SKLEP SODIŠČA (tretji senat)
z dne 29. januarja 2020(*)
„Predhodno odločanje – Ustavitev postopka“
V zadevi C‑522/18,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče, Poljska) z odločbo z dne 2. avgusta 2018, ki je prispela na Sodišče 9. avgusta 2018, v postopku
DŚ
proti
Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle,
ob udeležbi
Prokuratura Krajowa,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi A. Prechal (poročevalka), predsednica senata, L. S. Rossi, sodnica, J. Malenovský, F. Biltgen in N. Wahl, sodniki,
generalni pravobranilec: E. Tanchev,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
–        za belgijsko vlado M. Jacobs, L. Van den Broeck in C. Pochet, agentke,
–        za dansko vlado J. Nymann-Lindegren in M. Wolff, agenta,
–        za latvijsko vlado I. Kucina in V. Soņeca, agentki,
–        za nizozemsko vlado M. K. Bulterman in C. S. Schillemans, agentki,
–        za Evropsko komisijo A. Stobiecka-Kuik, D. Martin in H. Krämer, agenti,
–        za Nadzorni organ EFTA C. Zatschler, J. S. Watson, I. O. Vilhjálmsdóttir in C. Howdle, agenti,
po opredelitvi generalnega pravobranilca
sprejema naslednji
Sklep
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2, člena 4(3), tretji pododstavek, in člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, člena 267 PDEU, členov 21 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) ter Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79).
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med osebo DŚ in Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle (inštitut za socialna zavarovanja, agencija v Jasłu, Poljska) (v nadaljevanju: inštitut za socialna zavarovanja) v zvezi z vključitvijo osebe DŚ v poljski sistem socialnih zavarovanj.
Pravni okvir
3        S členom 30 ustawa o Sądzie Najwyższym (zakon o vrhovnem sodišču) z dne 23. novembra 2002 (v nadaljevanju: zakon o vrhovnem sodišču iz leta 2002) je bila upokojitvena starost za sodnike Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče, Poljska) določena na 70 let.
4        Predsednik Republike Poljske (v nadaljevanju: predsednik Republike) je 20. decembra 2017 podpisal ustawa o Sądzie Najwyższym (zakon o vrhovnem sodišču) z dne 8. decembra 2017 (Dz. U. 2018, pozicija 5, v nadaljevanju: novi zakon o vrhovnem sodišču), ki je začel veljati 3. aprila 2018. Ta zakon je bil nato večkrat spremenjen.
5        Člen 37 novega zakona o vrhovnem sodišču določa:
„1.      Sodniki [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] se upokojijo, ko dopolnijo starost 65 let, razen če največ dvanajst mesecev in najmanj šest mesecev pred dopolnitvijo [65. leta] starosti predložijo izjavo, v kateri navedejo, da želijo še naprej opravljati svojo funkcijo, in potrdilo, sestavljeno v skladu s pogoji, ki veljajo za sodniške kandidate, da jim njihovo zdravstveno stanje omogoča opravljanje sodniške funkcije, ter če [predsednik Republike] izda dovoljenje za njihovo nadaljnje opravljanje funkcije sodnika na [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)].
1a.      Preden [predsednik Republike] izda to dovoljenje, se posvetuje z nacionalnim sodnim svetom. Nacionalni sodni svet posreduje [predsedniku Republike] mnenje v 30 dneh od dne, ko ga je ta pozval, naj to stori. Če nacionalni sodni svet v roku iz drugega stavka mnenja ne posreduje, se šteje, da je izdal pozitivno mnenje.
[…]
3.      [Predsednik Republike] lahko dovoljenje, da sodnik [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] še naprej opravlja svojo funkcijo, izda v treh mesecih od prejema mnenja nacionalnega sodnega sveta iz odstavka 1a ali v treh mesecih po izteku roka za predložitev tega mnenja. Če v roku iz prvega stavka dovoljenje ni izdano, to pomeni, da se sodnik upokoji, ko dopolni starost 65 let. […]
4.      Dovoljenje iz odstavka 1 se izda za tri leta in se lahko enkrat podaljša. […]“
6        Člen 111 novega zakona o vrhovnem sodišču določa:
„1.      Sodniki [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], ki so na dan začetka veljavnosti tega zakona že dopolnili starost 65 let ali ki bodo dopolnili to starost v treh mesecih od istega dne, se upokojijo prvi dan po poteku tega trimesečnega roka, razen če v enem mesecu od datuma začetka veljavnosti tega zakona predložijo izjavo in potrdilo iz člena 37(1) in če [predsednik Republike] izda dovoljenje za njihovo nadaljnje opravljanje funkcije sodnika na [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)]. Smiselno se uporabljajo določbe člena 37, od (2) do (4).
1a.      Sodniki [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], ki bodo dopolnili starost 65 let po poteku trimesečnega roka, vendar v 12 mesecih od datuma začetka veljavnosti tega zakona, se upokojijo 12 mesecev po datumu začetka veljavnosti tega zakona, razen če v tem obdobju predložijo izjavo in potrdilo iz člena 37(1) ter če [predsednik Republike] izda dovoljenje za njihovo nadaljnje opravljanje funkcije sodnika na [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)]. Smiselno se uporabljajo določbe člena 37, od (1a) do (4).“
7        Ta odstavek 1a je bil v člen 111 novega zakona o vrhovnem sodišču vstavljen zaradi upoštevanja položaja enega od sodnikov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ki zaradi prvotno določenih prehodnih določb ne bi imel možnosti, da v zakonitem roku predloži izjavo, v kateri bi navedel, da želi še naprej opravljati svojo funkcijo, potem ko bo dosegel novo upokojitveno starost.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
8        Inštitut za socialna zavarovanja je 14. oktobra 2015 sprejel odločbo v zvezi z vključenostjo osebe DŚ v poljski sistem socialnih zavarovanj. Ta odločba je bila razglašena za nično s sodbo Sąd Apelacyjny, Wydział Pracy i Ubezpieczeń Społecznych w Rzeszowie (višje sodišče v Rzeszówu, oddelek za delovne spore in zadeve s področja socialnega zavarovanja, Poljska) z dne 23. marca 2018. To sodišče je menilo, da inštitut za socialna zavarovanja v navedeni odločbi ni upošteval, da je odločbo pokojninskega organa države članice, ki ni Republika Poljska, v kateri je bilo ugotovljeno, da zadevna oseba ni vključena v sistem socialnih zavarovanj te druge države članice, in ki je bila med drugim uporabljena kot podlaga za dogovor med organoma v smislu člena 16 Uredbe (ES) št. 987/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL 2009, L 284, str. 1), sodišče navedene druge države članice med tem razglasilo za nično.
9        Običajna sestava Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), pri kateri je inštitut za socialna zavarovanja vložil pritožbo zoper to sodbo, je odločila, da razširjeni sestavi tega sodišča predloži pravno vprašanje, da bi se ugotovilo, ali to neupoštevanje razglasitve ničnosti s strani sodišča druge države članice pomeni, da „zadeva po vsebini ni bila obravnavana“ v smislu člena 386(4) v povezavi s členom 47714a kodeks postępowania cywilnego (zakon o pravdnem postopku).
10      V začetni fazi preučitve tega vprašanja je navedena razširjena sestava Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) ugotovila, da določbe novega zakona o vrhovnem sodišču vplivajo na trajanje opravljanja funkcije dveh njenih članov.
11      V zvezi s tem predložitveno sodišče ugotavlja, da je eden od zadevnih dveh sodnikov, ki je pred začetkom veljavnosti novega zakona o vrhovnem sodišču dopolnil 65 let, maja 2018 predložil izjavo, v kateri je navedel, da želi funkcijo še naprej opravljati do 70. leta, to je do upokojitvene starosti, ki velja v skladu z zakonom o vrhovnem sodišču iz leta 2002. Čeprav ta izjava ni izjava iz člena 37 in člena 111(1) novega zakona o vrhovnem sodišču, je predsednik Republike začel postopek izdaje morebitnega dovoljenja za ohranitev zadevnega sodnika na njegovi funkciji, ki je predviden v navedenih določbah. Navedeni postopek je na datum sprejetja predložitvenega sklepa še potekal.
12      Glede drugega sodnika predložitveno sodišče navaja, da je 65 let dopolnil po začetku veljavnosti novega zakona o vrhovnem sodišču in da gre za sodnika, za katerega je bil člen 111(1a) tega zakona posebej sprejet. Poudarja, da se bo zaradi te določbe ta sodnik upokojil 3. aprila 2019, razen če pred tem datumom predloži izjavo, v kateri navede, da želi še naprej opravljati svojo funkcijo, in predsednik Republike prav tako pred tem datumom da soglasje, da zadevna oseba ostane na svojem položaju.
13      V tem okviru predložitveno sodišče dvomi o tem, ali so določbe člena 37 in člena 111(1) in (1a) novega zakona o vrhovnem sodišču (v nadaljevanju: sporne nacionalne določbe) skladne z različnimi določbami prava Unije, navedenimi v točki 1 tega sklepa. V zvezi s tem navedeno sodišče natančneje meni, da se pri znižanju upokojitvene starosti sodnikov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) ne upošteva na eni strani načelo nezamenljivosti sodnikov in na drugi strani prepoved diskriminacije na podlagi starosti na področju zaposlovanja. Poleg tega naj bi bilo dejstvo, da je vsaka možnost nadaljnjega opravljanja funkcije sodnikov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) po dopolnjeni na novo določeni običajni upokojitveni starosti odvisna od odločitve predsednika Republike, sprejete po prostem preudarku, nezdružljivo z načelom neodvisnosti sodnikov, saj bi se zaradi tega lahko nanje izvajali zunanji pritiski.
14      Poleg tega in če bi bile kršitve prava Unije, omenjene v prejšnji točki, dokazane, želi predložitveno sodišče izvedeti, ali lahko utemeljeno zavrne uporabo spornih nacionalnih določb.
15      Pojasnila Sodišča naj bi bila potrebna, da bi se predložitvenemu sodišču omogočilo, da odloči o predhodnih vprašanjih, ki so mu postavljena v zvezi z zmožnostjo sodnikov, ki ga sestavljajo, da še naprej opravljajo svoje sodne funkcije in odločijo o sporu o glavni stvari ali vseh drugih zadevah, v katerih bi zasedali, ob upoštevanju zahtev, ki izhajajo iz določb prava Unije, navedenih v točki 1 tega sklepa.
16      V teh okoliščinah je Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 4(3), tretji pododstavek, PEU, členom 2 PEU ter členom 267, tretji odstavek, PDEU in členom 47 [Listine] razlagati tako, da je načelo nezamenljivosti sodnikov, ki je del načel učinkovitega sodnega varstva in pravne države, kršeno, če nacionalni zakonodajalec zniža starost za upokojitev (upokojitvena starost) sodnikov sodišča zadnje stopnje države članice (na primer s 70 na 65 let) in če se nova, znižana upokojitvena starost uporablja za dejavne sodnike, ne da bi se lahko zadevni sodnik sam odločil za znižano upokojitveno starost?
2.      Ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 4(3), tretji pododstavek, PEU, členom 2 PEU ter členom 267, tretji odstavek, PDEU in členom 47 Listine razlagati tako, da sta načelo pravne države in stopnja neodvisnosti, ki sta potrebna za zagotovitev učinkovitega sodnega varstva v zadevah, ki vključujejo pravo Unije, kršena, če je nacionalni zakonodajalec s kršitvijo načela nezamenljivosti sodnikov znižal običajno starost, do katere lahko sodnik sodišča zadnje stopnje države članice zaseda mesto sodnika, s 70 na 65 let, tako da je določil, da je možnost ohranitve zaposlitve odvisna od soglasja organa izvršilne oblasti, danega po prostem preudarku?
3.      Ali je treba člen 2 Direktive [2000/78] v povezavi s členom 6(1) te direktive razlagati tako, da znižanje starosti za upokojitev (upokojitvena starost) sodnikov sodišča zadnje stopnje države članice in določitev, da je možnost sedanjega sodnika tega sodišča, ki je dopolnil novo, znižano upokojitveno starost, da ostane zaposlen, odvisna od soglasja organa izvršilne oblasti, pomenita diskriminacijo na podlagi starosti?
4.      Ali je treba člene 2, 9 in 11 Direktive 2000/78 v povezavi s členoma 21 in 47 Listine razlagati tako, da če so sodniki sodišča zadnje stopnje države članice zaradi znižanja starosti za upokojitev (upokojitvena starost) s prejšnjih 70 let na 65 let diskriminirani na podlagi starosti, mora to sodišče – kadar razsoja o neki zadevi v senatu, v katerem odloča sodnik, ki ga zadevajo posledice teh diskriminatornih nacionalnih določb in ki ni izrazil želje, da izkoristi novo upokojitveno starost – pri odločanju o predhodnem vprašanju o sestavi sodišča zavrniti uporabo nacionalnih določb, ki so v nasprotju z Direktivo 2000/78 in členom 21 Listine, in še naprej odločati ob udeležbi tega sodnika, kadar je ta pristop edini učinkovit način za zagotovitev učinkovitega sodnega varstva pravic sodnikov na podlagi pravnega reda Unije?
5.      Ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 4(3), tretji pododstavek, PEU in členom 2 PEU, členom 267 PDEU ter členom 47 Listine razlagati tako, da je treba pravno državo šteti za tako temeljno vrednoto Evropske unije, da mora v zvezi s samostojnostjo in neodvisnostjo sodišč in njihovih sodnikov nacionalno sodišče v primeru pomislekov o skladnosti nacionalnih določb, s katerimi se starost za upokojitev (upokojitvena starost) sodnikov zniža, kot je opisano v prvih dveh vprašanjih, s to vrednoto in z načelom učinkovitega sodnega varstva, ki iz nje izhaja, imeti možnost, da po uradni dolžnosti zadrži uporabo nacionalnih določb, ki povzročajo pomisleke glede načela nezamenljivosti sodnikov v razmerju do vseh sodnikov, ki spadajo na področje uporabe teh določb?“
17      Predložitveno sodišče je 17. oktobra 2018 Sodišču poslalo sklep z dne 16. oktobra 2018, v katerem je navedeno nacionalno sodišče ugotovilo nedopustnost umika pritožbe v postopku v glavni stvari, za kar se je med tem odločil inštitut za socialna zavarovanja. Iz navedb v tem sklepu je razvidno, da je bila ta odločitev sprejeta na podlagi določb nacionalnega procesnega prava, iz katerih izhaja, da je treba umik pritožbe s strani organa, kot je inštitut za socialna zavarovanja, v zadevi, povezani z delovnim pravom ali pravom socialnih zavarovanj, razglasiti za nedopusten, kadar – kot v obravnavani zadevi – na eni strani posega v legitimne interese delavca ali zavarovanca ter je na drugi strani v nasprotju z moralnimi načeli in splošnim interesom in pomeni zlorabo pooblastila. Glede na te navedbe, ki so bile podane po vložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču, naj bi bila navedena pritožba poleg tega umaknjena v nasprotju z obveznostjo lojalnega sodelovanja, ki izhaja iz člena 4(3) PEU. Na podlagi navedenega sklepa je predložitveno sodišče obvestilo Sodišče, da vztraja pri predlogu za sprejetje predhodne odločbe v tej zadevi.
Sprejetje zakona z dne 21. novembra 2018
18      1. januarja 2019 je začel veljati ustawa o zmianie ustawy o Sądzie Nawyższym (zakon o spremembi zakona o vrhovnem sodišču) z dne 21. novembra 2018 (Dz. U. 2018, pozicija 2507, v nadaljevanju: zakon z dne 21. novembra 2018).
19      Iz člena 1 zakona z dne 21. novembra 2018 izhaja, da se člen 37, od (1a) do (4), in člen 111(1) in (1a) novega zakona o vrhovnem sodišču razveljavita ter da se člen 37(1) tega zakona spremeni tako, da se „[s]odniki [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] upokojijo pri starosti 65 let“. Vendar pa je v navedenem zakonu pojasnjeno, da se zadnjenavedena določba uporablja samo za sodnike Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ki so to funkcijo nastopili po 1. januarju 2019. Za sodnike Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ki so funkcijo nastopili pred tem datumom, pa se znova uporablja določba, ki je veljala pred začetkom veljavnosti novega zakona o vrhovnem sodišču, in sicer člen 30 zakona o vrhovnem sodišču iz leta 2002, ki kot upokojitveno starost za sodnike Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) določa 70 let.
20      Poleg tega člen 2(1) zakona z dne 21. novembra 2018 določa, da se „[o]d začetka veljavnosti tega zakona […] vsak sodnik [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] […], ki se je upokojil na podlagi člena 37, od (1) do (4), ali člena 111(1) ali (1a) [novega zakona o vrhovnem sodišču], vrne na funkcijo, ki jo je opravljal na datum začetka veljavnosti [zadnjenavedenega zakona]. Za opravljanje funkcij sodnika [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] […] se šteje, da se je nadaljevalo brez prekinitve.“
Ustavitev postopka
21      Predložitveno sodišče je na vprašanje Sodišča, ali glede na začetek veljavnosti zakona z dne 21. novembra 2018 meni, da je odgovor na vprašanja za predhodno odločanje še vedno potreben, da bi lahko izdalo sodbo v postopku v glavni stvari, odgovorilo pritrdilno.
22      Glede tega je navedeno sodišče med drugim omenilo temeljni pomen, ki ga bodo navedena vprašanja imela za ohranitev Unije kot skupnosti prava, okoliščino, da so bila ta vprašanja postavljena, ko so sporne nacionalne določbe še veljale, dejstvo, da zakon z dne 21. novembra 2018, ki je bil sprejet zaradi izvršitve sklepa z dne 17. decembra 2018, Komisija/Poljska (C‑619/18 R, EU:C:2018:1021), s katerim je Sodišče odredilo začasno zadržanje izvrševanja navedenih nacionalnih določb, ni dokončen, in okoliščino, da učinki teh nacionalnih določb niso bili odpravljeni ex tunc. V teh okoliščinah naj bi bil odgovor na vprašanja za predhodno odločanje še vedno potreben zaradi pojasnitve statusa sodnikov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ki so jih prizadele sporne nacionalne določbe. Medtem ko naj bi zakon z dne 21. novembra 2018 temeljil na premisi, da so se nekateri od teh sodnikov upokojili na podlagi spornih nacionalnih določb in so se zdaj vrnili na Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), naj bi vprašanja za predhodno odločanje namreč temeljila na predpostavki, da se zadevni sodniki niso nikoli upokojili, ker se navedene nacionalne določbe ne bi smele uporabljati, tako da lahko predložitveno sodišče, kot je zdaj sestavljeno, in splošneje vsi sodniki Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ki so navedli, da želijo še naprej opravljati svojo funkcijo po dopolnjenem 65. letu, še naprej izdajajo odločbe.
23      Predložitveno sodišče vseeno pojasnjuje, da ker sodniku iz točke 12 tega sklepa ne grozi več, da ne bi izpolnjeval pogojev o neodvisnosti sodnikov, bi v resnici odgovor na postavljena vprašanja ostal potreben v zvezi s sodniki, ki so 65 let dopolnili pred začetkom veljavnosti zakona z dne 21. novembra 2018, in torej zlasti v zvezi s sodnikom iz točke 11 tega sklepa.
24      Na prvem mestu, glede pomena postavljenih vprašanj je treba poudariti, da ga res ni mogoče izpodbijati. Poleg tega je bil poudarjen že v točki 15 sklepa predsednika Sodišča z dne 13. novembra 2018, Zakład Ubezpieczeń Społecznych (C‑522/18, neobjavljen, EU:C:2018:909), v katerem je ta odločil, da se ta zadeva obravnava po hitrem postopku.
25      Poleg tega je treba ugotoviti, da je Sodišče v sodbi z dne 24. junija 2019, Komisija/Poljska (Neodvisnost vrhovnega sodišča) (C‑619/18, EU:C:2019:531), izdani po vložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe v obravnavani zadevi, odločilo, da Republika Poljska na eni strani s tem, da je določila uporabo ukrepa, s katerim se zniža upokojitvena starost sodnikov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), za sodnike na položaju, ki so bili za sodnike tega sodišča imenovani pred 3. aprilom 2018, in na drugi strani s tem, da je predsedniku Republike podelila pristojnost, da po prostem preudarku podaljša aktivni mandat sodnikov navedenega sodišča po dopolnitvi na novo določene upokojitvene starosti, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU.
26      Ob teh pojasnilih je vseeno treba poudariti, da okoliščina, da so vprašanja za predhodno odločanje posebej pomembna, sama po sebi ne more biti dovolj za utemeljitev, da mora Sodišče nanje odgovoriti.
27      Na drugem mestu, v zvezi s tem je treba namreč opozoriti, da je, kot izhaja iz ustaljene sodne prakse Sodišča, postopek, uveden s členom 267 PDEU, instrument sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, s katerim prvo zagotavlja drugim razlago prava Unije, ki jo potrebujejo za rešitev obravnavanih sporov (sodba z dne 19. decembra 2013, Fish Legal in Shirley, C‑279/12, EU:C:2013:853, točka 29 in navedena sodna praksa). Postopek predhodnega odločanja predpostavlja, da mora predložitveno sodišče v okviru spora, ki poteka pred njim, izdati odločbo, v kateri bo mogoče upoštevati predhodno odločbo Sodišča (glej v tem smislu sodbi z dne 27. junija 2013, Di Donna, C‑492/11, EU:C:2013:428, točka 26, in z dne 24. oktobra 2013, Stoilov i Ko, C‑180/12, EU:C:2013:693, točka 44, ter sklep z dne 3. marca 2016, Euro Bank, C‑537/15, neobjavljen, EU:C:2016:143, točka 32 in navedena sodna praksa).
28      Tako razlog za obstoj predloga za sprejetje predhodne odločbe ni oblikovanje posvetovalnih mnenj o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih, temveč dejanska potreba po učinkoviti rešitvi spora (sodba z dne 10. decembra 2018, Wightman in drugi, C‑621/18, EU:C:2018:999, točka 28 in navedena sodna praksa). Če se izkaže, da zastavljeno vprašanje očitno ni več upoštevno za rešitev tega spora, mora Sodišče ugotoviti, da o njem ni treba odločati (sodba z dne 19. novembra 2019, A. K. in drugi (Neodvisnost disciplinskega senata vrhovnega sodišča), C‑585/18, C‑624/18 in C‑625/18, EU:C:2019:982, točka 70 in navedena sodna praksa).
29      V obravnavani zadevi je treba spomniti, da sta bila po vložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) v tej zadevi zaporedoma izdana sklep podpredsednice Sodišča z dne 19. oktobra 2018, Komisija/Poljska (C‑619/18 R, neobjavljen, EU:C:2018:852), in sklep z dne 17. decembra 2018, Komisija/Poljska (C‑619/18 R, EU:C:2018:1021), v katerih je bilo Republiki Poljski med drugim odrejeno, naj na eni strani začasno zadrži izvrševanje določb člena 37, od (1) do (4), in člena 111(1) in (1a) novega zakona o vrhovnem sodišču ter vseh ukrepov, sprejetih na podlagi teh določb, ter na drugi strani sprejme vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da lahko sodniki Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), na katere se nanašajo navedene določbe, še naprej opravljajo svojo funkcijo na položaju, na katerem so bili 3. aprila 2018, ko je začel veljati novi zakon o vrhovnem sodišču, hkrati pa uživajo isti status in iste pravice ter so deležni istih delovnih pogojev kot do 3. aprila 2018.
30      Po izdaji navedenih sklepov je predsednik Republike 17. decembra 2018 podpisal zakon z dne 21. novembra 2018, ki je bil objavljen v Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej, preden je začel veljati 1. januarja 2019.
31      Kot pa je razvidno iz pojasnil v točkah 19 in 20 tega sklepa, so bile z zakonom z dne 21. novembra 2018 sporne nacionalne določbe razveljavljene v delu, v katerem so na eni strani določale uporabo upokojitvene starosti sodnikov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ki je bila na novo določena na 65 let, za sodnike na položaju, ki so bili imenovani pred 3. aprilom 2018, in na drugi strani predsedniku Republike podelile pristojnost, da po prostem preudarku podaljša aktivni mandat sodnikov navedenega sodišča po dopolnitvi na novo določene upokojitvene starosti. Iz navedenih pojasnil je razvidno tudi, da se na podlagi zakona z dne 21. novembra 2018 vsak sodnik Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ki se je upokojil na podlagi tako razveljavljenih določb novega zakona o vrhovnem sodišču, vrne na funkcijo, ki jo je opravljal ob začetku veljavnosti zadnjenavedenega zakona, in opravlja sodniško funkcijo na navedenem sodišču do 70. leta, to je upokojitvene starosti, kot je pred začetkom veljavnosti novega zakona o vrhovnem sodišču veljala na podlagi zakona o vrhovnem sodišču iz leta 2002.
32      V teh okoliščinah je očitno, da nič več ne nasprotuje temu, da sodniki sestave, ki je pri Sodišču vložila ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, v prihodnje lahko še naprej opravljajo svojo sodniško funkcijo na Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) in torej na predložitvenem sodišču do dopolnjenega 70. leta, ne da bi se nanje nanašal ukrep znižanja upokojitvene starosti na 65 let ali mehanizem, s katerim je bila predsedniku Republike podeljena pristojnost, da po prostem preudarku podaljša njihov aktivni mandat po dopolnitvi običajne upokojitvene starosti.
33      Tako so zaradi začetka veljavnosti zakona z dne 21. novembra 2018 vprašanja za predhodno odločanje, ki so bila Sodišču predložena z vidika odločbe, ki bi jo moralo predložitveno sodišče izdati v zadevi, ki poteka pred njim, postala brezpredmetna (glej po analogiji sodbo z dne 27. junija 2013, Di Donna, C‑492/11, EU:C:2013:428, točke od 27 do 31, in sklep z dne 3. marca 2016, Euro Bank, C‑537/15, neobjavljen, EU:C:2016:143, točke od 33 do 35).
34      Z navedenega vidika so bila ta vprašanja namreč utemeljena s potrebo po pojasnitvi predhodnega procesnega vprašanja v zvezi s sestavo predložitvenega sodišča in možnostjo, da to še naprej zaseda – zaradi in ob upoštevanju prava Unije – ob udeležbi obeh sodnikov iz točk 11 in 12 tega sklepa, da bi odločilo o sporu o glavni stvari. Ker pa se navedeno predhodno vprašanje v okviru spora o glavni stvari ne postavlja več, predložitvenemu sodišču v odločbi, ki jo mora izdati v navedenem sporu, ne bo treba več upoštevati odgovora, ki bi ga Sodišče lahko dalo na postavljena vprašanja (glej po analogiji sodbo z dne 24. oktobra 2013, Stoilov i Ko, C‑180/12, EU:C:2013:693, točka 44).
35      Glede na vse navedeno je treba ugotoviti, da Sodišču ni več treba odločiti o tem predlogu za sprejetje predhodne odločbe.
Stroški
36      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) sklenilo:
Postopek v zvezi s predlogom za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče, Poljska) z odločbo z dne 2. avgusta 2018 v zadevi C‑522/18, se ustavi.
Podpisi
*      Jezik postopka: poljščina