62022CJ0775_RES
Съединени дела C‑775/22, C‑779/22 и C‑794/22
M.S. G.иN.G. S._иA.G. S._иM.C.S._иFSC
срещу
Banco Santander SA
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Supremo)
Решение на Съда (първи състав) от 5 септември 2024 година
„Преюдициално запитване — Директива 2014/59/ЕС — Преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници — Общи принципи — Член 34, параграф 1, букви a) и б) — Споделяне на загуби — Обезценяване на капиталови инструменти — Преобразуване на подчинени облигации в акции и принудително прехвърляне без насрещна престация — Последици — Член 38, параграф 13 — Член 53, параграфи 1 и 3 — Член 60, параграф 2, първа алинея, букви б) и в) — Членове 73—75 — Защита на правата на акционерите и на кредиторите — Придобиване на инструменти на собствения капитал — Неточна и невярна информация в проспекта — Иск за отговорност — Иск за унищожаване на договора за придобиване на капиталови инструменти — Искове, предявени срещу универсалния правоприемник на кредитната институция, обект на решение за преструктуриране“
Икономическа и парична политика — Икономическа политика — Възстановяване и преструктуриране на кредитни институции — Директива 2014/59 — Последици от споделянето на загуби — Обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти — Проспект, който трябва да се публикува при публично предлагане или допускане на ценни книжа до търговия — Неправилна информация — Кредитна институция, която е обект на преструктуриране, или неин правоприемник — Преобразуване на капиталови инструменти в акции преди процедурата за преструктуриране — Иск за отговорност, предявен след решението за преструктуриране — Иск за унищожаване на договора за придобиване на акции, предявен след решението за преструктуриране — Недопустимост
(член 6 от Директива 2003/71 на Европейския парламент и на Съвета; съображение 49, член 2, параграф 1, член 34, параграф 1, букви а) и б), член 53, параграфи 1 и 3 и член 60, параграф 2, първа алинея, букви б) и в) и параграф 3 от Директива 2014/59 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 51, 52, 54, 57—62; т. 1 от диспозитива)
Икономическа и парична политика — Икономическа политика — Възстановяване и преструктуриране на кредитни институции — Директива 2014/59 — Последици от споделянето на загуби — Обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти — Проспект, който трябва да се публикува при публично предлагане или допускане на ценни книжа до търговия — Неправилна информация — Кредитна институция, която е обект на преструктуриране, или неин правоприемник — Преобразуване на капиталови инструменти в акции, които впоследствие са прехвърлени на друга кредитна институция в рамките на процедура по преструктуриране — Иск за отговорност, предявен след решението за преструктуриране — Иск за унищожаване на договора за придобиване на акции, предявен срещу универсалния правоприемник на кредитната институция, за който има решение за преструктуриране — Недопустимост
(член 34, параграф 1, букви а) и б), член 37, параграф 3, букви а) и г) и параграф 4, член 38, член 53, параграфи 1 и 3, член 60, параграф 2, първа алинея, букви б) и в) и член 73, буква б) от Директива 2014/59 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 66—70, 74—77, 83—85, т. 2 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания) относно тълкуването на разпоредбите на Директива 2014/59 (
1
), Съдът отново се произнася по въпроса дали лицата, придобили капиталови инструменти на кредитна институция, която е обект на преструктуриране, могат да предявят, след пълното обезценяване на акциите от дружествения капитал на тази кредитна институция, иск за унищожаване на договора за записване на тези капиталови инструменти и/или иск за отговорност поради неточна и невярна информация, предоставена им в проспекта на емисията (
2
). Този въпрос е поставен в рамките на дела, образувани по почин на лица, чиито капиталови инструменти са преобразувани в акции на посочената кредитна институция или преди процедурата по предприемане на действията по преструктуриране, или в рамките на тази процедура.
Това решение на Съда е следствие от постановяването на решение от 5 май 2022 г., Banco Santander (
3
), в което Съдът приема, че след пълното обезценяване на акциите от капитала на кредитна институция или инвестиционен посредник в режим на преструктуриране лицата, които преди откриването на тази процедура са придобили акции, не могат да предявяват подобни искове за отговорност или за унищожаване.
През 2010 и 2011 г. жалбоподателите в главното производство са придобили различни капиталови инструменти, емитирани от испанската кредитна институция Banco Popular или от нейно дъщерно дружество. През 2012 г. и 2014 г. част от посочените инструменти са преобразувани в акции на Banco Popular. На 7 юни 2017 г. Единният съвет за преструктуриране (ЕСП) приема схемата за преструктуриране на Banco Popular, която е одобрена от Европейската комисия и приведена в изпълнение от Fondo de Reestructuración Ordenada Bancaria (Фонд за организирано преструктуриране на банките, Испания) (наричан по-нататък „FROB“) посредством решение, прието на същата дата (
4
). С това решение FROB по-специално намалява дружествения капитал на Banco Popular на нула евро чрез обезценяването на всички акции в обращение. Като последица от това обезценяване някои жалбоподатели са престанали да бъдат притежатели на акции на Banco Popular в резултат на преобразуването на техните капиталови инструменти през 2012 г. и 2014 г. Освен това FROB решава да преобразува в новоиздадени акции подчинените облигации (инструменти на капитала от втори ред) и да прехвърли на Banco Santander новите акции без съгласието на бившите притежатели на тези инструменти. Тази операция води до това, че други жалбоподатели престават да бъдат притежатели на подчинени облигации, придобити през 2010 г. и 2011 г., които са преобразувани в акции и впоследствие са прехвърлени на Banco Santander без насрещна престация.
Съображения на Съда
На първо място, Съдът се произнася по исковете за отговорност поради неточна или невярна информация в проспекта на емисията (
5
) и по исковете за унищожаване на договора за записване на капиталови инструменти на кредитна институция, предявени от лица, придобили такива инструменти, преобразувани в акции на посочената институция преди предприемането на действия по преструктуриране срещу нея.
Най-напред Съдът посочва, че съгласно Директива 2014/59 (
6
), когато орган за преструктуриране намали до нула размера главницата на задължение или текущата дължима сума по него, това задължение и всички други задължения или вземания, произтичащи от него, които не са натрупани към момента на преструктурирането, се третират като погасени за всички цели и няма да се признават при последващи производства във връзка с институцията в режим на преструктуриране или нейна институция — правоприемник. Освен това в посочената директива се уточнява, че няма никакво задължение за притежателя на съответния капиталов инструмент във връзка със сумата, с която чрез решението за преструктуриране е обезценен инструментът, освен вече натрупано задължение и задължение за вреди, което може да възникне в резултат на обжалване на законосъобразността на упражняването на правомощията за обезценяване (
7
).
Що се отнася до понятията „натрупани задължения“ или „натрупани вземания“, Съдът припомня, че както вече е постановил в решение от 5 май 2022 г., Banco Santander, правата, произтичащи от иск за отговорност поради съдържащата се в проспекта за продажба на ценни книжа информация (
8
), както и от иск за унищожаване на договор за записване на акции, не могат да се считат за попадащи в категорията на „натрупаните“ облигации или вземания (
9
), когато тези искове са предявени срещу кредитната институция или инвестиционния посредник, емитент на проспекта, или негов правоприемник след приемането на решението за преструктуриране.
По-нататък Съдът приема, че подобно разбиране на тези понятия се налага и когато правата произтичат от иск за отговорност или за унищожаване на договор във връзка с придобиването на капиталови инструменти, впоследствие преобразувани в акции, с оглед на контекста, в който се вписват посочените понятия, и на преследваните с Директива 2014/59 цели.
Всъщност, първо, Директива 2014/59 установява принципа, че при преструктуриране на кредитна институция или инвестиционен посредник загубите вследствие на прилагането на тази процедура се поемат приоритетно първо от акционерите, а след това от кредиторите. При все това в рамките на споделянето на загуби обезценяването и преобразуването на капиталовите инструменти пряко допринасят за постигането на целите на процедурата по преструктуриране. Следователно, да се позволи на лицата, придобили капиталови инструменти преди преструктурирането, да предявят след това искове за отговорност или за унищожаване с цел поправяне на вредите или връщане на средствата, изплатени с оглед на това придобиване, носи по-специално риск от това размерът на капиталовите инструменти, предмет на споделяне на загуби, да бъде намален с обратно действие, което би могло да застраши постигането на целите, преследвани с действието по преструктуриране.
Именно в този контекст Директива 2014/59 предвижда (
10
), че на притежателите на съответните капиталови инструменти не се изплаща обезщетение, освен в случаите на преобразуване на такива инструменти (
11
), и че в тези случаи обезщетението е под формата на емитиране на капиталови инструменти в полза на въпросните притежатели. По този начин тя цели да се избегне възможността разглежданото обезщетение да намали със задна дата размера на собствения капитал, използван за целите на преструктурирането.
Второ, що се отнася до целите, преследвани с Директива 2014/59, Съдът констатира, че Директива 2014/59 предвижда използването в изключителен икономически контекст на процедура, която може да засегне по-специално правата на акционерите и кредиторите на кредитна институция или на инвестиционен посредник, за да се запази финансовата стабилност на държавите членки чрез създаването на режим на несъстоятелност в отклонение от общото производство по несъстоятелност, чието прилагане е разрешено само при изключителни обстоятелства и трябва да бъде обосновано с по-висш обществен интерес.
Съдът подчертава, че както следва от решение от 5 май 2022 г., Banco Santander, Директива 2003/71 е сред „директивите на Съюза в областта на дружественото право“, от които Директива 2014/59 допуска отклоняване, когато тяхното прилагане би могло да лиши от полезно действие или да възпрепятства осъществяването на процедура за преструктуриране. Както искът за отговорност, така и искът за унищожаване, с които се претендира от кредитна институция или инвестиционно предприятие или от техния правоприемник в режим на преструктуриране да компенсира акционерите за претърпените загуби вследствие на упражняването от органа за преструктуриране на правомощията за обезценяване и преобразуване, биха поставили под въпрос цялата оценка, на която се основава решението за преструктуриране, тъй като структурата на капитала спада към обективните данни на тази оценка и по този начин би се стигнало до неуспех на самата процедура за преструктуриране и биха се осуетили преследваните с Директива 2014/59 цели. Така в същото съдебно решение Съдът приема, че прилагането на член 34, параграф 1, буква а), член 53, параграфи 1 и 3 и член 60, параграф 2, първа алинея, букви б) и в) от Директива 2014/59 изключва възможността за предявяване на иск за отговорност по член 6 от Директива 2003/71 или на предвиден в националното право иск за унищожаване на договор за записване на акции срещу емитент на проспект, който е кредитна институция или инвестиционен посредник, или срещу техен правоприемник, след приемане на решението за преструктуриране на основание на тези разпоредби.
В настоящия случай обаче Съдът посочва, че макар жалбоподателите в главните производства първоначално да са придобили капиталови инструменти, различни от акциите на Banco Popular, тези инструменти вече са били преобразувани в акции на Banco Popular преди преструктурирането на тази банка и акциите в резултат от това преобразуване са били предмет на мярка за обезценяване и преобразуване с цел споделяне на загуби на посочената банка.
Съдът заключава, че посочените разпоредби на Директива 2014/59 не допускат, след като е осъществено пълно обезценяване на акциите от дружествения капитал на кредитна институция в режим на преструктуриране, лицата, придобили капиталови инструменти, преобразувани в акции на тази кредитна институция преди предприемането на действията по преструктуриране срещу нея, да предявят иск за отговорност срещу посочената институция или срещу нейния правоприемник поради неточна и невярна информация в проспекта или да предявят иск по националното право за унищожаване на договора за записване на тези капиталови инструменти, който иск, предвид обратното си действие, би довел до връщане на равностойността на съответните първоначално придобити капиталови инструменти, впоследствие преобразувани в акции, заедно с лихвите, считано от датата на сключване на този договор.
На второ място, Съдът разглежда въпроса дали разпоредбите на Директива 2014/59 (
12
) допускат, след като е осъществено пълно обезценяване на акциите от дружествения капитал на кредитна институция в режим на преструктуриране, лицата, придобили капиталови инструменти, преобразувани в акции на тази кредитна институция, които от своя страна впоследствие са били прехвърлени незабавно на друга кредитна институция в рамките на процедурата по преструктуриране, да предявят иск по националното право срещу последната за унищожаване на договора за записване на тези капиталови инструменти, който иск, предвид обратното си действие, би довел до връщане на равностойността на съответните капиталови инструменти, заедно с лихвите, считано от датата на сключване на този договор.
Съдът уточнява, че съгласно член 37, параграф 3, букви а) и г) и параграф 4 от Директива 2014/59 органите за преструктуриране могат да комбинират инструмента за споделяне на загуби с този за продажба на стопанска дейност. Както следва от член 2, точки 57 и 58 от тази директива, макар първият от тези инструменти да съдържа правомощия за обезценяване и преобразуване, вторият се състои в прехвърлянето по-специално на акции или други инструменти на собственост, емитирани от институция в режим на преструктуриране, към купувач, който не е мостова институция. Съгласно посочената директива (
13
) обаче следва, че в рамките на този втори инструмент собствеността върху акциите или другите инструменти на собственост се прехвърля на приобретателя с незабавно действие, като първоначалните собственици губят не само собствеността, но и качеството „акционер“ или „кредитор“ на кредитната институция в режим на преструктуриране. Така бившите акционери на кредитната институция в режим на преструктуриране, чиито акции са били прехвърлени в рамките на преструктурирането, вече не са акционери нито на тази кредитна институция, нито на нейния правоприемник и губят всички преки или непреки права върху прехвърлените активи, права или задължения. По този начин Директивата не допуска кредиторите и акционерите да могат с обратно действие да осуетят процедурата за преструктуриране, както и преследваните от нея цели, още повече че подобен иск би могъл да позволи на кредиторите и акционерите да избегнат с обратна сила загубите, които трябва да поемат първи.
Що се отнася до довода на жалбоподателите в главното производство за ограничаване на правото им на ефективна съдебна защита, що се отнася до правото им да предявят иск за унищожаване на договора за записване на акции или капиталови инструменти, преобразувани в акции, Съдът припомня, че това право, гарантирано в член 47 от Хартата, не е абсолютно и упражняването му може да се ограничава, когато това е обосновано от преследвани от Съюза цели от общ интерес. Свен това, макар да е налице ясен общ интерес да се гарантира в целия Съюз силна и съгласувана подкрепа на инвеститорите, не може да се счита, че при всички обстоятелства този интерес има предимство пред общия интерес, състоящ се в гарантирането на стабилността на финансовата система. Освен това, като задължава акционерите да поемат първи загубите, понесени от кредитна институция или инвестиционен посредник, Директивата цели да гарантира стабилността на финансовата система на Съюза, като се уточнява, че според тази директива процедурата за преструктуриране следва да се прилага само при тези извънредни икономически ситуации, характеризиращи се с изключителна неотложност, когато съответната кредитна институция или инвестиционен посредник не може да бъде ликвидиран(а) чрез обичайно производство по несъстоятелност, тъй като това би дестабилизирало финансовата система на Съюза. Следователно, макар разпоредбите на Директивата да не допускат предявяването на подобен иск за унищожаване на договора след приемането на решението за преструктуриране, Съдът подчертава по-специално, че мярката за преструктуриране, произтичаща от решението на Комисията за одобряване на схема за преструктуриране, може да бъде предмет на жалба за отмяна на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС. Подобна жалба допринася за ефективната съдебна защита на акционерите и кредиторите, също доколкото евентуалната отмяна на действието по преструктуриране би позволила да се предяви иск за унищожаване на договора за записване на акции или капиталови инструменти, преобразувани в акции.
Съдът прави извод, че разпоредбите на Директива 2014/59, и по-специално член 34, параграф 1, букви а) и б) и член 38 от нея, не допускат, след като акциите от дружествения капитал на кредитна институция в режим на преструктуриране са били напълно обезценени, лицата, придобили капиталови инструменти, преобразувани в акции на тази кредитна институция, които от своя страна впоследствие са били прехвърлени незабавно на друга кредитна институция в рамките на процедурата по преструктуриране, да предявят предвиден в националното право иск срещу последната за унищожаване на договора за записване на тези капиталови инструменти.
(
1
)	Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 2014 г., стр. 190).
(
2
)	По силата на Директива 2003/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно проспекта, който следва да се публикува, когато публично се предлагат ценни книжа или когато се допускат ценни книжа до търгуване, и за изменение на Директива 2001/34/ЕО (ОВ L 345, 2003 г., стр. 64; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 7, стр. 23), която е отменена, считано от 21 юли 2019 г., с Регламент (EС) 2017/1129 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно проспекта, който трябва да се публикува при публично предлагане или допускане на ценни книжа до търговия на регулиран пазар, и за отмяна на Директива 2003/71/ЕО (ОВ L 168, 2017 г., стр. 12).
(
3
)	Решение от 5 май 2022 г., Banco Santander (Преструктуриране на Banco Popular), C‑410/20, EU:C:2022:351.
(
4
)	Решение на FROB от 7 юни 2017 г. (BOE, бр. 155 от 30 юни 2017 г., стр. 55470).
(
5
)	В съответствие с член 6 от Директива 2003/71.
(
6
)	Член 53, параграф 3 от Директива 2014/59.
(
7
)	Член 60 от Директива 2014/59
(
8
)	Съгласно член 6 от Директива 2003/71.
(
9
)	По смисъла на член 53, параграф 3 и член 60, параграф 2, буква б) от Директива 2014/59.
(
10
)	Член 60, параграф 2, първа алинея, буква в) и параграф 3 от Директива 2014/59.
(
11
)	Посочени в член 60, параграф 3 от Директива 2014/59.
(
12
)	По-специално член 34, параграф 1, букви а) и б) и член 38 от Директива 2014/59.
(
13
)	Член 38, параграфи 1, 4, 6, 9, буква а) и параграф 13 от Директива 2014/59.