisnikov sestankov v letih 2015 in 2016, lahko ohranili zaupno naravo, pa so bile informacije iz podrobnih zapisnikov sestankov v letih od 2010 do 2013 takrat že zgodovinskega značaja.
1214
Iz tega sledi, da Komisija ni imela pravice redigirati vse pomembne elemente poročila iz varne sobe, tako da je bila nezaupna različica tega poročila praktično enaka kratkim zabeležkam.
1215
Tak položaj lahko namreč v praksi ogrozi cilj postopka varne sobe, to je varstvo zaupnih informacij ob istočasnem omogočanju vpogleda v dokaze, ki jih stranka potrebuje za utemeljitev svojega stališča. To drži še toliko bolj, kot so trdile tožeče stranke, ker je postopek varne sobe, kot je ta, ki se je odvil v obravnavani zadevi, lahko vplival na pravico do obrambe tožečih strank, ki so to pravico lahko uresničevale samo posredno, prek svojih zunanjih zastopnikov.
1216
Iz preudarkov iz točk od 1207 do 1215 zgoraj izhaja, da je Komisija s tem, da je tožečim strankam odobrila pretirano omejen vpogled v spis v okviru postopka varne sobe, storila postopkovno nepravilnost, ki je lahko povzročila kršitev pravice tožečih strank do obrambe.
1217
Dalje, kar zadeva nadaljnje pripombe, je treba na prvem mestu poudariti, da je družba Overgas za sestanke v letih 2015 in 2016 take pripombe vložila samo v zvezi s sestankom z dne 20. oktobra 2016. Splošno sodišče opozarja, da ta dokument, kot je bilo ugotovljeno v točkah od 51 do 57 sklepa z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), ni pomemben za odločitev o sporu.
1218
Na drugem mestu, kot izhaja iz točke 49 sklepa z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), domnevno nezaupna različica nadaljnjih pripomb o sestanku 17. junija 2013 ne vsebuje nobenega prikritega dela.
1219
Na tretjem mestu, Splošno sodišče je po preverjanju narave informacij v nadaljnjih pripombah v zvezi s prvimi štirimi sestanki v letih od 2010 do 2013 tožečim strankam odobrilo dostop do manj redigiranih različic teh pripomb (sklep z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija, T‑136/19, EU:T:2022:149, točke od 34 do 48).
1220
V zvezi s tem Splošno sodišče ugotavlja, da so informacije v nadaljnjih pripombah v zvezi s sestanki v letih od 2010 do 2013 do takrat, ko so tožeče stranke z dopisom z dne 18. junija 2018 zahtevale vpogled, že izgubile zaupno naravo.
1221
Zato je Komisija s tem, da je zavrnila vpogled v manj redigirane različice nadaljnjih pripomb, med drugim tistih v zvezi s sestanki z dne 13. oktobra 2010 ter z dne 13. januarja, 17. marca in 15. decembra 2011, prav tako storila postopkovno nepravilnost, ki je lahko povzročila kršitev pravice tožečih strank do obrambe.
c)
Ugotovitve glede kršitev postopka
1222
Iz ugotovitev v točkah 1177, 1192 in od 1211 do 1221 zgoraj izhaja, da je Komisija storila postopkovno nepravilnost, ker je tožečim strankam zavrnila vpogled v spis, ki bi zadostoval za zagotovitev izvrševanja njihove pravice do obrambe.
1223
Tako je treba v smislu sodne prakse, navedene v točki 1152 zgoraj, v tej fazi ugotoviti, ali so tožeče stranke ob upoštevanju posebnih dejanskih in pravnih okoliščin te zadeve zadostno dokazale, da bi lahko bolje pripravile svojo obrambo, če ne bi bilo postopkovne nepravilnosti, ki jo je storila Komisija. Če to ni dokazano, namreč kršitve pravice do obrambe ni mogoče ugotoviti (sodba z dne 14. septembra 2022, Google in Alphabet/Komisija (Google Android), T‑604/18, v pritožbenem postopku, EU:T:2022:541, točka 934).
3.
Učinki ugotovljenih nepravilnosti pri zagotavljanju pravic tožečih strank do obrambe
1224
Tožeče stranke so v stališčih, vloženih 27. aprila 2022 (v nadaljevanju: stališča z dne 27. aprila 2022), potem ko je Komisija predložila nezaupne dokumente v skladu s sklepom z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), podala pojasnila, da bi konkretno dokazale, da bi jim dostop do nekaterih elementov v spisu, ki med upravnim postopkom niso bili razkriti, omogočil, da bi bolje pripravile svojo obrambo.
1225
Prav ob upoštevanju teh trditev je treba analizirati med drugim dokaze, ki so bili tožečim strankam razkriti po sklepu z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), in ki bi tožečim strankam zaradi svojega izvora, natančnosti in okoliščin, v katerih jih je družba Overgas zagotovila Komisiji, omogočili, da bi znatno podkrepile in utrdile nekatere trditve v svoji obrambi.
1226
V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da kršitev pravice do vpogleda v spis ni odpravljena zgolj s tem, da je bil vpogled omogočen med sodnim postopkom, tako kot v obravnavani zadevi. Cilj in posledica preučitve Splošnega sodišča, ki je omejena na sodno preverjanje navedenih tožbenih razlogov, namreč ni nadomestitev celovite preiskave zadeve v okviru upravnega postopka. Poleg tega podjetja, ki je vložilo tožbo zoper sklep Komisije, poznejša seznanitev z nekaterimi dokumenti iz spisa ne postavi v položaj, v katerem bi bilo, če bi se lahko na te dokumente oprlo pri predložitvi pisnih in ustnih pripomb tej instituciji pred sprejetjem izpodbijanega sklepa (sodbi z dne 25. oktobra 2011, Solvay/Komisija, C‑110/10 P, EU:C:2011:687, točka 51, in z dne 15. junija 2022, Qualcomm/Komisija (Qualcomm – plačila za ekskluzivnost), T‑235/18, EU:T:2022:358, točka 200).
a)
Nerazkriti elementi podrobnih zapisnikov
1227
Tožeče stranke v stališčih z dne 27. aprila 2022 poudarjajo obstoj več elementov, ki naj bi bili razvidni iz povzetkov podrobnih zapisnikov, vsebovanih v zaupnem poročilu iz varne sobe, v katere so imele vpogled v skladu s sklepom z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), in ki bi jim lahko omogočili, da bi bolje pripravile svojo obrambo. Splošno sodišče meni, da je za preučitev, ki je potrebna v smislu sodne prakse, navedene v točkah 1152 in 1223 zgoraj, dovolj, da se analiza osredotoči na elemente, ki so navedeni v nadaljevanju.
1228
Na prvem mestu, tožeče stranke zatrjujejo, da je iz povzetka sestanka z dne 13. oktobra 2010 razvidno, da je družba Overgas menila, da ji bolgarska vlada preprečuje, da bi odjemalce v Bolgariji oskrbovala s plinom. Iz istega povzetka naj bi bilo med drugim razvidno, da je družba Overgas menila, da je na bolgarskih trgih za oskrbo s plinom zelo težko delovati zaradi nepravilnega in nepopolnega prenosa direktiv Unije in nenehnega poseganja vlade v korist družb Bulgargaz in Bulgartransgaz.
1229
Splošno sodišče poudarja, da je iz nadaljnjih pripomb z dne 18. novembra 2010, v katere so imele tožeče stranke vpogled med upravnim postopkom, nasprotno razvidno, da je družba Overgas menila, da so tožeče stranke kršile člen 102 PDEU s podporo bolgarskega regulatorja in bolgarske vlade.
1230
Splošno sodišče tako meni, da so pojasnila tožečih strank glede koristnosti izjav iz točke 1228 za uveljavljanje njihovih pravic do obrambe utemeljena. Gre namreč za elemente, s katerimi bi bilo mogoče potrditi in podkrepiti trditev tožečih strank, da jim ni mogoče pripisati težav, s katerimi se srečuje družba Overgas pri vstopu na bolgarske trge za oskrbo s plinom, zlasti zaradi dejstva, da je Komisija v odgovor na trditve družbe Overgas navedla možnost, da so navedene težave posledica tega, da je Republika Bolgarija storila napake pri prenosu evropske zakonodaje ali da te zakonodaje ni prenesla.
1231
Na drugem mestu, tožeče stranke v stališčih z dne 27. aprila 2022 poudarjajo, da je iz povzetka sestanka z dne 13. januarja 2011 razvidno, da je družba Overgas menila, da dostop do romunskega plinovoda 1 nadzira družba Transgaz, in ne tožeče stranke.
1232
V točki 296 izpodbijanega sklepa pa je navedeno, da je družba Overgas kontaktirala družbo Transgaz in jo prosila za dostop do plinovoda 1, pri čemer pa ni dala izrecne izjave glede subjekta, ki izvaja nadzor nad romunskim plinovodom 1. Splošno sodišče tako kot tožeči stranki meni, da bi bilo zadevno izjavo mogoče uporabiti kot razbremenilni dokaz za podkrepitev stališča tožečih strank, kot je navedeno v točki 282 izpodbijanega sklepa, v skladu s katerim je bila družba Transgaz kot OPS odgovorna za odobritev dostopa tretjim osebam do romunskega plinovoda 1 in upravljanje tega dostopa.
1233
Na tretjem mestu, tožeče stranke trdijo, da je iz povzetka sestanka z dne 15. decembra 2011 razvidno, da sta se Komisija in družba Overgas strinjali, da je bila prva zahteva za dostop do prenosnega sistema vložena 29. septembra 2010, kar potrjuje njihovo stališče, da nobeden od stikov pred tem datumom ni bil zahteva za dostop in da se zato zloraba ni mogla začeti 30. julija 2010.
1234
Tožeče stranke v okviru drugega „podrazloga“ četrtega tožbenega razloga zatrjujejo, da dopis z dne 30. julija 2010 ni mogel biti zahteva za dostop do prenosnega sistema in da je Komisija v točki 101 obrazložitve izpodbijanega sklepa stike med družbama Overgas in Bulgartransgaz, ki so se zgodili pred 29. septembrom 2010, napačno opredelila kot zahteve za dostop do navedenega sistema. Kot izhaja iz točk od 790 do 797 zgoraj, je iz povzetka sestanka z dne 15. decembra 2011 jasno razvidno, da je Komisija med tem sestankom sama ugotovila, da je bila prva zahteva za dostop, ki jo je družba Overgas naslovila na družbo Bulgartransgaz, vložena 29. septembra 2011. Ta element, ki se ne ujema z ugotovitvami Komisije v izpodbijanem sklepu, očitno vpliva na oceno datuma začetka domnevne zlorabe, na oceno ravnanja tožečih strank ter na trajanje kršitve in s tem na višino globe. Tožeče stranke zato upravičeno trdijo, da bi jim razkritje tega elementa lahko pomagalo, da bi bolje pripravile svojo obrambo.
1235
Na četrtem mestu, iz povzetka sestanka z dne 17. junija 2013 je razvidno, da je družba Overgas Komisiji med drugim potrdila, da je imela dostop do romunskega plinovoda 1 in do prenosnega sistema od 1. januarja 2013 ter da je bilo trajanje ustreznih sporazumov za ti dve infrastrukturi podaljšano do 31. decembra 2013. Po navedbah tožečih strank bi jim ta izjava omogočila, da bi podkrepile svojo trditev, da po dostopu družbe Overgas do romunskega plinovoda 1 in prenosnega sistema 1. januarja 2013 ni prišlo do nobene zlorabe.
1236
V zvezi s tem je treba poudariti, da so tožeče stranke že v fazi tožbe trdile, kot so to storile med upravnim postopkom, da družba Overgas ni nikoli zahtevala, da mora pogodba o dostopu do plinovoda za leto 2013 veljati določeno obdobje, in da ta družba ni nikoli izpodbijala trimesečnega trajanja te pogodbe. Trdile so tudi, da dostop do prenosnega sistema, ki je bil odobren družbi Overgas za leto 2013, ni bil omejevalne narave.
1237
V teh okoliščinah bi tožeče stranke to, da družba Overgas, kot je razvidno iz povzetka sestanka s Komisijo z dne 17. junija 2013, to je nekaj mesecev po podpisu pogodbe o dostopu do plinovoda za leta 2013, ni pokazala nezadovoljstva glede odobrenega dostopa do romunskega plinovoda 1 in prenosnega sistema, lahko uporabile za podkrepitev svoje trditve, da vsaj od leta 2013 dalje ni bilo zlorab v povezavi z navedenimi infrastrukturami.
1238
Iz ugotovitev iz točk od 1228 do 1237 zgoraj torej izhaja, da so tožeče stranke pravno zadostno dokazale, da bi, če Komisija ne bi storila nepravilnosti v zvezi z dostopom do elementov iz podrobnih zapisnikov, imele dostop do elementov, ki bi jim lahko omogočili, da bi bolje pripravile svojo obrambo (sodba z dne 25. oktobra 2011, Solvay/Komisija, C‑110/10 P, EU:C:2011:687, točka 52). Še več, kot je razvidno iz točk 1233 in 1234 zgoraj v povezavi s točkami od 790 do 797 zgoraj, bi se z nekaterimi elementi, ki so jih tožeče stranke navedle v stališčih z dne 27. aprila 2022, lahko celo podvomilo o vsebini izpodbijanega sklepa.
b)
Nerazkriti elementi nadaljnjih pripomb
1239
V stališčih z dne 27. aprila 2022 se tožeče stranke z očitki, ki se nanašajo na to, da je bil odobreni dostop do nadaljnjih pripomb med upravnim postopkom preveč omejen, osredotočajo na dva dokumenta.
1240
Prvič, tožeče stranke trdijo, da je iz najmanj revidirane različice nadaljnjih pripomb z dne 18. novembra 2010, v katero so imele vpogled na podlagi sklepa z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), razvidno, da je družba Overgas priznala, da je povpraševanje, ki je izhajalo iz domnevnih sporazumov o oskrbi devetih industrijskih odjemalcev leta 2011, znašalo več kot 260 milijonov kubičnih metrov. Tožeče stranke poudarjajo, da so bile te količine znatno nižje od količine, za katero je družba Overgas, kot je razvidno iz točke 101(e) obrazložitve izpodbijanega sklepa, zahtevala dostop do prenosnega sistema in ki je znašala več kot milijardo kubičnih metrov.
1241
Splošno sodišče ugotavlja, da bi tožeče stranke lahko bolje uveljavile pravico do obrambe z uporabo elementa iz točke 1240 zgoraj za podkrepitev trditve, da je družba Overgas bistveno povečala količine, za katere je leta 2011 zahtevala dostop do prenosnega sistema, in da so bile zato prisiljene zahtevati pojasnila na sestanku z družbo Overgas dne 1. decembra 2010.
1242
Drugič, tožeče stranke trdijo, da je iz manj zaupne različice nadaljnjih pripomb z dne 10. junija 2011, v katero so imele vpogled na podlagi sklepa z dne 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding in drugi/Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), razvidno, da pritožba družbe Overgas temelji na zavajajoči predpostavki, da bi se z njenim vstopom na bolgarske trge za oskrbo s plinom povečale alternative za oskrbo s plinom, zaradi česar bi bili dobavitelji primorani določiti cene po načelih tržnega gospodarstva.
1243
V stališčih z dne 27. aprila 2022 pa tožeče stranke trdijo, da je imela Bolgarija leta 2011 samo en vir oskrbe s plinom višje v prodajni verigi, in sicer družbo Gazprom, do katerega je imela družba Overgas neposreden dostop, medtem ko je imela družba Bulgargaz samo posreden dostop prek družbe Overgas. Poudarjajo, da je bila družba Overgas tedaj posrednik družbe Gazprom v Bolgariji in da je bila predmet preiskave zlorabe prevladujočega položaja, med drugim, ker je družbi Bulgargaz zaračunavala previsoke cene. Zato ne samo, da vstop družbe Overgas na bolgarski trg ne bi povečal konkurence nižje v prodajni verigi, temveč tudi družba Bulgargaz nikakor ne bi mogla kupovati plina pod razumnimi pogoji.
1244
V zvezi s tem Splošno sodišče meni, da tožeče stranke upravičeno trdijo, da bi jim poznavanje elementov, navedenih v točki 1242 zgoraj, omogočilo, da bi bolje pripravile svojo obrambo, zlasti tako, da bi pred Komisijo trdile, da pogoji zdrave konkurence na trgu nižje v prodajni verigi niso izpolnjeni, predvsem zaradi družbe Overgas (in družbe Gazprom), kar bi lahko podprlo njihovo obrambo, ki je temeljila na objektivni utemeljitvi, ali vsaj njihove trditve v prid znižanju globe.
1245
Iz ugotovitev iz točk od 1239 do 1244 zgoraj izhaja, da so tožeče stranke pravno zadostno dokazale, da bi, če Komisija ne bi storila nepravilnosti v zvezi z elementi iz nadaljnjih pripomb družbe Overgas, imele dostop do elementov, ki bi jim lahko omogočili, da bi bolje pripravile svojo obrambo med upravnim postopkom v smislu sodne prakse, navedene v točki 1238 zgoraj.
c)
Ugotovitve glede prvega in drugega dela
1246
Iz analize kršitev upravnega postopka, predstavljene v točkah od 1153 do 1223 zgoraj, in njihovih posledic za pravico tožečih strank do obrambe, ki so preučene v točkah od 1224 do 1245 zgoraj, je razvidno, da je treba prvi in drugi del prvega tožbenega razloga sprejeti.
[…]
E. Ugotovitev glede predloga za razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa
1259
Ker sta bila tako četrti tožbeni razlog, ki se nanaša na napačno ugotovitev zlorabe prevladujočega položaja, kot prvi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev pravice do obrambe, sprejeta, je treba izpodbijani sklep v celoti razglasiti za ničen, ne da bi bilo treba odločiti o preostalih navedenih tožbenih razlogih.
1260
Iz tega zato sledi, da ni treba ugoditi predlogom tožečih strank za ukrepe procesnega vodstva ali za pripravljalne ukrepe, katerih namen je pridobiti, prvič, obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah v zadevi Gazprom in dokumente, na katere to obvestilo napotuje, v delu, v katerem se nanašajo na bolgarski trg plina, in drugič, dokumente, na katerih temelji zadeva Transgaz, saj navedeni predlogi glede na trenutno stanje niso pomembni za rešitev spora (glej v tem smislu sodbi z dne 25. junija 2002, British American Tobacco (Investments)/Komisija, T‑311/00, EU:T:2002:167, točka 50, in z dne 9. marca 2022, Zardini/Komisija, T‑511/20, neobjavljena, EU:T:2022:122, točka 58).
[…]
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti razširjeni senat)
razsodilo:
1.
Sklep Komisije C(2018) 8806 final z dne 17. decembra 2018 v zvezi s postopkom na podlagi člena 102 PDEU (zadeva AT.39849 – BEH Gas) se razglasi za ničen.
2.
Evropska komisija nosi svoje stroške ter stroške družb Bulgarian Energy Holding EAD, Bulgartransgaz EAD in Bulgargaz EAD.
3.
Republika Bolgarija in družba Overgas Inc. nosita svoje stroške.
Gervasoni
Madise
Nihoul
Frendo
Martín y Pérez de Nanclares
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 25. oktobra 2023.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.
(
1
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.