ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н N. JÄÄSKINEN
представено на 8 март 2012 година(1)
Дело C‑28/11
Eurogate Distribution GmbH
срещу
Hauptzollamt Hamburg‑Stadt
(Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Hamburg (Германия)
„Митнически кодекс на Общността — Митническо складиране — Регламент (ЕИО) № 2913/92 — Член 204 — Възникване на митническото задължение от неизпълнението на задължение — Късно вписване в материалната отчетност“
I –  Въведение
1.        Предвиденият в Митническия кодекс режим на митническо складиране(2) допуска съхранението в митнически склад на необщностни стоки, без те да бъдат облагани с вносни сборове.
2.        За управлението на частен митнически склад, който представлява митнически икономически режим с отложено плащане, е необходимо издаването на разрешение при определени условия(3). Материалната отчетност за всички стоки, поставени под режим на митническо складиране, се води от лице, определено от митническите органи. Материалната отчетност съдържа по всяко време текущото количество стоки в склада, които са под режим на митническо складиране.
3.        В главното производство на Eurogate Distribution GmbH (наричано по-нататък „Eurogate Distribution“) е разрешено да управлява частен митнически склад. Безспорно е, че съхраняваните в този склад стоки са получили ново допустимо митническо направление поради тяхното реекспортиране, в резултат на което митническият режим е бил редовно приключен(4).
4.        При все това се оказва, че Eurogate Distribution не е спазило задължението си да регистрира в материалната отчетност експедирането на стоките в момента, в който те са напуснали митническия склад, а е направило това значително по-късно.
5.        Въз основа на тази констатация Hauptzollamt Hamburg-Stadt [Главна митническа служба Хамбург] (наричана по-нататък „Hauptzollamt“) определя въз основа на член 204 от Митническия кодекс митническо задължение по отношение на късно вписаните в материалната отчетност стоки.
6.        Сезиран от Eurogate Distribution с жалба срещу акта за установяване на митническо задължение, Finanzgericht Hamburg (Финансов съд Хамбург, Германия) отправя до Съда преюдициален въпрос, с който иска да установи дали нарушаването на задължението да се впише напускането от стоката на митническия склад в предвидената за тази цел компютърна програма поражда митническо задължение на основание член 204, параграф 1, буква а) от Митническия кодекс, въпреки че стоката е получила ново допустимо митническо направление при приключването на митническия режим.
7.        Подобно на висящото пред Съда дело Döhler Neuenkirchen (C‑262/10), по което представям също днес свое заключение и което се отнася до късното изпращане на извлечение за приключване в рамките на режим на активно усъвършенстване, настоящото дело ще позволи на Съда да уточни условията за възникване на митническото задължение по силата на член 204 от Митническия кодекс условия. Макар в двете дела да се различават обстоятелствата и неизпълнението, което може да доведе до възникване на задължение по силата на посочената разпоредба, трябва да се приеме, че тези дела се отнасят до тълкуването на една и съща правна норма и засягат митнически режими с отложено плащане, а именно режима на активно усъвършенстване по дело C‑262/10 и този на митническо складиране по дело C‑28/11.
II –  Правна уредба
А – Митническият кодекс
8.        От член 4 от Митническия кодекс следва, че за неговите цели под „вносно митническо задължение“ се разбира задължението на лице да заплати вносните сборове, с които се облагат определени стоки съгласно действащите разпоредби в Общността. Митническото направление на стока се отнася по-специално до поставянето на стоката под митнически режим или до нейното реекспортиране извън митническата територия на Европейската общност. Що се отнася до митническия режим, той се отнася в частност до митническото складиране.
9.        Режимът на митническо складиране е режим с отложено плащане, представляващ митнически икономически режим по смисъла на член 84, параграф 1, букви а) и б) от Митническия кодекс.
10.      Съгласно член 98, параграфи 1 и 2 от Митническия кодекс режимът на митническо складиране разрешава съхранението в митнически склад на необщностни стоки, които не се облагат с вносни сборове. „Митнически склад“ означава всяко одобрено от митническите органи и поставено под техен контрол място, където могат да се складират стоки при определените в кодекса условия.
11.      Съгласно член 99 от кодекса частен склад е митнически склад, който може да се ползва за складиране на стоки само от складодържателя. Складодържател е лицето, на което е разрешено да управлява митническия склад. Вложител в склада е лицето, отговорно по декларацията за поставяне на стоките под режим на митническо складиране, или лицето, на което тези права и задължения са прехвърлени.
12.      Член 105, първа алинея от Митническия кодекс гласи:
„Материалната отчетност за всички стоки, поставени под режим митническо складиране, се води от лице, определено от митническите органи, по утвърдени от тях ред и условия. […]“.
13.      Член 107 от Митническия кодекс предвижда:
„Стоките, поставени под режим митническо складиране, трябва да се впишат в материалната отчетност, предвидена в член 105, незабавно след въвеждането им в митническия склад“.
14.      Дял VII от Митническия кодекс, озаглавен „Митническо задължение“, съдържа в глава 2 разпоредби относно възникването на митническо задължение.
15.      Основното правило е изведено в член 201 от Митническия кодекс по следния начин:
„1.      Вносно митническо задължение възниква при:
а)      допускане за свободно обращение на стока, подлежаща на облагане с вносни сборове; или
б)      поставяне на такава стока под режим временен внос с частично освобождаване от вносни сборове.
2.      Митническото задължение възниква от момента на приемане на митническата декларация.
[…]“.
16.      Друг вид категория е предвидена по следния начин в член 204 от Митническия кодекс:
„1.      Вносно митническо задължение възниква в случаи, различни от посочените в чл. 203, при:
а)      неизпълнение на някое от задълженията, произтичащи по отношение на стоки, подлежащи на облагане с вносни сборове при временното складиране или ползването на митническия режим, под който те са поставени; или
[…]
освен когато се установи, че нередностите нямат реално въздействие върху правилното функциониране на временното складиране или съответния митнически режим.
2.      Митническото задължение възниква в момента, в който престава да се изпълнява задължението, чието неизпълнение поражда митническо задължение, или в момента, в който стоката е поставена под съответния митнически режим, когато впоследствие се установи, че едно от условията, определени за поставянето на стоката под този режим или за предоставянето на намалени или нулеви вносни сборове поради употребата на стоката за специфични цели, в действителност не е било изпълнено.
[…]“.
Б – Регламентът за прилагане
17.      Митническият кодекс е допълнен от Регламент за прилагане (ЕИО) № 2454/93(5).
18.      Членове 529 и 530 от Регламента за прилагане съдържат разпоредби относно воденето на материална отчетност в митническия склад.
19.      Член 529, параграф 1 от посочения регламент гласи:
„[Материалната отчетност] съдържа[…] по всяко време текущото количество стоки в склада, които са под режим на митническо складиране. В срокове, определени от митническите органи, [складодържателят] депозира списък на споменатите стокови наличности в митническата служба по надзора“.
20.      Съгласно член 530, параграф 3 от Регламента за прилагане:
„[Вписването] в [материалната отчетност на] погасяване на митнически режим се извършва най-късно по времето, когато стоките напускат митническия склад или съоръженията за складиране на бенефициера“.
21.      Член 859 от Регламента за прилагане посочва случаите, при които неизпълнението на задължение по член 204, параграф 1 от Митническия кодекс не води до възникване на митническо задължение, тъй като пропуските не са оказали реално въздействие върху правилното функциониране на временното складиране или върху съответния митнически режим(6).
III –  Спорът по главното производство, преюдициалният въпрос и производството пред Съда
22.      От 2006 г. Eurogate Distribution има разрешение да управлява частен митнически склад. В съответствие с разрешението материалната отчетност за митническия склад се води с помощта на компютърна програма.
23.      В качеството си на складодържател Eurogate Distribution внася в частния си митнически склад необщностни стоки на свои клиенти с оглед на тяхното реекспортиране извън територията на Европейския съюз. При вдигането на стоките от митническия склад са подавани митнически декларации за техния реекспорт, като посочените стоки действително са изнасяни извън митническата територия.
24.      Все пак при осъществяването на митническа проверка се установява, че напускането на спорните стоки е било вписвано в материалната отчетност едва от 11 до 126 дни след действителното напускане на склада, тоест на дата, която е твърде късна с оглед на член 105, първа алинея от Митническия кодекс във връзка с член 529, параграф 1 и член 530, параграф 3 от Регламента за прилагане.
25.      С акта за установяване на митническо задължение от 1 юли 2008 г. Hauptzollamt налага вносни сборове, заедно със съответния данък върху добавената стойност върху късно вписаните стоки. Eurogate Distribution подава жалба по административен ред.
26.      След като на 11 август 2009 г. издава акт за частично опрощаване на митническото задължение, в останалата част Hauptzollamt отхвърля като неоснователна жалбата на Eurogate Distribution с решение от 8 декември 2009 г., като приема, че закъснелите вписвания в материалната отчетност следва да се считат за нарушение на задълженията на Eurogate Distribution в рамките на режима митническо складиране и следователно това неизпълнение е довело до възникване на митническо задължение съгласно член 204, параграф 1, буква а) от Митническия кодекс. В този смисъл запитващата юрисдикция посочва, че допуснатата от Eurogate Distribution явна небрежност не позволява да се приеме, че нарушението не се е отразило на правилното функциониране на митническия режим, поради което условията на член 859 от Регламента за прилагане в случая не били изпълнени.
27.      Eurogate Distribution подава жалба до Finanzgericht Hamburg за отмяна на акта за установяване на митническо задължение от 1 юли 2008 г., изменен с акта от 11 август 2009 г. и потвърден с решението от 8 декември 2009 г., като посочва по-специално че късното вписване в материалната отчетност на напускането на стоките на митническия склад не било нарушение на неговите задължения по смисъла на член 204, параграф 1, буква а) от Митническия кодекс, тъй като това задължение за вписване, което следвало от разпоредбите на член 105 от Митническия кодекс във връзка с член 530, параграф 3 от Регламента за прилагане, трябвало да се изпълни едва след приключването на режима на митническо складиране.
28.      Hauptzollamt оспорва този анализ, като приема, че воденето на материалната отчетност не било задължение, което подлежи на изпълнение след приключването на разглеждания митнически режим. Напротив, писменото отчитане следвало да се осъществява при действието на режима на митническо складиране или в самия момент на неговото приключване. Според Hauptzollamt действието на режима на митническо складиране би следвало да се преустанови в дадения случай едва след напускането на необщностните стоки, при тяхното вдигане за поставянето им под режим транзит като ново митническо направление.
29.      Според запитващата юрисдикция възникват съмнения относно тезата, че нарушението на задължението за незабавно вписване в материалната отчетност на напускането на стоките пораждало митническо задължение.
30.      В това отношение запитващата юрисдикция подчертава, че съгласно предложения от част от германската правна доктрина анализ, който се основава на текста на член 204, параграф 1, буква а) от Митническия кодекс, може да се приеме, че в случая нарушението на задължението е настъпило „при“ действието на митническия режим, а не е „последвало“ това действие, поради което не е възниквало никакво митническо задължение. Освен това, доколкото към момента на напускането от тяхна страна на митническия склад стоките вече са имали ново митническо направление и доколкото нарушението на задължението вече не засягало статута на стоките, запитващата юрисдикция повдига въпроса дали наистина митническо задължение е могло все още да възникне и дали някои нарушения на митническия режим не би следвало да се санкционират по друг начин.
31.      Тъй като счита, че решението на спора, с който е сезиран, изисква тълкуване на правото на Съюза, Finanzgericht Hamburg решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Следва ли член 204, параграф 1, буква а) [от Митническия кодекс] да се тълкува в смисъл, че ако във връзка с необщностна стока, която се е намирала в режим митническо складиране и която получава ново митническо направление при приключване на действието на този режим, се наруши задължението да се впише напускането ѝ на митническия склад в предвидената за тази цел компютърна програма непосредствено след приключването на действието на режима митническо складиране, а не значително по-късно, за съответната стока възниква митническо задължение?“.
32.      Eurogate Distribution, чешкото правителство и Европейската комисия представят свои писмени становища.
33.      Eurogate Distribution, италианското правителство и Европейската комисия изпращат представители на проведеното на 1 декември 2011 г. общо съдебно заседание по настоящото дело и по дело C‑262/10.
IV –  Анализ
34.      С преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 204, параграф l, буква a) от Митническия кодекс трябва да се тълкува в смисъл, че неизпълнението на задължението за вписване на вдигането на необщностна стока от митническия склад в предвидената за целта материална отчетност, при това най-късно в момента на напускането на тази стока, води до възникване на митническо задължение за съответната стока.
35.      Следователно Съдът следва да уточни условията, които трябва да се спазват в рамките на режима митническо складиране, нарушението на които води до възникване на митническо задължение.
36.      В случая не става дума за пълно несъобразяване с приложимите разпоредби и още по-малко за отказ от сътрудничество с митническите органи. Всъщност в главното производство режимът на митническо складиране е бил осъществен правилно с изключение на задължението за вписвания в материалната отчетност в най-кратки срокове.
37.      Предвид свързаността на настоящото дело с дело С‑262/10 ми се струва, че за избягване на повторенията е удачно да препратя към заключението ми по това дело.
38.      По причините, изложени в посоченото дело Döhler Neuenkirchen (точки 35—37), намирам, че възникването на митническо задължение е обективно следствие от настъпването на указаните в Митническия кодекс правопораждащи факти, които се състоят било в редовното допускане за свободно обращение, било в неизпълнението на задължения.
39.      В частност, по отношение на материалната отчетност следва да се приеме, че задължението за водене на материална отчетност за стоките, поставени в предвидения в член 105 от Митническия кодекс режим на частно митническо складиране, представлява съществено задължение. Всъщност член 529, параграф 1 от Регламента за прилагане уточнява, че „материалн[ата] отчетност съдържа по всяко време текущото количество стоките в склада, които са под режим на митническо складиране“.
40.      Следователно, когато не са налице условията, необходими за правилното прилагане на режима на митнически контрол по смисъла на член 529 от Регламента за прилагане, задължението за водене на материална отчетност не може да се счита за изпълнено. От това произтича неизпълнение на съществено задължение от режима на митнически контрол(7).
41.      Наскоро Съдът се произнесе в Решение по дело Groupe Limagrain Holding, посочено по-горе, относно функцията на материалната отчетност в рамките на възможността да се ползва предварителното изплащане на възстановяване при износ. В това решение посоченото ползване е зависело по-специално от доказването, че продуктите, за които е била представена декларация за плащане, са били поставени и са останали под митнически контрол до техния износ. Съдът посочва, че поставянето на тези продукти в режим на митнически контрол е имало за цел да се гарантира идентичността на посочените в декларацията за плащане продукти с реално изнесените продукти. В случай че процедурата по поставяне в режим на митническо складиране не е редовна, не може да се докаже по надлежния ред, че стоките, посочени в декларацията за предварително плащане, са действително изнесени. Съдът приравнява на отклоняване от митнически контрол хипотезата, в която не е спазено задължението съгласно митническото законодателство на Съюза за водене на материална отчетност за поставените под контрол продукти. В двата случая митническите органи са лишени от възможността да контролират движението на съответните продукти, а следователно и да се уверят в спазването на условията във връзка със системата за предварително изплащане на възстановяването при износ(8).
42.      За разлика от случая, по който е произнесено посоченото по-горе Решение по дело Groupe Limagrain Holding, при който не е била водена никаква материална отчетност, в настоящото дело такава отчетност е била водена, макар и със закъснение в рамките на десетина и повече от 100 дни. Освен това изглежда, че митническите органи все пак са получили декларации относно новото митническо направление на стоките с оглед на приключването на режима на митническо складиране. Въпреки това от приложимото законодателство не следва, че в случай като разглеждания по главното производство митническа декларация може да замени надлежното изпълнение на задължението за водене на материална отчетност в рамките на режима на митническо складиране.
43.      Освен това обръщам внимание на обстоятелството, че запитващата юрисдикция не е квалифицирала правопораждащите за главното производство факти като „отклонение от митнически надзор“ по член 203 от Митническия кодекс, а като „неизпълнение на задължение“ по смисъла на член 204 от този кодекс. Тъй като не е направено запитване по отношение на съответното приложно поле на тези две разпоредби, за отправна точка следва да се приеме становището, че е приложим член 204 от Митническия кодекс(9).
44.      Също така трябва да се посочи, че късното вписване в материалната отчетност не е сред обстоятелствата, които могат да се разглеждат като „неоказали реално въздействие“ върху правилното функциониране на разглеждания митнически режим, тъй като такова обстоятелство не е посочено в изчерпателния списък на член 859 от Регламента за прилагане(10).
45.      Eurogate Distribution посочва още явно прекомерния характер на последицата, свързана с осъществена по небрежност обикновена нередност, доколкото германското законодателство обвързвало възникването на митническото задължение с облагане с данък върху добавената стойност при вноса. Обръщам внимание, че въпросът за направеното в германското законодателство обвързване на събирането на митни сборове с облагането с данък върху добавената стойност при внос не е предмет на преюдициалното запитване. Поради това няма да се спирам повече на този проблем, макар да ми се струва, че повдигнатите от Комисията въпроси за съответствието на това обвързване с правото на Съюза в областта на данъка върху добавената стойност не са лишени от смисъл.
46.      При всички случаи следва да се възпроизведат две от съображенията в заключението по дело С‑262/10.
47.      На първо място, задължението за заплащане на митни сборове при подобен случай не представлява административна, данъчна или наказателна санкция, а е само следствие от установяването на липсата на всички изискуеми условия за получаването на облагата, произтичаща от прилагането на режима на митническо складиране — нещо, което прави спирането неприложимо и поради това обосновава събирането на митните сборове(11). В това отношение препращам към точки 55—59 от моето заключение по дело С‑262/10.
48.      На второ място, обръщам внимание, че за целите на Митническия кодекс понятието за митническо задължение не съответства на понятието за „икономическо“ митническо задължение, съгласно което дадено митническо задължение възниква единствено по отношение на допуснатите за свободно обращение стоки. Поради това въпросът дали съответните стоки са били допуснати в крайна сметка за свободно обращение не е относим. Следователно митни сборове могат да бъдат събирани и за стоки, които действително са напуснали територията на Съюза(12).
V –  Заключение
49.      С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Finanzgericht Hamburg преюдициален въпрос по следния начин:
„Член 204, параграф l, буква а) от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 година, трябва да се тълкува в смисъл, че неизпълнението на задължението за вписване на вдигането на необщностна стока от митническия склад в предвидената за целта материална отчетност, най-късно до момента на напускането от стоката на митническия склад, води до възникване на митническо задължение за тази стока, дори когато тя е била реекспортирана“.
1 –      Език на оригиналния текст: френски.
2 – Регламент № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58), изменен с Регламент (ЕО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г. (ОВ L 117, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 17, стр. 220, наричан по-нататък „Митническият кодекс“). Митническият кодекс е отменен от Регламент (ЕО) № 450/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс) (ОВ L 145, стр. 1, наричан по-нататък „Модернизираният митнически кодекс“), някои от разпоредбите на който са в сила от 24 юни 2008 г. С оглед на момента, в който са настъпили обстоятелствата по спора в главното производство, приложими към него са правилата на Митническия кодекс.
3 –      Вж. член 84, параграф 1 и членове 85 и 87 от Митническия кодекс.
4 –      Вж. член 89, параграф 1 от Митническия кодекс.
5 –      Регламент на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент № 2913/92 (ОВ L 253, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр. 3), изменен с Регламент (ЕО) № 993/2001 на Комисията от 4 май 2001 година (ОВ L 141, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 14, стр. 5, наричан по-нататък „Регламентът за прилагане“).
6 –      Уточнявам, че според запитващата юрисдикция условията за прилагане на тази разпоредба в случая не са изпълнени.
7 –      Вж. в този смисъл Решение от 27 октомври 2011 г. по дело Groupe Limagrain Holding (C‑402/10, Сборник, стр. I‑10827, точки 33—37).
8 –      Решение посочено по-горе, точки 43—46.
9 – Относно съответното приложно поле на членове 203 и 204 от Митническия кодекс вж. Решение от 12 февруари 2004 г. по дело Hamann International (C‑337/01, Recueil, стр. I‑1791, точка 28).
10 –      Изчерпателният характер на съдържащото се в тази разпоредба изброяване е потвърден от Съда в Решение от 11 ноември 1999 г. по дело Söhl & Söhlke (C‑48/98, Recueil, стр. I‑7877, точка 43).
11 –      Вж. в този смисъл Решение от 14 декември 2000 г. по дело Emsland-Stärke (C‑110/99, Recueil, стр. I‑11569, точка 56) и Решение от 4 юни 2009 г. по дело Pometon (C‑158/08, Сборник, стр. I‑4695, точка 28).
12 – Макар митните сборове да имат за цел по-специално да закрилят вътрешното производство срещу външната конкуренция (на немски „Wirtschaftszollgedanke“), все пак прилагането на правилата в тази област остава механично и формално, което може да доведе до положения, при които се събират митни сборове, без да е необходима никаква закрила, доколкото съответните стоки не са допуснати за свободно обращение. Вж. WillemoesJørgensen, C. Toldskuldens opståen og ophør. København. Jurist‑ og Økonomforbundets Forlag, 2009, р. 148, както и Решение от 29 април 2004 г. по дело British American Tobacco (C‑222/01, Recueil, стр. I‑4683, точка 55).