TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS1979 m. vasario 20 d.(*)„Kiekybiniams apribojimams lygiaverčio poveikio priemonės“Byloje 120/78_dėl Hessisches Finanzgericht
(Hesse žemės Finansų teismas) pagal EEB sutarties 177 straipsnį
Teisingumo Teismui pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą dėl
EEB sutarties 30 ir 37 straipsnių išaiškinimo, atsižvelgiant į
Vokietijos alkoholio monopolio įstatymo 100 straipsnio 3 dalį,
šio teismo nagrinėjamoje byloje tarpBendrovės Rewe-Zentral AG, turinčios buveinę Kelne_irBundesmonopolverwaltung für Branntwein (Federalinė alkoholio monopolio administracija)_TEISINGUMO TEISMAS_kurį
sudaro pirmininkas H. Kutscher, kolegijų pirmininkai
J. Mertens de Wilmars ir Mackenzie Stuart, teisėjai
A. M. Donner, P. Pescatore, M. Sorensen,
A. O’Keeffe, G. Bosco ir A. Touffait_generalinis advokatas F. Capotorti_kancleris A. Van Houtte_priima šįSprendimą1        1978 m.
balandžio 28 d. Nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo gegužės
22 d., Hessisches Finanzgericht pagal EEB sutarties
177 straipsnį kreipėsi dėl prejudicinio sprendimo priėmimo,
pateikdamas du klausimus dėl EEB sutarties 30 ir 37 straipsnių
išaiškinimo, kad būtų galima nustatyti Vokietijos teisės akto dėl
alkoholinių gėrimų pardavimo nuostatos, kuria nustatoma minimali tūrinė
alkoholio koncentracija įvairių kategorijų alkoholio produktuose,
atitiktį Bendrijos teisei.2        Iš
nutarties dėl kreipimosi matyti, kad ieškovė pagrindinėje byloje ketino
importuoti „Cassis de Dijon“ siuntą, kurios kilmės šalis yra
Prancūzija, bei prekiauti Vokietijos Federacinėje Respublikoje.Ieškovė kreipėsi į Federalinę alkoholio monopolio administraciją (Bundesmonopolverwaltung)
dėl leidimo šio produkto importui, tačiau administracija jai pranešė,
kad tūrinė alkoholio koncentracija šiame produkte yra nepakankama, todėl
jis neatitinka būtinų reikalavimų, kad būtų galima prekiauti Vokietijos
Federacinėje Respublikoje.3        Ši administracijos pozicija grindžiama Branntweinmonopolgesetz
100 straipsniu ir jo pagrindu monopolio administracijos priimtomis
taisyklėmis, nustatančiomis tam tikrų kategorijų likerių ir kitų
alkoholinių gėrimų minimalią tūrinę alkoholio koncentraciją
(1958 m. vasario 28 d. Verondnung uber den Mindestweingeistgehalt von Trinkbranntweinen, 1958 m. kovo 11 d. Bundesanzeiger Nr. 48).Pagal
šias nuostatas prekybai vaisių likeriais, kaip antai „Cassis de Dijon“,
nustatytas reikalavimas, kad minimali tūrinė alkoholio koncentracija
būtų 25 %, o nagrinėjamo produkto, kuriuo laisvai prekiaujama
Prancūzijoje, tūrinė alkoholio koncentracija yra 15–20 %.4        Ieškovės
manymu, dėl to, kad pagal Vokietijos teisės aktą nustatyta minimali
tūrinė alkoholio koncentracija, gerai žinomi alkoholiniai gėrimai, kurių
kilmės šalys yra kitos Bendrijos valstybės narės, negali būti
pardavinėjami Vokietijos Federacinėje Respublikoje; todėl tokia nuostata
riboja laisvą prekių judėjimą tarp valstybių narių daugiau, nei
valstybėms narėms yra leidžiama nustatyti atitinkamomis prekybos
taisyklėmis.Ieškovės manymu, tai yra
kiekybiniam importo apribojimui lygiaverčio poveikio priemonė,
prieštaraujanti EEB sutarties 30 straipsniui.Be
to, kadangi tai yra alkoholio monopolio kontrolei skirta priemonė,
ieškovės nuomone, taip pat pažeidžiamas ir 37 straipsnis, pagal
kurį valstybės narės laipsniškai pertvarko visas valstybines komercinio
pobūdžio monopolijas taip, kad užtikrintų, jog pereinamojo laikotarpio
pabaigoje nė vienas valstybių narių nacionalinis subjektas nebūtų
diskriminuojamas prekių pirkimo ir pardavimo sąlygų atžvilgiu.5        Sprendimui šioje byloje priimti Hessisches Finanzgericht pateikė Teisingumo Teismui du klausimus, kuriuos suformulavo taip:a)      Ar
į kiekybiniams importo apribojimams lygiaverčio poveikio priemonių
sąvoką, pateikiamą EEB sutarties 30 straipsnyje, patenka minimalios
tūrinės vyno alkoholio koncentracijos žmonėms vartoti skirtuose
alkoholiniuose gėrimuose nustatymas, numatytas Vokietijos alkoholio
monopolio įstatyme, dėl kurio tradicinės kitų valstybių narių prekės,
turinčios mažesnę tūrinę vyno alkoholio koncentraciją už nustatytąją,
negali būti išleistos į apyvartą Vokietijos Federacinėje Respublikoje?b)      Ar
toks minimalios tūrinės vyno alkoholio koncentracijos nustatymas
patenka į EEB sutarties 37 straipsnyje įtvirtintą valstybių narių
nacionalinių subjektų diskriminavimo prekių pirkimo ir pardavimo sąlygų
atžvilgiu sąvoką?6        Nacionalinis
teismas prašo išaiškinimo, leisiančio įvertinti, ar minimalios tūrinės
alkoholio koncentracijos reikalavimui taikytinas Sutarties
30 straipsnyje įtvirtintas visų kiekybiniams apribojimams
lygiaverčio poveikio priemonių valstybių narių tarpusavio prekyboje
draudimas, ar 37 straipsnyje įtvirtintas bet kokio valstybių narių
nacionalinių subjektų diskriminavimo prekių pirkimo ir pardavimo sąlygų
atžvilgiu draudimas.7        Šiuo
atžvilgiu reikėtų pabrėžti, kad 37 straipsnio nuostatos yra
skirtos būtent komercinio pobūdžio valstybinėms monopolijoms.Todėl
minėtoji nuostata nėra taikytina nacionalinėms nuostatoms, kurios
nereglamentuoja specifinės valstybės monopolio funkcijos – t. y. jo
išskirtinių teisių – įgyvendinimo, tačiau bendrąja prasme yra taikomos
alkoholinių gėrimų gamybai ir pardavimui, neatsižvelgiant į tai, ar jų
gamyba ir prekyba yra monopolizuotos valstybės.Tokiomis
aplinkybėmis poveikį, kurį valstybių narių tarpusavio prekybai turi
priemonė, dėl kurios kreipėsi nacionalinis teismas, reikia nagrinėti
išskirtinai iš 30 straipsnio išplaukiančių reikalavimų atžvilgiu,
kaip nurodyta pirmajame klausime.8        Nesant
bendrųjų taisyklių, skirtų alkoholio gamybai ir pardavimui, nes
1976 m. gruodžio 7 d. Komisijos Tarybai pateiktas pasiūlymas
dėl reglamento (OL C 309, p. 2) iki šiol negavo Tarybos
pritarimo, valstybės narės pačios reglamentuoja visus klausimus,
susijusius su alkoholio ir alkoholinių gėrimų gamyba bei prekyba savo
teritorijoje.Judėjimui Bendrijos viduje
trukdančios kliūtys, atsirandančios dėl prekybą minėtomis prekėmis
reglamentuojančių nacionalinių teisės aktų skirtumų, turi būti
priimtinos tiek, kiek tokios nuostatos yra būtinos, kad būtų laikomasi
privalomųjų reikalavimų, ypač dėl mokesčių kontrolės veiksmingumo,
visuomenės sveikatos apsaugos, prekybinių sandorių sąžiningumo ir
vartotojų apsaugos.9        Vokietijos
Federacinės Respublikos vyriausybė, įstojusi į šią bylą, pateikė
įvairių argumentų, kurie, jos nuomone, pateisina nuostatų dėl
alkoholinių gėrimų minimalios tūrinės alkoholio koncentracijos taikymą,
remdamasi ir visuomenės sveikatos apsauga, ir vartotojų apsauga nuo
nesąžiningos komercinės veiklos.10      Vokietijos
vyriausybės nuomone, nacionalinio teisės akto nuostata dėl minimalios
tūrinės alkoholio koncentracijos yra skirta visuomenės sveikatos
apsaugai, nes ja siekiama išvengti pernelyg didelio alkoholinių gėrimų
nacionalinėje rinkoje gausinimo, ypač tų, kurių tūrinė alkoholio
koncentracija yra nedidelė, nes, vyriausybės požiūriu, tokios prekės
priklausomybę nuo alkoholio gali sukelti daug greičiau negu tie
alkoholiniai gėrimai, kurių alkoholio koncentracija yra didesnė.11      Šie
argumentai nėra įtikinantys, nes vartotojas rinkoje gali rasti didelį
silpnesnių arba vidutinio stiprumo alkoholio produktų asortimentą, be
to, didelė dalis Vokietijos rinkoje laisvai parduodamų alkoholinių
gėrimų, turinčių didelę tūrinę alkoholio koncentraciją, yra paprastai
vartojami juos skiedžiant.12      Vokietijos
vyriausybė taip pat tvirtina, kad minimalios tūrinės alkoholio
koncentracijos ribos tam tikrų rūšių likeriams nustatymu siekiama
apsaugoti vartotoją nuo nesąžiningos alkoholinių gėrimų gamintojų ir
platintojų veiklos.Šis argumentas
grindžiamas tuo, kad tūrinės alkoholio koncentracijos sumažinimas
užtikrintų konkurencinį pranašumą didesnę tūrinę alkoholio koncentraciją
turinčių gėrimų atžvilgiu, nes alkoholis dėl didelių mokesčių iki šiol
yra brangiausia sudėtinė tokių gėrimų dalis.Be
to, Vokietijos vyriausybės teigimu, alkoholio produktų, kurių tūrinė
alkoholio koncentracija atitinka jų pagaminimo šalyje nustatytus
reikalavimus, išleidimas į laisvą apyvartą reikštų, kad mažiausia tūrinė
alkoholio koncentracija, kuri yra leidžiama bet kurioje valstybėje
narėje, Bendrijoje taptų bendra norma, o visi šiai sričiai taikomi
reikalavimai prarastų galią, nes tokio pobūdžio žemesnės ribos kai kurių
valstybių narių teisės aktuose nėra.13      Kaip
pagrįstai pastebėjo Komisija, gėrimų tūrinės alkoholio koncentracijos
ribų nustatymas gali lemti į rinką pateikiamų prekių ir jų pavadinimų
standartizavimą, siekiant užtikrinti didesnį prekybinių sandorių ir
visuomenei parduodamų prekių pasiūlos skaidrumą.Vis
dėlto negalima teigti, kad privalomas minimalios tūrinės alkoholio
koncentracijos nustatymas yra esminė prekybinių sandorių sąžiningumą
užtikrinanti garantija, nes nėra sudėtinga užtikrinti tinkamos
informacijos pirkėjui pateikimą reikalaujant, kad ant prekių pakuotės
būtų pateikta nuoroda į kilmės šalį ir tūrinę alkoholio koncentraciją.14      Iš
to, kas pirmiau pasakyta, aišku, kad reikalavimais dėl alkoholinių
gėrimų minimalios tūrinės alkoholio koncentracijos nėra siekiama
bendrojo intereso tikslo, ir jie nėra svarbesni už prekių judėjimo
laisvės reikalavimus, kurie yra viena pagrindinių Bendrijos taisyklių.Iš
tikrųjų pagrindinis tokio pobūdžio reikalavimų padarinys yra palankių
sąlygų didelę tūrinę alkoholio koncentraciją turinčių alkoholinių gėrimų
prekybai sudarymas, pašalinant iš nacionalinės rinkos kitų valstybių
narių prekes, neatitinkančias minėtų reikalavimų.Vadinasi,
vienašališkas minimalios tūrinės alkoholio koncentracijos reikalavimas,
nustatytas valstybės narės teisės aktu alkoholinių gėrimų prekyboje,
yra kliūtis prekybai ir prieštarauja Sutarties 30 straipsnio
nuostatoms.Taigi nėra jokios pagrįstos
priežasties neįsileisti į valstybę narę alkoholinių gėrimų, teisėtai
pagamintų ir pardavinėjamų bet kurioje kitoje valstybėje narėje, ir
prekybai šiomis prekėmis negali būti taikomas teisės aktuose nustatytas
draudimas pardavinėti gėrimus, kurių tūrinė alkoholio koncentracija yra
mažesnė už nacionaliniu teisės aktu nustatytąją ribą.15      Todėl
į pirmąjį klausimą reikėtų atsakyti taip: EEB sutarties 30 straipsnyje
pateiktą sąvoką „kiekybiniams importo apribojimams lygiaverčio poveikio
priemonės“ reikia suprasti taip, kad teisėtai kitoje valstybėje narėje
gaminamų ir parduodamų alkoholinių gėrimų importo atveju šia nuostata
numatytas draudimas apima taip pat minimalios tūrinės alkoholio
koncentracijos žmonėms vartoti skirtuose alkoholiniuose gėrimuose
nustatymą valstybės narės teisės aktu. Dėl bylinėjimosi išlaidų16      Danijos
Karalystės vyriausybės, Vokietijos Federacinės Respublikos vyriausybės
ir Europos Bendrijų Komisijos, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo
pastabas, išlaidos nėra atlygintinos.Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų Hessisches Finanzgericht nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis nacionalinis teismas.Remdamasis šiais motyvais_TEISINGUMO TEISMAS_atsakydamas į klausimus, kuriuos jam 1978 m. balandžio 28 d. Nutartimi pateikė Hessisches Finanzgericht, nusprendžia:EEB
sutarties 30 straipsnyje pateiktą sąvoką „kiekybiniams importo
apribojimams lygiaverčio poveikio priemonės“ reikia suprasti taip, kad
teisėtai kitoje valstybėje narėje gaminamų ir parduodamų alkoholinių
gėrimų importo atveju šia nuostata numatytas draudimas apima taip pat
minimalios tūrinės alkoholio koncentracijos žmonėms vartoti skirtuose
alkoholiniuose gėrimuose nustatymą valstybės narės teisės aktu.KutscherMertens de WilmarsMackenzie StuartDonnerPescatoreSorensenO’KeeffeBoscoTouffaitPaskelbta 1979 m. vasario 20 d. viešame posėdyje Liuksemburge.Kancleris       PirmininkasA. Van Houtte       H. Kutscher* Proceso kalba: vokiečių.