Tužba podnesena 13. siječnja 2015. – Costa protiv Parlamenta
(predmet T-15/15)
Jezik postupka: talijanski
Stranke
Tužitelj: Paolo Costa (Venecija, Italija) (zastupnici: G. Orsoni i M. Romeo, odvjetnici)
Tuženik: Europski parlament
Tužbeni zahtjev
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
proglasi ništavima i bez učinka 1au smislu članaka 263. i 264. Ugovora o funkcioniranju Europske unije odluku predsjednika Europskog parlamenta od 11. studenoga 2014., priopćenu 28. studenoga 2014., i sve akte na kojima se ta odluka temelji, koji su s njome povezani i koji su iz nje proizašli
naloži Europskom parlamentu snošenje svih troškova.
Tužbeni razlozi i glavni argumenti
Ova je tužba podnesena protiv odluke predsjednika Europskog parlamenta od 11. studenoga 2014., br. 318189, kojom se obustavlja isplata starosne mirovine tužitelja počevši od lipnja 2010. i nalaže povrat iznosa koje je on primio od srpnja 2009. do svibnja 2010.
U potporu tužbi tužitelj ističe dva tužbena razloga.
Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi pravnih pravila, na povredi Pravilnika o isplati troškova i naknada zastupnicima Europskog parlamenta kao i na povredi članka 12. Uredbe o doživotnim naknadama za članove Zastupničkog doma talijanskog parlamenta.
U tom se pogledu ističe povreda članka 12. stavka 2.a točke (v) Uredbe o doživotnim naknadama za članove Zastupničkog doma talijanskog parlamenta, na koju upućuje Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima Europskog parlamenta s obzirom na to da je ta odredba pogrešno upotrebljena kao osnova obustavu isplate mirovine zbog stupanja na dužnost predsjednika Lučke uprave u Veneciji.
Također se ističe da se dužnost predsjednika talijanske Lučke uprave ne ulazi u područje primjene članka 12. stavka 2a. točke (v) Uredbe s obzirom na to da ta dužnost, kako je to presudio Sud Europske unije u presudi od 10. listopada 2014. (C-270/13), predstavlja posebnu dužnost koja se dodjeljuje jedino na temelju dokazanih stručnih sposobnosti kandidata u području gospodarstva i prometa, koja nije povezana ni sa kojom političkom odlukom ili imenovanjem izvršne vlasti koje je političke naravi i koja ne obuhvaća izvršavanje političke funkcije.Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi Ugovorâ i pravnih pravila, na povredi članaka 4., 6. i 15. UEU-a, na povredi članka 1. Protokola uz Europsku konvenciju o ljudskim pravima i temeljnim slobodama (EKLJP) u području zaštite vlasništva, na povredi načela legitimnih očekivanja kao i na povredi načela dobre vjere. U tom se pogledu ističe povreda članaka 4. i 13. UEU-a, koji nalažu Europskom parlamentu, kao i drugim institucijama, zaštitu legitimnih očekivanja koja, u okviru pravnog sustava Zajednice, ima svaki od subjekata koji su njegov sastavni dio. Također se ističe povreda načela zaštite legitimnih očekivanja i dobre vjere, općih i temeljnih načela prava Unije koja su priznata i potvrđena u sudskoj praksi Suda Europske unije koja nalaže njihovo poš
tivanje uvijek u slučajevima kada je riječ o povratu iznosa isplaćenih fizičkoj osobi u dobroj vjeri.Konačno, ističe se povreda članka 1. Protokola uz EKLJP o zaštiti vlasništva, na koji upućuje članak 6. UEU-a i koji ima istu obvezujuću snagu kao i Ugovori, koji nalaže obvezu zaštite legitimnih očekivanja fizičke osob
e o postojanju njezinog prava na tražbinu i o njenoj zakonitoj naplati.