62024CJ0045_RES
Predmet C-45/24
Verein für Konsumenteninformation
protiv
Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof)
Presuda Suda (četvrto vijeće) od 15. siječnja 2026.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zračni prijevoz – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Članak 8. stavak 1. – Povrat cijene karte u slučaju otkazivanja leta – Provizija koju prilikom kupnje karte naplaćuje posrednik između putnika i zračnog prijevoznika – Uvjeti za uključenost – Iznos provizije koji je navodno utvrđen bez znanja zračnog prijevoznika – Teret dokazivanja”
Promet – Zračni prijevoz – Uredba br. 261/2004 – Odšteta i pomoć putnicima – Povrat cijene karte u slučaju otkazivanja leta – Izračun – Uzimanje u obzir provizije koju prilikom kupnje karte naplaćuje posrednik između putnika i zračnog prijevoznika – Pretpostavke – Potreba da zračni prijevoznik zna točan iznos naknade – Nepostojanje
(Uredba br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 2. t. (f), čl. 5. st. 1. t. (a) i čl. 8. st. 1. t. (a))
(t. 30.-41. i izreka)
Kratak prikaz
Odlučujući o zahtjevu za prethodnu odluku koji mu je uputio Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud, Austrija), Sud pojašnjava svoju sudsku praksu u vezi s obvezom zračnog prijevoznika da u slučaju otkazivanja leta putniku nadoknadi proviziju koju je on platio trećoj osobi koja djeluje kao posrednik prilikom kupnje zrakoplovne karte.
Putnici u zračnom prometu kupili su zrakoplovne karte na portalu za rezervacije Opodo, putničkoj agenciji s certifikatom International Air Transport Associationa (IATA) koja je ovlaštena izdavati zrakoplovne karte za društvo Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (u daljnjem tekstu: KLM), zračnog prijevoznika koji obavlja predmetne letove. Ukupan iznos koji su platili putnici obuhvaćao je cijenu karata kao i naknadu za posredovanje koja odgovara kupnji tih karata na portalu Opodo.
Zbog otkazivanja letova putnici su od društva KLM dobili povrat cijene karata, osim naknade za posredovanje. Verein für Konsumenteninformation (Udruga za zaštitu potrošača, Austrija, u daljnjem tekstu: VKI), na koji su putnici prenijeli svoja potraživanja za povrat troška zrakoplovnih karata, stoga je podnio tužbu protiv društva KLM kako bi ishodio plaćanje iznosa koji odgovara naknadi za posredovanje, ističući da tu naknadu treba uključiti u povrat troška karata. Prvostupanjski sud prihvatio je tu tužbu. Nakon žalbe koju je društvo KLM podnijelo Landesgerichtu Korneuburg (Zemaljski sud u Korneuburgu, Austrija), ta je presuda ipak ukinuta.
U tom je kontekstu VKI podnio reviziju Vrhovnom sudu, sudu koji je uputio zahtjev u ovom predmetu. Budući da je imao dvojbe u pogledu tumačenja članka 8. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 261/2004 (
1
), sud koji je uputio zahtjev odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu zahtjev za prethodnu odluku. On osobito pita Sud o načinima na koje zračnog prijevoznika treba obavijestiti o postojanju i točnom iznosu naknade za posredovanje kako bi se ta naknada uključila u ukupnu cijenu zrakoplovne karte koju treba nadoknaditi na temelju te odredbe i na kome je teret dokazivanja saznanja o postojanju te naknade.
Ocjena Suda
Sud najprije ističe da je, u skladu s člankom 8. stavkom 1. točkom (a) Uredbe br. 261/2004, u vezi s njezinim člankom 5. stavkom 1. točkom (a), na zračnom prijevozniku da u slučaju otkazivanja leta putnicima ponudi pomoć na način da im predloži, među ostalim, nadoknadu njihove karte po cijeni po kojoj je kupljena. Tekst tog članka 8. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 261/2004 uspostavlja izravnu vezu između pojma „karta” i izraza „cijena po kojoj je kupljena”, pri čemu se takva karta može kupiti ili izravno od zračnog prijevoznika ili preko posrednika poput ovlaštenog agenta tog zračnog prijevoznika iz članka 2. točke (f) navedene uredbe.
Osim toga, pojašnjava da različite elemente karte, među kojima i njezinu cijenu, u slučaju u kojem tu kartu ne izdaje sam zračni prijevoznik, on u svakom slučaju mora odobriti. Stoga samo sastavnice cijene zrakoplovne karte, kao što je naknada za posredovanje, treba smatrati nužnima i stoga „neizbježnima” kako bi se moglo koristiti uslugama koje nudi navedeni prijevoznik.
Nadalje, Sud napominje da kupnja zrakoplovne karte preko posrednika predstavlja „jedinstvenu transakciju” s obzirom na to da je naknada za posredovanje dio cijene karte u smislu članka 8. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 261/2004. Ta je naknada za posredovanje stoga neodvojiva od cijene zrakoplovne karte jer je putnik ne može odbiti prilikom kupnje karte. U tim okolnostima, treba smatrati da je naplaćivanje takve naknade, kao „neizbježne” sastavnice cijene zrakoplovne karte, odobrio zračni prijevoznik i da se slijedom toga treba nadoknaditi na temelju prethodno navedene odredbe.
Usto, dodaje da se, kada taj zračni prijevoznik prihvati da posrednik izdaje zrakoplovne karte u njegovo ime i za njegov račun, može pretpostaviti da je nužno upoznat s poslovnom praksom tog posrednika koja se sastoji od naplate naknade za posredovanje od putnika u zračnom prometu prilikom kupnje njegove karte, čak i ako ne postoji izričita ugovorna odredba predviđena u tu svrhu.
Naposljetku, Sud naglašava da se ne zahtijeva da zračni prijevoznik zna točan iznos naknade za posredovanje kako bi putnik čiji je let otkazan mogao ostvariti njezin povrat. Naime, ako bi to bio slučaj, to bi moglo dovesti do toga da taj zračni prijevoznik pokuša odbiti povrat jer nije bio obaviješten o točnom iznosu naknade za posredovanje. Putnik bi se tada mogao obvezati da se obrati posredniku kako bi ishodio nadoknadu cijene karte koja uključuje iznos naknade za posredovanje, uz rizik da takav postupak odgodi taj povrat i prouzroči mu dodatne, pa čak i neproporcionalne troškove. Takav bi rezultat bio protivan cilju osiguravanja visoke razine zaštite putnika u zračnom prometu, kako je naveden u uvodnoj izjavi 1. Uredbe br. 261/2004, kao i pojednostavnjenju postupaka povrata utvrđenih potonjom uredbom.
Također, to bi tumačenje moglo navesti putnika u zračnom prometu da odustane od mogućnosti korištenja posrednika i da da prednost rezerviranju izravno kod zračnog prijevoznika, iako se cijena zrakoplovne karte koju je izdao takav posrednik može pokazati financijski privlačnijom tom putniku.
Prema tome, Sud je presudio da članak 8. stavak 1. točku (a) Uredbe br. 261/2004, u vezi s njezinim člankom 5. stavkom 1. točkom (a), treba tumačiti na način da cijena zrakoplovne karte koju treba uzeti u obzir radi utvrđivanja iznosa koji putniku u slučaju otkazivanja leta treba vratiti zračni prijevoznik uključuje razliku između iznosa koji je platio taj putnik i iznosa koji je primio taj zračni prijevoznik, koja odgovara proviziji koju naplaćuje društvo posrednik, a da pritom nije potrebno da navedeni zračni prijevoznik zna točan iznos te provizije.
(
1
)	Uredba (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravci SL 2019., L 119, str. 202., SL 2024./90763, L i SL 2025./90784, L)