62020TO0771(01)
USNESENÍ TRIBUNÁLU (šestého senátu)
25. září 2025 (
*1
)
„Žaloba na náhradu škody – Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Újma vyplývající z údajného porušení základních práv – Trestné činy spáchané v Kosovu v roce 1999 – Mise Evropské unie v Kosovu na podporu právního státu (Eulex Kosovo) – Nedodržení formálních náležitostí – Článek 76 písm. d) jednacího řádu – Zjevná částečná nepřípustnost – Nepřičitatelnost tvrzených opomenutí – Žaloba zčásti po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“
Ve věci T‑771/20 RENV,
KS,
KD,
zástupci: P. Koutrakos, advokát, F. Randolph, KC, a J. Stojsavljevic-Savic, solicitor,
žalobkyně,
proti
Radě Evropské unie, zástupci: P. Mahnič a S. Lejeune, jako zmocněnkyně,
Evropské komisi, zástupci: M. Carpus-Carcea a Y. Marinova, jako zmocněnkyně,
a
Evropské službě pro vnější činnost (ESVČ), zástupci: L. Havas, S. Marquardt a E. Orgován, jako zmocněnci,
žalovaným,
podporovaným:
Českou republikou, zástupci: J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová a O. Šváb, jako zmocněnci,
a
Francouzskou republikou, zástupci: M. de Lisi, B. Fodda, S. Royon, T. Stéhelin a B. Travard, jako zmocněnci,
vedlejšími účastnicemi podporujícími Radu,
Belgickým královstvím, zástupci: M. Jacobs a C. Pochet, jako zmocněnkyně,
Lucemburským velkovévodstvím, zástupci: A. Germeaux a T. Schell, jako zmocněnci,
Nizozemským královstvím, zástupci: M. Bulterman a J. Langer, jako zmocněnci,
Rakouskou republikou, zástupci: J. Schmoll, M. Meisel a E. Samoilova, jako zmocněnci,
Rumunskem, zástupci: R. Antonie, L.-E. Baţagoi, E. Gane a L. Ghiţă, jako zmocněnkyně,
Finskou republikou, zástupci: H. Leppo a M. Pere, jako zmocněnkyně,
a
Švédským královstvím, zástupci: H. Eklinder, F.-L. Göransson a R. Shahsavan Eriksson, jako zmocněnkyně,
vedlejšími účastníky podporujícími Komisi,
TRIBUNÁL (šestý senát),
při poradách ve složení: M. J. Costeira (zpravodajka), předsedkyně, M. Kančeva a E. Tichy-Fisslberger, soudkyně,
za soudní kancelář: V. Di Bucci, vedoucí,
vydává toto
Usnesení
1
Žalobou podanou na základě článku 268 SFEU ve spojení s čl. 340 druhým pododstavcem SFEU se žalobkyně KS a KD domáhají náhrady újmy, která jim údajně vznikla v důsledku jednání a opomenutí přičítaných Radě Evropské unie, Evropské komisi a Evropské službě pro vnější činnost (ESVČ) v souvislosti s prováděním společné akce Rady 2008/124/SZBP ze dne 4. února 2008 o Misi Evropské unie v Kosovu na podporu právního státu (EULEX KOSOVO) (Úř. věst. 2008, L 42, s. 92) (dále jen „společná akce“ a „mise Eulex Kosovo“), a to konkrétně v rámci vyšetřování, jež byla vedena během této mise a týkala se zmizení a vraždy rodinných příslušníků žalobkyň v roce 1999 v Prištině (Kosovo).
Skutečnosti předcházející sporu
2
Žalobkyně jsou blízkými osobami (manželky a matka) osob, které byly mučeny, zabity nebo které zmizely v souvislosti s válečnými zločiny spáchanými v Kosovu v období od června do července 1999.
3
V souladu s čl. 2 prvním pododstavcem společné akce ve znění přijatém dne 4. února 2008 bylo úkolem mise Eulex Kosovo napomáhat kosovským institucím, justičním i donucovacím orgánům při jejich pokroku směrem k udržitelnosti a odpovědnosti a při dalším rozvíjení a posilování nezávislého mnohonárodnostního justičního systému a mnohonárodnostní policie a celních orgánů, přičemž zajišťuje, aby tyto orgány nepodléhaly politickému vměšování a dodržovaly mezinárodně uznávané normy a evropské osvědčené postupy.
4
V říjnu 2009 zřídila Evropská unie postupem podle čl. 12 odst. 2 společné akce kontrolní komisi pro dodržování lidských práv (dále jen „kontrolní komise“), která byla pověřena projednáváním stížností na porušování lidských práv, kterého se dopustila Eulex Kosovo v rámci výkonu svého mandátu. Kontrolní komise je nezávislým externím orgánem konstatujícím odpovědnost, který po posouzení těchto stížností vydává závěry, v nichž je uvedeno, zda tato mise porušila lidská práva zaručená v Kosovu. Má-li kontrolní komise za to, že k takovému porušení došlo, mohou její závěry obsahovat nezávazná doporučení, aby vedoucí uvedené mise přijal nápravná opatření.
5
Dne 11. března 2014 podala KD ke kontrolní komisi stížnost na vyšetřování únosu a vraždy jejího manžela a syna.
6
Dne 11. června 2014 podala KS ke kontrolní komisi rovněž stížnost na vyšetřování týkající se zmizení jejího manžela.
7
Dne 11. listopadu 2015 dospěla kontrolní komise v souvislosti se stížností KS k závěru, že došlo k porušení článku 2 (týkajícího se práva na život), článku 3 (týkajícího se zákazu mučení), článku 8 (týkajícího se práva na respektování soukromého a rodinného života) a článku 13 (týkajícího se práva na účinný právní prostředek nápravy) Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“), a zaslala vedoucímu mise Eulex Kosovo doporučení, aby přijal nápravná opatření.
8
Pokud jde o stížnost podanou KD, dospěla kontrolní komise dne 19. října 2016 k závěru, že došlo k porušení článku 2 (týkajícího se práva na život), článku 3 (týkajícího se zákazu mučení) a článku 13 (týkajícího se práva na účinný právní prostředek nápravy) EÚLP ve spojení s článkem 2 téže úmluvy, a zaslala vedoucímu mise Eulex Kosovo doporučení, aby přijal nápravná opatření.
Předchozí řízení před Tribunálem a Soudním dvorem
9
Návrhem došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 29. prosince 2020 a zapsaným do rejstříku pod číslem věci T‑771/20 podaly žalobkyně žalobu na základě článku 268 SFEU znějící na náhradu újmy, která jim údajně vznikla v důsledku různých jednání a opomenutí Rady, Komise, ESVČ, jakož i mise Eulex Kosovo v rámci vyšetřování týkajících se zmizení a vražd jejich rodinných příslušníků, k nimž došlo v roce 1999 v Prištině.
10
Žalobkyně na podporu své žaloby uplatnily mimo jiné:
–
porušení článků 2, 3 a 8 EÚLP a článků 2 a 4 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jelikož nebylo náležitě vyšetřeno zmizení a vražda jejich rodinných příslušníků, a to kvůli nedostatku vhodného personálu mise Eulex Kosovo k plnění jejího výkonného mandátu; toto porušení přitom kontrolní komise konstatovala v případě KS dne 11. listopadu 2015 a v případě KD dne 19. října 2016;
–
porušení čl. 6 odst. 1 a článku 13 EÚLP, jakož i článku 47 Listiny, jelikož neexistují ustanovení o právní pomoci žalobkyním, které jsou oprávněny účastnit se řízení před kontrolní komisí, a jelikož byla tato komise zřízena bez pravomoci vykonávat svá rozhodnutí a aniž byla uvedeným účastnicím dána možnost podat prostředek nápravy v návaznosti na zjištěná porušení;
–
nepřijetí nápravných opatření, kterými by byla porušení uvedená výše v první a druhé odrážce zcela nebo zčásti zhojena, přestože dne 29. dubna 2016 vedoucí mise oznámil Unii závěry kontrolní komise;
–
nesprávné použití či zneužití výkonné pravomoci, jehož se dopustily Rada a ESVČ dne 12. října 2017, jelikož tvrdily, že mise Eulex Kosovo učinila vše pro to, aby vyšetřila únos a pravděpodobnou vraždu manžela KS a vraždu manžela a syna KD, a kontrolní komise není koncipována jako soudní orgán;
–
nesprávné použití či zneužití výkonné či veřejné pravomoci, jelikož nebylo zajištěno, aby byl ve věci KD, v níž se jednalo o válečný zločin a jež byla prima facie opodstatněná – proveden ze strany mise Eulex Kosovo nebo Úřadu státního zástupce pro vyšetřování náležitý právní přezkum a stíhání před Specializovaným senátem pro Kosovo.
11
Kromě toho se žalobkyně domáhají, aby Tribunál předběžně rozhodl o otázce, zda by se mise Eulex Kosovo neměla stát jednou z žalovaných, zároveň ovšem tvrdí, že pochybení tvrzená na podporu jejich žaloby spadají do výlučné pravomoci Rady, Komise a ESVČ.
12
Podáním ze dne 18. května 2021 vznesla Komise námitku nepřípustnosti, když v podstatě tvrdila, že pochybení tvrzená na podporu žaloby jí nelze přičítat.
13
Podáními ze dne 19. května 2022 vznesly Rada a ESVČ rovněž námitku nedostatku pravomoci a nepřípustnosti, přičemž mimo jiné tvrdily, že tvrzená jednání a opomenutí jim nelze přičítat a žaloba je opožděná a nepřesná.
14
Dne 5. června 2021 podaly žalobkyně podle článku 88 jednacího řádu Tribunálu návrh na provedení důkazů, kterým se domáhaly předložení celého operačního plánu mise Eulex Kosovo (dále jen „OPLAN“) ve všech jeho zněních od zřízení mise v roce 2008.
15
Ve svých vyjádřeních k návrhu na provedení důkazů zmíněnému v bodě 14 výše, došlých soudní kanceláři Tribunálu dne 23. června 2021, se Rada a ESVČ ohradily proti předání celého OPLAN z důvodu, že uvedený dokument byl klasifikován jako „EU restricted“, přičemž uvedly, že by mohl být poskytnut privilegovaný přístup k příloze OPLAN týkající se kontrolní komise.
16
Podáním ze dne 23. července 2021 předložily žalobkyně vyjádření, v němž navrhly, aby Tribunál zamítl námitky nedostatku pravomoci a nepřípustnosti vznesené žalovanými.
17
Usnesením ze dne 10. listopadu 2021, KS a KD v. Rada a další (T‑771/20, nezveřejněné, dále jen původní usnesení, EU:T:2021:798), Tribunál námitkám nedostatku pravomoci vyhověl a žalobu proto odmítl.
18
V bodech 28 až 33 původního usnesení Tribunál v podstatě rozhodl, že žaloba je důsledkem úkonů nebo jednání v rámci politických nebo strategických otázek souvisejících s vymezováním činností, priorit a zdrojů mise Eulex Kosovo a s rozhodnutím zřídit kontrolní komisi v rámci této mise, spadající do společné zahraniční a bezpečnostní politiky Unie (dále jen „SZBP“). V souladu s ustanoveními čl. 24 odst. 1 druhého pododstavce poslední věty SEU a čl. 275 prvního pododstavce SFEU Tribunál připomněl, že unijní soud nemá v zásadě pravomoc ve vztahu k ustanovením o SZBP ani k aktům přijatým na základě těchto ustanovení a výjimky z této zásady se v projednávané věci neuplatní.
19
Kasační opravný prostředek žalobkyň podaný dne 12. ledna 2022 a kasační opravný prostředek Komise podaný dne 19. ledna 2022 proti původnímu usnesení byly Soudním dvorem spojeny pro účely ústní části řízení a rozhodnutí, jímž se končí řízení.
20
Zároveň v rozsudku ze dne 24. února 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), Soudní dvůr v rámci řízení o předběžné otázce podle článku 267 SFEU, kterou podal tribunal du travail francophone de Bruxelles (frankofonní soud pro pracovněprávní spory v Bruselu, Belgie), rozhodl, že čl. 16 odst. 5 společné akce 2008/124 ve znění rozhodnutí Rady 2014/349/SZBP ze dne 12. června 2014 (Úř. věst. 2014, L 174, s. 42), podle něhož „Eulex Kosovo odpovídá za veškeré nároky a závazky vyplývající z provádění mandátu ode dne 15. června 2014, s výjimkou nároků souvisejících s vážným porušením povinností ze strany vedoucího mise, za něž nese odpovědnost vedoucí mise“, musí být vykládán v tom smyslu, že upřesňuje datum, od kterého je třeba mít za to, že Eulex Kosovo přebírá odpovědnost za veškerou újmu a všechny povinnosti, které vznikly nebo vzniknou z důvodu výkonu mise, která jí byla svěřena, a tudíž jako by na ni od tohoto data přešla práva a povinnosti osoby nebo osob dříve odpovědných za výkon této mise, s výjimkou nároků souvisejících s vážným porušením povinností ze strany vedoucího mise, za něž nese odpovědnost vedoucí mise (rozsudek ze dne 24. února 2022, Eulex Kosovo, C‑283/20, EU:C:2022:126, bod 41).
21
Rozsudkem ze dne 10. září 2024, KS a další v. Rada a další (C‑29/22 P a C‑44/22 P, dále jen rozsudek o kasačním opravném prostředku, EU:C:2024:725), Soudní dvůr částečně zrušil původní usnesení v rozsahu, v němž Tribunál prohlásil, že zjevně nemá pravomoc rozhodnout o výtkách uvedených v bodě 10 výše.
22
Soudní dvůr ve zbývající části kasační opravné prostředky zamítl a měl za to, že nemá k dispozici informace nezbytné k tomu, aby vydal konečné rozhodnutí ve věci, a vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl o přípustnosti a případně o meritu žaloby, jakož i o návrhu na provedení důkazů předloženém žalobkyněmi.
Řízení po vrácení věci a návrhová žádání účastníků řízení
23
Organizačním procesním opatřením ze dne 18. prosince 2024 byli účastníci řízení vyzváni, aby se vyjádřili zejména k tomu, jaké závěry je třeba případně vyvodit z rozsudku ze dne 24. února 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), zejména pokud jde o otázku přičitatelnosti pochybení tvrzených v rámci žaloby vrácené Tribunálu. Komise odpověděla na toto organizační procesní opatření dne 24. ledna 2025. Žalobkyně, Rada a ESVČ odpověděly na totéž opatření dne 27. ledna 2025.
24
Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
–
uložil Radě, Komisi a ESVČ, aby jim společně nebo solidárně nahradily škodu, která jim vznikla v důsledku porušení základních práv dovolávaných v rámci projednávané žaloby, a to včetně úroků ve výši a po dobu, kterou bude Tribunál považovat za přiměřenou;
–
uložil Radě, Komisi a ESVČ náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených v souvislosti s řízeními před kontrolní komisí.
25
Rada navrhuje, aby Tribunál:
–
odmítl žalobu pro nedostatek pravomoci;
–
odmítl žalobu jako nepřípustnou a podpůrně ji zamítl jako zjevně neopodstatněnou v rozsahu, v němž směřuje vůči Radě;
–
uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.
26
Komise navrhuje, aby Tribunál:
–
žalobu odmítl jako nepřípustnou v rozsahu, v němž směřuje vůči Komisi;
–
uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.
27
ESVČ navrhuje, aby Tribunál žalobu odmítl pro nedostatek pravomoci a podpůrně ji prohlásil za nepřípustnou v rozsahu, v němž směřuje proti ESVČ.
28
Ve svém vyjádření k námitkám nedostatku pravomoci a nepřípustnosti žalobkyně v podstatě navrhují, aby Tribunál zamítl všechny námitky vznesené Radou, Komisí a ESVČ.
Právní otázky
29
Podle článku 126 jednacího řádu v případě zjevného nedostatku pravomoci Tribunálu k projednání určitého návrhu nebo je-li určitý návrh zjevně nepřípustný nebo po právní stránce zjevně zcela neopodstatněný, může Tribunál na návrh soudce zpravodaje kdykoli rozhodnout usnesením s odůvodněním, aniž by pokračoval v řízení.
30
Tribunál má projednávanou věc za dostatečně objasněnou na základě podkladů obsažených v soudním spise, a proto nebude v řízení pokračovat a ve věci rozhodne.
K rozsahu řízení po vrácení věci
31
Článek 61 druhý pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie stanoví, že je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a věc je vrácena Tribunálu k rozhodnutí ve věci, je Tribunál vázán právním názorem obsaženým v rozhodnutí Soudního dvora.
32
Poté, co Soudní dvůr zruší rozsudek Tribunálu a věc mu vrátí, je řízení před Tribunálem podle článku 191 jednacího řádu zahájeno rozsudkem Soudního dvora a Tribunál se musí znovu vyjádřit ke všem návrhovým žádáním a žalobním důvodům účastníků řízení předloženým v prvním stupni, s výjimkou jednak těch návrhových žádání a žalobních důvodů, které účastníci řízení vzali zpět po vrácení věci, a jednak těch, které odpovídají částem výroku původního rozhodnutí, které nebyly Soudním dvorem zrušeny, jakož i odůvodnění, které představuje nezbytný základ uvedených částí výroku (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. září 2011, Marcuccio v. Komise, T‑236/02, EU:T:2011:465, body 83 a 85, a ze dne 25. ledna 2023, GEA Group v. Komise, T‑640/16 RENV, nezveřejněný, EU:T:2023:18, body 50 a 52 a citovaná judikatura).
33
V projednávané věci Soudní dvůr částečně potvrdil původní usnesení v rozsahu, v němž Tribunál prohlásil, že zjevně nemá pravomoc rozhodnout o výtkách vycházejících jednak z údajné neexistence nezbytných prostředků přidělených misi Eulex Kosovo a jednak z odejmutí výkonného mandátu této mise, k němuž došlo na základě rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/856 ze dne 8. června 2018, kterým se mění společná akce 2008/124 (Úř. věst. 2018, L 146, s. 5) (body 126 a 136 rozsudku o kasačním opravném prostředku a bod 2 výroku uvedeného rozsudku).
34
Není tedy již namístě rozhodovat o návrhových žádáních a žalobních důvodech týkajících se výtek uvedených v bodě 33 výše.
35
Pokud jde o ostatní výtky obsažené v žalobě, jak jsou uvedeny v bodě 10 výše, Soudní dvůr zrušil původní usnesení v rozsahu, v němž Tribunál odmítl svou pravomoc z důvodu, že uvedené výtky zpochybňují jednání nebo opomenutí spadající do politických nebo strategických otázek týkajících se vymezení a provádění SZBP (body 120, 128, 130, 131 a 135 rozsudku o kasačním opravném prostředku).
36
Námitky nedostatku pravomoci vznesené Radou a ESVČ před Tribunálem, které jsou založeny na důvodu uvedeném v bodě 35 výše, tedy musí být zamítnuty v rozsahu, v němž se týkají výtek uvedených v bodě 10 výše.
37
Kromě toho v odpovědi na organizační procesní opatření ze dne 18. prosince 2024 žalobkyně v podstatě uvedly, že ustanovení čl. 16 odst. 5 společné akce, jak byla vyložena v rozsudku ze dne 24. února 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), neznamenají, že mise Eulex Kosovo patří mezi žalované v projednávané věci. Podle jejich názoru musí být dosah uvedeného rozsudku striktně omezen na skutkový a právní kontext žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce zkoumané v dané věci Soudním dvorem, takže způsobilost této mise vystupovat před soudem zůstává omezena na spory zpochybňující otázky správní povahy.
38
Z odpovědi žalobkyň na organizační procesní opatření ze dne 18. prosince 2024 vyplývá, že je třeba mít za to, že vzaly zpět svůj návrh znějící na to, aby Tribunál předběžně rozhodl o otázce, zda by se mise Eulex Kosovo měla stát jednou z žalovaných. O tomto návrhu tedy již není důvodné rozhodnout; Tribunál ostatně nemá pravomoc vydávat deklaratorní rozsudky (viz usnesení ze dne 27. listopadu 2012, H-Holding v. Parlament, T‑672/11, nezveřejněné, EU:T:2012:628, bod 20 a citovaná judikatura).
Úvodní poznámky
39
Úvodem je třeba připomenout, že žaloba na určení mimosmluvní odpovědnosti Unie musí formálně směřovat proti orgánu, kterému jsou přičitatelná jednání, o nichž žalobce tvrdí, že způsobila újmu, jejíž náhradu požaduje (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 17. prosince 2021, Theodorakis a Theodoraki v. Rada, T‑495/14, nezveřejněné, EU:T:2021:941, bod 47).
40
V tomto ohledu spadá otázka určení orgánu, instituce nebo jiného subjektu pověřeného zastupováním Unie v rámci žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti podané na základě článku 268 SFEU a čl. 340 druhého pododstavce SFEU do posouzení přípustnosti této žaloby (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 2. února 2015, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne v. Evropská unie, T‑577/14, nezveřejněné, EU:T:2015:80, bod 22 a citovaná judikatura).
41
Naproti tomu v rozsahu, v němž Rada, Komise a ESVČ v projednávané věci zpochybňují přičitatelnost opomenutí, která jim žalobkyně vytýkají, z důvodu, že neměly povinnost jednat, je nutno konstatovat, že se taková argumentace týká otázky, která spadá do legality jednání těchto unijních orgánů a této unijní instituce, a týká se tedy meritorního posouzení žaloby na náhradu škody, a nikoli její přípustnosti (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 8. března 2023, Sánchez-Gavito León v. Rada a Komise, T‑100/21, nezveřejněný, EU:T:2023:109, body 83 a 84, a ze dne 23. května 2019, Steinhoff a další v. ECB, T‑107/17, EU:T:2019:353, body 61 až 63).
K první výtce
42
V rámci první výtky žalobkyně tvrdí, že skutečnost, že nebylo náležitě vyšetřeno zmizení jejich blízkých, a to kvůli nedostatku vhodného personálu mise Eulex Kosovo, představuje porušení článků 2, 3 a 8 EÚLP, jakož i článků 2 a 4 Listiny, kterého se uvedená mise dopustila při plnění svého výkonného mandátu a za které musí nést společnou nebo solidární odpovědnost Rada, Komise a ESVČ.
43
Kromě toho podle žalobkyň tvrzené porušení vyplývá rovněž z opomenutí přičitatelných Radě, Komisi a ESVČ, jelikož tyto nezajistily, aby mise Eulex Kosovo měla vhodný personál k výkonu svého mandátu v souladu s články 2 a 3 EÚLP.
44
Rada, Komise a ESVČ mimo jiné tvrdí, že tvrzené pochybení jim nelze přičítat, a žaloba proto musí být odmítnuta jako nepřípustná.
45
V tomto ohledu je třeba zaprvé připomenout, že čl. 16 odst. 5 společné akce ve znění rozhodnutí 2014/349 musí být vykládán v tom smyslu, že od 15. června 2014 v zásadě přenáší na misi Eulex Kosovo odpovědnost za každý nárok a povinnost, které již vznikly nebo vzniknou na základě výkonu mandátu svěřeného misi Eulex Kosovo, a tudíž, že od tohoto data mise Eulex Kosovo nastupuje do práv a povinnosti osob či orgánů, které byly dříve odpovědné za výkon jejího mandátu, a to i v rámci probíhajících soudních řízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. února 2022, Eulex Kosovo, C‑283/20, EU:C:2022:126, bod 46).
46
Pokud jde zadruhé o údajný nedostatek vhodného personálu, Soudní dvůr rozhodl, že způsobilost mise Eulex Kosovo zaměstnávat personál je součástí každodenního řízení v rámci plnění jejího mandátu. Tato mise tedy musí v rámci zdrojů, které jsou jí poskytnuty, zajistit, aby zaměstnávala vhodný personál (v tomto smyslu viz rozsudek o kasačním opravném prostředku, bod 127).
47
Z toho plyne, že údajný nedostatek vhodného personálu by byl výsledkem pochybení při každodenním řízení mise Eulex Kosovo, jejichž škodlivé následky, budou-li prokázány, spadají do výlučné odpovědnosti této mise z titulu provádění jejího výkonného mandátu.
48
V rozsahu, v němž se žalobkyně dovolávají pochybení při řízení lidských zdrojů mise Eulex Kosovo, kterých se dopustila tato mise, proti níž však tato žaloba nesměřuje, je první výtka stižena pochybením při označení žalované a musí být odmítnuta jako zjevně nepřípustná (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 17. prosince 2021, Theodorakis a Theodoraki v. Rada, T‑495/14, nezveřejněné, EU:T:2021:941, bod 61).
49
Ve zbývající části, jak vyplývá z bodu 127 rozsudku o kasačním opravném prostředku, musí mise Eulex Kosovo v rámci zdrojů, které jí byly poskytnuty, dbát na to, aby personál, který zaměstnává, byl vhodný. V rozsahu, v němž je Radě, Komisi a ESVČ vytýkáno, že na to nedbaly, musí být první výtka zamítnuta jako po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná z důvodu nepřičitatelnosti tvrzených opomenutí.
50
Kromě toho je v souladu s ustálenou judikaturou ještě třeba připomenout, že stručný popis žalobních důvodů, který musí být uveden v každé žalobě ve smyslu článku 21 statutu Soudního dvora Evropské unie, použitelného na Tribunál na základě čl. 53 prvního pododstavce tohoto statutu a čl. 76 písm. d) jednacího řádu, musí ozřejmit, v čem spočívá žalobní důvod, na kterém se žaloba zakládá. Proto je k tomu, aby byla žaloba v řízení před Tribunálem přípustná, zejména nezbytné, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na nichž je založena, vyplývaly přinejmenším stručně, avšak uceleně a srozumitelně z textu samotné žaloby. Ačkoli obsah žaloby lze podpořit a doplnit v konkrétních bodech odkazy na určité výňatky z písemností, které tvoří její přílohu, obecný odkaz na ostatní písemnosti, i když jsou přiložené k žalobě, nemůže zhojit neexistenci základních prvků právní argumentace, které podle těchto ustanovení musí být v žalobě uvedeny (viz rozsudek ze dne 13. února 2025, Komise a další v. Carpatair, C‑244/23 P až C‑246/23 P, EU:C:2025:87, bod 76 a citovaná judikatura).
51
Nesplňuje-li žaloba požadavky stanovené v čl. 76 písm. d) jednacího řádu týkající se popisu žalobních důvodů, je Tribunál oprávněn prohlásit žalobu za zjevně nepřípustnou (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 6. června 2024, Lucaccioni v. Komise, T‑516/23, nezveřejněné, EU:T:2024:386, bod 19 a citovaná judikatura).
52
Ve světle výše uvedeného je třeba uvést, že žaloba neobsahuje žádnou argumentaci, která by mohla podpořit existenci údajné povinnosti, kterou by měly Rada, Komise a ESVČ na základě článků 2, 3 a 8 EÚLP, článků 2 a 4 Listiny nebo jakékoli jiné zásady nebo ustanovení unijního práva a jež by spočívala v dohledu na každodenní řízení mise Eulex Kosovo, aby tato zaměstnávala vhodný personál.
53
První výtka tedy musí být v každém případě odmítnuta jako zjevně nepřípustná.
K druhé výtce
54
V rámci druhé výtky žalobkyně tvrdí, že ustanovení čl. 6 odst. 1 a článku 13 EÚLP, jakož i článku 47 Listiny vyžadují, aby strany způsobilé vystupovat v řízeních vedených před kontrolní komisí měly přístup k bezplatné právní pomoci, že tato ustanovení brání tomu, aby uvedená komise mohla být zřízena a ponechána v chodu, aniž by jí byla svěřena pravomoc zajišťovat výkon jejích rozhodnutí a aniž by dotyčným účastníkům řízení byla v důsledku porušení, která konstatuje, poskytnuta možnost podat prostředek nápravy.
55
Rada a ESVČ namítají nepřípustnost této druhé výtky pro údajnou nejasnost a nepřesnost žaloby, pokud jde o povahu tvrzených protiprávností. Kromě toho Rada, Komise a ESVČ odmítají svou odpovědnost za tvrzená pochybení.
56
V tomto ohledu je třeba uvést, že žalobkyně v bodech 54 a 58 žaloby tvrdily, že Rada, Komise a ESVČ se tím, že zřídily a ponechaly v chodu kontrolní komisi, aniž jí bylo umožněno poskytnout právní pomoc, aniž jí byla přiznána pravomoc vykonávat svá rozhodnutí a aniž byla zúčastněným stranám poskytnuta možnost podat prostředek nápravy v návaznosti na porušení zjištěná touto komisí, dopustily společně nebo solidárně dostatečně závažných porušení unijního práva v rozporu s čl. 6 odst. 1 a článkem 13 EÚLP, jakož i s článkem 47 Listiny.
57
Ve světle tvrzení uvedených v bodě 56 výše je třeba zamítnout námitky nepřípustnosti vznesené Radou a ESVČ, jelikož z těchto tvrzení dostatečně jasně vyplývá, že žalobkyně vytýkají Radě, Komisi a ESVČ, že zřídily kontrolní komisi, aniž jí svěřily dostatečné pravomoci s ohledem na požadavky na účinný prostředek nápravy a spravedlivý proces, jelikož závěry přijaté touto komisí mají podobu pouhých doporučení a nemají závaznou nebo vymahatelnou povahu, a aniž by byly stanoveny přiměřené procesní záruky, jako je možnost získat právní pomoc nebo podat prostředek nápravy, jež by dotyčným osobám umožnily dovolávat se porušení zjištěných uvedenou komisí.
58
Pokud jde o meritum tvrzení uvedených v bodě 56 výše, je třeba připomenout, že dodržení požadavků na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces zakotvených v článku 47 Listiny, jakož i v čl. 6 odst. 1 EÚLP se v zásadě posuzuje globálně s ohledem na všechny dostupné právní prostředky, a zejména na soudní prostředky nápravy, které mají zúčastněné osoby k dispozici. Pokud jde o právo na účinný právní prostředek nápravy zakotvené v článku 13 EÚLP, záruky, které z něj vyplývají, jsou již obsaženy v přísnějších zárukách stanovených v čl. 6 odst. 1 této úmluvy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. března 2023, Intermarché Casino Achats v. Komise, C‑693/20 P, EU:C:2023:172, body 40 až 49 a citovaná judikatura).
59
I kdyby tedy podmínky, za nichž se lze obrátit na kontrolní komisi, samy o sobě nesplňovaly požadavky na účinný procesní prostředek a spravedlivý proces, nemůže tato okolnost vést Tribunál k tomu, aby vyhověl druhé výtce, jelikož žaloby k unijnímu soudu představují právní prostředek, jejž mají žalobkyně k dispozici v důsledku porušení zjištěných uvedenou komisí a který jim poskytuje veškeré záruky stanovené ustanoveními uplatněnými v rámci druhé výtky, zejména možnost využít právní pomoci, jakož i možnost domoci se vykonatelného rozsudku zakládajícího překážku věci pravomocně rozsouzené.
60
Z toho plyne, že druhá výtka musí být zamítnuta jako po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná.
K třetí výtce
61
Třetí výtka vychází z přetrvávající neexistence nápravných opatření, která by mohla napravit porušení tvrzená v rámci prvních dvou výtek, což vede k dostatečně závažnému porušení unijního práva.
62
V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že jimi předložené důkazy podporují tezi, že tvrzená porušení vycházejí z nedostatečného stanovení priorit nebo nedostatku zdrojů a personálu vhodného k plnění právních povinností Unie, a nikoli ze špatného fungování mise Eulex Kosovo v konkrétních věcech.
63
Tvrzení uvedené v bodě 62 výše je podle žalobkyň potvrzeno dopisem vedoucího mise Eulex Kosovo kontrolní komisi ze dne 29. dubna 2016, podle kterého naplňování doporučení formulovaných touto komisí nespadá do pravomoci uvedené mise. Z toho podle žalobkyň plyne, že nezpůsobilost kontrolní komise přimět tuto misi k plnění jejího výkonného mandátu v souladu s právními požadavky vyplývá z trvajícího odmítání Rady svěřit uvedené komisi pravomoci a zdroje, které by jí umožnily zajistit naplnění jejích doporučení, jakož i poskytnout zúčastněným osobám možnost podat prostředek nápravy v návaznosti na porušení, která zjistí.
64
Žalobkyně jsou toho názoru, že nejpozději ode dne 29. dubna 2016 měly unijní orgány přijmout vhodná nápravná opatření, aby zajistily, že mise Eulex Kosovo bude mít dostatečné zdroje k vedení vyšetřování v souladu s článkem 2 EÚLP, k ukončení zacházení, které je v rozporu s článkem 3 této úmluvy a kterému byly vystaveny, a k náhradě škody za porušení jejich základních práv, jež zjistila kontrolní komise. Předmětná nápravná opatření měla spočívat zejména ve změně společné akce a statutárního základu kontrolní komise.
65
V odpovědi na organizační procesní opatření ze dne 18. prosince 2024 žalobkyně upřesnily, že porušení tvrzená v rámci třetí výtky jsou přičitatelná Radě, Komisi a ESVČ s ohledem na linii velení vymezenou společnou akcí, jelikož tyto orgány měly prostřednictvím civilního velitele operace vyšetřovací pravomoc vůči vedoucímu mise.
66
Rada, Komise a ESVČ nesouhlasí s tím, že by jim tvrzená opomenutí byla přičitatelná. Rada a ESVČ kromě toho namítají nepřesnost třetí výtky, když poukazují na neexistenci jakékoli právní argumentace, která by mohla založit jejich povinnost jednat v souvislosti s doporučeními formulovanými kontrolní komisí.
67
Pokud jde o posledně uvedený bod, Rada rovněž tvrdí, že její účast na operacích pro řešení krize se uskutečňuje na bázi politické kontroly a strategického řízení a Rada se nemůže zapojovat do každodenního řízení úkolů svěřených unijním misím z hlediska taktiky v místě provádění operací.
68
Ve světle argumentů účastníků řízení lze třetí výtku rozdělit na tři části.
K první části, vycházející z nedostatku odpovídajících zdrojů a vhodného personálu mise Eulex Kosovo
69
V rámci první části třetí výtky žalobkyně tvrdí, že neexistence opatření, která by byla s to napravit porušení zjištěná kontrolní komisí, vyplývá z trvajícího odmítání Rady, Komise a ESVČ vybavit misi Eulex Kosovo odpovídajícími zdroji a vhodným personálem.
70
V tomto ohledu je třeba v souladu se závěry uvedenými v bodě 126 rozsudku o kasačním opravném prostředku připomenout, že Tribunál nemá pravomoc rozhodovat o žalobě na náhradu škody vyplývající z údajného nedostatku prostředků přidělených misi Eulex Kosovo, jelikož rozhodnutí přijatá v této oblasti přímo souvisejí s politickými nebo strategickými rozhodnutími učiněnými v rámci SZBP.
71
V souladu s tím, co vyplývá z bodů 33 a 34 výše, tudíž není důvodné rozhodnout o výtce vycházející z údajného nedostatku prostředků přidělených misi Eulex Kosovo.
72
Pokud jde dále o tvrzený nedostatek vhodného personálu mise Eulex Kosovo, v souladu s analýzou první výtky uvedenou v bodech 45 až 49 výše je třeba připomenout, že údajná pochybení při každodenním řízení této mise nelze přičítat Radě, Komisi ani ESVČ, jelikož spadají do plnění výkonného mandátu této mise, a zakládají z tohoto důvodu výlučnou odpovědnost této mise v souladu s ustanoveními čl. 16 odst. 5 společné akce ve znění rozhodnutí 2014/349.
73
Z toho plyne, že první část třetí výtky musí být zčásti odmítnuta jako zjevně nepřípustná z důvodu pochybení při označení žalované a ve zbývající části zamítnuta jako po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná z důvodu nepřičitatelnosti tvrzených pochybení Radě, Komisi a ESVČ.
K druhé části třetí výtky, vycházející z vyšetřovací pravomoci Rady, Komise a ESVČ
74
V rámci druhé části třetí výtky žalobkyně tvrdí, že Rada, Komise a ESVČ neukončily porušení zjištěná kontrolní komisí týkající se vyšetřování zmizení jejich blízkých, když nevyužily vyšetřovací pravomoc, která jim přísluší ve vztahu k misi Eulex Kosovo.
75
Pokud jde o posledně uvedený bod, v souladu se závěry uvedenými v bodech 132 a 133 rozsudku o kasačním opravném prostředku je třeba uvést, že tvrzení vycházející z neexistence jak nápravných opatření, která by byla s to napravit porušení zjištěná kontrolní komisí, tak řádného soudního přezkumu věci KD zpochybňují údajné nepřijetí individuálních opatření týkajících se konkrétních situací žalobkyň.
76
Ve světle ustanovení společné akce, a zejména jejích článků 7, 8, 11 a 12, je přitom třeba konstatovat, že přijetí takových individuálních opatření nespadá do provádění politické kontroly a strategického řízení, které přísluší Radě, Komisi a ESVČ prostřednictvím Politického a bezpečnostního výboru (COPS) a civilního velitele operace mise, zejména proto, že vyšetřovací pravomoc, která je tomuto veliteli svěřena, je vykonávána strategicky, a nikoli v místě provádění operací, jež spadá pod činnost vedoucího mise.
77
Pokud jde o posledně uvedený bod, z ustanovení článku 2 ve spojení s článkem 3 společné akce, a zejména z čl. 3 písm. d) a i) ve znění před přijetím rozhodnutí 2018/856, jasně vyplývá, že přijetí individuálních opatření, která jsou s to napravit porušení základních práv zjištěná kontrolní komisí, nelze oddělit od výkonu mandátu mise Eulex Kosovo, jelikož tento mandát spočíval na jedné straně v zajištění, že případy válečných zločinů a jiných závažných trestných činů budou řádně vyšetřeny, bude o nich náležitě rozhodnuto a bude za ně uložena odpovídající sankce, a na druhé straně v zajištění, že veškeré činnosti této mise budou probíhat v souladu s mezinárodními normami v oblasti lidských práv.
78
Tentýž závěr platí ve vztahu k obsahu ustanovení článků 2 a 3 společné akce, a zejména čl. 3 písm. a) a e) této společné akce ve znění rozhodnutí 2018/856, podle kterých mise Eulex Kosovo na jedné straně nadále sleduje určité věci a řízení před orgány civilního a trestního soudnictví Kosova v úzké spolupráci s dalšími subjekty Unie a zajišťuje monitorování příslušných zasedání v rámci regionální spolupráce v případech válečných zločinů a na druhé straně zajišťuje, aby všechny její činnosti probíhaly v souladu s mezinárodními normami v oblasti lidských práv.
79
S ohledem na všechna ustanovení společné akce uvedená v bodech 76 až 78 výše je třeba odmítnout argumentaci žalobkyň založenou na dopise vedoucího mise Eulex Kosovo ze dne 29. dubna 2016, podle kterého naplňování doporučení kontrolní komise nespadá do pravomocí této mise.
80
Tento závěr je podpořen rozhodnutím kontrolní komise ze dne 19. října 2016, přijatým v reakci na dopis ze dne 29. dubna 2016 zmíněný v bodě 79 výše, z něhož výslovně vyplývá, že naplňování jejích doporučení přísluší zcela a výlučně vedoucímu mise Eulex Kosovo, a nikoli jiným institucím nebo orgánům Unie.
81
S ohledem na výše uvedené je třeba mít za to, že opomenutí tvrzená v rámci druhé části třetí výtky zpochybňují plnění výkonného mandátu misí Eulex Kosovo, a z tohoto důvodu spadají do výlučné odpovědnosti této mise, takže je nelze přičítat Radě, Komisi ani ESVČ.
82
Druhá část třetí výtky tedy musí být zamítnuta jako po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná.
K třetí části třetí výtky, vycházející z neexistence dostatečných výsad kontrolní komise
83
V rámci třetí části třetí výtky žalobkyně vytýkají Radě, Komisi a ESVČ, že trvale odmítají poskytnout kontrolní komisi dostatečné výsady a zdroje, jelikož uvedená komise není s to zajistit výkon svých rozhodnutí a zúčastněným osobám není v návaznosti na zjištěná porušení poskytnuta možnost podat prostředek nápravy.
84
V tomto ohledu je třeba uvést, že žalobkyně nepředkládají žádnou argumentaci, která by mohla podpořit třetí část třetí výtky, pokud jde o údajnou nedostatečnost výsad nebo procesních prostředků přiznaných kontrolní komisi.
85
V tomto ohledu žalobkyně v bodě 54 písm. ii) a v bodě 58 žaloby uvádějí pouze to, že Rada, Komise a ESVČ porušily čl. 6 odst. 1 a článek 13 EÚLP, jakož i článek 47 Listiny tím, že zřídily a ponechaly v chodu kontrolní komisi, aniž jí svěřily pravomoc poskytnout právní pomoc, pravomoc vykonat svá rozhodnutí nebo poskytnout možnost podat prostředek nápravy v návaznosti na zjištěná porušení, a dále v bodě 59 žaloby uvádějí, že tyto orgány tím, že nepřijaly nápravná opatření v návaznosti na závěry kontrolní komise, porušily unijní právo dostatečně závažným způsobem.
86
Z důvodů již uvedených v rámci druhé výtky v bodech 58 a 59 výše musí být tedy třetí část třetí výtky zamítnuta jako po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná.
K čtvrté výtce
87
Čtvrtá výtka vychází z nesprávného použití či zneužití výkonné moci, jehož se měly dopustit Rada a ESVČ, když tvrdily, že mise Eulex Kosovo učinila vše pro to, aby vyšetřila věci týkající se zmizení blízkých osob žalobkyň (dále jen „první sporné tvrzení“), a dále že se kontrolní komise neměla stát soudním orgánem (dále jen „druhé sporné tvrzení“).
88
Předmětná tvrzení vyplývají z dopisů Rady a ESVČ ze dne 12. října 2017, zaslaných v odpověď na dopisy žalobkyň ze dne 3. října, 3. listopadu a 5. prosince 2016, v nichž žalobkyně požádaly unijní orgány, aby zejména dbaly na to, aby případy týkající se zmizení jejich blízkých byly náležitě vyšetřeny a aby posílily výsady kontrolní komise.
89
V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že sporná tvrzení odrážejí odmítnutí vyhovět jejich návrhu na náhradu škody a představují nesprávné použití nebo zneužití výkonné moci.
90
Rada namítá, že odpověď obsažená v jejím dopise ze dne 12. října 2017 je skutkové povahy a není sporná, a uvádí, že žalobkyně neprokázaly, jaký druh porušení nebo odpovědnosti by jí mohl být přičten, pokud jde o obsah uvedeného dopisu.
91
ESVČ tvrdí, že žaloba nevysvětluje, v čem její dopis ze dne 12. října 2017 zakládá mimosmluvní odpovědnost Unie, a obecně nevysvětluje právní hodnotu aktů kontrolní komise nebo způsob, jakým jsou tyto akty závazné pro orgány a instituci dotčené v projednávané věci.
92
Rada a ESVČ z toho dovozují, že výtka musí být odmítnuta jako nepřípustná.
93
Úvodem je třeba v souladu se závěry uvedenými v bodech 132 a 133 rozsudku o kasačním opravném prostředku uvést, že první sporné tvrzení se týká údajného nepřijetí individuálních opatření týkajících se konkrétních situací žalobkyň, stejně jako tvrzení uvedená v rámci druhé části třetí výtky, vycházející z neexistence nápravných opatření, která by byla s to napravit porušení základních práv zjištěná kontrolní komisí.
94
Pokud jde o druhé sporné tvrzení, Soudní dvůr v bodě 134 rozsudku o kasačním opravném prostředku rozhodl, že se jedná o úkon, který není závazný.
95
Právě ve světle těchto závěrů Soudního dvora je třeba posoudit čtvrtou výtku.
96
Zaprvé – zejména s ohledem na předmět dopisů Rady a ESVČ ze dne 12. října 2017, jak vyplývá z prvního odstavce uvedených dopisů – je třeba konstatovat, že žalobkyně nepředkládají žádný argument, který by byl s to prokázat, že by sporná tvrzení mohla být vykládána tak, že odrážejí odmítnutí vyhovět jejich návrhu na náhradu škody, i kdyby takový návrh specificky adresovaný tomuto orgánu a této instituci mohl být dovozen z předchozích písemností žalobkyň, a zejména z jejich dopisu ze dne 3. října 2016, což se ani nesnažily odůvodněným způsobem prokázat.
97
Čtvrtá výtka je tedy v rozsahu, v němž se týká zamítnutí údajného návrhu žalobkyň na náhradu škody, nepřesná a musí být odmítnuta jako nepřípustná.
98
Zadruhé, pokud jde o první sporné tvrzení, je třeba poukázat na to, že písemnosti žalobkyň neobsahují žádnou argumentaci, která by mohla podpořit obvinění z nesprávného použití nebo ze zneužití pravomoci namířená proti Radě a ESVČ.
99
Zejména není upřesněno, na jakém základě jsou s ohledem na pravomoci stanovené Smlouvami a ustanoveními společné akce Rada a ESVČ povinny zasáhnout za účelem přijetí individuálních vyšetřovacích opatření týkajících se konkrétních situací žalobkyň, zatímco Rada v tomto ohledu tvrdí, že její účast na operacích pro řešení krize zůstává omezena na výkon politické kontroly a strategického řízení mise Eulex Kosovo v souladu s čl. 38 druhým pododstavcem SEU.
100
Pokud jde o posledně uvedený bod, je třeba konstatovat, že vyjádření žalobkyň uvedená v jejich odpovědi na organizační procesní opatření ze dne 18. prosince 2024 týkající se vyšetřovací pravomoci přiznané Radě a ESVČ v rámci linie velení mise Eulex Kosovo nemohou zhojit nedostatek přesnosti žaloby.
101
I kdyby totiž výkon strategického velení civilním velitelem operace mohl vést tohoto velitele k prošetření mise za účelem přijetí individuálních opatření týkajících se konkrétních situací, žalobkyně neuvádějí, na jakém základě by Rada a ESVČ byly povinny jednat v tomto smyslu v rámci politické kontroly a strategického řízení, jež jim přísluší prostřednictvím Politického a bezpečnostního výboru a civilního velitele operace mise.
102
S ohledem na výše uvedené je třeba mít za to, že čtvrtá výtka je v rozsahu, v němž je založena na prvním sporném tvrzení, nepodložená a musí být odmítnuta jako zjevně nepřípustná.
103
V každém případě i za předpokladu, že by první sporné tvrzení mělo být považováno nikoli za posouzení skutkového stavu bez samostatného právního významu, jak tvrdí Rada, ale za zaujetí stanoviska rozhodovací povahy, které odráží odmítnutí Rady a ESVČ zasáhnout za účelem přijetí individuálních opatření týkajících se konkrétních situací žalobkyň, jak jsou uvedena v bodě 133 rozsudku o kasačním opravném prostředku, je třeba rozhodnout, že by takový zásah neměl nic do činění s pravomocemi vykonávanými tímto orgánem a touto institucí ve vztahu k misi Eulex Kosovo.
104
Jak již totiž v podstatě vyplývá z bodů 76 až 81 výše, přijetí takových individuálních opatření by proběhlo mimo rámec provádění politické kontroly a strategického řízení, které přísluší Radě a ESVČ prostřednictvím Politického a bezpečnostního výboru a civilního velitele operace.
105
Z toho plyne, že údajná stanoviska Rady a ESVČ v rozsahu, v němž odrážejí odmítnutí zasáhnout za účelem přijetí individuálních opatření týkajících se konkrétních situací žalobkyň, nemohou být považována za protiprávní.
106
Výtka týkající se prvního sporného tvrzení tedy musí být v každém případě zamítnuta jako po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná.
107
Zatřetí, pokud jde o druhé sporné tvrzení, je třeba poukázat na to, že jeho povaha jakožto nezávazného aktu nebrání prima facie tomu, aby mohlo vést ke vzniku mimosmluvní odpovědnosti Unie. (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. února 2022, QI a další v. Komise a ECB, T‑868/16, EU:T:2022:58, bod 71 a citovaná judikatura).
108
Nicméně i kdyby předmětné tvrzení odráželo odmítnutí přiznat kontrolní komisi povahu soudního orgánu, je nutno konstatovat, že žalobkyně nijak nedoložily existenci povinnosti Rady a ESVČ, která by v tomto ohledu spočívala v zavedení veškerých záruk vyplývajících z práva na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces ve fázi postupu před zahájením soudního řízení a před podáním žalob k unijnímu soudu.
109
Čtvrtá výtka musí být tudíž v rozsahu, v němž se týká druhého sporného tvrzení, odmítnuta jako zjevně nepřípustná a v každém případě z důvodů již uvedených v bodech 58 a 59 výše zamítnuta jako po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná.
K páté výtce
110
V rámci páté výtky je Radě, Komisi a ESVČ vytýkáno, že nesprávně použily či zneužily pravomoc, jelikož nezajistily, aby ve věci KD, v níž se jednalo o válečný zločin a která byla prima facie opodstatněná, proběhl ze strany mise Eulex Kosovo nebo Úřadu státního zástupce pro vyšetřování řádný právní přezkum a stíhání před Specializovaným senátem pro Kosovo.
111
V tomto ohledu stačí konstatovat, že pátá výtka v podstatě odpovídá tvrzením vzneseným v rámci druhé části třetí výtky, a souvisí tak s prvním sporným tvrzením, kterého se týká čtvrtá výtka.
112
Z důvodů již uvedených v bodech 76 až 81 a 103 až 106 výše musí být tedy pátá výtka zamítnuta jako po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná.
113
Kromě toho je třeba uvést, že se k páté výtce neváže žádná argumentace, která by Tribunálu umožnila posoudit existenci povinnosti Rady, Komise a ESVČ v oblasti sledování konkrétních vyšetřování spadajících do mandátu mise Eulex Kosovo.
114
Pátá výtka tedy musí být v každém případě odmítnuta jako zjevně nepřípustná v souladu s judikaturou citovanou v bodech 50 a 51 výše.
115
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy musí být projednávaná žaloba zčásti odmítnuta jako zjevně nepřípustná a zčásti zamítnuta jako zjevně neopodstatněná, aniž je nutné rozhodnout o námitkách opožděnosti vznesených Radou a ESVČ nebo o návrhu žalobkyň na provedení důkazů.
K nákladům řízení
116
Podle článku 195 jednacího řádu Tribunál v rozhodnutích, jež vydává po zrušení původního rozsudku a vrácení věci Tribunálu, rozhoduje o nákladech souvisejících s řízeními zahájenými před ním a s řízením o kasačním opravném prostředku před Soudním dvorem.
117
Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr v rozsudku o kasačním opravném prostředku částečně zrušil původní usnesení, vrátil věc Tribunálu a rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později, přísluší Tribunálu, aby v tomto usnesení rozhodl o všech nákladech řízení před ním, včetně původního řízení, a o nákladech řízení o kasačním opravném prostředku ve věcech C‑29/22 P a C‑44/22 P.
118
Článek 134 odst. 3 jednacího řádu stanoví, že pokud měli účastníci řízení ve věci částečně úspěch i neúspěch, ponese v zásadě každý z nich vlastní náklady řízení.
119
Dále čl. 135 odst. 1 jednacího řádu stanoví, že v souladu s požadavky ekvity může Tribunál rozhodnout, že účastník řízení, který neměl úspěch ve věci, ponese vlastní náklady řízení a nahradí pouze část nákladů řízení vynaložených druhým účastníkem řízení, nebo se mu náhrada nákladů řízení neuloží.
120
A konečně podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu členské státy, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, nesou vlastní náklady řízení.
121
V projednávaném případě, vzhledem k tomu, že žalobkyně, Rada a ESVČ, neměly ve svých návrzích před Tribunálem, včetně původního řízení, a v řízení o kasačním opravném prostředku ve věcech C‑29/22 P a C‑44/22 P částečně úspěch, je třeba rozhodnout, že každá z těchto účastnic řízení ponese vlastní náklady související s celým řízením před Tribunálem a před Soudním dvorem, aniž je nutné rozhodovat o nákladech řízení vynaložených žalobkyněmi v řízení před kontrolní komisí.
122
Kromě toho je třeba zohlednit zvláštní okolnosti projednávané věci, zejména vysvětlení poskytnutá rozsudkem ze dne 24. února 2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), který byl vydán po podání projednávané žaloby, a zprostit žalobkyně povinnosti nést náklady řízení vynaložené Komisí ve všech řízeních před Tribunálem a Soudním dvorem.
123
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu ponesou Belgické království, Česká republika, Francouzská republika, Lucemburské velkovévodství, Nizozemské království, Rakouská republika, Rumunsko, Finská republika a Švédské království vlastní náklady řízení vynaložené v řízeních před Tribunálem a Soudním dvorem.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (šestý senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
KS, KD, Rada Evropské unie, Evropská komise, Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ), Belgické království, Česká republika, Francouzská republika, Lucemburské velkovévodství, Nizozemské království, Rakouská republika, Rumunsko, Finská republika a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení vynaložené v řízeních před Tribunálem a Soudním dvorem.
V Lucemburku dne 25. září 2025.
Vedoucí soudní kanceláře
V. Di Bucci
Předsedkyně
M. J. Costeira
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.