62014TO0199(03)_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta T‑199/14 R
Vanbreda Risk & Benefits, Antverpene (Beļģija), ko pārstāv P. Teerlinck
un P. de Bandt, advokāti,
prasītāja,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv S. Delaude
un L. Cappelletti, pārstāvji,
atbildētāja,
par pieteikumu par pagaidu pasākumiem, lai būtībā apturētu Komisijas 2014. gada 30. janvāra lēmuma, ar kuru tā ir noraidījusi piedāvājumu, kuru prasītāja bija iesniegusi pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus publiskajā iepirkumā par īpašuma un personu apdrošināšanu, un ir piešķīrusi šī līguma slēgšanas tiesības citai sabiedrībai, piemērošanu.
VISPĀRĒJĀS TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS
izdod šo rīkojumu.
Sprieduma pamatojums
Rīkojums (2)
Tiesvedības priekšvēsture, tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
1. 2013. gada 10. augustā Eiropas Komisija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēja uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu ar numuru OIB.DR.2/PO/2013/062/591 attiecībā uz īpašuma un personu apdrošināšanas publisko iepirkumu, kurš sadalīts četrās daļās. 1. daļa attiecās uz apdrošināšanas polisēm – sākot no 2004. gada 1. marta – nekustamajam īpašumam un tajā esošajām mantām, un Komisija līgumu noslēdza savā vārdā, kā arī šādu līgumslēdzēju iestāžu vārdā: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja, Eiropas Savienības Reģionu komiteja, Eiropas Pētniecības padomes izpildaģentūra, Konkurētspējas un inovāciju izpildaģentūra, Pētniecības izpildaģentūra, Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra un Inovācijas un tīklu izpildaģentūra (turpmāk tekstā – “uzaicinājums iesniegt piedāvājumu”).
2. Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus mērķis bija aizstāt spēkā esošo līgumu, kas bija noslēgts ar konsorciju, kurā prasītāja, Vanbreda Risk & Benefits, bija brokere, un kas beidzās 2014. gada 28. februārī.
3. 2013. gada 7. septembrī paziņojums par publisko iepirkumu tika publicēts Oficiālā Vēstneša
pielikumā (OV S 174), pagarinot piedāvājumu iesniegšanas beigu datumu līdz 2013. gada 25. oktobrim un atklātās piedāvājumu atvēršanas sēdes datumu līdz 2013. gada 31. oktobrim. Šajā sēdē piedāvājumu atvēršanas komisija atzīmēja divu piedāvājumu saņemšanu attiecībā uz daļu Nr. 1, kurus bija iesniegušas, pirmkārt, Marsh SA, apdrošināšanas brokere, un, otrkārt, prasītāja.
4. 2014. gada 30. janvārī Komisija informēja, pirmkārt, Marsh, ka tās piedāvājums ticis izvēlēts attiecībā uz daļas Nr. 1 piešķiršanu, un, otrkārt, prasītāju, ka tās piedāvājums nav ticis izvēlēts attiecībā uz daļu Nr. 1, jo tā nebija piedāvājusi viszemāko cenu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
5. Ar atsevišķiem 2014. gada 28. marta prasības pieteikumiem prasītāja Vispārējās tiesas kancelejā cēla, pirmkārt, prasību atcelt saskaņā ar LESD 263. pantu apstrīdēto lēmumu, kā arī prasību atlīdzināt zaudējumus saskaņā ar LESD 268. un 340. pantu ar mērķi piespriest Komisijai tai samaksāt vienu miljonu euro un, otrkārt, šo pieteikumu, kurā tā būtībā lūdza pagaidu noregulējuma tiesnesi:
– uzdot, pirmkārt, atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 105. panta 2. punktam apturēt apstrīdētā lēmuma izpildi līdz tāda rīkojuma izdošanai, ar kuru tiktu izbeigta šī pagaidu noregulējuma tiesvedība, un, otrkārt, apturēt apstrīdētā lēmuma izpildi līdz brīdim, kad Vispārējā tiesa būs lēmusi par galveno prasību;
– uzdot iesniegt šādus dokumentus:
[ .. ]
– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
6. 2014. gada 3. aprīlī Vispārējās tiesas priekšsēdētājs ar rīkojumu Vanbreda Risk & Benefits /Komisija (T‑199/14 R, turpmāk tekstā – “2014. gada 3. aprīļa rīkojums”) atbilstoši Reglamenta 105. panta 2. punktam uzdeva apturēt apstrīdētā lēmuma, kā arī pakalpojumu līguma, kas noslēgts starp Komisiju, Marsh
un šajā ziņā attiecīgo(‑ajiem) apdrošinātāju(‑iem), izpildi līdz tāda rīkojuma izdošanas brīdim, ar kuru tiktu izbeigta šī pagaidu noregulējuma tiesvedība.
7. 2014. gada 8. aprīlī Komisija, pirmkārt, nosūtīja pakalpojumu līgumu OIB.DR.2/PO/2013/062/591/C0/L1 un, otrkārt, iesniedza lūgumu, lūdzot Vispārējās tiesas priekšsēdētāju nekavējoties ar atpakaļejošu spēku un bez jebkādām atrunām atcelt 2014. gada 3. aprīļa rīkojuma rezolutīvās daļas 1) punktu. Ņemot vērā jaunu faktu par iepriekšējā apdrošināšanas līguma izbeigšanos un ar to saistītajām sekām, kuru Komisija darīja zināmu pagaidu noregulējuma tiesnesim, pagaidu noregulējuma tiesnesis 2014. gada 10. aprīlī izdeva rīkojumu, apmierinot Komisijas lūgumu.
[ .. ]
9. 2014. gada 25. aprīlī Komisija iesniedza apsvērumus attiecībā uz pieteikumu par pagaidu noregulējumu, kuros tā būtībā lūdza, lai Vispārējās tiesas priekšsēdētājs:
– noraida prasītājas pieteikumu apturēt apstrīdētā lēmuma izpildi;
– atliek lēmuma par tiesāšanās izdevumiem šajā pagaidu noregulējuma tiesvedībā pieņemšanu.
[ .. ]
12. Ar 2014. gada 7. oktobra vēstuli lietas dalībnieki tika uzaicināti uz noklausīšanos, kura notika 2014. gada 21. oktobrī.
Juridiskais pamatojums
[ .. ]
16. Ir jāņem vērā īpašā pagaidu noregulējuma tiesvedības nozīme attiecībā uz publisko iepirkumu procedūrām (rīkojums, 2014. gada 4. februāris, Serco Belgium  u.c./Komisija, T‑644/13 R, Krājums, EU:T:2014:57, 18. un nākamie punkti). Šajā ziņā ir jāņem vērā arī Eiropas Savienības likumdevēja noteiktās atbilstošās tiesību normas, kas ir piemērojamas attiecībā uz publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām, kuras organizē dalībvalstu līgumslēdzējas iestādes. Kā tas ir noteikts Deleģētās regulas preambulas 40. apsvērumā, to lasot kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīvas 2014/24/ES par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.) 91. panta 2. punktu, materiālās tiesību normas publisko iepirkumu jomā ir jāpamato ar Direktīvas 2014/24 noteikumiem.
17. Turklāt, kā ir noteikts, pirmkārt, Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārskatīšanas] procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [piešķirot piegādes un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības] (OV L 395, 33. lpp.), pirmajos trīs preambulas apsvērumos un, otrkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvas 2007/66/EK, ar ko Padomes Direktīvas 89/665/[EEK] un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā] (OV L 335, 31. lpp.), preambulas 3. apsvērumā, lai nodrošinātu šādu noteikumu efektīvu piemērošanu, likumdevējs ir uzskatījis par vajadzīgu paredzēt noteiktas procesuālas prasības, lai būtu pieejami operatīvi tiesiskās aizsardzības līdzekļi stadijā, kad pārkāpumi var tikt laboti.
18. Turklāt, kā izriet no Direktīvas 89/665 preambulas otrā, trešā un piektā apsvēruma, kā arī tās 2. panta 1. punkta noteikumiem, publisko iepirkumu kontekstā pagaidu noregulējuma pasākumi tiek uzskatīti ne tikai par pasākumiem, lai apturētu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, bet gan vismaz tādā pašā mērā par pasākumiem, lai izlabotu prettiesiskumu, kas ir mērķis, uz ko citādi attiektos tiesvedība, kurā lieta tiek izskatīta pēc būtības.
19. Šādu apsvērumu ietekmes uz pagaidu noregulējuma tiesneša īstenoto kompetenci ņemšanu vērā pamato tas, ka, pirmkārt, tā kā valsts līmenī publiskā iepirkuma procedūrās Procesuālās regulas III sadaļas 1. nodaļā minēto pasākumu mērķis ir nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā attiecībā uz to, kā Savienības iestādes un struktūras piemēro noteikumus par publisko iepirkumu, kuri galvenokārt balstās uz Direktīvu 2014/24 (skat. iepriekš 16. punktu, kā arī Direktīvas 2007/66 preambulas 4. apsvērumu), un, otrkārt, saskaņā ar vispārīgo interpretācijas principu, kurš ir piemērots 2013. gada 19. septembra spriedumā pārskatīšanas lietā Komisija/ Strack
(C‑579/12 RX‑II, Krājums, EU:C:2013:570, 40. punkts), šajās direktīvās ir izcelts galvenais Savienības publisko iepirkumu tiesību princips – pretendentu efektīva tiesību aizsardzība tiesā, kuras īpašais nozīmīgums izriet no Tiesas judikatūras (šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 11. septembris, Fastweb, C‑19/13, Krājums, EU:C:2014:2194, 60. punkts un tajā minētā judikatūra), – un kurš ir garantēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā.
20. Tādējādi, lai arī nav strīda par to, ka Vispārējā tiesa kā neefektīvu noraida pamatu par Savienības iestādes pieļautu direktīvas publisko iepirkumu jomā, kura pēc definīcijas ir adresēta dalībvalstīm, pārkāpumu (šajā ziņā skat. spriedumus, 2010. gada 19. marts, Evropaïki Dynamiki /Komisija, T‑50/05, Krājums, EU:T:2010:101, 104. punkts; 2010. gada 11. maijs, PC‑Ware Information Technologies /Komisija, T‑121/08, Krājums, EU:T:2010:183, 50. punkts, un 2013. gada 6. maijs, Kieffer Omnitec /Komisija, T‑288/11, EU:T:2013:228, 22.–24. punkts), Savienības tiesa tomēr var ņemt vērā Savienības tiesību vispārīgos principus, kuri ir ietverti šajā Savienības tiesību aktā. Šajā gadījumā publisko iepirkumu jomā pieņemtajās direktīvās šajā ziņā vienīgi ir atspoguļots tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā īpaši prioritārais raksturs šajā jomā.
[ .. ]
1. Par fumus boni juris
22. Attiecībā uz nosacījumu par fumus boni juris
esamību ir jāatgādina, ka nosacījums par fumus boni juris
ir izpildīts, ja pagaidu noregulējuma tiesvedībā ir būtisks strīds, kura risinājums uzreiz nav skaidrs tādā ziņā, ka prasība pirmšķietami nešķiet nepamatota (šajā ziņā skat. rīkojumus, 1989. gada 13. jūnijs, Publishers Association /Komisija, 56/89 R, Krājums, EU:C:1989:238, 31. punkts, un 2003. gada 8. maijs, Komisija/ Artegodan  u.c., C‑39/03 P‑R, Krājums, EU:C:2003:269, 40. punkts). Tā kā pagaidu noregulējuma tiesvedības mērķis ir nodrošināt iedarbīgu galīgo lēmumu, kas vēlāk tiks pieņemts, lai nepieļautu robu Savienības tiesu nodrošinātajā tiesiskajā aizsardzībā, pagaidu noregulējuma tiesnesim ir tikai pirmšķietami jāpārbauda tiesvedībā pēc būtības izvirzīto pamatu pamatotība, lai noteiktu, vai ir pietiekami liela varbūtība, ka tiesvedībai būs labvēlīgs iznākums (rīkojumi, 2013. gada 19. decembris, Komisija/Vācija, C‑426/13 P(R), Krājums, EU:C:2013:848, 41. punkts, un 2014. gada 8. aprīlis, Komisija/ ANKO, C‑78/14 P‑R, Krājums, EU:C:2014:239, 15. punkts).
23. Lai arī ir taisnība, ka pagaidu noregulējuma tiesvedībā pagaidu noregulējuma tiesnesim nav principā jāveic tik padziļināts vērtējums kā tiesvedībā, kurā lieta tiek izskatīta pēc būtības, šis konstatējums nevar tikt interpretēts kā absolūts aizliegums veikt detalizētu vērtējumu (rīkojums Vischim /Komisija, minēts 15. punktā, EU:C:2007:209, 50. punkts).
24. Šajā lietā prasītāja izvirza vienu vienīgu pamatu par Marsh piedāvājuma neatbilstību iepirkuma procedūras specifikācijām, kurš ir sadalīts trīs daļās un ar kuru, tāsprāt, tiek pirmšķietami pierādīts apstrīdētā lēmuma prettiesiskums.
Par vienīgā pamata pirmo daļu
[ .. ]
Par vienīgā pamata pirmās daļas pamatotību
[..]
– Par Marsh dalības uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu kā vienīgajam pretendentam prettiesiskumu
[ .. ]
75. No iepriekš minētā izriet, ka atļauja brokerim piedalīties uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu kā vienīgajam pretendentam ļauj izvērtēt tā piedāvājumu, neņemot vērā to apdrošināšanas sabiedrību ekonomisko un finansiālo spēju, kuras gala rezultātā apdrošinās garantēto risku, pretēji visiem citiem gadījumiem, kuri tieši ir paredzēti iepirkuma procedūras specifikācijās, ja vien šis atšķirīgums attiecībā uz vispārējo struktūru nešķiet objektīvi pamatots tādējādi, ka tās tiesiskums pirmšķietami šķiet apšaubāms.
[ .. ]
81. No šī pirmšķietamā izvērtējuma izriet, ka atļauja brokerim piedalīties uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu kā vienīgajam pretendentam, kuru ir pilnvarojušas apdrošināšanas sabiedrības, pirmkārt, pirmšķietami padara iluzorisku novērtējuma komitejas veikto piedāvājuma kvalitātes pārbaudi salīdzinājumā ar iepirkuma procedūras specifikācijās paredzētajiem nosacījumiem un, otrkārt, ļauj šim brokerim attiecīgā gadījumā gūt konkurences priekšrocības pār pārējiem pretendentiem.
[ .. ]
83. Ņemot vērā iepriekš minēto, pirmšķietami šķiet, ka š ajā gadījumā atlases kritēriju piemērošana un piedāvājumu iesniegšanas kārtība, kā arī Komisijas veiktā to interpretācija nav ļāvusi nodrošināt patiesu konkurenci.
[ .. ]
86. Līdz ar to ir jāsecina, ka pirmšķietama vērtējuma nobeigumā pastāv pietiekami nopietni fakti, lai pierādītu iebilduma, saskaņā ar kuru atļauja Marsh piedalīties uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu kā vienīgajam pretendentam bija prettiesiska, pamatotību.
– Par Komisijas veikto iespējamo Marsh piedāvājuma izskatīšanu kā kopīgu piedāvājumu
[ .. ]
96. Tādējādi, pabeidzot pirmo vērtējumu par šajā lietā notikušo saraksti starp līgumslēdzēju iestādi un Marsh, izrādās, ka sākotnējais piedāvājums tika iesniegts kā vienīgā pretendenta piedāvājums, neprasot, lai tas izpilda kopējo apņemšanos, bet pēc tam tas tika pārveidots par līdzvērtīgu kopīgam piedāvājumam. Lai izpildītu iepirkuma procedūras specifikācijās noteiktās prasības, šajā piedāvājuma veidā ir jāiekļauj vienošanās/pilnvara. Ciktāl Marsh piedāvājumā šī dokumenta nebija, Komisija, šķiet, to pieņemot kā derīgu, nav ievērojusi pati savus noteikumus. Šajā ziņā jāatgādina, ka tad, kad saistībā ar uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūru līgumslēdzēja iestāde definē noteikumus, ko tā nodomājusi paredzēt pretendentiem, tā brīvprātīgi ierobežo savas novērtējuma brīvības īstenošanu un turklāt nevar atkāpties no noteikumiem, kurus tā ir definējusi attiecībā uz jebkuru pretendentu, nepārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes pret kandidātiem principu (spriedums, 2013. gada 20. marts, Nexans France / Entreprise commune Fusion for Energy, T‑415/10, Krājums, EU:T:2013:141, 80. punkts).
[ .. ]
102. Ņemot vērā iepriekš minēto, līdz ar to šķiet, ka ar pilnvarojuma sistēmu, kurai šajā gadījumā ir piekritusi Komisija, tiek apieti kopīgajiem piedāvājumiem piemērojamie noteikumi.
103. Tādējādi ir jāsecina, ka pirmšķietami pastāv fakti, kas ļauj šajā posmā pierādīt tāda iebilduma pamatotību, saskaņā ar kuru Komisija Marsh
piedāvājumu de facto
ir atzinusi kā kopīgu piedāvājumu, lai arī, tā kā šajā ziņā tajā nebija iekļauta vienošanās/pilnvara, šis piedāvājums bija jāatzīst par prettiesisku.
104. Līdz ar to no iepriekš veiktās analīzes izriet, ka prasītāja ir pierādījusi īpaši smaga fumus boni juris esamību attiecībā uz vienīgā pamata pirmo daļu.
Par vienīgā pamata otro daļu
105. Prasītāja vienīgā pamata otrajā daļā vispirms atgādina, ka ar atļauju pretendentam mainīt savu piedāvājumu pēc piedāvājumu atvēršanas tiek pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem princips. Turpinājumā tā norāda, ka to apdrošinātāju identitāte, kuri bija pilnvarojuši Marsh, tika mainīta pēc piedāvājumu atvēršanas. Lai arī līgumslēdzējām iestādēm ir tiesības sazināties ar kandidātu, ja par piedāvājumu ir vajadzīgi paskaidrojumi vai ja ir jālabo pārrakstīšanās kļūdas piedāvājuma formulējumā, šajā gadījumā izdarītās izmaiņas pārsniedz šo robežu un ir piedāvājuma būtiskas izmaiņas. Tā kā līgumslēdzēja noteikšana notiek saskaņā ar iepirkuma procedūras specifikācijās paredzētiem atlases kritērijiem, šādām izmaiņām būtu jābūt vēlreiz izvērtētām saskaņā ar šiem kritērijiem. Tādējādi Komisija, atļaujot šīs izmaiņas, ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem principu, to lasot kopā ar Finanšu regulas 112. panta 1. punktu un Deleģētās regulas 160. pantu.
[ .. ]
109. Šajā lietā ir jāatgādina, ka, pirmkārt, no pagaidu noregulējuma tiesneša veiktās analīzes izriet, ka izmaiņas apdrošinātāju, kuri pilnvaroja Marsh, segto apdrošināšanu pret riskiem daļās varēja tikt uzskatītas par piedāvājuma būtiska elementa izmaiņām, ciktāl šo izmaiņu rezultātā kādam no pretendentiem tika dota priekšrocība konkurences jomā (skat. iepriekš 78.–80. punktu).
110. Otrkārt, pieteikuma par pagaidu noregulējumu izvērtēšana norādīja uz Marsh piedāvājuma būtības maiņu attiecībā uz apdrošināšanas sabiedrību kopējo apņemšanos. Pretēji Komisijas apgalvotajam 2014. gada 25. aprīļa apsvērumos tas, ka parakstītajā līgumā ir ietverts parakstītāju solidaritātes noteikums un ka šis noteikums kopš uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu iepirkuma procedūrā bija paredzēts specifikācijās, nenozīmē, ka Marsh piedāvājumā noteikti bija ņemtas vērā ar šo noteikumu saistītās izmaksas un riski (skat. iepriekš 95. un 96. punktu).
111. Šajā ziņā, kā pieteikumā par pagaidu noregulējumu ir norādījusi prasītāja, ir jāuzsver solidaritātes noteikuma svarīgums šī uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu ietvaros, ņemot vērā attiecīgā tirgus apjomu un tā ietekmi uz piedāvājuma cenu. Ņemot vērā iesaistītā kapitāla apmēru un milzīga apdrošināšanas gadījuma iestāšanās iespējamību, ir svarīgi, lai apdrošinātāji būtu saistīti ar solidaritātes noteikumu, lai nepieļautu, ka katrs sedz tikai finansiālās sekas tā līguma daļai, kuru tas izpilda, un ka kāda no apdrošinātājiem saistību neizpildes gadījumā tā apdrošināšanas gadījuma daļa, kura tam ir jāsedz, netiek atlīdzināta. Tomēr apdrošināšanas sabiedrībai šī prasība nozīmē parādīt savu spēju, tātad savu kapitālu, līdz pakalpojumu līgumā garantēto risku uzņemšanās maksimālajai summai. Ciktāl šāda uzņemšanās var pārsniegt katra apdrošinātāja attiecīgo finansiālo spēju, tai ir jāiegūst šī papildu spēja, izmantojot tādus mehānismus kā bankas garantija vai pārapdrošināšana, kas rada papildu finansiālo risku un papildu izmaksas. Tādējādi apdrošināšanas prēmija, kas tiek piedāvāta līgumam, kurā ir piedāvāts iekļaut visu iesaistīto pušu solidaritāti, a priori būs augstāka par to, kāda tiek piedāvāta līgumam, kurā nav piedāvāts iekļaut šo solidaritāti.
[ .. ]
113. Līdz ar to, tā kā sākotnējā piedāvājumā nebija uzreiz ņemta vērā prasītās solidaritātes prasība un tā kā uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu neskaidrais formulējums attiecībā uz to, ka piedāvājumu iesniedz viens vienīgs pretendents, ļāva pielāgot sākotnējo piedāvājumu, lai iegūtu ar kopīgo piedāvājumu sasniedzamo rezultātu, pirmšķietami ir jāsecina, ka ir izmainīts būtisks piedāvājuma elements.
[ .. ]
120. Tādējādi šajā posmā ir jāsecina, ka sākotnējā Marsh
piedāvājumā pirmšķietami ir izdarītas prettiesiskas izmaiņas, ņemot vērā Finanšu regulas 112. panta 1. punktu un Deleģētās regulas 160. pantu, tādējādi pārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem principu, kas ir piemērojams Savienības tiesībās publisko iepirkumu jomā.
121. No iepriekš veiktās analīzes līdz ar to izriet, ka prasītāja ir pierādījusi īpaši smaga fumus boni juris esamību attiecībā uz vienīgā pamata otro daļu.
[ .. ]
2. 2. Par steidzamību
138. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru steidzamība ir jānovērtē, ņemot vērā nepieciešamību pieņemt pagaidu noregulējumu, lai nepieļautu, ka puse, kas lūdz noteikt pagaidu pasākumus, personiski cieš būtisku un neatgriezenisku kaitējumu (rīkojums, 2001. gada 14. decembris, Komisija/ Euroalliages  u.c., C‑404/01 P(R), Krājums, EU:C:2001:710, 61. un 62. punkts). Šajā ziņā lietas dalībniekam, kas lūdz pagaidu pasākumu noteikšanu, ir jāpierāda, ka tas nevar gaidīt tiesvedības iznākumu par prasību pēc būtības, neciešot būtisku un neatgriezenisku kaitējumu. Lai pierādītu šādu būtisku un neatgriezenisku kaitējumu, nav jāprasa, lai kaitējuma rašanās tiktu pilnīgi droši pierādīta, bet gan tam ir jābūt paredzamam ar pietiekamu iespējamību (skat. rīkojumu, 2014. gada 12. jūnijs, Komisija/Padome, C‑21/14 P‑R, Krājums, EU:C:2014:1749, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
[..]
Par kaitējuma neatgriezeniskumu
[ .. ]
157. No tā izriet, ka saskaņā ar pastāvošo judikatūru nosacījums par steidzamību nav izpildīts šajā lietā. Vispārīgāk ir jānorāda, ka prasība par neatgriezeniska kaitējuma rašanos, to piemērojot noraidītā pretendenta situācijai, šķiet, var tikt izpildīta tikai īpaši sarežģīti iepriekš minēto sistēmisko iemeslu dēļ.
158. Šāds rezultāts nav saderīgs ar prasībām, kuras izriet no efektīvas pagaidu aizsardzības, kura ir jāgarantē publisko iepirkumu jomā (skat. iepriekš 16.–20. punktu). Turklāt ir jāuzsver, ka publiskā iepirkuma procedūru noteikumu neievērošana var ne vien radīt zaudējumus noraidītajiem pretendentiem, bet var arī apdraudēt Savienības finanšu intereses. Šie strīdi tādējādi prasa rast jaunu pieeju, kas būtu pielāgota to īpatnībām un kuras mērķis būtu ļaut noraidītajam pretendentam pierādīt steidzamību citādi, nevis visos gadījumos pierādot nenovēršamu neatgriezeniska kaitējuma rašanās risku.
159. Šajā ziņā, pirmkārt, ir jāatgādina, ka pagaidu noregulējuma tiesnesis nevar mehāniski un nelokāmi piemērot nosacījumu, kas ir saistīts ar kaitējuma neatgriezeniskumu, kā arī turklāt ar apgalvotā kaitējuma smagumu, bet viņam ir jāņem vērā katru lietu raksturojošie apstākļi (šajā ziņā skat. rīkojumu, 2009. gada 28. aprīlis, United Phosphorus /Komisija, T‑95/09 R, EU:T:2009:124, 74. punkts un tajā minētā judikatūra).
160. Otrkārt, pagaidu noregulējuma tiesnesim nav liegts tieši piemērot LESD 278. un 279. pantu, kas ir primāro tiesību noteikumi un saskaņā ar kuriem viņam ir atļauts uzdot akta piemērošanas apturēšanu, ja viņš uzskata “attiecīgajos apstākļos [..] to par vajadzīgu”, un noteikt “vajadzīgos” pagaidu pasākumus (šajā ziņā skat. rīkojumus, 2014. gada 24. februāris, HTTS un Bateni /Padome, T‑45/14 R, EU:T:2014:85, 51. punkts, un 2014. gada 25. jūlijs, Deza / ECHA, T‑189/14 R, EU:T:2014:686, 105. punkts).
161. Treškārt, Tiesas priekšsēdētājs nav izslēdzis iespēju uzdot akta piemērošanas apturēšanu vai pagaidu pasākumu noteikšanu, vienīgi pamatojoties uz acīmredzamu apstrīdētā akta prettiesiskumu, piemēram, ja šis akts nešķiet tiesisks (šajā ziņā skat. rīkojumus, 1981. gada 7. jūlijs, IBM /Komisija, 60/81 R un 190/81 R, Krājums, EU:C:1981:165, 7. un 8. punkts, un 1987. gada 26. marts, Hoechst /Komisija, 46/87 R, Krājums, EU:C:1987:167, 31. un 32. punkts). Šajā kontekstā rīkojumā Communicaid Group /Komisija, minēts iepriekš 148. punktā (šajā ziņā skat. EU:T:2013:121, 45. punkts), jau tika paredzēta iespēja uzskatīt, ka pagaidu noregulējuma tiesvedībā publisko iepirkumu jomā steidzamība pamato nepieciešamību pēc iespējas ātrāk atlīdzināt to, kas pirmšķietami šķiet pietiekami acīmredzams un būtisks pārkāpums un tātad īpaši smags fumus boni juris .
162. Strīdos par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu tādējādi ir jāuzskata, ka, ja noraidītajam pretendentam izdodas pierādīt īpaši smaga fumus boni juris esamību, no šī pretendenta netiek prasīts, lai tas pierāda, ka tā pieteikuma par pagaidu noregulējumu noraidīšana varētu tam radīt neatgriezenisku kaitējumu, citādi pārmērīgi un nepamatoti tiktu apdraudēta efektīva tiesību aizsardzība tiesā, uz kuru tam ir tiesības saskaņā ar Pamattiesību hartas 47. pantu. Šāds fumus boni juris pastāv, ja tiek norādīts uz pietiekami acīmredzamu un būtisku pārkāpumu, kura seku rašanās vai turpināšanās ir jānovērš cik vien iespējams ātri, ja vien gala rezultātā to pieļauj izskatāmo interešu līdzsvarošana. Šajos ārkārtas apstākļos vienīgais pierādījums par kaitējuma, ko radot apstrīdētā lēmuma piemērošanas neapturēšana, smagumu ir pietiekams, lai tiktu izpildīts steidzamības nosacījums, ņemot vērā nepieciešamību šāda veida pārkāpumam atņemt iedarbību.
163. Šajā gadījumā no nosacījuma par fumus boni juris vērtējuma (skat. iepriekš 22.–136. punktu) izriet, ka pirmšķietami ir tikuši pieļauti būtiski pārkāpumi saistībā ar publiskā iepirkuma procedūras elementiem, kā rezultātā izvēlētais piedāvājums bija prettiesisks. No tā izriet, ka Komisijas rīcība un pieņemtie lēmumi šajā lietā ir jāuzskata šajā tiesvedības posmā par pietiekami acīmredzamiem un būtiskiem Savienības tiesību pārkāpumiem, lai būtu nepieciešams nepieļaut to rašanos nākotnē, neprasot prasītājai pierādīt kaitējuma, kuru tā ciestu, ja netiktu apturēts apstrīdētais lēmums, neatgriezeniskumu.
164. Līdz ar to, ņemot vērā atklātos pārkāpumus, steidzamības nosacījums ir jāuzskata par izpildītu šajā lietā.
[ .. ]
3. Par interešu izsvēršanu
[ .. ]
Vispārējās intereses attiecībā uz nepieciešamību nekavējoties izbeigt Savienības tiesību pārkāpumu tā pietiekami acīmredzamā un būtiskā rakstura dēļ
[ .. ]
197. Tādējādi ir jāsecina, ka, ņemot vērā, pirmkārt, intensitāti, ar kādu ir izpildīts nosacījums par fumus boni juris un steidzamības nosacījums, un it īpaši apgalvoto Savienības tiesību pārkāpumu pirmšķietami pietiekami acīmredzamo un būtisko raksturu un, otrkārt, lietas īpatnības, it īpaši tiesisko aizsardzību, kāda ir jāpiešķir pretendentiem īpašajā publisko iepirkumu jomā, interešu izsvēršana ir par labu prasītājai.
198. No iepriekš minētā izriet, ka nosacījums par interešu izsvēršanu, kura nozīme īpaši tikusi uzsvērta strīdos publiskā iepirkuma jomā (skat. iepriekš 147., 158. un 165. punktu), ir izpildīts.
[ .. ]
200. Tomēr, ņemot vērā attiecīgā publiskā iepirkuma iezīmes un it īpaši iepriekš 184. punktā minēto pamatojumu, šis rīkojums ir jāizpilda tikai pēc tam, kad būs beidzies termiņš apelācijas sūdzības par šo rīkojumu iesniegšanai.
(1) .
(2) Ir izklāstīti vienīgi tie rīkojuma punkti, kurus Vispārējā tiesa uzskata par noderīgiem publicēt.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀS TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS
izdod rīkojumu:
1) apturēt Eiropas Komisijas 2014. gada 30. janvāra lēmuma, ar kuru tā ir noraidījusi piedāvājumu, kuru Vanbreda Risk & Benefits
bija iesniegusi pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus iepirkumā par īpašuma un personu apdrošināšanu, un ir piešķīrusi šī līguma slēgšanas tiesības citai sabiedrībai, izpildi, ciktāl tas attiecas uz līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu daļai Nr. 1;
2) atstāt spēkā Komisijas 2014. gada 30. janvāra lēmumu līdz brīdim, kad būs beidzies termiņš apelācijas sūdzības par šo rīkojumu iesniegšanai;
3) atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.
Izdots Luksemburgā 2014. gada 4. decembrī.