62017CC0654
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
EVGENI TANCHEV
esitatud 3. aprillil 2019 (
1
)
Kohtuasi C‑654/17 P
Bayerische Motoren Werke AG ja Freistaat Sachsen
versus
Euroopa Komisjon
Apellatsioonkaebus – Regionaalabi suurtele investeerimisprojektidele – Saksamaa poolt BMW projektile antud riigiabi elektriautode tootmiseks Leipzigis – Otsus, millega tunnistati abimeede osaliselt siseturuga kokkusobimatuks – Riigiabi proportsionaalsus – Määrus (EÜ) nr 800/2008 – Üldkohtus menetlusse astumine
Sisukord
I. Õiguslik raamistik
II. Menetluse taust
III. Menetlus Üldkohtus, 11. mai 2015. aasta kohtumäärus ja vaidlustatud kohtuotsus
IV. Menetlus Euroopa Liidu Kohtus ja poolte nõuded
V. Põhiapellatsioonkaebus
A. Apellatsioonkaebuse esimene väide, mille kohaselt olevat rikutud ELTL artikli 107 lõiget 3
1. Poolte argumendid
2. Hinnang
a) Vastuvõetamatus
b) Sisu
1) Apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa
2) Apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa
3) Apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa
4) Apellatsioonkaebuse esimese väite neljas osa
B. Apellatsioonkaebuse teine väide, mille kohaselt olevat rikutud ELTL artiklit 288, GBERi artiklit 3 ja artikli 13 lõiget 1 ning diskrimineerimiskeelu põhimõtet
1. Poolte argumendid
2. Hinnang
a) Vastuvõetavus
b) Sisu
1) Apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa
i) Sissejuhatus
ii) Komisjonil on ainupädevus hinnata abi kokkusobivust siseturuga, olenemata selle summast
iii) GBERi tingimustele vastav abi ei ole olemasolev abi
iv) Siseturuga kokkusobivust võib hinnata 2009. aasta teatises sätestatud proportsionaalsuse kriteeriumi alusel
v) Järeldus
2) Apellatsioonkaebuse teise väite teine osa
VI. Vastuapellatsioonkaebus
A. Poolte argumendid
B. Hinnang
1. Vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus
a) 11. mai 2015. aasta kohtumääruse peale esitatud vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus
b) Vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus osas, milles vaidlustatakse vaidlustatud kohtuotsuses sisalduv otsustus rahuldada menetlusse astumise avaldus
c) Vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus osas, milles vaidlustatakse ainult Saksimaa poolt esitatud argumentidega arvestamine vaidlustatud kohtuotsuses
d) Euroopa Kohus ei ole kohustatud vaatama läbi menetlusse astumise lubatavust ex officio
2. Sisu
a) Vastuapellatsioonkaebuse esimene väide, mille kohaselt olevat rikutud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teist lõiku
b) Vastuapellatsioonkaebuse teine väide, mille kohaselt olevat tehtud viga faktiliste asjaolude liigitamisel
c) Vastuapellatsioonkaebuse kolmas väide, mille kohaselt on rikutud tõendamiseeskirju
VII. Kohtukulud
VIII. Ettepanek
1.
Käesoleva apellatsioonkaebusega palub Bayerische Motoren Werke AG (edaspidi „BMW“) Euroopa Kohtul tühistada Üldkohtu otsus (
2
), millega nimetatud kohus jättis rahuldamata osalise tühistamishagi komisjoni otsuse C(2014) 4531 final peale, mis käsitleb riigiabi, mida Saksamaa Liitvabariik kavatses anda BMW-le Leipzigisse (Saksamaa) tootmisüksuse ehitamiseks, et toota kahte uut automudelit, nimelt elektriautot i3 ja hübriidautot i8 (edaspidi „vaidlusalune otsus“). (
3
)
2.
Vaidlusaluses otsuses leidis komisjon, et riigiabi saamise võimalus oli aluseks BMW otsusele investeerida Leipzigisse ja mitte teise algselt kaalutud asukohta Münchenis (Saksamaa), kus ettevõtja sisedokumentide kohaselt oleks projekt maksnud 17 miljonit eurot vähem kui Leipzigis. Komisjon leidis, et riigiabi, mille summaks oli teatatud umbkaudu 45 miljonit eurot, oli kokkusobiv siseturuga ainult BMW poolt Leipzigisse investeerimise ja Münchenisse investeerimise kulude vahe ulatuses, st kuni summas 17 miljonit eurot. Summa, mis ületas 17 miljonit eurot, tunnistati siseturuga kokkusobimatuks.
3.
Vaidlustatud kohtuotsuses jättis Üldkohus rahuldamata BMW kaebuse, milles nõuti vaidlusaluse otsuse tühistamist osas, milles sellega tunnistati siseturuga kokkusobimatuks teatatud riigiabi summa, mis ületab 17 miljonit eurot.
4.
Euroopa Kohtusse esitatud apellatsioonkaebus tõstab eelkõige üles abi proportsionaalsuse küsimuse. Samuti on käesolevas asjas küsimuse all menetlusse astumise lubatavus Üldkohtus. Komisjon on esitanud vastuapellatsioonkaebuse, paludes Euroopa Kohtul tühistada esiteks Üldkohtu määrus (
4
), millega see kohus andis loa menetlusse astuda Freistaat Sachsenile (Saksimaa, Saksamaa), kus asub Leipzig, ning teiseks vaidlustatud kohtuotsuse osas, milles see võttis arvesse ainult menetlusse astuja argumente ning mis seega sisaldab otsustust menetlusse astumise lubatavuse kohta.
I. Õiguslik raamistik
5.
Komisjoni 6. augusti 2008. aasta määruse (EÜ) nr 800/2008 EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse ühisturuga kokkusobivaks (üldine grupierandi määrus) (edaspidi „GBER“), (
5
) artikli 6 lõikes 2 on sätestatud:
„Suurtele investeerimisprojektidele antavast investeeringuteks ettenähtud regionaalabist teatatakse komisjonile, kui kõikidest allikatest saadava abi kogusumma ületab 75 % maksimaalsest abisummast, mida 100 miljoni euro suuruste abikõlblike kuludega investeering võib saada, kui kohaldatakse heakskiidetud regionaalabi kaardis suurettevõtete jaoks ettenähtud abi andmise ajal kehtivat standardset abikünnist.“
6.
GBERi artikli 13 lõikes 1 on sätestatud:
„Investeeringuteks ettenähtud ja tööhõivealase regionaalabi kavad on asutamislepingu artikli 87 lõike 3 tähenduses ühisturuga kokkusobivad ja vabastatakse asutamislepingu artikli 88 lõike 3 kohasest teatamiskohustusest, kui täidetud on käesolevas artiklis sätestatud tingimused.
[…]“.
II. Menetluse taust
7.
Saksamaa teatas 30. novembril 2010 komisjonile, et ta kavatseb 7. detsembri 2008. aasta muudetud investeeringutoetuste seaduse (Investitionszulagengesetz 2010) (edaspidi „IZG“) (
6
) alusel anda BMW-le rahalise toetuse kujul investeeringuks ettenähtud riigiabi summas kuni 45257273 eurot (
7
) Leipzigisse tootmisüksuse ehitamiseks, et toota BMW elektriautot i3 ja hübriidautot i8.
8.
Komisjon otsustas 13. juulil 2011 algatada ametliku uurimismenetluse vastavalt ELTL artikli 108 lõikele 2.
9.
Komisjon võttis 9. juulil 2014 vastu vaidlusaluse otsuse, milles ta leidis, nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 2, et teatatud riigiabi on siseturuga kokkusobiv ainult 17 miljoni euro ulatuses, mis vastab Leipzigisse investeerimise ja Münchenisse investeerimise kulude vahele. See osa riigiabist, mis ületab 17 miljonit eurot, st summa 28257273 eurot, tunnistati siseturuga kokkusobimatuks.
III. Menetlus Üldkohtus, 11. mai 2015. aasta kohtumäärus ja vaidlustatud kohtuotsus
10.
BMW esitas 19. septembril 2014 vaidlusaluse otsuse peale tühistamishagi osas, milles sellega tunnistati 17 miljonit eurot ületav riigiabi summa siseturuga kokkusobimatuks. Teise võimalusena taotles BMW vaidlusaluse otsuse tühistamist osas, milles sellega tunnistati kõnealune riigiabi ühisturuga kokkusobivaks väiksemas summas (17 miljonit eurot), kui oli teatamiskohustusest vabastatud GBERi artikli 6 lõikega 2 (mis käesolevas asjas on 22,5 miljonit eurot).
11.
Saksimaa esitas 16. jaanuaril 2015 BMW toetuseks menetlusse astumise avalduse. Üldkohtu viienda koja president rahuldas Saksimaa menetlusse astumise avalduse 11. mai 2015. aasta määrusega. Üldkohtu viienda koja president leidis, et Saksimaal oli põhjendatud huvi Üldkohtu menetluses oleva kohtuvaidluse lahenduse vastu Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu tähenduses, kuna komisjon tunnistas siseturuga kokkusobivaks riigiabi summaks ainult 17 miljonit eurot ning jättis sellega Saksimaa ilma majanduslikus kasust, mis oleks olnud riigiabi andmisel teatatud summas, nii et vaidlusalusel otsusel oli reaalne mõju piirkonna majandusele.
12.
Vaidlustatud kohtuotsusega jättis Üldkohus vaidlusaluse otsuse osalise tühistamise hagi rahuldamata.
13.
Üldkohus lükkas tagasi esimese väite, mis puudutas ELTL artikli 108 lõike 3 rikkumist. Üldkohus leidis esiteks, et komisjon ei olnud jätnud esialgses uurimismenetluses läbi viimata hoolsat ja erapooletut hindamist ning et komisjon võis algatada ametliku uurimismenetluse selle alusel, et ehkki regionaalabi suuniste aastateks 2007–2013 (edaspidi „regionaalabi suunised“) (
8
) punktis 68 toodud piirmäärasid ei ületatud, ei saanud välistada nende ületamist. Teiseks leidis Üldkohus, et komisjon viis ka ametliku uurimismenetluse käigus läbi hoolsa ja erapooletu analüüsi ning et ta võis analüüsida, kas komisjoni teatises ulatuslikele investeerimisprojektidele antava regionaalabi süvahindamise kriteeriumide kohta (edaspidi „2009. aasta teatis“) (
9
) ette nähtud kriteeriumid on täidetud, olenemata sellest, kas kõnealuseid piirmäärasid ületati. Kolmandaks ei teinud komisjon 2009. aasta teatise kohaldamisel ilmset viga.
14.
Üldkohus lükkas tagasi teise väite, mille kohaselt olevat rikutud ELTL artikli 107 lõike 3 punkti c. Esiteks leidis komisjon õigesti, et 2009. aasta teatise punkti 22 lõike 2 kohaselt oli riigiabil ergutav mõju, kuna see andis BMW‑le stiimuli teha oma investeering Leipzigisse ja mitte Münchenisse. Teiseks ei eksinud komisjon, kui ta leidis, et Leipzigisse investeerimise ja Münchenisse investeerimise kulude vahe moodustas 17 miljonit eurot ning et riigiabi oli proportsionaalne ainult selle summa ulatuses. Kolmandaks ei pidanud komisjon selleks, et tunnistada 17 miljonit eurot ületav riigiabi osa siseturuga kokkusobimatuks, viima läbi majandusanalüüsi ja tõendama, et sellel riigiabi osal oleks negatiivne mõju konkurentsile. Neljandaks leidis komisjon õigesti, et arvesse ei pidanud võtma tegelike kulude hinnangut, mille Saksamaa esitas pärast riigiabist teatamist.
15.
Lõpuks lükkas Üldkohus tagasi teise võimalusena esitatud kolmanda väite, mille kohaselt olevat komisjon rikkunud ELTL artikli 108 lõiget 3 ning GBERi sellega, et ta tunnistas riigiabi siseturuga kokkusobivaks 17 miljonit euro ulatuses, st väiksemas summas, kui oli GBERi artikli 6 lõike 2 kohaselt eraldi teatamise kohustusest vabastatud (käesolevas asjas 22,5 miljonit eurot). Regionaalabi, mis ületab GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud eraldi teatamise künnist, nagu see on käesolevas asjas, tuli hinnata mitte GBERi alusel, vaid 2009. aasta teatises sätestatud kriteeriumide alusel. Komisjon ei olnud ületanud oma volitusi, kui ta piiras riigiabi summa eraldi teatamise künnisest madalamale, kuna teatamiskohustusest vabastatud riigiabi on vaid eelduslikult siseturuga kokkusobiv.
IV. Menetlus Euroopa Liidu Kohtus ja poolte nõuded
16.
BMW, keda toetab Saksimaa, palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
tühistada vaidlusalune otsus osas, milles see tunnistab siseturuga kokkusobimatuks riigiabi osa summas 28257273 eurot, st selle osa teatatud riigiabist, mis ületab 17 miljonit eurot;
–
teise võimalusena tühistada vaidlusalune otsus osas, milles see keelab ja tunnistab siseturuga kokkusobimatuks 17 miljonit eurot ületava riigiabi summa, mis ei ületa GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskohustusest vabastatud abi summat;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
17.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus vastuvõetamatuse tõttu ja igal juhul põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja BMW-lt.
18.
Komisjon esitas vastuapellatsioonkaebuse, milles ta palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada 11. mai 2015. aasta kohtumäärus;
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsuses sisalduv otsustus menetlusse astumise vastuvõetavuse kohta ning järeldused, mis tehti BMW argumentidele lisaks esitatud Saksimaa argumentide alusel;
–
lahendada esimese kohtuastmena menetlusse astumise avaldus ja jätta see põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja BMW-lt.
19.
Saksimaa palub Euroopa Kohtul:
–
jätta vastuapellatsioonkaebus rahuldamata;
–
mõista apellatsiooniastme kohtukulud välja komisjonilt.
20.
BMW palub Euroopa Kohtul:
–
jätta vastuapellatsioonkaebus rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
21.
Kohtuistungil, mis peeti 23. jaanuaril 2019, kuulati ära BMW, komisjoni ja Saksimaa suulised seisukohad.
V. Põhiapellatsioonkaebus
22.
BMW esitab oma apellatsioonkaebuses kaks väidet. Esiteks ta väidab, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 107 lõiget 3, kui ta leidis, et komisjon võis piirata riigiabi summa 17 miljonile eurole, viimata seejuures läbi majandusanalüüsi kontrollimaks, kas 17 miljonit eurot ületav riigiabi osa moonutaks konkurentsi. Teiseks väidab BMW, et Üldkohus rikkus ELTL artiklit 288, GBERi artiklit 3 ja artikli 13 lõiget 1 ning diskrimineerimiskeelu põhimõtet, kui ta leidis, et komisjon ei rikkunud õigusnormi, kui ta piiras riigiabi GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskohustusest vabastatud summast st 22,5 miljonist eurost väiksemale summale.
A. Apellatsioonkaebuse esimene väide, mille kohaselt olevat rikutud ELTL artikli 107 lõiget 3
1.
Poolte argumendid
23.
BMW väidab apellatsioonkaebuse esimeses väites, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 107 lõiget 3, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 145–149, et komisjon võis piirata riigiabi summa 17 miljonile eurole, st Leipzigisse investeerimise ja Münchenisse investeerimise kulude vahele, ilma et ta oleks seejuures kontrollinud, kas 17 miljonit eurot ületav riigiabi moonutaks konkurentsi.
24.
Apellatsioonkaebuse esimene väide jaguneb nelja ossa.
25.
Apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses osas väidab BMW, et ei saa eeldada, et mis tahes riigiabi summa, mis ületab 2009. aasta teatise punkti 33 alusel proportsionaalseks loetut, st iga kulude vahet ületav riigiabi summa, moonutaks konkurentsi. ELTL artikli 107 lõike 3 punktis c on keelatud ainult selline riigiabi, mis „mõjuta[b] ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega“. Seetõttu ei või komisjon tunnistada siseturuga kokkusobimatuks kulude vahet ületavat riigiabi summat, ilma et ta oleks selleks määratlenud asjaomased turud ja hinnanud abisaaja positsiooni sellel turul.
26.
Apellatsioonkaebuse esimese väite teises osas väidab BMW, et kohtupraktikaga ei ole kooskõlas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 149 sisalduv Üldkohtu järeldus, mille kohaselt komisjon ei pidanud kontrollima, kas 17 miljonit eurot ületav riigiabi osa moonutab konkurentsi.
27.
Apellatsioonkaebuse esimese väite kolmandas osas väidab BMW, et Üldkohus oleks pidanud komisjoni puhul välja tooma, et viimane ei hajutanud kahtlusi seoses asjaomase turu täpse määratlusega ning abisaaja positsiooniga sellel turul.
28.
Apellatsioonkaebuse esimese väite neljandas osas väidab BMW, et Üldkohus moonutas fakte, kui ta leidis, et 17 miljoni euro suurune riigiabi oli piisav ajend otsusele investeerida Leipzigisse. Seda seetõttu, et nimetatud otsus tehti eeldusel, et riigiabi antakse ligi 50 miljonit eurot.
29.
Komisjon väidab, et apellatsioonkaebuse esimene väide on tervikuna vastuvõetamatu ja osaliselt põhjendamatu.
30.
Komisjoni väitel on apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa vastuvõetamatu, kuna see on uus õigusväide. Apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses osas väidab BMW Euroopa Kohtus, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 107 lõiget 1, kui ta leidis, et komisjon ei pidanud hindama negatiivset mõju konkurentsile. Ent Üldkohtus väitis BMW, et rikutud on ELTL artikli 107 lõiget 3 ja mitte lõiget 1.
31.
Komisjon on seisukohal, et apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa on samuti vastuvõetamatu. Kui apellant väidab, et rikutud on ELTL artikli 107 lõiget 1, siis on see uus õigusväide ja sellisena vastuvõetamatu. Või siis apellant väidab ikkagi, et on rikutud ELTL artikli 107 lõiget 3. Ent sel juhul on apellandi viidatud kohtupraktikast selge, et ta seab kahtluse alla ikkagi vaidlusaluse riigi meetme liigitamise riigiabiks ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, mis on aga jällegi õigusväide. Igal juhul on apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa põhjendamatu, kuna komisjon ei pidanud selleks, et tunnistada siseturuga kokkusobimatuks 17 miljonit eurot ületav riigiabi summa, hindama selle summa põhjustatavat võimalikku konkurentsimoonutust.
32.
Komisjon on seisukohal, et apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa on vastuvõetamatu. Kui selles väidetakse ELTL artikli 107 lõike 1 rikkumist, siis on see õigusväide. Kui selles väidetakse ELTL artikli 107 lõike 3 rikkumist, siis ei vasta see Euroopa Liidu Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punkti d ja artikli 169 lõike 2 nõuetele. Igal juhul on apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa põhjendamatu.
33.
Komisjon on seisukohal, et apellatsioonkaebuse esimese väite neljas osa on vastuvõetamatu, kuna apellant ei ole täpsustanud, millised vaidlustatud kohtuotsuse punktid on vaidlustatud. Igal juhul on apellatsioonkaebuse esimese väite neljas osa põhjendamatu, kuna vaidlustatud kohtuotsuse punktis 154 leidis Üldkohus, et dokumendid, mis väidetavalt tõendavad, et Leipzigisse investeerimise ja Müncheni investeerimise kulude erinevus moodustas peaaegu 50 miljonit eurot ja mitte 17 miljonit eurot, koostati pärast seda, kui Leipzigisse investeerimise otsus oli tehtud, ning järelikult ei pea komisjon neile tuginema. Lisaks on liikmesriigi kohustus anda kogu teave, mis võimaldab komisjonil kontrollida, et kokkusobivuse tingimused on täidetud.
34.
BMW vastab, et apellatsioonkaebuse esimene väide on vastuvõetav.
35.
Saksimaa nõustub täielikult BMW seisukohtadega. Ta väidab, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 107 lõiget 3. Esiteks eksis komisjon seisukohas, et tõenäolised tooteturud peaksid hõlmama madalaimat taset, mille kohta on statistilised andmed kättesaadavad, mis tähendab elektriautode turgu, ega määratlenud asjaomast geograafilist turgu. Üldkohus leidis vääralt, et puudus vajadus käsitleda turu määratlemise küsimust, kuivõrd komisjon võib algatada ametliku uurimismenetluse isegi siis, kui regionaalabi suuniste punktis 68 määratletud piirmäärasid ei ületatud. Teiseks, järeldades, et komisjon võis piirata riigiabi summat kulude vahega, samastas Üldkohus vääralt mõisted „riigiabi ergutav mõju“ ja „riigiabi proportsionaalsus“. Kolmandaks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon peab kontrollima negatiivset mõju konkurentsile ainult pärast seda, kui ta on tuvastanud, et riigiabi on vajalik.
2.
Hinnang
36.
Vaidlusaluses otsuses tunnistas komisjon kokkusobimatuks selle osa teatatud riigiabist, mis ületas Leipzigi ja Müncheni asukohtade investeerimiskulude vahe, st selle osa teatatud riigiabist, mis ületas 17 miljonit eurot. BMW väidab apellatsioonkaebuse esimeses väites, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 107 lõiget 3, kui ta leidis, et komisjon võis piirata riigiabi summa kulude vahele, ilma et ta oleks viinud selleks läbi majandusanalüüsi, kontrollimaks, et nende kulude vahet ületav riigiabi moonutab konkurentsi.
a)
Vastuvõetamatus
37.
Esiteks tuleb tagasi lükata komisjoni vastuväide, mille kohaselt on apellatsioonkaebuse esimese väite esimene, teine ja kolmas osa, mis puudutavad ELTL artikli 107 lõike 1 rikkumist, vastuvõetamatud seetõttu, et seda BMW väidet ei esitatud Üldkohtus. On tõsi, et apellatsioonkaebuses viidatakse ELTL artikli 107 lõikele 1 ning et selle lõike rikkumise küsimust Üldkohtus ei tõstatatud. Ent apellatsioonkaebuses viidatakse ka ELTL artikli 107 lõikele 3, mis tõstatati Üldkohtus. BMW argumentidest, mis käsitlevad riigiabi proportsionaalsuse hindamist, on ilmne, et apellatsioonkaebuse esimeses väites peetakse silmas ELTL artikli 107 lõike 3 ja mitte lõike 1 rikkumist.
38.
Teiseks tuleb tagasi lükata komisjoni väide, mille kohaselt on apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa vastuvõetamatu seetõttu, et selle kohta ei esitata mingeid argumente, nagu nõuab Euroopa Liidu Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punkt d. BMW väidab apellatsioonkaebuse esimese väite kolmandas osas, et abimeetme siseturuga kokkusobimatuks tunnistamiseks peab komisjon tõendama, et sellel on negatiivne mõju konkurentsile ning et selleks peab ta määratlema asjaomase turu ning hindama abisaaja positsiooni sellel turul. Seega esitab BMW argumente, mis põhjendavad väidet, et komisjon rikkus ELTL artikli 107 lõiget 3 sellega, et ta ei kõrvaldanud kahtlusi turu määratluse osas.
39.
Samuti tuleb tagasi lükata komisjoni väide, mille kohaselt on apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa vastuvõetamatu seetõttu, et selles ei nimetata vaidlustatud kohtuotsuse vaidlustatavaid punkte, nagu nõuab Euroopa Liidu Kohtu kodukorra artikli 169 lõige 2. Apellatsioonkaebuse esimeses väites viidatakse vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 145–149. Neis punktides leidis Üldkohus, et komisjon ei pea abimeetme piiramiseks proportsionaalseks loetavale summale tõendama, et seda summat ületaval riigiabil on negatiivne mõju konkurentsile ning et see tugevdaks abisaaja turupositsiooni. Seetõttu vaidlustatakse apellatsioonkaebuse esimese väite kolmandas osas, nagu see on eelmises punktis kokku võetud, õigesti vaidlustatud kohtuotsuse punktid 145–149.
40.
Kolmandaks tuleb minu arvates nõustuda komisjoni väitega, mille kohaselt apellatsioonkaebuse esimese väite neljas osa on vastuvõetamatu seetõttu, et selles ei nimetata vaidlustatud kohtuotsuse vaidlustatavaid punkte. Seda seetõttu, et BMW väidab oma apellatsioonkaebuse esimese väite neljandas osas, et Üldkohus moonutas fakte ja tõendeid, kui ta leidis, et otsus investeerida Leipzigisse tehti eeldusel, et riigiabi antakse ligi 17 miljonit eurot ja mitte 50 miljonit eurot. Üldkohus käsitleb seda küsimust vaidlustatud kohtuotsuse punktides 154–161. Ent apellatsioonkaebuse esimeses väites viidatakse ainult vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 145–149.
41.
Kokkuvõttes leian, et apellatsioonkaebuse esimese väite esimene, teine ja kolmas osa on vastuvõetavad, aga selle väite neljas osa on vastuvõetamatu.
b)
Sisu
1) Apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa
42.
BMW väidab oma apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses osas, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 107 lõiget 3, kui ta leidis, et komisjon võib eeldada, et see osa teatatud riigiabist, mis ületab Leipzigisse investeerimise ja Münchenisse investeerimise kulude vahet, kujutab endast konkurentsimoonutust. Komisjon peab tõendama, et see osa riigiabist moonutab konkurentsi, ning peab selleks läbi viima majandusanalüüsi.
43.
Ma leian, et apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa tuleb tagasi lükata.
44.
2009. aasta teatises ei ole nõutud, et komisjon peab abimeetme kokkusobimatuks tunnistamiseks tõendama, et see moonutab konkurentsi.
45.
2009. aasta teatises on ette nähtud kriteeriumid, mille alusel hinnatakse suurtele investeerimisprojektide (
10
) antava regionaalabi kokkusobivust siis, kui nagu käesolevas asjas (
11
) on algatatud ametlik uurimismenetlus (
12
). Selle teatise kohaselt peab komisjon võrdlema regionaalabi võimalikke positiivseid mõjusid, mis „eelkõige seonduvad ühtekuuluvuse edendamisega ebasoodsas olukorras olevatesse piirkondadesse investeeringute ligimeelitamise kaudu“„võimaliku negatiivse mõjuga“ abisaaja konkurentidele ja teistele piirkondadele. (
13
)
46.
Ühelt poolt peaks komisjon hindama regionaalabi meetme positiivset mõju. Meede peab esiteks olema suunatud ELi eri piirkondade arengutasemete vahe vähendamisele; teiseks peab olema tegemist kohase instrumendiga selle eesmärgi saavutamiseks; kolmandaks peab sel olema ergutav mõju; ja neljandaks peab see olema proportsionaalne. (
14
) Mis puudutab eelkõige kolmandat tingimust, siis see loetakse täidetuks kahe stsenaariumi puhul: kui abi puudumisel ei oleks asjaomast investeeringut tehtud (esimene stsenaarium); või kui abi puudumisel oleks investeering tehtud teises kohas (teine stsenaarium). Käesolevas asjas loeti riigiabil olevat ergutav mõju teise stsenaariumi alusel, sest abi puudumisel oleks investeering tehtud Münchenisse ja mitte Leipzigisse. (
15
) Mis puudutab neljandat tingimust, siis loetakse riigiabi teise stsenaariumi puhul proportsionaalseks, kui see võrdub abi saava ettevõtja poolt abistatavas piirkonnas tehtava abisaaja investeeringu kulude ja mõnes muus piirkonnas tehtava investeeringu kulude vahega. Käesolevas asjas piirati riigiabi summa 17 miljonile eurole, kuna BMW jaoks oli Leipzigisse investeerimise kulude ja Münchenisse investeerimise kulude vahe 17 miljonit eurot. (
16
)
47.
Teiselt poolt tuleb eelmises punktis kirjeldatud positiivset mõju võrrelda negatiivse mõjuga, mida abimeede võib avaldada konkurentsile, nimelt turuvõimule ja ebatõhusate turustruktuuride loomisele või säilimisele, ning selle negatiivse mõjuga kaubandusele. (
17
)
48.
Ent 2009. aasta teatise kohaselt võib komisjon sellise võrdlemise läbi viia ainult siis, kui ta on tuvastanud, et abimeede on vajalik investeeringu tegemiseks asjaomases abistatavas piirkonnas, nagu on kirjeldatud käesoleva ettepaneku punktis 46. Teatise punktis 52 märgitakse, et „[o]lles kindlaks teinud, et abi on vajalik investeeringute tegemise stimuleerimiseks kõnealuses piirkonnas, kaalub komisjon […] regionaalabi positiivseid ja negatiivseid mõjusid“. (
18
)
49.
Seevastu kui komisjon leiab, et abimeede ei ole vajalik, võib ta tunnistada selle meetme siseturuga kokkusobimatuks, kontrollimata, kas see meede moonutab konkurentsi.
50.
Sellest järeldub, et kui abimeede ei ole vajalik investeeringu tegemiseks asjaomases abistatavas piirkonnas, võib selle meetme tunnistada siseturuga kokkusobimatuks isegi siis, kui leidub tõendeid (mille on esitanud asjaomane liikmesriik), et meede ei moonutaks konkurentsi või et see edendaks konkurentsi. Mittevajalikuks tunnistatud abimeetme mõju konkurentsile, olgu see siis negatiivne või positiivne, ei võeta 2009. aasta teatise kohaselt lihtsalt arvesse.
51.
Rõhutaksin, et 2009. aasta teatise punktis 52 sisalduvat viidet riigiabile, mille suhtes on kindlaks tehtud, et see on „vajalik investeeringute tegemise stimuleerimiseks kõnealuses piirkonnas“, tuleb mõista kui viidet riigiabile, mille puhul ei ole tuvastatud mitte ainult ergutav mõju, vaid ka proportsionaalsus. Kui riigiabi on vajalik, aga ebaproportsionaalne, siis võib proportsionaalset summat ületava riigiabi osa tunnistada siseturuga kokkusobimatuks isegi siis, kui leidub tõendeid, et see ei moonutaks konkurentsi. Sellega seoses tuleb rõhutada, et proportsionaalset summat ületavat riigiabi summat ei saa lugeda ergutavat mõju omavaks. Lisaks oleks regionaalabi mõttega vastuolus järeldus, et abimeetme poolt konkurentsile avalduva negatiivse mõju puudumine tasakaalustab selle summa ebaproportsionaalsuse, nii et vastav abi tuleks tunnistada kokkusobivaks.
52.
Kokkuvõttes leian, et 2009. aasta teatise kohaselt ei pea komisjon teatatud riigiabi piiramiseks kavandatud piirkonda investeerimise ja alternatiivsesse piirkonda investeerimise kulude vahele tõendama, et kulude vahe ületav riigiabi osa moonutaks konkurentsi.
53.
Täheldan, et BMW ei ole vaidlustanud 2009. aasta teatise seaduslikkust.
54.
Sellest järeldub, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 146, et seoses selle osaga riigiabist, mis loeti ebaproportsionaalseks, kuna see ületab Leipzigisse investeerimise ja Münchenisse investeerimise kulude vahet, võis komisjon „eeldada“, et see moonutaks konkurentsi, ning ta ei pidanud enne selle riigiabi kokkusobimatuks tunnistamiseks „analüüsima võimalikku positiivset mõju“.
2) Apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa
55.
Apellatsioonkaebuse esimese väite teises osas väidab BMW, et Üldkohtu järeldus, et komisjon võib tunnistada kulude vahe ületava osa riigiabist kokkusobimatuks ilma tõendamata, et see osa moonutab konkurentsi, ei ole kooskõlas kohtupraktikaga.
56.
Olen seisukohal, et apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa tuleb tagasi lükata.
57.
BMW tugineb kohtuotsusele Wam, milles Euroopa Kohus leidis, et komisjon „pidi eriti uurima seda, kas vaidlusalune abi võis […] kahjustada konkurentsi“. (
19
) Ent see avaldus puudutab abimeetme liigitamist ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, ning mitte selle siseturuga kokkusobivuse hindamist. Lisaks leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses Wam eeltsiteeritule järgmises punktis, et komisjon „ei olnud kohustatud tegema asjassepuutuva turu tegeliku olukorra […] majanduslikku analüüsi“, et liigitada riigi meede riigiabiks. (
20
)
58.
Järelikult ei oleks Üldkohus pidanud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 149 viitama viimati toodud tsitaadile kohtuotsusest Wam, kuna see tsitaat käsitleb riigi meetme liigitamist riigiabiks ning mitte abi kokkusobivuse hindamist. Ent see ei muuda asjaolu, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 146 õigesti, et komisjon ei pea selleks, et lugeda ebaproportsionaalne riigiabi siseturuga kokkusobimatuks, analüüsima selle abi võimalikku positiivset mõju konkurentsile, st komisjonilt ei nõuta sellekohase majandusanalüüsi läbiviimist.
59.
BMW tugineb ka kohtuotsusele Smurfit Kappa, milles käsitleti regionaalabi suurele investeerimisprojektile (paberitehase rajamine Brandenburg-Nordostis). On tõsi, et selles kohtuotsuses heitis Üldkohus komisjonile ette, et too piirdus riigiabi kokkusobivaks tunnistamisel „selle kontrollimisega, kas toetuse saanud projektiga põhjustatud ebamugavused konkurentsimoonutuste näol püsivad piiratud tasemel, mitte ta ei kontrollinud seda, kas kasu regionaalarengu seisukohast kaalub üles need ebamugavused, ükskõik kui minimaalsed need ka ei oleks“. (
21
) Rõhutan, et kohtuotsuses Smurfit Kappa märkis Üldkohus ise, et ajal, mil selles kohtuasjas vaidlustatud otsus tehti, ei olnud 2009. aasta teatist veel vastu võetud. (
22
)
60.
Lisaks tugineb BMW kohtuotsusele Kotnik, milles Euroopa Kohus leidis, et „teatise vastuvõtmine […] ei vabasta seega komisjoni kohustusest hinnata konkreetseid erandlikke asjaolusid, millele liikmesriik mingis kindlas juhtumis viitab, et taotleda ELTL artikli 107 lõike 3 punkti b vahetut kohaldamist, ega vabasta teda ka kohustusest põhjendada sellise taotluse rahuldamata jätmist“. (
23
) Ent sellest ei tulene käesolevas asjas, et komisjon oleks pidanud hindama vaidlusaluse riigiabi kokkusobivust ELTL artikli 107 lõike 3 ja mitte 2009. aasta teatise alusel. Kui teatises on ette nähtud kriteeriumid teatavate abiliikide kokkusobivuse hindamiseks, võib kokkusobivust hinnata vahetult ELTL artikli 107 lõike 3 alusel ainult siis, kui seda nõuab asjaomane liikmesriik, kes peab õiguslikult piisavalt tõendama, et eksisteerivad erandlikud asjaolud, mis nõuavad selle sätte vahetut kohaldamist. (
24
) Käesolevas asjas ei ole väidetud, et Saksamaa oleks nõudnud ELTL artikli 107 lõike 3 vahetut kohaldamist.
61.
Kokkuvõttes leian, et apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa tuleb tagasi lükata.
3) Apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa
62.
Apellatsioonkaebuse esimese väite kolmandas osas väidab BMW, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 107 lõiget 3, kui ta ei kritiseerinud komisjoni selle eest, et too ei kõrvaldanud kahtlusi seoses asjakohase turuga ning abisaaja positsiooniga sellel turul. Kui komisjon oleks määratlenud asjaomase turu, siis oleks ta leidnud, et abisaajal ei ole sellel turul võimu, nii et ei olnud vaja piirata teatatud riigiabi summat 17 miljonile eurole.
63.
On tõsi, et 2009. aasta teatise punktis 37 märgitakse, et „[t]uruosade ja võimaliku liigse tootmisvõimsuse hindamiseks struktuuriliselt langevatel turgudel peab komisjon määratlema asjaomase kauba- ja geograafilise turu“. Ent see punkt kuulub 2009. aasta teatise 3. ossa, mis käsitleb abi negatiivset mõju. Olen jõudnud järeldusele, et seda mõju ei ole vaja hinnata, kui on tuvastatud abi ebaproportsionaalsus. Seetõttu puudub komisjonil „vajadus“ määratleda asjaomased turud.
64.
Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa tagasi lükata.
4) Apellatsioonkaebuse esimese väite neljas osa
65.
Apellatsioonkaebuse esimese väite neljandas osas väidab BMW, et Üldkohus moonutas fakte ja tõendeid, kui ta leidis, et otsus investeerida Leipzigisse tehti eeldusel, et riigiabi antakse kuni 17 miljonit eurot ja mitte ligi 50 miljonit eurot.
66.
Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 40, on apellatsioonkaebuse esimese väite neljas osa minu arvates vastuvõetamatu. Ent puhuks, kui Euroopa Kohus peaks lugema selle vastuvõetavaks, siis selgitan alljärgnevalt, et see on igal juhul põhjendamatu.
67.
Sellega seoses piisab märkimisest, et ettevõtja 2009. aasta detsembri dokumentides hinnati kahe asukoha hinnavaheks 17 miljonit eurot (
25
) ning et alles 2012. aasta septembris, seega alles pärast seda, kui Leipzigi investeerimisprojektist oli komisjonile 30. novembril 2010 teatatud, (
26
) avaldas Saksamaa, et algsele summale 17 miljonit eurot tuleb lisada veel 29 miljoni euro väärtuses kulusid (
27
). Seega ei moonutanud Üldkohus fakte ega tõendeid, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 160, et otsus investeerida Leipzigisse tehti 17 miljoni euro suuruse kulude vahe alusel ning et arvesse ei tuleks võtta täiendavaid kulusid 29 miljonit eurot.
68.
Kokkuvõttes leian, et apellatsioonkaebuse esimene väide tuleb tagasi lükata osaliselt vastuvõetamatuse (neljas osa) ja osaliselt põhjendamatuse (esimene, teine ja kolmas osa) tõttu.
B. Apellatsioonkaebuse teine väide, mille kohaselt olevat rikutud ELTL artiklit 288, GBERi artiklit 3 ja artikli 13 lõiget 1 ning diskrimineerimiskeelu põhimõtet
1.
Poolte argumendid
69.
Apellatsioonkaebuse teine väide põhjendab teise võimalusena esitatud nõuet, milles nõutakse vaidlusaluse otsuse tühistamist osas, milles see tunnistab siseturuga kokkusobimatuks riigiabi osa, mis ületab 17 miljonit eurot, kuid ei ületa GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnist, mis käesolevas asjas on 22,5 miljonit eurot.
70.
Apellatsioonkaebuse teine väide on jaotatud kahte ossa.
71.
Apellatsioonkaebuse teise väite esimeses osas väidab BMW, et Üldkohus rikkus esiteks ELTL artiklit 288 ja teiseks GBERi artiklit 3 ja artikli 13 lõiget 1, kui ta nõustus vaidlusaluses otsuses ette nähtud riigiabi summa piiramisega väiksemale summale kui see, mis on vabastatud eraldi teatamise kohustusest.
72.
Esiteks rikkus Üldkohus BMW väitel ELTL artiklit 288. Nõustudes vaidlusaluses otsuses ette nähtud riigiabi summa piiramisega väiksemale summale kui see, mis on sätestatud GBERi artikli 6 lõikes 2, lubas Üldkohus otsuses määrusest kõrvale kalduda ja rikkus sellega ELTL artiklit 288. See ei ole kooskõlas regionaalabi eesmärgi ega GBERi süsteemiga.
73.
Teiseks väidab BMW, et Üldkohus rikkus GBERi artiklit 3 ja artikli 13 lõiget 1. Nimetatud määruse artikli 6 lõikes 2 sätestatud piirmäärast väiksem riigiabi summa tuleb lugeda siseturuga kokkusobivaks ning sellisena olemasolevaks riigiabiks nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 (
28
) artikli 1 punkti b tähenduses.
74.
Apellatsioonkaebuse teise väite teises osas väidab BMW, et Üldkohus rikkus diskrimineerimiskeelu põhimõtet, kui ta nõustus vaidlusaluses otsuses ette nähtud riigiabi piiramisega väiksemale summale kui see, mis on vabastatud teatamiskohustusest. Seda seepärast, et BMW konkurendile oleks võinud anda riigiabi GBERi artikli 6 lõikes 2 ette nähtud summas.
75.
Komisjoni väitel on apellatsioonkaebuse teine väide vastuvõetamatu, kuna see on uus õigusväide, ning et igal juhul on see põhjendamatu.
76.
Komisjoni väitel on apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa põhjendamatu. Teatamiskohustusest GBERi artikli 3 ja artikli 13 lõike 1 alusel vabastatud riigiabi ei kujuta endast olemasolevat riigiabi määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b tähenduses. Eelkõige ei ole tegemist heakskiidetud abiga nimetatud sätte alapunkti ii tähenduses.
77.
Komisjoni arvates on apellatsioonkaebuse teise väite teine osa põhjendamatu. Esiteks on BMW argument hüpoteetiline. Teiseks antaks sellele hüpoteetilisele konkurendile riigiabi GBERi artikli 6 lõikes 2 lubatud summas ainult siis, kui kõik selles määruses sätestatud tingimused on täidetud. Kolmandaks ei oleks BMW samas olukorras kui see konkurent, kuivõrd konkurendile antaks teatamiskohustusest vabastatud riigiabi, samas kui BMW‑le antaks heakskiidetud abi. Neljandaks, kui olekski tegemist ebavõrdse kohtlemisega, siis tuleks see omistada asjaomasele liikmesriigile ja mitte komisjonile.
78.
BMW vastab, et apellatsioonkaebuse teise väite esimene ja teine osa on vastuvõetavad, kuna need ei ole uued õigusväited.
79.
Saksimaa väidab, et Üldkohus rikkus esiteks ELTL artiklit 288 ja teiseks GBERi artiklit 3 ja artikli 13 lõiget 1, kui ta nõustus vaidlusaluses otsuses abisumma piiramisega väiksemale summale, kui see, mis on vabastatud eraldi teatamise kohustusest. Saksimaa sõnul ei saa GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnise alla jääv riigiabi põhjustada konkurentsiprobleeme. Riigiabi tuleks anda vastavalt 2009. aasta teatise punkti 56 joonealusele märkusele kuni kõnealuse piirmäärani. Iga muu lahenduse korral koheldaks teatatud riigiabi ebasoodsamalt ning rikutaks õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtteid.
2.
Hinnang
80.
Apellatsioonkaebuse teine väide põhjendab teise võimalusena nõuet, milles nõutakse vaidlusaluse otsuse tühistamist osas, milles sellega tunnistatakse siseturuga kokkusobimatuks riigiabi osa, mis ületab 17 miljonit eurot, kuid ei ületa GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnist. Selles apellatsioonkaebuse väites väidab BMW, et on rikutud esiteks ELTL artiklit 288 ning GBERi artiklit 3 ja artikli 13 lõiget 1 ning teiseks diskrimineerimiskeelu põhimõtet.
a)
Vastuvõetavus
81.
Komisjon väidab, et apellatsioonkaebuse teise väite esimene ja teine osa on vastuvõetamatud, kuna neid ei esitatud Üldkohtus.
82.
Minu arvates tuleb need vastuvõetamatuse väited tagasi lükata.
83.
Esiteks väidab komisjon, et väide, mille kohaselt olevat rikutud GBERi artiklit 3 ja artikli 13 lõiget 1, on uus õigusväide.
84.
On tõsi, et Üldkohtusse esitatud hagis väitis BMW pelgalt seda, et on rikutud GBERi. Ta ei täpsustanud, milliseid selle määruse sätteid komisjon väidetavalt rikkus. Sealhulgas ei viidanud ta GBERi artiklile 3 ega artikli 13 lõikele 1. Samas saab BMW poolt Üldkohtus esitatud väidet, et „isegi teatamise korral tuleb teatamiskünnist mitte ületav riigiabi summa alati lugeda siseturuga kokkusobivaks“, mõista ainult viitena GBERi artiklile 3 ja artikli 13 lõikele 1, kuna need on sätted, milles on ette nähtud, et määruses sätestatud tingimustele vastav riigiabi (sealhulgas artikli 6 lõike 2 teatamiskünnisest allapoole jääv riigiabi) on siseturuga kokkusobiv. Seetõttu ei saa pidada uueks õigusväiteks väidet, mille kohaselt olevat rikutud GBERi artiklit 3 ja artikli 13 lõiget 1.
85.
Teiseks väidab komisjon, et BMW ei esitatud Üldkohtus väidet ELTL artikli 288 rikkumise kohta.
86.
BMW argument Euroopa Liidu Kohtus on järgmine. GBERiga on antud liikmesriikidele pädevus hinnata sellise riigiabi kokkusobivust siseturuga, mis ei ületa selle määruse artikli 6 lõikes 2 sätestatud künnist, ning seega puudub komisjonil sellekohane pädevus. Järelikult, kui komisjon kasutab nagu käesolevas asjas seda pädevust ja hindab sellise riigiabi kokkusobivust siseturuga, mis ei ületa nimetatud künnist, rikub komisjoni otsus ELTL artiklit 288. Selles on sätestatud, et määrused on erinevalt otsustest otsekohalduvad, ning järelikult on nad otsuste suhtes esimuslikud.
87.
On tõsi, et BMW ei esitanud Üldkohtus väidet ELTL artikli 288 rikkumise kohta. Ent Üldkohtusse esitatud hagis väitis BMW, et piirates riigiabi summa teatamiskünnisest vabastatud summast allapoole „ületas komisjon oma volitusi ja piiras ebaseaduslikult [Saksamaa] pädevust anda ilma eraldi teatamiseta riigiabi heakskiidetud IZG abikava alusel“. Seetõttu, ehkki hagis ei viidatud ELTL artiklile 288, ei saa pidada uueks õigusväiteks väidet, et komisjonil puudus volitus hinnata riigiabi selle osa kokkusobivust, mis ei ületanud GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud künnist, ning et rikuti normihierarhiat.
88.
Kolmandaks väidab komisjon, et väide, mille kohaselt olevat rikutud diskrimineerimiskeelu põhimõtet, on uus väide.
89.
Selles suhtes piisab märkimisest, et Üldkohtusse esitatud hagis väitis BMW, et kui see kohus peaks leidma, et komisjon ei rikkunud õigusnormi, kui ta piiras riigiabi summa teatamiskünnisest allapoole, siis „tooks see kaasa BMW ebaseadusliku diskrimineerimise võrreldes teiste riigiabi saajatega, kes saaksid IZG alusel riigiabi kuni 22,5 miljonit eurot“. Järelikult ei ole väide, mille kohaselt olevat rikutud diskrimineerimiskeelu põhimõtet, uus väide.
90.
Seetõttu on apellatsioonkaebuse teine väide minu arvates vastuvõetav.
b)
Sisu
91.
Alternatiivselt esitatud apellatsioonkaebuse teises väites väidab BMW, et summas 45257273 eurot teatatud riigiabi oleks tulnud lugeda siseturuga kokkusobivaks kuni GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünniseni, mis käesolevas asjas on 22,5 miljonit eurot. (
29
) Ent komisjon tunnistas kõnealuse riigiabi kokkusobivaks ainult 17 miljoni euro ulatuses, mis on Leipzigisse investeerimise kulude ja Münchenisse investeerimise kulude vahe. BMW väidab, et kuna Üldkohus otsustas, et komisjon ei olnud rikkunud õigusnormi, kui ta tunnistas teatatud riigiabi siseturuga kokkusobivaks 17 miljoni euro ja mitte 22,5 miljoni euro ulatuses, siis rikkus Üldkohus sellega esiteks ELTL artiklit 288 ning GBERi artiklit 3 ja artikli 13 lõiget 1 ning teiseks diskrimineerimiskeelu põhimõtet.
1) Apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa
i) Sissejuhatus
92.
Põhjus, miks BMW sõnul tuleks vaidlusalune riigiabi lugeda siseturuga kokkusobivaks GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnise ulatuses, seisneb selles, et komisjonil puudub pädevus hinnata selliste abimeetmete kokkusobivust, mille summa ei ületa seda künnist. GBERi kehtestamisega anti sellekohane pädevus üle liikmesriikidele. Kui abimeetme summa ei ületa GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnist ning asjaomane liikmesriik leiab, et kõik selles määruses sätestatud tingimused on täidetud, siis järelikult on riigiabi siseturuga kokkusobiv. Komisjon ei või isegi hinnata selle abi kokkusobivust, saati siis tunnistada see siseturuga kokkusobimatuks. Kui aga abimeetme summa ületab GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnise, võib komisjon hinnata ainult riigiabi selle osa kokkusobivust, mis kõnealuse künnise ületab, ning ainult selle osa võib tunnistada siseturuga kokkusobimatuks. Kõnealuse künnise alla jääva riigiabi osa on komisjon kohustatud tunnistama siseturuga kokkusobivaks. Järelikult rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon võis vaidlusaluses otsuses piirata riigiabi summale, mis jääb allapoole GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnist.
93.
Komisjon omalt poolt väidab, et tal on ainupädevus hinnata riigiabi kokkusobivust siseturuga. Selles suhtes ei puutu asjasse, kas riigiabi summa ületab GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnist või mitte. Seetõttu ühelt poolt, kui abimeetme summa ei ületa seda künnist ja asjaomane liikmesriik loeb kõik selles määruses sätestatud tingimused täidetuks, siis võib komisjon ikkagi lugeda selle abi siseturuga kokkusobimatuks. Seda seetõttu, et riigiabi, mille liikmesriik on lugenud kõikidele GBERi tingimustele vastavaks, ei saa lugeda heakskiidetud riigiabiks. Teiselt poolt, kui abimeetme summa ületab GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnist, võib komisjon hinnata kogu selle abi summa kokkusobivust siseturuga. Ta võib tuvastada, et see riigiabi on tervikuna siseturuga kokkusobimatu.
94.
Leian alljärgnevatel põhjustel, et apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa tuleb tagasi lükata. Minu arvates on komisjon pädev hindama abimeetmete kokkusobivust siseturuga isegi siis, kui nende summa ei ületa GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnist. Sellest tuleneb, et kui abimeetme summa ületab seda künnist, on komisjon pädev hindama selle abi kogu summa kokkusobivust siseturuga ning ta ei ole kohustatud tunnistama seda riigiabi siseturuga kokkusobivaks teatamiskohustusest vabastatud abisumma ulatuses.
ii) Komisjonil on ainupädevus hinnata abi kokkusobivust siseturuga, olenemata selle summast
95.
Kohtupraktika kohaselt on ELTL artikli 108 lõikega 3 ette nähtud uue riigiabi andmise kavade eelneva kontrolli süsteemi rakendamine nii komisjoni kui ka liikmesriikide kohtute ülesanne ning nende vastavad rollid on üksteist täiendavad, aga eraldiseisvad. Kui abimeetmete siseturuga kokkusobivuse hindamine kuulub komisjoni ainupädevusse, alludes liidu kohtute kontrollile, on riigisiseste kohtute ülesanne tagada kuni komisjoni lõpliku otsuse tegemiseni üksikisikute õiguste kaitse ELTL artikli 108 lõikes 3 sätestatud keelu võimaliku rikkumise eest riigi võimuorganite poolt. (
30
)
96.
Ma ei nõustu BMW argumendiga, et GBERi vastuvõtmisega anti liikmesriikidele üle pädevus hinnata sellise abi siseturuga kokkusobivust, mille summa ei ületa nimetatud määruse artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnist.
97.
Sellega seoses märgin, et GBERis on sätestatud üldised siseturuga kokkusobivuse kriteeriumid, mis põhinevad komisjoni kogemustel määruse kohaldamisalasse kuuluvates valdkondades. (
31
) GBERi artiklis 3 on sätestatud, et abikavad (
32
), mis vastavad selle määruse I peatükis sätestatud tingimustele ning II peatüki asjaomastele sätetele, „sobivad [ELTL artikli 107 lõike 3] tähenduses [sise]turuga kokku ja vabastatakse [ELTL artikli 108 lõike 3] kohasest teatamiskohustustest“. Regionaalabi käsitleva ELTL artikli 13 lõige 1 on sõnastatud samamoodi. Kui aga abimeede ei vasta GBERi tingimustele, tuleb sellest teatada komisjonile, kes viib läbi individuaalse siseturuga kokkusobivuse hindamise ELTL artikli 107 lõike 3 alusel. Seda riigiabi ei või rakendada, kuni komisjon on teinud lõpliku otsuse. Sellega on tegemist eelkõige siis, kui abimeetme summa ületab GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnise, mis käesoleval ajal on 22,5 miljonit eurot. (
33
)
98.
Asjaomane liikmesriik peab hindama, kas abimeede vastab GBERis sätestatud tingimustele, ning kui see on nii, siis seejärel võib seda meedet rakendada ilma komisjonile eelnevalt teatamata. Nagu komisjon märkis oma ettepanekus volitusmääruse kohta, (
34
) kajastab selliste grupierandi määruste nagu GBER kehtestamine „riigiabi kontrolli detsentraliseerimist“ (
35
).
99.
Ent ka siis, kui liikmesriik on tuvastanud abimeetme vastavuse GBERi tingimustele, ei ole sellega välistatud komisjoni õigus kontrollida, kas need tingimused on täidetud, ning kui see nii ei ole, siis tunnistada see abimeede siseturuga kokkusobimatuks.
100.
Seda seetõttu, et esiteks on pädevus hinnata abimeetmete siseturuga kokkusobivust antud komisjonile ELTL artikli 107 lõikega 3. Ma ei mõista, kuidas võiks selline määrus nagu GBER võtta komisjonilt pädevuse, mis on talle antud esmase õigusega.
101.
Järelikult, kui selline huvitatud isik nagu abisaaja konkurent esitaks kaebuse, väites näiteks, et riigi meede rakendati ELTL artikli 108 lõiget 3 rikkudes, kuivõrd see ei vasta GBERi tingimustele, siis on komisjon kohustatud seda uurima. (
36
) See tuleneb määruse nr 659/1999 artikli 10 lõike 1 teisest lõigust. (
37
)
102.
Teiseks, kui asjaomane liikmesriik leiab, et abimeede vastab GBERi tingimustele, ei kujuta see järeldus endast abi siseturuga kokkusobivuse kinnitust. Kontrollides, kas GBERi tingimused on täidetud, kohaldab liikmesriigi kohus üldisi siseturuga kokkusobivuse kriteeriume, mille komisjon on kindlaks määranud oma kogemuste alusel. (
38
) Ta ei vii läbi abimeetme individuaalset hindamist ELTL artikli 107 lõike 3 alusel ega suurtele investeerimisprojektidele antava regionaalabi individuaalset hindamist 2009. aasta teatise alusel. Ainult viimati nimetatud hindamine, milleks komisjonil on ainupädevus, võib viia siseturuga kokkusobivuse tuvastamiseni. (
39
) Kohtute teatise kohaselt „saab liikmesriigi kohus hinnata ainult seda, kas kõik määruse või abikava tingimused on täidetud. Kui see nii ei ole, ei saa liikmesriigi kohus hinnata abimeetme ühisturuga kokkusobivust, sest see on ainult komisjoni ülesanne“. (
40
)
103.
Järelikult, kui liikmesriigi kohus leiab, et riigiabi projekt vastab GBERi tingimustele, siis see põhineb pelgal „eeldusel, et abi on siseturuga kokkusobiv“, nagu Üldkohus õigesti järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 177.
iii) GBERi tingimustele vastav abi ei ole olemasolev abi
104.
Kooskõlas komisjoni väitega ja vastupidi BMW väitele tuleneb eeltoodust, et riigiabi, mille asjaomane liikmesriik loeb GBERi tingimustele vastavaks, ei kujuta endast „olemasolevat abi“ määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b tähenduses. Vastavalt selle sätte alapunktile ii võib olemasolev riigiabi olla eelkõige „komisjoni või nõukogu poolt heakskiidetud […] abi“. Riigiabi, mille asjaomane liikmesriik on lugenud GBERi tingimustele vastavaks, ei ole „heakskiidetud“, kuivõrd selle siseturuga kokkusobivust on pelgalt eeldatud. See ei ole „komisjoni või nõukogu poolt“ heakskiidetud, (
41
) kuna sellekohase hindamise viis läbi asjaomane liikmesriik. Märgiksin sellega seoses, et kui liikmesriik leiab, et abimeede vastab GBERi tingimustele, siis peab see liikmesriik esitama komisjonile vaid kokkuvõtva teabe selle meetme kohta. (
42
) On ilmne, et see kokkuvõte ei ole võrreldav teabega, mis tuleb esitada abimeetmest teatamise korral. (
43
)
105.
Järelikult on selline riigiabi, mille asjaomane liikmesriik luges ekslikult GBERi tingimustele vastavaks, „uus abi“ määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti c tähenduses. Uue abina tuleb sellest teatada komisjonile, (
44
) kes hindab selle kokkusobivust siseturuga.
106.
Järelikult ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 176, et vaidlusalune abi ei ole heakskiidetud olemasolev abi.
107.
Lisaks rõhutaksin, et vastupidi BMW väitele ei tulene 2009. aasta teatise punkti 56 joonealusest märkusest, et käesolevas asjas on Saksamaal volitus anda riigiabi kuni GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünniseni.
108.
2009. aasta teatise punkti 56 joonealuses märkuses märgitakse, et „[k]ui abi antakse olemasoleva regionaalabi kava alusel, tuleb siiski arvestada, et liikmesriik jätab endale võimaluse anda sellist abi kuni tasemeni, mis vastab maksimaalselt lubatavale summale, mida 100 miljoni euro suuruste abikõlblike kuludega investeering võib kohaldatavate eeskirjade alusel saada“.
109.
Liikmesriigile selle joonealuse märkusega jäetud volitusi kohaldatakse „olemasoleva“ abikava alusel antavale riigiabile, st eelkõige sellisele riigiabile, mille kohta komisjon on teinud heakskiitva otsuse, nagu on sätestatud määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunktis ii. Neid volitusi ei kohaldata siis, kui riigiabi antakse teatamiskohustusest vabastatud abikava alusel, st sellise abikava alusel, mille siseturuga kokkusobivust vaid eeldatakse, kuna asjaomane liikmesriik luges selle GBERi tingimustele vastavaks. Teatamiskohustusest vabastatud abikava ei ole „olemasolev“ abi.
110.
Käesolevas asjas on teatatud riigiabi õiguslikuks aluseks IZG. (
45
) Saksamaa leidis, et IZG vastas GBERi tingimustele ning et ta oli vabastatud teatamiskohustusest ja kokkusobiv siseturuga. (
46
) Järelikult ei ole IZG „olemasolev“ riigiabi kava ning BMW ei saa tugineda 2009. aasta teatise punkti 56 joonealusele märkusele väitmaks, et Saksamaale on jäetud volitused anda riigiabi kuni GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünniseni.
111.
Vastupidi BMW väidetule ei tulene kohtuotsusest Diputación Foral de Álava, et komisjon on pädev hindama ainult seda künnist ületavat osa riigiabist. Selles kohtuotsuses leidis Üldkohus, et heakskiidetud abikava alusel antud riigiabi „kujutas endast uut riigiabi, kuivõrd see ületas tema otsuses selle abikava heakskiitmise kohta kehtestatud ülemmäära“. (
47
) Ent kohtuotsuses Diputación Foral de Álava käsitletud olukorras oli komisjon teinud otsuse asjaomase abikava heakskiitmise kohta. Seevastu käesolevas asjas ei ole sellist otsust tehtud. Seetõttu, nagu Üldkohus õigesti järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 181, võis komisjon hinnata kogu vaidlusaluse riigiabi summa siseturuga kokkusobivust, ilma et ta oleks seejuures eiranud kohtuotsuses Diputación Foral de Álava sätestatud põhimõtteid.
112.
Järelikult ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 179, et 2009. aasta teatise punkti 56 joonealune märkus ei keelanud komisjonil hindamast vaidlusaluse riigiabi proportsionaalsust, kuivõrd seda riigiabi „tuleb hinnata kui individuaalset abi ja mitte kui abi, mida on antud heakskiidetud regionaalabi kavade kohaselt“.
113.
Kokkuvõttes leian, et komisjon on pädev hindama abimeetme siseturuga kokkusobivust isegi siis, kui asjaomase riigiabi summa ei ületa GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnist.
114.
Sellest tuleneb, et kui teatatud riigiabi summa ületab kõnealust künnist nagu käesolevas asjas, siis võib komisjon hinnata riigiabi kogu summa siseturuga kokkusobivust, ning ta ei ole vastupidi BMW väidetule kohustatud tunnistama teatamiskohustusest vabastatud summa ulatuses riigiabi siseturuga kokkusobivaks.
115.
Nagu ma alljärgnevalt selgitan, tuleneb sellest samuti järeldus, et komisjon võib hinnata siseturuga kokkusobivust mitte ainult GBERis sätestatud kriteeriumite, vaid ka muude, näiteks 2009. aasta teatises sätestatud kriteeriumite alusel.
iv) Siseturuga kokkusobivust võib hinnata 2009. aasta teatises sätestatud proportsionaalsuse kriteeriumi alusel
116.
Sellega seoses tuleb arvesse võtta kohtuotsust Freistaat Sachsen. (
48
)
117.
Selles kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus, et kui riigiabi summa ületab grupierandi määruses sätestatud eraldi teatamise künnist, (
49
) siis võib komisjon seda abi hinnata mitte ainult selles määruses sätestatud kriteeriumite alusel, vaid ka liidu õiguse muude kriteeriumite või õigusaktide alusel. Esiteks võib kohaldada grupierandi määruse kriteeriume, kui selle määruse materiaalõiguslikud sätted on erinevalt teatamisnõude erandi kehtestavatest sätetest kohaldatavad. Teiseks võib kohaldada kriteeriume, mis ei ole kehtestatud selles grupierandi määruses. Sellega seoses tugines Euroopa Kohus määruse nr 68/2001 põhjendusele 4, milles märgitakse, et määrus ei piira liikmesriikide võimalust teatada abist ning et „[k]omisjon hindab selliseid teateid eelkõige käesolevas määruses sätestatud tingimuste põhjal või kooskõlas kohaldatavate ühenduse suuniste ja raamistikega, kui need olemas on.“ (
50
) Euroopa Kohtu sõnul tähendas mõiste „eelkõige“ kasutamine määruse nr 68/2001 põhjenduses 4, et riigiabi tuli analüüsida eelkõige, aga mitte ainuüksi selles määruses sätestatud kriteeriumite alusel. (
51
) Seetõttu võis komisjon kohaldada kriteeriumi, mida määruses nr 68/2001 ei leidu, ning nõuda, et riigiabi oleks vajalik hinnatavate koolitusmeetmete rakendamiseks. (
52
)
118.
Samamoodi võib komisjon käesolevas asjas selleks, et tunnistada vaidlusalune riigiabi siseturuga kokkusobivaks, nõuda, et see vastaks 2009. aasta teatise punktis 33 sätestatud kriteeriumile, st et selle riigiabi summa piirduks Leipzigisse investeerimise ja Münchenisse investeerimise kulude vahega (17 miljoni euroga). Juhin sellega seoses tähelepanu, et GBERi põhjenduses 7 märgitakse samamoodi nagu määruse nr 68/2001 põhjenduses 4, et määrus ei tohiks „piirata liikmesriikide võimalust teatada“ regionaalabi kavadest ning et „[k]komisjon hindab [selliseid abikavasid] eelkõige käesolevas määruses sätestatud tingimuste alusel ja kooskõlas kriteeriumitega, mis on sätestatud komisjoni vastuvõetud spetsiifiliste suuniste või raamistikega“. (
53
)
119.
Seetõttu ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 173, et vaidlusalust riigiabi tuli hinnata 2009. aasta teatise, regionaalabi suuniste ja ELTL artikli 107 lõike 3 alusel.
v) Järeldus
120.
Sellest tuleneb, et kui Üldkohus leidis, et komisjon võis piirata riigiabi GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamisnõudest väiksemale summale, siis ei rikkunud ta GBERi artiklit 3 ja artikli 13 lõiget 1, kuivõrd neist sätetest tuleneb vaid nimetatud määruse tingimustele vastava riigiabi siseturuga kokkusobivuse eeldus. Kui abimeetme summa ületab nimetatud künnist, ei keela need sätted komisjonil hindamast selle meetme siseturuga kokkusobivust muude kriteeriumide alusel kui need, mis on sätestatud GBERis, ja järeldamast selliste kriteeriumide alusel, et asjaomane riigiabi on siseturuga kokkusobiv väiksema summa ulatuses kui see, mis on vabastatud teatamiskohustusest GBERi artikli 6 lõike 2 alusel.
121.
Sellest järeldub samuti, et Üldkohus ei rikkunud ELTL artiklit 288, kuna vaidlusalune otsus on GBERiga kooskõlas.
122.
Kokkuvõttes leian, et apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa tuleb tagasi lükata.
2) Apellatsioonkaebuse teise väite teine osa
123.
Apellatsioonkaebuse teise väite teises osas väidab BMW, et Üldkohus rikkus diskrimineerimiskeelu põhimõtet, kui ta leidis, et komisjon võis piirata BMW-le antud riigiabi eraldi teatamise kohustusest vabastatud summast väiksemale summale, samas kui igale BMW konkurendile oleks IZG alusel antud riigiabi GBERi artikli 6 lõikes 2 sätestatud teatamiskünnise ulatuses.
124.
Sellega seoses piisab märkimisest, et mis tahes riigiabi, mis antakse BMW hüpoteetilisele konkurendile IZG alusel ilma komisjoni eelnevalt teavitamata, ei kujutaks endast olemasolevat riigiabi määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b tähenduses. Seevastu käesolevas asjas tunnistati BMW-le antud riigiabi komisjoni poolt vaidlusaluses otsuses siseturuga kokkusobivaks (ehkki ainult summas 17 miljonit eurot) ning see on järelikult olemasolev abi. Sellest järeldub, nagu komisjon märgib, et hüpoteetiline konkurent ja BMW ei ole sarnases olukorras ning et apellatsioonkaebuse teise väite teine osa tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
125.
Kokkuvõttes leian, et apellatsioonkaebuse teine väide tuleb põhjendamatuse tõttu täielikult tagasi lükata. Järelikult tuleb apellatsioonkaebus jätta rahuldamata.
VI. Vastuapellatsioonkaebus
A. Poolte argumendid
126.
Komisjon on esitanud vastuapellatsioonkaebuse. Ta palub Euroopa Kohtul tühistada esiteks 11. mai 2015. aasta kohtumäärus, millega Saksimaal lubati astuda hageja poolel menetlusse toetama vaidlusaluse otsuse osalise tühistamise nõuet, ja teiseks vaidlustatud kohtuotsuses sisalduv otsustus, millega tunnistati menetlusse astumine lubatavaks ning võeti arvesse menetlusse astuja argumente. Samuti palub komisjon Euroopa Kohtul teha selles küsimuses lõplik kohtuotsus ja jätta Saksimaa taotlus menetlusse astuda rahuldamata.
127.
Komisjon väidab, et vastuapellatsioonkaebus on vastuvõetav.
128.
Sellega seoses väidab komisjon, et 11. mai 2015. aasta kohtumäärus ja vaidlustatud kohtuotsuses sisalduv otsustus menetlusse astumise lubatavuse kohta võivad olla vastuapellatsioonkaebuse esemeks vastavalt Euroopa Liidu Kohtu kodukorra artikli 178 lõigetele 1 või 2. Otsustuse, millega Üldkohus andis õigusnormi rikkudes loa menetlusse astuda, võib vaidlustada lõpliku kohtuotsuse peale esitatava apellatsioonkaebusega, millega vaidlustatakse komisjoni huve kahjustav menetlusnormide rikkumine. Võttes vaidlustatud kohtuotsuse punktides 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 ja 180 arvesse Saksimaa argumente, laiendas Üldkohus menetluse eset ja mõjutas komisjoni menetlushuve.
129.
Komisjon esitab oma vastuapellatsioonkaebuse põhjendamiseks kolm väidet.
130.
Vastuapellatsioonkaebuse esimeses väites väidab komisjon, et Üldkohus rikkus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teist lõiku, kui ta leidis 11. mai 2015. aasta kohtumääruse punktis 20, et Saksimaal oli huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu ning et ta võis seega astuda Üldkohtus menetlusse tulenevalt Leipzigisse investeerimise väidetavast majanduslikust mõjust. Komisjoni väitel on isik huvitatud kohtuvaidluse tulemusest ainult siis, kui see tulemus võib muuta isiku õiguslikku positsiooni.
131.
Vastuapellatsioonkaebuse teises väites väidab komisjon, et kui Euroopa Kohus peaks leidma, et huvi Üldkohtusse esitatud kohtuvaidluse lahenduse vastu võib olla majanduslikku laadi, siis rikkus Üldkohus õigusnormi sellega, et pidas Saksimaad sellist huvi omavaks. Saksimaal võiks olla huvi sellise hagi vastu, milles nõutakse vaidlusaluse otsuse tühistamist tervikuna, aga mitte sellise hagi vastu, milles nõutakse vaidlusaluse otsuse tühistamist osas, milles sellega tunnistati siseturuga kokkusobimatuks 17 miljonit eurot ületav riigiabi summa.
132.
Vastuapellatsioonkaebuse kolmandas väites väidab komisjon, et Üldkohus rikkus tõendamiseeskirju, kuivõrd ta ei nõudnud Saksimaalt tõendeid, mis toetaksid väidet, et tal on majanduslik huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu.
133.
Saksimaa väidab, et vastuapellatsioonkaebus on vastuvõetamatu ja igal juhul põhjendamatu. Vastuapellatsioonkaebus on vastuvõetamatu, kuna esiteks ei kuulu Üldkohtu otsustus lubada Saksimaal menetlusse astuda Euroopa Liidu Kohtu kodukorra artikli 178 lõigete 1 või 2 kohaldamisalasse ja teiseks on nimetatud kohtu põhikirja artikli 57 esimeses lõigus sätestatud võimalus vaidlustada Üldkohtu otsus jätta menetlusse astumise avaldus läbi vaatamata, aga mitte võimalus vaidlustada menetlusse astumise avalduse rahuldamine. Igal juhul on vastuapellatsioonkaebus põhjendamatu, kuna isiku menetlusse astumiseks Üldkohtu menetluses on piisav, kui tal on majanduslik huvi kohtuasja tulemuse vastu.
134.
BMW väidab, et vastuapellatsioonkaebus on vastuvõetamatu, kuna komisjon ei selgita, kuidas Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuses Saksimaa argumentide arvesse võtmisega komisjoni menetlushuve. BMW väidab lisaks, et vastuapellatsioonkaebus on tulemusetu, kuna vaidlusalused argumendid esitas mitte ainult Saksimaa, vaid ka BMW. Igal juhul on vastuapellatsioonkaebus põhjendamatu.
B. Hinnang
135.
Komisjon palub oma vastuapellatsioonkaebuses tühistada esiteks 11. mai 2015. aasta kohtumääruse ja teiseks vaidlustatud kohtuotsuse osas, milles sellega otsustati menetlusse astumise lubatavus ja võeti punktides 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 ja 180 arvesse ainuüksi Saksimaa esitatud argumente (vastandatuna Saksimaa ja BMW esitatud argumentidele).
136.
BMW ja Saksimaa väidavad, et vastuapellatsioonkaebus on vastuvõetamatu ja igal juhul põhjendamatu.
137.
Tuleb märkida, et kui Euroopa Kohus peaks minuga nõustuma, et apellatsioonkaebus tuleb jätta rahuldamata, siis võib ta leida, et puudub vajadus vastuapellatsioonkaebuse läbivaatamiseks.
138.
Seda seetõttu, et käesolevas asjas soovitakse vastuapellatsioonkaebuses vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist osas, milles see sisaldab otsustust menetlusse astumise lubamise kohta, ning järelikult ka osas, milles võetakse arvesse menetlusse astuja argumente. Kui Euroopa Kohus peaks otsustama, et Üldkohus rikkus selles suhtes õigusnormi, siis sellest ei järelduks, et vaidlustatud kohtuotsus tuleks tühistada. Selle kohtuotsuse võib tühistada ainult siis, kui Euroopa Kohus otsustab, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta jättis rahuldamata poole ja mitte menetlusse astuja nõude või lükkas tagasi tema väite. Seda seetõttu, et menetlusse astuja ei või esitada omaenda nõudeid ega väiteid. (
54
) Järelikult, kui Euroopa Kohus peaks otsustama, et apellatsioonkaebus tuleb jätta rahuldamata, siis jääks vaidlustatud kohtuotsus kehtima isegi juhul, kui Euroopa Kohus leiaks, et Üldkohus rikkus Saksimaa menetlusse astumise avalduse rahuldamisega õigusnormi. (
55
) Rõhutan, et komisjon ise väidab, et kui Euroopa Kohus peaks leidma, et Üldkohus rikkus Saksimaa menetlusse astumise taotluse rahuldamisega õigusnormi, siis ei tuleks vaidlustatud kohtuotsust tühistada (vaid sellega parandataks Üldkohtu menetluslik rikkumine).
139.
Täielikkuse huvides analüüsin siiski vastuapellatsioonkaebust. Ma leian, et see on vastuvõetamatu ning et kui see ka pole tulemusetu, on see igal juhul põhjendamatu.
1.
Vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus
140.
Saksimaa väidab, et vastuapellatsioonkaebus on vastuvõetamatu, kuna esiteks on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 57 esimeses lõigus ette nähtud edasikaebamise võimalus Üldkohtu otsuse peale jätta menetlusse astumise avaldus läbi vaatamata, aga mitte nimetatud kohtu otsuse peale selline avaldus rahuldada, ja teiseks ei saa viimati nimetatud otsust pidada edasikaevatavaks otsuseks Euroopa Liidu Kohtu kodukorra artikli 178 lõigete 1 või 2 tähenduses.
141.
Vastuapellatsioonkaebus on minu arvates täielikult vastuvõetamatu. Esitan alljärgnevalt põhjused, miks ma olen tulnud sellisele järeldusele.
142.
Sellega seoses hindan kõigepealt 11. mai 2015. aasta kohtumääruse peale esitatud vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavust, teiseks vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavust osas, milles see käsitleb vaidlustatud kohtuotsuses sisalduvat otsustust menetlusse astumise lubatavuse kohta, ning kolmandaks vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavust osas, milles see käsitleb väidetavalt ainult Saksimaa poolt esitatud argumentide arvesse võtmist vaidlustatud kohtuotsuses. Lõpuks käsitlen komisjoni argumenti selle kohta, et Euroopa Kohus on kohustatud tegema ex officio otsuse Üldkohtus menetlusse astumise avalduse vastuvõetavuse kohta, kui esimeses kohtuastmes menetlusse astuja esitab vastuapellatsioonkaebuse Euroopa Kohtusse, või kui, nagu see on käesolevas asjas, esimeses kohtuastmes menetlusse astuja esitab seisukohti Euroopa Liidu Kohtus.
a)
11. mai 2015. aasta kohtumääruse peale esitatud vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus
143.
Minu hinnangul on komisjoni poolt 11. mai 2015. aasta kohtumääruse, millega Üldkohus rahuldas Saksimaa menetlusse astumise avalduse, peale esitatud vastuapellatsioonkaebus vastuvõetamatu, kuna otsus, millega lubatakse menetlusse astuda, ei ole apellatsiooni korras vaidlustatav.
144.
Selles suhtes on Euroopa Liidu Kohtu kodukorra artikli 178 lõikes 1 sätestatud, et vastuapellatsioonkaebuses võib nõuda „Üldkohtu lahendi“ tühistamist. Kodukorra artikli 178 lõikes 2 on lisaks sätestatud, et vastuapellatsioonkaebuses võib nõuda „üldkohtule esitatud hagi vastuvõetavuse osas sõnaselgelt või vaikimisi tehtud otsuse“ tühistamist.
145.
Esiteks ei kuulu 11. mai 2015. aasta kohtumäärus Euroopa Liidu Kohtu kodukorra artikli 178 lõike 2 kohaldamisalasse, kuna see on Üldkohtus menetlusse astumise lubatavust ning mitte sellesse kohtusse esitatud hagi vastuvõetavust käsitlev otsus.
146.
Teiseks ei kuulu see määrus minu arvates ka Euroopa Liidu Kohtu kodukorra artikli 178 lõike 1 kohaldamisalasse.
147.
Selles suhtes tuleb Euroopa Liidu Kohtu kodukorra artiklit 178 lugeda koos tema põhikirja artikliga 56. (
56
) Viimati nimetatud sättes on määratletud edasikaevatavad otsused, nimelt esiteks „Üldkohtu lõplikud otsused“, teiseks nimetatud kohtu otsused, millega „sisulised küsimused lahendatakse ainult osaliselt“, ja kolmandaks otsused, millega „lahendatakse pädevuse puudumist või avalduse vastuvõetamatust käsitlevaid menetlusküsimusi“.
148.
Menetlusse astumiseks loa andvat otsust ei saa pidada lõplikuks otsuseks Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu tähenduses. (
57
) Samuti ei saa seda pidada otsuseks, millega sisulised küsimused lahendatakse ainult osaliselt. (
58
) Jääb siiski küsimus, kas menetlusse astumiseks loa andvat otsust saaks pidada otsuseks, millega lahendatakse avalduse vastuvõetamatust käsitlev menetlusküsimus, kuivõrd nimetatud sättes ei täpsustata, kas see puudutab hagi vastuvõetamatust või menetlusse astumise vastuvõetamatust.
149.
Kui Üldkohus lükkab hagi vastuvõetamatuse vastuväite tagasi, võib väljakujunenud kohtupraktika kohaselt selle peale esitada apellatsioonkaebuse (ja vastuapellatsioonkaebuse), isegi kui Üldkohus jätab seejärel hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata. (
59
) Sellist otsust võib pidada Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu tähenduses otsuseks, millega lahendatakse avalduse vastuvõetamatust käsitlev menetlusküsimus.
150.
Seevastu järgmisi otsuseid ei ole loetud apellatsioonimenetluses vaidlustatavaiks: Üldkohtu presidendi otsus mitte liita kohtuasju; (
60
) kohtumäärus, millega Üldkohus kohustab komisjoni esitama teatavad dokumendid; (
61
) kohtumäärus, milles Avaliku Teenistuse Kohus leiab, et ta ei ole pädev asja menetlema, ja annab asja vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja lisa artikli 8 lõikele 2 edasi Üldkohtule; (
62
) kohtumäärus, millega Avaliku Teenistuse Kohus kõrvaldab kirjalikest seisukohtadest teatavad lõigud nende laimava laadi tõttu; (
63
) otsus, millega Üldkohtu kohtusekretär keeldub rahuldamast hageja taotlust, et teda lubataks esindama kaubamärkide ja disainilahenduste volinik; (
64
) kohtumäärus, millega jäetakse rahuldamata õigusabi taotlus; (
65
) otsus, millega jäetakse rahuldamata taotlus kohtuniku taandamiseks; (
66
) ja Üldkohtu otsus, millega peatatakse menetlus kuni Euroopa Kohtu otsuse tegemiseni kohtuasjas, milles taotletakse sama akti tühistamist, mis on vaidlustatud Üldkohtus (
67
). Järelikult need otsused ei ole Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu tähenduses otsused, millega lahendatakse menetlusküsimus (sest vastasel korral saaks nende peale esitada apellatsioonkaebuse).
151.
Minu arvates ei saa otsustust lubada menetlusse astuda pidada Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu tähenduses otsuseks, millega lahendatakse pädevuse puudumist või avalduse vastuvõetamatust käsitlev menetlusküsimus. Erinevalt enamikust eelmises punktid loetletud otsustest ei saa otsust lubada menetlusse astuda lugeda pelgalt lihtsaks kohtuliku halduse aktiks, kuivõrd esimeses kohtuastmes menetlusse astuja võib esitada Üldkohtu kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse (
68
) ning kui esimese kohtuastme menetlusosaline peaks esitama apellatsioonkaebuse, siis loetakse ta Euroopa Liidu Kohtus menetlusosaliseks (
69
). Ent see ei muuda fakti, et käesoleva ettepaneku punktis 149 viidatud otsused, mis on loetud edasikaevatavaks apellatsiooni korras, puudutavad hagi ja mitte menetlusse astumise vastuvõetavust. Minu arvates tuleneb sellest, et otsust lubada menetlusse astuda ei saa pidada otsuseks, millega lahendatakse menetlusküsimus, ning et seetõttu jääb see väljapoole Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu kohaldamisala.
152.
Kolmandaks tuleb rõhutada, et põhikirja artiklis 57 on sätestatud, et apellatsioonkaebuse võib esitada otsuse peale, millega menetlusse astumise avaldus Üldkohtus jäetakse läbi vaatamata, ning et kaebuse võib esitada isik, kelle menetlusse astumise avaldus on jäetud läbi vaatamata. Sellest sättest tuleneb a contrario loetuna, et edasi ei saa kaevata otsust lubada menetlusse astuda.
153.
Neljandaks on see kooskõlas menetlusse astumise täiendava laadiga. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 neljanda lõigu ja tema kodukorra artikli 132 lõike 2 kohaselt piirdub menetlusse astumise avaldus ühe poole nõuete osalise või täieliku toetamisega. (
70
) Lisaks ei või menetlusse astuja esitada nõudeid, mida ei ole esitanud menetlusosaline, kelle toetuseks menetlusse astutakse. (
71
) Seetõttu ei muudaks isikule ekslikult menetlusse astumise võimaldamine vaidluse eset.
154.
Järelikult on 11. mai 2015. aasta kohtumääruse peale esitatud vastuapellatsioonkaebus vastuvõetamatu.
b)
Vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus osas, milles vaidlustatakse vaidlustatud kohtuotsuses sisalduv otsustus rahuldada menetlusse astumise avaldus
155.
Vastuapellatsioonkaebuses palutakse tühistada mitte ainult 11. mai 2015. aasta kohtumäärus, vaid ka vaidlustatud kohtuotsus osas, milles see sisaldab otsustust rahuldada Saksimaa menetlusse astumise avaldus.
156.
Nõustun komisjoniga, et vaidlustatud kohtuotsus sisaldab (vaikimisi) otsustust, millega antakse luba menetlusse astuda. Vastasel korral ei oleks selles kohtuotsuses mainitud Saksimaa argumente.
157.
Ent vastupidi komisjoni väitele ma leian, et see otsustus ei ole apellatsiooni korras vaidlustatav.
158.
Nagu olen selgitanud käesoleva ettepaneku punktides 148–151, ei ole Üldkohtu otsustus, millega rahuldatakse menetlusse astumise avaldus, „otsus“ Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu tähenduses. Selleks, et määrata kindlaks, kas Üldkohtu otsustust tuleks pidada „otsuseks“ nimetatud sätte tähenduses, ei ole oluline, kas see kujutab endast eraldi dokumenti, nagu on 11. mai 2015. aasta kohtumäärus, või moodustab osa vaidlustatud kohtuotsusest.
159.
Lisaks kehtivad käesoleva ettepaneku punktis 153 toodud seisukohad vastuapellatsioonkaebuses 11. mai 2015. aasta kohtumääruse tühistamiseks esitatud väidete suhtes ka nende väidete puhul, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse peale osas, milles see sisaldab otsustust menetlusse astumise vastuvõetavuse kohta.
160.
Seetõttu on vastuapellatsioonkaebus, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse peale osas, milles see sisaldab otsustust rahuldada Saksimaa menetlusse astumise avaldus, vastuvõetamatu.
161.
Ent see tähendab vaid seda, et Üldkohtu otsustus rahuldada menetlusse astumise avaldus ei saa olla apellatsioonkaebuse esemeks, kuna see ei ole „otsus“ Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu tähenduses ning seetõttu ei saa selle peale edasi kaevata. See ei tähenda, et esimeses kohtuastmes menetlusse astumise lubatavust ei oleks üldse võimalik Euroopa Liidu Kohtus vaidlustada.
162.
Esimeses kohtuastmes menetlusse astumise lubatavuse võib vaidlustada õigusväitena selle kohta, et Üldkohus on rikkunud menetlusnorme Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu tähenduses. Ent Euroopa Kohus vaatab selle väite läbi ainult siis, kui see esitatakse apellatsioonkaebuses, mis on vastuvõetav. Et apellatsioonkaebus oleks vastuvõetav, tuleb sellega taotleda Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimene lõigu tähenduses „otsuse“ tühistamist. Ehk teisisõnu peab selle esemeks olema muu otsus kui menetlusse astumise avalduse rahuldamine, kuna viimati nimetatu, nagu ma olen eespool selgitanud, ei ole „otsus“ selle sätte tähenduses.
163.
Näiteks kohtuotsuses Gaki-Kakouri analüüsis Euroopa Kohus väidet, mille kohaselt Üldkohus olevat rikkunud oma kodukorra artikli 85 lõiget 3, võistlevuse põhimõtet ja poolte võrdsuse põhimõtet sellega, et keeldus arvesse võtmast menetlusosalise esitatud tõendeid. Ent selles asjas ei taotletud apellatsioonkaebuses tõendite tagasilükkamist käsitleva Üldkohtu otsustuse tühistamist. Apellatsioonkaebuses taotleti kõnealuse kohtuotsuse tühistamist osas, milles Üldkohus oli selle kohtuotsuse resolutsiooniga jätnud rahuldamata hagi Euroopa Liidu Kohtu otsuse peale, milles keelduti määramast hagejale, nimetatud kohtu endise kohtuniku lesele toitjakaotuspensioni. (
72
)
164.
Käesolevas asjas väidab komisjon oma vastuapellatsioonkaebuses mitte ainult seda, et vaidlustatud kohtuotsuses sisalduv otsustus, millega Üldkohus rahuldas Saksimaa menetlusse astumise avalduse, on vaidlustatav, (
73
) vaid ka seda, et see otsustus kujutab endast menetlusnormide rikkumist Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu tähenduses. Sellega seoses rõhutan, et väide, mille kohaselt olevat menetlusse astumise avalduse rahuldanud otsustusega rikutud menetlusnorme, on esitatud vastuapellatsioonkaebuses, milles nõutakse just nimelt selle otsustuse tühistamist. Seevastu kohtuasjas Gaki-Kakouri esitati väide, mille kohaselt tõendite vastuvõtmisest keelduv otsus rikkus menetlusnorme, apellatsioonkaebuses, milles paluti tühistada Üldkohtu teine otsustus, mis sisaldus asjaomase kohtuotsuse resolutiivosas. Seega ei saa Euroopa Kohus käesolevas asjas Üldkohtus toimunud menetlusnormide rikkumise väidet läbi vaadata, kuna see on esitatud vastuapellatsioonkaebuses, mis on vastuvõetamatu põhjusel, et sellega ei soovita tühistada „otsust“ Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu tähenduses. (
74
)
c)
Vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus osas, milles vaidlustatakse ainult Saksimaa poolt esitatud argumentidega arvestamine vaidlustatud kohtuotsuses
165.
Viimasena taotletakse vastuapellatsioonkaebusega vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist osas, milles see võtab punktides 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 ja 180 arvesse ainult Saksimaa poolt esitatud argumente.
166.
Ma ei mõista, kuidas võiks argumentide ja mitte väidete või nõuete aktsepteerimist või tagasilükkamist pidada Üldkohtu poolt tehtud „otsuseks“ Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu tähenduses. Seetõttu on vastuapellatsioonkaebus, milles vaidlustatakse ainult Saksimaa poolt esitatud argumentidega arvestamine vaidlustatud kohtuotsuses, vastuvõetamatu.
167.
Igal juhul on see tulemusetu. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides, millele komisjon viitab, ei tee Üldkohus otsust menetlusse astuja argumentide kohta (
75
) või siis kaalub ta menetlusse astuja ja BMW esitatud argumente (
76
) või lükkab tagasi ainult Saksimaa esitatud argumendid (
77
).
d)
Euroopa Kohus ei ole kohustatud vaatama läbi menetlusse astumise lubatavust ex officio
168.
Kohtuotsuses Stadtwerke Schwäbisch Hall otsustas Euroopa Kohus, lahendades oma põhikirja artikli 56 alusel apellatsioonkaebust, et ta on kohustatud, vajaduse korral ex officio, lahendama esimeses kohtuastmes esitatud hagi vastuvõetavuse küsimuse. (
78
)
169.
Komisjon tugineb sellele kohtuotsusele väitmaks, et Euroopa Kohus on kohustatud ex officio lahendama Üldkohtus menetlusse astumise lubatavuse küsimuse, kui esimeses kohtuastmes menetlusse astuja esitab Euroopa Kohtusse vastuapellatsioonkaebuse või kui ta esitab Euroopa Kohtus oma seisukohad.
170.
Selle argumendiga ei saa nõustuda.
171.
Käesolevas asjas on komisjon vaidlustanud Üldkohtus menetlusse astumise lubatavuse ja mitte sellesse kohtusse esitatud hagi vastuvõetavuse küsimuse, mis oli vaidluse esemeks kohtuotsuses Stadtwerke Schwäbisch Hall ja sellele järgnenud kohtupraktikas. (
79
) Pean rõhutama, et kui Euroopa Kohus peaks otsustama, et Üldkohus rikkus menetlusse astumise avalduse rahuldamisega menetlusnormi, siis ei oleks sellel mingit mõju hagi vastuvõetavusele Üldkohtus. (
80
)
172.
On tõsi, et kui Üldkohus peaks ekslikult rahuldama menetlusse astumise avalduse, siis võib esimeses kohtuastmes menetlusse astuja Üldkohtu kohtuotsuse edasi kaevata ning ta võib esitada Euroopa Liidu Kohtus väiteid, mida ei esitanud esimeses kohtuastmes isik, kelle toetuseks menetlusse astuti. (
81
) Ent ma pean märkima, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu kohaselt võib Üldkohtus menetlusse astuda iga isik, kui ta tõendab oma põhjendatud huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu. Pean samuti märkima, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 teise lõigu kohaselt võivad esimeses kohtuastmes menetlusse astujad Üldkohtu kohtuotsuse edasi kaevata üksnes juhul, kui see kohtuotsus neid otseselt mõjutab. Minu arvates ei saa isikut, kellel puudub huvi Üldkohtu kohtuvaidluse lahenduse vastu ning kellel järelikult ei ole õigust selles kohtus menetlusse astuda, pidada tema kohtuotsusest otseselt mõjutatuks. Igal juhul võivad teised menetlusosalised esitada Euroopa Liidu Kohtu menetluses seisukohti vastuseks menetlusse astuja poolt esimeses kohtuastmes esitatuile.
173.
Kokkuvõttes leian, et vastuapellatsioonkaebus on tervikuna vastuvõetamatu.
174.
Ent täielikkuse huvides selgitan järgnevalt, et see on igal juhul põhjendamatu.
2.
Sisu
175.
Komisjon esitab oma vastuapellatsioonkaebuses kolm väidet, mille kohaselt olevat rikutud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teist lõiku, eksitud faktide õiguslikul liigitamisel ning rikutud tõendamiseeskirju.
a)
Vastuapellatsioonkaebuse esimene väide, mille kohaselt olevat rikutud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teist lõiku
176.
Komisjon väidab oma vastuapellatsioonkaebuse esimeses väites, et Üldkohus rikkus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teist lõiku, kui ta otsustas 11. mai 2015. aasta kohtumääruse punktis 20, et Saksimaal oli huvi Üldkohtusse esitatud hagi tulemuse vastu, kuna vaidlusaluse otsuse tõttu jäi ta ilma majanduslikust kasust, mis tulenenuks riigiabi summast ligi 45 miljonit eurot võrrelduna summaga 17 miljonit eurot.
177.
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu kohaselt võib iga isik Euroopa Liidu Kohtutes menetlusse astuda, kui ta tõendab oma põhjendatud huvi neisse kohtutesse esitatud kohtuvaidluse lahenduse vastu.
178.
Euroopa Liidu Kohtu kohtupraktikas on välja kujunenud, et mõistet „põhjendatud huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu“ selle sätte tähenduses tuleb määratleda arvestades kohtuasja täpset eset ning mõista selliselt, et see tähistab vahetut ja olemasolevat huvi esitatud nõuete lahenduse suhtes ning mitte huvi esitatud väidete või argumentide suhtes. Mõiste „kohtuvaidluse lahendus“ viitab taotletud lõplikule otsusele, mis esitatakse tulevase kohtuotsuse resolutiivosas. Sellega seoses tuleb kindlaks teha eelkõige see, kas vaidlustatud meede mõjutab menetlusse astuda soovijat vahetult ning kas tema huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu on tõendatud. Põhimõtteliselt saab huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu pidada piisavalt vahetuks ainult siis, kui see võib muuta menetlusse astuja soovija õiguslikku seisundit. (
82
)
179.
Komisjon väidab, et põhjendatud huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 teise lõigu tähenduses võib tähendada ainult õiguslikku huvi ja mitte majanduslikku huvi.
180.
Saksimaa ja BMW väidavad, et majanduslik huvi on piisav. Nad tuginevad kohtumäärusele Ramondín, milles Euroopa Kohus otsustas, et Comunidad Autónoma de La Riojal oli huvi hagi vastu, milles nõuti sellise otsuse tühistamist, millega komisjon oli tunnistanud siseturuga kokkusobimatuks Territorio Histórico de Álava riigiabikava. Selles kohtumääruses märkis Euroopa Kohus, et Comunidad Autónoma de La Rioja piirneb Territorio Histórico de Álavaga ning et La Riojas alates 1971. aastast asukohta omanud Ramondín sai oma asukoha viimisel Álavasse kasu vaidlustatud riigiabikavast. (
83
)
181.
On tõsi, nagu komisjon rõhutab, et käesoleva ettepaneku punktis 178 viidatud kohtupraktika nõuab, et menetlusse astuda soovija õiguslik seisund muutub või võib muutuda.
182.
Ent selle kohtupraktika kohaselt kehtib see nõue ainult „põhimõtteliselt“. Täheldan, et kohtumääruses Ramondín otsustati, et Comunidad Autónoma de La Riojal oli huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu, kuna vaidlusalune riigiabikava pani teatavad La Rioja ettevõtjad oma asukohta muutma ning kahjustas Riojasse jäänud ettevõtjate konkurentsiolukorda. Käesolevas asjas käsitleb vaidlusalune otsus uue tootmisüksuse rajamist Saksimaal ning menetlusse astuja ongi Saksimaa ise. Tegemist on regionaalabiga ning menetlusse astuja on abi saav piirkond, mille majanduslikule arengule vaidlusalune riigiabi kaasa aitab. Minu arvates võib sellises olukorras pidada majanduslikku huvi piisavalt vahetuks. Käesoleva asja faktilised asjaolud erinevad kohtumääruse Provincia di Ascoli Pisceno omadest, milles Euroopa Kohus otsustas, et Itaalia piirkonnal, mille majanduslik struktuur sõltus väidetavalt olulisel määral jalatsitööstusest, ei olnud huvi sellise hagi tulemuse vastu, milles nõuti, et tühistataks määrus, millega kehtestatakse dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiinast pärit nahast pealsetega jalatsite impordi suhtes. (
84
)
183.
On tõsi, nagu komisjon väidab, et kohtuasjas Ramondín oli Comunidad Autónoma de La Rioja esitanud halduskaebuse komisjonile, samas kui käesolevas asjas ei ole Saksimaa seda teinud. Ent kohtuasjas Ramondín ei tuginenud Euroopa Kohus sellele asjaolule. Lisaks on kohtupraktika kohaselt osalemine haldusmenetluses ning kaebuse esitamine üks asjaolusid, mis võivad tõendada huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu. (
85
) Sellest ei tulene, et halduskaebuse esitamine on nõue sellise huvi olemasolu tõendamiseks.
184.
Järelikult tuleb vastuapellatsioonkaebuse esimene väide tagasi lükata.
b)
Vastuapellatsioonkaebuse teine väide, mille kohaselt olevat tehtud viga faktiliste asjaolude liigitamisel
185.
Komisjon väidab oma vastuapellatsioonkaebuse teises väites, et kui Euroopa Kohus peaks otsustama, et põhjendatud huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu põhikirja artikli 40 esimese lõigu tähenduses võib olla majanduslik, siis leidis Üldkohus ekslikult, et Saksimaal oli selline huvi. Komisjoni sõnul oleks Saksimaal huvi sellise kohtuvaidluse vastu, milles nõutaks vaidlusaluse otsuse tühistamist tervikuna. Tal ei ole huvi kohtuvaidluse vastu, milles nõutakse vaidlusaluse otsuse tühistamist osas, milles peeti 17 miljonit eurot ületavat riigiabi summat siseturuga kokkusobimatuks.
186.
Olen seisukohal, et vastuapellatsioonkaebuse teine väide tuleb tagasi lükata. Minu arvates on Saksimaal huvi saada majanduslikku kasu kolm korda suuremast riigiabi summast kui see, mis tunnistati vaidlusaluses otsuses siseturuga kokkusobivaks.
187.
Seetõttu tuleb vastuapellatsioonkaebuse teine väide põhjendamatuna tagasi lükata.
c)
Vastuapellatsioonkaebuse kolmas väide, mille kohaselt on rikutud tõendamiseeskirju
188.
Komisjon väidab oma vastuapellatsioonkaebuse kolmandas väites, et jättes Saksimaalt nõudmata tõendid tolle huvi kohta kohtuvaidluse lahenduse vastu, rikkus Üldkohus reeglit, mille kohaselt peab isik, kes tugineb oma väidetes faktidele, esitama üldjuhul tõendid selliste faktide kohta.
189.
Osundan, et 11. mai 2015. aasta kohtumääruse punktis 19 märkis Üldkohus, et Saksimaa väitel looks vaidlusalune riigiabi 800 töökohta, tekitaks sünergia piirkonna autotööstuse ettevõtjate vahel ning edendaks teabesiiret ja innovatsiooni. On tõsi, et Saksimaa ei esitanud tõendeid nende väidete kohta. Ent samuti on tõsi, et komisjon ei vaidlustanud neid faktiväiteid oma seisukohtades menetlusse astumise avalduse kohta ning et Üldkohus rõhutas 11. mai 2015. aasta kohtumääruse punktis 20, et nende väidete osas vaidlus puudub. Minu arvates sellistel asjaoludel Üldkohus ei eiranud tõendamiseeskirju.
190.
Seetõttu tuleb vastuapellatsioonkaebuse kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
191.
Kokkuvõttes leian, et vastuapellatsioonkaebus tuleb jätta rahuldamata.
VII. Kohtukulud
192.
Kodukorra artikli 184 lõikes 2 on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotamise.
193.
Kodukorra artikli 138 lõikes 1, mida kohaldatakse selle korra artikli 184 lõike 1 kohaselt apellatsioonkaebuste lahendamisel, on sätestatud, et kohtuvaidluse kaotanud pool on kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna BMW on kohtuvaidluse kaotanud ja komisjon on nõudnud kohtukulude hüvitamist, tuleb põhimenetlusega seotud BMW kohtukulud jätta tema enda kanda ning lisaks mõista temalt välja komisjoni kohtukulud. Kodukorra artikli 184 lõikes 4 on sätestatud, et kui esimeses astmes menetlusse astuja osaleb apellatsioonimenetluses, võib Euroopa Kohus jätta tema kohtukulud tema enda kanda. Kuna Saksimaa osaleb apellatsioonimenetluses, peab ta ise kandma oma põhimenetlusega seotud kohtukulud.
194.
Kuivõrd komisjoni vastuapellatsioonkaebus ei osutunud edukaks ja Saksimaa on taotlenud kohtukulude väljamõistmist, tuleb vastuapellatsioonkaebuse menetlusega seotud komisjoni kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista temalt lisaks välja vastuapellatsioonkaebuse menetlusega seotud Saksimaa kohtukulud. Kuivõrd BMW osales vastuapellatsioonkaebuse menetluses, tuleb tema kulud selles osas jäta tema enda kanda.
VIII. Ettepanek
195.
Seega leian, et Euroopa Kohtul tuleks:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
–
jätta vastuapellatsioonkaebus rahuldamata;
–
jätta põhimenetlusega seotud Bayerische Motoren Werke AG kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud;
–
jätta põhimenetlusega seotud Saksimaa kohtukulud tema enda kanda;
–
jätta vastuapellatsioonkaebuse menetlusega seotud Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Saksimaa kohtukulud;
–
jätta vastuapellatsioonkaebuse menetlusega seotud Bayerische Motoren Werke AG kohtukulud tema enda kanda.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	12. septembri 2017. aasta kohtuotsus Bayerische Motoren Werke vs. komisjon, T‑671/14, EU:T:2017:599 (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“).
(
3
)	Komisjoni 9. juuli 2014. aasta otsus riigiabi SA.32009 (2011/C) (ex 2010/N) kohta, mida Saksamaa soovib anda ettevõtjale BMW AG ulatusliku investeerimisprojekti jaoks Leipzigis (ELT 2016, L 113, lk 1).
(
4
)	11. mai 2015. aasta kohtumäärus Bayerische Motoren Werke vs. komisjon, T‑671/14, ei avaldata, EU:T:2015:322 (edaspidi „11. mai 2015. aasta kohtumäärus“).
(
5
)	ELT 2008, L 214, lk 3.
(
6
)	BGBl. 2008 I, lk 2350. IZG suhtes kohaldati grupierandit viitenumbriga X 167/2008 (ELT 2009, C 280, lk 7).
(
7
)	Märgiksin, et kõnealune riigiabi teatati summas 49 miljonit eurot ning et pärast teatise muutmist Saksamaa poolt vähendati seda summat 48,125 miljoni euroni (45257273 eurot diskonteeritud väärtuses) (vt vaidlusaluse otsuse põhjendused 22 ja 189).
(
8
)	ELT 2006, C 54, lk 13. Regionaalabi suuniste punkti 68 kohaselt peab komisjon algatama ametliku uurimismenetluse vastavalt ELTL artikli 108 lõikele 2, kui esiteks, suurele investeerimisprojektile antav regionaalabi „ületab 75 % abi ülemmäärast, mida 100 miljoni euro suuruse abikõlbliku investeeringu korral võib saada“ vastavalt kehtivale regionaalabi ülemmäärale, ning teiseks, kui abisaaja arvele langeb üle 25 % asjaomaste toodete läbimüügist või kui abiprojektiga saavutatud tootmisvõimsus on üle 5 % turu suurusest.
(
9
)	ELT 2009, C 223, lk 3.
(
10
)	Suured investeerimisprojektid on projektid, mille abikõlblikud kulud ületavad 50 miljonit eurot (vt regionaalabi suuniste punkt 60).
(
11
)	Vt vaidlusaluse otsuse põhjendused 2–4.
(
12
)	Nagu käesolevas ettepanekus on märgitud, peab komisjon algatama ametliku uurimismenetluse, kui ületatakse regionaalabi suuniste punktis 68 sätestatud piirmäärasid (vt käesoleva ettepaneku 8. joonealune märkus). Regionaalabi suuniste 63. joonealuse märkuse kohaselt „koostab komisjon täiendavad suunised kriteeriumide kohta“, mida võetakse sellises olukorras arvesse hindamise käigus. Selle suunise võttis komisjon vastu 2009. aasta teatise kujul (vt selle teatise punkt 8).
(
13
)	Vt 2009. aasta teatise punkt 2.
(
14
)	Vt 2009. aasta teatise punktid 11–36.
(
15
)	Vt 2009. aasta teatise punkt 22 ja vaidlusaluse otsuse põhjendus 173.
(
16
)	Vt 2009. aasta teatise punkt 33 ning vaidlusaluse otsuse põhjendused 175 ja 189.
(
17
)	Vt 2009. aasta teatise punktid 37–51.
(
18
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
19
)	30. aprilli 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia ja Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, punkt 57.
(
20
)	30. aprilli 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia ja Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, punkt 58.
(
21
)	10. juuli 2012. aasta kohtuotsus Smurfit Kappa Group vs. komisjon, T‑304/08, EU:T:2012:351, punkt 94.
(
22
)	10. juuli 2012. aasta kohtuotsus Smurfit Kappa Group vs. komisjon, T‑304/08, EU:T:2012:351, punkt 95.
(
23
)	19. juuli 2016. aasta kohtuotsus Kotnik jt, C‑526/14, EU:C:2016:570, punkt 41.
(
24
)	8. märtsi 2016. aasta kohtuotsus Kreeka vs. komisjon (C‑431/14 P, EU:C:2016:145, punktid 72–75).
(
25
)	Vt vaidlusaluse otsuse põhjendused 85 ja 175.
(
26
)	Vt vaidlusaluse otsuse põhjendus 1.
(
27
)	Vt vaidlusaluse otsuse põhjendused 101 ja 176.
(
28
)	Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks (EÜT 1999, L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339).
(
29
)	Vt käesoleva ettepaneku 33. joonealune märkus.
(
30
)	21. novembri 1991. aasta kohtuotsus Féderation nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ja Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, C‑354/90, EU:C:1991:440, punktid 8–11; 5. oktoobri 2006. aasta kohtuotsus Transalpine Ölleitung in Österreich, C‑368/04, EU:C:2006:644, punktid 36–38; 21. novembri 2013. aasta kohtuotsus Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, punktid 27 ja 28, ning 23. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C‑387/17, EU:C:2019:51, punktid 54 ja 55.
(
31
)	Vt nõukogu 7. mai 1998. aasta määrus (EÜ) nr 994/98, milles käsitletakse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklite 92 ja 93 kohaldamist teatavate horisontaalse riigiabi liikide suhtes (ELT 1998, L 142, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 312) (edaspidi „volitusmäärus“), põhjendus 4. Volitusmäärus volitab komisjoni võtma vastu grupierandi määrusi teatavate abiliikide suhtes. GBER võeti vastu volitusmääruse alusel.
(
32
)	GBERi kohaldatakse riigi meetmetele, mis vastavad kõikidele ELTL artikli 107 lõikes 1 sätestatud kriteeriumidele (vt nimetatud määruse artikli 2 lõige 1).
(
33
)	GBERi artikli 6 lõikes 2 on sätestatud, et suurtele investeerimisprojektidele antavast investeeringuteks ettenähtud regionaalabist „teatatakse komisjonile, kui kõikidest allikatest saadava abi kogusumma ületab 75 % maksimaalsest abisummast, mida 100 miljoni euro suuruste abikõlblike kuludega investeering võib saada“, kui kohaldatakse asjaomases abistatavas piirkonnas kehtivat abikünnist. Puudub vaidlus selle üle, et vaidlusalune abiprojekt on suur investeerimisprojekt, st projekt, mille abikõlblikud kulud ületavad 50 miljonit eurot (vt käesoleva ettepaneku 10. joonealune märkus). Abi andmise ajal Leipzigi suhtes kehtinud regionaalabi määr oli 30 % (vt vaidlusaluse otsuse põhjendus 11 ja Saksamaa regionaalabi kaart: 2007–2013, ELT 2006, C 295, lk 6). Seetõttu oli eraldi teatamise künnis GBERi artikli 6 lõike 2 kohaselt 22,5 miljonit eurot (75 % × 30 % × 100 miljonit eurot) (vt vaidlusaluse otsuse punkt 201 ja vaidlustatud kohtuotsuse punkt 182).
(
34
)	Vt käesoleva ettepaneku 31. joonealune märkus.
(
35
)	Vt komisjoni 15. juuli 1997. aasta ettepanek nõukogu määruseks (EÜ), milles käsitletakse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklite 92 ja 93 kohaldamist teatavate horisontaalse riigiabi liikide suhtes (KOM(97) 396 (lõplik)), ettepaneku seletuskirja punkt 3.2. Nimetatud dokumendi punktis 3.1 märgitakse, et grupierandi määruste vastuvõtmine „muudaks riigiabi kontrollimise komisjoni poolt tõhusamaks, vabastades komisjoni ülesandest analüüsida nii abikavasid kui ka üksikabi olukorras, kus komisjonile laekub suur hulk teatisi sellise abi andmise või muutmise kohta, mis on siseturuga kokkusobiv, kuna see vastab komisjoni kehtestatud vastavusekriteeriumitele“. Vt ka Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus seoses ettepanekuga nõukogu määruseks (EÜ), milles käsitletakse Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklite 92 ja 93 kohaldamist teatavate horisontaalse riigiabi liikide suhtes (ELT 1998, C 129, lk 70), arvamuse punkt 2.1.
(
36
)	9. septembri 2009. aasta kohtuotsus Diputación Foral de Álava jt vs. komisjon, T‑30/01–T‑32/01 ja T‑86/02–T‑88/02, EU:T:2009:314, punkt 260.
(
37
)	Määruse nr 659/1999 artikli 10 lõike 1 teises lõigus on sätestatud, et komisjon „kontrollib“ iga kaebust, kui selle on esitanud nimetatud määruse artikli 1 punkti h tähenduses huvitatud pool, täites sama määruse artikli 20 lõike 2 esimeses punktis nimetatud vormi.
(
38
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 95.
(
39
)	Vt Sinnaeve, I., „Block Exemptions for State aid: More Scope for State Aid Control by Member States and Competitors“, Common Market Law Review, vol. 38 (2001), number 6, lk 1479 (lk 1495). Vt ka Berghofer, M., „The General Block Exemption Regulation: A Giant on Feet of Clay“, European State Aid Law Quarterly, vol. 8 (2009), number 3, lk 323 (lk 328 ja 55. joonealune märkus).
(
40
)	Vt komisjoni teatise lõik 16 riigiabi reguleerivate õigusaktide täitmise tagamise kohta liikmesriikide kohtute poolt (edaspidi „kohtute teatis“) (ELT 2009, C 85, lk 1).
(
41
)	Viide nõukogu heakskiidule tähendab viidet nõukogule ELTL artikli 108 lõike 2 kolmanda lõiguga antud volitustele tunnistada riigi meede siseturuga kokkusobivaks, kui seda õigustavad „erandlikud asjaolud“.
(
42
)	Vt GBERi artikli 9 lõige 1 ja III lisa.
(
43
)	Vt komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust nr 659/1999 (EÜT 2004, L 140, lk 1; ELT eriväljaanne 08/04, lk 3), I lisas sisalduv vorm.
(
44
)	Oleks see välja makstud, siis tuleks seda pidada „ebaseaduslikuks abiks“ määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti f tähenduses (kohtujuristi Wathelet’ ettepanek kohtuasjas Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2018:768, punkt 107).
(
45
)	Vt vaidlusaluse otsuse põhjendus 12.
(
46
)	Komisjonile esitati GBERi artikli 9 lõikes 1 nimetatud kokkuvõte, mis avaldati Euroopa Liidu Teatajas (Liikmesriikide esitatav teave riigiabi kohta, mida antakse kooskõlas komisjoni määrusega (EÜ) nr 800/2008 EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse ühisturuga kokkusobivaks (üldine grupierandi määrus), ELT 2009, C 280, lk 5).
(
47
)	6. märtsi 2002. aasta kohtuotsus Diputación Foral de Álava jt vs. komisjon, T‑127/99, T‑129/99 ja T‑148/99, EU:T:2002:59, punkt 229.
(
48
)	21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Freistaat Sachsen ja Land Sachsen‑Anhalt vs. komisjon, C‑459/10 P, ei avaldata, EU:C:2011:515.
(
49
)	Kohtuotsuses Freistaat Sachsen oli kohaldatavaks grupierandi määruseks komisjoni 12. jaanuari 2001. aasta määrus (EÜ) nr 68/2001, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist koolitusabi suhtes (ELT 2001, L 10, lk 20).
(
50
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
51
)	21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Freistaat Sachsen ja Land Sachsen‑Anhalt vs. komisjon, C‑459/10 P, ei avaldata, EU:C:2011:515, punkt 31.
(
52
)	21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Freistaat Sachsen ja Land Sachsen‑Anhalt vs. komisjon, C‑459/10 P, ei avaldata, EU:C:2011:515, punkt 33.
(
53
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
54
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 153.
(
55
)	Vt analoogia alusel Euroopa Kohtu presidendi 12. oktoobri 2000. aasta kohtumäärus Comunidad Autónoma del País Vasco jt vs. nõukogu, C‑299/00 P(I), ei avaldata, EU:C:2000:566.
(
56
)	On tõsi, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimene lõik käsitleb apellatsioonkaebusi ja mitte vastuapellatsioonkaebusi. Ent kuivõrd põhikirjas puuduvad eraldi vastuapellatsioonkaebusi käsitlevad sätted, siis ma ei näe põhjust, miks ei peaks apellatsioonkaebusi käsitlevaid sätteid kohaldama vastuapellatsioonkaebustele.
(
57
)	Üldkohtu lõplik otsus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu tähenduses on otsus, millega menetlus selles kohtus lõpeb. Minu arvates tuleb lõplikeks lugeda järgmisi otsuseid: otsus, millega hagi rahuldatakse või jäetakse rahuldamata; otsus, milles Üldkohus leiab, et puudub vajadus otsust teha (18. novembri 2010. aasta kohtuotsus ArchiMEDES vs. komisjon, C‑317/09 P, ei avaldata, EU:C:2010:700, punktid 94 ja 95); tagaselja tehtud kohtuotsus (13. novembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Alexiadou, C‑436/07 P, ei avaldata, EU:C:2008:623, punkt 7; 21. aprilli 2015. aasta kohtuotsus Anbouba vs. nõukogu, C‑605/13 P, EU:C:2015:248, punkt 14, ja 9. juuni 2015. aasta kohtuotsus Navarro vs. komisjon, T‑556/14 P, EU:T:2015:368, punkt 5), ja kohtuotsus, millega jäetakse rahuldamata teistmisavaldus (18. märtsi 1999. aasta kohtuotsus de Compte vs. parlament, C‑2/98 P, EU:C:1999:158, punktid 15–23, ja 8. juuli 1999. aasta kohtuotsus DSM vs. komisjon, C‑5/93 P, EU:C:1999:364, punkt 30).
(
58
)	Üldkohtu otsus, millega sisulised küsimused lahendatakse ainult osaliselt, võib olla näiteks otsus, milles Üldkohus leiab, et liidul lasub lepinguväline kohustus, aga ei tee otsust kahjuhüvitise suuruse kohta (vt nt 16. juuli 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Schneider Electric, C‑440/07 P, EU:C:2009:459).
(
59
)	21. jaanuari 1999. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. Comafrica jt, C‑73/97 P, EU:C:1999:13; 26. veebruari 2002. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Boehringer, C‑23/00 P, EU:C:2002:118, punkt 50; 23. märtsi 2004. aasta kohtuotsus Ombudsman vs. Lamberts, C‑234/02 P, EU:C:2004:174, punktid 31–33; 22. veebruari 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. max.mobil, C‑141/02 P, EU:C:2005:98, punktid 45–52; 7. juuni 2007. aasta kohtuotsus Wunenburger vs. komisjon, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, punkt 37; ning 10. septembri 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ente per le Ville vesuviane ja Ente per le Ville vesuviane vs. komisjon, C‑445/07 P ja C‑455/07 P, EU:C:2009:529, punkt 40. Pean siin täpsustama, et vastuapellatsioonkaebuste puhul kuulub see olukord nüüd Euroopa Liidu Kohtu kodukorra artikli 178 lõike 1 kohaldamisalasse, kuna selles sättes ei täpsustata erinevalt nimetatud kodukorra artikli 169 lõikest 1 (mis käsitleb apellatsioonkaebusi), et vastuapellatsioonkaebuse esemeks peab olema Üldkohtu lahend „nagu see on esitatud selle lahendi resolutsioonis“.
(
60
)	8. jaanuari 2002. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. Monsanto ja komisjon, C‑248/99 P, EU:C:2002:1, punkt 46, ning 28. novembri 2008. aasta kohtumäärus Combescot vs. komisjon, C‑526/07 P, EU:C:2008:665, punkt 36.
(
61
)	4. oktoobri 1999. aasta kohtumäärus komisjon vs. ADT Projekt, C‑349/99 P, EU:C:1999:475.
(
62
)	4. septembri 2008. aasta kohtuotsus Gualtieri vs. komisjon, T‑413/06 P, EU:T:2008:309, punktid 21–29; 8. juuli 2010. aasta kohtumäärus Marcuccio vs. komisjon, T‑166/09 P, EU:T:2010:299, punktid 26–33, ja 12. juuni 2012. aasta kohtumäärus Strack vs. komisjon, T‑65/12 P, EU:T:2012:285, punktid 8–15.
(
63
)	14. detsembri 2007. aasta kohtumäärus Nijs vs. kontrollikoda, T‑311/07 P, EU:T:2007:394.
(
64
)	10. juuli 2009. aasta kohtumäärus Hasbro, C‑59/09 P, ei avaldata, EU:C:2009:452.
(
65
)	12. veebruari 2015. aasta kohtumäärus Meister vs. komisjon, C‑327/14 P, ei avaldata, EU:C:2015:99, punktid 22 ja 23.
(
66
)	29. oktoobri 2015. aasta kohtumäärus De Nicola vs. EIB, T‑377/15 P, ei avaldata, EU:T:2015:851.
(
67
)	26. novembri 2003. aasta kohtumäärus Associazione bancaria italiana jt vs. komisjon, C‑366/03 P–C‑368/03 P, C‑390/03 P, C‑391/03 P ja C‑394/03 P, ei avaldata, EU:C:2003:638.
(
68
)	Eeldusel, et Üldkohtu otsus teda „otseselt mõjutab“, nagu nõutakse Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 teises lõigus.
(
69
)	11. veebruari 1999. aasta kohtuotsus Antillean Rice Mills jt vs. komisjon, C‑390/95 P, EU:C:1999:66, punkt 20.
(
70
)	10. novembri 2016. aasta kohtuotsus DTS Distribuidora de Televisión Digital vs. komisjon, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, punkt 121. Nagu kohtujurist Romer märkis, „puudub meie menetluskorras iseseisva kolmanda isiku menetlus, mille alusel iseseisva nõudega kolmas isik saaks esitada omaenda nõudeid põhimenetluse kummagi poole vastu“ (kohtujurist Roemeri ettepanek liidetud kohtuasjades Vloeberghs vs. ESTÜ Ülemamet, 9/60 ja 12/60, EU:C:1962:17, lk 188).
(
71
)	7. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. nõukogu, C‑399/12, EU:C:2014:2258, punkt 27; 10. novembri 2016. aasta kohtuotsus DTS Distribuidora de Televisión Digital vs. komisjon, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, punkt 121, ja 25. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (WRC‑15), C‑687/15, EU:C:2017:803, punkt 23.
(
72
)	14. aprilli 2005. aasta kohtuotsus Gaki‑Kakouri vs. Euroopa Liidu Kohus, C‑243/04 P, ei avaldata, EU:C:2005:238, punktid 33 ja 34.
(
73
)	Nagu ma selgitasin käesoleva ettepaneku punktides 157–160, ei ole see otsus apellatsiooni ega vastuapellatsiooni korras vaidlustatav ning on seetõttu vastuvõetamatu niivõrd, kui sellega soovitakse kõnealuse otsustuse tühistamist.
(
74
)	Ei Üldkohtu otsustust, millega rahuldati Saksimaa menetlusse astumise avaldus, ega tema otsustust lükata Saksimaa poolt esitatud argumendid tagasi, ei saa pidada „otsus[t]eks“ Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu tähenduses (vt käesoleva ettepaneku punktid 158 ja 166).
(
75
)	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 20, 21 ja 27 paiknevad vaidlustatud kohtuotsuse osas pealkirjaga „Menetlus ja poolte nõuded“. Selle kohtuotsuse punktides 31, 57, 77, 152 ja 163 võetakse pelgalt kokku menetlusse astuja argumendid. Punktis 55 otsustab Üldkohus, et ei ole vaja anda hinnangut Saksimaa väidete kohta.
(
76
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 124, 176 ja 177.
(
77
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 97, 98 ja 180.
(
78
)	29. novembri 2007. aasta kohtuotsus Stadtwerke Schwäbisch Hall jt vs. komisjon, C‑176/06 P, ei avaldata, EU:C:2007:730, punkt 18.
(
79
)	23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Sahlstedt jt vs. komisjon, C‑362/06 P, EU:C:2009:243, punktid 21–23; 23. septembri 2009. aasta kohtumäärus Complejo Agrícola vs. komisjon, C‑415/08 P, ei avaldata, EU:C:2009:574, punktid 21 ja 22; 23. septembri 2009. aasta kohtumäärus Calebus vs. komisjon, C‑421/08 P, ei avaldata, EU:C:2009:575, punktid 21 ja 22; 27. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Austria vs. Scheucher-Fleisch jt, C‑47/10 P, EU:C:2011:698, punkt 97; 15. veebruari 2012. aasta kohtumäärus Internationaler Hilfsfonds vs. komisjon, C‑208/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:76, punkt 34; 5. septembri 2013. aasta kohtumäärus ClientEarth vs. nõukogu, C‑573/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:564, punkt 20; 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Stichting Woonlinie jt vs. komisjon, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, punkt 32, ning 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Hispaania vs. komisjon, C‑114/17 P, EU:C:2018:753, punkt 48.
(
80
)	Seda seetõttu, et menetlusse astumine on põhimenetluse suhtes täiendav ja mitte vastupidi. Kui hagi tunnistatakse vastuvõetamatuks, siis muutub menetlusse astumine eesmärgituks (19. juuli 2017. aasta kohtumäärus Lysoform Dr. Hans Rosemann ja Ecolab Deutschland vs. Euroopa Kemikaaliamet, C‑663/16 P, ei avaldata, EU:C:2017:568, punktid 47 ja 48).
(
81
)	11. veebruari 1999. aasta kohtuotsus Antillean Rice Mills jt vs. komisjon, C‑390/95 P, EU:C:1999:66, punktid 21 ja 22.
(
82
)	Euroopa Kohtu asepresidendi 6. oktoobri 2015. aasta kohtumäärus Metalleftiki kai Etairia Larymnis Larko vs. komisjon, C‑385/15 P(I), ei avaldata, EU:C:2015:681, punktid 6 ja 7; 1. märtsi 2016. aasta kohtumäärus Cousins Material House vs. komisjon, C‑635/15 P(I), ei avaldata, EU:C:2016:166, punktid 5 ja 6, ning 17. mai 2018. aasta kohtumäärus Ameerika Ühendriigid vs. Apple Sales International jt, C‑12/18 P(I), ei avaldata, EU:C:2018:330, punktid 7 ja 8; Euroopa Kohtu presidendi 11. juuni 2018. aasta kohtumäärus Comune di Milano vs. nõukogu, C‑182/18, ei avaldata, EU:C:2018:445, punkt 8; 20. septembri 2018. aasta kohtumäärus Crédit Mutuel Arkéa vs. EKP, C‑152/18 P ja C‑153/18 P, ei avaldata, EU:C:2018:765, punktid 6–8; 9. oktoobri 2018. aasta kohtumäärus Poola vs. komisjon, C‑181/18 P, ei avaldata, EU:C:2018:826, punktid 5 ja 6, ning 9. oktoobri 2018. aasta kohtumäärus PGNiG Supply & Trading vs. komisjon, C‑117/18 P, ei avaldata, EU:C:2018:897, punktid 5 ja 6.
(
83
)	Euroopa Kohtu presidendi 6. märtsi 2003. aasta kohtumäärus Ramondín ja Ramondín Cápsulas vs. komisjon, C‑186/02 P, EU:C:2003:141, punktid 9 ja 10.
(
84
)	Euroopa Kohtu presidendi 25. jaanuari 2008. aasta kohtumäärus Provincia di Ascoli Piceno ja Comune di Monte Urano vs. Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory jt, C‑461/07 P(I), ei avaldata, EU:C:2008:46, punkt 17.
(
85
)	Euroopa Kohtu presidendi 11. juuni 2018. aasta kohtumäärus Comune di Milano vs. nõukogu, C‑182/18, ei avaldata, EU:C:2018:445, punkt 16.