62004CJ0071_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑71/04
dėl Tribunal Supremo
(Ispanija) 2003 m. gruodžio 22 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. vasario 16 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Administración del Estado
prieš
Xunta de Galicia
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai J.‑P. Puissochet, S. von Bahr, U. Lõhmus ir A. Ó Caoimh (pranešėjas)
generalinis advokatas F. G. Jacobs,
kancleris R. Grass,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
– Xunta de Galicia, atstovaujamos advokato J. Rodríguez González,
– Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos Muñoz Pérez,
– Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C.M. Wissels ir H.G. Sevenster,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos V. Kreuschitz ir J. L. Buendía Sierra,
išklausęs 2005 m. gegužės 26 d. posėdyje pateiktą generalinio advokato išvadą,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra pateiktas dėl EB sutarties 93 straipsnio 3 dalies (dabar – EB 88 straipsnio 3 dalis) išaiškinimo, kad būtų patikslinta išankstinio pranešimo pareigos, numatytos šios nuostatos pirmajame sakinyje, apimtis kalbant apie pagalbą į 1990 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 90/684/EEB dėl pagalbos laivų statybai (OL L 380, p. 27) taikymo sritį nepatenkančių laivų statybai ir rekonstrukcijai.
2. Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą Administración del Estado
prieš Xunta de Galicia dėl 1994 m. birželio 23 d. Dekreto Nr. 217/1994 ( Diario Oficial de Galicia, Nr. 133, 2004 m. liepos 12 d., p. 4663, toliau – Dekretas Nr. 217/1994), kuriuo Consejo de Gobierno de la Communidad Autónoma de Galicia
(Galicijos autonominės bendruomenės valdančioji taryba) nustatė naują pagalbos schemą laivų statybos ir rekonstrukcijos sektoriui Galicijoje. Administración del Estado
pareikalavo panaikinti šį dekretą tuo pagrindu, kad jis buvo priimtas pažeidžiant Sutarties 93 straipsnio 3 dalyje numatytą išankstinio pranešimo pareigą.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
EB sutarties nuostatos
3. Pagal EB sutarties 92 straipsnį (po pakeitimo – EB 87 straipsnis):
„1. Išskyrus tuos atvejus, kai ši Sutartis nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su bendrąja rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.
< ... >
3. Bendrajai rinkai neprieštaraujančia gali būti laikoma:
< ... >
c) pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui;
< ... >
e) kitos pagalbos rūšys, kurios gali būti nurodytos Tarybos sprendimuose, priimtuose kvalifikuota balsų dauguma remiantis Komisijos pasiūlymu.“
4. Sutarties 93 straipsnio 3 dalis nustato:
„Apie visus ketinimus suteikti ar pakeisti pagalbą Komisija turi būti laiku informuojama, kad ji galėtų pateikti savo pastabas. Jei Komisija mano, kad tokie ketinimai pagal 92 straipsnį yra nesuderinami su bendrąja rinka, ji nedelsdama pradeda šio straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą. Atitinkama valstybė narė savo pasiūlytų priemonių neįgyvendina tol, kol nepriimamas galutinis sprendimas.“
5. Pagal EB sutarties 94 straipsnį (dabar EB 89 straipsnis):
„Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, kvalifikuota balsų dauguma gali priimti atitinkamus 92 ir 93 straipsnių taikymo reglamentus ir konkrečiai nustatyti 93 straipsnio 3 dalies taikymo sąlygas bei pagalbos kategorijas, kurioms ši tvarka netaikoma.“
Direktyva 90/684
6. Direktyva 90/684, kurios galiojimas buvo pratęstas 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 3094/95 dėl pagalbos laivų statybai (OL L 322, p. 1), numato EB sutarties 92 straipsnio 3 dalies e punkto ir 113 straipsnio pagrindu šiam sektoriui taikytinas specialias taisykles, esančias bendro Sutarties 92 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto draudimo išimtimi.
7. Šios direktyvos 1 straipsnio a ir b punktai nustato:
„Šioje direktyvoje vartojamos šios sąvokos:
a) „laivų statyba“ reiškia šių jūrų laivų su metaliniais korpusais statybą Bendrijoje:
– ne mažesnių kaip 100 bruto registrinių tonų (BRT) prekybos laivų, skirtų keleiviams ir (arba) kroviniams gabenti,
– ne mažesnių kaip 100 BRT žvejybos laivų,
– ne mažesnių kaip 100 BRT gilintuvų ar kitiems darbams jūroje skirtų laivų, išskyrus gręžimo platformas,
– ne mažesnės kaip 365 kW galios vilkikų;
b) „laivų rekonstrukcija“ reiškia ne mažesnių kaip 1 000 BRT a punkte apibrėžtų jūrų laivų su metaliniais korpusais rekonstrukciją Bendrijoje su sąlyga, kad rekonstruojant iš esmės pakeičiama krovinių platforma, korpusas arba varomoji sistema ar patalpos keleiviams.“ (Neoficialus vertimas)
8. Tos pačios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa numato, kad visų rūšių pagalbai, kurią galima teikti laivų savininkams ar trečiosioms šalims kaip pagalbą laivų statybai ar rekonstrukcijai, taikomos 11 straipsnyje numatytos pranešimo taisyklės.
9. Direktyvos 90/684 4–10 straipsniuose nustatyti kriterijai, pagal kuriuos laivų statybos ir rekonstrukcijos veiklai ir reorganizavimui teikiama valstybės pagalba gali būti laikoma neprieštaraujančia bendrajai rinkai.
10. Direktyvos 90/684 11 straipsnis nustato:
„1. Be Sutarties 92 ir 93 straipsnių nuostatų, pagalbai laivų statybos, rekonstrukcijos ir remonto įmonėms, kurioms taikomos šios direktyvos nuostatos, taikomos ir specialaus pranešimo taisyklės, numatytos 2 dalyje.
2. Valstybės narės iš anksto praneša Komisijai ir gauna Komisijos leidimą, prieš įgyvendindamos:
a) bet kokią pagalbos schemą – naują ar esamą – arba darydamos bet kokios esamos schemos, numatytos šioje direktyvoje, pakeitimus;
b) sprendimus taikyti bendro pobūdžio ar regioninę pagalbos schemą šioje direktyvoje išvardytoms įmonėms;
c) bet kokias atskiras pagalbos schemas 4 straipsnio 5 dalies antrojoje pastraipoje ir 7 straipsnyje numatytais atvejais, arba kai tai konkrečiai numato Komisija, tvirtindama atitinkamą pagalbos schemą.“ (Neoficialus vertimas)
Nacionalinės teisės aktai
11. Iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, remiantis
Dekreto Nr. 217/1994 preambule, juo reglamentuojama pagalbos schema, kuria siekiama skatinti plaukioti jūroje skirtų laivų, kuriems dėl jų bendrosios talpos (vilkikų atveju – galios) arba korpuso medžiagos, dydžio ir matmenų ir (arba) statybos ar rekonstrukcijos darbų ypatybių negali būti skirta Direktyvoje (90/684) < ... > numatyta pagalba, statybos ir rekonstrukcijos sektorių“.
12. Šio dekreto 2 straipsnis nustato:
„Šiame dekrete laivų statybos sektorius reiškia Galicijos laivų statybos įmones, turinčios leidimus statyti mažesnius nei 100 bruto registrinių tonų laivus su metaliniu korpusu.“
13. To paties reglamento 3 straipsnyje nurodoma:
„Laivų statyba“ reiškia šių jūrų laivų su metaliniais korpusais statybą 2 straipsnyje numatytoje įmonėje:
a) mažesnių kaip 100 bruto registrinių tonų prekybos laivų, skirtų keleiviams ir (arba) kroviniams gabenti;
b) mažesnių kaip 100 BRT žvejybos laivų;
c) mažesnių kaip 100 BRT gilintuvų ar kitiems darbams jūroje skirtų laivų, išskyrus gręžimo platformas
d) mažesnės kaip 365 kW galios vilkikų.“
14. Pagal Dekreto Nr. 217/1994 4 straipsnį:
„Laivų rekonstrukcija“ reiškia darbus, atliekamus mažesniuose nei 1000 bruto registrinių tonų po rekonstrukcijos 3 straipsnyje apibrėžtuose jūrų laivuose, jei rekonstruojant iš esmės pakeičiamas korpusas, varomoji sistema ir (arba) elektros generavimo sistema, krovinių platforma ir keleivių priėmimo infrastruktūra keleiviniuose laivuose, o žvejybiniuose laivuose – viso laivo pertvarkymą gerinant žvejybos sistemas, darbo ir saugumo sąlygas.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
15. 1994 m. Administración del Estado
kreipėsi į Tribunal Superior de Justicia de Galicia
su prašymu panaikinti Dekretą Nr. 217/1994 dėl to, kad, be kita ko, šis dekretas buvo priimtas pažeidžiant Bendrijos taisykles dėl valstybės pagalbos.
16. 1996 m. gruodžio 16 d. Sprendimu šis teismas atmetė ieškinį nuspręsdamas, kad Sutarties 93 straipsnio 3 dalis nenumato pareigos Komisijai iš anksto pranešti apie pagalbos schemas, kurios, pavyzdžiui, numatytoji Dekrete Nr. 217/1994, nepatenka į Direktyvos 90/684 taikymo sritį, todėl konstatuotina, kad jos neprieštarauja bendrajai rinkai.
17. Administración del Estado šį sprendimą apeliacine tvarka apskundė Tribunal Supremo . Grįsdama savo ieškinį ji, be kita ko, nurodė, kad Dekretas Nr. 217/1994 buvo priimtas pažeidžiant, pirma, Sutarties 93 straipsnio 3 dalį ir, antra, Direktyvos 90/684 11 straipsnyje numatytas specialias pranešimo taisykles.
18. Sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Tribunal Supremo
nurodo, kad, viena vertus, Direktyvos 90/684 tekstą galima suprasti taip, jog Sutarties 93 straipsnio 3 dalyje numatyta išankstinio pranešimo pareiga taikoma tik į šios direktyvos taikymo sritį patenkančiai pagalbai laivų statybai ir rekonstrukcijai, o iš to darytina išvada, kad, a contrario,
ši pareiga pranešti netaikoma į direktyvos taikymo sritį nepatenkančiai pagalbai laivų statybai ir rekonstrukcijai. Todėl, taikant principą, kad ši pagalba neturėtų daryti įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai Sutarties 92 straipsnio 1 dalies prasme, prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas mano, jog ši pagalba galėtų būti laikoma neprieštaraujančia bendrajai rinkai. Antra vertus, Tribunal Supremo, nurodo, kad galima teigti ir priešingai, jog Direktyva 90/684 nebuvo siekiama atleisti valstybių narių nuo išankstinės pranešimo pareigos pagal Sutarties 93 straipsnio 3 dalį, todėl ši pareiga taip pat taikytina ir į šios direktyvos taikymo sritį nepatenkančiai pagalbai.
19. Šiomis aplinkybėmis Tribunal Supremo
nusprendė Teisingumo Teismui pateikti šį prejudicinį klausimą:
„Ar EB 87 straipsnio 1 dalimi ir 3 dalies c ir (e) punktais ir 88 straipsnio 3 dalimi < … > kartu su Direktyva 90/684 < ... > leidžiama iš anksto neinformavus Komisijos priimti nacionalines taisykles (kokios buvo numatytos 1994 m. birželio 23 d. Xunta de Galicia
dekrete Nr. 217/1994 < ... > ), kuriomis nustatoma „nauja pagalbos sistema“ specifiniam laivų statybos ir rekonstrukcijos sektoriui, dėl atitinkamų laivų dydžio, galios ir kitų ypatybių nepatenkančiam į minėtos Direktyvos 90/684 taikymo sritį?“
Dėl prejudicinio klausimo
20. Iš bylos duomenų matyti, kad nors prejudiciniame klausime nurodomas EB sutarties 92 straipsnis (dabar – EB 87 straipsnis), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia Teisingumo Teismo apie EB sutarties 93 straipsnio 3 dalyje (dabar – EB 88 straipsnio 3 dalis) numatytos išankstinės pranešimo pareigos apimtį. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar ši pareiga taikoma naujai pagalbos laivų statybos ir rekonstrukcijos veiklos schemai, nepatenkančiai į Direktyvo s 90/684 taikymo sritį.
21. Šiuo atžvilgiu primintina, kad šis 93 straipsnis numato specialią tvarką, nustatančią nuolatinę Komisijos atliekamą valstybės pagalbos kontrolę. Naujai pagalbai šio straipsnio 3 dalis nustato išankstinę tvarką, be kurios jokia pagalba negali būti laikoma suteikta teisėtai. Pagal šią nuostatą apie visus ketinimus suteikti ar pakeisti pagalbą Komisija turi būti laiku informuojama, kad galėtų pateikti savo pastabas, ir atitinkama valstybė narė savo pasiūlytų priemonių neįgyvendina tol, kol priimamas galutinis sprendimas.
22. Kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, iš to išplaukia, kad apie ketinimus suteikti ar pakeisti pagalbą pagal Sutarties 93 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį Komisija turi būti informuojama prieš juos įgyvendinant (|be kita ko, žr. 1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo Komisija prieš Sytraval et Brink’s France, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 35 punktą; 1999 m. birželio 17 d. Sprendimo Piaggio, C‑295/97, Rink. p. I‑3735, 44 punktą ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Graikija prieš Komisiją, C‑278/00, Rink. p. I‑3997, 30 punktą).
23. Pagal Sutarties 94 straipsnį Taryba reglamentu gali konkrečiai nustatyti pagalbos kategorijas, kurioms ši pranešimo tvarka netaikoma.
24. Nagrinėjamoje byloje Xunta de Galicia
teigia: kadangi Dekretu Nr. 217/1994 nustatyta pagalbos schema siekiama suteikti pagalbą į Direktyvos 90/684 taikymo sritį nepatenkančiai laivų statybos ir rekonstrukcijos veiklai, apie ją Komisijai neturėjo būti pranešta pagal Sutarties 93 straipsnio 3 dalį.
25. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad Dekreto Nr. 217/1994 priėmimo metu joks pagal Sutarties 94 straipsnį priimtas reglamentas neatleido nuo Sutarties 93 straipsnio 3 dalyje numatytos pranešimo apie pagalbą laivų statybai ir rekonstrukcijai tvarkos.
26. Kaip teisingai pastebėjo Komisija, Direktyvoje 90/684 ne tik nėra tokį atleidimą numatančių nuostatų; ji ir negalėjo jų numatyti, nes ši direktyva buvo priimta ne pagal Sutarties 94 straipsnį, o pagal Sutarties 92 straipsnio 3 dalies e punktą, kuriame numatyta, kad tik Taryba gali nustatyti, jog tam tikrų kategorijų pagalba gali būti laikoma neprieštaraujančia bendrajai rinkai. Direktyva 90/684 ne tik nenumato pranešimo tvarkos išimties;
atvirkščiai, jos 11 straipsnio 1 dalyje numatomos „specialios pranešimo taisykles“, kurios taikomos kartu su „EB sutarties 92 ir 93 straipsnių nuostatomis“.
27. Žinoma, kadangi pagalba, kuriai taikomas Dekretas Nr. 217/1994, nepatenka į Direktyvos 90/684 taikymo sritį, šiam dekretui neturėjo būti taikomos joje numatytos specialios pranešimo taisyklės.
28. Tačiau ši aplinkybė neturi jokios įtakos tam, kad jei nėra pagal Sutarties 94 straipsnį priimto reglamento, kuriuo atleidžiama nuo Sutarties 93 straipsnio 3 dalyje numatytos pranešimo tvarkos taikymo, ši tvarka toliau taikoma pagalbai laivų statybai ir rekonstrukcijai, įskaitant ir į šios direktyvos taikymo sritį nepatenkančią pagalbą.
29. Kadangi pagal Direktyvos 90/684 11 straipsnio 1 dalį į jos taikymo sritį patenkančiai pagalbai laivų statybai ir rekonstrukcijai taikomos papildomos taisyklės, palyginti su Sutarties 93 straipsnio 3 dalyje numatytomis taisyklėmis, iš to a fortiori
išplaukia, kad į jos taikymo sritį nepatenkančiai pagalbai taikoma tik 93 straipsnio 3 dalyje numatyta pranešimo tvarka.
30. Xunta de Galicia vis dėlto mano, jog tai, kad Direktyva 90/684 pripažįsta, jog tam tikra pagalbą dideliems laivams neprieštarauja bendrajai rinkai, galima daryti išvadą, kad pagalbos mažesniems laivams nepaminėjimas šioje direktyvoje galėtų reikšti, jog ši priemonė neturi įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai. Todėl ši direktyva turi būti aiškinama kaip numanomai pripažįstanti pagalbą mažesnės nei numatyta direktyvos 1 straipsnyje bendros talpos ir galios laivų statybai ir rekonstrukcijai neprieštaraujančia bendrajai rinkai ir taip faktiškai nustatančia specialią de minimis
taisyklę.
31. Vis dėlto, priešingai nei teigia Xunta de Galicia, tai, kad valstybės pagalba neprieštarauja bendrajai rinkai, nedaro įtakos Sutarties 93 straipsnio 3 dalyje nustatytai pareigai Komisijai apie ją pranešti iš anksto. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką tai, kad vėliau Komisija galutiniu sprendimu pripažįsta, jog valstybės pagalba neprieštarauja bendrajai rinkai, ex post facto nelegalizuoja pagalbos, apie kurią nebuvo pranešta pagal Sutarties 93 straipsnio 3 dalį (1991 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires et Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon,
C‑354/90, Rink. p. I‑5505, 16 ir 17 punktai bei 2003 m. spalio 21 d. Sprendimo Van Calster ir kt., C‑261/01 ir C‑262/01, Rink. p. I‑12249, 62 ir 63 punktai).
32. Tačiau primintina, kad pranešimo pagal Sutarties 93 straipsnio 3 dalį tvarka taikoma tik valstybės pagalbai Sutarties 92 straipsnio 1 dalies prasme (1984 m. spalio 9 d. Sprendimo Heineken Brouwerijen, 91/83 ir 127/83, Rink. p. 343, 11 punktas). Tačiau pagal Sutarties 92 straipsnio 1 dalį tam, kad priemonė būtų kvalifikuota kaip valstybės pagalba, ji turi turėti įtakos prekybai tarp valstybių narių (šiuo klausimu žr. 2003 m. liepos 24 d. Sprendimo Altmark Trans et Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, Rink. p. I‑7747, 74 ir 75 punktus ir 2005 m. kovo 3 d. Sprendimo Heiser, C‑172/03, Rink. p. I‑0000, 27 punktą).
33. Nacionaliniai teismai privalo aiškinti ir taikyti Sutarties 92 straipsnio 1 dalyje numatytą valstybės pagalbos sąvoką, siekdami nustatyti, ar nesilaikant to paties straipsnio 3 dalyje numatytos išankstinės kontrolės tvarkos suteiktai pagalbai ši kontrolė turėjo būti taikoma (1994 m. rugpjūčio 9 d. Sprendimo Namur Les assurances du crédit, C‑44/93, Rink. p. I‑3829, 16 punktas).
34. Šiuo atžvilgiu visų pirma konstatuotina, kad į Direktyvos 90/684 taikymo sritį patenkanti pagalba laivų statybai ir rekonstrukcijai turi įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai Sutarties 92 straipsnio 1 dalies prasme. Direktyva 90/684 buvo priimta remiantis Sutarties 92 straipsnio 3 dalies e punktu, pagal kurį Taryba gali nuspręsti, kad tam tikros kategorijos pagalba neprieštarauja bendrajai rinkai. Kai pagalbai taikomos pagal šią nuostatą priimtos nukrypstančios taisyklės, tokia pagalba iš principo iš pradžių laikoma nesuderinama su bendrąja rinka, o jos suderinamumą lemia tai, ar laikomasi tokią schemą patvirtinančiame sprendime numatytų nukrypimo sąlygų (1993 m. gegužės 18 d. Sprendimo Belgija prieš Komisiją, C‑356/90 ir C‑180/91, Rink. p. I‑2323, 30 ir 33 punktai; 1994 m. spalio 5 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C‑400/92, Rink. p. I‑4701, 15 punktas ir 2002 m. kovo 21 d. Sprendimo Ispanija prieš Komisiją, C‑36/00, Rink. p. I‑3243, 47 punktas).
35. Iš to išplaukia: kadangi tokia pagalba iš pat pradžių laikoma nesuderinama, ji patenka į valstybės pagalbos sąvoką Sutarties 92 straipsnio 1 dalies prasme, o tai suponuoja, kad ji būtinai daro įtaką prekybai tarp valstybių narių (šiuo klausimu žr. minėto 2002 m. kovo 21 d. Sprendimo Ispanija prieš Komisiją
48 punktą). Be to, nagrinėjamu atveju iš Direktyvos 90/684 trečios, šeštos, devintos ir keturioliktos konstatuojamų dalių matyti, kad ja siekiama pasaulio rinkoje užtikrinti sąžiningą tarptautinę laivų statyklų konkurenciją, skatinant pažangiausios technologijos laivų statybą, jog būtų užtikrintas veiksmingos ir konkurencingos Europos laivų statybos pramonės išlikimas.
36. Vis dėlto, kaip teisingai teigia Ispanijos ir Nyderlandų vyriausybės bei Komisija, ši išvada nereiškia, kad į Direktyvos 90/684 taikymo sritį nepatenkanti pagalba laivų statybai nedaro įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai.
37. Nors Sutarties 92 straipsnio 3 dalies e punkte Tarybai suteikiama teisė nuspręsti, kokios kategorijos pagalba gali būti laikoma neprieštaraujančia bendrajai rinkai, juo Komisija neįgaliojama aiškinti Sutarties 92 straipsnio 1 punkto (šiuo klausimu žr. 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo Belgija prieš Komisiją, C‑110/03, Rink. p. I‑0000, 58 punktą).
38. Todėl, kaip teisingai pažymėjo generalinis advokatas išvados 28 punkte, priimdama Direktyvą 90/684 Taryba neturėjo teisės Komisijai suteikti įgaliojimų tam tikrą valstybių narių tarpusavio prekybai įtakos neturinčią pagalbą laivų statybai pripažinti valstybės pagalba, o tai reikštų, kad apie šią pagalbą nereikėtų pranešti Sutarties 93 straipsnio 3 dalyje numatyta tvarka.
39. Tačiau nagrinėjamu atveju nėra pagrindo neigti, kad šių decentralizuotų valdžios institucijų pagalba įmonėms, kurios vietoje ar regione teikia į Direktyvoje 90/684 numatytos bendros talpos ar galios ribas nepatenkančių laivų statybos ar rekonstrukcijos paslaugas, vis dėlto galėtų daryti įtaką prekybai tarp valstybių narių.
40. Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Sutarties 92 straipsnio 1 dalies taikymo sąlyga, pagal kurią pagalba turi turėti įtakos prekybai tarp valstybių narių, gali būti įgyvendinta neatsižvelgiant į vietinį ar regioninį teikiamų paslaugų pobūdį ar į tos veiklos srities mastą (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
82 punktą).
41. Nėra ribos arba procentinio dydžio, kurio neviršijus galima laikyti, kad nėra įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai. Sąlygiškai mažas pagalbos dydis arba sąlygiškai mažas ją gavusios įmonės dydis nelemia a priori
galimybės daryti įtaką prekybai (minėto sprendimo Altmark Trans et Regierungspräsidium Magdeburg
81 punktas; 2003 m. lapkričio 27 d. Sprendimo Enirisorse, C‑34/01–C‑38/01, Rink. p. I‑14243, 28 punktas ir minėto sprendimo Heiser
32 punktas).
42. Net maža valstybės pagalba gali daryti įtaką prekybai tarp valstybių narių, jei ja pasinaudojusių įmonių veiklos sektoriuje vyrauja stipri konkurencija (žr. 2002 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Ispanija prieš Komisiją, C‑351/98, Rink. p. I‑8031, 63 punktą ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Italija prieš Komisiją, C‑298/00 P, Rink. p. I‑4087, 54 punktą).
43. Todėl jei sektoriuje yra daug mažų įmonių, net ir nedidelė pagalba, kuria gali pasinaudoti visos ar daugelis sektoriaus įmonių, gali daryti įtaką prekybai tarp valstybių narių (žr. minėto 2002 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Ispanija prieš Komisiją
64 punktą ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Italija prieš Komisiją, C‑372/97, Rink. p. I‑3679, 57 punktą).
44. Galiausiai, jei valstybės ar jos ištekliais suteikta pagalba sustiprina įmonės padėtį, palyginti su kitomis Bendrijos vidaus prekyboje konkuruojančiomis įmonėmis, reikia manyti, kad pagalba turėjo įtakos šiai prekybai (1980 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Philip Morris prieš Komisiją,
730/79, Rink. p. 2671, 11 punktas ir 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C‑156/98, Rink. p. I‑6857, 33 punktas).
45. Vadinasi, jei viešosios subsidijos yra suteikiamos laivų statybos ar rekonstrukcijos įmonėms, dėl to šių įmonių teikiamų paslaugų apimtis gali išlikti to paties masto arba didėti, o tai reiškia, kad kitose valstybėse narėse įsteigtų įmonių galimybės teikti šios valstybės rinkoje šio sektoriaus paslaugas sumažės (šiuo atžvilgiu žr. minėto sprendimo Altmark Trans et Regierungspräsidium Magdeburg
78 punktą).
46. Nagrinėjamu atveju iš Dekreto Nr. 217/1994 preambulės matyti, kad juo siekiama leisti Galicijos laivų statykloms, kurių klientai yra „žvejybos ir prekybos bei kitokių – tiek nacionalinių, tiek užsienio, jūrų laivų savininkai“, suteikti „finansavimo garantijas ir sąlygas, panašias į tas, kuriomis naudojasi jų konkurentai“.
47. Todėl, kadangi negalima paneigti, kad svarstoma pagalbos schema pasinaudojusios Galicijos laivų statyklos konkuruos su kitose valstybėse narėse įsteigtomis laivų statyklomis, konstatuotina, kad Sutarties 92 straipsnio 1 dalies taikymo sąlyga, susijusi su įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai, laikytina įvykdyta.
48. Iš to išplaukia, kad pagal Sutarties 93 straipsnio 3 dalį Komisijai turi būti iš anksto pranešta apie tokią į Direktyvos 90/684 taikymo sritį nepatenkančią pagalbos laivų statybai ir rekonstrukcijai schemą, kokia nustatyta Dekretu Nr. 217/1994, kurios vienos pakanka suteikti valstybės pagalbą Sutarties 92 straipsnio 1 dalies prasme.
49. Jei šios nuostatos nesilaikoma, nacionaliniai teismai pagal savo nacionalinę teisę privalo nuspręsti dėl visų šio pažeidimo pasekmių: tiek teisės aktų, kuriais buvo suteikta pagalba, galiojimo, tiek dėl pažeidžiant šią nuostatą suteiktos finansinės paramos išieškojimo (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires et Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon
11 ir 12 punktus; van Calster ir kt.
53 punktą ir 2004 m. liepos 15 d. Sprendimo Pearle ir kt., C‑345/02, Rink. p. I‑7139, 31 punktą). Kai konstatuojama, kad pagalba buvo suteikta pažeidžiant Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutinį sakinį, iš principo ji turi būti sugrąžinama pagal vidaus teisės proceso taisykles (1996 m. liepos 11 d. Sprendimo SFEI ir kt., C‑39/94, Rink. p. I‑3547, 68 punktas).
50. Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į prejudicinį klausimą reikėtų atsakyti, kad pagal Sutarties 93 straipsnio 3 dalį Komisijai turi būti iš anksto pranešta apie į Direktyvos 90/684 taikymo sritį nepatenkančią pagalbos laivų statybai ir rekonstrukcijai schemą, pavyzdžiui, numatytą Dekrete Nr. 217/1994, jei nustatoma, kad jos vienos pakanka suteikti valstybės pagalbą Sutarties 92 straipsnio 1 dalies prasme. Jei šios nuostatos nesilaikoma, nacionaliniai teismai pagal savo nacionalinę teisę turi nuspręsti dėl visų šio pažeidimo pasekmių: tiek teisės aktų, kuriais buvo suteikta pagalba, galiojimo, tiek dėl pažeidžiant šią nuostatą suteiktos finansinės paramos išieškojimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
51. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
Pagal EB sutarties 93 straipsnio 3 dalį (po pakeitimo – EB 88 straipsnio 3 dalis) Komisijai turi būti iš anksto pranešta apie į 1990 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 90/684/EEB dėl pagalbos laivų statybai taikymo sritį nepatenkančią pagalbos laivų statybai ir rekonstrukcijai schemą, pavyzdžiui, numatytą 1994 m. birželio 23 d. Dekrete Nr. 217/1994, jei nustatoma, kad jos vienos pakanka suteikti valstybės pagalbą EB sutarties 92 straipsnio 1 dalies (po pakeitimo – EB 87 straipsnio 1 dalis) prasme. Jei šios nuostatos nesilaikoma, nacionaliniai teismai pagal savo nacionalinę teisę turi nuspręsti dėl visų šio pažeidimo pasekmių: tiek teisės aktų, kuriais buvo suteikta pagalba, galiojimo, tiek dėl pažeidžiant šią nuostatą suteiktos finansinės paramos išieškojimo.