62005CC0045
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
PHILIPPE LÉGER
esitatud 13. juulil 2006 (
1
)
Kohtuasi C-45/05
Maatschap Schonewille-Prins
versus
Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
„Põllumajandusstruktuurid — Ühenduse toetuskavad — Veise- ja vasikalihasektor — Veiste identifitseerimine ja registreerimine — Tapatoetus — Väljaarvamine ja vähendamine”
1.
Käesolevas eelotsusetaotluses palutakse Euroopa Kohtul otsustada, millisel määral ja mis alusel võib liikmesriik vähendada veistega seotud tapatoetuse saamise õigust ja/või selle välja arvata, kui on tuvastatud, et põllumajandusettevõttest lahkunud või sinna saabunud loomi puudutavatest andmetest on veiste identifitseerimise ja registreerimise infotehnoloogilist andmebaasi mittetähtaegselt teavitatud.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigusnormid
2.
Nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1254/1999 veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta (
2
) artikli 11 lõike 1 esimese lõigu kohaselt on tootjal, kes peab oma põllumajandusettevõttes veiseid, taotluse korral õigus saada tapatoetust. See määratakse abikõlblike loomade tapmisel või kolmandasse riiki eksportimisel.
3.
Nimetatud määruse artikli 11 lõike 1 teise lõigu kohaselt:
„Loomade tapmise eest makstakse lisatasu:
a)
vähemalt kaheksakuuste pullide, härgade, lehmade ja mullikate eest;
b)
vähemalt ühe kuu, kuid mitte üle seitsme kuu vanuste vasikate eest, kelle tapakaal on alla 160 kilogrammi,
tingimusel et tootja on neid pidanud kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul”. (
3
)
4.
Peale selle on määruse nr 1254/1999 põhjenduses 18 märgitud, et „otsetoetuste saamiseks peavad asjaomaste loomade pidajad järgima ühenduse asjakohaseid veiste identifitseerimist ja registreerimist käsitlevaid eeskirju”. Selle määruse artiklis 21 on sellest tulenevalt ette nähtud, et „[määruse 1. peatükis] sätestatud otsetoetuste saamiseks tuleb loom identifitseerida ja registreerida vastavalt määrusele (EÜ) nr 820/97[ (
4
)]”. (
5
)
5.
Viimati nimetatud määrus tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1760/2000, mille üks peamistest eesmärkidest on samuti veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi kehtestamine. (
6
)
1. Veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem
6.
Pärast seda, kui veiste spongioossest entsefalopaatiast tingitud kriis on muutnud veiseliha- ja veiselihatoodete turu ebastabiilseks, on veiste tootmisetapil märgistamise ja registreerimise tõhusa süsteemi ning selles sektoris ühenduse tasandi märgistamise erisüsteemi kehtestamise eesmärk kasvatada tarbijate usaldust veiseliha ja veiselihatoodete kvaliteedi vastu, kindlustada rahva tervise kaitse kõrge tase ning parandada veiselihaturu stabiilsust. (
7
)
7.
Määruse nr 1760/2000 artikli 3 esimese lõigu kohaselt koosneb veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem järgmistest osadest: kõrvamärgid loomade identifitseerimiseks; loomapassid; register iga põllumajandusettevõtte kohta ja elektroonilised andmebaasid.
8.
Ühenduse seadusandja sätestab: „Loomade kiireks ja täpseks jälgimiseks, mida tehakse ühenduse toetuskavade kontrollimisel, peab iga liikmesriik looma riigisisese elektroonilise andmebaasi, kus loom identifitseeritakse ning registreeritakse kõik riigi territooriumil asuvad majandid ja riigis toimuvad loomade liikumised vastavalt nõukogu 17. märtsi 1997. aasta direktiivile 97/12/EÜ (millega muudetakse ja ajakohastatakse direktiivi 64/432/EMÜ ühendusesisest veise- ja seakaubandust mõjutavate tervishoiuprobleemide kohta)[ (
8
)], kus on täpsustatud andmebaasis sisalduvale tervishoiuteabele esitatavad nõuded” (
9
). Määruse nr 1760/2000 artikkel 5 näeb seega ette, et iga liikmesriigi pädevad asutused loovad elektroonilise andmebaasi, mis sisaldab alates 31. detsembrist 1999 kõiki andmeid, mida nõuab nõukogu 26. juuni 1964. aasta direktiiv 64/432. (
10
)
9.
Selle määruse artikli 7 lõige 1 sätestab:
„Iga loomapidaja, välja arvatud loomade transportija, peab:
—
pidama ajakohastatud registrit;
—
esitama pädevale asutusele pärast elektroonilise andmebaasi täielikku kasutuselevõttu liikmesriigi määratavas ajavahemikus, mis on kolm kuni seitse päeva, aruande kõigi majandist lahkunud ja sinna saabunud loomade kohta ning majandis sündinud ja surnud loomade sünni- ja surmakuupäevade kohta. […]”
10.
Lisaks sellele on kõnealuse määruse artikli 22 lõige 1 sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada käesoleva määruse järgimine. […]
Liikmesriigi poolt loomapidajale kehtestatavad sanktsioonid peavad vastama rikkumise tõsidusele. Sanktsioonid võivad vajaduse korral hõlmata piiranguid loomade liikumisele asjaomase loomapidaja majandisse või sealt välja.”
2. Teatavate ühenduse toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem
11.
See ühtne süsteem kehtestati nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 (
11
). See vastab sel ajal ühenduse seadusandja väljendatud soovile määratleda haldus- ja kontrollimehhanismid, mis hõlmavad rahaliste toetuste kava põllukultuuride ning veise- ja vasikaliha, lambaliha ja kitseliha tootmise sektoris, et rakendada 1992. aastal otsustatud ühise põllumajanduspoliitika reformi tulemusena kehtestatud otsetoetuste kava. Nagu on märgitud selle määruse põhjenduses 5, „peaks igas liikmesriigis kuuluma ühtsesse süsteemi elektrooniline andmebaas, põllumajanduslike maatükkide tärktunnussüsteem, põllumajandustootjate abitaotlused, ühtlustatud kontrollisüsteem ning loomakasvatussektoris loomade identifitseerimis- ja registreerimissüsteem”.
12.
Komisjoni 23. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3887/92 (milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad ühenduse teatavate toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi kohaldamiseks) (
12
) eesmärgid on jälgida tõhusalt ühenduse abiga seotud sätete järgimist ning võtta vastu sätted eeskirjade eiramise ja pettuste vältimiseks ning nende eest karistuse määramiseks.
13.
Sellest tulenevalt sätestab nimetatud määruse põhjendus 9, et „tuleb ette näha erineva raskusastmega karistused, millega võetakse arvesse eeskirjade eiramise raskust, ning kõige rangemaks karistuseks võiks olla abist ilma jäämine vastaval ning sellele järgneval aastal”. Nii näeb selle määruse artikkel 10b ette karistused alates abisumma vähendamisest kuni selle tühistamiseni, kui halduskontroll või kohapealne kontroll näitab, et toetusetaotluses deklareeritud loomade arv ei vasta tuvastatud abikõlblike loomade arvule.
14.
Peale selle on määruse nr 3887/92 artikli 11 lõikes 1 sätestatud: „[k]äesolevas määruses sätestatud sanktsioone kohaldatakse, ilma et see piiraks siseriiklike eeskirjade alusel kehtestatud täiendavate sanktsioonide kohaldamist”.
15.
Lõpetuseks sätestab selle määruse artikli 15 esimene lõik:
„Liikmesriigid võtavad kõik ühtse süsteemi nõuetekohaseks rakendamiseks vajalikud lisameetmed […]. Selles suhtes võivad [nad] sätestada asjakohased siseriiklikud sanktsioonid tootjate või muude turuosaliste suhtes, näiteks tapamajad või toetuse määramise menetlusega seotud ühingud, et tagada kontrollnõuete täitmine, näiteks majandi praeguse karja register või teavitamiskohustuste järgimine.”
16.
Määrus nr 3887/92 tunnistati kehtetuks komisjoni määrusega (EÜ) nr 2419/2001 (
13
). Siiski sätestab viimati nimetatud määruse artikli 53 lõige 1, et määrust nr 3887/92 „kohaldatakse […] jätkuvalt toetusetaotluste suhtes, milles käsitletakse enne 1. jaanuari 2002 algavaid turustusaastaid või lisatasuperioode”. (
14
)
17.
Määruse nr 2419/2001 artikkel 44 „Erandid vähendamiste ja väljaarvamiste kohaldamisel” on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Käesoleva jaotisega ettenähtud vähendamisi ja väljaarvamisi ei kohaldata, kui põllumajandusettevõtja on esitanud faktiliselt õigeid andmeid või kui ta muul viisil suudab tõestada, et viga ei tekkinud tema süül.
2.   Käesoleva jaotisega ettenähtud vähendamisi ja väljaarvamisi ei kohaldata nende toetusetaotluste osade suhtes, mille puhul põllumajandusettevõtja teatab pädevale asutusele kirjalikult, et taotluses esitatud andmed ei ole õiged või on muutunud ebaõigeks pärast taotluse esitamist, eeldusel et põllumajandusettevõtjat ei ole teavitatud pädeva asutuse kavatsusest viia läbi kohapealne kontroll ja pädev asutus ei ole põllumajandusettevõtjale veel teatanud tema taotluses avastatud mis tahes eeskirjade eiramisest.
Kui põllumajandusettevõtja on esitanud esimeses lõikes osutatud teabe, kohandatakse toetusetaotlust vastavalt tegelikule olukorrale.”
18.
Lisaks sellele on selle määruse artikli 45 „Infotehnoloogilise andmebaasi kannete muudatused ja kohandused” lõikes 1 ette nähtud, et „[t]oetusetaotlusega hõlmatud veiste puhul kohaldatakse infotehnoloogilise andmebaasi kannete vigade ja puuduste suhtes artiklit 44 alates toetusetaotluse esitamise hetkest”.
19.
Nimetatud määruse artikli 47 „Sanktsioonide akumulatsioon” lõikes 2 on sätestatud, et „[k]ui nõukogu määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 (
15
) artiklist 6 ei tulene teisiti, ei piirata käesoleva määruse kohaste vähendamiste ja väljaarvamistega muude ühenduse või siseriiklike sätetega kehtestatud täiendavate sanktsioonide kohaldamist”.
B. Siseriiklikud õigusnormid
20.
Productschap Vee en Vlees’i 1998. aasta määrus veiste identifitseerimise ja registreerimise kohta (Verordening identificatie en registratie runderen 1998 van het Productschap Vee en Vlees; edaspidi „PVV määrus”) näeb ette järgmist:
„[…]
Artikkel 12
1.   Loomapidaja, välja arvatud transportija, on kohustatud täpselt edastama registrile kõik määruse nr 820/97 artikli 4 lõikes 3 ja artikli 7 lõikes 1 sätestatud andmed.
[…]
Artikkel 13
1.   Loomapidaja, välja arvatud transportija, peab esitama ametile käesoleva määruse […] artikli 12 lõikes 1 sätestatud andmed kolme tööpäeva jooksul.”
21.
Lisaks sellele on ühenduse loomatoetusi reguleeriva Madalmaade määruse (Regeling dierlijke EG-premies, edaspidi „Regeling”) artikli 2.3 lõikes 2 sätestatud:
„Tootjale makstakse tema taotlusel käesoleva määruse ning määruste nr 1254/1999 ja nr 2342/1999 kohaselt toetust sellise looma tapmisel või kolmandasse riiki eksportimisel, mis on identifitseerimise ja registreerimise registri andmete järgi tapmise või kolmandasse riiki eksportimise päeval vähemalt kaheksa kuud vana.”
22.
Regelingi artikli 2.4b lõige 2 täpsustab, et „Madalmaades asuvas tapamajas läbiviidava loomade tapmise eest toetuse taotlemiseks teavitab asjaomane tapamaja identifitseerimise ja registreerimise registrit tapmisest PVV määruse sätete kohaselt.”
23.
Lõpetuseks sätestab Regelingi artikkel 4.9:
„1.   Toetust ei maksta veiste eest, kelle puhul tootja ei ole 25 päeva jooksul täitnud tema suhtes kohaldatavaid PVV määruse sätteid, mis puudutavad identifitseerimise ja registreerimise registrile looma sünniaja, looma põllumajandusettevõttesse saabumise või sealt lahkumise kuupäeva või looma tapmise või kolmandasse riiki eksportimise kuupäeva kohta andmete esitamist, tingimusel et kõnealune teavitamise kohustus on tekkinud 1. jaanuaril 2000 või pärast seda.
2.   Toetust vähendatakse 25% võrra veiste puhul, kelle suhtes ei ole tootja täitnud õigel ajal tema suhtes kohaldatavaid PVV määruse sätteid, mis puudutavad identifitseerimise ja registreerimise registrile looma sünniaja, looma põllumajandusettevõttesse saabumise või sealt lahkumise kuupäeva või looma tapmise või kolmandasse riiki eksportimise kuupäeva kohta andmete esitamist, vaid on teinud seda 25 päeva jooksul asjaomase sündmuse toimumisest, tingimusel et teavitamise kohustus on tekkinud 1. jaanuaril 2000 või pärast seda.”
II. Põhikohtuasja asjaolud ja menetlus
24.
Maatschap Schonewille-Prins (edaspidi „Schonewille”) on Madalmaades tegutsev veisekasvatusele spetsialiseerunud põllumajandusettevõtja. 1. veebruaril 2001 taotles ta Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit’ilt (põllumajandus-, loodus- ja toidukvaliteediminister, edaspidi „minister”) Regelingi alusel tapatoetust 365 veise eest.
25.
Minister teatas 24. juuni 2002. aasta otsuses Schonewillele, et 2001. aasta toetusetaotlusega hõlmatud veiste hulgas vastavad 260 veist täielikult või osaliselt toetuse määramise tingimustele, samas kui 105 veist nendele tingimustele ei vastanud. Minister parandas hiljem seda otsust, leides, et veel 15 veist on kõnealuse toetuse saamiseks täielikult abikõlblikud, kuid märkis samas, et veel üks loom ei täida täielikult toetuse saamise tingimusi.
26.
Schonewille esitas kaebuse ministri otsuse peale, vaidlustades iseäranis toetuste vähendamise ja väljaarvamise. See kaebus lükati ministri 19. juuni 2003. aasta otsusega tagasi.
27.
Selles otsuses minister esiteks kinnitas ühe looma kohta esitatud toetusetaotluse tervikuna rahuldamata jätmist põhjusel, et identifitseerimise ja registreerimise registrit ei olnud teavitatud Regelingi artikli 4.9 lõikes 1 ette nähtud tähtaja jooksul. Teiseks kinnitas ta teatavate loomade osas taotletud toetuse vähendamist 25% võrra Regelingi artikli 4.9 lõike 2 alusel, kuivõrd seda registrit ei teavitatud õigeaegselt, kuid siiski Regelingi artikli 4.9 lõikes 2 ette nähtud 25-päevase ajavahemiku vältel, millele lisandus 5 menetluspäeva.
28.
30. juuli 2003. aasta kirjaga esitas Schonewille eelnimetatud otsuse peale College van Beroep voor het bedrijfsleven’ile (Madalmaad) hagi. Ta väidab, et minister on ekslikult leidnud, et veise põllumajandusettevõttesse saabumise kuupäevast identifitseerimise ja registreerimise registri mittetähtaegne teavitamine võib õigustada tapatoetuse andmisest keeldumist või selle vähendamist. Schonewille väitel vastavad loomad määruse nr 1254/1999 artiklis 21 esitatud tingimusele, kuna nad on identifitseeritud määruse nr 1760/2000 artikli 4 lõike 1 kohaselt (kaks ametlikku kõrvamärgistust) ning registreeritud vastavalt selle määruse artikli 7 lõikele 1. Ta leiab samuti, et liikmesriigid ei saa kehtestada veiste identifitseerimise ja registreerimise osas selliseid lisatingimusi nagu Regelingi artiklis 4.9 sätestatud tingimused, et otsustada, kas veised on tapatoetuse saamiseks abikõlblikud.
III. Eelotsusetaotlus
29.
Oma eelotsusetaotluses küsib College van Beroep voor het bedrijfsleven, kas neid eeskirjade eiramisi arvesse võttes, mis Schonewille puhul on veiste saabumisest identifitseerimise ja registreerimise registri pidaja teavitamisel tuvastatud, võib minister jätta täielikult või osaliselt ilma õigusest saada tapatoetust määruse nr 1254/1999 alusel.
30.
Selle tulemusena tõstatab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse selle kohta, kuidas tõlgendada kõnealuse määruse artiklit 21, mis mäletatavasti näeb ette, et otsetoetuste saamiseks „tuleb loom identifitseerida ja registreerida vastavalt määrusele [nr 1760/2000]”. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on võimalik kasutada kõnealuses artiklis 21 sätestatud tingimuse „äärmuslikku tõlgendust”, mis tähendaks sellest vaatenurgast lähtudes, et selleks, et saada tapatoetust täies ulatuses, tuleb täita kõik määrusega nr 1760/2000 sätestatud nõuded, sealhulgas veiste saabumisest ja lahkumisest teavitamist puudutavad nõuded, nii nagu need on esitatud kõnealuse määruse artikli 7 lõike 1 teises taandes. Selle tõlgenduse lubamise tulemuseks on see, et igasugune andmete registreerimist puudutavate eeskirjade eiramine, olgu see kui tahes väike, toob kaasa toetusesaajate hulgast täieliku väljaarvamise. Seega tuleb küsida, kas määruse nr 1254/1999 artikli 21 selline tõlgendamine ei ole vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega.
31.
Lisaks sellele tõstatab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse määruse nr 2419/2001 artiklite 44 ja 45 kohaldatavuse kohta käesolevas asjas. Juhul kui, arvestades Euroopa Kohtu 1. juuli 2004. aasta otsuses Gerken (
16
) otsustatut, tuli selle määruse artikli 45 lõiget 1 kohaldada tagasiulatuvalt, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas selle artikli nõuetekohane kohaldamine koosmõjus sama määruse artikliga 44 tähendab, et tapatoetuse saajate hulgast ei arvata välja sellise puuduse korral, mis on seotud andmete esitamisega infotehnoloogilise andmebaasi pidajale, kui esitatud andmed, nagu käesoleval juhul saabumise kuupäevad, on täiesti õiged.
32.
Sellest tulenevalt otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse nr 1254/1999 artiklit 21 tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 1760/2000 teatava looma suhtes kohaldamisel esinenud mis tahes eiramine toob selle looma suhtes kaasa tapatoetuse saajate hulgast täieliku väljaarvamise?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas määruse nr 1254/1999 artikkel 21 on kehtiv, eriti kui arvestada sellest tulenevaid tagajärgi?
3.
Kas määruse nr 2419/2001 artikleid 44 ja 45 kohaldatakse määruse nr 1760/2000 rakendamisel esinenud eeskirjade eiramisel?
4.
Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, siis kas määruse nr 2419/2001 artikli 45 nõuetekohane kohaldamine koosmõjus artikliga 44 tähendab, et tapatoetuse saajate hulgast ei arvata välja sellise puuduse korral, mis on seotud andmete esitamisega infotehnoloogilise andmebaasi pidajale, kui esitatud andmed, nagu käesoleval juhul saabumise kuupäevad, on täiesti õiged (ja kui nad on algusest peale olnud õiged ja kui neid seetõttu pole olnud tarvis täpsustada)? Kui see ei kehti kõigi puuduste osas, siis kas see käesolevas asjas esinevatel asjaoludel kehtib, kus puudus on tingitud sellest, et andmed esitati (mõnepäevase või nädalase) hilinemisega, kuigi loomade tapmine toimus oluliselt hiljem?
5.
Kas määruse nr 3887/92 artiklit 11 ja/või määruse nr 1760/2000 artiklit 22 ja/või määruse nr 2419/2001 artikli 47 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigil on õigus selle määruse järgimise tagamiseks siseriikliku sanktsioonina jätta ilma ühenduse õigusnormidele tuginevast õigusest saada tapatoetust või seda toetust vähendada?
6.
Kui vastus viiendale küsimusele on täielikult või osaliselt jaatav, siis kas ühenduse tasandil, täpsemalt määruse nr 2419/2001 artiklites 44 ja 45 sätestatud vähendamiste ja väljaarvamiste erandid on analoogia alusel kohaldatavad ka siseriiklikul õigusel põhinevatele vähendamistele ja väljaarvamistele?
7.
Kui vastus kuuendale küsimusele on jaatav, siis kas määruse nr 2419/2001 artikli 45 nõuetekohane analoogia alusel kohaldamine koosmõjus artikliga 44 tähendab seda, et infotehnoloogilisele andmebaasile andmete esitamisega seotud eiramiste ja eriti andmete mittetähtaegne esitamine ei saa põhjustada tapatoetuse saajate hulgast väljaarvamist juhul, kui registrisse kantud andmed, nagu käesoleval juhul saabumisega seonduvad andmed, on täiesti õiged?”
IV. Analüüs
A. Esimene küsimus
33.
Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1254/1999 artiklit 21 tuleb tõlgendada nii, et eeskirjade eiramine määruse nr 1760/2000 kohaldamisel, nagu veise põllumajandusettevõttest lahkumisest ja sinna saabumisest infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegne teavitamine, toob selle looma suhtes kaasa tapatoetuse saajate hulgast täieliku väljaarvamise.
34.
Euroopa Ühenduste Komisjon teeb ettepaneku vastata sellele küsimusele jaatavalt. Ta väidab, et määruse nr 1254/1999 artikkel 21 nõudis sõnaselgelt, et selliste otsetoetuste nagu veiste tapatoetuse saamiseks tuleb täita määruses nr 1760/2000 sätestatud eeskirju loomade identifitseerimise ja registreerimise kohta. Tehes nendest eeskirjadest, täpsemalt teavitamise maksimaalset tähtaega puudutavast eeskirjast, tingimuse kõnealuse toetuse andmiseks, soovis ühenduse seadusandja innustada veise- ja vasikalihaturu ühises korralduses tootjaid neid eeskirju täitma.
35.
Komisjon toonitab selles osas, et veiste identifitseerimist ja registreerimist käsitlevate eeskirjade järgimine on oluline määruses nr 1760/2000 seatud eesmärkide saavutamiseks, st tarbijate usalduse suurendamiseks veiseliha ja veiselihatoodete kvaliteedi vastu, rahvatervise kaitse kõrge taseme kindlustamiseks ja veiselihaturu stabiilsuse paranemiseks. (
17
) On oluline, et veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem toimiks hästi ja oleks alati usaldusväärne, eelkõige selleks, et pädevad asutused saaksid epideemia korral looma päritolu võimalikult kiiresti kindlaks määrata. Need tõhususe ja usaldusväärsuse nõuded tingivad, et andmed looma saabumise, lahkumise, sünni või surma kohta esitataks määruse nr 1760/2000 artikli 7 lõike 1 teises taandes ettenähtud tähtaja jooksul, mis on kolm kuni seitse päeva. Selle tähtaja ületamine toob seega nende loomade suhtes kaasa täieliku väljaarvamise tapatoetuse saajate hulgast.
36.
Ma ei nõustu selle analüüsiga. Arvan nagu Schonewille ja Madalmaade valitsuski, et määruse nr 1254/1999 artiklit 21 ei saa tõlgendada nii, et määruse nr 1760/2000 kohaldamisel esinenud eiramine, nagu veise põllumajandusettevõttest lahkumisest ja sinna saabumisest infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegne teavitamine toob selle looma suhtes automaatselt kaasa täieliku väljaarvamise tapatoetuse saajate hulgast.
37.
Täpsemalt öeldes ja erinevalt eeldusest, millele komisjon oma argumentides tugineb, ei leia ma, et oleks õige käsitleda, et veise liikumisest teatamine ajavahemikus kolm kuni seitse päeva kujutab endast tapatoetuse saamise tingimust.
38.
Enne, kui esitan põhjused, miks ma sellise hinnangu annan, tuleb lühidalt kirjeldada skeemi, mille kohaselt pädevad siseriiklikud asutused peavad käsitlema loomapidamistoetuse taotlusi ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi raames.
39.
Esimene etapp seisneb toetuse arvutamise aluse kehtestamises. (
18
) Seega juhul, kui toetusetaotluses deklareeritud loomade arv ületab halduskontrollide või kohapealsete kontrollide käigus tuvastatud loomade arvu, arvutatakse põllumajandusettevõtjale makstava toetuse summa tuvastatud loomade arvu alusel, st selle loomade arvu alusel, mille osas on pädev asutus kontrollinud ja kinnitanud toetuse saamise tingimuste täitmist. (
19
) Sellest tuleneb, et toetust ei anta loomade eest, kes ei täida abikõlblikkuse tingimusi.
40.
Teine etapp seisneb võimalikus sanktsioonide kohaldamises toetuse kogusumma suhtes, mida põllumajandusettevõtjal on õigus saada esimese etapi lõpus. (
20
) Nende sanktsioonide eesmärk on põllumajandusettevõtjale rahalise karistamise määramine selle eest, et toetusetaotluses deklareeritud loomade arv ei vasta tuvastatud abikõlblike loomade arvule. Sanktsioonid seisnevad toetussumma vähendamises või toetuse täielikus maksmata jätmises.
41.
Kolmas etapp võib tuua kaasa teise etapi tulemusena arvestatud toetussumma hindamise parandamise, kuivõrd ühenduse sanktsioonide kohaldamise suhtes on ette nähtud erandid. (
21
) See toimub eelkõige juhul, kui põllumajandusettevõtja, kes tuvastab, et tema esitatud taotluses esineb tahtmatuid vigu, teavitab sellest õigeaegselt pädevat asutust.
42.
Lõpuks on oluline täpsustada, et nii kirjeldatud skeemis kohaldatakse määruses nr 3887/92 ettenähtud sanktsioone, ilma et see piiraks siseriiklikul tasandil kehtestatud täiendavate sanktsioonide kohaldamist, (
22
) ning selle määruse artikkel 15 annab liikmesriikidele õiguse kehtestada asjakohaseid siseriiklikke sanktsioone tootjate või muude turuosaliste suhtes, „et tagada kontrollnõuete täitmine, näiteks majandi praeguse karja register või teavitamiskohustuste järgimine”.
43.
Pärast neid täpsustusi tuleb märkida, millised on tingimused, mille alusel peetakse tapetud või kolmandasse riiki eksporditud looma ühenduse õigusnormide kohaselt tapatoetuse saamiseks abikõlblikuks.
44.
Need tingimused on esitatud määruse nr 1254/1999 artikli 11 lõikes 1 ja artiklis 21 ning määruse nr 2342/1999 artiklis 37. Need võib kokku võtta järgmiselt:
—
tapatoetust taotletakse kas vähemalt kaheksakuuste pullide, härgade, lehmade ja mullikate eest või siis vähemalt ühe kuu, kuid mitte üle seitsme kuu vanuste vasikate eest, kelle tapakaal on alla 160 kilogrammi,
—
tootjad peavad olema neid loomi hoidnud vähemalt kahekuise ooteaja vältel, mis lõpeb vähem kui kuu aega enne loomade tapmist või eksportimist; alla kolme kuu vanuselt tapetavate vasikate osas on see ooteaeg üks kuu, ning lõpetuseks
—
tuleb kõnealused loomad identifitseerida ja registreerida vastavalt määrusele nr 1760/2000.
45.
Seda viimast tapatoetuse saamise tingimust palubki eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul piiritleda. Seda silmas pidades võib esitada kaks tõlgendust. Esimene tõlgendus, mida toetab komisjon, nõuab, et selleks, et loom oleks toetuse saamiseks abikõlblik, peab ta täitma kõiki määruses nr 1760/2000 sätestatud eeskirju, sealhulgas neid eeskirju, mis puudutavad looma liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi teavitamiseks ette nähtud tähtaega. Teine tõlgendus, millega nõustun mina, peab esmatähtsaks kontrolli, mida teostatakse hetkel, mil pädev asutus peab otsustama tapatoetuse andmise põhjendatuse üle, ja mille puhul kontrollitakse seda, et loom on tegelikult ja õigesti identifitseeritud ja registreeritud määruses nr 1760/2000 kehtestatud veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi eri osades.
46.
Minu arvates toetavad teist tõlgendust mitu asjaolu.
47.
Esiteks ei nähtu määruse nr 1254/1999 artikli 21 sõnastusest selgelt, et tapatoetuse maksmine sõltub sellest, kas järgitakse kõiki määruses nr 1760/2000 sätestatud eeskirju. Minu arvates viitab selles artiklis kasutatud sõnastus pigem tulemuse saavutamise kohustusele, st et loomad, kelle eest toetust taotletakse, peavad olema tegelikult ja õigesti identifitseeritud ja registreeritud veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi eri osades hetkel, mil pädev asutus peab otsustama tapatoetuse andmise põhjendatuse üle.
48.
Seega peab looma all, kes on määruse nr 1254/1999 artikli 21 tähenduses „identifitseeri[tud] ja registreeri[tud] vastavalt [määrusele nr 1760/2000]”, minu arvates mõistma looma, kes:
—
on individuaalselt identifitseeritud määruse nr 1760/2000 artiklis 4 sätestatud kõrvamärkidega;
—
on individuaalselt identifitseeritud selle määruse artiklis 6 sätestatud passiga;
—
on registreeritud nimetatud määruse artiklis 5 ette nähtud infotehnoloogilisse andmebaasi ja on registreeritud registris, mida peab põllumajandusettevõtja vastavalt sama määruse artiklile 7.
49.
Seda analüüsi kinnitab määruse nr 3887/92 artikli 10d sõnastus, kus on loetletud kriteeriumid selle kontrollimiseks, et veist võib pidada „tuvastatud loomaks” selle määruse artiklite 10 ja 10b tähenduses, st loomaks, kelle puhul on täidetud kõik toetuse andmiseks kohaldatavad tingimused. Leian selles osas, et veiste liikumisest infotehnoloogilisse andmebaasi teavitamise tähtaja järgimine ei ole nende kriteeriumide hulgas sõnaselgelt nimetatud.
50.
Teiseks näitavad nii veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi kui ka teatavate toetuskavade ühtset haldus- ja kontrollisüsteemi puudutavate ühenduse õigusnormide ülesehitus ja eesmärgid, et ühenduse seadusandja soovis määruse nr 1254/1999 artikli 21 vastuvõtmisega kehtestada, et otsetoetuste, näiteks tapatoetuse saamiseks tuleb järgida mitte kõiki toetuskavade haldamist puudutavaid menetlusnorme, vaid põhimõttelisemalt veiste nõuetekohast identifitseerimist ja registreerimist.
51.
Peale seose, mida tuleb eeltoodu kohaselt määruse nr 1254/1999 artikli 21 ja määruse nr 3887/92 artikli 10d vahel teha, kinnitavad seda analüüsi viimati nimetatud määruse sätted, mis puudutavad kontrolle. Nii tuleneb kõnealuse määruse artikli 6 lõike 6 punktist d, et loomade kohapealsed kontrollid sisaldavad iseäranis kontrolli, mis on mõeldud selle kontrollimiseks, et kõik põllumajandusettevõttes asuvad veised, kelle kohta esitati toetusetaotlused või kelle kohta võidakse tulevikus esitada toetusetaotlusi, on identifitseeritud kõrvamärkidega ja passidega ning on kirjas põllumajandusettevõtja registris ja kantud infotehnoloogilisse andmebaasi.
52.
Lisaks sellele leian täpsemalt infotehnoloogilise andmebaasi osas, et sellel on oluline osa toetusetaotluste kontrollimehhanismis. See võimaldab teostada halduskontrollide käigus „ristkontrolle” (
23
) ja on aluseks kohapealsete kontrollide käigus (
24
), et tagada toetusetaotluste abikõlblikkus. Üldisemalt, nagu märgib määruse nr 1760/2000 põhjendus 14, aitab infotehnoloogiline andmebaas kaasa „loomade kiire[le] ja täpse[le] jälgimise[le], mida tehakse ühenduse toetuskavade kontrollimisel”. Sellest tulenevalt on otsustava tähtsusega, et andmed toetusetaotlusega hõlmatud veiste kohta oleksid selles andmebaasis nõuetekohaselt kirjas ajal, mil pädev asutus oma kontrolli teostab. Need andmed peavad muu hulgas sisaldama andmeid põllumajandusettevõttest lahkumise või sinna saabumise kohta ning põllumajandusettevõttes sündinud ja surnud loomade sünni- ja surmakuupäevade kohta, nagu nõuab kõnealuse määruse artikli 7 lõike 1 teine taane. Nende andmete nõuetekohane registreerimine infotehnoloogilises andmebaasis on seega otsustav selleks, et võimaldada pädeval asutusel kontrollida, et teised tapatoetuse saamise tingimused on täidetud, kontrollides vanuse kriteeriumi täitmist sellesse andmebaasi kantud sünnikuupäeva järgi ning ooteaja kriteeriumi täitmist.
53.
Peale selle, juhul, kui pädev asutus tuvastab pärast haldus- või kohapealset kontrolli, et andmed toetusetaotlusega hõlmatud ühe veise kohta ei ole infotehnoloogilises andmebaasis nõuetekohaselt registreeritud, peab see asutus leidma, et see loom ei ole abikõlblik ja tema eest ei saa seega tapatoetust maksta.
54.
Seevastu siis, kui need andmed on ajahetkel, mil pädev asutus peab otsustama toetuse andmise või andmata jätmise üle, sellele andmebaasile nõuetekohaselt esitatud ja võimaldavad seega kontrollida toetusetaotluse põhjendatust, ei saa avastus, et varem on ühe või mitme veise liikumisest teavitatud mittetähtaegselt, iseenesest mõjutada sellise toetuse andmise põhimõtet ennast. Teisisõnu ei saa selline avastus mõjutada looma abikõlblikkust taotletud toetuse saamiseks.
55.
Seda arvamust toetab määrus nr 2419/2001, mis järgnes määrusele nr 3887/92. Selle määruse põhjendus 28 kinnitab, et „[v]eiste nõuetekohane identifitseerimine ja registreerimine on määruse […] nr 1254/1999 artikli 21 kohaselt toetuse saamise tingimus”. Peale selle väärib märkimist, et määrus nr 796/2004, mille eesmärk on mäletatavasti kehtestada määruses nr 1782/2003 ettenähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud eeskirjad, täpsustab põhjenduses 68, et ebaõige teabe olemasolu infotehnoloogilises andmebaasis tähendab „nii nõuetele vastavuse kohustuse tõsist rikkumist kui ka abikõlblikkuskriteeriumi rikkumist”. Need sätted ei maini siiski sõnaselgelt seda, et infotehnoloogilise andmebaasi teavitamise tähtaja järgimine kujutab endast tapatoetuse saamise tingimust.
56.
Kolmandaks on oluline toonitada, et tõlgendus, mille kohaselt veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi teavitamise tähtaja järgimine kujutab endast tapatoetuse saamise tingimust, on vastuolus sellega, et toetuse andmiseks on vaja ühesuguseid tingimusi kõikides Euroopa Liidu liikmesriikides.
57.
Kuivõrd määruse nr 1760/2000 artikli 7 lõike 1 teine taane sätestab, et selle ajavahemiku määrab liikmesriik ning see võib olla vahemikus kolm kuni seitse päeva, siis on väga tõenäoline, et selle kestus on liikmesriigiti erinev. (
25
)
58.
Kuigi võib mõista, et toetuskavade haldamist puudutavad menetlusnormid võivad teatud piirides jääda liikmesriikide hinnata, siis on seevastu raske nõustuda sellega, et ühenduse toetuskõlblikkuse tingimused erinevad sõltuvalt taotlejate põllumajandusettevõtte asukohast. Selline lahendus tooks liiatigi kaasa ettevõtete erineva kohtlemise. Need kaalutlused näitavad minu arvates, et ühenduse seadusandja ei näinud ette, et infotehnoloogilise andmebaasi teavitamise tähtaja järgimine kujutab endast veiste tapatoetuse saamise tingimust. (
26
)
59.
Viimase punktina lisan, et oleks paradoksaalne, et isegi selle tähtaja vähene ületamine võiks automaatselt kaasa tuua täieliku väljaarvamise toetusesaajate hulgast, samas kui määruse nr 3887/92 artikli 8 lõike 1 esimesest lõigust tuleneb, et taotluse esitamisega hilinemise korral vähendatakse taotluse alusel antava abi summat, millele põllumajandusettevõtjal oleks olnud õigus taotluse tähtaegsel esitamisel, üks protsent iga tööpäeva eest, ning üksnes enam kui 25-päevase hilinemise puhul loetakse taotlus vastuvõetamatuks ning selle alusel ei saa enam abi määrata.
60.
Kõiki neid kaalutlusi arvestades leian, et määruse nr 1254/1999 artiklit 21 tuleb tõlgendada nii, et veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi teavitamise tähtaja järgimine, mis on ette nähtud määruse nr 1760/2000 artikli 7 lõike 1 teises taandes, ei kujuta endast tapatoetuse saamise tingimust. Seega ei saa nendest sätetest järeldada, et veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegne teavitamine toob nende loomade suhtes iseenesest ja automaatselt kaasa ilmajätmise tapatoetuse saamise õigusest.
61.
Eelnev analüüs ei ole minu arvates sugugi vastuolus ühenduse seadusandja poolt määruses nr 1760/2000 esitatud eesmärkidega, milleks on tarbijate usalduse suurendamine veiseliha ja veiselihatoodete kvaliteedi vastu, rahvatervise kaitse kõrge taseme kindlustamine ning veiselihaturu stabiilsuse parandamine. (
27
)
62.
Nõustun komisjoniga, kui ta rõhutab, et on oluline, et veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem toimiks õigesti ja oleks täiesti usaldusväärne, eelkõige selleks, et pädevad asutused saaksid epideemia korral looma päritolu kiiresti kindlaks määrata. Need tõhususe ja usaldusväärsuse tingimused nõuavad tõepoolest, et looma saabumist, lahkumist, sündi ja surma puudutavad andmed esitataks määruse nr 1760/2000 artikli 7 lõike 1 teises taandes ettenähtud ajavahemikus, mis on kolm kuni seitse päeva.
63.
Ometi tuleneb vastupidi komisjoni väidetele eeltoodust, et asjassepuutuvaid ühenduse õigusnorme silmas pidades ei saa selle tähtaja ületamine minu arvates automaatselt nende loomade suhtes kaasa tuua täielikku väljaarvamist tapatoetuse saajate hulgast.
64.
Seega jääb üle määrata kindlaks, kuidas ja mis alusel peavad pädevad asutused sellist tähtaja ületamist karistama. See on minu analüüsi esemeks viienda küsimuse uurimisel.
65.
Lõpetuseks, arvestades seda, et ma teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimesele küsimusele eitavalt, märgin, et teisele küsimusele ei ole vaja vastata.
B. Kolmas küsimus
66.
Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 2419/2001 artikleid 44 ja 45 kohaldatakse määruse nr 1760/2000 rakendamisel esinenud eeskirjade eiramisel, näiteks veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegsel teavitamisel.
67.
Kõigepealt tuleb täpsustada, et määrust nr 2419/2001 ei saa põhikohtuasja asjaoludele põhimõtteliselt kohaldada, sest need kuuluvad ajaliselt määruse nr 3887/92 kohaldamisalasse. Ometi leidis Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Gerken, et määruse nr 2988/95 artikli 2 lõiget 2 (
28
) tuleb tõlgendada nii, et loomapidamistoetuse taotluse korral, mis kuulub ajaliselt määruse nr 3887/92 kohaldamisalasse ja mille puhul on kohaldatud sanktsiooni eeskirjade eiramise tõttu eelnimetatud määruse artikli 10 lõike 2 punkti a alusel, (
29
) peavad pädevad asutused määruse nr 2419/2001 artikli 44 lõike 1 sätteid kohaldama tagasiulatuvalt, kuna need sätted on kõnealuse teo suhtes kergemad. (
30
)
68.
Pärast seda täpsustust tuleb siiski rõhutada, et eeskirjade eiramine määruse nr 1760/2000 kohaldamisel, näiteks veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegne teavitamine, ei kuulu määruse nr 2419/2001 artiklite 44 ja 45 materiaalsesse kohaldamisalasse.
69.
Nende kahe artikli eesmärk on eelkõige sätestada erandid selle määruse IV jaotises ette nähtud vähendamiste ja väljaarvamiste kohaldamisele toetusetaotlusega hõlmatud veiste osas.
70.
Nagu ma eelnevalt märkisin, kui kirjeldasin skeemi, mille kohaselt peavad pädevad siseriiklikud asutused käsitlema loomatoetuse taotlusi ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi raames, on selle skeemi teise etapi käigus kohaldatud ühenduse õiguses sätestatud vähendamiste ja väljaarvamiste eesmärk määrata põllumajandusettevõtjale rahaline karistus selle eest, et toetusetaotluses deklareeritud loomade arv ei vasta tuvastatud abikõlblike loomade arvule. Tuletan selles osas meelde, et tuvastatud abikõlblike loomade arv tähendab loomade arvu, kelle puhul on pädev asutus kontrollinud ja kinnitanud abikõlblikkuse tingimuste täitmist.
71.
Kuna aga, nagu eelnevalt tõdetud, ei saa veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi teavitamise tähtaja järgimist pidada tapatoetuse saamise tingimuseks, ei muuda selle tähtaja ületamise tuvastamine abikõlblike loomade arvu, mis on tuvastatud kontrollide tulemusena. Seega ei teki erinevust toetusetaotluses deklareeritud loomade arvu ja tuvastatud abikõlblike loomade arvu vahel ning sellest tulenevalt ei saa kohaldada määruse nr 3887/92 artiklis 10b sätestatud ühenduse õigusest tulenevaid vähendamisi ja väljaarvamisi.
72.
Seega ei saa sellisel juhul kohaldada ühenduse õiguses sätestatud vähendamiste ja väljaarvamiste erandeid, mis on ette nähtud määruse nr 2419/2001 artiklites 44 ja 45. (
31
)
73.
Sellest tulenevalt teen ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et määruse nr 2419/2001 artikleid 44 ja 45 ei kohaldata määruse nr 1760/2000 rakendamisel esinenud eeskirjade eiramisel, näiteks veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegsel teavitamisel.
74.
Kuna ma teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata sellele kolmandale küsimusele eitavalt, siis ei ole neljandale küsimusele vaja vastata.
C. Viies küsimus
75.
Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse nr 3887/92 artiklit 11 ja/või määruse nr 1760/2000 artiklit 22 ja/või määruse nr 2419/2001 artikli 47 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik võib ühenduse õigusnormide järgimise tagamiseks jätta siseriikliku sanktsioonina ilma õigusest saada tapatoetust või toetussummat vähendada.
76.
Kõigepealt tuleb rõhutada, kui tähtis on, et pädev asutus kohaldab sanktsioone juhul, kui põllumajandusettevõtja ületab määruse nr 1760/2000 artikli 7 lõike 1 teises taandes ettenähtud teavitamise tähtaega. Just sellised sanktsioonid innustavadki põllumajandusettevõtjat pidama kinni siseriiklikul tasandil kehtestatud tähtajast. Selles osas ei tohi alahinnata selle tähtaja järgimise tähtsust, et tagada veiste „tõhus jälgitavus reaalajas” (
32
). See jälgitavus on oluline rahvatervise seisukohalt ning on veelgi olulisem pärast veiste spongioossest entsefalopaatiast tingitud kriisi. Seda arvestades on sanktsioonide kohaldamine siseriiklikul tasandil oluline selleks, et saavutada määruses nr 1760/2000 seatud eesmärgid, st tarbijate usalduse suurendamine veiseliha ja veiselihatoodete kvaliteedi vastu, rahvatervise kaitse kõrge taseme kindlustamine ning veiselihaturu stabiilsuse parandamine. (
33
)
77.
Täpsustan lisaks, et liikmesriikide kohustus need sanktsioonid kehtestada on sõnaselgelt sätestatud kõnealuse määruse artikli 22 lõike 1 esimeses lõigus, mille kohaselt „[l]iikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada [kõnealuse] määruse järgimine”. Selle artikli 22 lõike 1 teine lõik piiritleb seda liikmesriikide pädevust, täpsustades, et „[l]iikmesriigi poolt loomapidajale kehtestatavad sanktsioonid peavad vastama rikkumise tõsidusele”.
78.
Kuivõrd kõnealuse artikli 22 lõige 1 jätab liikmesriikidele hindamisruumi otsustamiseks, millist sanktsiooni hilinenud teavitamise korral kohaldada, tingimusel et see sanktsioon vastab rikkumise tõsidusele, leian, et liikmesriikidel on õigus kehtestada sanktsioone, mis seisnevad tapatoetuse vähendamises või, eriti raskete juhtumite korral, lausa tapatoetuse saamise õigusest ilmajätmises. Nende kohaldatavate sanktsioonide proportsionaalsuse hindamiseks võivad siseriiklikud pädevad asutused tulemuslikult tugineda sellistele kriteeriumidele nagu rikkumise korduvus või kestus. Veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi teavitamise tähtaja ületamise korral on minu arvates peamine kriteerium, mida arvesse tuleb võtta, hilinemise pikkus.
79.
Lõpetuseks märgin, et ühenduse seadusandja nägi samuti ette muud liiki sanktsioone, sätestades määruse nr 1760/2000 artikli 22 lõike 1 teise lõigu viimases lauses, et sanktsioonid „võivad vajaduse korral hõlmata piiranguid loomade liikumisele asjaomase loomapidaja majandisse või sealt välja”. (
34
) Muud liiki sanktsioonide võimalus ei sea siiski kahtluse alla liikmesriikide õigust kehtestada selleks, et täita oma kohustust võtta kõik vajalikud meetmed määruse nr 1760/2000 järgimise tagamiseks, rahalisi sanktsioone, mis seisnevad tapatoetuse vähendamises või selle toetuse saamise õigusest ilmajätmises.
80.
Eeltoodud analüüsist tuleneb, et minu arvates tuleb määruse nr 1760/2000 artiklit 22 tõlgendada nii, et liikmesriik võib selle määruse sätete – nagu selle artikli 7 lõike 1 teise taande – järgimise tagamiseks jätta siseriikliku sanktsioonina ilma õigusest saada tapatoetust või toetussummat vähendada, tingimusel et kehtestatav sanktsioon vastab rikkumise tõsidusele.
D. Kuues küsimus
81.
Selle küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt Euroopa Kohtul otsustada, kas ühenduse õiguses sätestatud vähendamiste ja väljaarvamiste erandid, mis on ettenähtud määruse (EÜ) nr 2419/2001 artiklites 44 ja 45, on analoogia alusel kohaldatavad ka siseriiklikus õiguses sätestatud vähendamistele ja väljaarvamistele, mille eesmärk on karistada veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegse teavitamise eest.
82.
Kolmanda küsimuse analüüsimise käigus soovitasin Euroopa Kohtul vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et määruse nr 2419/2001 artikleid 44 ja 45 ei kohaldata määruse nr 1760/2000 rakendamisel esinenud eeskirjade eiramisel, näiteks veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegsel teavitamisel. Neid artikleid ei saa kohaldada ka siseriiklikus õiguses sätestatud vähendamiste ja väljaarvamiste puhul, mille eesmärk on sedalaadi rikkumist karistada. Lisaks sellele viitab määruse nr 2419/2001 artikli 44 lõige 1 sõnaselgelt sama määruse IV jaotises sätestatud vähendamistele ja väljaarvamistele.
83.
Sellest tuleneb, et määruse nr 2419/2001 artiklites 44 ja 45 ettenähtud ühenduse õiguses sätestatud vähendamiste ja väljaarvamiste erandeid ei saa kohaldada siseriiklikus õiguses sätestatud vähendamistele ja väljaarvamistele, mille eesmärk on karistada veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegse teavitamise eest.
84.
Arvestades seda, kuidas ma soovitan Euroopa Kohtul kuuendale küsimusele vastata, ei ole vaja seitsmendat ja viimast küsimust uurida.
V. Ettepanek
85.
Esitatud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata College van Beroep voor het bedrijfsleven’i esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1254/1999 veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta artiklit 21 tuleb tõlgendada nii, et veise liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi teavitamise tähtaja järgimine, mis on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuli 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1760/2000 veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi loomise, veiseliha ja veiselihatoodete märgistamise ning nõukogu määruse (EÜ) nr 820/97 kehtetuks tunnistamise kohta artikli 7 lõike 1 teises taandes, ei ole tapatoetuse saamise tingimuseks. Seega ei saa nendest sätetest järeldada, et infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegne teavitamine veiste liikumisest toob nende loomade suhtes iseenesest ja automaatselt kaasa ilmajätmise tapatoetuse saamise õigusest.
2.
Komisjoni 11. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2419/2001 (millega sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad) artikleid 44 ja 45 ei kohaldata määruse nr 1760/2000 kohaldamisel esinenud eeskirjade eiramisel, näiteks veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegsel teavitamisel.
3.
Määruse nr 1760/2000 artiklit 22 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik võib selle määruse sätete – nagu selle artikli 7 lõike 1 teise taande – järgimise tagamiseks jätta siseriikliku sanktsioonina ilma õigusest saada tapatoetust või toetussummat vähendada, tingimusel et kehtestatav sanktsioon vastab rikkumise tõsidusele.
4.
Määruse nr 2419/2001 artiklites 44 ja 45 ettenähtud ühenduse õiguses sätestatud vähendamiste ja väljaarvamiste erandeid ei saa kohaldada siseriiklikus õiguses sätestatud vähendamistele ja väljaarvamistele, mille eesmärk on karistada veiste liikumisest infotehnoloogilise andmebaasi mittetähtaegse teavitamise eest.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	EÜT L 160, lk 21; ELT eriväljaanne 03/25, lk 339.
(
3
)	See ooteaeg, mis kujutab endast tingimust tapatoetuse andmiseks, on määratletud ja ajaliselt kindlaks määratud komisjoni 28. oktoobri 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 2342/1999, millega kehtestatakse määruse nr 1254/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad lisatasukavade kohta (EÜT L 281, lk 30; ELT eriväljaanne 03/26, lk 396). Määruse nr 2342/1999 artikli 37 lõige 1 sätestab, et „[l]isatasu makstakse tootjatele, kes on loomi hoidnud vähemalt kahekuise ooteaja vältel, mis lõpeb vähem kui kuu aega enne loomade tapmist või eksportimist”. Lisaks sätestab selle määruse artikli 37 lõige 2, et „[a]lla kolme kuu vanuselt tapetavate vasikate ooteaeg on üks kuu.”
(
4
)	Nõukogu 21. aprilli 1997. aasta määrus, millega kehtestatakse veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem ning mis käsitleb veiseliha ja veiselihatoodete märgistamist (EÜT L 117, lk 1).
(
5
)	See määruse nr 1254/1999 säte tunnistati kehtetuks nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (ELT L 270, lk 1; ELT eriväljaanne 03/40, lk 269), artikli 152 punktiga b. Määruse nr 1782/2003 artikkel 138 sisaldab siiski sarnast sätet.
(
6
)	17. juuli 2000. aasta määrus veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi loomise, veiseliha ja veiselihatoodete märgistamise ning määruse nr 820/97 kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 204, lk 1; ELT eriväljaanne 03/30, lk 248). Määruse nr 1760/2000 artikli 24 lõike 2 kohaselt „[v]iiteid määrusele […] nr 820/97 käsitletakse viidetena käesolevale määrusele ja neid loetakse vastavalt lisas esitatud vastavustabelile”.
(
7
)	Vt määruse nr 1760/2000 põhjendused 4–7.
(
8
)	EÜT L 109, lk 1; ELT eriväljaanne 03/21, lk 14.
(
9
)	Määruse nr 1760/2000 põhjendus 14.
(
10
)	EÜT 1964, 121, lk 1977.
(
11
)	27. novembri 1992. aasta määrus, millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem (EÜT L 355, lk 1; ELT eriväljaanne 03/13, lk 223). See määrus tunnistati kehtetuks määrusega nr 1782/2003.
(
12
)	EÜT L 391, lk 36. Määrust on viimati muudetud komisjoni 13. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2721/2000 (EÜT L 314, lk 8, edaspidi „määrus nr 3887/92”).
(
13
)	11. detsembri 2001. aasta määrus, millega sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (EÜT L 327, lk 11; ELT eriväljaanne 03/34, lk 308). Määrus nr 2419/2001 ise tunnistati kehtetuks komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 796/2004, millega kehtestatakse nõukogu määruses (EÜ) nr 1782/2003 ettenähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid (ELT L 141, lk 18).
(
14
)	Vt määruse nr 2419/2001 parandus (EÜT 2002, L 7, lk 48).
(
15
)	18. detsembri 1995. aasta määrus Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (EÜT L 312, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 340).
(
16
)	Kohtuasi C-295/02 (EKL 2004, lk I-6369).
(
17
)	Komisjon viitab määruse nr 1760/2000 põhjendustele 4–7.
(
18
)	Vt määruse nr 3887/92 artikli 10 lõige 3.
(
19
)	Vt selle kohta 16. mai 2002. aasta otsus kohtuasjas C-63/00: Schilling ja Nehring (EKL 2002, lk I-4483, punkt 32).
(
20
)	Vt määruse nr 3887/92 artikkel 10b.
(
21
)	Vt iseäranis määruse nr 3887/92 artikli 11 lõige 1a.
(
22
)	Vt selle määruse artikli 11 lõige 1.
(
23
)	Vt määruse nr 3887/92 artikli 6 lõige 2. See mõte on esitatud samuti määruse nr 2419/2001 artikli 16 punktis b, milles on sätestatud, et halduskontrollid hõlmavad eelkõige „ristkontrolle infotehnoloogilise andmebaasi abil toetuse saamise tingimustele vastamise kontrollimiseks”.
(
24
)	Vt määruse nr 3887/92 artikli 6 lõige 6.
(
25
)	See teatamistähtaeg võib samuti erineda sõltuvalt teatud asjaoludest. Määruse nr 1760/2000 artikli 7 lõike 1 teise taande viimane lause sätestab, et „[k]omisjon võib liikmesriigi taotlusel […] kindlaks määrata, millistel asjaoludel võivad liikmesriigid seda ajavahemikku pikendada […]”.
(
26
)	See analüüs kehtib samuti teise ajavahemiku kohta, mis on ettenähtud määruse nr 1760/2000 artikli 4 lõikes 2, st ajavahemiku kohta, mil tuleb identifitseerimiseks kinnitada looma mõlemasse kõrva kõrvamärk.
(
27
)	Vt määruse nr 1760/2000 põhjendused 4-7.
(
28
)	See artikkel on sõnastatud järgmiselt:
„Halduskaristust ei tohi määrata, kui seda ei ole ühenduse õigusaktis sätestatud enne eeskirjade eiramist. Kui ühenduse eeskirjades kehtestatud halduskaristusi määravaid sätteid muudetakse hiljem, kohaldatakse tagasiulatuvalt kergemaid sätteid.”
(
29
)	See artikkel muudeti komisjoni 21. detsembri 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 2801/1999, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 3887/92 (EÜT L 340, lk 29), artikli 10b lõike 2 esimeseks ja teiseks lõiguks.
(
30
)	Vt kohtuotsuse punkt 61.
(
31
)	Vt samuti Madalmaade valitsuse kirjalikud märkused, punktid 23 ja 24. Lisaks sellele kinnitavad määruse nr 796/2004 artiklid 68 ja 69, viidates „I peatükis sätestatud vähendamistele ja väljaarvamistele”, et nende sanktsioonide kohaldamise erandid puudutavad üksnes „leide seoses abikõlblikkuskriteeriumidega” (IV jaotise I peatüki pealkiri).
(
32
)	Vt kontrollikoja eriaruanne nr 6/2004 veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi kasutuselevõtu kohta Euroopa Liidus koos komisjoni vastustega (ELT 2005, C 29, lk 1, punkt 53). Samuti on huvitav vaadelda liikumistest mittetähtaegse teavitamise osakaalu 2001. aastal (rohkem kui 7-päevane hilinemine võrreldes sündmuse toimumisega, vt punkt 53, joonis 4); Itaalias oli see nimetatud aastal lausa üle 90%.
(
33
)	Vt määruse nr 1760/2000 põhjendused 4–7.
(
34
)	Viimast liiki sanktsioonide kohta vt samuti komisjoni 27. veebruari 1998. aasta määruse (EÜ) nr 494/98, millega sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 820/97 üksikasjalikud rakenduseeskirjad minimaalsete haldussanktsioonide kohaldamise kohta veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi raames (EÜT L 60, lk 78), artikkel 4. Selle määruse põhjenduses 4 on märgitud, et „on vaja sätestada sanktsioonid teatavateks olukordadeks, mil ei järgita [määruse nr 1760/2000] sätteid; selliste olukordade hulka kuuluvad kõikide või mõnede identifitseerimise ja registreerimise, maksude maksmise ning teabeedastamise nõuete täitmata jätmine”.