62020CJ0352_RES
Predmet C-352/20
HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt.
protiv
Magyar Nemzeti Bank
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Kúria)
Presuda Suda (prvo vijeće) od 1. kolovoza 2022.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Direktiva 2009/65/EZ – Subjekti za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) – Direktiva 2011/61/EU – Alternativni investicijski fondovi – Politike i prakse nagrađivanja rukovoditeljâ društva za upravljanje UCITS-ima ili upravitelja alternativnih investicijskih fondova – Isplaćivanje dividendi određenim članovima višeg rukovodstva – Pojam ‚nagrađivanje’ – Članak 17. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo vlasništva”
Sloboda poslovnog nastana – Trgovačka društva – Subjekti za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) – Alternativni investicijski fondovi (AIF) – Politike i prakse nagrađivanja društva za upravljanje UCITS-ima ili upravitelja AIF-a – Materijalno područje primjene – Isplaćivanje dividendi određenim članovima višeg rukovodstva društva za upravljanje UCITS-ima ili upravitelja AIF-a – Uključenost – Pretpostavke
(Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2009/65, čl. 14., čl. 14.a st. 1. i 2. i čl. 14.b st. 1. t. (r) i t. 3., 2011/61, čl. 13. st. 1. i Prilog II. t. 1., t. (r) i t. 2. i 2014/91, uv. izj. 7.)
(t. 43.-52., 54., 59.-67., 83. i izreka)
Temeljna prava – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Pravo vlasništva – Propis o uživanju prava vlasništva – Subjekti za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) – Alternativni investicijski fondovi (AIF) – Isplaćivanje dividendi određenim članovima višeg rukovodstva društva za upravljanje UCITS-ima ili upravitelja AIF-a – Primjena načela kojima se uređuju politike i prakse nagrađivanja – Ograničenja izvršavanja prava dioničara – Dopuštenost
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 17. st. 1. I čl. 52. st. 1.; Direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2009/1001 i 2011/61)
(t. 72.-82.)
Kratak prikaz
Zahtjevi koji proizlaze iz prava Unije u području politike nagrađivanja upraviteljâ investicijskih fondova mogu se primijeniti na dividende koje ti upravitelji isplaćuju svojim određenim zaposlenicima dioničarima koji su obuhvaćeni područjem primjene ratione personae navedene politike.
To je tako kada način na koji se isplaćuju te dividende može potaknuti te zaposlenike na preuzimanje rizika štetnih za interese subjekata i fondova kojima se upravlja kao i za interese njihovih ulagatelja i olakšati zaobilaženje zahtjeva koji proizlaze iz odredbi o politikama i praksama nagrađivanja.
Godine 2019., HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt. (u daljnjem tekstu: društvo HOLD), društvu čija je redovita gospodarska djelatnost upravljanje subjektima za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) i alternativnim investicijskim fondovima (AIF), Magyar Nemzeti Bank (Mađarska narodna banka) izrekao je novčanu kaznu. Praksa koja se tom društvu stavlja na teret odnosi se na isplatu dividendi određenim njegovim zaposlenicima koji izravno ili putem društava koja kontroliraju imaju dionice koje je on izdao. Konkretno, riječ je o zaposlenicima koji obavljaju dužnosti glavnog direktora, voditelja ulaganja i upravitelja portfelja.
Prema mišljenju Mađarske narodne banke, dividende isplaćene zaposlenicima dioničarima mogle su dovesti do toga da je tim osobama u interesu da društvo HOLD stvara kratkoročnu dobit i da ih se stoga potiče na preuzimanje rizika koje nije u skladu s profilom rizičnosti investicijskih fondova kojima to društvo upravlja, kao ni s njegovim pravilnikom o upravljanju i interesima imateljâ udjela fondova. Prema tome, načinima plaćanja tih dividendi izbjegavaju se pravila o politikama nagrađivanja u sektoru financijskih usluga.
Tužba društva HOLD protiv odluke Mađarske narodne banke dovela je do pokretanja postupka pred Kúrijom (Vrhovni sud, Mađarska). Taj sud pita Sud o primjenjivosti zahtjeva iz Direktiva 2009/65 (
1
) i 2011/61 (
2
) koji se odnose na politike i prakse nagrađivanja upraviteljâ ulaganja, kako su prenesene u mađarsko pravo, na dividende isplaćene u ovom slučaju.
Sud, kojem je upućeno prethodno pitanje, pojašnjava materijalno područje primjene tih zahtjeva. Utvrđuje da isplata dividendi određenim zaposlenicima može biti obuhvaćena odredbama Direktiva 2009/65 i 2011/61 o politikama i praksama nagrađivanja (
3
), iako se dividende ne isplaćuju kao protučinidba za usluge koje pružaju ti zaposlenici, nego su obuhvaćene njihovim pravom vlasništva kao dioničara. Prema mišljenju Suda te se odredbe primjenjuju na takve dividende kada politika isplate potonjih može potaknuti zaposlenike o kojima je riječ na preuzimanje rizika štetnih za interese UCITS-a ili AIF-a kojima upravlja njihovo društvo, kao i za interese njihovih ulagača i tako olakšati zaobilaženje zahtjeva koji proizlaze iz tih odredbi.
Ocjena Suda
Kao prvo, Sud tumači Direktive 2009/65 i 2011/61 kako bi odredio materijalno područje primjene politika i praksi nagrađivanja definiranih tim direktivama. Te se politike primjenjuju na svako plaćanje ili svaku drugu korist isplaćenu kao protučinidbu za profesionalne usluge koje pružaju zaposlenici društava za upravljanje UCITS-ima ili upravitelja AIF-a, a koje je obuhvaćeno područjem primjene ratione personae navedenih politika i praksi.
Kad je riječ o dividendama na dionice društva za upravljanje UCITS-ima ili upravitelja AIF-a, one se, doduše, ne isplaćuju na ime takve protučinidbe, nego na temelju prava vlasništva nad dionicama društva. Međutim, na temelju direktiva 2009/65 i 2011/61, potrebno je izbjeći da se promjenjiva naknada isplati instrumentima ili metodama kojima se olakšava zaobilaženje zahtjeva tih direktiva kojima se uređuju politike i prakse nagrađivanja.
Ako politika isplate dividendi potiče na preuzimanje rizika koji su nespojivi s profilima rizika, uredbom ili regulatornim dokumentima UCITS-a ili AIF-a kojima upravlja to društvo ili taj upravitelj ili koji su bili štetni za interese tih UCITS-a ili tih AIF-a i njihovih ulagača, te na taj način olakšava zaobilaženje zahtjeva koji proizlaze iz odredbi Direktiva 2009/65 i 2011/61 o politikama i praksama nagrađivanja, ta isplata mora podlijegati načelima kojima se uređuju te politike i prakse nagrađivanja. U tom okviru sud koji je uputio zahtjev mora osobito provjeriti postoji li između dobiti koju su ostvarili UCITS-i i AIF-i, dobiti koju je ostvarilo društvo o kojem je riječ i iznosa koji su isplaćeni na temelju dividendi, takva povezanost da bi ti zaposlenici imali interes da UCITS-i i AIF-i u kratkom roku ostvare najveću moguću dobit. To osobito vrijedi u slučaju u kojem UCITS-i ili AIF-i isplaćuju proviziju na temelju rezultata društvu o kojem je riječ odmah nakon prekoračenja željenog povrata od ulaganja tijekom određenog referentnog razdoblja te ako to društvo u cijelosti ili djelomično preraspodjeljuje tu proviziju u obliku dividendi dotičnim zaposlenicima ili društvima koja su pod njihovim nadzorom, neovisno o rezultatima koje je UCITS ili AIF ostvario nakon tog razdoblja i, konkretno, o gubicima koje su pretrpjeli UCITS ili AIF. Drugi elementi koje treba provjeriti jesu, među ostalim, veličina i vrsta udjela koje imaju dotični zaposlenici, glasačka prava povezana s tim udjelima, politika i postupak donošenja odluka o raspodjeli dobiti društva, kao i mogući mali iznos fiksnog nagrađivanja za pružene stručne usluge koje to društvo isplaćuje svojim zaposlenicima.
Kao drugo, Sud pojašnjava da je takvo tumačenje direktiva u skladu s člankom 17. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), kojim se utvrđuje pravo vlasništva i primjenjuje se na vlasništvo dionica te pravo na primanje dividendi poput onih u ovom slučaju.
Sud utvrđuje da tumačenje Direktiva 2009/65 i 2011/61 ne dovodi u pitanje pravo vlasništva zaposlenika o kojima je riječ na dionicama društva za koje rade te stoga ne predstavlja oduzimanje vlasništva u smislu članka 17. stavka 1. druge rečenice Povelje. Ipak, u skladu s tim tumačenjem, primjena načela kojima se uređuju politike i prakse nagrađivanja na dionice predstavlja propis o uživanju prava vlasništva u smislu članka 17. stavka 1. treće rečenice Povelje. Taj propis može ugroziti ostvarivanje prava vlasništva i, osobito, mogućnost da zaposlenici dioničari ostvaruju dobit od tog vlasništva.
Međutim, ograničenja prava dioničara koja iz toga proizlaze u skladu su s uvjetima iz Povelje. Naime, ograničenja su predviđena zakonom, odnosno Direktivama 2009/65 i 2011/61 te nacionalnim propisima kojima se one prenose, ne dovode u pitanje samu bit prava vlasništva te odgovaraju ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija, odnosno zaštiti ulagateljâ i stabilnosti financijskog sustava, a s obzirom na koje su proporcionalna.
(
1
)	Direktiva 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) (SL 2009., L 302, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 213. i ispravci SL 2014., L 281, str. 10. i SL 2014., L 288, str. 6.), kako je izmijenjena Direktivom 2014/91/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. (SL 2014., L 257, str. 186. i ispravak SL 2016., L 52, str. 37.).
(
2
)	Direktiva 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2011. o upraviteljima alternativnih investicijskih fondova i o izmjeni direktiva 2003/41/EZ i 2009/65/EZ te uredbi (EZ) br. 1060/2009 i (EU) br. 1095/2010 (SL 2011., L 174, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 47.).
(
3
)	Odnosno članci 14. do 14.b Direktive 2009/65 te članak 13. stavak 1. i točke 1. i 2. Priloga II. Direktivi 2011/61