62002CC0420_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. Komisija v okviru predložene tožbe na podlagi člena 226 ES predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Helenska republika, s tem da ni sprejela potrebnih ukrepov za zagotovitev, da bodo odpadki, odloženi na kraju Péra Galini v teritorialnem okrožju heraklionske prefekture (Grčija), predelani ali odstranjeni tako, da ne ogrožajo zdravja ljudi, ne predstavljajo tveganja za vodo, zrak, tla ter rastline in živali ter niso moteči zaradi hrupa ali vonjav, in s tem, da je za to odlagališče izdala dovoljenje, ki ne vsebuje potrebnih informacij, ni izpolnila obveznosti iz členov 4 in 9 Direktive 75/442/EGS o odpadkih, kot je bila spremenjena z Direktivo 91/156/EGS (2) (v nadaljevanju: Direktiva).
II – Pravni okvir
2. Člen 4 Direktive določa:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev take predelave ali odstranjevanja odpadkov, da ne ogrožajo zdravja ljudi in brez uporabe postopkov ali načinov, ki bi lahko škodovali okolju, predvsem pa:
—	ne predstavljajo tveganja [za] vodo, zrak, tla ter rastline in živali,
—	niso moteči zaradi hrupa ali vonjav,
—	ne vplivajo škodljivo na krajino ali mesta posebnega pomena.
Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da prepovejo puščanje, odmetavanje ali nenadzorovano odstranjevanje odpadkov.“
3. Člen 9(1) Direktive določa:
„Za izvajanje členov 4, 5 in 7 mora podjetje, ki izvaja postopke, določene v Prilogi IIA, pridobiti dovoljenje pristojnega organa iz člena 6.
[…]“
III – Postopek
4. Na podlagi informacij o nezakonitem odlaganju odpadkov na kraju Péra Galini in obratovanju odlagališča brez dovoljenja, ki so bile zbrane v okviru peticij, predloženih Evropskemu parlamentu, je Komisija 23. februarja 2000 od grške vlade zahtevala podatke o razmerah za obratovanje zadevnega odlagališča.
5. Grška vlada je odgovorila z dopisom z dne 10. maja 2000. Temu so sledila posvetovanja v decembru 2000 in še en dopis grške vlade z dne 20. marca 2001. Vendar posredovane informacije Komisije niso prepričale, da je Helenska republika ravnala v skladu z obveznostmi iz členov 4 in 9 Direktive. Zato je 24. aprila 2001 grški vladi poslala pisni opomin.
6. Ker je menila, da grški organi v odgovor na pisni opomin še vedno niso sprejeli ukrepov, potrebnih za izpolnitev obveznosti iz ustreznih določb Direktive, je Helenski republiki 20. februarja 2002 poslala obrazloženo mnenje. Po mnenju Komisije grškim organom celo po poteku dvomesečnega roka, določenega v obrazloženem mnenju, ni uspelo izpolniti obveznosti iz Direktive. Zato je vložila to tožbo, ki je bila v vpisnik Sodišča vpisana 21. novembra 2002.
IV – Presoja očitkov Komisije
7. Helenska republika priznava, da je kršila svoje obveznosti iz člena 9 Direktive, v skladu s katerim morajo obrati za predelavo odpadkov pridobiti uporabno dovoljenje, ki izpolnjuje določene pogoje, saj je prvostopenjsko sodišče v Heraklionu uporabno dovoljenje za Péra Galini razglasilo za nično. To pomeni, da je treba obravnavati le zatrjevano kršitev člena 4 Direktive.
8. Člen 4 Direktive zahteva, da države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev take predelave ali odstranjevanja odpadkov, da ne ogrožajo zdravja ljudi in brez uporabe postopkov ali načinov, ki bi lahko škodovali okolju, predvsem pa ne predstavljajo tveganja za vodo, zrak, tla ter rastline in živali, niso moteči zaradi hrupa ali vonjav in ne vplivajo škodljivo na krajino ali mesta posebnega pomena.
9. Kot je Sodišče že pojasnilo, „ta določba, kljub temu, da ne določa konkretne vsebine ukrepov, ki jih je treba sprejeti za zagotovitev odstranjevanja odpadkov, ki ne ogroža zdravja ljudi in ne škodi okolju, države članice vendarle zavezuje glede cilja, ki ga je treba doseči, pri čemer jim pušča polje proste presoje pri oceni nujnosti takšnih ukrepov. Zato torej načeloma iz neskladnosti takega dejanskega stanja s cilji, določenimi v členu 4(1) Direktive, ni mogoče zaključiti, da zadevna država članica gotovo ni izpolnila s to določbo naloženih obveznosti, tj. sprejem potrebnih ukrepov za zagotovitev odstranjevanja odpadkov, ki ne ogroža zdravja ljudi in ne škoduje okolju. Vendar pa ohranitev takšnega dejanskega stanja, zlasti ko to prinaša pomembno poslabšanje okolja, v daljšem obdobju brez intervencije pristojnih organov, lahko kaže na to, da so države članice prekoračile polje proste presoje, ki jim ga daje ta določba“.(3)
10. Komisija zatrjuje, da je obratovanje odlagališča v kraju Péra Galini v heraklionski prefekturi na Kreti (od leta 1994) vir onesnaževanja okolja in predstavlja tveganja za zdravje krajevnega prebivalstva. Ukrepi, ki so bili sprejeti za preprečevanje nadaljnjega onesnaževanja (odtočni jarki, ograde, požarne ograje in pokritje odpadkov s peskom) glede na obveznosti iz člena 4 Direktive ne zadostujejo za zagotovitev neoporečnega obratovanja odlagališča. Komisija navaja, da bi morale biti tem ukrepom priložene hidrogeološke študije in analiza o neprepustnosti tal, sprejeti pa bi morali biti še drugi zaščitni ukrepi. Poudarja, da v skladu s poročilom, ki ga je heraklionska prefektura izdala januarja 2002, zaščitni zid, ki je bil zgrajen v ta namen, ni zadržal izcedne vode, ki je stekla v potok ter nato v morje. Niti ni bila dokazana neprepustnost kamnin, na katerih odlagališče stoji, s čimer bi se preprečilo onesnaževanje tal in podzemnih voda. Poleg tega niso bili izvedeni nobeni ukrepi v obliki redne kontrole, analize kakovosti vode ter zbiranja in ravnanja z biološkim plinom. Programi za ravnanje z odpadki in načrti, na katere so se sklicevali grški organi, še niso prešli študijske faze. Komisija nadalje poudarja, da grški organi v bistvu ne prerekajo dejstva, da odlagališče ni skladno z grško zakonodajo, kar dokazuje dejstvo, da je prvostopenjsko sodišče v Heraklionu uporabno dovoljenje razglasilo za nično. Iz tega izvaja, da je Helenska republika s tem, da ni sprejela potrebnih ukrepov za zaščito okolja in zdravja krajevnega prebivalstva pred onesnaženjem, ki ga povzroča odlagališče Péra Galini, prekoračila polje proste presoje, ki ji jo daje člen 4 Direktive.
11. Na obravnavi se je Komisija sklicevala na tehnično poročilo, ki ji ga je grška vlada poslala 17. novembra 2003 in v katerem so bili določeni različni pogoji, ki naj bi zagotovili tako obratovanje odlagališča, ki ne bi ogrožalo okolja in zdravja ljudi. Vendar naj bi ti pogoji začeli veljati šele v prihodnosti, saj ni bil določen noben datum, zagotovo pa niso veljali ob izteku roka, ki je bil določen v obrazloženem mnenju Komisije.
12. Grška vlada navaja, da z vidika ukrepov, ki jih je v zvezi z odlagališčem sprejela, ni prekoračila polja proste presoje, ki ga državam članicam daje člen 4. Zatrjuje, da način obratovanja odlagališča ne predstavlja nevarnosti za okolje in zdravje ljudi. Glede poročila, na katero se sklicuje Komisija, zatrjuje, da je bilo izdelano po inšpekciji na kraju samem, ki je bila opravljena v obdobju posebej težkih razmer, povezanih z neprestanimi močnimi padavinami. Iz drugega poročila, izdelanega marca 2003, izhaja, da se izcedna voda nateče v neprepustne zbiralnike, z reciklažo na kraju samem. Študija o vplivu na okolje glede sanacije odlagališča Péra Galini, ki je bila narejena v okviru regionalnega načrta ravnanja z odpadki, je bila predložena 10. februarja 2003. Grški organi poleg tega poudarjajo, da je bila neprepustnost kamnin na mestu, kjer je odlagališče, dokazana v geološki študiji, ki je bila narejena za potrebe izvedbe načrta ravnanja z odpadki. Meritve kakovosti voda, ki so jih opravile pristojne službe, prav tako niso pokazale prekoračitve dovoljenih vrednosti. Poleg tega se grška vlada sklicuje na regionalni načrt za ravnanje z odpadki kretske regije, ki med drugim predvideva izgradnjo in uporabo modernega odlagališča XYTA. Prošnja za prispevek k financiranju izgradnje tega odlagališča je bila pri Kohezijskem skladu vložena leta 2003. Ko bo začelo obratovati, se bo odlagališče Péra Galini zaprlo. Grška vlada poleg tega omenja načrt za izgradnjo obrata za reciklažo embalaže. Prvotno bi moral biti ta načrt uresničen do konca leta 2003, v dupliki pa je datum spremenjen na leto 2004.
13. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba vprašanje, ali država članica ni izpolnila obveznosti, presojati glede na položaj države članice ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju,(4) v predloženi zadevi 20. februarja 2002. Glede na razlago, ki jo je Sodišče podalo v zvezi s členom 4 Direktive (navedena v točki 9 zgoraj), je treba odgovoriti na vprašanje, ali je Helenska republika takrat prekoračila polje proste presoje s tem, da ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za preprečitev, da bi odlagališče Péra Galini onesnaževalo okolje.
14. Pri presoji tega vprašanja je treba poudariti, da morajo države članice – kljub temu, da imajo v zvezi z nameravanimi ukrepi polje proste presoje – zagotoviti, da so cilji Direktive doseženi. Jasno je, da je cilj člena 4 v tem, da se zagotovi, da so odpadki predelani ali odstranjeni, ne da bi ogrožali zdravje ljudi ali vplivali na okolje. Sodišče je ugotovilo, da posamezni primeri predelave odpadkov na način, ki je v nasprotju z enim od ciljev Direktive, še ne pomenijo kršitve člena 4 Direktive. Toda v primerih, kjer take posamezne kršitve dobijo sistemski značaj, to lahko kaže na kršitev Direktive. Sodišče se v zvezi s tem sklicuje na nadaljevano stanje neskladnosti z Direktivo, ki v daljšem obdobju vodi do bistvenega poslabšanja okolja.(5) Zato je treba preučiti, ali je treba položaj odlagališča Péra Galini ob izteku dvomesečnega roka, ki ga je Komisija določila v obrazloženem mnenju z dne 21. decembra 2001, šteti za tak sistemski položaj.
15. Iz informacij v spisu in z obravnave z dne 24. junija 2004 izhaja, da je odlagališče Péra Galini obratovalo od leta 1992 in da so bili okoljski problemi ugotovljeni ob inšpekcijski kontroli nacionalnih organov 11. februarja 1998. Od tedaj je odlagališče brez prekinitve obratovalo vsaj do vložitve tožbe v tem postopku. Ta časovni okvir jasno kaže na to, da gre za problem sistemske narave. Dodal bi, da je tudi iz dejstva, da je primer sprožila peticija Evropskemu parlamentu, mogoče sklepati na dolgoročnost problema.
16. Ker Komisija navaja nacionalno poročilo, ki se nanaša na inšpekcijo z dne 24. januarja 2002 in ki potrjuje njeno stališče, grška vlada pa se sklicuje na poročilo, ki je sledilo inšpekciji na odlagališču 12. marca 2003 in ki izpodbija ugotovitve prvega poročila, zgolj teh dokumentov ne štejem kot odločilnih. Grška vlada svoje trditve iz odgovora na tožbo in navedbe na obravnavi v bistvenem opira na to, da so na različnih vladnih ravneh v pripravi različni načrti in študije, ki so namenjene izboljšanju obratov za predelavo odpadkov na Kreti. Kar zadeva odlagališče Péra Galini, ti načrti predvidevajo njegovo sanacijo in na koncu zaprtje, ko bo začelo obratovati načrtovano odlagališče XYTA. To se do 25. marca 2003, datuma duplike grške vlade, ni zgodilo. Obstoj teh načrtov ne kaže samo na priznanje grožnje, ki jo odlagališče Péra Galini predstavlja za okolje in zdravje ljudi, ampak je očitno tudi, da se ti načrti ob koncu roka, določenega v obrazloženem mnenju Komisije, niso uresničili oziroma v zvezi z njimi niso bili sprejeti ustrezni ukrepi.
17. Iz navedenega je treba ugotoviti, da Helenska republika, s tem da ni sprejela potrebnih ukrepov, ni izpolnila obveznosti iz Direktive.
V – Predlog
18. Zato predlagam Sodišču, naj:
– ugotovi, da Helenska republika, s tem da ni sprejela potrebnih ukrepov za zagotovitev, da bodo odpadki predelani ali odstranjeni tako, da ne ogrožajo zdravja ljudi, ne predstavljajo tveganja za vodo, zrak, tla ter rastline in živali ter niso moteči zaradi hrupa ali vonjav, in s tem da je za to odlagališče izdala dovoljenje, ki ne vsebuje potrebnih informacij, ni izpolnila obveznosti iz členov 4 in 9 Direktive 75/442/EGS o odpadkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 91/156/EGS;
– Helenski republiki naloži plačilo stroškov.
(1) .
(2)
–	Direktiva Sveta 75/442/EGS z dne 15. julija 1975 o odpadkih (UL L 194, str. 39), spremenjena z Direktivo Sveta 91/156/EGS z dne 18. marca 1991 (UL L 78, str. 32).
(3)
–	Sodba z dne 9. novembra 1999 v zadevi Komisija proti Italiji (C-365/97, Recueil, str. I-7773, točki 67 in 68).
(4)
–	Glej med drugim sodbo z dne 20. marca 2003 v zadevi Komisija proti Italiji (C-143/02, Recueil, I‑2877, točka 11) in sodbo z dne 12. junija 2003 v zadevi Komisija proti Španiji (C-446/01, Recueil, I‑6053, točka 15).
(5)
–	Glej točko 68 sodbe, navedene v opombi 3.