62024CJ0471
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
12. veebruar 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiiv 93/13/EMÜ – Krediidileping – Muutuva intressimääraga hüpoteeklaenuleping – Lepingutingimus, millega nähakse ette intressimäära kindlaksmääramine, lähtudes võrdlusalusest määruse (EL) 2016/1011 tähenduses – Direktiivi 93/13 artikli 1 lõige 2 – Kohustuslikel õigusnormidel põhinev lepingutingimus – Direktiivi 93/13 artikli 4 lõige 2 – Mõiste „lepingu põhiobjekti määratlus“ – Läbipaistvuse nõue – Direktiivi 93/13 artikli 3 lõige 1 – Kuritarvitav laad
Kohtuasjas C‑471/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sąd Okręgowy w Częstochowie (Częstochowa piirkondlik kohus, Poola) 31. mai 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 3. juuli 2024, menetluses
J. J.
versus
PKO BP S.A.,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud O. Spineanu-Matei (ettekandja), S. Rodin, N. Piçarra ja N. Fenger,
kohtujurist: L. Medina
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust ja 11. juuni 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
J. J., esindajad: radca prawny S. Frejowski, adwokaci D. Rosa ja A. Twardygrosz,
–
PKO BP S.A., esindajad: radca prawny A. Cudna-Wagner, adwokaci P. Haiduk, B. Miąskiewicz ja M. Romanowski,
–
Poola valitsus, esindajad: B. Majczyna, E. Buczkowska ja M. Kozak,
–
Tšehhi valitsus, esindajad: M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Portugali valitsus, esindajad: P. Barros da Costa, A. Cunha, C. Freire, A. Morais ja A. Rodrigues,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: M. Brauhoff ja P. Kienapfel,
olles 11. septembri 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288) artikli 1 lõiget 2, artiklit 2, artikli 3 lõikeid 1 ja 2, artikli 4 lõiget 2 ning artikli 6 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud tarbija J. J‑i ja Poolas asuva panga PKO BP S.A. (edaspidi „PKO“) vahelises kohtuvaidluses esiteks selle üle, kas hüpoteeklaenulepingu tingimusele, mis puudutab muutuva intressimäära kindlaksmääramist, ei saa tugineda või kas see on tühine, ja teiseks selle üle, kas osa summast, mille tarbija selle lepingu täimiseks pangale maksis, saab tagasi nõuda.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 93/13
3
Direktiivi 93/13 kolmeteistkümnes ja kuueteistkümnes põhjendus on sõnastatud järgmiselt:
„eeldatakse, et liikmesriikide […] õigusnormid, millega vahetult või kaudselt määratakse kindlaks tarbijalepingute tingimused, ei sisalda ebaõiglasi tingimusi; seetõttu tundub, et käesoleva direktiiviga ei ole vaja reguleerida tingimusi, mis tulenevad kohustuslikest […] õigusnormidest või rahvusvahelistest konventsioonidest, millega liikmesriigid või [Euroopa Ü]hendus on ühinenud; sõnastus „kohustuslikud […] õigusnormid“ artikli 1 lõikes 2 hõlmab ka lepinguosaliste suhtes seadusega ettenähtud korras kohaldatavaid eeskirju, kui ei ole kokku lepitud teisiti; [täpsustatud sõnastus]
[…]
müüja või teenuste osutaja saab täita heausksuse nõude juhul, kui ta kohtleb ausalt ja õiglaselt teist lepinguosalist, kelle õigustatud huvi ta peab arvesse võtma“.
4
Selle direktiivi artikli 1 lõikes 2 on sätestatud:
„Lepingutingimused, mis põhinevad kohustuslikel […] õigusnormidel ning nende rahvusvaheliste konventsioonide sätetel või põhimõtetel, millega liikmesriigid või ühendus on ühinenud, eelkõige transpordi valdkonnas, ei kuulu käesoleva direktiivi reguleerimisalasse.“ [täpsustatud sõnastus]
5
Selle direktiivi artikli 3 lõikes 1 on ette nähtud:
„Lepingutingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, loetakse ebaõiglaseks, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.“
6
Sama direktiivi artikli 4 lõikes 2 on sätestatud:
„Tingimuste õiglase või ebaõiglase iseloomu hindamine ei ole seotud lepingu põhiobjekti mõiste ega hinna ja tasu piisavusega võrreldes vastutehinguna pakutavate teenuste või kaubaga, kui kõnealused tingimused on koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles.“
7
Direktiivi 93/13 artikli 6 lõige 1 on sõnastatud nii:
„Liikmesriigid sätestavad, et ebaõiglased tingimused lepingus, mille müüja või teenuste osutaja on oma siseriiklike õigusaktide alusel tarbijaga sõlminud, ei ole tarbijale siduvad ning leping on kõnealustel tingimustel lepinguosalistele jätkuvalt siduv ainult juhul, kui seda on võimalik jätkata nii, et see sisaldab ebaõiglasi tingimusi.“
Direktiiv 2008/48/EÜ
8
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (ELT 2008, L 133, lk 66; parandus ELT 2011, L 234, lk 46), artikli 3 punkt j näeb ette:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
j)
„laenuintress“ – fikseeritud või muutuva määrana väljendatud aastane intressimäär, mida kohaldatakse kasutusse võetud krediidisummadele“.
Direktiiv 2014/17
9
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/17/EL elamukinnisvaraga seotud tarbijakrediidilepingute kohta ning millega muudetakse direktiive 2008/48/EÜ ja 2013/36/EL ja määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT 2014, L 60, lk 34), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määrusega (EL) 2016/1011 (ELT 2016, L 171, lk 1), põhjenduses 7 on märgitud:
„Selleks et luua tõeline siseturg, kus on tagatud kõrgel tasemel ja võrdväärne tarbijakaitse, kehtestatakse käesolevas direktiivis sätted, mille puhul tuleb kohaldada maksimaalset ühtlustamist, nimelt sellise lepingueelse teabe puhul, mis antakse standardvormis Euroopa standardinfo teabelehel, ning krediidi kulukuse aastamäära arvutamise puhul. […]“.
10
Direktiivi artikkel 2 „Ühtlustamise tase“ sätestab:
„1.   Käesolev direktiiv ei takista liikmesriike tarbijate kaitseks säilitamast või kehtestamast rangemaid õigusnorme, tingimusel et sellised normid on kooskõlas liikmesriikide kohustustega, mis tulenevad liidu õigusest.
2.   Olenemata lõikest 1, ei säilita ega kehtesta liikmesriigid oma siseriiklikus õiguses selliseid sätteid, mis kalduvad kõrvale artikli 14 lõike 2 ja II lisa A osa sätetest seoses standardse lepingueelse teabe esitamisega Euroopa standardinfo teabelehel ning artikli 17 lõigete 1–5, lõigete 7 ja 8 ning I lisa sätetest seoses ühise ja järjekindla [Euroopa L]iidu standardiga krediidi kulukuse aastamäära arvutamiseks.“
11
Direktiivi artikli 13 „Üldine teave“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et krediidiandjad või asjakohasel juhul seotud krediidivahendajad või nende määratud esindajad teevad krediidilepinguid käsitleva selge ja arusaadava üldise teabe igal ajal kättesaadavaks paberil või muul püsival andmekandjal või elektrooniliselt […]
Üldine teave hõlmab vähemalt järgmist:
[…]
ea)
võrdlusaluse ja selle halduri nimi ning võimalik mõju tarbijale, kui pakutav krediidileping viitab võrdlusalusele, nii nagu see on määratletud […] määruse (EL) 2016/1011 artikli 3 lõike 1 punktis 3;
[…]“.
12
Direktiivi artiklis 14 „Lepingueelne teave“ on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et krediidiandja ja asjakohasel juhul krediidivahendaja või määratud esindaja annab tarbijale isikupärastatud teavet, mida on vaja turul pakutavate krediiditoodete võrdlemiseks, nendega kaasnevate tagajärgede hindamiseks ja krediidilepingu sõlmimise kohta teadliku otsuse tegemiseks […]
[…]
2.   Lõikes 1 osutatud isikupärastatud teave, mis esitatakse paberil või muul püsival andmekandjal, antakse II lisas esitatud Euroopa standardinfo teabelehel.“
13
Direktiivi 2014/17 artikli 17 „Krediidi kulukuse aastamäära arvutamine“ lõikes 6 on ette nähtud:
„Kui laenuintress võib krediidilepingu kohaselt muutuda, tagavad liikmesriigid, et tarbijat teavitatakse laenuintressi muutuste võimalikust mõjust makstavatele summadele ja krediidi kulukuse aastamäärale vähemalt Euroopa standardinfo teabelehel. Selleks näidatakse tarbijale ka teist krediidi kulukuse aastamäära, mis illustreerib võimalikku riski, mis on seotud laenuintressi märkimisväärse tõusuga. Kui laenuintressile ei ole seatud ülempiiri, lisatakse sellele teabele hoiatus, milles rõhutatakse, et krediidi kulukuse aastamääras kajastuv krediidi kogukulu tarbijale võib muutuda. […]“.
14
Selle direktiivi II lisa pealkiri on „Euroopa standardinfo teabeleht“. Selle A-osas nähakse ette järgmised juhtnöörid:
„Allpool esitatud näidises kasutatud sõnastust tuleb kasutada Euroopa standardinfo teabelehe puhul. Nurksulgudes esitatud märkused asendatakse vastava teabega. […]
[…]
Järgnev teave esitatakse ühes dokumendis. […]
Euroopa standardinfo teabelehe näidis
[…]
4. Intressimäär ja muud kulud
Krediidi kulukuse aastamäär on laenu kogukulu, mis on väljendatud aastase protsendimäärana. Krediidi kulukuse aastamäära abil saab võrrelda erinevaid pakkumisi.
[…]
(Asjakohasel juhul) Käesolev krediidi kulukuse aastamäär arvutatakse eeldatavate intressimäärade alusel.
(Asjakohasel juhul) Kuna [osa] teie laen[ust] on muutuva intressimääraga laen, võib tegelik krediidi kulukuse aastamäär käesolevast krediidi kulukuse aastamäärast erineda, kui teie laenu intressimäär muutub. Näiteks kui intressimäär tõuseb [B osas kirjeldatud stsenaariumi korral], võib krediidi kulukuse aastamäär suureneda [lisada stsenaariumile vastav näitlik krediidi kulukuse aastamäär].
[…]
6. Iga perioodilise makse suurus
[…]
(Asjakohasel juhul) Käesoleva laenu [osa] intressimäär võib muutuda. See tähendab, et teie perioodiliste maksete summa võib suureneda või väheneda. Näiteks kui intressimäär tõuseb [B osas kirjeldatud stsenaariumi korral], võivad Teie maksed suureneda [lisada stsenaariumile vastav perioodilise makse suurus].
[…]“.
15
Direktiivi II lisa B osa pealkiri on „Euroopa standardinfo teabelehe täitmise juhend“. Selle osa 3. jao punkt 6 ja 4. jao punkt 2 on sõnastatud järgmiselt:
„Jagu „3. Laenu põhikirjeldus“
[…]
6)
Kõnealuses jaos märgitakse, kas laenuintress on fikseeritud või muutuv, ning vajaduse korral, kui pikaks ajaks on see fikseeritud; laenuintressi läbivaatamise sagedus ning laenuintressi muutuse võimalikud piirid (ülem- ja alammäärad).
Selgitatakse laenuintressi ja selle komponentide (nt viitintressimäär, intressimäära vahe) läbivaatamisel kasutatavat valemit. Krediidiandja märgib samuti – näiteks andes veebilehe –, kust võib leida rohkem teavet valemis kasutatud indeksite või määrade kohta, nt Euribor, keskpanga viitintressimäär.
[…]
Jagu „4. Intressimäär ja muud kulud“
[…]
2)
Laenuintress märgitakse protsentuaalse väärtusena. Kui laenuintress on muutuv ja põhineb viitintressimääral, võib krediidiandja märkida laenuintressi, esitades viitintressimäära ja krediidiandja intressimäära vahe protsentuaalse väärtuse. Krediidiandja märgib siiski Euroopa standardinfo teabelehe väljaandmise kuupäeval kehtiva viitintressimäära väärtuse.
Kui laenuintress on muutuv, esitatakse järgmine teave: a) krediidi kulukuse aastamäära arvutamiseks kasutatud eeldused; b) kohaldatavad ülem- ja alammäärad asjakohasel juhul ning c) hoiatus, et krediidi kulukuse aastamäära tegelikku suurust võivad mõjutada võimalikud muutused. Tarbijate tähelepanu köitmiseks peab hoiatus olema suurema tähemärgi suurusega ja esinema silmatorkavalt Euroopa standardinfo teabelehe põhiosas. Koos hoiatusega esitatakse ka näitlik krediidi kulukuse aastamäär. […] Kui ülemmäära ei kohaldata, esitatakse selles näites krediidi kulukuse aastamäär, milles on arvestatud vähemalt viimase 20 aasta kõrgeimat laenuintressi või kui laenuintressi arvutamiseks kasutatavad andmed on olemas vähem kui 20 aasta kohta, siis võimalikult pika ajavahemiku kohta, mil kõnealused andmed on olemas, tuginedes asjakohasel juhul laenuintressi arvutamiseks kasutatud välise viitintressimäära suurimale väärtusele […]“.
Määrus 2016/1011
16
Määrus 2016/1011 sisaldab muu hulgas järgmisi põhjendusi:
„(1)
Paljude finantsinstrumentide ja -lepingute hinnakujundus sõltub võrdlusaluste täpsusest ja terviklusest. Tõsised selliste intressimäära võrdlusaluste nagu [London Interbank Offered Rate („Libor“)] ja [Euro Interbank Offered Rate („Euribor“)] manipuleerimise juhtumid ning energia, nafta ja välisvaluuta võrdlusaluste manipuleerimise kohta esitatud väited näitavad, et võrdlusaluste puhul võib esineda huvide konflikt. Kaalutlusruumi kasutamine ja nõrgad juhtimissüsteemid suurendavad võrdlusaluste manipuleeritavuse riski. Puudused võrdlusalustena kasutatavate indeksite täpsuses ja tervikluses või täpsuse ja tervikluse kahtluse alla seadmine võivad õõnestada turu usaldust, põhjustada tarbijatele ja investoritele kahju ja moonutada reaalmajandust. Seepärast on vaja tagada võrdlusaluste ja nende koostamise täpsus, töökindlus ja terviklus.
[…]
(5)
Liidu tarbijakaitse õigusnormides ei reguleerita finantslepingutes kasutatavaid võrdlusaluseid käsitleva asjakohase teabe küsimust. Kuna mitmes liikmesriigis on võrdlusaluste kasutamisega seoses esitatud kaebusi ja algatatud kohtuvaidlusi, võidakse tarbijakaitsega seotud õigustatud murest ajendatuna võtta riikide tasandil vastu lahknevaid meetmeid, mis võiks omakorda killustada siseturgu, sest tarbijakaitse eri tasemetega seonduvad erinevad konkurentsitingimused.
(6)
Selleks et tagada siseturu nõuetekohane toimimine ja parandada siseturu toimimise tingimusi eelkõige finantsturgudel ning tagada tarbijate ja investorite kaitse kõrge tase, on asjakohane kehtestada võrdlusaluste õigusraamistik liidu tasandil.
[…]
(8)
Käesoleva määruse kohaldamisala peaks olema piisavalt lai, et luua ennetav õigusraamistik. Võrdlusaluste väljaandmisega kaasneb võrdlusaluste koostamise tõttu kaalutlusruum ja sellele on olemuslikult iseloomulik teatavat liiki huvide konflikti esinemine – mis omakorda tähendab, et võrdlusalustega manipuleerimiseks on olemas võimalused ja ajendid. Nimetatud riskitegurid on iseloomulikud kõigile võrdlusalustele ja kõigi nende suhtes tuleks kohaldada nõuetekohaseid juhtimis- ja kontrollinõudeid. Kuid riskimäär erineb ja kasutatav lähenemisviis peaks seetõttu vastama konkreetsetele asjaoludele. Kuna võrdlusaluste manipuleeritavus ja tähtsus muutuvad aja jooksul, siis võidakse juhul, kui määruse kohaldamisalasse kaasataks üksnes hetkel tähtsad või manipuleeritavad indeksid, jätta tähelepanuta riskid, mis võivad võrdlusalustega edaspidi kaasneda. Eelkõige võidakse tulevikus laialdasemalt kasutada võrdlusaluseid, mida praegu eriti laialdaselt ei kasutata, mille tulemusel võib isegi „väike“ manipulatsioon avaldada olulist mõju.
[…]
(17)
Indeks arvutatakse alusvara väärtuse alusel teatava valemi või muu meetodi abil. Valemi koostamise, arvutuse tegemise ja sisendandmete kindlaksmääramisega kaasneb teatav kaalutlusruum, mis loob manipulatsiooni riski. Seepärast peaksid käesoleva määruse kohaldamisalasse kuuluma kõik kaalutlust hõlmavad võrdlusalused.
[…]
(22)
Võrdlusalustega manipuleerimine ja nende ebausaldusväärsus võivad kahjustada investoreid ja tarbijaid. Seepärast tuleks käesoleva määrusega kehtestada raamistik, millega reguleeritakse andmete säilitamist haldurite ja sisendandmete esitajate poolt ning tagatakse võrdlusaluse eesmärgi ja metoodika läbipaistvus – see hõlbustab potentsiaalsete nõuete tõhusamat ja õiglasemat lahendamist kooskõlas liikmesriigi või liidu õigusega.
[…]
(26)
Sisendandmete esitamisel kasutatav kaalutlusruum annab võimaluse võrdlusalusega manipuleerida. Kui sisendandmeteks on tehingupõhised andmed, on kaalutlusruum väiksem ja andmetega manipuleerimise võimalus seega väheneb. Seepärast peaksid võrdlusaluste haldurid kasutama sisendandmetena üldiselt võimaluse korral tegelikke tehinguandmeid, kuid nad võivad kasutada ka muid andmeid, kui tehinguandmed ei ole võrdlusaluse tervikluse ja täpsuse tagamiseks piisavad või sobivad.
[…]
(71)
Tarbijad saavad sõlmida finantslepinguid, eelkõige hüpoteegi seadmise lepinguid ja tarbijakrediidilepinguid, milles järgitakse võrdlusalust, kuid ebavõrdne läbirääkimispositsioon ja tüüptingimuste kasutamine tähendavad paraku seda, et tarbijate võimalus valida kasutatavaid võrdlusaluseid võib olla piiratud. Seepärast tuleb tagada vähemalt see, et krediidiandjad või krediidivahendajad annavad tarbijatele asjakohast teavet. Seetõttu tuleks direktiive 2008/48/EÜ ja 2014/17/EL vastavalt muuta.
[…]“.
17
Määruse artiklis 1 on sätestatud:
„Käesoleva määrusega kehtestatakse ühine raamistik, et tagada liidus finantsinstrumentides ja -lepingutes või investeerimisfondide tootluse mõõtmiseks võrdlusalustena kasutatavate indeksite täpsus ja terviklus. Määrus aitab seeläbi kaasa siseturu nõuetekohasele toimimisele ning aitab parandada tarbijate ja investorite kaitset.“
18
Määruse artikli 2 lõige 1 näeb ette:
„Käesolevat määrust kohaldatakse võrdlusaluste väljaandmisele, võrdlusaluste tarvis sisendandmete esitamisele ja võrdlusaluste kasutamisele liidus.“
19
Sama määruse artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
10)
„järelevalvealune sisendandmete esitaja“ – järelevalvealune isik, kes esitab liidus asuvale haldurile sisendandmeid;
[…]
17)
„järelevalvealune isik“ – järgmised üksused:
a)
krediidiasutus Euroopa Parlamendi ja nõukogu [26. juuni 2013. aasta] määruse (EL) nr 575/2013 [krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta (ELT 2013, L 176, lk 1)] artikli 4 lõike 1 punkti 1 tähenduses;
[…]
i)
mittekrediidiasutus direktiivi 2014/17/EL artikli 4 punkti 10 tähenduses nimetatud direktiivi artikli 4 punktis 3 määratletud krediidilepingute puhul;
[…]
22)
„intressimäära võrdlusalus“ – võrdlusalus, mis käesoleva lõike punkti 1 alapunkti b alapunkti ii mõttes koostatakse sellisele intressimäärale tuginedes, millega pank võib anda rahaturul laenu teistele pankadele või muudele rahaturul osalejatele või võtta laenu teistelt pankadelt või muudelt rahaturul osalejatelt;
[…]“.
20
Määruse 2016/1011 II jaotis „Võrdlusaluse terviklus ja usaldusväärsus“ sisaldab 1. peatükki „Haldurite juhtimine ja nendes toimuv kontroll“, mis hõlmab võrdlusaluste haldurite tegevust reguleerivaid sätteid. Nii sätestab kõnealuse määruse artikkel 4 juhtimisnõuded ja huvide konfliktiga seotud nõuded, artikkel 5 nõuded võrdlusaluste esitamise järelevaatamise funktsiooni täitmisele, artikkel 6 nõuded kontrolliraamistikule, mis tagab võrdlusaluse väljaandmise ja avaldamise või kättesaadavaks tegemise kooskõlas selle määrusega, ning artikli 7 lõige 3 nõuded sõltumatu välisaudiitori määramiseks, kelle ülesandeks on kontrollida, kuidas haldur järgib võrdlusaluste metoodikat ja täidab seda määrust.
21
Võrdlusaluste haldurite juhtimise ja kontrolli eeskirjade osana sätestab määruse 2016/1011 artikkel 9 „Kaebuste lahendamise kord“ järgmist:
„1.   Haldur kehtestab ja avaldab kaebuste, sh halduri võrdlusaluste koostamise protsessi kohta esitatud kaebuste vastuvõtmise, uurimise ja andmete säilitamise korra.
2.   Sellise kaebuste käsitlemise korraga tagatakse, et
a)
haldur teeb kättesaadavaks kaebuste lahendamise põhimõtted, mille kohaselt võib esitada kaebusi, mille esemeks on turuväärtuse kajastamine teataval viisil koostatud võrdlusaluse poolt, võrdlusaluse koostamise protsessis kavandatud muudatused, teatava võrdlusaluse koostamise metoodika kasutamine või muud võrdlusaluste koostamise protsessiga seotud otsused;
[…]“.
22
Määruse 2016/1011 II jaotises on 2. peatükk pealkirjaga „Sisendandmed, metoodika ja rikkumistest teatamine“, mis sisaldab kõnealuse määruse artikleid 11–14. Artiklis 11, mille pealkiri on „Sisendandmed“, on sätestatud:
„1.   Võrdlusaluste koostamisel kohaldatakse sisendandmetele järgmisi nõudeid:
a)
sisendandmed peavad olema piisavad, et täpselt ja usaldusväärselt kajastada võrdlusalusega mõõdetavat turgu või majandusolukorda. Sisendandmetena kasutatakse tehinguandmeid, kui need on olemas ja asjakohased. Kui tehinguandmed ei ole piisavad või asjakohased, et täpselt ja usaldusväärselt kajastada võrdlusalusega mõõdetavat turgu või majandusolukorda, võib kasutada sisendandmeid, mis ei ole tehinguandmed, sh arvestuslikud hinnad, noteeringud ja kokkulepitud noteeringuid või muud väärtused;
b)
punktis a osutatud sisendandmed peavad olema kontrollitavad;
[…]
d)
kui võrdlusalus põhineb sisendandmete esitajate esitatud sisendandmetel, hangib haldur asjakohasel juhul sisendandmed usaldusväärselt ja representatiivselt sisendandmete esitajate rühmalt või valimilt, et tagada neil sisendandmetel põhineva võrdlusaluse usaldusväärsus ja see, et võrdlusalus kajastab mõõdetavat turgu või majandusolukorda;
e)
haldur ei kasuta sisendandmete esitaja sisendandmeid, kui esineb märke selle kohta, et sisendandmete esitaja ei järgi artiklis 15 osutatud käitumisjuhendit, ning sellisel juhul hangib ta representatiivsed avalikult kättesaadavad andmed.
2.   Haldur peab tagama, et sisendandmetega seotud kontrollid hõlmavad järgmist:
[…]
b)
kord, mis käsitleb sisendandmete esitaja esitatud sisendandmete hindamist ja vajaduse korral sisendandmete esitajale andmete edasise esitamise keelu kehtestamist või nõuetele mittevastavuse korral sisendandmete esitaja suhtes muude lepingu rikkumisel rakendatavate meetmete kohaldamist, ning
c)
sisendandmete valideerimist, sealhulgas muude näitajate või andmetega võrdlemist käsitlev kord, et tagada sisendandmete terviklus ja täpsus.
[…]“.
23
Määruse 2016/1011 artiklis 12 „Metoodika“ on sätestatud:
„1.   Haldur kasutab võrdlusaluse koostamisel metoodikat, mis on
a)
töökindel ja usaldusväärne;
b)
selgete reeglitega selle kohta, kuidas ja millal võib asjaomase võrdlusaluse koostamisel toimida parima äranägemise järgi;
c)
täpne ja järjepidev ning valideeritav, sealhulgas asjakohasel juhul olemasolevate tehinguandmete suhtes järeltestitav;
d)
vastupidav ja tagab selle, et võrdlusalust saab arvutada väga paljudes eri olukordades selle terviklust ohtu seadmata;
e)
jälgitav ja kontrollitav.
[…]
3.   Haldur kehtestab ja avaldab selge korra, milles määratakse kindlaks asjaolud, mille puhul sisendandmete hulk või kvaliteet langeb madalamale tasemest, mis on metoodika kohaselt vajalik võrdlusaluse täpseks ja usaldusväärseks koostamiseks, ning milles kirjeldatakse, kas ja kuidas võrdlusalust sellistel asjaoludel arvutatakse.“
24
Määruse artikli 13 „Metoodika läbipaistvus“ lõike 1 punktides a ja b on sätestatud:
„Haldur peab võrdlusaluse ja selle metoodika välja töötama ning neid haldama läbipaistvalt. Sel eesmärgil avaldab haldur või teeb kättesaadavaks järgmise teabe:
a)
iga välja antud ja avaldatud võrdlusaluse või asjakohasel juhul võrdlusaluste kogumi tarvis kasutatava metoodika põhielemendid;
b)
konkreetse metoodika ettevõtjasisese ülevaatamise ja heakskiitmise üksikasjad ning metoodika ülevaatamise sagedus;“.
25
Määruse artikli 14 „Õigusrikkumistest teatamine“ lõikes 1 ja lõike 2 esimeses lõigus on sätestatud:
„1.   Haldur võtab kasutusele sobivad süsteemid ja tõhusad kontrollid, et tagada sisendandmete terviklus ja olla võimeline selgitama välja tegevust, mis võib [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta määruse (EL) nr 596/2014, mis käsitleb turukuritarvitusi (turukuritarvituse määrus) ning millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/6/EÜ ja komisjoni direktiivid 2003/124/EÜ, 2003/125/EÜ ja 2004/72/EÜ (ELT 2014, L 173, lk 1),] tähenduses viidata võrdlusalusega manipuleerimisele või manipuleerimise katsele, ning teavitab sellest pädevat asutust.
2.   Haldur korraldab sisendandmete ja sisendandmete esitajate seire, et olla võimeline teavitama asjaomast pädevat asutust ja esitama kogu asjakohase teabe, juhul kui ta kahtlustab, et seoses võrdlusalusega on aset leidnud tegevus, mis võib määrusele (EL) nr 596/2014 tuginedes viidata võrdlusalusega manipuleerimisele või manipuleerimise katsele, sh keelatud kokkuleppe sõlmimisele.“
26
Määruse 2016/1011 3. peatükk, mis sisaldab artikleid 15 ja 16, käsitleb käitumisjuhendit ja nõudeid sisendandmete esitajatele.
27
Määruse 2016/1011 artikli 15 lõikes 1 on ette nähtud, et kui võrdlusalus põhineb sisendandmete esitaja esitatud sisendandmetel, töötab haldur võrdlusaluse kohta välja käitumisjuhendi, milles on lahti kirjutatud sisendandmete esitajate vastutus sisendandmete esitamisel, ning kontrollib, kas sisendandmete esitajad järgivad kogu aeg käitumisjuhendit. Selle artikli lõikes 2 on täpsustatud, et käitumisjuhend sisaldab vähemalt esitatavate sisendandmete selget kirjeldust ja nõudeid, millega tagatakse sisendandmete esitamine kooskõlas selle määruse artiklitega 11 ja 14, ning tegevuspõhimõtteid, mille eesmärk on tagada, et sisendandmete esitaja esitab kõik asjaomased sisendandmed ning süsteemid ja kontrollid, mille sisendandmete esitaja peab kasutusele võtma. Vastavalt nimetatud artikli 15 lõigetele 4 ja 5 kontrollib käitumisjuhendi vastavust sama määruse nõuetele riigisisene pädev asutus.
28
Määruse 2016/1011 artikli 16 „Juhtimis- ja kontrollinõuded järelevalvealustele sisendandmete esitajatele“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Järelevalvealusele sisendandmete esitajale kohaldatakse järgmisi juhtimis- ja kontrollinõudeid:
a)
järelevalvealune sisendandmete esitaja peab tagama, et sisendandmete esitamist ei kahjusta olemasolev või võimalik huvide konflikt ja et olukorras, kus tuleb tegutseda oma parima äranägemise järgi, tehakse seda sõltumatult ja ausalt asjaomase teabe alusel kooskõlas artiklis 15 osutatud käitumisjuhendiga;
b)
järelevalvealune sisendandmete esitaja peab kehtestama kontrolliraamistiku, mis tagab sisendandmete tervikluse, täpsuse ja usaldusväärsuse ning sisendandmete esitamise kooskõlas käesoleva määruse ja artiklis 15 osutatud käitumisjuhendiga.
2.   Järelevalvealune sisendandmete esitaja võtab kasutusele tõhusad süsteemid ja kontrollid, et tagada kõigi haldurile esitatavate sisendandmete terviklus ja usaldusväärsus, mis peavad muu hulgas hõlmama järgmist:
[…]
d)
sisendandmete esitamisega seotud teabevahetuse, sisendandmete esitaja poolt andmete esitamist võimaldava kogu teabe, kogu olemasoleva ja võimaliku huvide konflikti puudutava teabe, sh, kuid mitte ainult, sisendandmete esitaja riskid võrdlusalust järgivates finantsinstrumentides, dokumenteerimine ja säilitamine asjakohase ajavahemiku jooksul;
e)
sise- ja välisauditite dokumenteerimine.“
29
Vastavalt määruse 2016/1011 artikli 20 lõikele 1 on komisjonil õigus vastu võtta rakendusakte, et kehtestada ja vaadata vähemalt iga kahe aasta järel läbi kriitilise tähtsusega võrdlusaluste loetelu.
30
Määruse IV jaotis kannab pealkirja „Läbipaistvus ja tarbijakaitse“. Selles jaotises asub määruse artikkel 27 „Võrdlusaluse kirjeldus“, mille lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.   Kahe nädala jooksul pärast artiklis 36 osutatud [Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA) hallatavasse haldurite ja võrdlusaluste] registrisse kandmist avaldab haldur õiglast ja hõlpsat juurdepääsu tagaval viisil võrdlusaluse kirjelduse iga sellise võrdlusaluse jaoks eraldi või, kui see on kohalduv, iga sellise võrdlusaluste kogumi jaoks, mida võidakse liidus artikli 29 kohaselt kasutada.
Kui haldur hakkab välja andma uut võrdlusalust või võrdlusaluste kogumit, mida võidakse liidus artikli 29 kohaselt kasutada, avaldab ta kahe nädala jooksul ning õiglast ja hõlpsat juurdepääsu tagaval viisil võrdlusaluse kirjelduse iga uue võrdlusaluse jaoks või, kui see on kohalduv, võrdlusaluste kogumi jaoks.
[…]
Võrdlusaluse kirjelduses
a)
määratakse selgelt ja ühemõtteliselt kindlaks võrdlusalusega mõõdetav turg või majanduslik olukord ja asjaolud, mil selline mõõtmine võib osutuda ebausaldusväärseks;
b)
esitatakse tehnilised spetsifikatsioonid, millest nähtuvad selgelt ja ühemõtteliselt võrdlusaluse arvutuse sellised üksikasjad, mille puhul võidakse toimida oma parima äranägemise järgi, selgitatakse sellise toimimise kriteeriumid ja selliselt toimivate isikute ametipositsioon ning viis, kuidas parimat äranägemist võib hiljem hinnata;
[…]
2.   Võrdlusaluse kirjeldus sisaldab vähemalt järgmist:
a)
kõikide võrdlusalusega seotud põhimõistete määratlused;
b)
võrdlusaluse metoodika vastuvõtmise ning metoodika läbivaatamise ja heakskiitmise korra põhistus;
c)
võrdlusaluse koostamise kriteeriumid ja kord, sealhulgas sisendandmete kirjeldus, eri liiki sisendandmete prioriteetsus, võrdlusaluse koostamiseks vajalikud miinimumandmed, ekstrapoleerimismudelite või -meetodite kasutamine ja võrdlusalusest indeksi koostisosade tasakaalustamise kord;
d)
kontrollid ja reeglid, mis käsitlevad halduri või sisendandmete esitaja hinnangut või oma parima äranägemise järgi toimimist, et tagada sellise hinnangu või toimimise järjepidevust;
[…]
f)
sisendandmetes […] esinevate vigade parandamise kord […]
[…]“.
31
Määruse 2016/1011 artikkel 29 sätestab, et järelevalvealune isik võib liidu piires kasutada võrdlusalust või võrdlusaluste kogumit, kui seda annab välja liidus asuv haldur, kes on kantud selle määruse artiklis 36 osutatud Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve registrisse, mis sisaldab muu hulgas tegevusloa saanud või registreeritud haldurite andmeid ja järelevalve eest vastutavate pädevate asutuste andmeid.
32
Määruse 2016/1011 VI jaotis kannab pealkirja „Halduri tegevusluba, registreerimine ja järelevalve“. Selle jaotise 1. peatükk „Tegevusloa andmine ja registreerimine“ sisaldab muu hulgas artikleid 34 ja 35, mis näevad vastavalt ette tegevusloa andmise või registreerimise süsteemi, mida peab järgima iga liidus asuv füüsiline või juriidiline isik, kes kavatseb tegutseda võrdlusaluse haldurina pädeva riigisisese asutuse sekkumisel, ning selle asutuse õiguse see tegevusluba või registreering kehtetuks tunnistada või peatada.
33
Selle jaotise 3. peatükk „Pädevate asutuste roll“ sisaldab muu hulgas määruse 2016/1011 artikleid 41 ja 42. Artiklis 41 „Pädevate asutuste volitused“ on sätestatud, et selleks et täita sellest määrusest tulenevaid ülesandeid, on nendel asutustel kooskõlas liikmesriigi õigusega vähemalt nimetatud artikli 41 lõikes 1 loetletud järelevalve- ja uurimisvolitused, milleks on muu hulgas juurdepääs dokumentidele ja andmetele; teabe saamine kõigilt isikutelt, kes on seotud võrdlusaluse väljaandmisega või aitavad kaasa selle määratlemisele, vajaduse korral õigus kutsuda isik kohale ja teda küsitleda; õigus viia läbi kohapealseid kontrolle või uurimisi, välja arvatud füüsilise isiku eluruumides; õigus siseneda juriidiliste isikute ruumidesse, et võtta kaasa dokumente ja muid andmeid; õigus nõuda salvestisi ning õigus võtta vajalikke meetmeid, et tagada üldsuse nõuetekohane teavitamine võrdlusaluse väljaandmisest, sealhulgas nõudes õiendi avaldamist varem esitatud võrdlusaluse sisendandmete või arvandmete kohta. Vastavalt kõnealuse määruse artiklile 42 on nendele volitustele lisatud õigus määrata halduskaristusi ja võtta muid haldusmeetmeid.
34
Määruse 2016/1011 I lisas täpsustatakse või täiendatakse teatavaid määruse konkreetseid sätteid intressimäärade võrdlusaluste kohta, eelkõige seoses sisendandmete täpsuse ja piisavusega ning kontrollimeetmetega, mida sisendandmete esitajad peavad kasutusele võtma ja mida nende suhtes kohaldatakse.
Rakendusmäärus (EL) 2016/1368
35
Määruse 2016/1011 artikli 20 lõike 1 alusel võttis komisjon 11. augustil 2016. aastal vastu rakendusmääruse (EL) 2016/1368 millega kehtestatakse finantsturgudel kasutatavate kriitilise tähtsusega võrdlusaluste loetelu vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2016/1011 (ELT 2016, L 217, lk 1). Rakendusmäärust 2016/1368 muudeti komisjoni 22. märtsi 2019. aasta rakendusmäärusega (EL) 2019/482 (ELT 2019, L 82, lk 26), mis jõustus 26. märtsil 2019.
36
Rakendusmääruse 2016/1368 (määrusega 2019/482 muudetud redaktsioonis) lisas oli põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal esitatud kriitilise tähtsusega võrdlusaluste loetelu, mille punktis 5 oli nimetatud viitealus „Warsaw Interbank Offered Rate (WIBOR)“, mille haldaja on GPW Benchmark S.A. ja asukoht Varssavis (Poola).
Poola õigus
Tsiviilseadustik
37
23. aprilli 1964. aasta tsiviilseadustiku (Ustawa – Kodeks cywilny; Dz. U. 1964, nr 16, jrk nr 93) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 3851 sätestatud:
„1.   Tarbijalepingu tingimused, mille üle ei ole eraldi läbi räägitud, ei ole tarbijale siduvad, kui need määratlevad tarbija õigused ja kohustused viisil, mis on vastuolus heade kommetega ja kahjustavad selgelt tarbija huve (keelatud lepingutingimused). See ei kehti tingimuste suhtes, mis puudutavad poolte põhikohustusi, sh hinda või tasu, kui need on sõnastatud üheti mõistetavalt.
2.   Kui lepingutingimus ei ole lõike 1 kohaselt tarbijale siduv, jääb leping muus osas pooltele siduvaks.
3.   Lepingutingimused, mida ei ole eraldi läbi räägitud, on need, mille sisu ei ole tarbija saanud tegelikult mõjutada. Eelkõige on need lepingutingimused, mis sisalduvad teise lepingupoole koostatud lepingu tüüpvormis.
4.   Kohustus tõendada, et tingimused on individuaalselt kokku lepitud, lasub sellel, kes seda väidab.“
Hüpoteeklaenu seadus
38
23. märtsi 2017. aasta seaduse hüpoteeklaenude ning hüpoteeklaenude vahendajate ja agentide järelevalve kohta (Ustawa o kredycie hipotecznym oraz o nadzorze nad pośrednikami kredytu hipotecznego i agentami; Dz. U. 2017, jrk nr 819; edaspidi „hüpoteeklaenu seadus“) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artikli 10 lõike 1 punktides 5 ja 6 sätestatud:
„Laenuandja, hüpoteeklaenu vahendaja ja agent teevad tarbijale igal ajal kättesaadavaks püsival andmekandjal või elektroonilisel kujul täpse ja arusaadava üldise teabe hüpoteeklaenulepingu kohta, mis sisaldab vähemalt järgmist teavet:
[…]
(5)
hüpoteeklaenulepingute puhul, milles kasutatakse võrdlusalust: võrdlusaluste ja nende haldurite nimed, nagu on ette nähtud määruse [2016/1011] artikli 3 lõike 1 punktis 6, ning teave võimalike tagajärgede kohta tarbijale;
(6)
pakutavad hüpoteeklaenuintressi liigid, märkides, kas tegemist on fikseeritud või muutuva intressimäära või mõlemaga, koos fikseeritud ja muutuva intressimäära omaduste lühikirjeldusega, sealhulgas teabega, mida kumbki intressimäär tarbijale tähendab.“
39
Hüpoteeklaenu seaduse artikli 11 lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1.   Enne hüpoteeklaenulepingu sõlmimist on hüpoteeklaenu andja, vahendaja ja agent kohustatud esitama tarbijale püsival andmekandjal isikupärastatud teabe, mida on vaja turul pakutavate hüpoteeklaenude võrdlemiseks, nende võtmisega kaasnevate tagajärgede hindamiseks ja asjasse puutuva lepingu sõlmimise kohta teadliku otsuse tegemiseks.
2.   Lõikes 1 osutatud teabe esitavad laenuandja, hüpoteeklaenu vahendaja ja agent hüpoteeklaenu teabevormil, mille näidis on esitatud seaduse 1. lisas.“
40
Hüpoteeklaenu seaduse artikli 29 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Hüpoteeklaenulepingus täpsustatakse 29. augusti 1997. aasta pangandusseaduse artikli 69 lõikes 2 loetletud andmed ja ka:
[…]
(8)
kord ja tingimused, mille alusel määratakse kindlaks intressimäär, mille alusel arvutatakse laenu põhiosa ja intressi igakuised makseid.
[…]
2.   Kui pooled ei ole kokku leppinud hüpoteeklaenu fikseeritud intressimäära, siis on lõike 1 punktis 8 nimetatud intressimäära kindlaksmääramise meetod hüpoteeklaenulepingus ette nähtud võrdlusaluse väärtuse ja marginaali summa.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
41
Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, võttis põhikohtuasja hageja 18. juunil 2019 ühendust PKOga, et sõlmida hüpoteeklaenuleping summas 400000 Poola zlotti (PLN) (ligikaudu 96700 eurot). Sellega seoses anti talle teavet muu hulgas riskide kohta, mis on seotud muutuva intressimääraga laenudega üldiselt. Ta ei saanud mingit teavet selle kohta, kuidas konkreetne võrdlusalus toimib.
42
Põhikohtuasja pooled sõlmisid 1. augustil 2019 eluaseme ostmiseks hüpoteeklaenulepingu kogusummas 413436,69 Poola zlotti (ligikaudu 99980 eurot), mille tähtaeg oli 20 aastat (edaspidi „põhikohtuasjas käsitletav laenuleping“). Laen anti muutuva intressimääraga, mille väärtuse arvutamisel lähtuti esiteks võrdlusalusest WIBOR 6M – üks WIBORi võrdlusalustest, mis on intressimäära võrdlusalus määruse 2016/1011 artikli 3 lõike 1 punkti 22 tähenduses –, mille suurus lepingu sõlmimise kuupäeval oli 1,79%, ja teiseks fikseeritud marginaalist 1,85%, ning kohaldatavat määra kohandati vastavalt võrdlusaluse muutumisele iga kuue kuu tagant.
43
Põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu üldtingimustes on võrdlusalust WIBOR 6M kirjeldatud kui Poola pankadevahelisel turul kuue kuu pikkuse Poola zlottides tehtud hoiuse võrdlusalust, mille väärtus määratakse kindlaks muu hulgas võrdlusalust WIBOR reguleerivate normide alusel ja mis avaldatakse nende võrdlusaluste halduri GPW Benchmark veebilehel.
44
Selle lepingu eritingimustes on märgitud, et PKO teavitas laenusaajat muutuva intressimääraga seotud riskist, nimelt et võrdlusaluse tõusu korral suureneb ka intressisumma ja seega suurenevad igakuised maksed. Selle kohta oli esitatud teavet ka üldtingimustes.
45
Olles edutult vaidlustanud muutuvat intressimäära käsitlevate lepingutingimuste õiguspärasuse PKOs, esitas põhikohtuasja hageja 18. septembril 2023 selle panga vastu hagi Sąd Okręgowy w Częstochowiele (Częstochowa piirkondlik kohus, Poola), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
46
Hagis palus ta esimese võimalusena esiteks tuvastada, et põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu tingimus muutuva intressimäära kohta on ebaõiglane osas, milles see viitab võrdlusalusele WIBOR 6M, ja seega, et selles osas ei ole see tingimus talle siduv või on igal juhul tühine, ning teiseks, et tasutaks 10828,93 Poola zlotti (ligikaudu 2620 eurot), millele lisandub viivitusintress.
47
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et põhikohtuasja hageja sõnul ei ole PKO esitanud usaldusväärset, arusaadavat ja täielikku teavet muutuva intressimääraga seotud riski ja võrdlusaluse WIBOR 6M kindlaksmääramise mehhanismi kohta, eelkõige mis puudutab mõju, mida pangad – sealhulgas PKO –, kes esitavad selle võrdlusaluse kindlaksmääramiseks sisendandmeid, võivad avaldada selle võrdlusaluse järjestikuste väärtuste kindlaksmääramisele, sõltumata riigisisesel pankadevahelisel turul valitsevatest majanduslikest tingimustest ja majanduslikust tegelikkusest. Põhikohtuasja hageja väidab, et pangad loovad endale sel viisil „varjatud marginaali“, kuigi muutuva intressimäära fikseerivad lepingutingimused peaksid tuginema objektiivsetele võrdlusalustele, millele laenulepingute pooled ei saa mingit mõju avaldada. Nii on PKO-l võimalik mõjutada laenusaaja intressikohustuse suurust ning ta kandis ka viimasele üle kogu intressimäära muutumise riski.
48
Põhikohtuasja hageja väidab samuti, et PKO ei esitanud talle teavet võrdlusaluse WIBOR 6M koostisosade kohta, mistõttu tal ei olnud võimalik hinnata oma kohustuse majanduslikke tagajärgi.
49
Mis puudutab sellele võrdlusalusele viitamise väidetava õigusvastasuse tagajärgi, siis väidab põhikohtuasja hageja, et põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu asjasse puutuvat tingimust tuleb seda viidet sisaldavas osas pidada sõltumatuks tingimuseks ja selle võib seega kõrvale jätta, ilma et leping sisuliselt muutuks, jättes intressimäärana kehtima üksnes panga marginaalina kokku lepitud intressi.
50
PKO vaidleb vastu sellele, et võrdlusalus WIBOR 6M ei ole seotud tegelike tehingutega ning et pankadel, kes osalevad selles võrdlusaluse kindlaksmääramises, võiks olla mingigi võimalus seda alust manipuleerida või sõlmida omavahel kokkuleppeid, milles määrataks selle järjestikused väärtused.
51
Ta väidab, et põhikohtuasja hagejat teavitati nõuetekohaselt muutuva intressimääraga laenulepingu sõlmimise riskidest, ning rõhutab, et põhikohtuasjas käsitletavas laenulepingus ette nähtud intressimäär oli tunduvalt madalam seaduslikust intressimäärast ja veelgi madalam tsiviilseadustiku põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis kehtestatud maksimaalsest intressimäärast.
52
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et põhikohtuasja hageja esitatud vastuväide puudutab küsimust, kas võrdlusaluse WIBOR 6M kasutamist hüpoteeklaenulepingu tingimustes, mis näevad ette muutuva intressimäära, võib käsitada ebaõiglasena. Ta märgib, et tegemist on määruse 2016/1011 artikli 20 lõike 1 tähenduses kriitilise tähtsusega võrdlusalusega.
53
Esimesena soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas Poolas sõlmitud hüpoteeklaenulepingus kokku lepitud muutuva intressimäära tingimust on võimalik analüüsida direktiivi 93/13 alusel, võttes arvesse selle direktiivi artikli 1 lõiget 2.
54
Ta märgib nimelt, et põhikohtuasjas käsitletavas laenulepingus kokku lepitud intressimäära kindlaksmääramise meetod vastab hüpoteeklaenu seaduse artikli 29 lõikele 2, mille kohaselt juhul, kui intressimäära fikseeritud ei ole, määratakse intressimäär kindlaks võrdlusaluse väärtuse ja marginaali summa põhjal. Seega kehtestab seadus muutuva intressimäära kohaldamise korral kohustuse kasutada võrdlusalust. Samuti võib olla asjakohane, et kui võrdlusaluseks on määruse 2016/1011 reguleerimisalasse kuuluv kriitilise tähtsusega võrdlusalus, nagu käesolevas asjas, tugevdab see märkimisväärselt tarbijakaitset võrreldes olukorraga, kus kasutataks muud laadi võrdlusalust.
55
Teisena, juhul kui põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu vaidlustatud tingimust on võimalik analüüsida direktiivi 93/13 seisukohast, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et see on osa lepingu põhiobjektist selle direktiivi artikli 4 lõike 2 tähenduses, ja seega soovib ta teada, kas selles sättes ette nähtud läbipaistvuse nõuet on järgitud.
56
Sellega seoses märgib kõnealune kohus, et see tingimus määrab kindlaks intressimäära kohandamise meetodi ja kohandamise sageduse, et lepingulise ette nähtud võrdlusaluse annab välja tegevusluba omav haldur vastavalt määrusele 2016/1011, et leping sisaldab teavet halduri ja võrdlusaluse kindlaksmääramise aluse kohta ning et võrdlusaluse järjestikused väärtused on üldsusele kergesti kättesaadavad.
57
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on siiski tekkinud küsimus, kas läbipaistvuse nõue ei kohusta kutselist laenuandjat esitama ka muud teavet, mis võimaldaks tarbijal kujundada oma arvamuse lepingus ette nähtud võrdlusaluse tulevase muutumise ja selle tagajärgede kohta tema lepingulistele kohustustele. See kohus nimetab sellise täiendava teabe hulgas, mida võidakse nõuda, võrdlusaluse koostamise viisi, selle väärtuse kindlaksmääramist mõjutavaid tegureid ja asjaolusid, nagu inflatsiooni ja töötuse määr, võimalike „mureküsimuste“ olemasolu võrdlusaluse toimimise läbipaistvuse suhtes seoses asjaoluga, et sisendandmeid esitavad pangad ja need ei pruugi vastata tegelikele tehingutele, nende andmete koostamisel kasutatud kriteeriume, andmete kokkupanemise viisi enne nende esitamist ja asjaolu, et laenuandja on üks neist sisendandmeid esitavatest pankadest.
58
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib aga veel esiteks, et ei hüpoteeklaenu seadus ega direktiivid 2008/48 ja 2014/17 ei kohusta laenuandjat sellist teavet esitama, ja teiseks, et PKO-l kui võrdlusaluse WIBOR 6M sisendandmete esitajal on sellele alusele väike mõju, kuna ta on vaid üks kümnest pangast, kes sisendandmeid esitab. Lisaks näib talle, et nendest andmetest osa keerukus või tehnilisus muudab keeruliseks nende esitamise viisil, mis oleks majanduslike teadmisteta keskmise tarbija jaoks mõistetav, nii et selliste andmete edastamata jätmine ei pruugi lihtsalt mõjutada tarbijate otsuste tegemist.
59
Kolmandana, juhul kui põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu vaidlustatud tingimuse läbipaistvuse ebapiisavuse tõttu tuleb seda analüüsida selle võimaliku ebaõigluse seisukohast, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millised tagajärjed on sellel, et esineb teatud kahtlus võrdlusaluse WIBOR 6M kindlaksmääramise meetodi läbipaistvuse suhtes ja PKO pidi olema sellest kahtlusest teadlik, jätmata aga tarbija sellest teavitamata, mistõttu võib selle võrdlusaluse kasutamine vaidlusaluses laenulepingus rikkuda pooltevahelist tasakaalu.
60
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et selle lepingu sõlmimise ajal oli Poola laenuturul sisuliselt esiteks pakkuda ainult muutuva intressimääraga laene ja teiseks kasutusel ainult võrdlusalusel WIBOR põhinevad laenud. Järelikult, isegi kui tarbija oleks tahtnud valida fikseeritud intressimääraga laenu või kahelnud võrdlusaluse WIBOR toimimises, on võimalik, et tal ei olnud isegi pärast seda, kui teda oleks sellest toimimisest nõuetekohast teavitatud, muud valikut kui nõustuda sõlmima selle võrdlusalusega seotud muutuva intressimääraga leping. Igal juhul kohustab Poola õigus kasutama võrdlusalust WIBOR, kuna sellest on saanud kriitilise tähtsusega võrdlusalus määruse 2016/1011 tähenduses. Lisaks on muude võrdlusaluste kasutamine tarbijale ebasoodne, arvestades nende väiksemat läbipaistvust.
61
Veel soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas muutuva intressimääraga laenu pakkumine ise ei kujuta endast tarbija huvide rikkumist, kuna tarbijat ähvardab kogu lepingu kehtivuse ajal intressi suurenemine, ning ainsaks kaitseks on intressimäärade seadusjärgne ülempiir.
62
Neljandana ja viimasena, juhul kui lepingutingimuse analüüsi tulemusel tuvastatakse, et võrdlusaluse WIBOR kasutamine on ebaõiglane, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millised tagajärjed on sel järeldusel.
63
See kohus näeb ette võimaluse, et põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu vaidlustatud tingimuses käsitatakse viidet võrdlusalusele WIBOR 6M eraldiseisva lepingulise kohustusena ülejäänud lepingust eraldatavana, mistõttu võib vaid selle tingimuse kehtetuks tunnistada, mis väldiks tarbija jaoks lepingu kui terviku tühistamise ebasoodsaid tagajärgi. Sellisel juhul vähendataks laenuintressi nii, et selleks on kokkuleppeline panga marginaal.
64
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et suurem osa liikmesriigi kohtupraktikast viitab sellele, et see muudatus mõjutab niisuguse tingimuse sisu. Ta märgib eelkõige, et muudetud kujul oleks põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu väljavaated poolte jaoks oluliselt erinevad, muu hulgas seetõttu, et fikseeritud intressimääraga laenu soodsus sõltub intressimäärade prognoositavast arengust lepingu sõlmimise hetkel.
65
Neil asjaoludel otsustas Sąd Okręgowy w Częstochowie (Częstochowa piirkondlik kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
„Kas [direktiivi 93/13] artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see lubab analüüsida võrdlusalusel WIBOR põhinevat muutuvat intressimäära puudutavaid lepingutingimusi?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas [direktiivi 93/13] artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see lubab analüüsida, kas võrdlusalusel WIBOR põhinevat muutuvat intressimäära puudutavad lepingutingimused on [ebaõiglased]?
3.
Kui vastus esimesele ja teisele küsimusele on jaatav, siis kas [direktiivi 93/13] artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et võrdlusalusel WIBOR põhinevat muutuvat intressimäära puudutavat lepingutingimust võib pidada lepingutingimuseks, mis on vastuolus heausksuse tingimusega ja kutsub esile lepingupoolte lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat, sest tarbijat ei teavitatud nõuetekohaselt muutuva intressimäära riskidest, sealhulgas eelkõige asjaolust, et ei ole kokku lepitud, kuidas määratakse kindlaks muutuva intressimäära aluseks olev võrdlusalus ega millised kahtlused seostuvad selle riski läbipaistmatuse ja ebavõrdse jaotusega lepingupoolte vahel?
4.
Kui vastus esimesele kuni kolmandale küsimustele on jaatav, siis kas [direktiivi 93/13] artikli 6 lõiget 1 koostoimes artikli 3 lõikega 1 ja lõike 2 teise lausega ning artikliga 2 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui võrdlusalusel WIBOR põhinevat muutuvat intressimäära puudutav lepingutingimus tunnistatakse ebaõiglaseks, on võimalik sellist lepingut edasi täita nii, et laenukapitali […] intressimäär põhineb lepingus sisalduva intressimäära teisel komponendil, nimelt panga kindlal marginaalil, mis toob kaasa muutuva intressimäära muutmise fikseeritud intressimääraks?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
66
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 93/13 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud erandi alla kuulub hüpoteeklaenulepingu tingimus, milles on ette nähtud muutuv intressimäär, mis põhineb võrdlusalusel määruse 2016/1011 tähenduses ja fikseeritud marginaalil.
67
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab sellega seoses esiteks, et põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu vaidlustatud tingimuses ette nähtud muutuv intressimäär on kooskõlas hüpoteeklaenuseaduse artikli 29 lõikega 2, ja teiseks, et arvestades seda, et liikmesriigi pädev asutus on andnud võrdlusaluse WIBOR – mis on selles tingimuses osutatud võrdlusalus – haldurile määruse 2016/1011 artiklis 34 osutatud tegevusloa, tuleb eeldada, et see võrdlusalus on kooskõlas kõigi selle määruse sätetega, mida kohaldatakse kriitilise tähtsusega võrdlusaluste suhtes.
68
Tuleb meelde tuletada, et direktiivi 93/13 artikli 1 lõige 2 jätab selle direktiivi esemelisest kohaldamisalast välja lepingutingimused, mis põhinevad „kohustuslikel õigusnormidel“ – väljend, mis selle direktiivi põhjendust 13 arvestades hõlmab ühtaegu nii riigisiseseid õigusnorme, mida kohaldatakse lepingupoolte suhtes olenemata nende tahtest, kui ka dispositiivseid õigusnorme, mida kohaldatakse vaikimisi, kui pooled ei ole kokku leppinud teisiti (5. mai 2022. aasta kohtuotsus Zagrebačka banka, C‑567/20, EU:C:2022:352, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika), kuivõrd eeldatakse, et sellised tingimused ei sisalda ebaõiglast elementi.
69
Selles sättes kehtestatud erandit tuleb tõlgendada kitsalt (20. septembri 2018. aasta kohtuotsus OTP Bank ja OTP Faktoring, C‑51/17, EU:C:2018:750, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
70
Esimesena, kuna põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu vaidlustatud tingimus on kooskõlas hüpoteeklaenuseaduse artikli 29 lõikega 2, tuleb märkida, et see säte näeb vaid ette, et kui hüpoteeklaenulepingu pooled ei ole kokku leppinud fikseeritud intressimäära, on intressimäära kindlaksmääramise meetod võrdlusaluse väärtuse ja lepingus kokku lepitud marginaali summa.
71
30. mai 2024. aasta kohtuotsuse Raiffeisen Bank (C‑176/23, EU:C:2024:443) punktist 33 tuleneb aga, et direktiivi 93/13 artikli 1 lõikes 2 ette nähtud erand ei ole kohaldatav olukorras, kus õigusnormidega üksnes kehtestatakse üldine raamistik niisugustele lepingutele kohaldatava intressimäära kindlaksmääramiseks, jättes samas müüjale või teenuste osutajale kaalutlusruumi nii selle määra võrdlusaluse kui ka sellele määrale lisatava fikseeritud marginaali suuruse valikul.
72
Seega ei takista selline riigisisene säte nagu hüpoteeklaenuseaduse artikli 29 lõige 2 direktiivi 93/13 kohaldamist.
73
Teisena, mis puudutab asjaolu, et põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu vaidlustatud tingimuses nimetatud võrdlusalus on määruses 2016/1011 ette nähtud võrdlusalus, mille metoodika ja üldisemalt toimimine peavad vastama kõigile selles määruses kriitilise tähtsusega võrdlusaluste väljaandmiseks kehtestatud nõuetele, siis tuleb täheldada, et direktiivi 93/13 artikli 1 lõikes 2 on tõepoolest silmas peetud – nagu on märgitud selle direktiivi põhjenduses 13 – põhimõtteliselt liikmesriikide õigusnorme.
74
Siiski tuleb liidu seadusandja poolt määruste vormis vastu võetud õigusaktide sätted selles osas võrdsustada liikmesriikide õigusnormidega, võttes arvesse nende määruste ELTL artikli 288 teises lõigus ette nähtud mõju, kui need liidu õiguse sätted määravad samamoodi imperatiivselt või dispositiivselt kindlaks teatavate lepingute poolte õigused ja kohustused. Nimelt kehtib käesoleva kohtuotsuse punktis 68 juba mainitud direktiivi 93/13 artikli 1 lõikes 2 sätestatud kohaldamisalast väljajätmise loogika – nimelt et põhimõtteliselt on õiguspärane eeldada, et liikmesriigi seadusandja on loonud kõigi nende õiguste ja kohustuste vahel tasakaalu, mida liidu seadusandja on soovinud säilitada (vt selle kohta 6. juuli 2023. aasta kohtuotsus First Bank, C‑593/22, EU:C:2023:555, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika) – ka siis, kui need õigused ja kohustused määrab otseselt kindlaks liidu seadusandja ise.
75
Samas tuleb määruse 2016/1011 kohta esiteks tõdeda, et selle artikli 1 kohaselt on selle määruse eesmärk kehtestada ühine raamistik, et tagada võrdlusalustena kasutatavate indeksite täpsus ja terviklus eelkõige finantslepingutes, et aidata kaasa siseturu nõuetekohasele toimimisele, tagades samal ajal tarbijakaitse kõrge taseme. Selleks on selles määruses kehtestatud hulk nõudeid, muu hulgas nende võrdlusaluste metoodikale, mida kohaldatakse nende haldurite ja andmete esitajate suhtes. Niisiis ei ole selle määruse eesmärk luua tasakaal finantslepingute poolte õiguste ja kohustuste vahel, vaid sellega on kehtestatud kohustused, mida kohaldatakse üksuste suhtes, kes tegutsevad konkreetsetes rollides, sõltumata asjaolust, et andmete esitajad võivad olla ka võrdlusaluse kasutajad.
76
Teiseks, kuigi liikmesriigi pädev asutus andis võrdlusaluse WIBOR haldurile määruse 2016/1011 artiklis 34 osutatud tegevusloa ja näitas seeläbi, et selle võrdlusaluse metoodika moodustavad reeglid on kooskõlas kõigi selle määrusega kehtestatud nõuetega, on need reeglid siiski pärit eraõiguslikult üksuselt, st võrdlusaluse haldurilt, ega ole seega õigusnormid direktiivi 93/13 artikli 1 lõike 2 tähenduses.
77
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud erand ei laiene hüpoteeklaenulepingu tingimusele, milles on ette nähtud muutuv intressimäär, mis põhineb võrdlusalusel määruse 2016/1011 tähenduses ja fikseeritud marginaalil, kui sellele tingimusele kohaldatavad õigusnormid kehtestavad nendes lepingutes intressimäära kindlaksmääramiseks vaid üldise raamistiku, jättes müüjale või teenuste osutajale võimaluse lepingus kindlaks määrata võrdlusalus või fikseeritud marginaal, mis võib sellele võrdlusalusele lisanduda.
Teine küsimus
78
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et direktiivi 93/13 artikli 4 lõikest 2 tuleneb, et lepingutingimuste õiglase või ebaõiglase laadi hindamine ei puuduta lepingu põhiobjekti mõistet ega teenuste või kauba ning nende eest pakutava hinna või tasu omavahelist vastavust, kui kõnealused tingimused on koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles.
79
Nagu nähtub teist küsimust põhjendavast arutluskäigust, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et hüpoteeklaenulepingu tingimus, milles on ette nähtud võrdlusalusel ja fikseeritud marginaalil põhinev muutuv intressimäär, nagu põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu vaidlustatud tingimus, võib olla vaadeldav „lepingu põhiobjekti määratlusena“ artikli 4 lõike 2 ja seda sätet käsitleva kohtupraktika tähenduses, arvestades, et see säte laieneb tingimustele, mis määravad kindlaks lepingu põhikohustused ja mis seetõttu seda lepingut iseloomustavad (vt selle kohta 30. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Kásler ja Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, punkt 49, ning 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Caixabank (laenulepingutasu), C‑565/21, EU:C:2023:212, punkt 17).
80
Selline kvalifitseerimine, mis kuulub eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevusse (vt selle kohta 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Kiss ja CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika), näib olevat kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga, kuna see kohus on juba täpsustanud, et laenulepingu tingimus, millega määratakse kindlaks intressimäär, võib kuuluda selle lepingu põhiobjekti hulka (26. veebruari 2015. aasta kohtuotsus Matei, C‑143/13, EU:C:2015:127, punkt 62).
81
Kuna tema arvates on tõenäoline, et vaidlusaluse laenulepingu tingimus kuulub selle lepingu põhiobjekti määratluse alla, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendada sõnu „kui kõnealused tingimused on koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles“, millega liidu seadusandja kehtestas direktiivi 93/13 artikli 4 lõikes 2 läbipaistvuse nõude (vt selle kohta 30. aprilli 2025. aasta kohtuotsus Justa, C‑39/24, EU:C:2025:298, punktid 29 ja 35 ning seal viidatud kohtupraktika). Nimelt, nagu tuleneb sellest sättest, võib lepingu põhiobjekti mõiste alla kuuluva tingimuse ebaõiglast laadi uurida ainult juhul, kui selgub, et vaidlustatud tingimus ei ole esitatud „selgelt ja arusaadavalt“ ega vasta seega läbipaistvuse nõudele.
82
Sellega seoses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige teada, kas laenuandja peab andma teavet lepingulise võrdlusaluse metoodika teatavate elementide kohta, nagu asjaolu, et kasutatud sisendandmed võivad vastata tehingupakkumistele, millega ei ole nõustutud, või tegurid, mis võivad mõjutada võrdlusaluse muutumist.
83
Seega tuleb asuda seisukohale, et teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 93/13 artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui hüpoteeklaenu lepingus on tingimus, mis näeb ette võrdlusalusel põhineva muutuva intressimäära määruse 2016/1011 tähenduses, paneb sellest sättest tulenev läbipaistvuse nõue laenuandjale teatavad konkreetsed teavitamiskohustused seoses selle võrdlusaluse metoodikaga.
84
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et läbipaistvuse nõuet tuleb mõista nii, et see ei nõua mitte ainult seda, et asjaomane tingimus oleks tarbija jaoks grammatiliselt arusaadav, vaid ka seda, et tarbijal oleks täpsete ja arusaadavate kriteeriumide alusel võimalik hinnata sellest tingimusest talle tulenevaid majanduslikke tagajärgi (vt selle kohta 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Kiss ja CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
85
Nimelt on tarbijale ülimalt oluline, et enne lepingu sõlmimist oleks teda teavitatud lepingu tingimustest ja lepingu sõlmimise tagajärgedest. Just selle teabe alusel otsustab tarbija, kas ta soovib ennast siduda kaupleja poolt eelnevalt koostatud tingimustel. Järelikult – ja kuna direktiiviga 93/13 rakendatud kaitsesüsteem lähtub eeldusest, et tarbija on suhetes müüja või teenuste osutajaga nõrgemal positsioonil ja seda eeskätt teabe ulatuse osas – tuleb seda läbipaistvuse nõuet mõista laialt (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punktid 51 ja 52 ning seal viidatud kohtupraktika).
86
Mis puudutab konkreetsemalt tingimust, mille kohaselt makstakse hüpoteeklaenulepingu raames laen tagasi intressiga, mis on arvutatud muutuva intressimäära alusel, mis on kindlaks määratud – nagu põhikohtuasjas – ametlikule võrdlusalusele osutades, siis tuleb läbipaistvuse nõuet mõista nii, et keskmisel tarbijal, kes on piisavalt informeeritud ning mõistlikult tähelepanelik ja arukas, peab olema võimalik aru saada intressimäära arvutamise valemi konkreetsest toimimisest, et tal oleks täpsete ja arusaadavate kriteeriumide põhjal võimalik hinnata niisuguse lepingutingimuse majanduslikke tagajärgi – mis võivad olla märkimisväärsed – oma finantskohustustele (12. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Kutxabank, C‑300/23, EU:C:2024:1026, punkt 79 ja seal viidatud kohtupraktika).
87
Läbipaistvuse nõude järgimise hindamisel tuleb arvesse võtta kõiki asjakohaseid faktilisi asjaolusid, mille hulka kuuluvad mitte ainult asjaomase lepingu tingimused, vaid ka reklaam ja teave, mida laenuandja lepingu üle peetud läbirääkimiste käigus andis (3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Kiss ja CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
88
Samuti tuleb arvesse võtta asjaolu, et lepingus ette nähtud võrdlusaluse arvutamise põhielemendid on nende avaldamise tõttu kergesti kättesaadavad, kui mõistlikult tähelepanelik ja arukas keskmine tarbija – arvestades avalikult kättesaadavat ja ligipääsetavat teavet ning teavet, mille müüja või teenuste osutaja võib olla esitanud – suudab mõista muutuva intressimäära arvutamise meetodi konkreetset toimimist, eelkõige juhul, kui see sisaldab võrdlusalust, ja seega hinnata täpsete ja arusaadavate kriteeriumide alusel sellise tingimuse majanduslikke – ja võimalik et märkimisväärseid – tagajärgi tema rahalistele kohustustele (12. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Kutxabank, C‑300/23, EU:C:2024:1026, punktid 80 ja 82 ning seal viidatud kohtupraktika).
89
Lisaks tuleb selleks, et kindlaks teha, kas laenulepingu tingimus, mis kuulub direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 2 reguleerimisalasse, vastab selles sättes kehtestatud läbipaistvuse nõudele, võtta arvesse kõiki liidu õiguse sätteid, millega kehtestatakse tarbijate teavitamise kohustused ja mis võivad olla asjaomase lepingu suhtes kohaldatavad (vt selle kohta 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, punkt 62).
90
Käesolevas asjas, kus tegemist on direktiivi 2014/17 reguleerimisalasse kuuluva hüpoteeklaenulepinguga, mille muutuv intressimäär põhineb määruses 2016/1011 osutatud võrdlusalusel, tuleb arvesse võtta asjaolu, et need kaks õigusakti määratlevad täpselt, millest tuleb tarbijaid nende kaitse eesmärgil teavitada, nagu nähtub eelkõige viidatud direktiivi põhjendusest 7 ning viidatud määruse põhjendustest 5, 6 ja 71.
91
Seega reguleerib direktiiv 2014/17 laenuandjate teavitamiskohustust mitmel tasandil.
92
Esiteks, konkreetse laenutaotlejaga esialgse suhtlemise etapi osas nõuab direktiivi 2014/17 artikkel 14 laenuandjalt, et ta esitaks laenutaotlejale isikupärastatud lepingueelse teabe, mida on vaja turul pakutavate krediiditoodete võrdlemiseks, et hinnata nendega kaasnevaid tagajärgi ja teha teadlik otsus. See teave tuleb esitada Euroopa standardinfo teabelehel, mis on liidu tasandi standardne teabe avaldamise dokument. Vastavalt selle direktiivi artikli 17 lõikele 6 tuleb muutuva intressimääraga laenu puhul tarbijat teavitada laenuintressi muutuste võimalikust mõjust makstavatele summadele ja krediidi kulukuse aastamäärale vähemalt Euroopa standardinfo teabelehel ja selleks näidatakse tarbijale ka teist krediidi kulukuse aastamäära, mis illustreerib võimalikku riski, mis on seotud laenuintressi märkimisväärse tõusuga, ning sellele teabele tuleb lisada hoiatus, milles rõhutatakse, et krediidi kulukuse aastamääras kajastuv krediidi kogukulu tarbijale võib muutuda.
93
Direktiivi 2014/17 II lisast, milles loetletakse Euroopa standardinfo teabelehel esitatavad andmed ja nende sisu (osa A) ning esitatakse juhised, mida laenuandjad peavad selle lehe täitmisel järgima (osa B), tuleneb, et kui tarbijale pakutakse muutuva intressimääraga hüpoteeklaenulepingut, hõlmab laenuandjale kehtestatud konkreetne teavitamiskohustus intressimäära muutuvuse mõju krediidi kulukuse aastamäärale. Sellega seoses tuleb märkida, et muudatused, mille liidu seadusandja sellesse direktiivi määruse 2016/1011 vastuvõtmisega sisse viis, ei puuduta seda lisa. Seega ei ole ette nähtud, et selles määruses osutatud võrdlusalusel põhinevate muutuva intressimääraga laenude puhul sisaldaks Euroopa standardinfo teabeleht konkreetset teavet selle võrdlusaluse metoodika või selle muutumise võimalike põhjuste kohta.
94
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et vastavalt direktiivi 2014/17 artikli 2 lõikele 2 ei või liikmesriikide riigisisene õigus sisaldada muid sätteid peale nende, mis on sätestatud kõnealuse direktiivi artikli 14 lõikes 2 ja II lisa A osas seoses standardse lepingueelse teabe esitamisega Euroopa standardinfo teabelehel.
95
Teiseks ja üldisemalt, vastavalt direktiivi 2014/17 artikli 13 lõike 1 teise lõigu punktile ea on laenuandja, kes pakub turul niisuguste krediidilepingute sõlmimist, mis viitavad võrdlusalusele määruse 2016/1011 tähenduses, kohustatud esitama üldise teabe hulgas, mille ta peab pidevalt kättesaadavaks tegema, „võrdlusaluse ja selle halduri nime ning võimaliku mõju tarbijale“. Nagu nähtub määruse 2016/1011 põhjendusest 71, millega see säte lisati direktiivi 2014/17, nõudes nende andmete avaldamist, püüdis liidu seadusandja tagada tarbijatele sellise teabe edastamise, mida ta pidas asjakohaseks, arvestades tarbijate ebasoodsat olukorda võrdlusaluste valikul, mis tuleneb läbirääkimispositsioonide ebavõrdsusest ja tüüptingimuste kohaldamisest.
96
Lisaks, kuna teave, mis tuleb esitada vastavalt artikli 13 lõike 1 teise lõigu punktile ea, on üldine teave laenulepingute kohta, mille laenuandja peab pidevalt kättesaadavaks tegema, ei saa selles sättes kasutatud sõnastus, et näidataks võrdlusalusele viitava lepingu „võimalikku mõju tarbijale“, hõlmata täpsemat teavet kui isikupärastatud lepingueelne teave, mida on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktides 92 ja 93. Täpsemalt ei saa see sõnastus viidata selle võrdlusaluse või nende võrdlusaluste metoodikale, mida laenuandja kasutab tema pakutavates lepingutes, ega teguritele, mis võivad mõjutada võrdlusaluste muutust.
97
Määrus 2016/1011 reguleerib omakorda võrdlusaluse halduri teavitamiskohustusi.
98
Sellega seoses näeb nimetatud määruse artikkel 13 esiteks ette võrdlusaluste haldurite üldise läbipaistvuskohustuse, millega kohustatakse neid eelkõige avaldama või kättesaadavaks tegema iga nende poolt välja antud ja avaldatud võrdlusaluse või võrdlusaluste kogumi tarvis kasutatava metoodika põhielemendid.
99
Teiseks kohustab nimetatud määruse artikkel 27 läbipaistvuse ja tarbijakaitse eesmärki silmas pidades haldureid avaldama õiglast ja hõlpsat juurdepääsu tagaval viisil iga võrdlusaluse või võrdlusaluse kogumi kirjelduse, milles tuleb muu hulgas määrata võrdlusalusega mõõdetav turg või majanduslik olukord ja asjaolud, mil selline mõõtmine võib osutuda ebausaldusväärseks, ning esitada tehnilised spetsifikatsioonid, millest nähtuvad võrdlusaluse arvutuse sellised üksikasjad, mille puhul võidakse toimida oma parima äranägemise järgi, selliselt toimivate isikute ametipositsioon ja viis, kuidas parimat äranägemist võib hiljem hinnata. Lisaks on selles kirjelduses määratletud võrdlusalusega seotud kõik põhimõisted, täpsustatud metoodika valiku põhjendused, võrdlusaluse koostamise kriteeriumid ja kord, sealhulgas sisendandmete kirjeldus, eri liiki sisendandmete prioriteetsus, võrdlusaluse koostamiseks vajalikud miinimumandmed, ekstrapoleerimismudelite või -meetodite kasutamine, võrdlusalusest indeksi koostisosade tasakaalustamise kord ning kontrollid ja reeglid, mis käsitlevad halduri või sisendandmete esitaja hinnangut või oma parima äranägemise järgi toimimist, et tagada sellise hinnangu või toimimise järjepidevus.
100
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 54 sisuliselt märkis, võimaldab sellise teabe avaldamine, mille eest vastutab võrdlusaluse haldur, kõigil sidusrühmadel, sealhulgas tarbijatel, mõista võrdlusaluse väljaandmiseks kasutatud metoodikat.
101
Seega tundub, et elamukinnisvaraga seotud laenulepingute puhul kehtestavad direktiiv 2014/17 ja määrus 2016/1011 koos tarbijate suhtes täpsed teavitamiskohustused ühelt poolt seoses hüpoteeklaenulepingute tingimustega, milles nähakse ette niisugune muutuv intressimäär, mis põhineb viidatud määruses osutatud võrdlusalusel, ja teiselt poolt seoses selliste võrdlusalustega, ning et need kohustused on jaotatud laenuandjate ja kõnealuste võrdlusaluste haldurite vahel. Selliselt kindlaks määratud raamistikus peavad esimesed andma tarbijatele teavet, mis võimaldab neil nii hinnata intressimäära muutumise konkreetseid tagajärgi neile pakutavast lepingust tulenevatele kohustustele kui ka tutvuda kogu teabega, mille võrdlusaluse haldur peab avalikustama.
102
Selles kontekstis ja arvestades käesoleva kohtuotsuse punktis 89 viidatud kohtupraktikat, tuleb kõiki neid liidu õiguse sätteid arvesse võttes, millega on kehtestatud tarbijate teavitamise kohustused ja mis võivad olla asjas kohaldatavad tingimusele, milles nähakse ette muutuv intressimäär, mis põhineb võrdlusalusel määruse 2016/1011 tähenduses, hinnata seda, kas laenuandja on järginud direktiivis 93/13 seda tingimust sisaldava hüpoteeklaenulepingu sõlmimise puhuks ette nähtud läbipaistvuse nõuet, talle direktiiviga 2014/17 pandud kohustuste seisukohast, kui see tingimus on ette nähtud elamukinnisvaraga seotud laenulepingus, nagu põhikohtuasjas.
103
Samas, kui laenuandja esitatud andmed ei piirdu viitega avalikult kättesaadavatele andmetele, nagu need, mille avaldamise kohustus on määrusega 2016/1011 kehtestatud kõigile võrdlusaluste halduritele, vaid kirjeldavad, võtavad kokku või selgitavad neid, peavad need andmed olema nimetatud teabe elementidega võrreldes täpsed.
104
Eespool esitatud kaalutlusi arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui elamukinnisvara hüpoteeklaenulepingus on tingimus, millega nähakse ette võrdlusalusel põhinev muutuv intressimäär määruse 2016/1011 tähenduses, ei pane sellest sättest tulenev läbipaistvuse nõue laenuandjale teatavaid konkreetseid teavitamiskohustusi seoses selle võrdlusaluse metoodikaga. Kui laenuandja on täitnud kõik direktiiviga 2014/17 talle sellise tingimuse suhtes kehtestatud teavitamiskohustused ja on täiendava teabe andmisel hoidunud andmast teavet, mis võiks anda sellest võrdlusalusest moonutatud pildi, siis võib tuvastada, et kõnealuse tingimuse osas täidab see laenuandja läbipaistvuse nõuet.
Kolmas küsimus
105
Kolmanda küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui hüpoteeklaenulepingu tingimuses on ette nähtud muutuv intressimäär, mis põhineb võrdlusalusel määruse 2016/1011 tähenduses, siis esiteks asjaolu, et tarbijat ei ole teavitatud lepingulise võrdlusaluse teatavatest eripäradest – eriti sellest, et võrdlusaluse metoodikas on ette nähtud niisuguste sisendandmete kasutamine, mis ei pruugi kajastada tegelikult tehtud tehinguid, ja sellest, et laenuandja on üks võrdlusaluse kindlaksmääramiseks andmeid esitavatest pankadest –, ning teiseks need eripärad ise ei muuda seda tingimust ebaõiglaseks.
106
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et esiteks seab põhikohtuasja hageja kahtluse alla võrdlusaluse WIBOR 6M objektiivsuse, kuna selle järjestikused väärtused määratakse kindlaks aluseks olevate sisendandmete alusel, millest suurem osa ei tulene Poola pankadevahelisel turul tegelikult tehtud tehingutest, vaid sellel turul tehtud hinnapakkumistest, mis annab selle võrdlusaluse jaoks andmete esitajatele võimaluse tegutseda oma äranägemise järgi.
107
Teiseks, võttes arvesse võrdlusaluse WIBOR 6M metodoloogia seda elementi, võib PKO mõjutada selle võrdlusaluse muutust, sest ta on üks selle jaoks andmeid esitavatest pankadest, kuivõrd ta väljastab võrdlusaluse haldurile sisendandmeid, mida viimane kasutab oma järjestikuste väärtuste kindlaksmääramiseks. Sel viisil, kasutades võrdlusalust selleks, et määrata kindlaks muutuv intressimäär lepingus, mille pool ta ise on, kasutas PKO võimalust mõjutada laenusaaja kohustuse taset ja seega suurendada tulu, mida ta ise sellest lepingust sai. Põhikohtuasja hageja väidab, et sellistes tingimustes on ta sunnitud kandma kogu intressimäära muutuvusega seotud riski, samal ajal kui laenuandja saab kasu „varjatud marginaalist“.
108
Kõigepealt tuleb märkida, et vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 81 meenutatud kohtupraktikale eeldab vastus kolmandale küsimusele, mis puudutab sellise tingimuse nagu põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu vaidlustatud tingimuse võimaliku ebaõiglase laadi hindamist, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelnevalt läbi viidud hindamine näitab, et selle tingimuse puhul ei ole järgitud direktiivi 93/13 artikli 4 lõikes 2 sätestatud läbipaistvuse nõuet.
109
Selles kontekstis on oluline rõhutada, et kuigi läbipaistvuse nõude võimalik rikkumine on üks tegureid, mida tuleb lepingutingimuse ebaõiglase laadi hindamisel arvesse võtta, järeldub direktiivi 93/13 artikli 4 lõikest 2 siiski, et nimetatud nõude rikkumisest üksi ei piisa, et kõnealune tingimus muutuks seetõttu ebaõiglaseks (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
110
Sama kehtib ka juhul, kui selline rikkumine tuleneb kohustusest, mis oli müüjal või teenuse osutajal muude liidu õigusaktide alusel kui direktiiv 93/13, näiteks käesoleva põhikohtuasja asjaoludel direktiiviga 2014/17 laenuandjale kehtestatud teavitamiskohustusest.
111
Siiski tuleb peale seda täpsustust meelde tuletada, et direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 kohaselt loetakse lepingutingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, ebaõiglaseks siis, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.
112
Kui liikmesriigi kohus hindab selle sätte alusel niisuguse lepingutingimuse ebaõiglast laadi, milles ei ole eraldi kokku lepitud, peab ta analüüsima kõiki kohtuasja asjaolusid, arvestades esiteks heausksuse nõude võimalikku täitmata jätmist ja teiseks võimaliku olulise tasakaalustamatuse esinemist tarbija kahjuks viimati nimetatud sätte tähenduses (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
113
Esiteks, seoses küsimusega, millistel asjaoludel tuleneb tasakaalustamatus „vastuolust heausksuse tingimusega“, tuleb direktiivi 93/13 kuueteistkümnenda põhjenduse kohaselt liikmesriigi kohtul kontrollida, kas müüja või teenuste osutaja, kes kohtleb tarbijat ausalt ja õiglaselt, võib mõistlikult oodata, et tarbija nõustub sellise tingimusega eraldi kokku leppides (14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Aziz, C‑415/11, EU:C:2013:164, punkt 69, ja 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
114
Teiseks, selleks et teha kindlaks, kas tingimus põhjustab lepingupoolte lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat, tuleb pooltevahelise kokkuleppe puudumisel võtta muu hulgas arvesse riigisisese õiguse kohaldatavaid norme, et hinnata, kas, ja kui jah, siis mil määral seab leping tarbija ebasoodsamasse õiguslikku olukorda kui see, mis on ette nähtud nendes normides (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
115
Selle kohtupraktika loogikat järgides tuleb asuda seisukohale, et kui teatavat liiki lepingute puhul on lepinguline element õigusnormidega ammendavalt reguleeritud, ei saa tarbijat põhimõtteliselt asetada selle elemendi osas ebasoodsasse olukorda, kui see on lepingus kindlaks määratud kooskõlas nende õigusnormide nõuetega. Nimelt analoogia alusel direktiivi 93/13 artikli 1 lõike 2 ratio legis’ega on õiguspärane eeldada, et nende õigusnormidega on seadusandja kehtestanud selle elemendi osas tasakaalu seda liiki lepingu poolte kõigi õiguste ja kohustuste vahel.
116
Lisaks tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktist 74, et ei ole oluline, kas need normid on kehtestatud riigisiseses õiguses või on liidu seadusandja vastu võtnud asjakohase määruse.
117
Käesoleval juhul väidetakse, et põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu vaidlustatud tingimus, mis puudutab muutuvat intressimäära, on ebaõiglane, kuna sisendandmed, mille alusel määratakse kindlaks lepingulise võrdlusaluse järjestikused väärtused, koosnevad peamiselt hinnapakkumistest asjaomasel pankadevahelisel turul, kajastamata tegelikult tehtud tehinguid, ning et need andmed esitab selle võrdlusaluse haldurile hulk panku, kes võivad tarbijatega sõlmitavates lepingutes ise seda võrdlusalust kasutada.
118
Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt määruse 2016/1011 artiklile 2 reguleerib kõnealune määrus nii võrdlusaluste haldurite poolt võrdlusaluste väljaandmist kui ka võrdlusaluste koostamisel kasutatavate sisendandmete esitamist võrdlusaluste koostamises osalejate poolt ning selliste võrdlusaluste kasutamist.
119
Esimesena, mis puudutab võrdlusaluste väljaandmist, siis näeb määruse 2016/1011 artikkel 27 ette, et võrdlusaluse haldur on kohustatud avaldama kirjelduse, milles esitatakse võrdlusaluse olulised tunnused, mis on välja toodud käesoleva otsuse punktis 99.
120
Lisaks sätestavad määruse 2016/1011 artiklid 12 ja 13 metoodika sisu ja läbipaistvuse nõuded, mis peab võimaldama võrdlusaluse täpset ja usaldusväärset kindlaksmääramist.
121
Lisaks on määruse 2016/1011 artiklites 4–7 sätestatud täpsed nõuded juhtimise ja huvide konflikti, võrdlusaluste väljaandmise kõigi aspektide järelevalve, selle määruse järgimise kontrolli ja metoodika järgimise suhtes.
122
Teisena, mis puudutab sisendandmete esitamist, siis lisaks määruse 2016/1011 artikli 27 sätetele – milles nähakse ette normid, mis reguleerivad andmete esitajate parima äranägemise järgi toimimist ja andmetes sisalduvate vigade parandamise korda, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 119 – on selle määruse artiklis 11 kehtestatud nõuded andmete representatiivsuse, tervikluse, täpsuse, kontrolli ja valideerimise kohta ning artiklis 14 on sätestatud haldurite kohustus kehtestada tõhus kontroll, eelkõige seoses sisendandmete tervikluse ja esitajate käitumisega, et avastada ja teatada pädevale riiklikule asutusele võimalikest manipuleerimistest või manipuleerimiskatsetest.
123
Lisaks peab võrdlusaluse haldur vastavalt määruse 2016/1011 artiklile 15 koostama pädeva riikliku asutuse järelevalve all käitumisjuhendi, mis on andmete esitajatele kohustuslik, ja tagama, et andmete esitajad järgivad seda pidevalt. Käitumisjuhend sisaldab eelkõige nõudeid, mis on vajalikud kõnealuse määruse artiklite 11 ja 14 järgimiseks, sisendandmete täielikkuse tagamiseks ja kontrollide kehtestamiseks, mida iga andmete esitaja peab rakendama sisendandmete esitamise suhtes, eelkõige seoses poliitikaga, mida tuleb järgida seoses oma äranägemise järgi toimimise kasutamisega nende andmete esitamisel ja huvide konfliktide haldamisel. Lisaks kehtestab kõnealuse määruse artikkel 16 rangemad nõuded järelevalvealustele sisendandmete esitajatele, kes on määratletud selle määruse artikli 3 lõike 1 punktis 10, seoses huvide konfliktide, oma parima äranägemise järgi tegutsemise, sisendandmete tervikluse, täpsuse ja usaldusväärsuse ning kontrollimeetmetega.
124
Samuti tuleb rõhutada, et kõigi käesoleva kohtuotsuse punktides 119–123 nimetatud nõuete täitmist tagab a priori kontrolli- ja järelevalvesüsteem, mille kohaldamine on usaldatud eelkõige liikmesriigi pädevatele asutustele, kellel on oma ülesannete täitmiseks määruse 2016/1011 artiklis 41 sätestatud ulatuslikud volitused, millega kaasneb selle määruse artikli 42 kohaselt õigus määrata halduskaristusi muu hulgas käesoleva kohtuotsuse nendes punktides viidatud artiklite rikkumise eest või nende asutuste uurimises, kontrolli läbiviimisel või taotluse korral koostööst või täitmisest keeldumise eest.
125
Lisaks võivad huvitatud isikud kasutada määruse 2016/1011 artiklis 9 sätestatud ja reguleeritud kaebuste esitamise mehhanismi, et vaidlustada muu hulgas võrdlusaluse kindlaksmääramise representatiivsus turuväärtuse suhtes.
126
Kolmandana ja viimasena, mis puudutab võrdlusaluste kasutamist, siis lubab määruse 2016/1011 artikkel 29 selgelt järelevalvealustel isikutel artikli 3 lõike 1 punkti 17 tähenduses, välistamata järelevalvealuseid andmete esitajaid artikli 3 lõike 1 punkti 10 tähenduses, kasutada liidu piires võrdlusalust, mille on välja andnud liidus asuv haldur, kes on kantud Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve peetavasse registrisse. Lisaks, arvestades intressimäära võrdlusaluse laadi, nagu see on määratletud artikli 3 lõike 1 punktis 22, peab see võrdlusalus olema tingimata kindlaks määratud andmete alusel, mida esitavad pangad, kes oma tegevuse laadi tõttu neid ise kasutavad.
127
Lisaks, arvestades norme, mis on kehtestatud nii võrdlusaluste haldurite suhtes seoses võrdlusaluste ja nende haldurite usaldusväärsusega kui ka sisendandmete esitajate suhtes, et tagada sisendandmete terviklus ja pädevate riigisiseste asutuste järelevalve all võrdlusaluse kaudu mõõdetava majandusliku tegelikkuse usaldusväärsus üldisemalt, ei saa asuda seisukohale, et pank, kes on vaid üks andmete esitaja teiste seas, suudab üksi avaldada otsustavat mõju intressimäära võrdlusaluse väärtusele, eriti kui võrdlusalus puudutab riigisisest turgu.
128
Seega nähtub, et määrus 2016/1011 sisaldab mitut sätet, mis reguleerivad üksikasjalikult võrdlusaluste väljaandmist, nende kindlaksmääramiseks kasutatavate sisendandmete esitamist, eelkõige seoses nende andmete laadi ja usaldusväärsusega, ning võrdlusaluste kasutamist. Lisaks tuleneb selle määruse preambulist ja mitmest sättest, eelkõige selle põhjendustest 1, 5, 6, 8, 17, 22 ja 71 ning artiklitest 1, 9 ja 13 ning IV jaotise sätetest, et liidu seadusandja sekkumise eesmärk oli tagada tasakaal ühelt poolt üldise huvi – milleks on vajadus omada selliseid võrdlusaluseid, eriti niisuguste finantslepingute nagu hüpoteeklaenulepingute sõlmimiseks – ja teiselt poolt tarbijate huvi tagada võrdlusaluste terviklus ja läbipaistvus vahel, võttes eriti arvesse huvide konflikti ja manipuleerimise ohtu, mis võib nende väljaandmist mõjutada.
129
Seega ei saa hüpoteeklaenulepingus niisuguse võrdlusaluse kasutamine, mida selle lepingu sõlmimise ajal võib pidada määrusega 2016/1011 kehtestatud raamistiku nõuetega kooskõlas olevaks, eriti selle metoodika osas, võttes arvesse nimetatud määrusega ette nähtud kontrollimeetmeid, põhimõtteliselt olla eraldivõetuna asjaolu, mis tekitab tarbija kahjuks olulise tasakaalustamatuse poolte õiguste ja kohustuste vahel, hoolimata sellest, et laenuandja on üks pankadest, kes esitab sisendandmed, mida võrdlusaluse haldur kasutab selle järjestikuste väärtuste kindlaksmääramiseks.
130
Seda arvestades ei ole laenuandja järelikult kohustatud lisaks direktiivist 2014/17 tulenevatele teavitamiskohustustele teavitama laenuvõtjat ka asjaolust, et lepingus kokku lepitud võrdlusaluse metoodika kohaselt võib selle kindlaks määrata sisendandmete põhjal, mis ei kajasta tegelikult tehtud tehinguid, vaid sel turul tehtud hinnapakkumisi, või asjaolust, et see laenuandja on üks võrdlusaluse kindlaksmääramiseks andmeid esitavatest pankadest.
131
Mis puudutab põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu vaidlustatud tingimuse hindamist tervikuna, siis tuleb ka meelde tuletada seda, et kui hinnatakse laenulepingu intressi arvutamist puudutava lepingutingimuse võimalikku ebaõiglast laadi, siis on muu hulgas asjakohane võrrelda selles tingimuses ette nähtud tavaintressimäära arvutamise meetodit ja sellest tuleneva intressimäära tegelikku taset ning harilikult kasutatavaid arvutusmeetodeid ja seadusjärgset intressimäära, samuti intressimäärasid, mida asjakohase laenulepingu sõlmimise kuupäeval turul kohaldati laenulepinguga samaväärse summa ja kestusega laenu puhul (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
132
Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu kaalutlused, mis puudutavad Poola hüpoteeklaenuturul üldiselt kindlaksmääratud intressimäärade laadi ja taset ning võrdlusaluse WIBOR 6M taset võrreldes muude sarnaste võrdlusalustega põhikohtuasjas käsitletava laenulepingu sõlmimise ajal, seega asjakohased asjaolud selle laenulepingu vaidlustatud tingimuse hindamisel tervikuna direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 seisukohast.
133
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui hüpoteeklaenulepingu tingimuses on ette nähtud muutuv intressimäär, mis põhineb võrdlusalusel määruse 2016/1011 tähenduses, siis esiteks asjaolu, et tarbijat ei ole teavitatud lepingulise võrdlusaluse teatavatest eripäradest – eriti sellest, et võrdlusaluse metoodikas on ette nähtud niisuguste sisendandmete kasutamine, mis ei pruugi kajastada tegelikult tehtud tehinguid, ja sellest, et laenuandja on üks võrdlusaluse kindlaksmääramiseks andmeid esitavatest pankadest –, ning teiseks need eripärad ise ei muuda seda tingimust ebaõiglaseks, kui võrdlusalust võis pidada selle lepingu sõlmimise ajal selle määrusega kooskõlas olevaks.
Neljas küsimus
134
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis oma eelotsusetaotluses, et ta ei kavatse kontrollida liikmesriigi pädeva asutuse hinnangut, et võrdlusalus WIBOR on määrusega 2016/1011 kooskõlas. Neil asjaoludel ja arvestades kolmandale küsimusele antud vastust, ei ole neljandale küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
135
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
1.
Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 1 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
selles ette nähtud erand ei laiene hüpoteeklaenulepingu tingimusele, milles on ette nähtud muutuv intressimäär, mis põhineb võrdlusalusel Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määruse (EL) 2016/1011 (mis käsitleb indekseid, mida kasutatakse võrdlusalustena finantsinstrumentide ja -lepingute puhul või investeerimisfondide tootluse mõõtmiseks, ning millega muudetakse direktiive 2008/48/EÜ ja 2014/17/EL ning määrust (EL) nr 596/2014) tähenduses ja fikseeritud marginaalil, kui sellele tingimusele kohaldatavad õigusnormid kehtestavad nendes lepingutes intressimäära kindlaksmääramiseks vaid üldise raamistiku, jättes müüjale või teenuste osutajale võimaluse lepingus kindlaks määrata võrdlusalus või fikseeritud marginaal, mis võib sellele võrdlusalusele lisanduda.
2.
Direktiivi 93/13 artikli 4 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
kui elamukinnisvara hüpoteeklaenulepingus on tingimus, millega nähakse ette võrdlusalusel põhinev muutuv intressimäär määruse 2016/1011 tähenduses, ei pane sellest sättest tulenev läbipaistvuse nõue laenuandjale teatavaid konkreetseid teavitamiskohustusi seoses selle võrdlusaluse metoodikaga. Kui laenuandja on täitnud kõik Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. veebruari 2014. aasta direktiiviga 2014/17/EL elamukinnisvaraga seotud tarbijakrediidilepingute kohta ning millega muudetakse direktiive 2008/48/EÜ ja 2013/36/EL ja määrust (EL) nr 1093/2010 (muudetud määrusega 2016/1011) talle sellise tingimuse suhtes kehtestatud teavitamiskohustused ja on täiendava teabe andmisel hoidunud andmast teavet, mis võiks anda sellest võrdlusalusest moonutatud pildi, siis võib tuvastada, et kõnealuse tingimuse osas täidab see laenuandja läbipaistvuse nõuet.
3.
Direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
kui hüpoteeklaenulepingu tingimuses on ette nähtud muutuv intressimäär, mis põhineb võrdlusalusel määruse 2016/1011 tähenduses, siis esiteks asjaolu, et tarbijat ei ole teavitatud lepingulise võrdlusaluse teatavatest eripäradest – eriti sellest, et võrdlusaluse metoodikas on ette nähtud niisuguste sisendandmete kasutamine, mis ei pruugi kajastada tegelikult tehtud tehinguid, ja sellest, et laenuandja on üks võrdlusaluse kindlaksmääramiseks andmeid esitavatest pankadest –, ning teiseks need eripärad ise ei muuda seda tingimust ebaõiglaseks, kui võrdlusalust võis pidada selle lepingu sõlmimise ajal selle määrusega kooskõlas olevaks.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: poola.