62021TJ0702_RES
Дело T‑702/21
Екобулкос ЕООД
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (първи състав) от 21 декември 2022 година
„Държавни помощи — Производство на електрическа енергия от възобновяеми източници — Жалба — Иск за установяване на неправомерно бездействие — Покана за действие — Допустимост — Задължение за действие — Липса“
Иск за установяване на неправомерно бездействие — Физически или юридически лица — Условия за допустимост — Предварителна покана за действие — Съществено процесуално изискване — Обхват
(член 265, втора алинея ДФЕС)
(вж. т. 17)
Иск за установяване на неправомерно бездействие — Условия за допустимост — Редовност на досъдебната процедура — Покана до институцията — Очертаване на предмета на спора — Разминаване между поканата за действие и исковата молба — Преценка
(член 265, втора алинея ДФЕС)
(вж. т. 19—24)
Иск за установяване на неправомерно бездействие — Задължение на Комисията да предприеме действия — Задължение за проверка на информация относно помощ, за която се твърди, че е неправомерна — Задължение било да се информира заинтересованата страна в случай на недостатъчни мотиви, било да се приеме решение след фазата на предварителното разглеждане — Неправомерно бездействие
(член 265 ДФЕС; член 4, член 12, параграф 1, втора алинея, член 15, параграф 1 и член 24, параграф 2, втора алинея от Регламент 2015/1589 на Съвета)
(вж. т. 27—30)
Помощи, предоставяни от държавите — Разглеждане на жалбите — Задължения на Комисията — Информация относно мярка за помощ, за която се твърди, че е неправомерна, която вече взета предвид в рамките на решение да не се повдигат възражения — Задължение за разглеждане — Липса — Информация, която не разкрива неправилно прилагане на разрешената мярка, нито въвеждане на нова помощ — Задължение за приемане на решение след фазата на предварителното разглеждане — Липса
(членове 107, 108 и 265, втора алинея ДФЕС; член 4, член 12, параграф 1, втора алинея, член 15, параграф 1 и член 24, параграф 2, втора алинея от Регламент 2015/1589 на Съвета)
(вж. т. 34—39)
Иск за установяване на неправомерно бездействие — Физически или юридически лица — Бездействия, във връзка с които може да се предяви иск — Несвоевременно разглеждане на жалба относно помощ, за която се твърди, че е неправомерна — Липса на неправомерно бездействие с оглед на срока за разглеждане, която да се изведе от липсата на задължение за действие
(член 265 ДФЕС; член 12, параграф 1, втора алинея и член 24, параграф 2 от Регламент 2015/1589 на Съвета)
(вж. т. 40)
Резюме
Дружество Екобулкос ЕООД е български производител на електрическа енергия, който притежава фотоволтаична централа, въведена в експлоатация на 19 май 2012 г.
С решение от 4 август 2016 г. (
1
) Европейската комисия приема, че българската схема за подпомагане на производството на енергия от възобновяеми източници, нотифицирана от българските власти (
2
), е съвместима с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС, и решава да не повдига възражения.
Така одобрената схема определя по-специално условията, при които производителите на електрическа енергия от възобновяеми енергийни източници могат да се ползват от преференциални изкупни цени. Тези условия са изменени през 2015 г. чрез въвеждане на правила за недопускане на натрупване (
3
) (наричани по-нататък „разглежданата мярка“). По-конкретно, за да се елиминира всякакъв риск от свръхкомпенсиране, тези правила изискват, когато се определя нивото на подпомагане, ако е необходимо, да се намали преференциалната изкупна цена чрез приспадане на сумата на инвестиционните помощи, получени въз основа на заявление, подадено преди 3 май 2011 г. — датата на влизане в сила на закона, с който се въвежда въпросната схема.
На 21 февруари 2020 г. Екобулкос подава жалба пред Комисията, в която поддържа, че Република България е предоставила на производителите на електрическа енергия от възобновяеми източници неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ под формата на преференциални изкупни цени, към които не се прилага никакво намаление по силата на разглежданата мярка. В подкрепа на твърденията си Екобулкос изтъква по-специално, че в резултат от разглежданата мярка при определянето на преференциалните изкупни цени се установява променливо ниво на подпомагане в зависимост от датата на подаване на заявлението за подпомагане. Ето защо тази мярка водела до нарушаване на равното третиране на съответните производители на енергия, което според жалбоподателя има дискриминационен характер.
С писмо от 7 октомври 2020 г. Комисията отговаря, като посочва, от една страна, че вече е разгледала въпросната мярка в рамките на процедурата, довела до приемането на положителното решение от 2016 г., и във връзка с това се позовава на различни елементи от анализа, които са изложени в мотивите на това решение. Ето защо тя счита, че вече е одобрила въведените през 2015 г. изменения, включително разглежданата мярка. От друга страна, Комисията посочва, че въз основа на предоставената в жалбата информация не е установила неправилно прилагане на разрешената мярка, нито нови мерки, които могат да представляват държавна помощ. Ето защо тя приканва Екобулкос да ѝ предостави, ако желае, всякаква допълнителна полезна информация, като в противен случай жалбата ще се счита за оттеглена.
В писмо от 7 ноември 2020 г. Екобулкос отново излага становището си и така поддържа доводите си, нещо, което прави и в едно последно писмо от 22 юни 2021 г. В това последно писмо, в което се уточнява, че то трябва да се счита за покана за действие по смисъла на член 265, втора алинея ДФЕС, Екобулкос освен това иска от Комисията да използва прерогативите си съгласно Регламент 2015/1589 (
4
) и да разпореди спиране на прилагането на спорните разпоредби до вземането на окончателно решение относно съвместимостта им с вътрешния пазар.
В този контекст на 30 октомври 2021 г. Екобулкос сезира Общия съд с иск за установяване на неправомерно бездействие с цел да се установи, че Комисията неправомерно не се е произнесла по жалбата му.
С решението си от 21 декември 2022 г. Общият съд отхвърля иска като неоснователен.
Това решение е от значение по две причини. Всъщност, от една страна, то предоставя възможност на Общия съд да разгледа въпроса за допустимостта на иск за установяване на неправомерно бездействие във връзка с очертаването на предмета на иска с поканата за действие, когато е налице разминаване, поне формално, между предмета на такава покана и иска за установяване на неправомерно бездействие. От друга страна, по същество, това решение дава повод на Общият съд да уточни при какви обстоятелства Комисията не е длъжна да се произнесе по жалба относно твърдяна мярка за държавна помощ, с която е сезирана, по-специално когато счита, че вече е разгледала въпросната мярка в предходно решение.
Съображения на Общия съд
Най-напред Общият съд разглежда възражение за недопустимост на Комисията, изведено от нарушение на съществено процесуално изискване. Всъщност според нея писмото от 22 юни 2021 г. не може да се счита за покана за действие по смисъла на член 265, втора алинея ДФЕС, като се има предвид разликата в правното основание между предявеното с тази покана искане и искането за установяване на неправомерно бездействие.
В това отношение Общият съд най-напред припомня, че поканата за действие по член 265, втора алинея ДФЕС очертава предмета на иска, който може да бъде предявен, ако съответната институция не се произнесе по нея в срок от два месеца. При това положение съгласно постоянната съдебна практика поканата за действие, която е формулирана на това основание, трябва да е достатъчно ясна и точна, за да позволи на съответната институция да разбере конкретно нейния предмет и че трябва да се произнесе по нея.
В случая, след като отчита разминаването, на което се позовава Комисията, Общият съд все пак отказва да приеме с оглед на тези принципи от съдебната практика, че това разминаване е такова, че да доведе до недопустимост на иска. При това положение Общият съд продължава своята проверка с анализ по същество — от гледна точка на припомнените по-горе релевантни критерии — на писмото от 22 юни 2021 г. с оглед на всички обстоятелства, изложени от жалбоподателя в хода на административното производство. В резултат на тази проверка тя констатира, че след изпращането на жалбата Екобулкос не е променяло главното си искане, а именно вземането на решение относно това дали разглежданата мярка е съвместима с правната уредба на държавните помощи, и че това искане е достатъчно ясно и точно по смисъла на посочената по-горе съдебна практика. Същото важи и за писмото от 22 юни 2021 г., въпреки формално различното искане в неговия петитум, поради което то трябва да се счита за покана за действие. При тези обстоятелства Общият съд приема, че искът трябва да се обяви за допустим.
По-нататък, що се отнася до основателността на искането за установяване на неправомерно бездействие, Общият съд припомня, че може да се произнесе по този въпрос едва след като провери дали към момента на отправяне на поканата за действие съответната институция е била длъжна да предприеме действия.
В случая, в областта на държавните помощи задълженията на Комисията при разглеждането на мярка, която може да представлява държавна помощ, са уредени от Регламент 2015/1589. По-конкретно член 15, параграф 1 от този регламент предвижда, че разглеждането на възможна неправомерна помощ завършва с приемането на формално решение (
5
). Така Комисията има задължение за действие само когато е извършила проверка на разглежданата мярка, като все пак се уточнява, че Комисията не е длъжна да извърши такава проверка, когато след подаването на жалба, не е получила достатъчно информация, която да ѝ позволи да я извърши (
6
).
В това отношение, на първо място, Общият съд констатира, че в решението си за съвместимост от 2016 г. Комисията е взела предвид измененията в закона от 2015 г., включително разглежданата мярка, което личи от мотивите на това решение. Следователно Комисията правилно е информирала жалбоподателя, че вече се е произнесла по разглежданата мярка. Както подчертава Общият съд обаче, нито една разпоредба от Регламент 2015/1589 не задължава Комисията да приеме ново решение относно съвместимостта на държавна помощ с вътрешния пазар, по която вече се е произнесла, след което добавя, че ако съществуваше такова задължение, то би позволило на всяка заинтересована страна да оспори анализа относно съвместимостта, включително след изтичане на срока за подаване на жалба за отмяна.
На второ място, доколкото Комисията е приела също, че въз основа на жалбата не може да се установи неправилно прилагане на разглежданата мярка, нито въвеждане на нова мярка, различна от вече разгледаната, Общият съд констатира, че Екобулкос по никакъв начин не е показало защо според него тази преценка е неправилна.
От изложеното следва, че към момента на отправяне на поканата за действие до Комисията тя не е имала задължение за действие. Тъй като липсва задължение за действие, жалбоподателят не може да се позове надлежно и на прекомерната продължителност на процедурата по разглеждане на жалбата му.
В заключение, тъй като в случая Комисията не може да бъде упрекната в неправомерно бездействие, Общият съд приема, че искът трябва да бъде отхвърлен.
(
1
)	Решение C (2016) 5205 final от 4 август 2016 г. по дело SA.44840 (2016/NN).
(
2
)	Съгласно уведомлението тази схема е уредена със Закона за енергията от възобновяеми източници (ЗЕВИ), в сила от 3 май 2011 г. (ДВ, бр. 35 от 3 май 2011 г.), както и с две наредби за регулиране на цените на електрическата енергия от 18 март 2013 г. и от 20 февруари 2004 г.
(
3
)	В случая става въпрос за параграф 18 от Закона за изменение и допълнение на Закона за енергетиката (ЗИД на ЗЕ) от 24 юли 2015 г. (ДВ, бр. 56 от 24 юли 2015 г.).
(
4
)	Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 [ДФЕС] (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9). В случая искането се отнася до член 13, параграф 1 от този регламент.
(
5
)	Съгласно член 4, параграфи 2, 3 и 4 от Регламент 2015/1589, към който препраща член 15, параграф 1 от Регламент 2015/1589, целта на това решение е да се констатира или че разглежданата мярка не представлява помощ, или че мярката е съвместима с вътрешния пазар, или напротив, че трябва да се започне официалната процедура по разследване предвид съмненията, които тя поражда.
(
6
)	Член 24, параграф 2 от Регламент 2015/1589, към който препраща член 12, параграф 1, втора алинея от същия регламент.