62018CJ0772
SODBA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 30. aprila 2020 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Znamke – Direktiva 2008/95/ES – Člen 5(1) – Člen 5(3)(b) in (c) – Kršitev znamke – Pojem ‚uporaba v gospodarskem prometu‘ – Blago, sproščeno v prosti promet – Uvoz – Skladiščenje – Posest blaga za dajanje na trg – Izvoz“
V zadevi C‑772/18,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Korkein oikeus (vrhovno sodišče, Finska) z odločbo z dne 28. novembra 2018, ki je na Sodišče prispela 3. decembra 2018, v postopku
A
proti
B,
SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi I. Jarukaitis, predsednik senata, E. Juhász (poročevalec) in M. Ilešič, sodnika,
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez-Bordona,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za A J. Kaulo, luvan saanut oikeudenkäyntiavustaja,
–
za B M. Jakobsson, asianajaja,
–
za finsko vlado S. Hartikainen, agent,
–
za Evropsko komisijo É. Gippini Fournier in I. Koskinen, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5(1) Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 2008, L 299, str. 25) v povezavi s členom 5(3)(b) in (c) te direktive.
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med osebama A in B glede tožbe zaradi kršitve znamke, vložene proti osebi B.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člen 5 Direktive 2008/95, naslovljen „Pravice iz blagovne znamke“, določa:
„1.   Registrirana blagovna znamka podeljuje imetniku izključne pravice. Imetnik ima pravico, da tretjim osebam, ki nimajo njegove privolitve, prepreči[…], da v gospodarskem prometu uporabljajo:
(a)
kateri koli znak, ki je enak blagovni znamki, za enako blago ali storitve, za katere je registrirana blagovna znamka;
(b)
katerikoli znak, pri katerem zaradi njegove enakosti ali podobnosti z blagovno znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, označenih z blagovno znamko in znakom, obstaja verjetnost zmede v javnosti, ki vključuje verjetnost povezovanja med znakom in znamko.
[…]
3.   Na podlagi odstavkov 1 in 2 je lahko med drugim prepovedano naslednje:
(a)
opremljanje blaga ali njegove embalaže z znakom;
(b)
ponujanje blaga, njegovo dajanje na trg ali skladiščenje v te namene pod tem znakom ali ponujanje ali opravljanje storitev pod tem znakom;
(c)
uvoz ali izvoz blaga pod tem znakom;
[…]“
Finsko pravo
4
V skladu s členom 4(1) tavaramerkkilaki (7/1964) (zakon o znamkah (7/1964)) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari, pravica do znaka učinkuje tako, da v gospodarskem prometu oseba, ki ni imetnik znamke, ne more uporabljati znaka, ki bi ga bilo mogoče zamenjati s to znamko, za blago, na svoji embalaži, pri oglaševanju, v poslovnih dokumentih ali na kakršen koli drug način, niti ustno.
5
Ta določba velja ne glede na to, ali se blago daje ali se namerava dajati na trg na Finskem ali v tujini, ali če je na finsko ozemlje uvoženo zaradi uporabe v gospodarskem prometu ali da bi se tam hranilo, skladiščilo, ali dalje izvozilo v tretjo državo.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
6
Oseba B, fizična oseba s stalnim prebivališčem na Finskem, je 4. aprila 2011 iz Kitajske prejela pošiljko 150 krogličnih ležajev s skupno maso 710 kg, ki se uporabljajo kot rezervni deli v mehanizmih prenosa, generatorjih in motorjih ter pri gradnji mostov in tramvajev. Na te ležaje je bil nameščen znak, ki je ustrezal mednarodni besedni znamki INA, katere imetnica je družba A, med drugim za proizvode „kroglični ležaji“.
7
Ko je bilo carinjenje v imenu osebe B opravljeno, je ta oseba 12. aprila 2011 pošiljko dvignila iz carinskega skladišča na letališču Helsinki-Vantaa (Finska), kjer je bila skladiščena, in jo odpeljala domov.
8
Nekaj tednov pozneje so bili ležaji izročeni tretji osebi za izvoz v Rusijo.
9
V zameno za te storitve je oseba B prejela zavoj cigaret in steklenico konjaka.
10
V okviru kazenskega postopka, ki se je začel proti osebi B zaradi kršitve znamke pred Helsingin käräjäoikeus (sodišče prve stopnje v Helsinkih, Finska) in v katerem se je pridružila oseba A, ki uveljavlja premoženjskopravni zahtevek, je to sodišče osebo B oprostilo, ker ni bilo dokazano, da je storila naklepno kaznivo dejanje. Vendar je navedeno sodišče osebi B prepovedalo, da nadaljuje ali ponovi tako ravnanje, in ji naložilo povračilo škode, ki je nastala osebi A.
11
Oseba B je naložitev povračila škode izpodbijala pred Helsingin hovioikeus (pritožbeno sodišče v Helsinkih, Finska).
12
To sodišče je ob sklicevanju na sodbo z dne 16. julija 2015, TOP Logistics in drugi (C‑379/14, EU:C:2015:497), ugotovilo, prvič, da je dejavnost osebe B v neki meri enakovredna dejavnosti skladiščenja in tranzita ter da cilj zadevne osebe ni bil pridobiti kakršno koli gospodarsko korist iz te dejavnosti, in drugič, da plačilo, prejeto ob tej priložnosti, ne temelji na gospodarskem izkoriščanju blaga v okviru poslovne dejavnosti, temveč je samo plačilo za skladiščenje blaga na račun tretje osebe.
13
Helsingin hovioikeus (pritožbeno sodišče v Helsinkih) je ob upoštevanju teh elementov ugotovilo, da oseba B znaka, podobnega registrirani znamki iz postopka v glavni stvari, ni uporabljala v gospodarskem prometu, in je zato razsodilo, da odškodninski zahtevek, ki ga je vložila oseba A, ni utemeljen.
14
Oseba A je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Korkein oikeus (vrhovno sodišče, Finska).
15
Korkein oikeus (vrhovno sodišče) trdi, da iz sodne prakse Sodišča ni jasno razvidno, ali je znesek ekonomske koristi, ki jo fizična oseba pridobi zaradi domnevne kršitve znamke, upošteven element za ugotovitev, ali se znamka uporablja v gospodarskem prometu.
16
Poleg tega, čeprav je očitno, da se člen 5 Direktive 2008/95 uporablja, kadar oseba uporablja znamko v okviru svoje gospodarske dejavnosti, naj bi v zvezi s tem obstajal dvom, če ta oseba to znamko uporablja v korist tretje osebe.
17
Korkein oikeus (vrhovno sodišče) trdi, da je bilo v sodbi z dne 16. julija 2015, TOP Logistics in drugi (C‑379/14, EU:C:2015:497), razsojeno, da lastnik trošarinskega in carinskega skladišča, ki za tretjo osebo zgolj skladišči blago, označeno z znakom, ki je enak ali podoben znamki, tega znaka ne uporablja. Sprašuje, ali je mogoče tako sodno prakso po analogiji prenesti na zadevo, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, v kateri je oseba v zameno za steklenico konjaka in zavoj cigaret na račun tretje osebe uvozila blago ter ga hranila in skladiščila, preden je bilo blago prevzeto in odpremljeno v tretjo državo.
18
Nazadnje sprašuje, ali je mogoče šteti, da gre za uvoz blaga v smislu člena 5(3)(c) Direktive 2008/95, če oseba svoj naslov sporoči trgovcu blaga, to blago sprejme, ne da bi bilo to blago poslano na njeno zahtevo, in ne izvede drugih aktivnih ukrepov.
19
V zvezi s tem poudarja, da je Sodišče v sodbi z dne 18. oktobra 2005, Class International (C‑405/03, EU:C:2005:616), razsodilo, da je dajanje blaga na trg pogojeno z njegovo sprostitvijo v prosti promet v smislu člena 29 PDEU, kar pomeni, da so bile dolgovane carine in dajatve z enakim učinkom pobrane v tej državi članici. Navaja, da ni gotovo, ali se lahko šteje, da gre za uvoz, če zadevna oseba zgolj sprejme blago, poslano na njen naslov, ne da bi bilo to odpremljeno na njeno zahtevo, in ni drugega aktivnega sodelovanja te osebe pri odpremi blaga v državo.
20
Glede na vse te elemente je Korkein oikeus (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je višina koristi, ki jo je pridobila fizična oseba iz naslova zatrjevane kršitve znamke, pomembna pri presoji, ali ravnanje te osebe pomeni uporabo znamke v gospodarskem prometu v smislu člena 5(1) Direktive [2008/95] ali uporabo izključno v zasebne namene? Ali se, če znamko uporablja fizična oseba, za uporabo v gospodarskem prometu poleg pridobitve ekonomskih koristi iz spornega posla v zvezi z znamko zahteva še izpolnitev drugih meril?
2.
Ali je v primeru, da se zahteva, da je ekonomska korist znatna, in če zaradi tega, ker je ta korist za osebo neznatna, ter zaradi neizpolnjevanja morebitnih drugih meril za uporabo v gospodarskem prometu ni mogoče šteti, da je ta oseba znamko uporabljala v okviru lastne gospodarske dejavnosti, izpolnjen pogoj glede uporabe v gospodarskem prometu v smislu člena 5(1) Direktive [2008/95], če je fizična oseba znamko uporabljala za tretjo osebo v okviru gospodarske dejavnosti te tretje osebe, čeprav pri njej ni zaposlena kot delavec?
3.
Ali oseba, ki skladišči blago, uporablja znamko za blago v smislu člena 5(1) in (3)(b) Direktive [2008/95], če je blago, označeno z znamko, odpremljeno v državo članico in tam sproščeno v prosti promet za družbo, ki prodaja blago, prevzela in uskladiščila oseba, ki ne opravlja dejavnosti uvoza in skladiščenja blaga in ki nima dovoljenja za upravljanje carinskega ali trošarinskega skladišča?
4.
Ali je mogoče šteti, da oseba blago, označeno z znamko, uvaža v smislu člena 5(3)(c) Direktive [2008/95], če to blago sicer ni bilo uvoženo na zahtevo te osebe, vendar je ta oseba trgovcu blaga sporočila svoj naslov, in blago, ki je bilo v državi članici sproščeno v prosti promet, prevzela za trgovca, ga nekaj tednov skladiščila in ga izročila za odpremo v tretjo državo zunaj [Evropske unije], da se tam proda?“
Vprašanja za predhodno odločanje
21
Predložitveno sodišče s štirimi vprašanji, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 5(1) Direktive 2008/95 v povezavi s členom 5(3)(b) in (c) te direktive razlagati tako, da je treba za osebo, ki ne opravlja poslovne dejavnosti ter ki prejme, da v prosti promet v državi članici in hrani blago, ki očitno ni namenjeno zasebni rabi, ki je bilo na njen naslov poslano iz tretje države in ki je bilo označeno z znamko brez soglasja imetnika te znamke, šteti, da znamko uporablja v gospodarskem prometu v smislu prvonavedene določbe.
22
Najprej je treba ugotoviti, da je treba o vprašanju, ali so pogoji iz člena 5(1) Direktive 2008/95 izpolnjeni, odločiti le na podlagi objektivnih elementov.
23
V zvezi s tem izraz „uporaba v gospodarskem prometu“ iz te določbe pomeni, da se lahko imetnik znamke načeloma sklicuje na izključne pravice, podeljene s to znamko, le v razmerju do gospodarskih subjektov in zato le v okviru poslovne dejavnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 12. julija 2011, L’Oréal in drugi, C‑324/09, EU:C:2011:474, točka 54). Poleg tega, če opravljeni posli zaradi svojega obsega, pogostosti ali drugih značilnosti presegajo okvir zasebne dejavnosti, se tisti, ki jih opravlja, umešča v okvir gospodarskega prometa (sodba z dne 12. julija 2011, L’Oréal in drugi, C‑324/09, EU:C:2011:474, točka 55).
24
V obravnavanem primeru je iz spisa, ki ga ima Sodišče, razvidno, da so proizvodi iz postopka v glavni stvari kroglični ležaji, ki skupno tehtajo 710 kg in ki se običajno uporabljajo v težki industriji.
25
Ker torej ti proizvodi glede na svojo naravo in količino očitno niso namenjeni zasebni uporabi, je treba z njimi povezane posle šteti za gospodarsko dejavnost, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
26
Poleg tega oseba, ki sporoči svoj naslov kot kraj, kamor mora biti zadevno blago odpremljeno, ki opravi carinjenje tega blaga ali naroči zastopniku, naj ga ocarini, in ki to blago da v prosti promet, opravi uvoz v smislu člena 5(3)(c) Direktive 2008/95.
27
Glede vprašanja, ali je mogoče šteti, da je zadevna oseba uporabljala znak, ki je enak znamki, čeprav je delovala v gospodarskem interesu tretje osebe, je treba poudariti, da za ugotovitev uporabe v gospodarskem prometu lastništvo blaga, ki je označeno z znamko, ni upoštevno. Sodišče je namreč razsodilo, da okoliščina, da gospodarski subjekt uporablja znak, ki ustreza znamki, za blago, ki ni njegovo blago, v smislu, da nima pravice na njem, sama po sebi ne preprečuje, da ta uporaba spada na področje uporabe člena 5(1) Direktive 2008/95 (glej v tem smislu sodbo z dne 12. julija 2011, L’Oréal in drugi, C‑324/09, EU:C:2011:474, točka 91).
28
Dejstvo, da je neka oseba tako blago uvozila in sprostila v prosti promet, zadostuje za ugotovitev, da je delovala v gospodarskem prometu, ne da bi bilo treba preučiti nadaljnje ravnanje s tem blagom, zlasti ali ga je uvoznik uskladiščil ali pa je bilo dano na trg v Uniji ali izvoženo v tretje države.
29
Nazadnje, višina plačila, ki ga je uvoznik prejel v zameno za svojo dejavnost, prav tako ni pomembna.
30
Glede na zgoraj navedeno je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da je treba člen 5(1) Direktive 2008/95 v povezavi s členom 5(3)(b) in (c) te direktive razlagati tako, da je treba za osebo, ki ne opravlja poslovne dejavnosti ter ki prejme, da v prosti promet v državi članici in hrani blago, ki očitno ni namenjeno zasebni rabi, ki je bilo na njen naslov poslano iz tretje države in ki je bilo označeno z znamko brez soglasja imetnika te znamke, šteti, da znamko uporablja v gospodarskem prometu v smislu prvonavedene določbe.
Stroški
31
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:
Člen 5(1) Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami v povezavi s členom 5(3)(b) in (c) te direktive je treba razlagati tako, da je treba za osebo, ki ne opravlja poslovne dejavnosti ter ki prejme, da v prosti promet v državi članici in hrani blago, ki očitno ni namenjeno zasebni rabi, ki je bilo na njen naslov poslano iz tretje države in ki je bilo označeno z znamko brez soglasja imetnika te znamke, šteti, da znamko uporablja v gospodarskem prometu v smislu prvonavedene določbe.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: finščina.