SODBA SODIŠČAz dne 15. maja 1986(*)„Enakost obravnavanja moških in žensk – Policijske enote – Nošenje strelnega orožja“V zadevi 222/84_katere
predmet je predlog Industrial Tribunal Severne Irske, Belfast,
naslovljen na Sodišče, naj na podlagi člena 177 Pogodbe EGS v postopku v
glavni stvari, ki poteka medMarguerite JohnstoninChief Constable of the Royal Ulster Constabulary_izda
predhodno odločbo o razlagi Direktive Sveta 76/207/EGS z dne
9. februarja 1976 o izvajanju načela enakega obravnavanja
moških in žensk (UL L 39, str. 40) in člena 224 Pogodbe EGS_SODIŠČE_v
sestavi A. J. Mackenzie Stuart, predsednik, T. Koopmans, U.
Everling, K. Bahlmann in R. Joliet, predsedniki senatov, O. Due, Y.
Galmot, C. Kakouris in T. F. O’Higgins, sodniki_generalni pravobranilec: M. Darmon_sodni tajnik: P. Heim_ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:–        za
Marguerite Johnston pisno in ustno A. Lester, QC, in D. Smyth,
barrister, ki so ju pooblastili Murphy, Kerr & Co., solicitors_–        za
Združeno kraljestvo pisno S. J. Hay iz Treasury Solicitor's Department,
zastopnica, skupaj z A. Campbellom, Senior Crown Counsel, in
R. Plenderjem, barrister, ter ustno F. Jacobs, QC, in R. Plender,
barrister_–        za Kraljevino Nizozemsko ustno L. Mikaelsen_–        za
Komisijo Evropskih skupnosti pisno in ustno A. Toledano Laredo, glavni
pravni svetovalec, in J. Currall, član pravne službe_po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 28. januarja 1986izreka naslednjoSodbo1        Z
odločbo z dne 8. avgusta 1984, ki je na Sodišče prispela 4. septembra
istega leta, je Industrial Tribunal of Northern Ireland v Belfastu na
podlagi člena 177 Pogodbe EGS postavilo več vprašanj za predhodno
odločanje o razlagi Direktive Sveta 76/207 z dne 9. februarja 1976 o
izvajanju načela enakega obravnavanja moških in žensk (UL L 39, str.
40) in člena 224 Pogodbe EGS.2        Ta
vprašanja so bila postavljena v sporu med M. I. Johnston in Chief
Constable of Royal Ulster Constabulary (v nadaljevanju: RUC). Zadnji je
pristojni organ za imenovanje pripadnikov rezervne sestave policije v
RUC Reserve na Severnem Irskem in sicer na delovna mesta v RUC Full-time
Reserve s polnim delovnim časom na podlagi pogodb, sklenjenih za tri
leta, ki jih je mogoče podaljšati. Spor se nanaša na to, da je Chief
Constable zavrnil podaljšanje pogodbe M. I. Johnston kot članici RUC
Full-time Reserve ter ji odklonil poklicno usposabljanje za rokovanje s
strelnim orožjem in njegovo uporabo. 3        Iz
predložitvene odločbe izhaja, da določbe Royal Ulster Contabulary
Reserve (Appointment and Conditions of Service) Regulations (NI) iz leta
1973, ki urejajo načine imenovanja in delovne pogoje v rezervni sestavi
policije, ne predvidevajo nobene razlike pri obravnavanju med moškimi
in ženskami, ki bi bila pomembna v danem primeru. Poleg tega iz členov
10 in 19 Sex Discrimination Order (Northern Ireland) iz leta 1976 – SI
1976, št. 1042 (NI 15), ki določa pravila za odpravljanje diskriminacije
na podlagi spola in za izvajanje načela enakosti pri dostopu do
zaposlitve, usposabljanja in poklicnega napredovanja ter delovnih
pogojev, izhaja, da se prepoved diskriminiranja nanaša na zaposlitev v
policiji ter da moški in ženske glede tega ne smejo biti različno
obravnavani, razen kadar gre za posebne zahteve, ki se nanašajo na
postavo, uniformo, opremo in na dodatke za uniformo ali opremo. Vsekakor
v skladu s členom 53(1) Sex Discrimination Order nobena od teh določb,
ki prepovedujejo diskriminacijo_„ne more
učinkovati tako, da bi postalo nezakonito dejanje, ki je bilo storjeno
za zaščito varnosti države ali javnega reda ali miru,“in po odstavku 2 tega člena „potrdilo,
ki ga je podpisal Secretary of State ali je podpisano v njegovem imenu
in ki potrjuje, da je do dejanja, navedenega v njem, prišlo zaradi enega
od namenov, omenjenih v odstavku 1, pomeni neizpodbiten dokaz, da je do
tega dejanja prišlo zaradi tega namena.4        Policisti
v Združenem kraljestvu na splošno ne nosijo strelnega orožja pri
opravljanju dolžnosti, razen pri posebnih operacijah, pri tem pa ni
nobene razlike med moškimi in ženskami. Zaradi dejstva, da je bilo na
Severnem Irskem v zadnjih nekaj letih v atentatih ubitih veliko
policistov, je Chief Constable RUC menil, da ne more več ohraniti te
prakse. Odločil je, da bodo moški v RUC in v RUC Reserve nosili strelno
orožje pri vsakodnevnem opravljanju svojih dolžnosti, medtem ko ženske
orožja ne bodo nosile in ne bodo deležne usposabljanja na področju
rokovanja s strelnim orožjem in njegove uporabe.5        Chief
Constable je v teh okoliščinah leta 1980 menil, da je bilo število
žensk v RUC zadostno za posebne naloge, ki jih ponavadi opravljajo
policistke. Po njegovem mnenju splošnih policijskih dolžnosti, ki pri
operacijah pogosto vključujejo nošenje strelnega orožja, ne bi več smeli
dodeljevati ženskam, zato se je odločil, da ne bo na novo sklepal
pogodb z ženskami ali jim jih podaljševal v RUC Full-time Reserve, razen
kadar morajo opravljati naloge, ki jih lahko opravljajo le policistke.
Od te odločitve ni nobeni ženski v RUC Full-time Reserve ponudil nove
ali podaljšal stare pogodbe, razen v enem primeru.6        V
skladu s predložitveno odločbo je bila M. I. Johnston članica RUC
Full-time Reserve v letih od 1974 do 1980. Uspešno je opravljala splošne
dolžnosti uniformirane policistke, ki so vključevale dežurstvo na
policijski postaji, sodelovanje v policijskih patruljah, vožnjo
patruljnega avtomobila in sodelovanje pri preiskavah oseb, pripeljanih
na policijsko postajo. Pri opravljanju teh dolžnosti ni bila oborožena
in jo je pri nalogah, ki jih je opravljala zunaj policijske postaje,
ponavadi spremljal oborožen policist iz RUC Full-time Reserve. Leta 1980
je Chief Constable zavrnil podaljšanje njene pogodbe zaradi zgoraj
omenjene na novo uvedene politike glede žensk v RUC Full-time Reserve.7        M.
I. Johnston je vložila tožbo pri Industrial Tribunal, s katero je
hotela izpodbijati to odločitev, sprejeto v skladu z novo politiko, ki
ji je onemogočila podaljšanje pogodbe in usposabljanje za rokovanja s
strelnim orožjem s tem, da je zatrjevala, da je bila deležna nezakonite
diskriminacije, prepovedane po Sex Discrimination Order.8        Chief
Constable je v postopku pred Industrial Tribunal predložil potrdilo, ki
ga je izdal Secretary of State, v katerem je minister vlade Združenega
kraljestva v skladu s členom 53 zgoraj navedenega Sex Discrimination
Order potrdil, da „je bilo dejanje, s katerim Royal Ulster Constabulary
M. I. Johnston ni ponudil nove zaposlitve za polni delovni čas v okviru
Royal Ulster Constabulary Reserve storjeno z namenom: a) zaščite
varnosti države in b) zaščite javnega reda in miru“. 9        M.
I. Johnston se je sklicevala na Direktivo 76/207. Namen te direktive je
v skladu z njenim členom 1 uveljaviti načelo enakega obravnavanja
moških in žensk v državah članicah v zvezi z dostopom do zaposlitve,
skupaj z napredovanjem, poklicnim izobraževanjem in delovnimi pogoji. V
skladu s členom 2(1) načelo enakega obravnavanja pomeni, da ne sme biti
nobene diskriminacije na podlagi spola, razen v primeru odstopanj, ki
jih dovoljuje člen 2(2) in (3). Za namene uporabe tega načela na
različnih področjih členi od 3 do 5 nalagajo državam članicam, naj
odpravijo vse zakone in druge predpise, ki so v nasprotju z načelom
enakega obravnavanja, ter da se tisti zakoni in drugi predpisi, ki so
nasprotni načelu enakega obravnavanja, pregledajo takrat, ko dejavniki,
ki so prvotno sprožili njihov nastanek, niso več utemeljeni. Člen 6
predvideva, da mora biti vsem osebam, ki se čutijo prizadete zaradi
diskriminacije, omogočeno vlaganje zahtevkov v sodnih postopkih.10      Da
bi lahko razsodilo v tem sporu, je Industrial Tribunal na Sodišče
naslovilo naslednja vprašanja za predhodno odločanje:„1.      Ali
je treba Direktivo Sveta št. 76/207, tako glede na njo samo kot v luči
okoliščin te zadeve, razlagati tako, da državi članici omogoči, da iz
področja uporabe izključi diskriminatorna dejanja na podlagi spola pri
dostopu do zaposlitve, storjena z namenom zaščite varnosti države ali
zaščite javnega reda ali javne varnosti?2.      Ali
ta direktiva, tako glede na njo samo kot v luči okoliščin te zadeve,
omogoči, da se zaposlitev za polni delovni čas kot oborožen član
rezervne sestave policije oziroma usposabljanje za rokovanje s strelnim
orožjem in njegovo uporabo za potrebe te službe uvrstita med poklicne
dejavnosti, in glede na okoliščine primera tudi šolanje za te poklicne
dejavnosti, pri katerih je zaradi narave dela ali zaradi okoliščin, v
katerih se to delo opravlja, spol delavca odločilni dejavnik v smislu
člena 2(2)?3.      Kakšna
so načela in merila, po katerih bi morale države članice določiti, ali
„spol delavca pomeni odločilni dejavnik“ v smislu člena 2(2) v povezavi s
„poklicnimi dejavnostmi“ oboroženega člana rezervne sestave policije in
„za to potrebnim šolanjem“, bodisi zaradi narave dela ali zaradi
okoliščin, v katerih se to delo opravlja?4.      Ali
lahko politika, ki jo je uporabil direktor policije, ki je zakonsko
odgovoren za upravljanje in nadziranje policije, v skladu s katero
ženske članice policije ne smejo nositi strelnega orožja, ob upoštevanju
okoliščin te zadeve pomeni „določbo, namenjeno varstvu žensk,“ v smislu
člena 2(3) ali „upravno določbo“, utemeljeno s „skrbjo za varstvo“ v
smislu člena 3(2) Direktive?5.      Če
je odgovor na četrto vprašanje pritrdilen, kakšna so načela in merila,
ki jih morajo države članice uporabiti za odločitev, ali je „skrb za
varstvo“ „utemeljena“ v smislu člena 3(2)(c)?6.      Ali
se tožeča stranka v okoliščinah tega primera lahko sklicuje na načelo
enakega obravnavanja, vsebovanega v zadevnih določbah Direktive, pred
nacionalnimi sodišči držav članic?7.      Če je odgovor na šesto vprašanje pritrdilen:a)      Ali
se mora člen 224 Pogodbe EGS sam po sebi razlagati tako, da državam
članicam ob resnih notranjih nemirih, ki vplivajo na javni red,
dovoljuje, da se izognejo obveznostim iz direktive, ki bi jih sicer
morale izpolnjevati države same (ali delodajalci v okviru pristojnosti)?b)      Ali
se lahko posameznik v tem primeru, da prepreči, da bi se država članica
sklicevala na člen 224 Pogodbe EGS, sklicuje na dejstvo, da se ta
država članica ni posvetovala z drugimi državami članicami?“11      Da
bi lahko podali odgovore, ki bodo pomagali pri reševanju spora o glavni
stvari, je treba pojasniti položaj, o kateem naj bi odločilo Industrial
Tribunal. Kot izhaja iz predložitvene odločbe, je Chief Constable pred
Industrial Tribunal priznal, da lahko od vseh določb v Sex
Discrimination Order le člen 53 utemelji njegovo stališče. Po drugi
strani pa se je M. I. Johnston strinjala s tem, da bi ji potrdilo, ki ga
je izdal Secretary of State, odvzelo vsa možna pravna sredstva, če bi
se uporabila samo nacionalna zakonodaja; sklicevala se je na določbe
direktive, s katerimi je poskušala doseči razveljavitev učinkov člena 53
Sex Discrimination Order.12      Zato
se zdi, da se z vprašanji, ki jih je postavilo Industrial Tribunal,
želi izvedeti, ali je v skladu s pravom Skupnosti in Direktivo 76/207,
da nacionalnemu sodišču pravilo, kot je tisto, določeno v členu 53(2)
Sex Discrimination Order, prepreči, da bi v celoti izvajal sodni nadzor
(del vprašanja 6). Vprašanja, ki jih je postavilo Industrial Tribunal so
prav tako namenjena temu, da se mu omogoči presoja, ali in pod katerimi
pogoji določbe direktive, v položaju, kot je v tem primeru, omogočajo
različno obravnavanje moških in žensk, zaposlenih pri policiji, iz
razlogov zaščite javne varnosti, ki so navedeni v členu 53(1) Sex
Discrimination Order (vprašanja od 1 do 5). Dalje morajo postavljena
vprašanja predložitvenemu sodišču pomagati, da izve, ali se glede na
okoliščine primera lahko sklicuje na določbe direktive zoper pravilo, ki
je v nasprotju z nacionalnim pravom (drugi del vprašanja 6). V skladu z
odgovori na ta vprašanja bi se lahko pojavilo tudi vprašanje, ali se
država članica lahko sklicuje na člen 224 Pogodbe EGS z namenom, da se
izogne obveznostim iz direktive v primeru, kot je ta (vprašanje 7). Pravica do učinkovitega sodnega varstva13      Najprej
je treba preveriti tisti del šestega vprašanja, ki sprašuje o tem, ali
pravo Skupnosti in zlasti Direktiva 76/207 od držav članic zahtevata, da
morajo zagotoviti, da bodo njihova nacionalna sodišča izvajala
učinkovit nadzor nad spoštovanjem določb direktive in nacionalne
zakonodaje, katere namen je izvajanje te direktive. 14      Po
mnenju M. I. Johnston je določba, kot je člen 53(2) Sex Discrimination
Order, v nasprotju s členom 6 Direktive, ker preprečuje pristojnemu
nacionalnemu sodišču, da bi izvajalo kakršen koli sodni nadzor.15      Vlada
Združenega kraljestva ugotavlja, da državam članicam v skladu s členom 6
Direktive ni treba predložiti v sodni nadzor vsakega vprašanja, ki bi
se lahko pojavilo ob uporabi direktive, tudi kadar gre za državno in
javno varnost. Pravila o dokazih, kakršno je pravilo, določeno v členu
53(2) Sex Discrimination Order so v nacionalnem procesnem pravu precej
običajna. Utemeljuje jih z dejstvo, da lahko vprašanja državne in javne
varnosti zadovoljivo presodijo le pristojni politični organi, namreč
minister, ki izda zadevno potrdilo.16      Komisija
meni, da bi priznanje učinka, kot je ta, ki je predviden v členu 53(2)
Sex Discrimination Order, potrdilu ministra privedlo do tega, da bi se
zanikal vsak sodni nadzor ter bi bilo torej v nasprotju s temeljnim
načelom prava Skupnosti in členom 6 Direktive. 17      Glede
tega je treba najprej opozoriti, da člen 6 Direktive državam članicam
nalaga obveznost, da v nacionalni pravni red uvedejo ukrepe, potrebne,
da se vsem osebam, ki se čutijo prizadete zaradi diskriminacije, omogoči
„vlaganje zahtevkov v sodnih postopkih“. Iz te določbe izhaja, da
morajo države članice sprejeti ukrepe, ki bodo dovolj učinkoviti za
dosego cilja direktive in ki bodo poskrbeli, da se bodo lahko zadevne
osebe dejansko sklicevale pred nacionalnimi sodišči na tako podeljene
pravice.18      Sodni
nadzor, ki ga zahteva ta člen, je odraz splošnega pravnega načela, ki
je podlaga ustavnih tradicij, ki so skupne vsem državam članicam. To
načelo je bilo prav tako priznano s členoma 6 in 13 Evropske konvencije o
varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin z dne 4. novembra
1950. Kot je bilo priznano v skupni izjavi Skupščine, Sveta in Komisije z
dne 5. aprila 1977 (UL C 103, str. 1) in s sodno prakso Sodišča, je
treba v okviru prava Skupnosti upoštevati načela, na katerih temelji ta
konvencija.19      Na
podlagi člena 6 Direktive, razlaganega v luči navedenega splošnega
načela, ima vsaka oseba pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred
pristojnim sodiščem zoper dejanja, za katera meni, da so v nasprotju z
načelom enakega obravnavanja moških in žensk, določenim v Direktivi
76/207. Države članice morajo zagotoviti učinkovit sodni nadzor nad
spoštovanjem veljavnih določb prava Skupnosti in nacionalne zakonodaje,
katere namen je izvedba pravic, predvidenih z direktivo.20      Določba,
ki tako kot člen 53(2) Sex Discrimination Order zahteva, naj se
potrdilo, kot je to v zadevnem primeru, obravnava kot neizpodbiten
dokaz, da so izpolnjeni pogoji za odstopanje od načela enakega
obravnavanja, pristojnim organom dovoljuje, da posamezniku odvzamejo
možnost, da po sodni poti uveljavlja pravice, ki mu jih podeljuje
direktiva. Takšna določba je zato v nasprotju z načelom učinkovitega
sodnega nadzora, določenega v členu 6 Direktive.21      Na
ta del šestega vprašanja, ki ga je postavilo Industrial Tribunal, je
torej treba odgovoriti, da načelo učinkovitega sodnega nadzora, določeno
v členu 6 Direktive Sveta 76/207 z dne 9. februarja 1976, nasprotuje
temu, da bi lahko potrdilo, ki ga izda nacionalni organ, in ki navaja,
da so izpolnjeni pogoji za odstopanje od načela enakega obravnavanja
moških in žensk za namene zaščite javne varnosti obravnavali kot
neizpodbiten dokaz o izključitvi pooblastil za sodni nadzor. Uporaba Direktive 76/207 za ukrepe, sprejete za zaščito javne varnosti22      V
nadaljevanju je treba preučiti prvo vprašanje, s katerim želi
Industrial Tribunal izvedeti, ali se Direktiva 76/207 glede na dejstvo,
da ne vsebuje izrecnih določb o ukrepih, sprejetih zaradi zaščite
varnosti države ali zaščite javnega reda in zlasti javne varnosti,
uporablja za take ukrepe.23      Po
mnenju M. I. Johnston za take namene ne obstaja nobeno splošno
odstopanje od temeljnega načela enakega obravnavanja, ki ni povezano s
posebnimi poklicnimi dejavnostmi, njihovo naravo in okoliščine, v
katerih se izvajajo. Takšno odstopanje bi zaradi dejstva, da temelji
izključno na razlogih, da je bilo diskriminatorno dejanje storjeno
zaradi zaščite javne varnosti, državam članicam dalo možnost, da se
enostransko izognejo obveznostim iz direktive. 24      Vlada
Združenega kraljestva meni, da zaščitne klavzule, vsebovane v členih
36, 48, 56, 66, 223 in 224 Pogodbe EGS, kažejo na to, da niti Pogodba
niti iz nje izpeljano pravo ne veljata za področja, omenjena v vprašanju
Industrial Tribunal, in ne omejujeta pooblastil držav članic za
sprejemanje ukrepov, ki se jim zdijo koristni ali nujno potrebni za te
namene. Ukrepi, navedeni v prvem vprašanju, naj zato ne bi spadali v
področje uporabe direktive.25      Komisija
predlaga, da bi bilo treba direktivo razlagati v luči člena 224
Pogodbe EGS, tako da bi lahko stališča glede javne varnosti v
posebnih okoliščinah, ki jih predvideva ta člen in ki so podvržene
sodnemu nadzoru, opravičevala odstopanja od načela enakega obravnavanja
tudi v primerih, ko strogi pogoji, določeni v členih 2(2) in (3)
Direktive, niso izpolnjeni.26      Glede
tega je treba ugotoviti, da so edini členi, v katerih Pogodba
predvideva odstopanja v položajih, v katerih bi lahko bila ogrožena
javna varnost, členi 36, 48, 56, 223 in 224, ki pokrivajo izjemne in
jasno opredeljene primere. Zaradi omejenosti ti členi ne dopuščajo
široke razlage in iz njih ni mogoče sklepati, da Pogodba vsebuje splošno
izjemo, ki zajema vse ukrepe, sprejete iz razlogov javne varnosti.
Priznanje splošne izjeme vsaki določbi prava Skupnosti, ne glede na
posebne pogoje, opredeljene z določbami Pogodbe, bi lahko ogrozilo
zavezujočo naravo prava Skupnosti in njegovo enotno uporabo.27      Iz
tega izhaja, da ne obstaja nobena splošna izjema za izvedbo načela
enakega obravnavanja moških in žensk za upravičenje ukrepov zaradi
zaščite javne varnosti, razen morebitne uporabe člena 224 Pogodbe, ki se
nanaša na čisto izjemen položaj in je predmet sedmega vprašanja.
Dejstva, ki so pristojne organe prepričala, da so se sklicevali na
potrebo po zaščiti javne varnosti, je treba zato glede na okoliščine
primera najprej preučiti z vidika uporabe posebnih določb Direktive.28      Odgovor
na prvo vprašanje mora torej biti, da je treba diskriminacije na
podlagi spola, storjene zaradi zaščite javne varnosti, preučiti v luči
odstopanj od načela enakega obravnavanja moških in žensk, določenih v
Direktivi 76/207. Odstopanja, dopuščena zaradi pogojev izvajanja poklicne dejavnosti29      Industrial
Tribunal želi z drugim in tretjim vprašanjem razlago o odstopanju od
načela enakega obravnavanja, predvidenega v členu 2(2) Direktive, ki naj
bi mu pomagala pri odločitvi, ali tako odstopanje zajema tudi razliko v
obravnavi, ki je predmet tega postopka. Želelo je tudi informacije o
merilih in načelih, na podlagi katerih se določi, ali je dejavnost kot
ta v tem primeru del dejavnosti, pri katerih je „zaradi same narave dela
ali zaradi okoliščin, v katerih se to delo opravlja, spol delavca
odločilni dejavnik“.30      M.
I. Johnston meni, da odgovor na to vprašanje v tako splošnih
okoliščinah ni možen. Navaja, da je naloge pri policiji vedno opravljala
zadovoljivo. Vztraja pri tem, da je tudi ženske mogoče ustrezno
usposobiti za rokovanje s strelnim orožjem. Industrial Tribunal bi
moralo presoditi, ali so taka odstopanja po členu 2(2) Direktive
mogoča, pri čemer pa je treba upoštevati posebne naloge, ki jih je
morala opravljati. Po tej določbi ji ne bi bilo mogoče popolnoma odvzeti
možnosti zaposlitve v RUC Full-time Reserve.31      Vlada
Združenega kraljestva trdi, da imajo države članice pooblastilo za
odločanje po prostem preudarku, ali – zaradi zahtev nacionalne in javne
varnosti ali javnega reda – okoliščine izvajanja poklicne dejavnosti v
policiji preprečujejo, da bi te naloge opravljale oborožene policistke.
Pri opredelitvi tega vprašanja bi lahko države članice upoštevale
merila, kot so na primer razlika v fizični moči med spoloma, verjeten
odziv javnosti na pojavljanje oboroženih policistk in tveganje, da bi
bile žrtev atentatov. Ker je bila odločitev Chief Constable sprejeta ob
uporabi takšnih meril, spada v okvir člena 2(2) Direktive.32      Komisija
meni, da je na poklicno dejavnost oboroženega policista mogoče gledati
kot na dejavnost, pri kateri je spol policista odločilni dejavnik zaradi
okoliščin izvajanja, ne pa zaradi njene narave. Odstopanje bi moralo
biti utemeljeno glede na posebne dolžnosti in ne glede na delovno mesto
na splošno. Pri tem bi bilo treba upoštevati predvsem načelo
sorazmernosti. Nacionalno sodišče bi moralo sporno diskriminacijo
presojati s tega vidika.33      Glede
tega je treba najprej ugotoviti, da odločitev pristojnih policijskih
organov Severne Irske, da zaradi zahtev po javni varnosti odstopijo od
načela, ki se na splošno uporablja v drugih delih Združenega kraljestva,
da ne oborožujejo policistov pri opravljanju rednih nalog, sama po sebi
ne vključuje nikakršne diskriminacije med moškimi in ženskami ter zato
ne spada v okvir načela enakega obravnavanja. Presoja teh ukrepov v luči
določb direktive je relevantna zato, ker se je Chief Constable odločil,
da ženske ne bodo oborožene in se ne bodo usposabljale za uporabo
strelnega orožja, da bodo v prihodnje splošne policijske dolžnosti
opravljali le oboroženi policisti moškega spola in da ne bo podaljšal
pogodb ženskam, zaposlenim v RUC Full-time Reserve, ki so, tako kot
M. I. Johnston, prej opravljale splošne policijske dolžnosti.34      Iz
predložitvene odločbe je razvidno, da zaradi tega, ker se mora Sex
Discrimination Order uporabljati pri zaposlovanju v policiji ter ker v
tem pogledu v posebnih določbah, ki se uporabljajo na tem področju, ni
razlikovanja med moškimi in ženskami, narava poklicne dejavnosti v
policiji ni ustrezna podlaga za utemeljevanje sporne diskriminacije.
Predvsem pa je treba preučiti vprašanje, ali je zaradi posebnih pogojev,
v katerih se dejavnost, opisana v predložitveni odločbi izvaja, spol
osebe, ki opravlja to dejavnost, odločilen dejavnik.35      Iz
predložitvene odločbe je razvidno, da je Chief Constable sprejel tako
politiko do zaposlenih žensk v RUC Full-time Reserve zato, ker je menil,
da bi lahko postale oborožene ženske pogostejše tarče atentatov, da bi
njihovo strelno orožje lahko prišlo v roke napadalcev, javnost pa
nošenja strelnega orožja s strani žensk ne bi podpirala, ker bi bilo
preveč v nasprotju z idealom neoboroženih policistov in policistk, pa
tudi da bi bile oborožene policistke manj učinkovite pri opravljanju
policijskega dela na socialnem področju z družinami in otroki, kjer je
delo policistk še posebej cenjeno. Razlogi, ki jih je Chief Constable
navedel za sprejetje svoje politike, so povezani s posebnimi
okoliščinami, v katerih mora delati policija na Severnem Irskem zaradi
stanja, ki vlada v državi, ob upoštevanju zahtev po zaščiti javne
varnosti v primeru resnih notranjih nemirov.36      Glede
vprašanja, ali lahko take razloge pokriva člen 2(2) Direktive, je treba
najprej ugotoviti, da je treba to določbo, ki pomeni odstopanje od
pravice, določene v direktivi, razlagati strogo. Priznati pa je treba,
da okoliščine, v katerih se poklicne dejavnosti članov oborožene
policije izvajajo, določa okolje, v katerem se te dejavnosti izvajajo. V
zvezi s tem ni mogoče izključiti možnosti, da bi lahko v primeru resnih
notranjih nemirov nošenje strelnega orožja s strani policistk ustvarilo
dodatna tveganja, da postanejo žrtev atentatov, kar bi bilo v nasprotju
z zahtevami po javni varnosti.37      V
takšnih razmerah so lahko okoliščine izvajanja določenih policijskih
dejavnosti takšne, da spol policistov pomeni odločilni dejavnik pri
njihovem opravljanju. Če je tako, lahko država članica opravljanje
takšnih nalog in usposabljanje za te naloge omeji samo na moške. Kot je
razvidno iz člena 9(2) Direktive imajo države članice v takem primeru
dolžnost, da redno presojajo poklicne dejavnosti, da glede na družbeni
razvoj ugotovijo, ali je mogoče še naprej ohraniti te izjeme.38      Opozoriti
je treba tudi, da je pri določanju obsega kakršnih koli odstopanj od
pravice, kot je enaka obravnava moških in žensk, ki jo predvideva
direktiva, treba upoštevati načelo sorazmernosti, ki je eno od splošnih
pravnih načel, ki so podlaga za pravni red Skupnosti. To načelo zahteva,
da morajo odstopanja ostajati v mejah ustreznih in potrebnih okvirov za
doseganje zastavljenega cilja in da je treba načelo enakega
obravnavanja kar najbolj uskladiti z zahtevami po javni varnosti, ki so
odločilni dejavnik pri določanju pogojev izvajanja zadevne dejavnosti. 39      V
okviru delitve pristojnosti po členu 177 Pogodbe EGS mora nacionalno
sodišče odločiti, ali so razlogi, na podlagi katerih je Chief Constable
osnoval svojo odločitev, dejansko dobro utemeljeni in opravičujejo
ukrep, sprejet v primeru M. I. Johnston. Prav tako mora nacionalno
sodišče zagotoviti, da se upošteva načelo sorazmernosti, ter opredeliti,
ali se zavrnitvi podaljšanja pogodbe M. I. Johnston ni bilo
mogoče izogniti tako, da bi ženskam dodelili opravljanje dolžnosti, pri
katerih nošenje strelnega orožja ni potrebno, ne da bi pri tem ogrožali
zastavljene cilje.40      Na
drugo in tretje vprašanje Industrial Tribunal je torej treba
odgovoriti, da je treba člen 2(2) Direktive 76/207 razlagati tako, da
lahko država članica pri odločanju, ali je zaradi okoliščin, v katerih
se opravljajo policijske dejavnosti, spol policistov odločilen dejavnik
za to poklicno dejavnost, v notranjih razmerah, za katere so značilni
številni atentati, upošteva zahteve po zaščiti javne varnosti z namenom
omejitve splošnih policijskih dolžnosti na moške, oborožene s strelnim
orožjem. Odstopanja, dopuščena zaradi varstva žensk41      Industrial
Tribunal je s četrtim in petim vprašanjem Sodišče zaprosilo za razlago
izrazov „varstvo žensk“ v smislu člena 2(3) Direktive in „skrb za
varstvo“ v členu 3(2)(c), ki sta podlaga za določene nacionalne
predpise, da bi se lahko odločilo, ali lahko sporna razlika v obravnavi
spada v področje uporabe odstopanj od načela enakega obravnavanja,
določenega za te namene.42      M.
I. Johnston meni, da je treba te določbe razlagati strogo in da je
njihov namen zagotoviti ženskam posebno obravnavo, da se zaščitita
njihovo zdravje in varnost v primeru nosečnosti in materinstva. To pa ne
velja za primere, ko so ženske povsem izključene iz oborožene službe
policije.43      Vlada
Združenega kraljestva navaja, da je bil cilj politike glede žensk,
zaposlenih v RUC Full-time Reserve, varovati ženske pred tem, da bi
postale tarče atentatov. Izraz „varstvo žensk“ lahko pokriva takšen cilj
v obdobju resnih nemirov. Tudi Komisija meni, da je s stališča varstva
žensk mogoče upoštevati izjemne razmere, kot so te, ki vladajo na
Severnem Irskem, in iz njih izhajajoče nevarnosti za oborožene
policistke.44      Glede
tega je treba pripomniti, da je treba tako člen 2(2) Direktive, kot
tudi člen 2(3), ki prav tako določa obseg člena 3(2)(c), razlagati
strogo. Iz izrecne omembe nosečnosti in materinstva je jasno, da je
direktiva namenjena varstvu biološkega stanja žensk in posebnega odnosa,
ki obstaja med žensko in njenim otrokom. Ta določba zato ne dopušča, da
bi bile vse ženske izključene iz določene vrste zaposlitve na podlagi
dejstva, da javno mnenje zahteva, da morajo biti ženske deležne večje
zaščite kot moški zoper tveganja, ki zadevajo tako moške kot tudi ženske
na enak način in ki so drugačna od posebnih potreb žensk po zaščiti,
kot so na primer tiste, ki so izrecno omenjene.45      Ne
zdi se, da bi bila tveganja in nevarnosti, ki so jim pri opravljanju
dolžnosti pri policiji v razmerah, kakršne vladajo na Severnem Irskem,
izpostavljene ženske, drugačna od tistih, ki so jim pri opravljanju
enakih dolžnosti izpostavljeni tudi moški. Popolna izključitev žensk iz
takšnih poklicnih dejavnosti na podlagi splošnega tveganja, ki ni
posebno za ženske, iz razlogov javne varnosti, ne spada med razlike v
obravnavi, ki jo dovoljuje člen 2(3) Direktive zaradi skrbi za varstvo
žensk.46      Na
četrto in peto vprašanje Industrial Tribunal je torej treba odgovoriti,
da razlike v obravnavi med moškimi in ženskami, ki jih dovoljuje člen
2(3) Direktive 76/207 zaradi skrbi za varstvo žensk, ne vključujejo
tveganj in nevarnosti, kot so na primer tista, ki jim je oborožen
policist izpostavljen pri opravljanju dolžnosti v danem položaju, ki se
ne nanaša na poseben način na ženske kot take. Učinki Direktive 76/20747      Industrial
Tribunal s šestim vprašanjem sprašuje, ali se lahko posameznik sklicuje
na določbe direktive v sporu pred nacionalnim sodiščem. Glede na prej
navedeno se to vprašanje postavlja zlasti glede členov 2 in 6 direktive.48      M.
I. Johnston meni, da je člen 2(1) Direktive brezpogojen in dovolj jasen
ter natančen, da ima lahko neposreden učinek. Nanj se je mogoče
sklicevati zoper Chief Constable kot javni organ. V vsakem primeru ima
direktiva horizontalni neposredni učinek tudi za posameznike.49      Po
mnenju vlade Združenega kraljestva je člen 2(1) Direktive pogojna
določba, saj je podvržena odstopanjem, za katera se lahko države članice
odločijo po lastni presoji. Chief Constable naj bi bil po ustavi
neodvisen od države in v trenutno obravnavani zadevi le delodajalec; v
takšnih razmerjih pa naj direktiva ne bi imela neposrednega učinka.50      Komisija
meni, da je v zadevi mogoče odločiti v okviru nacionalnega prava in da
odločitev glede neposrednega učinka členov 2 in 3 Direktive ni potrebna.51      V
zvezi s tem je treba najprej pripomniti, da v vseh primerih, ko se
direktiva pravilno izvaja, njeni učinki dosežejo posameznike prek
izvedbenih ukrepov, ki jih sprejme zadevna država članica. Vprašanje,
ali se je na člen 2(1) mogoče sklicevati pred nacionalnim sodiščem, je
zato neumestno, saj velja, da se določba izvaja v okviru nacionalnega
prava.52      Odstopanje
od načela enakega obravnavanja, ki ga po zgornjih navedbah dovoljuje
člen 2(2), je možnost, ki je dana na voljo državam članicam. Pristojno
nacionalno sodišče pa mora ugotoviti, ali se je ta možnost uporabila v
določbah nacionalne zakonodaje in presoditi vsebino. Vprašanje, ali se
lahko posameznik sklicuje na določbe direktive z namenom, da bi dosegel
razveljavitev odstopanja, predvidenega v nacionalni zakonodaji, bi bilo
smiselno samo, če je omenjeno odstopanje preseglo meje izjem, ki jih
dovoljuje člen 2(2) Direktive.53      Glede
tega je najprej treba opozoriti, da je Sodišče v sodbah z dne 10.
aprila 1984 (von Colson in Kamann, 14/83, Recueil, str. 1891, in Harz,
79/83, Recueil, str. 1921) ugotovilo, da je obveznost držav članic,
ki izhaja iz direktive, da dosežejo rezultat, predviden s to direktivo,
ter na podlagi člena 5 Pogodbe njihova dolžnost, da sprejmejo vse
ustrezne ukrepe, splošne ali posebne, da bi zagotovile izpolnitev te
obveznosti, zavezujoča za vse organe držav članic, skupaj s sodišči v
okviru njihovih pristojnosti. Zato morajo ob uporabi nacionalnega prava
in predvsem predpisov, sprejetih za izvedbo Direktive 76/207, nacionalna
sodišča razlagati nacionalno pravo v luči besedila in namena direktive
za dosego rezultata iz člena 189(3) Pogodbe EGS. Zato je naloga
Industrial Tribunal, da razlaga določbe Sex Discrimination Order in
zlasti njegov člen 53(1) v luči določb direktive, kot so bile razložene
zgoraj, z namenom, da se ji da polni učinek.54      V
primeru, ko bi ob upoštevanju zgornjih navedb še vedno obstajalo
vprašanje, ali se lahko posameznik sklicuje na direktivo zoper
odstopanje, predvideno z nacionalno zakonodajo, je treba opozoriti na
ustaljeno sodno prakso Sodišča (glej zlasti sodbo z dne 19.
januarja 1982 v zadevi Becker, 8/81, Recueil, str. 53). Sodišče je tudi v
nedavni sodbi z dne 26. februarja 1986 (v zadevi Marshall, 152/84,
Recueil 1986, str. 723) odločilo, da so nekatere določbe Direktive
76/207 z vidika vsebine brezpogojne in dovolj natančne ter da se lahko
posamezniki nanje sklicujejo zoper državo članico, ki jih ne prenese
pravilno.55      V
zgoraj navedeni sodbi z dne 26. februarja 1986 je bilo to ugotovljeni v
zvezi z uporabo načela enakega obravnavanja, določenega v členu 2(1)
Direktive, glede pogojev odpuščanja, navedenih v členu 5(1). Enako velja
za uporabo načela, vsebovanega v členu 2(1), glede pogojev za dostop do
zaposlitve in dostop do nadaljnjega poklicnega usposabljanja iz členov
3(1) in 4, ki sta vprašljiva v tej zadevi.56      Sodišče
je v zgoraj navedeni sodbi z dne 26. februarja 1986 odločilo tudi, da
se lahko posamezniki sklicujejo na direktivo zoper državni organ, bodisi
v funkciji delodajalca ali javnega organa. Glede organa, kot je Chief
Constable, je treba povedati, da iz predložitvene odločbe izhaja, da je
ta uradnik, odgovoren za vodenje policije. Ne glede na to, v kakšnem
razmerju je z drugimi državnimi organi, tak javni organ, ki mu država
naloži nalogo vzdrževanja javnega reda in varnosti, ne more delovati kot
posameznik. Ne more izkoristiti dejstva, da država, iz katere izhaja,
krši pravo Skupnosti.57      Na
šesto vprašanje je torej treba odgovoriti, da se lahko posamezniki
zoper državne organe, ki delujejo v vlogi delodajalca, katerih naloga je
vzdrževanje javnega reda in varnosti, sklicujejo na uporabo načela
enakega obravnavanja moških in žensk, določenega v členu 2(1) Direktive
76/207, pri zadevah, navedenih v členih 3(1) in 4, glede pogojev dostopa
do zaposlitve in do nadaljnjega poklicnega usposabljanja, z namenom, da
se izključi odstopanje od tega načela v skladu z nacionalno zakonodajo,
če presega meje izjem, kot jih dopušča člen 2(2).58      Glede
člena 6 Direktive, ki se, kot je bilo že pojasnjeno zgoraj, prav tako
uporabi v tej zadevi, je Sodišče že odločilo v zgoraj navedeni sodbi z
dne 10. aprila 1984, da ta člen glede sankcij za kakršno koli
diskriminacijo ne vsebuje nobenih brezpogojnih in dovolj natančnih
obveznosti, na katere bi se lahko skliceval posameznik. Nasprotno, ker
izhaja iz tega člena, razloženega v luči splošnega načela, katerega
izraz je, da mora biti vsem osebam, ki se čutijo prizadete zaradi
diskriminacije med moškimi in ženskami, na voljo učinkovito sodno
varstvo, je ta določba dovolj natančna in brezpogojna, da se je mogoče
nanjo sklicevati zoper državo članico, ki ne bi zagotovila, da se ta
določba v celoti uporablja v njenem notranjem pravnem redu.59      V
odgovoru na ta del šestega vprašanja je zato treba ugotoviti, da se
lahko na določbo, vsebovano v členu 6, po kateri morajo imeti vse osebe,
ki se čutijo prizadete zaradi diskriminacije med moškimi in ženskami,
na voljo učinkovito sodno varstvo, sklicujejo posamezniki zoper državo
članico, ki ne bi zagotovila, da se ta določba v celoti uporablja v
njenem notranjem pravnem redu. Člen 224 Pogodbe EGS60      Kar
se tiče sedmega vprašanja glede razlage člena 224, iz zgoraj navedenega
izhaja, da člen 2(2) Direktive 76/207 omogoča državam članicam, da
upoštevajo zahteve po zaščiti javne varnosti v primeru, kot je ta. Glede
zahteve, da je potreben sodni nadzor za spoštovanje pravil, ki jih
določa direktiva, lahko ugotovimo, da noben element iz spisa in nobeno
od stališč, predstavljenih pred Sodiščem, ne kaže na to, da je zaradi
resnih notranjih nemirov na Severnem Irskem sodni nadzor nemogoč ali da
bi bila zaradi takega nadzora nacionalnih sodišč zmanjšana učinkovitost
ukrepov, potrebnih za zaščito javne varnosti. V teh okoliščinah ni
vprašljivo, ali se država članica lahko sklicuje na člen 224 Pogodbe EGS
z namenom, da bi se izognila izpolnjevanju obveznosti, ki jih ji nalaga
pravo Skupnosti in zlasti direktiva.61      Sedmo vprašanje je glede na odgovore na druga vprašanja brezpredmetno. Stroški62      Stroški
vlade Združenega kraljestva, danske vlade ter Komisije Evropskih
skupnosti, ki so Sodišču predložile stališča, se ne povrnejo. Ker je ta
postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku
pred nacionalnim sodiščem, to odloči o stroških.Iz teh razlogov je SODIŠČEv odgovor na vprašanja, ki jih je postavilo Industrial Tribunal of Northern Ireland z odločbo z dne 8. avgusta 1984, razsodilo:1)      Načelo
učinkovitega sodnega nadzora, določeno v členu 6 Direktive Sveta 76/207
z dne 9. februarja 1976, nasprotuje temu, da bi lahko potrdilo, ki ga
izda nacionalni organ, in ki navaja, da so pogoji za odstopanje od
načela enakega obravnavanja moških in žensk za namene zaščite javne
varnosti izpolnjeni, obravnavali kot neizpodbiten dokaz o izključitvi
pooblastil za sodni nadzor. Določbo, vsebovano v členu 6, po kateri
morajo imeti vse osebe, ki se čutijo prizadete zaradi diskriminacije med
moškimi in ženskami, na voljo učinkovito sodno varstvo, sklicujejo
posamezniki zoper državo članico, ki ne bi zagotovila, da se ta določba v
celoti uporablja v njenem notranjem pravnem redu.2)      Diskriminacije
na podlagi spola, storjene zaradi zaščite javne varnosti, je treba
preučiti v luči odstopanj od načela enakega obravnavanja moških in
žensk, določenih v Direktivi 76/207.3)      Člen
2(2) Direktive 76/207 je treba razlagati tako, da lahko država članica
pri odločanju, ali je zaradi okoliščin, v katerih se opravljajo
policijske dejavnosti, spol policistov odločilen dejavnik za to poklicno
dejavnost, v notranjih razmerah, za katere so značilni številni
atentati, upošteva zahteve po zaščiti javne varnosti z namenom omejitve
splošnih policijskih dolžnosti, na moške, oborožene s strelnim orožjem.4)      Razlike
v obravnavanju moških in žensk, ki jih dovoljuje člen 2(3) Direktive
76/207 zaradi skrbi za varstvo žensk, ne vključujejo tveganj in
nevarnosti, kot so na primer tisti, ki jim je oborožen policist
izpostavljen pri opravljanju dolžnosti v dani situaciji, ki se ne nanaša
na poseben način na ženske kot take.5)      Posamezniki
se lahko zoper državne organe, ki delujejo v vlogi delodajalca, katerih
naloga je vzdrževanje javnega reda in varnosti, sklicujejo na uporabo
načela enakega obravnavanja moških in žensk, določenega v členu 2(1)
Direktive 76/207, pri zadevah, navedenih v členih 3(1) in 4, glede
pogojev dostopa do zaposlitve in do nadaljnjega poklicnega
usposabljanja, z namenom, da se izključi odstopanje od tega načela v
skladu z nacionalno zakonodajo, če presega meje izjem, kot jih dopušča
člen 2(2).Mackenzie StuartKoopmans      Everling            BahlmannJoliet      DueGalmotKakourisO’HigginsRazglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 15. maja 1986.Sodni tajnik       PredsednikP. Heim       A. J. Mackenzie Stuart* Jezik postopka: angleščina.