62020CC0211
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
G. PITRUZZELLA
представено на 7 април 2022 година (
1
)
Дело C‑211/20 P
Европейска комисия
срещу
Valencia Club de Fútbol, SAD
„Обжалване — Държавни помощи — Помощ, предоставена на някои професионални футболни клубове — Член 107, параграф 1 ДФЕС — Понятие за предимство — Държавни гаранции — Известие относно гаранциите — Цена на гаранцията, ориентирана спрямо пазара — Тежест на доказване — Задължение на Комисията за полагане на дължима грижа“
1.
Настоящото дело се отнася до жалба, подадена от Европейската комисия, с която тази институция иска от Съда да отмени решението от 12 март 2020 г., Valencia Club de Fútbol/Комисия (T‑732/16, EU:T:2020:98; наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което Общият съд на Европейския съюз отменя по жалба на Valencia Club de Fútbol, SAD (наричано по-нататък „Valencia CF“), Решение (ЕС) 2017/365 на Комисията от 4 юли 2016 година относно държав[н]а помощ SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP), приведена в действие от Испания в полза на Valencia Club de Fútbol, SAD, Hércules Club de Fútbol, SAD и Elche Club de Fútbol, SAD (
2
) (наричано по-нататък „спорното решение“).
2.
Настоящото обжалване ще даде повод на Съда да разгледа методологията, определена в Известието относно прилагането на членове [107 ДФЕС] и [108 ДФЕС] по отношение на държавните помощи под формата на гаранции (
3
) (наричано по-нататък „Известието относно гаранциите“), за да направи преценка относно съществуването на помощ при наличието на индивидуална публична гаранция — методология, която Общият съд твърди в обжалваното съдебно решение, че Комисията не е спазила. Съдът ще има и възможността да изясни допълнително обхвата на своята практика в областта на тежестта на доказване и на задължението на Комисията за полагане на грижа при определянето на съществуването на предимство, по-специално в контекста на предоставянето на индивидуална държавна гаранция.
I. Правна уредба
3.
Освен член 107 ДФЕС, в настоящото дело са релевантни точки 2.1, 2.2, 3.1, 3.2, 4.1 и 4.2 от Известието относно гаранциите.
II. Обстоятелствата по спора и спорното решение
4.
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 1—10 от обжалваното съдебно решение, към които препращам за повече подробности. За целите на настоящото производство ще се огранича да припомня следното.
5.
Valencia CF е професионален футболен клуб със седалище във Валенсия, Испания. Fundación Valencia е организация с нестопанска цел, чиято учредителна цел е да поддържа, разпространява и насърчава свързаните със спорта, културните и социалните аспекти на Valencia CF и връзката между него и привържениците му.
6.
На 5 ноември 2009 г. Instituto Valenciano de Finanzas (наричан по-нататък „IVF“), финансовата институция на Generalitat Valenciana (автономна област Валенсия, Испания), е предоставил на Fundación Valencia гаранция за банков заем в размер на 75 милиона евро от Bancaja (понастоящем Bankia), с който в рамките на увеличение на капитала Fundación Valencia придобива 70,6 % от акциите на Valencia CF (наричано по-нататък „мярка 1“) (
4
).
7.
Гаранцията е покривала 100 % от главницата на заема, плюс лихви и разходи по гарантираната трансакция. В замяна на това Fundación Valencia е трябвало да плаща годишна гаранционна премия от 0,5 % в полза на IVF. Като насрещна гаранция IVF е получил втори по ред залог върху акциите на Valencia CF, придобити от Fundación Valencia. Срокът на пораждащия гаранцията заем е бил шест години. Лихвата по пораждащия гаранцията заем е била най-напред 6 %, през първата година, след това едногодишен „Euro Interbank Offered Rate“ (Euribor) плюс 3,5 % марж, при минимална лихва от 6 %. Освен това е била наложена 1 % такса ангажимент. Графикът на плащане е предвиждал погасителна вноска за лихвата, считано от август 2010 г., и погасяване на главницата на два транша по 37,5 милиона евро, съответно на 26 август 2014 г. и на 26 август 2015 г. Предвидено е било гарантираното погасяване на заема (главница и лихва) да се финансира с продажбата на акциите на Valencia CF, придобити от Fundación Valencia.
8.
На 10 ноември 2010 г. IVF увеличава своята гаранция за Fundación Valencia с 6 милиона евро (наричано по-нататък „мярка 4“) (
5
).
9.
След като е информирана за тези гаранции, с решение от 4 юли 2006 г. (наричано по-нататък „решението за започване на процедурата“) (
6
), Комисията започва разследване с цел да провери съвместимостта на тези гаранции с разпоредбите на Съюза в областта на държавните помощи. В хода на разследването Комисията получава сведения и мнения по-специално от Кралство Испания, IVF, Valencia CF и от Fundación Valencia.
10.
Със спорното решение Комисията по-специално е заключила, че мярка 1 и мярка 4 представляват неправомерни държавни помощи.
11.
В това решение Комисията най-напред е заключила, че към момента на предоставяне на мерки 1 и 4 Valencia CF се e намирал в затруднено положение (
7
). Клубът обаче не се е намирал в изключително затруднено положение по смисъла на точка 2.2 и точка 4.1, буква a) от Известието относно гаранциите (
8
). Освен това Комисията е приела, че предвид финансовите затруднения, които е изпитвал този клуб преди привеждането в действие на мерките, можело да се приеме, че рейтингът му е от категорията CCC съгласно скалата за оценка на рейтинговата агенция Standard & Poor’s (
9
).
12.
По-нататък, в съображения 85—87 от спорното решение, съдържащи се в раздел 7.1.2, озаглавен „[и]збирателно предимство“, Комисията е взела предвид следното:
„(85)
По отношение на елемента на държавна помощ в мерките, всички от които включват държавни гаранции, Комисията взема под внимание Известието относно гаранциите […], раздели 2.2 и 3.2. [посоченото известие] предвижда изпълнението на определени условия да бъде достатъчно за Комисията, за да изключи наличието на държавна помощ, като например заемополучателят да не е изпитвал финансови затруднения и гаранцията да не покрива повече от 80 % от неизплатения остатък от заема или друго финансово задължение. Въпреки това, когато заемополучателят не заплаща цена, отчитаща риска за гаранцията, той получава предимство. Освен това, когато заемополучателят е предприятие, изпитващо финансови затруднения, без държавна гаранция той не би могъл да намери финансова институция, която да е готова да му даде заем при каквито и да било условия.
(86)
В тази връзка Комисията не е съгласна с аргумента на Испания, че условията на Известието относно гаранциите […] са изпълнени. При прилагането на тези критерии към разглеждания случай Комисията установява, че:
а)
Valencia CF […] [е изпитвал] финансови затруднения (вж. съображения 70—82 по-горе) по времето на предоставяне на мерки 1, […] и 4;
б)
Както е показано в съображения 7—9 по-горе, гаранциите са покривали повече от 100 % от пораждащите гаранциите заеми;
в)
Годишните гаранционни премии от 0,5 %—1 %, начислявани за въпросните гаранции, не могат да се приемат като отразяващи риска от неизпълнение на задълженията по гарантираните заеми предвид затрудненията на Valencia CF […], и по-специално техния висок коефициент дълг/собствен капитал или факта, че са имали отрицателен собствен капитал по времето на въпросните мерки.
(87)
Въз основа на гореизложеното Комисията заключава, че мерки 1, […] и 4 не отговарят на условията, определени в Известието относно гаранциите […], и поради това заема становището, че получателите на помощта не биха получили мерките при същите условия на пазара и следователно тези мерки са предоставили неправомерно предимство на получателите на помощта“.
13.
Съображение 93 от спорното решение, съдържащо се в раздел 7.2, озаглавен „[к]оличествено определяне на помощта“, гласи:
„(93)
Съгласно раздел 4.2 на Известието относно гаранциите […] Комисията счита, че за всяка гаранция размерът на помощта е равен на елемента на субсидиране в гаранцията, т.е. сумата, произтичаща от разликата между, от една страна, лихвеният процент по заема, действително приложен благодарение на държавната гаранция, плюс гаранционната такса, и от друга страна, лихвеният процент, който би бил прилаган по заем без държавната гаранция. Комисията отбелязва, че поради ограничения брой на подобни сделки на пазара, такъв анализ няма да предостави съдържателно сравнение. Ето […] защо Комисията ще използва съответния референтен процент, който е 1000 базисни пункта с оглед на затрудненията на трите футболни клуба и много ниската стойност на обезпеченията по заемите, плюс 124—149 базисни пункта като основните лихвени проценти на Испания по времето на мерките за помощ. И действително, всеки заем е бил секюритизиран със залог върху придобитите акции в клуба. Въпреки това последните се намираха в затруднено положение, т.е. те извършваха операции, които водеха до загуби, и не беше приет план за жизнеспособност, за да се докаже, че тези операции ще започнат да генерират печалби за техните акционери. Следователно загубите на тези клубове са били включени в стойността на акциите на същите клубове, като по този начин стойността на тези акции като обезпечение по заема е била близка до нула. Въз основа на изчисленията на Комисията размерът на помощта в разглежданите мерки би бил […] в случая на Valencia CF (19,193 млн. EUR по мярка 1 […])“.
III. Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
14.
На 20 октомври 2016 г. Valencia CF подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на спорното решение, като изтъква осем основания в подкрепа на жалбата си.
15.
В точки 116—138 от обжалваното съдебно решение, предмет на настоящото производство по обжалване, Общият съд уважава — единствено по отношение на мярка 1 (
10
) — третата част от първото основание, с която Valencia CF е изтъкнал, че Комисията неправилно е приела, че мярка 1 не е била предоставена по пазарна цена.
16.
Най-напред Общият съд приема, че от Известието относно гаранциите следва, че трябва предварително да се потърси евентуална пазарна цена — или на гаранцията, или на обуславящия я заем — от гледна точка на която да се сравнят условията по спорната сделка, за да се определи дали финансовият разход за заемополучателя е по-нисък от този, който той щеше да направи, ако трябваше да получи същото финансиране и същата гаранция по пазарни цени. За тази цел според Общия съд от точка 3.2, буква г) и точка 4.2. от Известието относно гаранциите следва, че Комисията трябва, на първо място, да провери дали цената, платена за гаранцията, е поне колкото съответната база за сравнение на премията за гаранция, която може да се намери на финансовите пазари; на второ място, когато липсва такава база за сравнение, тя трябва да сравни общия финансов разход за гарантирания заем (включително лихвения процент по заема и гаранционната премия) с пазарната цена на подобен негарантиран заем; накрая, на трето място, когато липсва пазарна цена на подобен негарантиран заем, следва да се използва референтният лихвен процент (
11
).
17.
Въз основа на това, като се позовава на съображение 85 и съображение 86, буква в) от спорното решение, Общият съд отбелязва, че Комисията не е посочила в доводите относно идентифицирането на дадено предимство каква е пазарната цена, от гледна точка на която е оценила разглежданата премия, и не е разгледала залога, предоставен на IVF като насрещна гаранция. Общият съд приема, че Комисията просто е извършила оценка на финансовото положение на жалбоподателя, за да заключи от нея, че размерът на гаранционната премия, плащана на IVF, не отговаря на пазарните условия. По-нататък Общият съд отбелязва, че в отговора си в рамките на процесуално-организационните действия Комисията е потвърдила, че предвид финансовото положение на жалбоподателя — предприятие в затруднение — няма пазарна цена, която може да служи като отправна точка за гаранционната премия. Поради това Общият съд стига до извода, че за да установи дали плащаната на IVF премия включва предимство, Комисията, от една страна, не е отчела всички релевантни характеристики на гаранцията и на обуславящия я заем, и по-специално наличието на дадени от заемополучателя обезпечения, и от друга, не е потърсила пазарна цена, от гледна точка на която да сравни разглежданата премия, тъй като е приела, че за предприятие в затруднение такава цена не съществува (
12
).
18.
По-нататък, в точки 130—133 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че в съображение 93 от спорното решение при количественото определяне на помощта Комисията е направила по-задълбочен анализ. Като се позовава обаче на отговора на Комисията в рамките на процесуално-организационните действия и на отговор на поставен в съдебното заседание въпрос, в който Комисията препраща към съдържанието на решението за започване на процедурата, Общият съд приема, на първо място, че Комисията не е проверила дали е налице „съответна референтна гаранционна премия, предлагана на финансовите пазари“. Според Общия съд Комисията обаче е презумирала, че няма финансова институция, която би била гарант на предприятие в затруднение, докато Известието относно гаранциите не предвижда обща презумпция, че в случаите на предприятие в затруднение не може да има пазарна цена. На второ място, Общият съд приема, че Комисията е сметнала, че е изпълнила задълженията си за разследване, свързани с наличието на пазарна цена на подобен негарантиран заем, като само е изразила съмненията си в тази насока в решението за започване на процедурата.
19.
Ето защо Общият съд упреква Комисията, на първо място, че е нарушила Известието относно гаранциите, като e презумирала, че няма финансова институция, която би била гарант на предприятие в затруднение, а оттук и че на пазара не е било възможно да се намери съответстваща база за сравнение на гаранционната премия. На второ място, Общият съд е приел, че Комисията не е изпълнила и задължението си да направи обща преценка, като вземе предвид всички релевантни за случая доказателства (
13
).
20.
На трето място, в точки 135—137 от обжалваното съдебно решение Общият съд също така упреква Комисията, че не е подкрепила в достатъчна степен от правна гледна точка констатацията, че е изключено наличието на пазарна цена на подобен негарантиран заем. В това отношение Общият съд посочва, че в решението за започване на процедурата Комисията просто е изразила съмненията си, че съществуват подобни сделки, без да е поискала от съответната държава членка или от други източници — а е имала такова правомощие — данни за наличието на заеми, подобни на обуславящия спорната сделка заем. Освен това според Общия съд Комисията не е изтъкнала никакви други получени в административното производство данни, които биха подкрепили твърденията ѝ, че няма достатъчен брой подобни сделки (
14
).
21.
Въз основа на тези съображения Общият съд уважава първото основание, изтъкнато от Valencia CF, и отменя спорното решение в частта му, която се отнася до мярка 1.
IV. Искания на страните
22.
С жалбата си Комисията иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение, доколкото в него Общият съд отменя спорното решение в частта му, която се отнася до мярка 1; да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и да не се произнася по съдебните разноски.
23.
Valencia CF иска от Съда главно да обяви за недопустима подадената от Комисията жалба; при условията на евентуалност, да отхвърли жалбата в нейната цялост и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
24.
Кралство Испания иска от Съда да отхвърли жалбата на Комисията и да я осъди да заплати съдебните разноски.
V. Анализ на жалбата
А.
Кратко изложение на доводите на страните
25.
В жалбата си Комисията изтъква само едно основание, с което твърди, че в точки 124—138 от обжалваното съдебно решение Общият съд е нарушил правото на Съюза, като е тълкувал неправилно член 107, параграф 1 ДФЕС, по-специално що се отнася до доказването на наличието на предимство. Единственото основание на Комисията се подразделя на три части.
26.
В първата част Комисията твърди, че Общият съд е тълкувал неправилно спорното решение и Известието относно гаранциите. Комисията отбелязва, че предвид специфичния характер на гарантираната сделка тя не е установила на пазара сделки, подобни на разглежданата гаранция, нито негарантирани заеми, подобни на заема, предмет на тази гаранция. Противно на постановеното от Общия съд обаче, Комисията никога не е приемала, че не съществува пазарна цена за съответната гаранционна премия и че следователно нито един пазарен оператор не би поел гаранцията по отношение на Valencia CF. Напротив, от съображение 93, буква а) от спорното решение следвало, че Комисията е изчислила какъв би бил пазарният лихвен процент, приложим към разглежданата гаранция. В това отношение от Известието относно гаранциите следвало, че при някои изключителни обстоятелства Комисията можела да приеме, че не е налице пазарна цена за дадена гаранция, но това не било така в спорното решение (
15
).
27.
Следователно съображенията, изложени в точки 124—130 от обжалваното съдебно решение, се основавали на неправилно тълкуване на спорното решение. По-специално в точка 124 от обжалваното съдебно решение Общият съд разгледал частично и избирателно спорното решение. Той взел предвид отделно последното изречение от съображение 85, което, макар и неточно, не било в основата на спорното решение. Вместо това то се основавало на недостатъчната цена, платена за гаранцията, а не на невъзможността да се получи гаранция или заем на пазара. Комисията не поставя под въпрос възможността да съществува пазарна цена, дори когато е предоставена гаранция в полза на предприятие в затруднено положение. Следователно точки 127—129 от обжалваното съдебно решение били ирелевантни.
28.
Освен това обжалваното съдебно решение се основавало на неправилно тълкуване на Известието относно гаранциите, от което Общият съд е обобщил само няколко кратки откъса, без да следва логиката му. На първо място, Общият съд неправилно приел, че използването на референтните лихвени проценти е сравнимо с презумпция, когато използването на тези проценти било неразделна част от емпиричен анализ, чиято цел е да се установи показател за пазарната цена на гаранцията. На второ място, Общият съд тълкувал неправилно Известието относно гаранциите като предвиждащо строга йерархия между пазарните методи и референтните методи за определяне на наличието на помощ и за количественото ѝ измерване. Всички предвидени в него методи обаче имали за цел да определят пазарната цена на гаранцията и се основавали на пазарни данни. На трето място, използването на референтния лихвен процент не предполагало неизпълнение на задължението за извършване на обща преценка, отчитаща всички релевантни за случая доказателства.
29.
Във втората част на единственото основание на жалбата Комисията твърди, че Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, що се отнася до тежестта на доказване на наличието на предимство, произтичащо от индивидуална гаранция, и до задължението на Комисията за полагане на грижа. По-специално Общият съд наложил на Комисията прекомерна тежест на доказване, за да установи, че държавна гаранция не е била предоставена при пазарни условия.
30.
Комисията подчертава, че в случая, на първо място, в решението за откриване на процедурата тя е изразила съмнения относно наличието на подобни гаранции на финансовия пазар и е посочила, че операторите на пазара, изглежда, не са склонни да поемат риска от неплатежоспособност на получателите. На второ място, Комисията поканила също държавата членка и заинтересованите страни да изразят мнения в това отношение, като е поискала от Кралство Испания да ѝ предостави цялата релевантна информация за целите на преценката на помощта. На трето място, според Комисията в мнението си относно решението за откриване на процедурата Fundación Valencia е изразила съмнения относно съществуването на подобни гаранции на пазара.
31.
Комисията счита, че е изпълнила задължението си за доказване, за да установи наличието на предимство по смисъла на съдебната практика, когато, както в настоящия случай, излага в решението за започване на процедурата съображения, основани на затрудненията на предприятието — получател на гаранцията, както и на характеристиките на тази гаранция, от които извежда рейтинга на предприятието, и когато, след като е поканила държавата членка и заинтересованите страни да изразят мнения в това отношение, като е поискала да предоставят цялата релевантна информация за целите на преценката на помощта, нищо в преписката не навежда на мисълта, че подобни сделки съществуват на пазара (обстоятелство, потвърдено и от заинтересованите страни). При тези обстоятелства задължението за полагане на грижа не изисквало Комисията да издирва доказателства, чието съществуване е малко вероятно или чисто хипотетично. Не съществувала никаква логическа причина, поради която при такива обстоятелства Комисията освен това да бъде задължена да упражни правомощията си по отношение на държавата членка, трети заинтересовани страни или други източници. Поканата, отправена в решението за започване на процедурата, била достатъчна, за да може държавата членка и/или заинтересованите страни да я уведомят за подобни сделки, когато такива съществуват. По принцип държавата членка, която твърди, че е действала като разумен частен оператор, работещ в условията на пазарна икономика, трябва да е проверила дали подобни сделки съществуват на пазара. Публичните органи и получателят по мярката били в по-добра позиция от Комисията, за да установят съществуването на подобни сделки. Освен това Комисията не можела да бъде приканвана да предостави отрицателни доказателства. Практиката както на Съда, така и на Общия съд потвърждавали този подход.
32.
По-общо, що се отнася до доказването на наличието на помощ, Комисията счита, че е длъжна да използва специфичните си правомощия за разследване само когато не разполага с достатъчно доказателства, за да установи, че помощта съществува, когато узнае за съществуването на важно доказателство, с което тя не разполага и което може да повлияе на преценката ѝ за наличието на помощ или когато е разумно да се предположи, че данните, с които разполага, са непълни. Нито една от тези хипотези не била налице в настоящия случай.
33.
В третата част на единственото си основание за обжалване Комисията твърди, че Общият съд изопачил фактите, като е приел в точка 137 от обжалваното съдебно решение, че „Комисията не изтъква никакви други получени в административното производство данни, които биха подкрепили твърденията ѝ, че няма достатъчен брой подобни сделки“. Всъщност в съдебното заседание пред Общия съд тя се позовала на съмненията, изразени от Fundación Valencia относно съществуването на посочените в точка 30 подобни гаранции на пазара — обстоятелство, на което тя също така е основала решението си.
34.
В самото начало Valencia CF повдига възражение за недопустимост, в което твърди, че жалбата трябва да се обяви за недопустима. По същество Valencia CF и Кралство Испания оспорват доводите на Комисията.
Б.
Правен анализ
1. По допустимостта на жалбата
35.
В самото начало следва да се анализира възражението за недопустимост на жалбата, повдигнато от Valencia CF.
36.
Valencia CF изтъква, на първо място, че Комисията не посочва с необходимата точност кои мотиви на обжалваното съдебно решение оспорва. На второ място, Valencia CF изтъква, че след като Известието относно гаранциите не представлява инструмент на позитивното право на Съюза, евентуалното му нарушение не можело да се квалифицира като правен въпрос, който Съдът да може да анализира в рамките на производство по обжалване. На трето място, според Valencia CF Комисията само повтаряла вече изложените пред Общия съд основания и доводи и целяла да получи нова преценка на фактите, което било недопустимо на етапа на обжалването.
37.
Считам, че повдигнатото от Valencia CF възражение за недопустимост трябва да бъде отхвърлено.
38.
Най-напред, в жалбата си Комисията ясно посочва точките и откъсите от обжалваното съдебно решение, които са предмет на нейните критики. Освен това, както личи от точки 25—33 по-горе, твърдените грешки при прилагане на правото, в които Комисията упреква Общия съд, ясно следват от изложените от нея доводи.
39.
Всъщност Комисията най-напред оспорва направеното от Общия съд тълкуване на спорното решение. В това отношение Съдът вече е постановил, че основанията, насочени срещу тълкуване на решение на Комисията, направено от Общия съд, са допустими в рамките на производство по обжалване (
16
). По-нататък Комисията оспорва направеното от Общия съд тълкуване на Известието относно гаранциите. В това отношение следва да се припомни, че както е видно от постоянната съдебна практика, в специфичната област на държавните помощи Комисията е обвързана от рамките и известията, които приема, доколкото те не се отклоняват от нормите на Договора (
17
). От това следва, че щом Общият съд е упрекнал Комисията в нарушение на Известието относно гаранциите, то основание, с което се оспорва тълкуването на това известие, трябва да се приеме за допустимо. По същия начин твърдяното неспазване на правилата, приложими в областта на доказването, представлява правен въпрос, който е допустим на етапа на обжалването (
18
).
40.
От гореизложеното следва, че противно на твърдяното от Valencia CF, жалбата на Комисията няма за цел нито да повтори вече изложените пред първата инстанция основания и доводи, нито да постави под въпрос извършената от Общия съд преценка на фактите и доказателствата.
2. По съществото на спора: по единственото основание на жалбата
41.
По същество смятам, че за да се отговори на доводите, изтъкнати от Комисията в жалбата ѝ, най-напред е необходимо да се изложат някои съображения по Известието относно гаранциите (раздел a), както и да се припомнят принципите, изведени в съдебната практика относно тежестта на доказване и задължението на Комисията за полагане на грижа при преценката за наличие на предимство по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС (раздел б). Въз основа на изложеното след това ще анализирам единственото основание на жалбата, изтъкнато от Комисията (раздел в).
а) По Известието относно гаранциите
42.
От точка 1.1 от Известието относно гаранциите е видно, че то дава насоки относно принципите и методологията, на които се основава Комисията, за да прилага разпоредбите на Договорите относно държавните помощи към държавните гаранции. Съгласно припомнената в точка 39 по-горе съдебна практика то обвързва Комисията, но не и Съда (
19
).
43.
Както следва от точки 2.1 и 2.2 от посоченото известие, ползата от държавна гаранция е, че рискът, свързан с неплащането на гарантирания заем, се поема от държавата. Поемането на такъв риск по принцип би трябвало да бъде възнаградено с подходяща премия. Предимство по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС е налице, когато държавата се отказва от цялата или от част от премията, което води до изтичане на ресурси от държавата и същевременно до полза за предприятието.
44.
Съгласно практиката на Съда (
20
) от Известието относно гаранциите (
21
) следва, че преценката за определяне дали е налице предимство и следователно помощ се основава на „принципа на инвеститора, опериращ при пазарна икономика“. Целта на тази преценка е да се провери дали гаранцията е предоставена при условия, които биха били приемливи за частен оператор, действащ при нормални условия на пазарна икономика.
45.
За тази цел Известието относно гаранциите предвижда извършването на анализ, чиято цел е да се определи най-напред дали разумен частен инвеститор би предоставил или не на получателя подобна гаранция при същите условия и на същата цена като разглежданата. Ако не, налице е предимство и следователно помощ, която на втори етап трябва да бъде изчислена количествено, като се определи на каква цена при конкретните обстоятелства в случая разумният частен инвеститор евентуално би предоставил подобна гаранция. Размерът на помощта по принцип ще бъде равен на разликата между действително платената цена за гаранцията и цената, която разумен частен инвеститор би поискал, за да предостави такава гаранция.
46.
Структурата на Известието относно гаранциите следва тази схема на два етапа. Всъщност най-напред, то посочва в точка 3 някои кумулативни условия, чието наличие изключва съществуването на държавна помощ. Що се отнася по-специално до индивидуалните гаранции като разглежданата в настоящото производство, в точка 3.2 от Известието относно гаранциите се посочва, че е достатъчно да са изпълнени няколко посочени там условия, за да се изключи съществуването на държавна помощ. Тези условия са: заемополучателят да не е във финансово затруднение (буква a); размерът на гаранцията да може да бъде надлежно изчислен в момента на предоставянето (буква б); гаранцията да не покрива повече от 80 % от заема (буква в); за гаранцията да е платена цена, ориентирана спрямо пазара (буква г).
47.
Известието относно гаранциите не уточнява изрично последиците от неспазването на тези условия. Следва обаче да се приеме, че ако едно или повече от тези условия не са изпълнени, това не означава автоматично и непременно, че е налице държавна помощ. Неспазването на едно или повече от тези условия показва, че съществува индиция за наличието на помощ, което предполага необходимост от по-подробен анализ. В този контекст условието, посочено в точка 3.2, буква г), а именно за гаранцията да е платена цена, ориентирана спрямо пазара, е от особено значение. Ако то не е спазено, т.е. ако разглежданата държавна гаранция е предоставена на цена, по-ниска от пазарната, няма съмнение, че въпросната мярка може да предостави предимство на получателя и следователно представлява държавна помощ.
48.
Точка 3.2, буква г) от Известието относно гаранциите посочва подробно критериите, които трябва да се използват, за да се определи дали разглежданата гаранция е предоставена или не на ориентирана спрямо пазара цена.
49.
В първи и втори параграф от тази точка се пояснява, че за тази цел следва най-напред да се провери наличието на „съответна[…] база за сравнение на премията за гаранция, която може да се намери на финансовите пазари“. В случай че не е възможно да се намери такава база за сравнение, тогава „общият финансов разход за гарантирания заем, включително лихвения процент по заема и премията за гаранция, трябва да бъде сравнен с пазарната цена за подобен негарантиран заем“.
50.
По-нататък, в трети параграф от посочената точка се уточнява, че и в двата случая, за да се определи съответната пазарна цена, трябва да се направи анализ на основните характеристики на гаранцията и на съответния заем, което трябва особено да подпомогне класирането на заемополучателя посредством степента на риска.
51.
Ако с оглед на анализа относно горепосочените параметри Комисията стигне до извода, че предоставената гаранция дава на получателя предимство по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, на следващ етап следва да се определи количествено размерът на помощта. В точка 4 от Известието относно гаранциите се съдържат указания относно критериите, които следва да се използват за това количествено определяне.
52.
Както вече беше посочено, в него се посочва, че по принцип размерът на помощта ще бъде равен на разликата между реално платената цена за гаранцията и цената, която разумен частен инвеститор би поискал, за да предостави такава гаранция.
53.
В някои случаи обаче е възможно, ако предприятието се намира в крайно затруднено положение и поради това вероятността заемополучателят да не изплати заема е особено висока, никой разумен частен инвеститор да не предостави гаранцията. В този случай, предвиден в точка 2.2 и в точка 4.1, буква а) от Известието относно гаранциите, пазарната цена на гаранцията не съществува, тъй като нито един инвеститор не би бил склонен да я предостави. В такъв случай, който съгласно точка 4.1., буква а) от Известието относно гаранциите е налице само при „изключителни обстоятелства“, размерът на помощта ще бъде равен на самия размер на гаранцията. Това се обяснява с факта, че от една страна, тъй като не съществува пазарна цена за предоставянето на тази гаранция, размерът на помощта не може да се определи като разликата между действително платената цена и фактор, който не съществува. От друга страна, тъй като рискът от неизпълнение на задълженията е особено висок, държавата много вероятно ще бъде принудена да изплати пълния размер на гарантираната сума (
22
).
54.
Извън тази специфична хипотеза, за да се определи количествено помощта, следва да се установи пазарна цена за предоставянето на гаранцията, с която да се сравни реално платената цена за разглежданата гаранция.
55.
В това отношение в точка 4.2 от Известието относно гаранциите се посочва, че когато пазарът не предоставя гаранции за съответния вид транзакция, не съществува пазарна цена за гаранцията. Това трябва да се разбира в смисъл не че е налице положение като посоченото в точка 53 по-горе, а по-скоро в смисъл, че няма „емпирично“ разполагаема пазарна цена, но тя може да бъде формирана. В този случай помощта трябва да бъде количествено определена, като се изчисли „разлика[та] между специфичния пазарен лихвен процент, който това дружество би трябвало да плати без гаранцията, и получения благодарение на държавната гаранция лихвен процент, след като се отчетат всички направени изплащания на премии“. Съгласно същата точка от посоченото известие, „ако не е налице пазарен лихвен процент и ако държавата членка желае да използва референтната ставка като заместител, […] условията, определени в съобщението за референтни ставки […], са валидни за изчислението на интензитета на помощта на индивидуалната гаранция“.
б) Принципи, изведени от съдебната практика относно тежестта на доказване и задължението на Комисията за полагане на грижа, що се отнася до доказването на наличието на предимство
56.
Съгласно постоянната практика на Съда Комисията е длъжна да посочи доказателство за наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, а поради това и доказателство за изпълнението на условието за предоставяне на предимство на получателите (
23
).
57.
Също съгласно постоянната съдебна практика, когато принципът на частния инвеститор е приложим, Комисията носи тежестта да докаже, като вземе предвид по-специално предоставената от съответната държава членка информация, че условията за прилагане на този принцип са изпълнени (
24
).
58.
За тази цел Комисията следва да направи обща преценка, като вземе предвид всяко релевантно за случая доказателство, което ѝ позволява да определи дали предприятието получател явно не би получило подобни облекчения от такъв частен инвеститор (
25
). Съгласно съдебната практика за целите на прилагането на критерия за частния инвеститор са релевантни единствено наличните доказателства и развитието, което е предвидимо към момента на вземането на решението да се приеме мярката (
26
).
59.
В това отношение, в интерес на правилното прилагане на свързаните с държавните помощи основни правила на Договора за функционирането на ЕС Комисията е длъжна да проведе процедурата по разследване на атакуваните мерки надлежно и безпристрастно, за да може при приемане на окончателното решение да разполага с възможно най-пълната и надеждна информация за тази цел (
27
).
60.
По-специално, когато се установи, че критерият за частния оператор е приложим, Комисията трябва да поиска от съответната държава членка всички релевантни данни, които ще ѝ позволят да провери дали условията за прилагане на този критерий са изпълнени (
28
).
61.
Всъщност, тъй като Комисията не познава непременно пряко обстоятелствата, при които е взето дадено решение за приемане на определена мярка, тя трябва да се основе за целите на прилагането на този критерий до голяма степен на обективните и проверими доказателства, представени от съответната държава членка, за да установи, че са изпълнени условията за прилагане на критерия за частния инвеститор (
29
).
62.
Въпреки това, дори когато посочената институция е изправена срещу държава членка, която не изпълнява задължението си за съдействие и не ѝ е предоставила информацията, която тя ѝ е разпоредила да даде, тя е длъжна да основава решенията си на данни с известна надеждност и съгласуваност, които представляват достатъчна основа, за да се направи заключение, че дадено предприятие се е възползвало от предимство, представляващо държавна помощ, и поради това са от естество да обосноват заключенията, до които тя достига (
30
).
63.
Всъщност, тъй като връщането на разглежданата помощ от нейния получател цели именно да отстрани нарушението на конкуренцията, причинено от определено конкурентно предимство, и по този начин да възстанови положението, предшестващо плащането на помощта, Комисията не може да предполага, че дадено предприятие се е ползвало от предимство, представляващо държавна помощ, като се основава само на отрицателна презумпция, опираща се на липсата на информация, която позволява да се направи обратното заключение, при липсата на други данни от естество да установят със сигурност съществуването на такова предимство (
31
).
в) По единственото основание за обжалване
64.
Единственото основание, изтъкнато от Комисията срещу обжалваното съдебно решение, следва да се анализира в светлината на гореизложените съображения.
65.
За да се провери дали анализът на Общия съд е правилен с оглед на изложените от Комисията твърдения за нарушения, според мен е необходимо да се започне с разглеждане на спорното решение в светлината на обжалваното съдебно решение.
66.
В това отношение в раздел 7.1.2 от спорното решение Комисията най-напред установява наличието на избирателно предимство, а след това в раздел 7.2 определя размера на помощта.
67.
В рамките на раздел 7.1.2 Комисията най-напред установява в съображения 73—77, че Valencia CF се е намирал в затруднено положение, но в съображение 80 изключва възможността той да се е намирал в изключително затруднено положение. В това отношение в точки 51—106 от обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля доводите на Valencia CF, целящи да поставят под въпрос извършения от Комисията анализ относно затрудненото положение на посоченото дружество. Тази част от обжалваното съдебно решение не се оспорва и следователно е извън обхвата на настоящото обжалване.
68.
След това, в съображения 81—83 от спорното решение, от това затруднено положение Комисията стига до извода, че е възможно да се приеме, че рейтингът на Valencia CF е от категорията CCC съгласно стандартната методология, използвана от агенциите за кредитен рейтинг (по-специално Standard & Poor’s). Въпреки че Valencia CF е оспорил този анализ както в третата част от първото основание на жалбата си в първоинстанционното производство, уважена от Общия съд, така и в писмения си отговор в рамките на настоящото производство по обжалване, следва да се отбележи, че в обжалваното съдебно решение Общият съд не е поставил под въпрос този анализ и произтичащото от него заключение. Следователно те не попадат в обхвата на настоящото обжалване.
69.
По-нататък, в съображение 85 от спорното решение, възпроизведено в точка 12 по-горе, Комисията се позовава на Известието относно гаранциите, като посочва, че анализът ѝ се основава на него и припомня някои негови принципи. Общият съд споменава това съображение, и по-специално последното изречение от него, в точка 124 от обжалваното съдебно решение. Както самата Комисия признава, последното изречение е явно неточно (
32
).
70.
Същинският анализ на случая обаче се съдържа в съображения 86 и 87 от спорното решение.
71.
По-конкретно в съображение 86 Комисията констатира, че посочените в точка 3.2 от Известието условия не са налице. По-конкретно Комисията установява: a) че Valencia CF е предприятие в криза (вж. точка 3.2, буква a) от Известието относно гаранциите); б) че гаранцията покрива повече от 100 % от заема (вж. точка 3.2, буква в) от посоченото известие) и че в) гаранционна премия от 0,5 % не отразява риска от неплатежоспособност за гарантирания заем и следователно цената на гаранцията не може да се счита за цена, ориентирана спрямо пазара (вж. точка 3.2, буква г) от посоченото известие).
72.
Въз основа на този анализ в съображение 87 Комисията заключава, че разглежданите мерки не отговарят на условията, определени в Известието относно гаранциите, и че „поради това […] получателите на помощта не биха получили мерките при същите условия на пазара“.
73.
От направения по-горе анализ следва, че в точка 125 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно е констатирал, че в доводите относно идентифицирането на наличие на предимство, а именно в раздел 7.1.2 от спорното решение, Комисията не е посочила каква е пазарната цена, от гледна точка на която оценява разглежданата премия.
74.
Едва в съображение 93 от спорното решение — а именно в раздел 7.2, посветен на размера на помощта — Комисията отбелязва, че „лихвеният процент, който би бил прилаган по заем без държавната гаранция […] няма да предостави съдържателно сравнение“, „поради ограничения брой на подобни сделки на пазара“.
75.
В това отношение следва да се припомни, че както е посочено в точки 48—50 по-горе, съгласно Известието относно гаранциите, за да се определи дали при прилагане на „принципа на инвеститора, опериращ при пазарна икономика“, за гаранцията е платена цена, ориентирана спрямо пазара, е необходимо най-напред да се провери дали „цената, платена за гаранцията, е поне колкото съответната база за сравнение на премията за гаранция, която може да се намери на финансовите пазари“, а ако не може да бъде намерена такава база за сравнение, „общият финансов разход за гарантирания заем, включително лихвения процент по заема и премията за гаранция, трябва да бъде сравнен с пазарната цена за подобен негарантиран заем“.
76.
В системата на Известието относно гаранциите определянето на тези референтни цени (а именно „базата за сравнение на премията за гаранция, която може да се намери на финансовите пазари“, а когато липсва такава — „пазарната цена за подобен негарантиран заем“), когато е възможно те да бъдат установени, изглежда решаващо за квалифицирането на разглежданата гаранция като държавна помощ.
77.
В това отношение от преписката и от точки 125 и 131 от обжалваното съдебно решение е видно, че в рамките на процесуално-организационните действия Общият съд е отправил изричен въпрос до Комисията, за да провери основанието на горепосочения извод, съдържащ се в съображение 93 от спорното решение, от който по същество следва, че не съществуват „подобни негарантирани заеми“, които да се използват като база за сравнение, за да се определи дали цената, платена за разглежданата гаранция, е била ориентирана или не спрямо пазара.
78.
На този въпрос Комисията отговаря, че предвид финансовото положение на Valencia CF — предприятие в затруднение — тя е приела, че няма пазарна цена, която може да служи като отправна точка за разглежданата премия. По-нататък в отговора си Комисията уточнява, че „с други думи, тя не е била в състояние да намери подобни сделки с премии, плащани от финансови институции, тъй като тези институции не подкрепят толкова рискови операции като поемането на гаранции в полза на предприятия с рейтинг CCC“. След това Комисията се позовава на точка 3.3 от Известието относно гаранциите, от която е видно, че не съществува референтен лихвен процент за пазара на заемите, отпуснати на предприятия, на които е определен рейтинг CCC. Тя добавя също, че в административната преписка нищо не сочи обратното.
79.
От този отговор на въпроса на Общия съд е видно, че Комисията по същество е направила извод — от обстоятелството, че след направения от самата нея анализ Valencia CF „[може да се разглежда]“ (
33
) като имащ рейтинг от категорията CCC — че нито една финансова институция не би подкрепила толкова рискова операция като поемането на гаранция в полза на Valencia CF и че следователно поради тази причина и при липсата на данни в обратен смисъл в преписката трябва да се изключи съществуването на „подобни негарантирани заеми“, които да бъдат използвани като база за сравнение с разглежданата гаранция.
80.
В това отношение отбелязвам, че извън факта, че този довод, който е в основата на съдържащия се в съображение 93 от спорното решение извод, изобщо липсва в текста на спорното решение, той изглежда се основава на съображения, които бихме могли да определим като „логически правдоподобни“, но които в действителност не се основават на истински доказателства.
81.
Наистина е възможно, както счита Комисията, да се приеме, че финансовите институции обикновено не сключват гаранционни сделки с предприятия с рейтинг CCC, макар че в интерес на истината в подкрепа на това твърдение Комисията се позовава единствено на точка 3.3 от Известието относно гаранциите. В настоящия случай обаче заключението, че не съществуват „подобни негарантирани заеми“, които да се използват като база за сравнение, за да се определи дали цената, платена за разглежданата гаранция, е била ориентирана или не спрямо пазара, донякъде се основава на два извода, а именно: от една страна, изводът, че поради затрудненото финансово положение на Valencia CF дружеството „може да се разглежда“ като имащо рейтинг от категорията CCC; следователно този рейтинг е предоставен на Valencia CF от самата Комисия (
34
); от друга страна, изводът, че вследствие на предоставянето на този рейтинг нито една финансова институция не би сключила подобна сделка с Valencia CF.
82.
Съмнявам се, че извод, основан изключително на това логически правдоподобно съображение, може да се счита за съответстващ на изискванията относно тежестта на доказване на наличието на предимство и относно задължението на Комисията за полагане на грижа, произтичащи от посочената в точки 56—63 по-горе съдебна практика.
83.
Всъщност, както бе посочено в точка 57 по-горе, тежестта да докаже, че условията за прилагане на принципа на частния оператор не са изпълнени, се носи от Комисията. Тази тежест, както е тълкувана в съдебната практика, изисква от Комисията да се основава на данни, които могат да установят със сигурност съществуването на предимство, и не ѝ позволява да се ограничава до прости изводи, макар и правдоподобни, или да се основава на отрицателни презумпции, без тази институция да е в състояние да докаже, че поне се е опитала да провери конкретно основателността на тези изводи чрез данни с известна надеждност и съгласуваност, които представляват достатъчна основа за заключенията, до които тя достига, и които следователно могат да обосноват тези заключения. Всъщност от припомнената в точка 59 по-горе постоянна съдебна практика е видно, че Комисията трябва да проведе процедурата по разследване надлежно и безпристрастно, за да може при приемане на окончателното решение да разполага с възможно най-пълната и надеждна информация за тази цел. Задължението на Комисията за полагане на грижа не ѝ позволява да основава заключенията си само на „логически правдоподобни“ съображения, без изобщо да се опита да получи конкретна информация в подкрепа на заключението си.
84.
В този смисъл не съм съгласен с тезата на Комисията, посочена в точка 31 по-горе, че в положение като това в настоящия случай следва да се приеме, че тя е изпълнила задължението си за доказване, както и задължението си за полагане на грижа по смисъла на съдебната практика. Според мен в случай като настоящия Комисията всъщност не може въз основа на дедуктивни разсъждения да заключи, че не съществуват „подобни негарантирани заеми“, които да се използват като база за сравнение, за да се определи дали цената, платена за разглежданата гаранция, е ориентирана спрямо пазара, като само е поискала от държавата членка и заинтересованите страни да представят мнения по решението за започване на процедурата и по съдържащите се в него заключения и като е посочила, че нищо в преписката не води до извода, че съществуват подобни сделки на пазара.
85.
Всъщност, разбира се, както е видно от съдебната практика, посочена в точки 57 и 61 по-горе, в областта на държавните помощи Комисията до голяма степен се основава на предоставената от държавата членка информация. Въпреки това, от една страна, от посочената в точка 60 съдебна практика е видно също, че Комисията трябва да поиска от съответната държава членка всички релевантни данни, които ще ѝ позволят да провери дали условията за прилагане на принципа за частния инвеститор са изпълнени. Простото искане за представяне на коментари по решението за започване на процедурата не ми изглежда сходно с такова искане за информация. От друга страна, от посочената в точка 62 съдебна практика следва също, че дори когато държавата членка не оказва съдействие, Комисията все пак е длъжна да основава решенията си на данни с известна надеждност и съгласуваност, които представляват достатъчна основа за нейните заключения. Следователно тя не може да се основава само на логически правдоподобни дедуктивни разсъждения.
86.
Това не означава, че Комисията трябва да издирва доказателства, чието съществуване е чисто хипотетично или че тя трябва да упражни специфичните си правомощия за разследване извън случаите, когато това е необходимо. Това означава само че задължението ѝ за полагане на грижа не ѝ позволява в случай като настоящия да се основе изключително на логически правдоподобно разсъждение, без изобщо — поне да опита — да обоснове заключението си на конкретна информация, която може да бъде в основата на заключението ѝ, че следва да се изключи съществуването на „подобни негарантирани заеми“, които да бъдат използвани като база за сравнение с разглежданата гаранция.
87.
От всичко гореизложено следва, че не може да се приеме, както твърди Комисията, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото и е наложил на тази институция прекомерна тежест на доказване, когато в точка 135 от обжалваното съдебно решение е заключил, че в съображение 93 от спорното решение Комисията неправилно е изключила съществуването на пазарна цена на подобен негарантиран заем „поради ограничения брой на подобни сделки на пазара“, тъй като тази констатация не е подкрепена в достатъчна степен от правна гледна точка. От това следва, че втората част от единственото основание на жалбата, подадена от Комисията, трябва да се отхвърли.
88.
Тази грешка, допусната от Комисията — по отношение на обстоятелство, което, както беше посочено в точки 75 и 76 във връзка с точки 48—50, е решаващо в анализа, предвиден в Известието относно гаранциите за квалифициране като държавна помощ на държавна гаранция като разглежданата — според мен е достатъчна и да обоснове заключението на Общия съд в точка 134 от обжалваното съдебно решение, че в настоящия случай Комисията е нарушила това известие. Всъщност анализът в съответствие с посоченото известие предполага извършването на щателна проверка за евентуалното съществуване на пазарна цена за подобен негарантиран заем. От това следва, че според мен и първата част от единственото основание на жалбата на Комисията във всеки случай трябва да се отхвърли.
89.
Що се отнася до третата част от единственото основание на жалбата на Комисията, изведено от твърдяно изопачаване на фактите от Общия съд и обобщено в точка 33 по-горе, следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда изопачаването трябва ясно да личи от материалите по делото, без да е необходимо да се прибягва до нова преценка на фактическите обстоятелства и на доказателствата (
35
).
90.
Комисията твърди, че като е приел в точка 137 от обжалваното съдебно решение, че Комисията не е изтъкнала никакви други получени в административното производство данни, които подкрепят твърденията ѝ, че няма достатъчен брой подобни сделки, Общият съд е изопачил фактите, тъй като се е основал и на съмненията относно съществуването на подобни гаранции на пазара, изразени от Fundación Valencia в коментарите ѝ по решението за започване на процедурата.
91.
В това отношение отбелязвам, от една страна, че няма никакво посочване на евентуални съмнения, изразени от Fundación Valencia нито в спорното решение, нито в посочения по-горе отговор на Комисията на разпоредените от Общия съд процесуално-организационни действия. От друга страна, във всеки случай обикновеният прочит на откъса от посоченото от Комисията мнение на Fundación Valencia показва, че тя само е потвърдила, че „не е знаела“ дали на пазара съществуват или не сходни гаранции, а не е изразила, както твърди Комисията, съмнения относно тяхното съществуване. При тези условия според мен Общият съд не може да бъде упрекнат, че е изопачил фактите и следователно и третата част на единственото основание за обжалване на Комисията, не може да бъде уважено.
92.
В заключение, от гореизложеното според мен следва, че единственото основание на подадената от Комисията жалба е необосновано. Ето защо считам, че жалбата трябва да бъде отхвърлена.
VI. По съдебните разноски
93.
По силата на член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, приложим в производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
94.
Член 140, параграф 1 от Процедурния правилник, който също е приложим в производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, предвижда, че встъпилите по делото държави членки понасят направените от тях съдебни разноски.
95.
Тъй като в настоящия случай Комисията е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в съответствие с искането на Valencia CF. Кралство Испания, което има качеството на встъпила страна в първоинстанционното производство, понася направените от него съдебни разноски.
VII. Заключение
96.
С оглед на гореизложените съображения предлагам на Съда да се произнесе по следния начин:
–
„Отхвърля жалбата.
–
Осъжда Европейската комисия да понесе направените от нея съдебни разноски, както и тези на Valencia Club de Fútbol, SAD.
–
Кралство Испания понася направените от него съдебни разноски“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: италиански.
(
2
)	ОВ L 55, 2017 г., стр. 12.
(
3
)	ОВ C 155, 2008 г., стр. 10.
(
4
)	Вж. съображения 6—8 от спорното решение и точка 9 от обжалваното съдебно решение.
(
5
)	Вж. по-подробно съображения 12 и 13 от спорното решение и точки 5 и 9 от обжалваното съдебно решение.
(
6
)	ОВ C 69, 2014 г., стр. 99.
(
7
)	Съгласно Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (ОВ C 244, 2004 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 187), вж. съображения 73—77 от спорното решение.
(
8
)	Вж. съображение 80 от спорното решение.
(
9
)	Съображения 81—83 и бележка под линия 25 от спорното решение.
(
10
)	Както е видно от точки 50 и 140 от обжалваното съдебно решение, Общият съд всъщност приема, че първото основание на жалбата е недопустимо, доколкото се отнася до мярка 4.
(
11
)	Определен в съответствие със Съобщението относно преразглеждане на метода за определяне на референтните и сконтови лихвени проценти (ОВ C 14, 2008 г., стр. 6). Вж. точки 121—123 и 133 от обжалваното съдебно решение.
(
12
)	Обжалваното съдебно решение, точки 124 и 125.
(
13
)	Вж. точка 134 от обжалваното съдебно решение.
(
14
)	Вж. точки 135—138 от обжалваното съдебно решение.
(
15
)	Комисията се позовава на точка 4.1, буква а) от Известието и като пример цитира решението, предмет на неотдавнашното решение от 26 март 2020 г., Larko/Комисия (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, т. 92—119).
(
16
)	В това отношение вж. решение от 26 март 2020 г., Larko/Комисия (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, т. 102 и цитираната съдебна практика).
(
17
)	Вж. по-специално решение от 2 декември 2010 г., Holland Malt/Комисия (C‑464/09 P, EU:C:2010:733, т. 47 и цитираната съдебна практика).
(
18
)	Вж. по-специално решение от 10 юли 2008 г., Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, т. 44 и цитираната съдебна практика).
(
19
)	Вж. в това отношение по-специално решение от 7 март 2002 г., Италия/Комисия (C‑310/99, EU:C:2002:143, т. 52 и цитираната съдебна практика).
(
20
)	Вж. в това отношение по-специално решение от 3 април 2014 г., Франция/Комисия (C‑559/12 P, EU:C:2014:217, т. 96).
(
21
)	Вж. по-специално точка 3.1. от Известието относно гаранциите.
(
22
)	Подобен е случаят по делото, по което е постановено решение от 26 март 2020 г., Larko/Комисия (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, т. 92—119). В това отношение вж. и съответното решение от 1 февруари 2018 г., Larko/Комисия (Т‑423/14, EU:Т:2018:57, т. 180—194).
(
23
)	Вж. по-специално решение от 4 март 2021 г., Комисия/Fútbol Club Barcelona (C‑362/19 P, EU:C:2021:169, т. 62 и цитираната съдебна практика).
(
24
)	Вж. решение от 10 декември 2020 г., Comune di Milano/Комисия (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, т. 110), както и в този смисъл решение от 26 март 2020 г., Larko/Комисия (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, т. 65 и цитираната съдебна практика).
(
25
)	Решение от 26 март 2020 г., Larko/Комисия (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, т. 66).
(
26
)	Вж. в този смисъл решения от 5 юни 2012 г., Комисия/EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, т. 105), и от 10 декември 2020 г., Comune di Milano/Комисия (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, т. 112).
(
27
)	Вж. по-специално решения от 2 септември 2010 г., Комисия/Scott, C‑290/07 P, EU:C:2010:480, т. 90), и от 26 март 2020 г., Larko/Комисия (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, т. 67).
(
28
)	Вж. по-специално решения от 20 септември 2017 г., Комисия/Frucona Košice (C‑300/16 P, EU:C:2017:706, т. 24), от 26 март 2020 г., Larko/Комисия (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, т. 68), от 10 декември 2020 г., Comune di Milano/Комисия (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, т. 104). Вж. в този смисъл и решение от 5 юни 2012 г. (Комисия/EDF, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, т. 104), както и от 6 март 2018 г., Комисия/FIH Holding и FIH Erhvervsbank (C‑579/16 P, EU:C:2018:159, т. 47).
(
29
)	Вж. в този смисъл решение от 10 декември 2020 г., Comune di Milano/Комисия (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, т. 112).
(
30
)	Вж. решения от 17 септември 2009 г., Комисия/MTU Friedrichshafen, C‑520/07 P, EU:C:2009:557, т. 54—56) и от 26 март 2020 г., Larko/Комисия (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, т. 69).
(
31
)	Решения от 17 септември 2009 г., Комисия/MTU Friedrichshafen, C‑520/07 P, EU:C:2009:557, т. 57 и 58), от 26 март 2020 г., Larko/Комисия (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, т. 70), както и от 10 декември 2020 г., Comune di Milano/Комисия (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, т. 111).
(
32
)	Според мен това изречение представлява неточно перифразиране на изречението, съдържащо се в точка 2.2 от Известието относно гаранциите, което се отнася до случаи, в които предприятието се намира в изключително затруднено положение, като посочените в точка 55 по-горе. Както самата Комисия посочва в съображение 80 от спорното решение, настоящият случай не е такъв.
(
33
)	Вж. съображение 83 от спорното решение.
(
34
)	В това отношение отбелязвам, че Valencia CF и Кралство Испания изтъкват, че отпусналата кредита банкова институция Bancaja е дала рейтинг BB.
(
35
)	Вж. по-специално решение от 11 ноември 2021 г., Autostrada Wielkopolska/Комисия и Полша (C‑933/19 P, EU:C:2021:905, т. 94 и цитираната съдебна практика).