Prasība, kas celta 2022. gada 20. aprīlī – Makhlouf/Padome
(Lieta T-206/22)
Tiesvedības valoda – franču
Lietas dalībnieki
Prasītāja: Sara Makhlouf (Damaska, Sīrija) (pārstāvji: G. Karouni un K. Assogba, advokāti)
Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
Prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
atcelt šādus tiesību aktus, ciktāl tie attiecas uz prasītāju
Padomes Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2022/242 (2022. gada 21. februāris), ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, un tā I pielikumu;
Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2022/237 (2022. gada 21. februāris), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, un tās II pielikumu;
piespriest Padomei samaksāt 10 000 EUR kā zaudējumu atlīdzību par visu nodarīto kaitējumu;
atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. pantam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Sara Makhlouf lūdz piespriest Padomei segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt viņas tiesāšanās izdevumus, ko viņa apņemas pamatot tiesvedības laikā.
Pamati un galvenie argumenti
Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.
Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu. Šajā ziņā prasītāja pārmet Padomei, ka tā esot pārkāpusi viņas tiesības uz aizstāvību, it īpaši tiesības tikt uzklausītai pirms pieņemt lēmumu par viņas uzvārda ierakstīšanu strīdīgajos sarakstos.
Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un ka neesot sniegti pierādījumi. Prasītāja norāda, ka Padomes apgalvojumi, ka pastāvot “raksturīgs risks, ka mantotais īpašums tiks izmantots Sīrijas režīma atbalstam un ka tas nonākot šī režīma tiešā īpašumā un eventuāli veicinot Sīrijas režīma veiktās vardarbīgās represijas pret civiliedzīvotājiem”, esot noteikti jānoraida, jo tie nav pamatoti un nav balstīti ne uz kādiem faktiem.
Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, aizskarot pamattiesības, esot pārkāpts samērīguma princips. Prasītāja uzskata, ka strīdīgais pasākums būtu jāatzīst par spēkā neesošu, jo tas esot nesamērīgs ar strīdīgo aktu izvirzīto mērķi. Nesamērīgums izrietot tostarp no fakta, ka ir skarts viss prasītājas īpašums bez jebkādas atšķirības.
Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz īpašumu. Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētie akti radot nepamatotu apdraudējumu prasītājas tiesībām uz īpašumu, jo tie nešķirojot ietver īpašumu, kuru prasītāja var mantot, kā arī personīgo īpašumu.
Piektais pamats ir par prasību par zaudējumu atlīdzību, lai atlīdzinātu nodarīto kaitējumu.
____________