62007CC0317
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2008. gada 11. septembrī (
1
)
Lieta C-317/07
Tiesvedība, ko ir uzsākusi
Lahti Energia Oy
“Direktīva 2000/76/EK — Atkritumu sadedzināšana — Attīrīšana un sadedzināšana — No atkritumiem saražota neapstrādāta gāze — Atkritumu jēdziens — Sadedzināšanas iekārta — Līdzsadedzināšanas iekārta”
I — Ievads
1.
Izskatāmā lieta ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 4. decembra Direktīvas 2000/76/EK par atkritumu sadedzināšanu (
2
) (turpmāk tekstā — “Direktīva par atkritumu sadedzināšanu”) interpretāciju. Runa ir par iekārtu, kurā atkritumi tiek pārstrādāti par degošu gāzi, kas pēc sekojošās attīrīšanas tiek līdzsadedzināta akmeņogļu spēkstacijā. Ir jānoskaidro, ciktāl minētajam procesam ir piemērojama Direktīva par atkritumu sadedzināšanu.
II — Atbilstošās tiesību normas
A — Direktīva par atkritumu sadedzināšanu
2.
Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 1. pantā ir noteikti tās mērķi:
“Šīs direktīvas mērķis ir novērst vai iespējami samazināt atkritumu sadedzināšanas un līdzsadedzināšanas iekārtu darbības nelabvēlīgo ietekmi uz vidi, jo īpaši piesārņojumu, ko rada emisijas gaisā, augsnē, virszemes ūdeņos un gruntsūdenī, apdraudot cilvēku veselību.
Šo mērķi sasniedz, izvirzot stingrus darbības nosacījumus un tehniskās prasības atkritumu sadedzināšanas un līdzsadedzināšanas iekārtām Kopienā, kā arī nosakot emisiju robežvērtības un ievērojot Direktīvas 75/442/EEK [ (
3
)] prasības.”
3.
Atbilstoši 2. panta 1. punktam šī direktīva attiecas uz atkritumu sadedzināšanas un līdzsadedzināšanas iekārtām.
4.
Atkritumu, sadedzināšanas iekārtu un līdzsadedzināšanas iekārtu definīcijas ir dotas 3. panta 1., 4. un 5. punktā:
“Šajā direktīvā:
1)
“atkritumi” ir visi cietie vai šķidrie atkritumi, kā tie definēti Direktīvas 75/442/EEK 1. panta a) punktā;
[..]
4)
“sadedzināšanas iekārta” nozīmē jebkuru stacionāru vai mobilu tehnisku ierīci un iekārtu, kas paredzēta atkritumu termiskai pārstrādei ar sadedzināšanā iegūtās siltumenerģijas reģenerāciju vai bez tās. Te ietverta atkritumu sadedzināšana, oksidējot, kā arī citi termiskās apstrādes procesi, piemēram, pirolīze, gazificēšana vai plazmas procesi, ja šādā apstrādē radušās vielas pēc tam sadedzina.
Šajā definīcijā ietilpst vieta un viss sadedzināšanas ierīču komplekss, tostarp visas sadedzināšanas līnijas, atkritumu savākšana, glabāšana, vietējās pirmapstrādes ierīces, degvielas un gaisa padeves sistēmas, sildierīces, dūmgāzu attīrīšanas ierīces, vietējās atlikumu un notekūdeņu attīrīšanas vai uzglabāšanas iekārtas, skursteņi, sadedzināšanas procesa vadības un kontroles ierīces, sadedzināšanas apstākļu reģistrēšana un uzraudzība;
5)
“līdzsadedzināšanas iekārta” nozīmē stacionāru vai mobilu iekārtu, kas paredzēta enerģijas vai materiālu produktu ražošanai un:
—
kurā atkritumus izmanto par kurināmo vai papildu kurināmo, vai
—
kurā atkritumu iznīcināšanai tos apstrādā termiski.
Ja atkritumus dedzina tā, ka iekārtas galvenā funkcija nav enerģijas vai materiālu produktu ieguve, bet atkritumu termiskā pārstrāde, iekārtu uzskata par sadedzināšanas iekārtu 4. punkta nozīmē.
Šajā definīcijā ietilpst vieta un viss sadedzināšanas ierīču komplekss, tostarp visas sadedzināšanas līnijas, atkritumu savākšana, glabāšana, vietējās pirmapstrādes ierīces, degvielas un gaisa padeves sistēmas, sildierīces, dūmgāzu attīrīšanas ierīces, vietējās atlikumu un notekūdeņu attīrīšanas vai uzglabāšanas iekārtas, skursteņi, sadedzināšanas procesa vadības un kontroles ierīces, sadedzināšanas apstākļu reģistrēšana un uzraudzība.”
5.
7. panta 1. punktā un 2. punkta pirmajā daļā ir noteiktas robežvērtības emisijām gaisā:
“1.   Sadedzināšanas iekārtām jābūt plānotām, aprīkotām, uzbūvētām un jādarbojas tā, lai emisijas dūmgāzēs nepārsniegtu V pielikumā noteikto emisiju robežvērtību.
2.   Līdzsadedzināšanas iekārtām jābūt plānotām, aprīkotām, uzbūvētām un jādarbojas tā, lai emisijas dūmgāzēs nepārsniegtu saskaņā ar II pielikumu aprēķināto vai tajā noteikto emisiju robežvērtību.
[..]”
6.
Līdzsadedzināšanas gadījumā Direktīva par atkritumu sadedzināšanu paredz divu veidu robežvērtības. Viena robežvērtība attiecas uz atkritumu daļu sadedzināšanas procesā, bet otra — uz konvencionālā kurināmā daļu. Abas robežvērtības tiek apvienotas vienā kopējā attiecīgās piesārņojošās vielas robežvērtībā, izmantojot tā saukto jaukšanas likumu.
B — Līdzsadedzināšanas iekārtām un lielām sadedzināšanas iekārtām izvirzīto prasību salīdzinājums
7.
Noteiktu piesārņojošo vielu emisiju no akmeņogļu spēkstacijām regulē Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 23. oktobra Direktīva 2001/80/EK par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā no lielām sadedzināšanas iekārtām (
4
).
8.
Salīdzinot robežvērtības, kas, izmantojot jaukšanas likumu, ir jānosaka konvencionālajam cietajam kurināmajam, ko kopā ar atkritumiem izmanto līdzsadedzināšanas iekārtās, ar lielajām sadedzināšanas iekārtām izvirzītajām prasībām, kas izriet no Direktīvas 2001/80 4. panta, skatīta kopā ar III, VI un VII pielikumu, tiek iegūtas turpinājumā raksturotās atšķirības.
9.
SO2 emisija esošo lielo sadedzināšanas iekārtu gadījumā, atkarībā no to lieluma, svārstās robežās no 2000 mg SO2/Nm3 līdz 400 mg SO2/Nm3, turpretī līdzsadedzināšanas iekārtu gadījumā tā svārstās tikai starp 850 mg SO2/Nm3 un 200 mg SO2/Nm3, t.i., no 42,5 % līdz 50 % no lielo sadedzināšanas iekārtu robežvērtībām. Toties jaunām lielajām sadedzināšanas iekārtām tiek piemērotas tikpat stingras un vēl stingrākas vērtības kā līdzsadedzināšanas iekārtām, proti, 200 mg SO2/Nm3.
10.
Līdz 2016. gadam esošo lielo sadedzināšanas iekārtu emisija, atkarībā no iekārtu lieluma, drīkst būt 600 mg/Nm3 vai 500 mg/Nm3 NOx, līdzsadedzināšanas iekārtu gadījumā, atkarībā no to lieluma, emisija nedrīkst pārsniegt attiecīgi 400 mg/Nm3, 300 mg/Nm3 vai 200 mg/Nm3. Pēc 2016. gada lielākajām no lielajām sadedzināšanas iekārtām būs jāievēro līdzīgas vērtības kā salīdzināmām līdzsadedzināšanas iekārtām, bet mazākām iekārtām tiks izvirzītas stingrākas prasības. Turpretī jaunām iekārtām tiks izvirzītas līdzīgas prasības kā līdzsadedzināšanas iekārtām, kur stingrākā robežvērtība lielākām iekārtām ir starp 100 un 300 MW.
11.
Visbeidzot, līdzsadedzināšanas iekārtās — līdzīgi kā jaunās lielās sadedzināšanas iekārtās — putekļu emisija, atkarībā no iekārtu lieluma, drīkst būt starp 50 mg/Nm3 un 30 mg/Nm3. Turpretī esošām lielajām sadedzināšanas iekārtām putekļu emisija drīkst būt ievērojami lielāka — starp 50 mg/Nm3 un 100 mg/Nm3. Tādēļ atkarībā no lieluma līdzsadedzināšanas iekārtu robežvērtības sasniedz no 30 % līdz 50 % no lielo sadedzināšanas iekārtu vērtībām.
12.
Katrā ziņā Direktīvā 2001/80 noteiktās robežvērtības esošām iekārtām var būt vēl labvēlīgākas, ja iekārta ietilpst emisijas samazināšanas plāna piemērošanas jomā atbilstoši direktīvas 4. panta 6. punktam.
C — Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli normas (
5
)
13.
Svarīgas ir tikai dažas Direktīvas 96/61 normas. 2. panta 3. punktā ir dota definīcija iekārtas jēdzienam:
“Šajā direktīvā:
[..]
3)
“iekārta” ir stacionāra tehniska vienība, kurā tiek veikta viena vai vairākas tādas darbības, kas uzskaitītas I pielikumā, kā arī visas citas darbības, kuras ir tieši tehniski saistītas ar darbībām, kas tiek veiktas attiecīgajā objektā, un kurām varētu būt ietekme uz emisijām un piesārņojumu.”
14.
Direktīvas 96/61 3. pantā ir noteiktas iekārtu operatoru pamatsaistības. Izskatāmajā lietā it īpaši ir jānorāda uz labāko pieejamo metožu izmantošanu:
“Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai noteiktu, ka kompetentās iestādes nodrošina, lai iekārtas tiek ekspluatētas tā, ka:
a)
tiek veikti visi vajadzīgie preventīvie pasākumi piesārņojuma novēršanai, jo īpaši, izmantojot labākās pieejamās metodes; [..]”
15.
Direktīvas 96/61 5. panta 1. punktā ir noteikts, ka esošām iekārtām šīs prasības ir spēkā no 2007. gada 30. oktobra (
6
).
III — Fakti un prejudiciālie jautājumi
16.
Prāvas priekšmets ir atļaujas izsniegšana iekārtas maiņai. Proti, esošā gazifikācijas iekārta ir jāpapildina ar ierīci saražotās biogāzes attīrīšanai. Pieteikuma iesniedzēja ir Lahti Energia Oy (turpmāk tekstā — “Lahti Energia”) — enerģijas apgādes uzņēmums, kas atrodas Lahti pilsētas īpašumā. Tā saimnieciskā darbība ietver arī nodrošināšanu ar elektrību, siltumu un dabasgāzi, kā arī citām enerģijas nodrošināšanas formām un ar to saistīto produktu ražošanu un iepirkšanu.
17.
Lahti Energia izmanto spēkstaciju Kymijärvi un tajā pašā vietā uzstādītu gazifikācijas iekārtu. Spēkstacija ražo siltumu un elektrību ar lietderības koeficientu vairāk nekā 70 %. Kā kurināmais galvenokārt tiek izmantotas akmeņogles, apmēram 5 % dabasgāze un apmēram 15 % gazifikācijas iekārtā saražotā biogāze.
18.
Gazifikācijas iekārta ražo gāzi “cirkulējošā verdošā slāņa gazificēšanas” procesā. Tajā oksidācijas ceļā no cietiem atkritumiem apmēram 850 oC līdz 900 oC tiek iegūta degoša gāze. Izmantoti tiek apmēram 30 % koksnes atkritumu no kokapstrādes rūpniecības, apmēram 10 % koksnes atkritumu no būvniecības nozares, apmēram 30 % pārstrādātu atkritumu no sašķirotiem pilsētas atkritumiem, kā arī apmēram 30 % veco riepu un plastmasas atkritumu.
19.
Biogāze satur it īpaši daļiņas, smagos metālus un hloru. Tādēļ Lahti Energia plāno esošo gazifikācijas iekārtu papildināt ar gāzes attīrīšanas ierīci. Šajā nolūkā biogāze tiek atdzesēta līdz 350 grādiem un filtrēta. Šādā veidā tā tiek atbrīvota no 99,9 % daļiņu, t.i., no 96 % līdz 99 % smago metālu un 95 % hlora. Tādējādi biogāzē ir mazāk piesārņojuma nekā izmantotajās akmeņoglēs.
20.
Biogāze būtībā sastāv no degošām frakcijām — ūdeņraža, oglekļa oksīda un metāna, kā arī no vairs nedegošām frakcijām — ūdens, oglekļa dioksīda un slāpekļa.
21.
Pēc attīrīšanas biogāze tiek nogādāta tālāk, lai elektrostacijas galvenajā katlā to sadedzinātu kopā ar akmeņoglēm. Salīdzinājumā ar neattīrīta gāzes produkta, kā arī lielākās daļas parasto kurināmo sadedzināšanu vidē nokļūst mazāk hlora, smago metālu, dioksīnu un furāna.
22.
2002. gada 4. decembrīLahti Energia iesniedza pieteikumu, lai saņemtu atļauju veikt plānotās gazifikācijas iekārtas izmaiņas. 2004. gada 19. marta atļaujā Ympäristölupavirasto (Iestāde apkārtējās vides atļauju izsniegšanai) secināja, ka sagatavotā kurināmā gazifikācijas iekārta un gāzes sadedzināšanas spēkstacija kopā veido līdzsadedzināšanas iekārtu Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu izpratnē. Tādēļ tā lēmumā par atļaujas piešķiršanu noteica robežvērtības, kas izriet no attiecīgās direktīvas un Somijas transponējošiem tiesību aktiem.
23.
Lahti Energia cēla prasību par šo lēmumu. 2006. gada 11. jūlijā pirmās instances tiesa noraidīja šo prasību. Apelācijas sūdzību tagad izskata Korkein hallinto-oikeus (Somijas Augstākā administratīvā tiesa). Tā iesniedza Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Direktīvas 2000/76/EK 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka direktīva nav piemērojama gāzveida atkritumu sadedzināšanai?
2)
Vai gazifikācijas iekārta, kurā pirolīzes rezultātā no atkritumiem ražo gāzi, ir jāuzskata par sadedzināšanas iekārtu Direktīvas 2000/76/EK 3. panta 4. punkta izpratnē pat tad, ja šajā iekārtā nav sadedzināšanas līnijas?
3)
Vai gazifikācijas iekārtā saražotās un gazifikācijas procesa rezultātā attīrītās gāzes sadedzināšana spēkstacijas katlā ir jāuzskata par procesu, uz kuru attiecas Direktīvas 2000/76/EK 3. pants? Vai šajā ziņā ir nozīme tam, ka attīrītā gāze aizstāj fosilo kurināmo un spēkstacijas emisijas uz katru saražoto enerģijas vienību, izmantojot no atkritumiem saražoto un attīrīto gāzi, ir mazākas nekā izmantojot citu kurināmo? Vai Direktīvas 2000/76/EK darbības jomas interpretācijai ir svarīgi, ka gazifikācijas iekārta un spēkstacija, vērtējot no tehniski funkcionālā viedokļa un ņemot vērā to attālumu vienai no otras, veido vienu vienīgu iekārtu vai arī ka gazifikācijas iekārtā radusies un attīrīta gāze tiek pārvadāta un var tikt izmantota citur, piemēram, kā kurināmais enerģijas ražošanai vai citiem mērķiem?
4)
Ar kādiem nosacījumiem gazifikācijas iekārtā radušos un attīrītu gāzi var uzskatīt par produktu, lai uz to vairs neattiektos noteikumi par atkritumiem?”
24.
Rakstveida apsvērumus iesniedza Lahti Energia Oy, Hämeen ympäristökeskus (Hēmes reģiona vides centrs), Salpausselän luonnonystävät ry (Salpauselkas Dabas draugu apvienība), Itālijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Austrijas Republika, Somijas Republika un Eiropas Kopienu Komisija. Turklāt Lahti Energia, Dabas draugu apvienība, Somija un Komisija piedalījās arī 2008. gada 10. jūlija tiesas sēdē.
IV — Juridiskais vērtējums
25.
Korkein hallinto-oikeus ir jāizlemj, vai attiecībā uz Kymijärvi akmeņogļu spēkstaciju ir spēkā līdzsadedzināšanas iekārtai noteiktās robežvērtības atbilstoši Direktīvai par atkritumu sadedzināšanu vai labvēlīgākās robežvērtības, kas noteiktas esošām iekārtām atbilstoši Direktīvai 2001/80 par lielām sadedzināšanas iekārtām.
A — Sākotnējās piezīmes
26.
Dažādās robežvērtības izriet no Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu pārejas noteikumiem un no Direktīvas 2001/80 par lielām sadedzināšanas iekārtām.
27.
Direktīva par atkritumu sadedzināšanu līdzsadedzināšanas iekārtām nosaka divu veidu robežvērtības. Vienas no tām attiecas uz atkritumu daļu sadedzināšanas procesā, otras — uz konvencionālā kurināmā daļu. Izmantojot tā saukto jaukšanas likumu, abas robežvērtības tiek apvienotas kopā vienā robežvērtībā, kas tiek noteikta attiecīgai piesārņojošai vielai.
28.
No atkritumiem saražotā, attīrītā gāze būtiski nepalielina piesārņojošo vielu emisiju. Tādēļ izskatāmajā lietā interese ir tikai par robežvērtībām attiecībā uz konvencionālā kurināmā sadedzināšanu. Tiktāl attiecībā uz jaunām iekārtām abas direktīvas nosaka principā līdzīgas emisijas robežvērtības. Tas it īpaši izriet no Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu II pielikuma II.2.1. punkta, atbilstoši kuram to vērtības ir jāpielāgo stingrākām Direktīvas par lielām sadedzināšanas iekārtām vērtībām.
29.
Saskaņā ar Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 20. panta 1. punktu šīs prasības, kas izvirzītas jaunām iekārtām, no 2005. gada 28. decembra ir spēkā attiecībā uz visām sadedzināšanas un līdzsadedzināšanas iekārtām, t.i., arī attiecībā uz esošām iekārtām. Tādēļ vēlākais līdz šim datumam bija jāpielāgo šo iekārtu ekspluatācijas nosacījumi.
30.
Turpretī Direktīva par lielām sadedzināšanas iekārtām nosaka atšķirīgas robežvērtības esošām un jaunām iekārtām. Esošām lielām sadedzināšanas iekārtām noteiktās robežvērtības nav tik stingras kā tās, kas izriet no Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu (
7
).
31.
Ja spēkstacija tiktu uzskatīta par esošu lielu sadedzināšanas iekārtu, tad tā atbilstoši lietā esošajai informācijai varētu iekļauties noteiktajās robežvērtībās. Turpretī tai būtu grūti ievērot līdzsadedzināšanas iekārtām noteiktās robežvērtības. Iemesls tam būtu nevis biogāzes daļa sadedzināšanas procesā, bet gan akmeņogļu daļa. Gāzes līdzsadedzināšana principā samazina piesārņojošo vielu emisiju, jo tā satur salīdzinoši maz piemaisījumu, kas to izraisa. Turpretī akmeņogļu izmantošana, šķiet, palielina piesārņojošo vielu emisiju tik ievērojami, ka vairs nav iespējams nodrošināt līdzsadedzināšanas iekārtām noteiktās robežvērtības.
32.
Tādēļ iesniedzējtiesa uzsver, ka stingrāku robežvērtību piemērošana padarītu nepievilcīgu biogāzes izmantošanu, kaut gan šādā veidā tiek samazināta emisija un aizstāti citi kurināmā veidi. Tādējādi galvenais ir jautājums, vai spēkstacija kopā ar gazifikācijas iekārtu ir jākvalificē kā līdzsadedzināšanas iekārta atbilstoši Direktīvai par atkritumu sadedzināšanu vai arī tās ir divas patstāvīgas iekārtas, kā rezultātā direktīva katrā ziņā vairs neattiektos uz spēkstaciju. Uzdodot dažādos prejudiciālos jautājumus, iesniedzējtiesa cenšas noskaidrot piemērotus kritērijus šī jautājuma izlemšanai.
33.
Turpinājumā es vispirms analizēšu pirmo un ceturto prejudiciālo jautājumu, kas attiecas uz gazifikācijas rezultātā iegūto biogāzi, un pēc tam — otro un trešo prejudiciālo jautājumu, kas attiecas uz abām iekārtām.
B — Par pirmo jautājumu — gāzveida atkritumu sadedzināšana
34.
Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Direktīva attiecas uz gāzveida atkritumu sadedzināšanu. Šķiet, tiesa sliecas uzskatīt, ka gazifikācijas iekārtā saražotās gāzes sadedzināšana spēkstacijā nav atkritumu sadedzināšana direktīvas izpratnē.
35.
Lai gan tiesa, uzdodot šo jautājumu, balstās uz Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 1. punktu, kurā ir definēts jēdziens “atkritumi”, tomēr direktīvas piemērošanā minētai definīcijai ir tikai netieša nozīme. Dabas draugu apvienība uzsver, ka tā neattiecas uz konkrētiem atkritumiem, bet gan atbilstoši 2. panta 1. punktam — uz sadedzināšanas un līdzsadedzināšanas iekārtām.
36.
Abi iekārtu veidi ir definēti Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 4. un 5. punktā. Tos raksturojošais elements ir atkritumu izmantošanas veids, proti, to termiskā apstrāde vai izmantošana par kurināmo. Šajā sakarā nozīme ir atkritumu definīcijai, kas izriet no 3. panta 1. punkta. Tikai atbilstoša atkritumu izmantošana šīs definīcijas izpratnē var liecināt par to, ka runa ir par iekārtu, uz ko attiecas minētā direktīva.
37.
Atbilstoši Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 1. punktam atkritumi ir visi cietie vai šķidrie atkritumi, kā tie definēti Atkritumu pamatdirektīvas 1. panta a) punktā (
8
). Kā it īpaši apgalvo Austrija un Komisija, šī iemesla dēļ direktīva neattiecas uz iekārtām, kurās tiek sadedzināti vai termiski apstrādāti gāzveida atkritumi, nevis cietie vai šķidrie atkritumi.
38.
Pretēji Lahti Energia, Itālijas un Somijas viedoklim no iepriekš minētā tomēr neizriet, ka Direktīva par atkritumu sadedzināšanu neattiecas uz gāzveida vielu sadedzināšanu. Kā apgalvo Vides centrs, Dabas draugu apvienība, Nīderlande, Austrija un Komisija, direktīva attiecas arī uz gāzveida vielu, kas saražotas no atkritumiem, sadedzināšanu.
39.
Tas it īpaši izriet no apstākļa, ka Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 4. punktā kā termiskās apstrādes piemēri minēti pirolīze un gazificēšana, ja šādā apstrādē radušās vielas pēc tam sadedzina. Ja uz termiskās apstrādes produktiem vairs neattiektos Direktīva par atkritumu sadedzināšanu, ārpus direktīvas piemērošanas jomas paliktu pats šo vielu sadedzināšanas process. Līdz ar to lielākajai direktīvas daļai, proti, noteikumiem par sadedzināšanu (
9
), gazifikācijas procesā ar tam sekojošo sadedzināšanu nebūtu nozīmes.
40.
Izskatāmajā lietā no iepriekš minētā izriet, ka spēkstacija viena pati nevar būt iekārta Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu izpratnē, jo spēkstacijā netiek sadedzināti vai termiski apstrādāti atkritumi šīs direktīvas izpratnē. Tomēr nevar izslēgt iespēju, ka biogāzes sadedzināšana liek spēkstaciju kopā ar gazifikācijas iekārtu uzskatīt par līdzsadedzināšanas iekārtu direktīvas izpratnē. Tas ir jāizvērtē, izskatot trešo prejudiciālo jautājumu.
41.
Tādējādi uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīva par atkritumu sadedzināšanu neattiecas uz iekārtām, kurās sadedzina vai termiski apstrādā tikai gāzveida atkritumus.
C — Par ceturto jautājumu — atkritumu statusa beigšanās
42.
Uzdodot ceturto jautājumu, kas ir jāanalizē pirms otrā un trešā jautājuma, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, ar kādiem nosacījumiem gazifikācijas iekārtā saražotu un attīrītu gāzi var uzskatīt par produktu, lai uz to vairs neattiektos noteikumi par atkritumiem.
43.
Šajā sakarā iesniedzējtiesa kā piemēru min degvielu, kas tiek iegūta no bioloģiskiem atkritumiem. Ja šī viela būtu atkritumi, šādā gadījumā transportlīdzekļi, kas to izmanto, būtu jāuzskata par līdzsadedzināšanas iekārtām Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu izpratnē.
44.
Biogāze izskatāmajā lietā tiek ražota no atkritumiem. Pārvēršanās gāzē automātiski nenozīmē, ka viela vairs netiek kvalificēta kā atkritumi. Arī gāzveida vielas var būt atkritumi Atkritumu pamatdirektīvas nozīmē. Atbilstoši tās 2. panta 1. punkta a) apakšpunktam no šīs direktīvas darbības jomas ir izslēgtas tikai gāzveida emisijas atmosfērā. Ja gāzveida vielas — kā šajā gadījumā — netiek izvadītas atmosfērā, tās principā var kvalificēt kā atkritumus.
45.
Tomēr gāzveida vielas nevar būt atkritumi Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu izpratnē (
10
). No tā būtu jāsecina, ka šīs direktīvas piemērošanas jomā gāzveida vielas principā nav uzskatāmas par atkritumiem.
46.
Atkritumu pamatdirektīva principā pieļauj šādu atkritumu jēdziena ierobežojumu, jo tās 2. panta 2. punktā ļauts konkrētos gadījumos vai papildus šīs direktīvas noteikumiem atsevišķās direktīvās paredzēt īpašus noteikumus attiecībā uz konkrētu atkritumu veidu apsaimniekošanu. Šāda īpaša direktīva salīdzinājumā ar Atkritumu pamatdirektīvu ir uzskatāma par lex specialis, un tādējādi tās noteikumi gadījumos, kuri ar tiem tiek īpaši regulēti, prevalē pār Atkritumu pamatdirektīvas noteikumiem (
11
).
47.
Tomēr atkritumu definīcija, kas izriet no Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu, nav vērsta uz atkāpes no vispārīgā atkritumu jēdziena noteikšanu. Tajā ir tikai noteikti atkritumi, kuru sadedzināšana vai termiskā apstrāde ir raksturīga sadedzināšanas vai līdzsadedzināšanas iekārtām. Turklāt Direktīva par atkritumu sadedzināšanu principā ir piemērojama arī tad, ja atkritumi termiskās apstrādes rezultātā tiek pārveidoti un iegūst gāzveida formu (
12
). Līdz ar to Direktīva par atkritumu sadedzināšanu neizslēdz, ka šādās iekārtās rodas gāzveida atkritumi Atkritumu pamatdirektīvas izpratnē.
48.
Tomēr termiskā apstrāde ar tai sekojošo attīrīšanu varētu būt pārveidojusi biogāzi par vielu, kas vairs nav kvalificējama kā atkritumi.
49.
Ne Direktīvā par atkritumu sadedzināšanu, ne Atkritumu pamatdirektīvā gan nav noteiktas skaidras normas vai — kā uzsver Dabas draugu apvienība un Vides centrs — kvalitātes standarti, kad tiek zaudēts atkritumu statuss. Tomēr Tiesa jau ir atzinusi, ka atkritumi pēc pabeigtas pārstrādes Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 20. decembra Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu (
13
) izpratnē vairs nav kvalificējami kā atkritumi, bet gan kā izstrādājumi (
14
).
50.
Ar spriedumu lietā Niselli Tiesa vispārināja atziņas par Direktīvu 94/62 par iepakojumu atkritumiem. Atbilstoši tam dzelzs atkritumu kvalifikācija par atkritumiem beidzas ar brīdi, kad tie pabeigta pārstrādes procesa rezultātā atkārtoti ir pārstrādāti melnās metalurģijas izstrādājumos. Šiem izstrādājumiem jābūt tik līdzīgiem pārējiem melnās metalurģijas izstrādājumiem, kas izgatavoti no primārajām izejvielām, lai tos vairs īsti nevarētu atšķirt (
15
).
51.
Šī atziņa par tiesībām neattiecas tikai uz dzelzs atkritumiem, to var attiecināt arī uz citiem atkritumiem. Ja obligāts nosacījums būtu, ka atkritumi atkārtoti ir jāpārstrādā vielās, no kurām tie sākotnēji ražoti, tad izskatāmajā lietā katrā ziņā nevarētu būt runa par atkritumu statusa zaudēšanu. Proti, nav iedomājams, ka attiecīgie pārstrādātie atkritumi būtu ražoti no vielas, kas līdzinās biogāzei.
52.
Tiesa it īpaši spriedumā lietā Mayer Parry Recycling prasīja, lai būtu šāda atkārtota pārstrāde. Šajā lietā analizētai pārstrādei atbilstoši Direktīvas 94/62 par izlietoto iepakojumu noteikumiem atkritumi ir jāatjauno to sākotnējā stāvoklī un līdz ar to tiem ir jāpiemīt īpašībām, kas atbilst oriģinālā materiāla īpašībām (
16
).
53.
Lai zaudētu atkritumu statusu, noteicošais katrā ziņā nav tas, vai atkritumi tiek pārstrādāti. Pārstrāde ir tikai viens no iespējamiem reģenerācijas veidiem. Galvenais drīzāk ir aspekts, vai atkritumi pārstrādes procesā tiek pārveidoti tiktāl, ka tos nevar īpaši atšķirt no primārajām izejvielām vai citiem izstrādājumiem.
54.
Tas atbilst judikatūrai par blakusproduktu un pārstrādes procesa pārpalikumu nošķiršanu. Tajā Tiesa uzsver, ka nav nekāda pamata tiesību aktus atkritumu jomā attiecināt uz lietām, materiāliem vai izejvielām, kam ir ekonomiska vērtība kā precēm neatkarīgi no jebkādas to pārstrādes un kas kā tādas ir pakļautas tiesību aktiem, kuri regulē šīs preces (
17
).
55.
Attiecībā uz izskatāmo lietu no iepriekš minētā izriet — attīrītā biogāze ir paredzētā pārstrādes procesa rezultāts. Tādēļ ir jāizvērtē, vai tā ir pietiekami līdzīga primārajām izejvielām vai citiem izstrādājumiem, lai vairs netiktu uzskatīta par atkritumiem.
56.
Gan izdarot secinājumu, vai viela ir atkritumi, gan beidzot tās kā atkritumu kvalifikāciju, ir jāņem vērā visi apstākļi (
18
). Piemēram, ir svarīgi, vai pārstrādātajam produktam ir noieta tirgus, respektīvi, vai spēkstacija tirgū var iegādāties kurināmo ar līdzīgām īpašībām, kas netiek uzskatīts par atkritumiem. Tomēr nepietiek tikai ar iespēju pārdot produktu tirgū, jo arī vielas un priekšmeti ar saimniecisku vērtību var būt atkritumi (
19
). Daudz svarīgāk ir tas, vai pārstrādāto atkritumu īpašības ir salīdzināmas ar tām, kas piemīt atbilstošām primārām izejvielām vai atbilstošam izstrādājumam, it īpaši attiecībā uz videi radīto risku.
57.
Ir pamats pieņēmumam, ka piemaisījumu dēļ biogāze pirms filtrēšanas nav pietiekami līdzīga citiem izstrādājumiem vai primārām izejvielām, turpretī attīrītā biogāze, iespējams, ir salīdzināma ar dabasgāzi un līdzīgu gāzveida kurināmo. Galu galā tas ir jāvērtē iesniedzējtiesai.
58.
Tādējādi uz ceturto jautājumu ir jāatbild, ka gazifikācijas iekārtā radusies un attīrītā biogāze ir kvalificējama kā produkts [izstrādājums], uz ko vairs neattiecas tiesību akti par atkritumiem, ja tā ir pietiekami līdzīga primārajām izejvielām vai citiem izstrādājumiem.
D — Par otro jautājumu — sadedzināšanas līnijas neesamība
59.
Uzdodot otro prejudiciālo jautājumu, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai gazifikācijas iekārta, kurā pirolīzes procesā no atkritumiem rodas gāze, ir jākvalificē kā sadedzināšanas iekārta Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 4. punkta izpratnē arī tad, ja šī iekārta nav aprīkota ar sadedzināšanas līniju. Pirmajā brīdī šķiet, ka izskatāmajā lietā pareizāk būtu kvalificēt to kā līdzsadedzināšanas iekārtu, kas, iespējams, tiek darbināta ar spēkstaciju kā sadedzināšanas līniju. Tomēr, ņemot vērā, ka noskaidrot faktus ir valsts tiesas pienākums, Tiesai šīs šķietamības dēļ nevajadzētu šaubīties par prejudiciālā jautājuma atbilstību.
60.
Saskaņā ar Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 4. punktu sadedzināšanas iekārtās atkritumi tiek termiski pārstrādāti. Termiskās pārstrādes jēdziens skaidri ietver sevī tādus procesus kā pirolīze, gazificēšana vai plazmas process, ja šādā apstrādē radušās vielas pēc tam sadedzina.
61.
Pirmajā brīdī šķiet, ka izskatāmajā lietā šīs prasības ir izpildītas. Kā uzsver Austrijas valdība, gazificēšanas iekārta no cietiem atkritumiem ražo degošu gāzi, kas pēc tam tiek sadedzināta spēkstacijā. Nīderlandes valdība pauž līdzīgu viedokli, apgalvojot, ka sadedzināšanas iekārtai nav jābūt aprīkotai ar visiem Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 4. punkta otrajā daļā minētajiem elementiem. It īpaši tai nav jābūt aprīkotai ar sadedzināšanas līniju.
62.
Tomēr pārējie lietas dalībnieki uzskata, ka sadedzināšanas iekārtai jābūt aprīkotai ar sadedzināšanas līniju. It īpaši Komisija uzsver, ka sadedzināšanas process katrā ziņā ir nosacījums, lai piemērotu Direktīvu par atkritumu sadedzināšanu, tādēļ tam ir jānorisinās iekārtā.
63.
Iesniedzējtiesa, Vides centrs un Somijas valdība pamatoti norāda, ka daudzus Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu noteikumus var piemērot tikai sadedzināšanas procesam. Tas it īpaši attiecas uz 6. pantā minētajiem iekārtas ekspluatācijas noteikumiem, 11. pantā minētajām prasībām attiecībā uz mērījumiem, kā arī 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta un 6. panta 6. punkta noteikumiem par siltumenerģijas izmantošanu.
64.
Tādējādi sadedzināšanas vai līdzsadedzināšanas iekārtas noteicošā pazīme principā ir sadedzināšanas krāsnis, ar kuru palīdzību vairākas iekārtas var nošķirt vienu no otras (
20
).
65.
Sadedzināšanas procesa nepieciešamība tomēr neliek to veikt pašā iekārtā. Šī lieta uzskatāmi parāda, ka atkritumus sadedzināšanas nolūkā var termiski apstrādāt arī bez sadedzināšanas līnijas.
66.
Turklāt Direktīva par atkritumu sadedzināšanu saskaņā ar tās 1. pantu attiecas ne tikai uz emisiju gaisā novēršanu un ierobežošanu. Tā ietver arī citus vides piesārņojumus, piemēram, augsnes un ūdeņu piesārņošanu.
67.
Šie plašākie mērķi ir regulēti atsevišķos Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu noteikumos, kas piemērojami neatkarīgi no sadedzināšanas līnijas. Tas it īpaši attiecas uz noteikumiem par izmantojamiem atkritumiem, kas izriet no 4. panta 2. punkta a) apakšpunkta, [4. panta] 4. punkta a) apakšpunkta un 5. punkta, kā arī 5. panta noteikumiem par atlikumu samazināšanu un apglabāšanu, kas izriet no 4. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkta, kā arī no 9. panta un, ja tas ir vajadzīgs, 8. panta noteikumiem par ūdens novadīšanu.
68.
Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 6. panta 4. punkts turklāt liecina par to, ka Kopienu likumdevējs tajā ir iekļāvis arī netipiskas iekārtas. Atbilstoši tam drīkst noteikt atšķirīgus ekspluatācijas nosacījumus ar noteikumu, ka tiek ievērotas šajā direktīvā noteiktās prasības. Šis noteikums ļauj ņemt vērā īpašos riskus, ko videi rada iekārtas, kuras nav aprīkotas ar sadedzināšanas līniju.
69.
Iespējams, ka vispārējās tiesību aktu atkritumu jomā normas ļautu izdarīt līdzīgus secinājumus, tomēr īpašo Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu normu mērķis atbilstoši tās 1. panta otrajai daļai ir konkretizēt vispārējās Atkritumu pamatdirektīvas prasības attiecībā uz vienu no tajā minētajām iekārtām. Šo mērķi var sasniegt pat tajā gadījumā, ja attiecīgās iekārtas nav aprīkotas ar sadedzināšanas līniju.
70.
Ņemot vērā, ka tādējādi Direktīvā par atkritumu sadedzināšanu noteiktās robežās var lietderīgi piemērot iekārtām, kas nav aprīkotas ar īpašu sadedzināšanas līniju, šīs iekārtas pretēji skaidram sadedzināšanas iekārtas definīcijas tekstam, kas izriet no 3. panta 4. punkta, nav jāizslēdz no direktīvas piemērošanas jomas.
71.
Papildus jānorāda, ka iekārta atkritumu termiskai pārstrādei var būt arī līdzsadedzināšanas iekārta Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 5. punkta izpratnē. Nosacījums ir, ka iekārtas galvenajai funkcijai jābūt enerģijas vai materiālu produktu ieguvei (
21
). Atšķirībā no 3. panta 4. punktā sniegtās sadedzināšanas iekārtas definīcijas 3. panta 5. punktā termiskā apstrāde nav skaidri saistīta ar nosacījumu, ka apstrādē radušās vielas pēc tam ir jāsadedzina.
72.
Lahti Energia gan iebilst, ka gazifikācijas iekārtas process — pirolīze — Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 5. punktā nav skaidri minēts kā līdzsadedzināšanas iekārtu raksturojošs process. Tomēr līdz ar sadedzināšanu ir minēta arī termiskā pārstrāde (
22
), kas, 3. panta 4. punktā definējot sadedzināšanas iekārtu, tiek raksturota cita starpā arī kā pirolīzes process. Nav iemesla termiskās apstrādes procesu līdzsadedzināšanas iekārtas gadījumā interpretēt citādāk kā sadedzināšanas iekārtas gadījumā. No iepriekš minētā izriet, ka iekārta, kurā atkritumi tiek termiski apstrādāti pirolīzes procesā, var būt līdzsadedzināšanas iekārta.
73.
Kurš no abiem iekārtu veidiem attiecas uz izskatāmo lietu, kā arī iespēja aplūkot abas uzņēmuma daļas kopā būs sīkāk jāanalizē, vērtējot trešo prejudiciālo jautājumu.
74.
Tādējādi uz otro jautājumu jāatbild, ka gazifikācijas iekārtu, kurā pirolīzes procesā no atkritumiem rodas gāze, var kvalificēt kā sadedzināšanas iekārtu Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 4. punkta izpratnē arī tad, ja šī iekārta nav aprīkota ar sadedzināšanas līniju.
E — Par trešo jautājumu — vai spēkstacija un gazifikācijas iekārta ir aplūkojamas kopā
75.
Trešais jautājums attiecas izskatāmās lietas būtību. Ir jāprecizē, vai un ar kādiem nosacījumiem gazifikācijas iekārtā iegūtas un pēc tam gazifikācijas procesā attīrītas biogāzes sadedzināšana spēkstacijas katlā ir kvalificējama kā process, uz ko attiecas Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. pants.
76.
Ņemot vērā, ka attīrītas biogāzes sadedzināšanas galvenais mērķis ir enerģijas ražošana, spēkstaciju var kvalificēt kā līdzsadedzināšanas iekārtu atbilstoši Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. panta 5. punktam. Līdzsadedzināšanas iekārta ir iekārta, kas paredzēta enerģijas vai materiālu produktu ražošanai un kurā atkritumus izmanto par kurināmo vai papildu kurināmo vai kurā atkritumu iznīcināšanai tos apstrādā termiski.
77.
Izolēti aplūkojot spēkstaciju, jāsecina, ka tajā atkritumi netiek izmantoti par kurināmo un tie netiek arī termiski apstrādāti. Proti, biogāze kā gāzveida viela nav atkritumi Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu izpratnē.
78.
Turpretī gazifikācijas iekārtā šādi atkritumi tiek pārstrādāti. Tādējādi biogāze tiek sadedzināta tikai līdzsadedzināšanas iekārtā, ja spēkstacija un gazifikācijas iekārta ir kvalificējamas kā vienota iekārta atkritumu līdzsadedzināšanai.
79.
Kā pierāda iesniedzējtiesa, Direktīvā par atkritumu sadedzināšanu nav vispārīgas iekārtas jēdziena definīcijas, tomēr šāda definīcija ir sniegta Direktīvas 96/61 2. panta 3. punktā. Atbilstoši tam iekārta ir stacionāra tehniska vienība, kurā tiek veikta viena vai vairākas tādas darbības, kas uzskaitītas Direktīvas 96/61 I pielikumā, kā arī visas citas darbības, kuras ir tieši tehniski saistītas ar darbībām, kas tiek veiktas attiecīgajā objektā un kurām varētu būt ietekme uz emisijām un apkārtējās vides piesārņojumu.
80.
Lai gan šī definīcija skaidri neattiecas uz Direktīvu par atkritumu sadedzināšanu, tomēr šķiet lietderīgi to atbilstoši piemērot, lai nodrošinātu konsekventu iekārtas ekspluatācijas atļaujas saņemšanas tiesisko regulējumu. Direktīvā par atkritumu sadedzināšanu jau tagad nekas neliecina par to, ka tajā definētais iekārtas jēdziens būtu jāsaprot atšķirīgi no Direktīvā 96/61 iekļautā iekārtas jēdziena. Gluži pretēji, abas direktīvas ir vienas kopīgas konsekventas sistēmas sastāvdaļas. It īpaši Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu preambulas 12., 13. un 26. apsvērums, kā arī 4. panta 2., 4., 7. un 8. punkts, 12. panta 1. un 2. punkts un 14. un 15. pants norāda uz Direktīvu 96/61. Jāuzskata, ka šajā ziņā direktīvas principā izmanto vienu vienveidīgu iekārtas jēdzienu.
81.
Turklāt Komisija ir ierosinājusi nākotnē apvienot Direktīvu 96/61 ar abām direktīvām par atkritumu sadedzināšanu un lielajām sadedzināšanas iekārtām, kā arī ar vēl citām direktīvām (
23
). Ja Kopienu likumdevējs pieņems šo priekšlikumu, Direktīvas 96/61 vienveidīgais iekārtas jēdziens turpmāk nešaubīgi varētu attiekties arī uz līdzsadedzināšanas iekārtām.
82.
Tomēr, piemērojot šo iekārtas jēdzienu saistībā ar Direktīvu par atkritumu sadedzināšanu, nav svarīgi, vai tiek veiktas tādas darbības, kas uzskaitītas Direktīvas 96/61 I pielikumā, bet gan tām ir jābūt Direktīvā par atkritumu sadedzināšanu minētajām darbībām.
83.
Tādēļ ir jāizvērtē, vai spēkstacija un gazifikācijas iekārta ir stacionāra tehniska vienība, kurā tiek sadedzināti vai termiski pārstrādāti atkritumi, kā arī veiktas citas darbības, kuras ir tieši tehniski saistītas ar darbībām, kas tiek veiktas attiecīgajā objektā, un kurām varētu būt ietekme uz emisijām un piesārņojumu.
84.
Tādējādi iekārtas galvenā sastāvdaļa ir gazifikācijas iekārta, kurā tiek termiski apstrādāti atkritumi, turpretī biogāzes sadedzināšana spēkstacijā varētu būt darbība, kas ir tieši tehniski saistīta ar gazifikāciju un kam varētu būt ietekme uz emisijām un piesārņojumu.
85.
Interpretējot tiešas sasaistes un tehniskā kopsakara pazīmes, ir jāņem vērā, ka vides tiesību normu prasību ievērošanu nevar apiet, kopējus procesus sadalot dažādos daļējos procesos un tos izolēti aplūkojot (
24
). To it īpaši uzsver Vides centrs, Dabas draugu apvienība, Austrijas valdība un Komisija.
86.
Izskatāmajā lietā par tiešu sasaisti un tehnisko kopsakaru liecina tas, ka gazifikācijas iekārta tika ierīkota ar nolūku izmantot biogāzi spēkstacijā un šādā veidā to paredzēts ekspluatēt arī turpmāk. Šo iespaidu apstiprina Lahti Energia iesniegtais abu uzņēmuma daļu shematiskais atainojums. Nekas neliecina par to, ka biogāzi paredzēts izmantot citiem mērķiem.
87.
Turklāt Direktīva par atkritumu sadedzināšanu sasaista atkritumu termisko pārstrādi ar biogāzes sadedzināšanu. Lai gan tikai sadedzināšanas iekārtā veiktās termiskās pārstrādes definīcija ietver nosacījumu par produkta vēlāku sadedzināšanu, tomēr no direktīvas kopējās sistēmas izriet, ka attiecīgo iekārtu būtība ietver sevī sadedzināšanas procesu. Par to it īpaši liecina robežvērtības piesārņotājvielu emisijām gaisā.
88.
Tiktāl fosilā kurināmā aizvietošanas un emisiju mazināšanas aspektiem, ko īpaši uzsver iesniedzējtiesa, nav tiešas nozīmes, piemērojot Direktīvu par atkritumu sadedzināšanu. Šīs sekas gan ir apsveicamas, tomēr — kā norāda Austrija — tieši fosilā kurināmā aizvietošana ir līdzsadedzināšanas iekārtu raksturojoša īpašība (
25
).
89.
Tiešas sasaistes un tehniskā kopsakara esamībai pretrunā nav arī tas apstāklis, ka biogāze aizņem salīdzinoši nelielu daļu no spēkstacijā izmantojamā kurināmā. Direktīva par atkritumu sadedzināšanu ir piemērojama neatkarīgi no atkritumu apjoma līdzsadedzināšanas procesā. Praksē, šķiet, atkritumi parasti veido tikai izmantotā kurināmā mazāko daļu (
26
).
90.
Tomēr Itālijas valdība noraida abu uzņēmuma daļu tiešu sasaisti, norādot, ka tā nav balstīta uz tehnisku nepieciešamību, bet gan vēlmi savstarpēji kombinēt abas iekārtas.
91.
Abu uzņēmuma daļu sasaiste it īpaši nav tehniski nepieciešama tad, ja attīrītā biogāze ir kvalificējama nevis kā atkritumi, bet gan kā produkts [izstrādājums]. Šādā gadījumā to viegli varētu aizstāt ar līdzīgu produktu, piemēram, dabasgāzi. Vienlaicīgi biogāzi varētu izmantot citādāk, piemēram, kad sezonālo īpatnību dēļ spēkstacijā samazinās nepieciešamība pēc enerģijas.
92.
Ja biogāze nav atkritumi, tad līdzsadedzināšanas iekārtām izvirzīto prasību piemērošana spēkstacijai turklāt nebūtu saderīga ar vienlīdzīgas attieksmes vai nediskriminācijas principu. Šis princips nosaka, lai līdzīgas situācijas netiktu aplūkotas atšķirīgi un dažādas situācijās savukārt netiktu aplūkotas vienādi, ja vien tādai pieejai nav objektīva pamata (
27
).
93.
Ņemot vērā, ka Kopienu atvasināto tiesību norma, cik vien iespējams, ir jāinterpretē tā, lai tā būtu saderīga ar vispārīgajiem Kopienu tiesību principiem (
28
), biogāzes sadedzināšanas gadījumā, ja tā vairs nav kvalificējama kā atkritumi, tieša sasaiste un tehniskais kopsakars iekārtas definīcijas izpratnē būtu jānoraida. Šādu secinājumu izdara arī Somijas, Itālijas un Nīderlandes valdības.
94.
Turpretī, ja biogāze tomēr ir atkritumi, tad tās līdzsadedzināšana pietiekami atšķiras no konvencionālā kurināmā sadedzināšanas, lai pamatotu Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu piemērošanu.
95.
Pirmajā brīdī varētu šķist, ka Kopienu likumdevējs ir pieļāvis pretrunu vērtējumā, nosakot esošām enerģijas ražošanas iekārtām atšķirīgas robežvērtības atkarībā no tā, vai iekārtas izmanto (arī) atkritumus vai nē. Vides piesārņojuma līmenim nav būtiski, vai piesārņotājvielu emisijas rada atkritumi vai konvencionālais kurināmais. Šāda pretruna varētu kavēt principā vēlamo primāro izejvielu aizstāšanu ar atkritumiem un — izskatāmajā lietā — radīt kopumā lielāku piesārņotājvielu emisiju.
96.
Tomēr, nosakot atšķirīgu tiesisko regulējumu, likumdevējam var būt vērtējuma un rīcības brīvība (
29
). Šī brīvība ir it īpaši atkarīga no mērķa, kādu paredzēts sasniegt, nosakot šo atšķirību. Sarežģītu politisku lēmumu gadījumā parasti ir plaša rīcības brīvība (
30
).
97.
Izskatāmajā lietā runa ir par sarežģītu tiesisko regulējumu vides jomā. Tādējādi tiesas kontrole ir spiesta aprobežoties ar jautājumu par to, vai likumdevējs, izvērtējot situāciju saistībā ar šo mērķu sasniegšanu, ir pieļāvis acīmredzamu kļūdu (
31
).
98.
Tiktāl tiesas sēdē Komisija norādīja uz to, ka Direktīvā par lielajām sadedzināšanas iekārtām un Direktīvā par atkritumu sadedzināšanu noteiktās robežvērtības ir tikai minimālās prasības. Kā liecina Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu preambulas 13. apsvērums un Direktīvas par lielajām sadedzināšanas iekārtām preambulas astotais apsvērums, it īpaši no Direktīvas 96/61 var izrietēt stingrākas prasības.
99.
Direktīvas 96/61 3. panta a) punkts prasa, lai attiecīgās iekārtas izmantotu labākās pieejamās metodes un ievērotu atbilstošās robežvērtības. Atbilstoši Komisijas skaidrojumam, saskaņā ar to piemērojamās robežvērtības attiecīgajai iekārtai ir stingrākas par tām, kas izriet no Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu. Tas liecina par to, ka, nosakot atšķirīgas robežvērtības vecajām iekārtām atbilstoši Direktīvai par atkritumu sadedzināšanu un Direktīvai par lielajām sadedzināšanas iekārtām, likumdevējam nebija jāuzskata, ka tas attiecīgajām iekārtām nosaka galīgās prasības.
100.
Atbildot uz jautājumu, Komisija tiesas sēdē vēl paskaidroja, ka vecākām iekārtām noteiktajām stingrākām robežvērtībām, kas izriet no Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu, ir jānodrošina, ka atkritumi tiek pārstrādāti tikai tādās iekārtās, kurās saskaņā ar Direktīvu 96/61 tiek izmantotas labākās pieejamās metodes.
101.
Turklāt it īpaši Dabas draugu apvienības argumenti liecina, ka atkritumu kā kurināmā izmantošana nav neierobežoti atbalstāma. Jo mazākas ir prasības, kas tiek izvirzītas atkritumu sadedzināšanai un atkritumu līdzsadedzināšanai, jo nepievilcīgāki ir alternatīvie varianti. Tas galvenokārt notiek uz atkritumu rašanās novēršanas un to atkārtotas izmantošanas rēķina. Šie alternatīvie varianti var būt videi labvēlīgāki. Tādēļ atbilstoši Atkritumu pamatdirektīvas 3. pantam un Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu preambulas astotajam apsvērumam atkritumu rašanās novēršanai katrā ziņā ir prioritārs raksturs salīdzinājumā ar to reģenerāciju sadedzināšanas procesā (
32
).
102.
Visbeidzot, Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvā 1999/31/EK par atkritumu poligoniem (
33
) noteikts, ka atkritumi pirms to apglabāšanas ir jāsagatavo (
34
). Šajā ziņā atkritumu sadedzināšana ir viens no visizplatītākajiem pārstrādes veidiem (
35
). Ja stingro robežvērtību dēļ sadedzināšana kļūs neizdevīga iekārtas apsaimniekotājam, atbilstošie papildizdevumi galu galā būs jāsedz atkritumu ražotājiem. Tas atbilst principam “piesārņotājs maksā” (
36
).
103.
No iepriekš minētā izriet, ka, nosakot robežvērtības esošām iekārtām atbilstoši Direktīvai par atkritumu sadedzināšanu, bija jāņem vērā atšķirīgi aspekti un tie savstarpēji jāizsver. Ņemot vērā šos apsvērumus, dažādā attieksme pret esošām līdzsadedzināšanas iekārtām un lielām sadedzināšanas iekārtām nav acīmredzami nepamatota.
104.
Tādējādi uz trešo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka gazifikācijas iekārtā radušās un pēc tam gazifikācijas procesā attīrītas biogāzes sadedzināšana spēkstacijas katlā, kas ir saistīta ar gazifikācijas iekārtu, ir kvalificējama kā process, uz ko attiecas Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu 3. pants, ja biogāze sadedzināšanas brīdī ir atkritumi.
F — Kopsavilkums
105.
Atbildes uz dažādajiem prejudiciālajiem jautājumiem liecina, ka Direktīva par atkritumu sadedzināšanu principā ir piemērojama, ja gazifikācijas procesā no atkritumiem tiek iegūta degoša gāze, kas paredzēta sadedzināšanai. Katrā ziņā direktīva attiecas uz gazifikācijas iekārtu. Tā attiecas arī uz gāzes sadedzināšanu, ja attiecīgā iekārta ir tieši sasaistīta vai tehniski saistīta ar gazifikācijas iekārtu. Ir jāuzskata, ka šāds tiešs kopsakars katrā ziņā pastāv tādas sasaistes gadījumā, kad gāze sadedzināšanas brīdī ir kvalificējama kā atkritumi. Tomēr par to ir jāšaubās gadījumā, ja gāze pēc attīrīšanas ir pietiekami līdzīga izejvielām vai citiem produktiem [izstrādājumiem].
106.
Nākotnē šajā sakarā var rasties vēl citi jautājumi. Varētu iedomāties biogāzes, kas kvalificējama kā atkritumi, sadedzināšanu iekārtās, kas nav saistītas ar gazifikācijas iekārtu, piemēram, ja gāze tiek pārvadāta tvertnēs. Strīdīgs ir arī jautājums par to, kā ir jāvērtē gazifikācija, ja gāze ir paredzēta nevis sadedzināšanai, bet gan citu izstrādājumu, piemēram, plastmasas ražošanai. Tomēr izskatāmajā lietā vēl nav jālemj par šiem jautājumiem.
V — Secinājumi
107.
Līdz ar to es iesaku Tiesai uz uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 4. decembra Direktīva 2000/76/EK par atkritumu sadedzināšanu neattiecas uz iekārtām, kurās sadedzina vai termiski pārstrādā tikai gāzveida atkritumus;
2)
gazifikācijas iekārtu, kurā pirolīzes procesā no atkritumiem rodas gāze, var kvalificēt kā sadedzināšanas iekārtu Direktīvas 2000/76/EK 3. panta 4. punkta izpratnē arī tad, ja šī iekārta nav aprīkota ar sadedzināšanas līniju;
3)
gazifikācijas iekārtā radušās un pēc tam gazifikācijas procesā attīrītas biogāzes sadedzināšana spēkstacijas katlā, kas ir saistīta ar gazifikācijas iekārtu, ir kvalificējama kā process, uz ko attiecas Direktīvas 2000/76/EK 3. pants, ja biogāze sadedzināšanas brīdī ir atkritumi;
4)
gazifikācijas iekārtā radusies un attīrīta biogāze ir kvalificējama kā produkts [izstrādājums], uz ko vairs neattiecas tiesību akti par atkritumiem, ja tā ir pietiekami līdzīga primārajām izejvielām vai citiem izstrādājumiem.
(
1
)	Oriģinālvaloda — vācu.
(
2
)	OV L 332, 91. lpp.
(
3
)	Autores papildinājums: Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīva 75/442/EEK (OV L 194, 39. lpp.; turpmāk tekstā — “Atkritumu pamatdirektīva”) tika konsolidēta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. aprīļa Direktīvu 2006/12/EK par atkritumiem (OV L 114, 9. lpp.).
(
4
)	OV L 309, 1. lpp.
(
5
)	OV L 257, 26. lpp., kodificēta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvu 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 24, 8. lpp.).
(
6
)	Skat. Komisijas 2005. gada 3. novembra ziņojumu par to, kā ieviesta Direktīva 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (PINK), COM(2005) 540, galīgā redakcija, 4. lpp.
(
7
)	Šajā sakarā skat. konkrēti 8. un turpmākos punktus.
(
8
)	Atbilstoši tam atkritumu jēdziens attiecas uz jebkuru vielu vai priekšmetu, no kā īpašnieks atbrīvojas, ir nodomājis atbrīvoties vai ir spiests atbrīvoties, skat. kā pēdējo 2008. gada 24. jūnija spriedumu lietā C-188/07 Commune de Mesquer (Krājums, I-4501. lpp., 37. un turpmākie punkti). Tajā nekas nav mainījies arī kodifikācijas Direktīvā 2006/12 rezultātā.
(
9
)	Skat. tālāk 63. punktu.
(
10
)	Skat. iepriekš 37. punktu.
(
11
)	2007. gada 10. maija spriedums lietā C-252/05 Thames Water Utilities (Krājums, I-3883. lpp., 39. punkts).
(
12
)	Skat. iepriekš 38. punktu.
(
13
)	OV L 365, 10. lpp.
(
14
)	2003. gada 19. jūnija spriedums lietā C-444/00 Mayer Parry Recycling (Recueil, I-6163. lpp., 61. un turpmākie punkti).
(
15
)	2004. gada 11. novembra spriedums lietā C-457/02 Niselli (Krājums, I-10853. lpp., 52. punkts).
(
16
)	Iepriekš minēts 14. zemsvītras piezīmē, 67. un 68. punkts.
(
17
)	Skat. 2002. gada 18. aprīļa spriedumu lietā C-9/00 Palin Granit un Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus (Recueil, I-3533. lpp., 35. punkts) un iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Commune de Mesquer, 43. punkts, kā arī 2004. gada 15. janvāra rīkojumu lietā C-235/02 Saetti un Frediani (Recueil, I-1005. lpp., 35. punkts).
(
18
)	Par blakusproduktu un pārstrādes procesa pārpalikumu nošķiršanu skat. 2000. gada 15. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C-418/97 un C-419/97 ARCO Chemie Nederland u.c. (Recueil, I-4475. lpp., 73. un 88. punkts), 2007. gada 1. marta spriedumu lietā C-176/05 KVZ retec (Krājums, I-1721. lpp., 63. punkts) un 2007. gada 18. decembra spriedumus lietā C-194/05 Komisija/Itālija (Krājums, I-11661. lpp., 41. punkts), lietā C-195/05 (Krājums, I-11699. lpp., 42. punkts) un lietā C-263/05 (Krājums, I-11745. lpp., 40. punkts).
(
19
)	Iepriekš 17. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Palin Granit un Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus, 29. punkts, un iepriekš 18. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā KVZ, 61. punkts.
(
20
)	Skat. manus 2008. gada 22. maija secinājumus, kas sniegti lietā C-251/07 Gävle Kraftvärme (Krājums, I-7047. lpp., 19. un turpmākie punkti).
(
21
)	Skat. manus iepriekš 20. zemsvītras piezīmē minētos secinājumus lietā Gävle Kraftwärme, 34. punkts.
(
22
)	Sākotnējā Komisijas priekšlikumā, COM(1998) 558, OV 1998, C 372, 11. lpp., termiskā pārstrāde vēl nebija iekļauta līdzsadedzināšanas iekārtas definīcijā, tomēr likumdošanas procedūrā tas tika grozīts, skat. Eiropas Parlamenta pirmā lasījuma desmito grozījumu (OV 1999, C 219, 249. lpp.) un Padomes 1999. gada 25. novembra Kopējo nostāju (EK) Nr. 7/2000 (OV 2000, C 25, 17. lpp.).
(
23
)	Skat. Priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) 2. panta 3. punktu, COM(2007) 844, galīgā redakcija.
(
24
)	Skat. 1999. gada 21. septembra spriedumu lietā C-392/96 Komisija/Īrija (Recueil, I-5901. lpp., 76. punkts) un 2004. gada 16. septembra spriedumu lietā C-227/01 Komisija/Spānija (Krājums, I-8253. lpp., 53. punkts) par Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvu 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).
(
25
)	Skat. manus iepriekš 20. zemsvītras piezīmē minētos secinājumus lietā Gävle Kraftwärme, 38. punkts.
(
26
)	Skat. Reference Document on Best Available Techniques for Large Combustion Plants, 2006. gada jūlijs, 489. un turpmākās lpp. (htttp://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/lcp_bref_0706.pdf). Komisija šo dokumentu ir izstrādājusi sadarbībā ar ekspertiem, pamatojoties uz Direktīvu 96/61.
(
27
)	2006. gada 10. janvāra spriedums lietā C-344/04 IATA un ELFAA (Krājums, I-403. lpp., 95. punkts), 2006. gada 12. septembra spriedums lietā C-300/04 Eman un Sevinger (Krājums, I-8055. lpp., 57. punkts), kā arī 2007. gada 11. septembra spriedums lietā C-227/04 P Lindorfer/Padome (Krājums, I-6767. lpp., 63. punkts).
(
28
)	2003. gada 6. novembra spriedums lietā C-101/01 Lindqvist (Recueil, I-12971. lpp., 87. punkts), 2006. gada 27. jūnija spriedums lietā C-540/03 Parlaments/Padome (Krājums, I-5769. lpp., 105. punkts), 2007. gada 4. oktobra spriedums lietā C-457/05 Schutzverband der Spirituosen-Industrie (Krājums, I-8075. lpp., 22. punkts), 2008. gada 29. janvāra spriedums lietā C-275/06 Promusicae (Krājums, I-271. lpp., 68. punkts) un 2008. gada 10. jūlija spriedums lietā C-413/06 P Bertelsmann un Sony Corporation of America/Impala (Krājums, I-4951. lpp., 174. punkts).
(
29
)	Skat. 2000. gada 13. aprīļa spriedumu lietā C-292/97 Karlsson u.c. (Recueil, I-2737. lpp., 35. un 49. punkts) un iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Lindorfer/Padome, 78. punkts. Skat. arī ģenerāladvokāta Pojareša Maduru [Poiares Maduro] 2008. gada 3. aprīļa secinājumus, kas sniegti lietā C-524/06 Huber (atrodas izskatīšanā Tiesā, 29. punkts) un 2008. gada 21. maija secinājumus, kas sniegti lietā C-127/07 Arcelor Atlantique et Lorraine u.c. (atrodas izskatīšanā Tiesā, 30. un turpmākie punkti).
(
30
)	Skat., piemēram, par nodarbinātības politikas mērķiem 2003. gada 11. septembra spriedumu lietā C-77/02 Steinicke (Recueil, I-9027. lpp., 61. punkts) un 2005. gada 22. novembra spriedumu lietā C-144/04 Mangold (Krājums, I-9981. lpp., 63. punkts).
(
31
)	Par EKL 174. panta piemērošanas nosacījumiem skat. 1998. gada 14. jūlija spriedumu lietā C-284/95 Hi-Tech (Recueil, I-4301. lpp., 37. punkts) un 2005. gada 15. decembra spriedumu lietā C-86/03 Grieķija/Komisija (Krājums, I-10979. lpp., 88. punkts), abos gadījumos par Kopienu likumdevēju.
(
32
)	Parlaments tagad ierosina apspriežamajā Atkritumu pamatdirektīvas pārstrādāšanas priekšlikumā iekļaut atkritumu apsaimniekošanas hierarhiju, atbilstoši kurai priekšroka ir jādod atkritumu rašanās novēršanai, atkārtotai izmantošanai un pārstrādei, bet ne enerģijas reģenerācijai (2008. gada 17. jūnija atzinuma pielikumā esošā konsolidētā projekta 4. pants, TA/2008/282).
(
33
)	OV L 182, 1. lpp.
(
34
)	Skat. 2005. gada 14. aprīļa spriedumu lietā C-6/03 Deponiezweckverband Eiterköpfe (Krājums, I-2753. lpp.).
(
35
)	Skat. Komisijas 2005. gada 30. marta ziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam par valstu stratēģijām uz poligoniem nogādājamo bioloģiski noārdāmo atkritumu samazināšanai, kuras izstrādātas saskaņā ar Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem (COM(2005) 105, galīgā redakcija) 5. panta 1. punktu.
(
36
)	Šajā sakarā skat. manus 2008. gada 13. marta secinājumus, kas sniegti lietā C-188/07 Commune de Mesquer (iepriekš minēta 8. zemsvītras piezīmē, 120. un 121. punkts).