62019CJ0790_RES
Věc C-790/19
Parchetul de pe lângă Tribunalul Braşov
v.
LGaMH
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Brașov)
Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 2. září 2021
„Řízení o předběžné otázce – Předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu – Směrnice (EU) 2015/849 – Směrnice 2005/60/ES – Trestný čin praní peněz – Praní peněz, kterého se dopustil pachatel predikativního trestného činu (‚samopraní‘)“
Sbližování právních předpisů – Předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu – Směrnice 2005/60 – Předmět – Trestný čin praní peněz odlišný od predikativního trestného činu, z něhož pochází vyprané peníze – Totožný pachatel obou trestných činů – Přípustnost
[Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60, čl. 1 odst. 2 písm. a)]
(viz body 48-54, 86 a výrok)
Sbližování právních předpisů – Předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu – Směrnice 2005/60 a 2015/849 – Trestný čin praní peněz, který spáchal pachatel predikativního trestného činu, z něhož pochází vyprané peníze – Možnost členských států stanovit kriminalizaci trestného činu praní peněz, pokud jde o pachatele predikativního trestného činu – Přípustnost
[Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60, čl. 1 odst. 2 písm. a); směrnice Evropského parlamentu a Rady 2015/849, čl. 1 odst. 3 písm. a)]
(viz body 58-61, 65, 70-72)
Základní práva – Zásada ne bis in idem – Podmínky použití – Existence téhož protiprávního jednání – Kritérium posouzení – Totožnost skutkových okolností
(Listina základních práv Evropské unie, článek 50)
(viz body 77- 80)
Sbližování právních předpisů – Předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu – Směrnice 2005/60 – Předmět – Trestný čin praní peněz odlišný od predikativního trestného činu, z něhož pochází vyprané peníze – Odlišné skutky – Pachatel predikativního trestného činu, který může být stíhán za trestný čin praní peněz – Přípustnost z hlediska zásady ne bis in idem – Ověření, které přísluší vnitrostátnímu soudu – Rozsah
[Listina základních práv Evropské unie, článek 50; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60, čl. 1 odst. 2 písm. a)]
(viz body 81-85)
Shrnutí
Tribunalul Brașov (soud prvního stupně v Brašově, Rumunsko) odsoudil LG, jednatele společnosti, k trestu odnětí svobody s podmíněným odkladem výkonu trestu po odsouzení, a to za trestný čin praní peněz spáchaný 80 skutky od roku 2009 do roku 2013. Dotčené peníze pocházely z trestného činu zkrácení daně, který spáchal LG (dále jen „predikativní trestný čin“).
Předkládající soud Curtea de apel Brașov (odvolací soud v Brašově, Rumunsko), k němuž byla podána odvolání proti tomuto rozsudku, měl pochybnosti o tom, zda může existovat totožnost osob mezi pachatelem predikativního trestného činu a pachatelem trestného činu praní peněz.
Soudní dvůr ve svém rozsudku rozhodl, že směrnice 2005/60 (
1
) nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že pachatel predikativního trestného činu může spáchat trestný čin praní peněz.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr nejprve připomíná, že přeměna nebo převod majetku při vědomí, že tento majetek pochází z trestné činnosti nebo z účasti na takové činnosti, za účelem zatajení nebo zakrytí nezákonného původu majetku nebo za účelem pomoci jakékoliv osobě, která se účastní páchání takové činnosti, aby se vyhnula právním následkům svého jednání, je jednáním, které, pokud je pácháno úmyslně, se považuje za trestný čin praní peněz (
2
). K tomu, aby určitá osoba mohla být považována za pachatele tohoto trestného činu, musí vědět, že uvedený majetek pochází z trestné činnosti nebo z účasti na takové činnosti. Vzhledem k tomu, že tato podmínka je nutně splněna, pokud jde o pachatele predikativního trestného činu, směrnice 2005/60 nevylučuje, aby posledně uvedený mohl být rovněž pachatelem dopouštějícím se trestného činu praní peněz. Krom toho v rozsahu, v němž takové jednání představuje doprovodný skutek, který automaticky nepramení z trestného činu, může být spáchán jak pachatelem trestné činnosti, tak třetí osobou.
Soudní dvůr dále analyzuje normativní kontext, do kterého zapadá směrnice 2005/60, a zejména mezinárodní závazky členských států (
3
), jakož i unijní akty (
4
) platné ke dni přijetí této směrnice. V tomto ohledu uvádí, že k tomuto datu se členské státy rozhodly, že nestanoví ve svém trestním právu trestnost jednání představujícího praní peněz, pokud jde o pachatele predikativního trestného činu. Povinnost členských států zakázat určitá jednání představující praní peněz, aniž stanoví prostředky k provedení takového zákazu a definice praní peněz tak, že umožňuje, ale nevyžaduje, trestnost uvedeného jednání, pokud jde o pachatele predikativního trestného činu, totiž ponechávaly takovou volbu členským státům (
5
) v souladu s jejich mezinárodními závazky a základními zásadami jejich vnitrostátního práva. Kromě toho povinnost těchto států stanovit takovou trestnost byla zavedena pouze směrnicí 2018/1673 (
6
).
Konečně Soudní dvůr upřesňuje, že tato trestnost je v souladu s cíli směrnice 2005/60, jelikož tato směrnice může ztížit zavedení prostředků pocházejících z trestné činnosti do finančního systému, a přispívá tak k zajištění řádného fungování vnitřního trhu. Členský stát proto může stanovit, že protiprávní jednání spočívající v praní peněz je trestné, pokud jde o pachatele predikativního trestného činu.
Krom toho, pokud jde o zásadu ne bis in idem (
7
) a zejména zákaz trestně stíhat nebo trestat osobu za stejné protiprávní jednání, Soudní dvůr připomíná, že relevantním kritériem je kritérium totožnosti skutku chápaného jako soubor skutkových okolností, které jsou vzájemně neoddělitelně spojeny, které vedly ke zproštění obžaloby nebo ke konečnému odsouzení dotyčné osoby. Je tedy zakázáno uložit za stejné skutky po provedení různých řízení vedených za tímto účelem více sankcí trestní povahy. V projednávaném případě zásada ne bis in idem nebrání tomu, aby pachatel predikativního trestného činu byl stíhán za trestný čin praní peněz, pokud skutkové okolnosti vedoucí ke stíhání nejsou totožné se skutkovými okolnostmi zakládajícími predikativní trestný čin. V tomto ohledu Soudní dvůr upřesňuje, že praní peněz představuje skutek odlišný od skutku, který představuje predikativní trestný čin, i když se tohoto praní peněz dopustil pachatel tohoto predikativního trestného činu.
Soudní dvůr upřesňuje rozsah ověřovacích povinností, které přísluší vnitrostátnímu soudu. Vnitrostátní soud tak musí ověřit, zda byl predikativní trestný čin předmětem konečného trestního rozsudku, kterým byl pachatel zproštěn viny nebo byl odsouzen, a zda skutkové okolnosti zakládající predikativní trestný čin nejsou totožné se skutkovými okolnostmi, za které je pachatel stíhán za praní peněz.
(
1
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu (Úř. věst. L 309, 2005, s. 2), čl. 1 odst. 2 písm. a).
(
2
) – Článek 1 odst. 2 písm. a) směrnice 2005/60.
(
3
) – Úmluva Rady Evropy o praní, vyhledávání, zadržování a konfiskaci výnosů ze zločinu, podepsaná ve Štrasburku dne 8. listopadu 1990 (Řada evropských smluv, č. 141).
(
4
) – Rámcové rozhodnutí Rady 2001/500/SVV ze dne 26. června 2001 o praní peněz, identifikaci, vysledování, zmrazení, zajištění a propadnutí nástrojů trestné činnosti a výnosů z ní (Úř. věst. 2001, L 182, s. 1).
(
5
) – Článek 1 odst. 1 a 2 písm. a) směrnice 2005/60.
(
6
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1673 ze dne 23. října 2018 o boji vedeném trestněprávní cestou proti praní peněz (Úř. věst. 2018, L 284, s. 22).
(
7
) – Článek 50 Listiny základních práv Evropské unie.