62023CJ0643
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2024. gada 14. novembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2011/7/ES – Maksājumu kavējumu novēršana komercdarījumos – 2. panta 3. punkts – Jēdziens “uzņēmums” – Neatkarīgas profesionālās darbības veikšana – Aktrise – Pārstāvības līgums – Maksājuma rīkojuma procedūra
Lietā C‑643/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonas apelācijas tiesa, Portugāle) iesniegusi ar 2023. gada 4. jūlija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 26. oktobrī, tiesvedībā
Agenciart – Management Artístico Lda
pret
CT,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: Tiesas priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz], kas pilda sestās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši A. Kumins [A. Kumin] (referents) un I. Ziemele,
ģenerāladvokāts: P. Pikamēe [P. Pikamäe],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
CT vārdā – P. Mendes Ferreira, advogado,
–
Eiropas Komisijas vārdā – M. Ioan un M. Narciso, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/7/ES (2011. gada 16. februāris) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (OV 2011, L 48, 1. lpp.) 2. panta 3. punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Agenciart – Management Artístico Lda (turpmāk tekstā – “Agenciart”) un CT par Agenciart atbilstoši pārstāvības līgumam prasītās komisijas maksas samaksu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Saskaņā ar Direktīvas 2011/7 5. un 10. apsvērumu:
“(5)
Uzņēmumiem vajadzētu būt iespējai nodarboties ar komercdarbību visā iekšējā tirgū saskaņā ar nosacījumiem, kas nodrošina to, ka pārrobežu darījumi nebūtu saistīti ar lielāku risku kā iekšzemes darījumi. Rastos konkurences traucējumi, ja valsts iekšējos un pārrobežu darījumos piemērotu būtiski atšķirīgus noteikumus.
[..]
(10)
Tas, ka šī direktīva attiecas uz brīvajām profesijām, nedrīkstētu dalībvalstīm radīt pienākumu uzskatīt brīvo profesiju pārstāvjus par uzņēmumiem vai uzņēmējiem jomās, uz ko neattiecas šīs direktīvas piemērošanas joma.”
4
Šīs direktīvas 1. panta “Priekšmets un darbības joma” 1. un 2. punktā paredzēts:
“1.   “Šīs direktīvas mērķis [ir] apkarot maksājumu kavējumus komercdarījumos, lai nodrošinātu iekšējā tirgus pienācīgu darbību, tādējādi veicinot uzņēmumu un jo īpaši [mazo un vidējo uzņēmumu (MVU)] konkurētspēju.
2.   Šo direktīvu piemēro visiem maksājumiem, ko veic kā atlīdzību komercdarījumos.”
5
Saskaņā ar minētās direktīvas 2. pantu:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)
“komercdarījumi” ir darījumi starp uzņēmumiem vai starp uzņēmumiem un publiskām iestādēm, kuru rezultāts ir preču piegāde vai pakalpojumu sniegšana par atlīdzību;
[..]
3)
“uzņēmums” ir organizācija, kas nav publiska iestāde un kas darbojas, veicot neatkarīgu saimniecisku vai profesionālu darbību, pat ja šo darbību veic viena persona;
[..].”
Portugāles tiesības
6
Direktīva 2011/7 Portugāles tiesībās transponēta ar 2013. gada 10. maijadecreto‑lei no 62/2013 (Dekrētlikums Nr. 62/2013).
7
Dekrētlikuma Nr. 62/2013 3. pantā noteikts:
“Šajā dekrētā:
[..]
b)
“komercdarījumi” ir darījumi starp uzņēmumiem vai starp uzņēmumiem un valsts iestādēm par preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu par samaksu;
[..]
d)
“uzņēmums” ir jebkurš tiesību subjekts, kas nav valsts iestāde un kas darbojas, veicot neatkarīgu saimniecisko vai profesionālo darbību, pat ja to veic viena persona;
[..].”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
8
Agenciart ir komercsabiedrība, kas darbojas mākslinieciskās pārstāvības un tās pārstāvēto aktieru mākslinieciskās karjeras pārvaldības jomā. Līdz 2017. gada 30. jūnijam tā bija aktrises CT pārstāve.
9
2017. gada maijā Agenciart risināja pārrunas ar televīzijas sabiedrību, kā arī ar producentu sabiedrību par CT dalību televīzijas seriālā, vienojoties par viņas saistību nosacījumiem un kārtību. Dalība sākās 2017. gada jūnijā un beidzās 2018. gada maija beigās.
10
Par karjeras pārvaldības pakalpojumiem, ko Agenciart sniedza CT saistībā ar viņas dalību šajā televīzijas seriālā, Agenciart2019. gada 17. jūlijā izdeva rēķinu par summu 19188 EUR.
11
Tā kā rēķins netika samaksāts, Agenciart pret CT sāka maksājuma rīkojuma procedūru, bet viņa pret to iebilda.
12
Pirmās instances tiesa Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa – Juízo de Execução de Lisboa (Lisabonas apgabaltiesas piedziņas lietu tiesnesis, Portugāle) apmierināja iebildumus pret izpildi, citastarp uzskatot, ka Agenciart nevarēja celt prasību par izpildi pret CT saskaņā ar maksājuma rīkojuma procedūru, pamatojoties uz to, ka viņa nav komercuzņēmums.
13
Tad Agenciart iesniedza apelācijas sūdzību Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonas apelācijas tiesa, Portugāle), kas ir iesniedzējtiesa.
14
Šī tiesa precizē, ka maksājuma rīkojuma procedūras piemērošanas jomu nosaka, izvirzot objektīvus un subjektīvus nosacījumus. Šajā gadījumā atliek pārbaudīt, vai ir izpildīts Dekrētlikuma Nr. 62/2013 3. panta d) punktā paredzētais iepriekšējais subjektīvais nosacījums par “uzņēmuma” statusu.
15
Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka minētajā tiesību normā jēdziens “uzņēmums”, tāpat kā Direktīvas 2011/7 2. panta 3. punktā, definēts kā “jebkurš tiesību subjekts, [..] kas darbojas, veicot neatkarīgu saimniecisko vai profesionālo darbību, pat ja to veic viena persona”.
16
Lai gan, pēc iesniedzējtiesas ieskata, šis jēdziens acīmredzami attiecas uz Agenciart, pastāvot šaubas, vai šis jēdziens ietver arī CT. Pirmšķietami tas, ka viņa ir profesionāla aktrise un ka pārstāvības līgums, ko viņa noslēgusi ar Agenciart, vērsts uz viņas profesionālās darbības kā brīvās profesijas veicināšanu, liecinot par labu CT kvalificēšanai par “uzņēmumu” Dekrētlikuma Nr. 62/2013 3. panta d) punkta izpratnē.
17
Ņemot to vērā, pēc iesniedzējtiesas ieskata, CT apgalvo, ka atbilstoša likuma un jēdziena “uzņēmums” interpretācija neļauj uzskatīt, ka persona darbojas komercjomā, veicot neatkarīgu saimniecisku vai profesionālu darbību, tikai tāpēc vien, ka viņa kā aktrise parakstījusi karjeras pārvaldības līgumu.
18
CT šajā ziņā balstās uz 2016. gada 15. decembra spriedumu Nemec (C‑256/15, EU:C:2016:954), kurā Tiesa esot pievērsusies jēdziena “uzņēmums” Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/35/EK (2000. gada 29. jūnijs) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (OV 2000, L 200, 35. lpp.) 2. panta 1. punkta trešās daļas izpratnē, kas tagad ir Direktīvas 2011/7 2. panta 3. punkts, interpretācijai attiecībā uz fiziskām personām.
19
Tādējādi minētā sprieduma 33. un 34. punktā Tiesa esot uzskatījusi, ka, tā kā ir nepieciešams, lai attiecīgā persona rīkotos kā organizācija neatkarīgas saimnieciskās vai profesionālās darbības ietvaros, šī prasība nozīmē, ka minētā persona neatkarīgi no tā, kāda ir tās juridiskā forma un statuss atbilstoši valsts tiesībām, šo darbību veic strukturēti un pastāvīgi.
20
Šajā ziņā iesniedzējtiesa uzskata, ka Tiesas minētais “pastāvīguma” jēdziens šajā gadījumā nekādas īpašas grūtības nerada. Savukārt šī tiesa uzskata, ka pastāv šaubas par to, kas jāsaprot ar “rīkošanos kā organizācijai”, un par “strukturētu” šādas darbības veikšanu.
21
Šajā ziņā 2016. gada 15. decembra spriedums Nemec (C‑256/15, EU:C:2016:954) esot attiecies uz personu, kurai bija neatkarīga individuālā darba veicēja licence virpošanas un metināšanas darbu veikšanai. Šādas darbības veikšana nozīmēja, ka papildus darba spēkam un tehniskajām zināšanām šai personai ir pašai savas individuālā darba veikšanai nepieciešamās iekārtas, kā arī izejvielas un instrumenti, proti, strukturēts ražošanas līdzekļu kopums. Tas nošķirot šāda individuālā darba veicēja situāciju no aktrises CT situācijas.
22
Šādos apstākļos Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonas apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai fiziska persona, kas parasti veic aktrises profesiju kā pašnodarbināta persona par samaksu, lai gan tai nav organizētas resursu struktūras (tādā ziņā, ka viņa tikai veic šo darbību, bet to dara bez savām telpām, darbiniekiem, instrumentiem vai aprīkojuma, kas saistīts ar tās profesionālo darbību), ir uzskatāma par “uzņēmumu” atbilstoši [..] Direktīvas 2011/7 [..] 5. apsvērumam un 2. panta 3. punktam un to mērķiem?”
Par prejudiciālo jautājumu
23
Ar šo vienīgo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2011/7 2. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka uz fizisku personu, kura par atlīdzību neatkarīgi un parasti strādā aktrises profesijā, bet kuras rīcībā nav nedz savu telpu, nedz darbinieku, instrumentu vai aprīkojuma, kas saistīti ar tās profesionālo darbību, attiecas jēdziens “uzņēmums” šīs tiesību normas izpratnē.
24
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (spriedums, 2023. gada 12. oktobris, INTER CONSULTING, C‑726/21, EU:C:2023:764, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
25
Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 2011/7 1. panta 2. punktu tā ir piemērojama visiem maksājumiem, kas tiek maksāti kā atlīdzība “komercdarījumos”, jo pēdējais minētais jēdziens šīs direktīvas 2. panta 1. punktā definēts kā “darījumi starp uzņēmumiem vai starp uzņēmumiem un publiskām iestādēm, kuru rezultāts ir preču piegāde vai pakalpojumu sniegšana par atlīdzību”.
26
Līdz ar to pretēji tam, ko rakstveida apsvērumos apgalvo CT, konkrētā komercdarījuma pārrobežu rakstura neesamībai nav nozīmes Direktīvas 2011/7 piemērošanas mērķiem.
27
Turklāt saskaņā ar Direktīvas 2011/7 2. panta 3. punktu “uzņēmums” ir organizācija, kas nav publiska iestāde un kas darbojas, veicot neatkarīgu saimniecisku vai profesionālu darbību, pat ja šo darbību veic viena persona.
28
Šajā ziņā no Tiesas judikatūras izriet, ka nepietiek ar to, ka persona noslēdz darījumu, kas saistīts ar saimniecisko darbību, lai uz to attiektos jēdziens “uzņēmums” un lai šis darījums tiktu kvalificēts kā “komerciāls”, bet šai personai jārīkojas arī kā organizācijai saistībā ar šo darbību vai neatkarīgu profesionālu darbību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 15. decembris, Nemec, C‑256/15, EU:C:2016:954, 33. punkts).
29
Šī prasība nozīmē, ka minētā persona šo darbību veic strukturēti un pastāvīgi, un šī darbība tātad nevar tikt ierobežota ar vienreizēju un atsevišķu pakalpojumu un attiecīgais darījums ietilpst minētās darbības ietvaros (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 15. decembris, Nemec, C‑256/15, EU:C:2016:954, 34. punkts).
30
Šajā gadījumā, kā norāda iesniedzējtiesa, nav strīda par to, ka līgumiskās attiecības starp Agenciart un CT bija pakalpojumu sniegšana par atlīdzību un ka Agenciart jākvalificē kā “uzņēmums”. Savukārt attiecībā uz to, vai CT arī jākvalificē kā “uzņēmums”, iesniedzējtiesai ir šaubas par to, ka, pat ja CT par atlīdzību parasti strādā aktrises profesijā, viņai nav organizētas resursu struktūras, jo viņa šo darbību veic bez savām telpām, darbiniekiem, instrumentiem vai aprīkojuma, kas būtu paredzēti viņas profesionālajai darbībai.
31
Šajā ziņā vispirms, ciktāl Direktīvas 2011/7 2. panta 3. punktā, definējot jēdzienu “uzņēmums”, tiek norādīts uz “organizācij[u], [..] kas darbojas, veicot neatkarīgu [..] profesionālu darbību”, jāatzīmē, ka fiziska persona, kas par atlīdzību neatkarīgi un parasti strādā aktrises profesijā, veic “neatkarīgu profesionālu darbību” šīs direktīvas 2. panta 3. punkta izpratnē. No minētā 2. panta 3. punkta formulējuma izriet arī – tam, ka attiecīgo darbību veic tikai viena persona, šajā kontekstā nav nozīmes.
32
Turklāt attiecībā uz prasību rīkoties kā “organizācijai” neatkarīgas profesionālās darbības “ietvaros” no šī sprieduma 29. punktā atgādinātās judikatūras izriet, ka attiecīgā darbība jāveic “strukturēti un pastāvīgi”.
33
Taču ne no Direktīvas 2011/7 2. panta 3. punkta formulējuma, ne no šīs judikatūras nevar secināt, ka kvalificēšana par “uzņēmumu” minētā 2. panta 3. punkta izpratnē būtu atkarīga no tā, vai attiecīgajai personai – par kuru nav strīda par to, ka tā savu darbību veic parasti, – ir organizēta struktūra, kurā ietilpst tādi līdzekļi kā savas telpas, darbinieki un šai darbībai vajadzīgie instrumenti vai aprīkojums. Atsevišķās tautsaimniecības nozarēs materiālie vai nemateriālie aktīvi ir reducēti līdz visvienkāršākajam to veidam, jo uzņēmējdarbība pamatā balstās uz darbu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 1998. gada 10. decembris, Hernández Vidal u.c., C‑127/96, C‑229/96 un C‑74/97, EU:C:1998:594, 27. punkts).
34
Visbeidzot, tā kā ir nepieciešams, lai darījums būtu attiecīgās darbības “ietvaros”, nevar piekrist CT aizstāvētajai interpretācijai, saskaņā ar kuru, lai gan aktrise kā brīvās profesijas pārstāve jākvalificē kā “uzņēmums” Direktīvas 2011/7 izpratnē, kad tā noslēdz līgumu ar televīzijas kanālu, tā šādā statusā nerīkojoties, noslēdzot tādu pārstāvības līgumu kā pamatlietā aplūkotais.
35
Ir jāuzskata, ka pārstāvības līguma noslēgšana, ko veic persona, kura strādā par aktrisi, ietilpst šīs personas profesionālajā darbībā un ir cieši saistīta ar šo darbību, jo, ja minētā persona nestrādātu šai profesijā, šāda pārstāvības līguma noslēgšanai, kas ietver tieši minētās darbības veicināšanu un pārvaldību, noteikti nebūtu jēgas.
36
Šo interpretāciju apstiprina konteksts, kurā iekļaujas Direktīvas 2011/7 2. panta 3. punkts, kā arī šīs direktīvas mērķis. Šajā ziņā, pirmkārt, it īpaši no minētās direktīvas 1. panta 1. punkta izriet, ka tās mērķis ir novērst maksājumu kavējumus komercdarījumos, lai nodrošinātu iekšējā tirgus pienācīgu darbību, tādējādi uzlabojot uzņēmumu, it īpaši MVU, konkurētspēju. Otrkārt, Direktīvas 2011/7 10. apsvērumā ir uzsvērts, ka tā attiecas uz brīvajām profesijām kā uz “uzņēmumiem”.
37
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2011/7 2. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka uz fizisku personu, kura par atlīdzību neatkarīgi un parasti strādā aktrises profesijā, bet kuras rīcībā nav nedz savu telpu, nedz darbinieku, instrumentu vai aprīkojuma, kas saistīti ar tās profesionālo darbību, attiecas jēdziens “uzņēmums” šīs tiesību normas izpratnē.
Par tiesāšanās izdevumiem
38
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/7/ES (2011. gada 16. februāris) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos 2. panta 3. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
uz fizisku personu, kura par atlīdzību neatkarīgi un parasti strādā aktrises profesijā, bet kuras rīcībā nav nedz savu telpu, nedz darbinieku, instrumentu vai aprīkojuma, kas saistīti ar tās profesionālo darbību, attiecas jēdziens “uzņēmums” šīs tiesību normas izpratnē.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – portugāļu.