1(6) 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
K O H T U M Ä Ä R U S 
Kohus Tartu Ringkonnakohus 
Tsiviilasja number 2-21-110408 
Määruse tegemise koht ja aeg  31. jaanuar 2022 
Kohtukoosseis Andra Pärsimägi, Triin Uusen-Nacke, Kersti Kerstna-Vaks 
Kohtuasi TF Bank AB (publ.) Eesti filiaa l hagi Martin Kruuse 
vastu võla nõudes   
 
Vaidlustatud kohtulahend Tartu Maakohtu 29. detsembri 2021 määrus 
Kaebuse esitaja ja kaebuse liik TF Bank AB (publ.) Eesti filiaal määruskaebus 
Menetlusosalised ja nende 
esindajad Määruskaebuse esitaja (hageja): TF Bank AB (publ.) 
Eesti filiaal (registrikood : 14304235) esindaja Marek 
Aunver 
Vastustaja (k ostja): Martin Kruuse  (isikukood: 
XXXXXXXXXX) 
 
Menetluse liik Kirjalik menetlus 
 
RESOLUTSIOON 
1. Tartu Maakohtu 29. detsembri 2021 määrus tühistada ja saata tasiviilasi 
maakohtule menetlusse võtmise otsustamiseks.  
2. Määruskaebus rahuldada osaliselt.  
3. Menetluskulude jaotuse otsustab maakohus lõpplahendis.
2(6) 
Edasikaebamise kord 
Määrus on lõplik.   
ASJAOLUD  
1. TF Bank AB (publ.) Eesti filiaal (hageja) esitas 14.  aprillil 2021 Pärnu Maakohtule 
maksekäsu kiirmenetluse avalduse Martin Kruuselt (kostja) 584,09 euro saamiseks. Kohus 
tegi 16. aprillil 2021 võlgnikule makseettepaneku, mida ei õnnestunud mõ istliku aja jooksul 
kätte toimetada. Võlgnikule on makseettepanekut üritatud kätte toimetada järgmistel 
aadressidel: 16. aprillil 2021  ja 11. mail 2021  aadressil XXXXXXXXXX (tagastatud); 
26. aprillil 2021 aadressil XXXXXX (tagastatud hoiutähtaja möödumisel ); 31. mail 2021 
aadressil XXXXXX (tagastatud - muu põhjus ); 26. aprillil 2021/ 31. mail 2021 saadetud 
teavitus e -posti aadressidel e XXXXXXXXXXXX (aadress kehtetu ), XXXXXXXXXX 
(vastust ei saadud) , XXXXXXXXXXXX (aadress kehtetu), XXXXXXXXXXXX (aadress 
kehtetu). XXXXXXXXXXXX korteriomanik kinnitas 26. aprillil 2021, et võlgnik ei ela enam 
antud aadressil, peaks elama nüüd X. Aadressilt XXXXXXXX maakond tagastati kohtule 
dokumendid märkega „pererahva kinnitusel ei ela antud klient sellel aadressil, omab ainult 
sissekirjutust (ca 1a jub a)". Rahvastikuregistri andmetel on võlgniku elukoha aadressiks 
märgitud XXXXXX. Võlgnik kinnitas 11. mail 2021 telefonis, et elab Soomes, hetkel viibib 
paar nädalat Eestis. Eestis elukoht puudub, elab sõbra juures. Dokumendid palus võlgnik saata 
e-posti aadressile XXXXXXXXXX. 31. mail 2021 saatis kohus dokumendid Soome kohtule 
kättetoimetamiseks võlgnikule, kuid tagasiside Soome kohtult puudub. 14. septembril 2021 
tegi kohus Soome kohtule järelepärimine dokumentide edastamise kohta, kuid vastus puudub. 
9. novembri 2021 määrusega lõpetas Pärnu Maakohus maksekäsu kiirmenetluse ja andis 
nõude üle Tartu Maakohtule menetluse jätkamiseks hagimenetluses.  
Hageja esitas 2.  detsembril 2021 Tartu Maakohtu le hagi kostjalt võla väljamõistmiseks. 
Hageja märkis kostja elukohaks XXXXXXXXXXXX linn. Rahvastikuregistri andmetel on 
kostja ametlikuks elukohaks alates 10. juulist 2012 XXXXXXXX. Eelnevast tulenevalt jättis 
kohus 2. detsembri 2021 määrusega hagi käiguta, kohustades hagejat 7 päeva jooksul määruse 
kättesaamisest esitama kohtule põhjendus tsiviilasja kohtualluvuse kohta, arvestades ka 
rahvusvahelise kohtualluvuse sätteid. Maakohus kohustas hagejat selgitama, mida hageja on 
kostja andmete teadasaamiseks teinud. Hageja lepinguline esindaja sai kohtunõude kätte AET 
kaudu 2. detsembril 2021 kell 15:54, kuid jättis kohtule vastamata.  
 
MAAKOHTU SEISUKOHT 
2. Maakohus keeldus TsMS § 371 lg 1 p 2 alusel 29. detsembri 2021 määrusega hagi 
menetlusse võtmast , kuna hagi ei allu maakohtule . Menetluskulud jättis maakohus hageja 
kanda.  
TsMS § 70 lg 4 kohaselt kohaldatakse tsiviilkohtumenetluse seadustikus sätestatut 
kohtualluvuse määramisel Euroopa Liidu liikmesriikide kohtute vahel üksnes ulatuses, milles 
see ei ole reguleeritud nõukogu määrusega (EÜ) nr 1215/2012 (kohaldub alates 10. jaanuarist 
2015) kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil - ja kaubandusasjades ( määrus). 
Määrus on ülimuslik siseriikliku õiguse ees ja kohtualluvuse määramisel tuleb lähtuda 
määruse regulatsioonist. 
Hagiavaldusest nähtub, et hageja omab võlgniku vastu nõuet, mis tuleneb 
tarbijakrediidilepingust, st tegemist on mä äruse artikli 17 p 1 ( b) alusel tarbijalepingust
3(6) 
tuleneva võlgnevuse nõudega. Määruse artikli 18 p 2 kohaselt võib teine lepingupool algatada 
menetluse tarbija vastu üksnes selle liikmesriigi kohtutes, kus on tarbija alaline elukoht. Kui 
siseriiklikus kohtus algatatakse menetlus tarbija vastu, siis on selle kohtu esmaseks 
kohustuseks kontrollida vastavalt määruse nr 44/2001 artikli 59 lõikele 1 siseriiklikke seadusi 
kohaldades, kas kostja alaline elukoht asub selle liikm esriigi territooriumil (Euroopa Kohtu 
17.11.2011 otsus nr C‑327/10, p 40). Kuigi määrus nr 44/2001 asendati alates 10.  jaanuarist 
2015 määrusega nr 1215/2012, on tarbija vastu menetluse algatamise erandlik regulatsioon, 
sh eesmärk, säilinud muutumatul kujul ning lähtuda saab eelneva määruse nr  44/2001 põhjal 
välja kujunenud kohtupraktikast kehtiva määruse tõlgendamisel.  
Hagiavalduses on võlgniku elukohaks märgitud X linn. Eesti rahvastikuregistri andmetel on 
kostja elukohaks alates 10.  juulist 2012 XXXXXXXX. Vaatamata kohtu vastavasisulisele 
nõudele ei ole hageja kohtule täiendavaid andmeid kostja kohta esitanud. Kohus on võtnud 
kostjaga 29. detsembril 2021 täiendavalt ühendust ka telefoni teel. Kostja kinnitas, et elab ja 
töötab Soome Vabariigis. Maksu- ja Tolliameti andmetel puudub kostjal käesoleval hetkel 
töökoht Eesti Vabariigis. Kuna kostja alaline elukoht asub kohtu poolt kogutud andmete 
põhjal Soome Vabariigis, võib tema kui tarbija vastu menetluse algatada Soome Vabariigi 
kohtus. 
 
MÄÄRUSKAEBUSE ESITAJA TAOTLUS  
3. Hageja esitas maakohtu määruse peale määruskaebuse, milles palub maakohtu määruse 
tühistada ja võtta hagi menetlusse. Menetluskulud palub hageja jätta kostja kanda. 
Kohus on kohtualluvuse valiku tegemisel tuginenud võlgniku telefonikõnedele. Telefoni teel 
on raske tuvastada kodanikku, kellega räägitakse. Kostja ei ole tõendanud enda väiteid ei 
elukoha ega töötamise kohta. Hagiavalduses on kostja elukohana märgitud XXXXXXXX. 
Nimetatud kontaktaadressi on kos tja ise laenuandjaga lepingut sõlmides aprillis 2020. a 
andnud. Lepingus on kostja kinnitanud, et tema poolt lepingu sõlmimisele eelnevalt esitatud 
andmed on tõesed ja täielikud. Lepingu üldtingimuste p. 2.1.5 järgi on kostja Eesti resident 
ning eritingimu ste p. 2.2. kohaselt kohustu s kostja lepingu perioodil panka viivitamatult 
informeerima enda kontaktandmete muutumisest. Kostja ei ole laenuandjale kontaktandmete 
muutumisest teatanud, seega on hageja poolt esitatud andmed kostja kontaktandmete kohta 
korrektsed.  
Rahvastikuregistri andmetel on kostja elukohana kajastatud ka XXXXXXXX. Kostja on 
kinnitanud enda elukohaks lepingu sõlmimisel hagiavalduses kajastatud aadressi (TsMS § 80 
lg 1). Lepingu üldtingimuste p. 1 0. kohaselt on lepingu alusel tekkinud vaidluste 
lahendamiseks pädevad Eesti Vabariigi kohtud. Seega on pooltel kohtualluvuse kokkulepe . 
Lepingu täitmine toimus lepingus kajastatud andmetel, seega on hagiavaldus esitatud õigesse 
kohtusse (TsMS § 89). Polit sei-  ja Piirivalveametile teadaolev kostja elukoht on 
XXXXXXXX.  
 
RINGKONNAKOHTU SEISUKOHT  
4. Ringkonnakohus leiab, et vaidlustatud määrus tuleb TsMS § 667 lg 2, § 659 ja § 657 lg 1 
p 3 alusel tü histada ning asi saata menetlusse võtmise uuesti otsustamiseks maakohtule. 
Määruskaebus rahuldatakse osaliselt, sest ringkonnakohus ei otsusta hagi menetlusse 
võtmist. 
5. Maakohus keeldus hagi menetlusse võtmast  puuduva kohtualluvuse tõttu. Maakohus 
leidis, et kohtu poolt kogutu d andmete põhjal on kostja alaline elukoht Soome Vabariigis. 
Ringkonnakohtu hinnangul ei ole maakohus rahvusvahelise kohtualluvuse määramise
4(6) 
aluseks olevaid asjaolusid kohaselt välja selgitanud ja keeldus seetõttu ennatlikult hagi 
menetlusse võtmast. 
6. Arvestades hageja nõuet ja hagile lisatud tõendeid leidis maakohus õigesti, et hageja esitas 
kostja vastu hagi tarbijaga sõlmitud krediidilepingust tuleneva nõude rahuldamiseks. Õige 
on ka see, et av alduse saanud kohus peab TsMS §  75 lg 1 esimese lause järgi kontrollima, 
kas rahvusvahelise kohtualluvuse sätete järgi võib üldse avalduse Eesti kohtule esitada. 
TsMS §  70 lg  4 p  1 järgi kohaldatakse  praeguses asjas esitatud nõude puhul 
tsiviilkohtumenetluse seadustikus rahvusvahelise kohtualluvuse kohta sätestatu t üksnes 
ulatuses, milles Brüsseli I bis määrus (EL 1215/2012) ei sätesta teisiti. Brüsseli I bis määruse 
4. jaos on reguleeritud kohtualluvust tarbijalepingute puhul ja maakohus leidis õigesti, et 
art 18 lg 2 järgi saab hageja esitada kostja kui tarbija vastu hagi selle liikmesriigi kohtus, kus 
on kostja alaline elukoht. Seega pidi maakohus kontrollima, k as kostja elukoht võib oll a 
Eestis.  
Ringkonnakohus leiab, et asja materjalide alusel ei saa teha ühest järeldust, et kostja elukoht 
ei ole Eestis. TsÜS § 14 lg 1 kohaselt on isiku elukoht koht, kus isik alaliselt või peamiselt 
elab. Sama paragrahvi lõige 2 kohaselt võib elukoht olla üheaegselt mitmes kohas.  
7. Hoolimata sellest, et hageja märkis hagiavalduses kostja aadressiks Eestis asuva aadressi, 
tegi maakohus kostja alalise elukohta väljaselgitamiseks päringud Maksu- ja Tolliameti ning 
rahvastikuregistri andmebaasi, milles on aastast 2012 kostja põhi elukohaks märgitud 
XXXXXXXX, vestles kostjaga telefoni teel ja tuvastas selle alusel, et kostja kehtiv elukoht 
on Soomes. Seejuures jättis maakohus tähelepanuta, et hagimenetlusele eelnevas maksekäsu 
kiirmenetluses on kohus soovinud edastada kostjale menetlu sdokumente tema Eesti 
rahvastikuregistrisse kantud aadressile Soomes pädeva kohtu kaudu, kuid edutult. Tagasiside 
Soome kohtult menetlu sdokumentide kättetoim etamise võimalikkuse/võimatuse osas 
puudub. Puudutatud isik on olnud kohtule kahel korral kättesaadav telefoni teel ja on palunud 
endale saata menetlusdokumendid aadressile XXXXXXXXXX, kuid vaatamata sellele ei ole 
kostja dokumentide kättesaamist kinnitanud. Asja materjalidest ei nähtu, miks ei ole kohus 
kostjaga telefoni teel vesteldes küsinud tema Soome elukoha postiaadressi ega muid 
täpsustavaid küsimusi kostja elukorralduse kohta, samuti nõusolekut menetleda asja Eesti 
kohtus.    
Riigikohus on selgitanud, et rahvastikuregistri  kandest saab iseenesest järeldada, et kostja 
elukoht ei ole Eestis, kuid üldjuhul tuleks küsida kohtualluvuse ja kostja alalise elukoha kohta 
ka kostja seisukohta, mis annab kohtule rohkem teavet. Kohtu omal algatusel hagi 
menetlemisest k eeldumise eelduseks on Brüsseli  I bis määruse art  28 lg  1 järgi kostja 
kohtusse mitteilmumine (vt Riigikohtu 21. novembri 2012 määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-123-
12, p 9). Kostja kohtusse ilmumise korral võib aga kostja Brüsseli  I bis määruse art 26 lg 1 
järgi nõustuda asja allumisega Eesti kohtule (vt ka Riigikohtu 11. juuni 2014 otsus tsiviilasjas 
nr 3-2-1-40-14, p 13). 
8. Maakohus on jätnud käsoleval juhul täielikult tähelepanuta asjaolu, et kuigi kostja on 2012. 
aastal märkinud rahvastikregistris oma elukoha aadressiks Soome Vabariigi, on kostja pärast 
seda avaldanud oma elukoha kohta, sh hagej ale ka muid andmeid. Hagejaga lepingu 
sõlmimisel 7. aprillil 2020 avaldas kostja, et tema elukoht on XXXXXXXX. Lepingu 
üldtingimuste p -s 2.15 kinnitas kostja, et ta on Eesti resident  ja p -s 2.2 võttis endale 
kohustusekoheselt informeerida hagejat enda kontaktandmete muutmisest. Kui kostja ei ole 
hagejat oma elukoha muutumisest teavitanud, saab eeldada ka hagejale avaldatud elukoha 
andmete õigsust. Asja materjalidest nähtub, et XXXXXXXX korteriomanik kinnitas kohtule 
aprillis 2021, et kostja ei ela enam sellel aadressil ja peaks elama X. 14. aprillil 2021 on kostja 
märkinud rahvastikuregistrisse enda lisaaadressina XXXXXXXX. Kostja on kohtule 
selgitanud, et sel aadressil elavad kos tja vanemad. Politsei- ja Piirivalveameti andmetel oli
5(6) 
kostja asukoht 18. aprilli 2021 seisuga XXXXXXXX. Eeltoodud asjaoludest ja andmetest 
saab järeldada kostja tahet TsÜS § 14 lg 3 kohaselt tuua oma elukoht pärast 10. juulil 2012 
tehtud rahvastikuregistri kannet Eestisse. Maakohtul ei olnud alust keelduda üksnes 
rahvastikuregistrist pärineva  10 aasta vanuse info ja kostja telefonis väidetu põhjal omal 
algatusel hagi menetlemast. Asja materjalidest nähtub, et kostja on olnud kohtule korduvalt 
kättesaadav, kuid hoiab menetlsdokumentide vastuvõtmisest kõrvale. 
9. Ringkonnakohus rõhutab, et  kohtualluvuse määramiseks tuleb maakohtul tuvastada, kas 
kostjal on  Brüsseli I bis määruse alusel Eestis alaline elukoht. Kui maakohus peab vajalikuks 
(näiteks lahendades kostja vastavat väidet) selgitada, kas kostja elukoht on teises 
liikmesriigiks (Soomes), tuleb maakohtul kohaldada Brüsseli I bis määruse artikli 62  järgi  
elukoha määramiseks ka teise liikmesriigi materiaalõigust. Füüsilise isiku al aline elukoht 
määratakse kindlaks selle riigi materiaalõiguse alusel, kus oletuslikult tema alaline elukoht 
asub. Seetõttu on põhimõtteliselt võimalik, et isikul on Brüssel I bis määruse tähenduses mitu 
alalist elukohta eri liikmesriikides. Seda juhul, kui eri liikmesriikide õiguse kohaselt on isiku 
elukoht igas asjakohases liikmesriigis. Sel juhul saab isikut üldise kohtualluvuse sätete alusel 
hageda igas vastavas liikmesriigis (vt M. Torga. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku 
kommentaarid I osa, lk 456-457).      
10. Ringkonnakohus märgib, et Eesti õigus ei võimalda tarbija ning majandus - ja 
kutsetegevuses tegutseva isiku vahel leppida kokku kohtualluvuses (vt  TsMS § 104 lg 1 ja 
§ 106 lg 1 p 1 (vt ka Riigikohtu 21.  novembri 2012. a määrus tsiviilasjas nr  3-2-1-123-12, 
p 10). Lepingust ei nähtu, et tegemist oleks kohtualluvuse kokkuleppega TsMS § 104 lg 3      
p 2 järgi juhuks, kui kostja asub pärast kokkuleppe sõlmimist elama välisriiki või tema 
elukoht ei ole hagi es itamise ajal teada.  Seega ei ole põhjendatud hageja väide 
määruskaebuses, et asja tuleb arutada Eesti kohtus kohtualluvuse kokkuleppe alusel.   
11. Juhul kui peaks selguma, et kostja elukoht ei ole siiski Soomes, võib kohtualluvus 
tuleneda ka Brüsseli I  bis määruse art 18 lg-st 2. Nimelt on Euroopa Kohus 17.  novembri 
2011. aasta otsuse  C-327/10 (Okresní soud v Chebu (Tšehhi Vabariik) eelotsusetaotlus) 
- Hypoteční banka a.s. versus Udo Mike Lindner p-s 47 leidnud, et olukorras, kus tarbija, kes 
on pikaajalise kinnisvara tagatisega laenulepingu pooleks, mis kohustab teda teist 
lepinguosalist teavitama igast aadressimuutusest, loobub oma elukohast enne lepinguliste 
kohustuste rikkumise tõttu tema vastu hagi esitamist, allub nimetatud hagi Brüsseli I määruse 
art 16 lg  2 alusel selle liikmesriigi kohtutele, kus asub tarbija viimane teadaolev alaline 
elukoht, kui need kohtud ei suuda määruse art  59 kohaselt kindlaks teha kostja tegelikku 
elukohta ning neil puuduvad tõendid, mis võimaldaksid järeldada , et kostja tegelik alaline 
elukoht asub väljaspool liidu territooriumi.  Nimetatud Euroopa Kohtu seisukoht on 
kohaldatav ka Brüssel I bis määruse tõlgendamisel. Käesolevas asjas on kostja avaldanud      
7. aprilli 2020 lepingus oma elukohana XXXXXXXX ning on sellest elukohast loobunud 
enne lepinguliste kohustuste rikkumise tõttu tema vastu hagi esitamist.  
12. TsMS § 173 lg 3 sätestab, et kui kõrgema astme kohus tühistab alama astme kohtu lahendi 
ja saadab asja uueks läbivaatamiseks , jätab ta menetluskulude jaotuse alama astme kohtu 
otsustada. Seega tuleb maakohtul otsustada menetluskulude jaotus sõltuvalt asja lahendamise 
tulemusest. 
13. TsMS §  696 lg  1 esimene lause võimaldab esitada ringkonnakohtu määruse peale 
määruskaebuse Riigikohtule üksnes juhul, kui see on seaduse järgi lubatud. TsMS § 372 lg 5 
esimese lause kohaselt võib hagiavalduse menetlusse võtmisest keeldumise määruse peale 
hageja esitada määruskaebuse. Kuna ringkonnakohus rahuldab määruskaebuse ja saadab asja
6(6) 
menetlusse võtmise otsustamiseks tagasi maakohtule, siis ei saa käesoleva määruse peale 
kaevata. 
(allkirjastatud digitaalselt) (allkirjastatud digitaalselt) (allkirjastatud digitaalselt) 
Andra Pärsimägi  Triin Uusen-Nacke Kersti Kerstna-Vaks