62018CC0513
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MACIEJA SZPUNARJA,
predstavljeni 12. septembra 2019 (
1
)
Zadeva C‑513/18
Autoservizi Giordano Società cooperativa
proti
Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Commissione tributaria provinciale di Palermo (davčno sodišče pokrajine Palermo, Italija))
„Predhodno odločanje – Direktiva 2003/96/ES – Obdavčitev energentov in električne energije – Člen 7(2) in (3) – Možnost, da države članice določijo znižano trošarinsko stopnjo za plinsko olje za komercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo – Pojem ‚plinsko olje za komercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo‘ – Linijski ali izredni prevoz potnikov – Dejavnost dajanja avtobusa z voznikom v najem – Neposredni učinek“
I. Uvod
1.
Sodišče je v tem predlogu za sprejetje predhodne odločbe pozvano k razlagi člena 7 Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (
2
). V odstavku 1 navedene določbe so opredeljene najnižje ravni obdavčitve, ki se uporabljajo za pogonska goriva, v odstavku 2 pa je določeno, da lahko države članice v primeru izpolnitve nekaterih pogojev določijo razliko v obdavčitvi med plinskim oljem za komercialne namene in plinskim oljem za nekomercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, ter za ta namen v odstavku 3 opredeljen pojem „plinsko olje [za komercialne namene], ki se uporablja kot pogonsko gorivo“.
2.
Sodišče mora ugotoviti, ali lahko države članice na podlagi te določbe razlikujejo ne le med plinskim oljem za nekomercialne namene in plinskim oljem za komercialne namene, temveč tudi, glede tega zadnjega, med plinskim oljem, ki se uporablja pri linijskem prevozu potnikov, in plinskim oljem, ki se uporablja pri izrednem prevozu potnikov.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
3.
V uvodnih izjavah 3, 5, 9, 11, 15, 20, 24 in 28 Direktive 2003/96 je navedeno:
„(3)
Pravilno delovanje notranjega trga in doseganje ciljev drugih politik Skupnosti zahtevata določitev najnižje ravni obdavčitve na ravni Skupnosti za večino energentov, vključno z električno energijo, zemeljskim plinom in premogom.
[…]
(5)
Določitev ustreznih najnižjih ravni obdavčitve na ravni Skupnosti lahko omogoči zmanjšanje obstoječih razlik v nacionalnih ravneh obdavčitve.
[…]
(9)
Državam članicam je treba omogočiti potrebno prožnost pri določanju in izvajanju politik, ki so prilagojene okoliščinam v državi[.]
[…]
(11)
Davčna ureditev v zvezi z izvajanjem tega pravnega okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije je v pristojnosti vsake posamezne države članice. […]
[…]
(15)
Možnost uporabe diferenciranih nacionalnih davčnih stopenj za isti proizvod je bila dovoljena v določenih okoliščinah ali trajnih stanjih pod pogojem, da se upošteva najnižja raven obdavčitve Skupnosti in pravila notranjega trga in konkurence.
[…]
(20)
Države članice lahko po potrebi razlikujejo med komercialnim in nekomercialnim dizelskim gorivom. Države članice lahko to možnost uporabijo za zmanjšanje vrzeli med obdavčenjem nekomercialnega plinskega olja, ki se uporablja kot pogonsko gorivo[,] in motorn[ega] bencin[a].
[…]
(24)
Državam članicam je dovoljena uporaba nekaterih izjem ali nižjih ravni obdavčitve v primerih, kadar to ni škodljivo za pravilno delovanje notranjega trga in kadar to nima za posledico izkrivljanj[a] konkurence.
[…]
(28)
Nekatere oprostitve ali znižanja ravni obdavčitve se lahko izkažejo za nujne; predvsem zaradi odsotnosti močnejšega usklajevanja na ravni Skupnosti, zaradi nevarnosti izgube mednarodne konkurenčnosti ali zaradi socialnih ali okoljskih razlogov.“
4.
Člen 4(1) navedene direktive določa:
„Rav[ni] obdavčitve, ki jih države članice določijo za energente in električno energijo, naštete v členu 2, ne smejo biti nižje od najnižjih ravni obdavčitve, določenih s to direktivo.“
5.
Člen 7 navedene direktive določa:
„1.   S 1. januarjem 2004 in 1. januarjem 2010 se najnižje ravni obdavčitve za pogonska goriva določijo[,] kot je navedeno v Preglednici A Priloge I.
Najpozneje 1. januarja 2012[…] Svet po posvetovanju z Evropskim parlamentom na podlagi poročila in predloga [Evropske komisije] soglasno odloči o najnižjih davčnih stopnjah, ki veljajo za plinsko olje za nadaljnje obdobje, ki se začne s 1. januarjem 2013.
2.   Države članice lahko razlikujejo med komercialno in nekomercialno uporabo plinskega olja, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, če upoštevajo najnižje ravni Skupnosti in če stopnja za plinsko olje, ki se kot pogonsko gorivo uporablja v komercialne namene[,] ne pade pod nacionalno raven obdavčitve, ki je v veljavi 1. januarja 2003, ne upoštevajoč kakršna koli odstopanja za to uporabo, ki jih določa ta direktiva.
3.   ‚Plinsko olje [za komercialne namene], ki se uporablja kot pogonsko gorivo‘, pomeni plinsko olje, ki se uporablja kot pogonsko gorivo za naslednje namene:
(a)
prevoz blaga za najem ali plačilo ali za lasten račun z motornimi vozili ali tovornjaki s prikolico, namenjenimi izključno cestnemu prevozu blaga ter z najvišjo dovoljeno bruto skupno težo, ki ni manjša od 7,5 [t];
(b)
prevoz potnikov, bodisi linijski bodisi izredni, z motornimi vozili kategorije M2 ali M3, kakor jih določa Direktiva Sveta 70/156/EGS z dne 6. februarja 1970 o prilagajanju zakonodaje držav članic v zvezi s homologacijo motornih in priklopnih vozil[ (
3
)].
4.   Ne glede na določbe odstavka 2, države članice, ki uvedejo sistem dajatev za uporabo cest za motorna vozila ali tovornjake s prikolico, ki so izključno namenjeni cestnemu prevozu blaga, lahko uporabijo znižano davčno stopnjo za plinsko olje, ki ga uporabljajo navedena vozila, ki je nižja od nacionalne ravni obdavčitve, veljavne 1. januarja 2003, vse dokler skupna davčna obremenitev ostane v splošnem enaka, pod pogojem, da so upoštevane najnižje ravni obdavčitve Skupnosti in da je nacionalna raven obdavčitve za plinsko olje, ki se uporablja kot pogonsko sredstvo, uveljavljena 1. januarja 2003, najmanj dvakrat višja od najnižje ravni obdavčitve, ki je v uporabi 1. januarja 2004.“
B.
Italijansko pravo
6.
Člen 6 decreto legislativo n. 26 – Attuazione della direttiva 2003/96/CE che ristruttura il quadro comunitario per la tassazione dei prodotti energetici e dell’elettricità (zakonska uredba št. 26 o prenosu Direktive Sveta 2003/96/EGS z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije) (
4
) z dne 2. februarja 2007 določa trošarinsko stopnjo za plinsko olje, ki se uporablja kot pogonsko gorivo. Člen 24 decreto legislativo n. 504 – Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla produzione e sui consumi e relative sanzioni penali e amministrative (zakonska uredba št. 504 – enotno besedilo zakonskih določb o dajatvah na proizvodnjo in potrošnjo ter s tem povezanih kazenskih in upravnih sankcijah) (
5
) z dne 26. oktobra 1995 pod naslovom „Plinsko olje za komercialne namene“ prav tako določa:
„1.   Za plinsko olje za komercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, se uporablja trošarina po stopnji, predvideni za to uporabo v točki 4a v preglednici A, zajeti v prilogi k temu enotnemu besedilu.
2.   Plinsko olje za komercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, je plinsko olje, ki se uporablja v vozilih, razen vozil iz kategorije euro 2 ali nižje, ki jih uporablja lastnik ali se uporabljajo iz drugega naslova, ki zagotavlja, da so na voljo izključno za naslednje namene:
(a)
prevoz blaga z vozili z največjo dovoljeno skupno maso najmanj 7,5 [t], ki ga izvajajo:
[…]
(b)
prevoz potnikov, ki ga izvajajo:
(1)
lokalni javni subjekti ali lokalna javna podjetja, ki opravljajo dejavnost prevoza iz decreto legislativo n. 422 – Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59 [zakonska uredba št. 422 o prenosu funkcij in nalog na področju lokalnega javnega prevoza na dežele in lokalne skupnosti v skladu s členom 4(4) zakona št. 59 z dne 15. marca 1997 (
6
)] z dne 19. novembra 1997 in ustreznih deželnih izvedbenih zakonodaj;
(2)
podjetja, ki opravljajo meddeželne prevozne storitve v državni pristojnosti iz decreto legislativo n. 285 – Riordino dei servizi automobilistici interregionali di competenza statale [zakonska uredba št. 285 o reorganizaciji meddeželnih storitev javnega cestnega prevoza v državni pristojnosti (
7
)] z dne 21. novembra 2005;
(3)
podjetja, ki opravljajo prevozne storitve v deželni in lokalni pristojnosti iz zakonske uredbe št. 422 z dne 19. novembra 1997;
(4)
podjetja, ki opravljajo redne prevozne storitve v okviru Skupnosti iz Uredbe (ES) št. 1073/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 [o skupnih pravilih za dostop do mednarodnega trga avtobusnih prevozov in spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 (
8
)].
3.   Za plinsko olje za komercialne namene se šteje tudi plinsko olje za dejavnost prevoza potnikov, ki jo opravljajo javni subjekti ali podjetja, ki opravljajo javni prevoz oseb z žičniškimi napravami.
4.   Povračilo obremenitve zaradi višje trošarinske stopnje, ki se uporablja za plinsko olje za komercialne namene, je določeno v višini razlike med stopnjo trošarine na plinsko olje, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, iz Priloge I, in stopnjo iz odstavka 1 tega člena. Subjekti iz odstavkov 2 in 3 za zgoraj navedeno povračilo predložijo ustrezno izjavo pristojni izpostavi Agenzia delle dogane e dei monopoli [agencija za carine in monopole, Italija] do konca meseca po koledarskem tromesečju, v katerem je bilo porabljeno plinsko olje za komercialne namene.
[…]“.
III. Dejansko stanje, postopek in vprašanja za predhodno odločanje
7.
Družba Autoservizi Giordano Società cooperativa, tožeča stranka v postopku v glavni stvari, je podjetje, ki opravlja dejavnost prevoza potnikov z dajanjem avtobusa z voznikom v najem.
8.
Pri Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ufficio di Palermo (agencija za carine in monopole, izpostava v Palermu, Italija) je zahtevala znižano trošarinsko stopnjo za plinsko olje za komercialne namene iz člena 24 zakonske uredbe št. 504/1995 za tretje tromesečje leta 2017. Navedena zahteva je bila zavrnjena z odločbo, ki je bila tožeči stranki v postopku v glavni stvari vročena 1. decembra 2017, ker naj dejavnost dajanja avtobusa z voznikom v najem, ki jo opravlja, ne bi spadala v nobeno kategorijo prevoznih dejavnosti iz člena 24b zakonske uredbe št. 504/1995.
9.
Družba Autoservizi Giordano navedeno zavrnitev izpodbija na Commissione tributaria provinciale di Palermo (davčno sodišče pokrajine Palermo, Italija).
10.
V podporo svoji tožbi trdi, da ugodnost znižane stopnje izhaja iz neposredne uporabe člena 7 Direktive 2003/96 ter da je treba za samovoljno in nezakonito šteti omejitev, uvedeno s členom 24b zakonske uredbe št. 504/1995, ki ugodnost znižane stopnje priznava samo določenim subjektom, med katerimi niso podjetja, ki opravljajo dejavnost dajanja avtobusa z voznikom v najem.
11.
Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ufficio di Palermo (agencija za carine in monopole, izpostava v Palermu) nasprotno trdi, da se člen 7 Direktive 2003/96 ne uporablja neposredno, ker naj bi dajal državam članicam diskrecijsko pravico glede ugodnosti znižane trošarinske stopnje.
12.
Predložitveno sodišče navaja, da so bili v primeru takih zahtev, kot jo je vložila tožeča stranka v postopku v glavni stvari, v Italiji uporabljeni različni pristopi. Nekatera pokrajinska davčna sodišča so zavrnila uporabo člena 24b zakonske uredbe št. 504/1995, ker naj bi bilo področje uporabe navedene določbe bolj omejeno kot področje uporabe člena 7 Direktive 2003/96, drugo pokrajinsko sodišče pa je, nasprotno, uporabilo člen 24b zakonske uredbe št. 504/1995, ker je menilo, da možnost določitve znižanih stopenj spada v okvir diskrecijske pravice države članice.
13.
Predložitveno sodišče poudarja tudi, da se člen 7(3)(b) Direktive 2003/96 nanaša na „linijski ali izredni prevoz potnikov“, medtem ko člen 24b zakonske uredbe št. 504/1995 ugodnost znižane trošarinske stopnje za plinsko olje za komercialne namene priznava samo določenim podjetjem in s tem iz kroga upravičencev do znižane trošarinske stopnje za plinsko olje de facto izključuje podjetja, ki – tako kot tožeča stranka v postopku v glavni stvari – v sektorju zasebnega prevoza oseb opravljajo dejavnost dajanja avtobusov z voznikom v najem.
14.
Predložitveno sodišče tako navaja, da želi ugotoviti, ali se lahko zasebni subjekti za pridobitev ugodnosti znižane trošarinske stopnje in povračilo neupravičeno plačanih trošarin sklicujejo neposredno na člen 7 Direktive 2003/96. Poudarja tudi, da bi bilo glede na okoliščine primera težko šteti, da je italijansko pravo združljivo s to določbo.
15.
V teh okoliščinah je Commissione tributaria provinciale di Palermo (davčno sodišče pokrajine Palermo) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 7 Direktive [2003/96] razlagati tako, da na njegovo področje uporabe spadajo vsa podjetja in subjekti, javni ali zasebni, ki poslujejo v sektorju prevoza potnikov z avtobusom, vključno z dajanjem avtobusa z voznikom v najem, in da navedena določba nasprotuje nacionalni zakonodaji o izvajanju [navedene] direktive v delu, v katerem med subjekte, ki uporabljajo plinsko olje, ki se uporablja v komercialne namene, ne vključuje tistih, ki opravljajo dejavnost dajanja avtobusa z voznikom v najem?
2.
Ali določba, ki v okvir plinskega olja, ki se uporablja v komercialne namene, vključuje tudi plinsko olje, namenjeno „izrednemu prevozu potnikov“, zaradi diskrecijske pravice, priznane državam članicam, na katero se nanaša člen 7(2) Direktive [2003/96], nima neposrednega učinka in ni brezpogojna?
3.
Ali je člen 7 Direktive[2003/96] z vsebinskega vidika po eni strani dovolj podroben in po drugi dovolj brezpogojen, da se posameznik lahko nanj neposredno sklicuje v sporu z organi države članice?“
IV. Analiza
A.
Prvo vprašanje za predhodno odločanje
16.
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje Sodišče o razlagi člena 7 Direktive 2003/96, da bi ugotovilo, po eni strani, ali se navedena določba uporablja za vsa podjetja in zasebne ali javne subjekte, ki opravljajo dejavnost prevoza potnikov, in, po drugi strani, ali nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki v pojem „plinsko olje za komercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo“, ne vključuje plinskega olja, ki se uporablja za izredni prevoz potnikov.
17.
V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 7(2) Direktive 2003/96 državam članicam dovoljuje, da na področju trošarinskih stopenj uvedejo razlikovanje med komercialno uporabo in nekomercialno uporabo plinskega olja, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, pri čemer državam članicam, ki to razlikovanje uporabijo, nalaga, da po eni strani ne smejo odstopati od najnižjih ravni obdavčitve, določenih z navedeno direktivo, in da po drugi strani ne smejo določiti stopnje za plinsko olje za komercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, ki bi bila nižja od nacionalne ravni obdavčitve, v veljavi 1. januarja 2003.
18.
Zakonodajalec Unije je v členu 7(3) Direktive 2003/96 opredelil „plinsko olje [za komercialne namene], ki se uporablja kot pogonsko gorivo“, na podlagi namenov, za katere se plinsko olje uporablja. Iz tega izhaja, da je plinsko olje za komercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, plinsko olje, ki se uporablja za prevoz blaga za najem ali plačilo ali za lasten račun z določenimi vozili, in plinsko olje, ki se uporablja za linijski ali izredni prevoz potnikov z določenimi vozili.
19.
Sodišče je torej po eni strani pozvano, naj opredeli področje uporabe člena 7(2) Direktive 2003/96, da se ugotovi, ali se ta določba uporablja za podjetje, kot je to iz postopka v glavni stvari, in sicer zasebno podjetje, ki opravlja dejavnost v sektorju prevoza oseb z avtobusom s storitvami dajanja avtobusa z voznikom v najem (
9
).
20.
Po drugi strani želi predložitveno sodišče izvedeti, ali lahko države članice na podlagi možnosti, ki jo imajo v skladu s členom 7(2) Direktive 2003/96, da razlikujejo med plinskim oljem za komercialne namene in plinskim oljem za nekomercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, tudi na področju prevoza potnikov odobrijo znižano trošarinsko stopnjo za plinsko olje, ki se uporablja pri linijskem prevozu potnikov, ne da bi to isto znižano stopnjo odobrile za plinsko olje za izredni prevoz potnikov (
10
).
21.
Na prvem mestu, glede področja uporabe člena 7(2) Direktive 2003/96 se zakonodajalec Unije, kot je upravičeno poudarila Komisija, pri opredelitvi pojma „plinsko olje za komercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo“, ni skliceval na javno ali zasebno naravo subjektov, ki uporabljajo plinsko olje, temveč na namene, za katere se plinsko olje uporablja, in sicer prevoz blaga in potnikov z določenimi vozili.
22.
Zato se lahko po mojem mnenju člen 7(2) Direktive 2003/96 na področju prevoza potnikov uporablja tako za javne kot za zasebne subjekte, kot je tožeča stranka v postopku v glavni stvari, vendar pod pogojem, da se plinsko olje v skladu s členom 7(3) navedene direktive uporablja v okviru dejavnosti prevoza blaga ali potnikov.
23.
Na drugem mestu, glede možnosti, da države članice na področju prevoza potnikov odobrijo znižano trošarinsko stopnjo za plinsko olje, ki se uporablja pri linijskem prevozu potnikov, ne da bi to isto znižano stopnjo odobrile za plinsko olje za izredni prevoz potnikov, ob upoštevanju besedila, konteksta in ciljev člena 7 Direktive 2003/96 (
11
) menim, da taka možnost izhaja iz te določbe.
24.
Besedilo člena 7(3)(b) Direktive 2003/96 tako vsebuje navedbe v tem smislu, saj je zakonodajalec Unije pri opredelitvi prevoza potnikov uporabil priredni veznik „bodisi“ („ou“) (
12
), ki načeloma pomeni alternativo (
13
).
25.
Na prvi pogled se zato zdi, da iz besedila navedene določbe izhaja, da se pri prevozu potnikov plinsko olje za komercialne namene z znižano trošarinsko stopnjo lahko uporablja za linijski prevoz ali za izredni prevoz potnikov ter da imajo zato države članice v zvezi s tem diskrecijsko pravico.
26.
Kljub temu se strinjam s Komisijo, da besedilo člena 7(3) Direktive 2003/96 ni povsem nedvoumno, saj lahko veznik „bodisi“ („ou“) prav tako izraža ne alternativo, temveč dodajanje ali kumulacijo.
27.
Ker lahko ta veznik z jezikovnega vidika pomeni alternativo ali kumulacijo, ga je treba razumeti glede na kontekst, v katerem se uporablja, in glede na cilje zadevnega akta. (
14
)
28.
Po mojem mnenju iz sistematike in ciljev Direktive 2003/96 izhaja, da se lahko države članice v skladu s členom 7(2) in (3) tega besedila odločijo, da znižano trošarinsko stopnjo odobrijo samo za plinsko olje, ki se uporablja za linijski prevoz potnikov.
29.
V zvezi s tem ni odveč že na začetku spomniti, da je zakonodajalec Unije s sprejetjem Direktive 2003/96 nameraval doseči uskladitev pravil o obdavčitvi energentov in električne energije, ki ni izčrpna, temveč minimalna (
15
). Natančneje, za preprečevanje izkrivljanj konkurence ali zaščitniških ali diskriminatornih notranjih davkov (
16
) Direktiva 2003/96 določa minimalne ravni obdavčitve, vendar daje državam članicam proste roke pri določitvi višjih stopenj.
30.
V tem okviru je treba poudariti tudi, da je več določb navedene direktive še zlasti upoštevnih za opredelitev diskrecijske pravice, ki jo imajo države članice.
31.
Tako poleg člena 7(2) tudi členi 5, 14, 15, 16, 17 in 19 navedene direktive določajo možnost, da države članice uvedejo različne stopnje obdavčitve, oprostitve ali davčna znižanja trošarin (
17
).
32.
V povezavi z uvodnimi izjavami 10, 15, 24 in 28 Direktive 2003/96 (
18
) navedene določbe kažejo, da zakonodajalec Unije ni zanemaril dejstva, da so trošarine zelo pomembne za države članice, ker so vzvod za spodbujanje in financiranje določenih javnih politik.
33.
Zato po mojem mnenju iz sistematike Direktive 2003/96 izhaja, da ta zaradi nacionalnih vidikov ali posebnosti državam članicam pušča zelo velik manevrski prostor.
34.
Poleg tega to analizo potrjuje razlaga člena 17 Direktive 2003/96.
35.
V skladu s to določbo lahko države članice znižajo davke na porabo električne energije zlasti v korist podjetij, ki opravljajo energetsko intenzivno dejavnost, če se najnižje ravni obdavčitve, določene s to direktivo, v povprečju upoštevajo za vsako podjetje.
36.
Na vprašanje, ali člen 17(1) Direktive 2003/96 nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa znižanje davkov na porabo električne energije za podjetja, ki opravljajo energetsko intenzivno dejavnost zgolj v industrijskem sektorju, je Sodišče na podlagi besedila navedene določbe in glede na cilje navedene direktive odgovorilo, da po njegovem mnenju to ne drži (
19
).
37.
Če je Sodišče štelo, da lahko države članice „selektivno uporabijo“ (
20
) možnost odobritve davčnih znižanj v korist podjetij, ki opravljajo energetsko intenzivno dejavnost, ne vidim, zakaj bi bilo drugače pri znižani trošarinski stopnji iz člena 7(2) Direktive 2003/96.
38.
Tako kot s členom 17 Direktive 2003/96 je namreč s členom 7 navedenega besedila državam članicam priznana možnost – in ne obveznost – da uporabijo znižano trošarinsko stopnjo v korist določenih dejavnosti.
39.
Poleg tega naj v zvezi s cilji Direktive 2003/96 spomnim, da je imelo Sodišče po eni strani že priložnost poudariti, da je iz uvodnih izjav 9 in 11 navedene direktive razvidno, da imajo države članice določeno prožnost pri določanju in izvajanju politik, ki so prilagojene okoliščinam v državi, in da je za ureditev v zvezi z izvajanjem navedene direktive pristojna vsaka posamezna država članica (
21
).
40.
Po drugi strani je Sodišče poudarilo, da je cilj Direktive 2003/96, ki določa harmonizirano ureditev obdavčitve energentov in električne energije, kot izhaja iz njenih uvodnih izjav od 2 do 5 in 24, spodbujanje dobrega delovanja notranjega trga v energetskem sektorju, tako da se zlasti preprečijo izkrivljanja konkurence (
22
).
41.
Ker je zakonodajalec Unije v členu 7(2) Direktive 2003/96 izrecno zahteval, da je treba upoštevati minimalne ravni obdavčitve, priznavanje, da lahko države članice določijo znižano trošarinsko stopnjo za plinsko olje, ki se uporablja za linijski prevoz potnikov, ne da bi enako obravnavale plinsko olje, ki se uporablja za izredni prevoz potnikov, ne škodi temu cilju, pri tem pa jim omogoča izvajanje politik, prilagojenih njihovim nacionalnim posebnostim, zlasti na področju prevoza in dostopnosti območij.
42.
Preučitev ciljev Direktive 2003/96 torej podpira razlago, v skladu s katero lahko države članice v okviru možnosti, ki izhaja iz člena 7(2) navedene direktive, določijo različno obravnavanje med linijskim prevozom in izrednim prevozom potnikov, in sicer znižano trošarinsko stopnjo, odobreno samo za plinsko olje, ki se uporablja za linijski prevoz potnikov.
43.
Nazadnje, take razlage člena 7(2) in (3) Direktive 2003/96 ne ovrže razlog za obstoj člena 7 navedene direktive.
44.
Zdi se namreč, da je zakonodajalec Unije navedeno določbo uvedel (
23
), da bi državam članicam omogočil, da – glede trošarin – razlikujejo med plinskim oljem za komercialne namene in plinskim oljem za nekomercialne namene ter da zmanjšajo razliko v obdavčitvi med plinskim oljem za nekomercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, in motornim bencinom (
24
).
45.
Na podlagi vsega zgoraj navedenega sklepam, da je treba člen 7(2) in (3) Direktive 2003/96 razlagati tako, da navedena določba državam članicam dovoljuje, da na področju prevoza potnikov določijo znižano trošarinsko stopnjo za plinsko olje, ki se uporablja za linijski prevoz potnikov, ne da bi to isto znižano stopnjo odobrile za plinsko olje, ki se uporablja za izredni prevoz potnikov.
46.
Kljub temu se ta možnost ne bi smela uporabljati samovoljno in bi se morala po mojem mnenju uveljavljati ob spoštovanju načel prava Unije (
25
) in zlasti načela enakega obravnavanja (
26
).
47.
Po mojem mnenju je to tako pri italijanski zakonodaji, obravnavani v postopku v glavni stvari, saj v nasprotju s Komisijo menim, da imata linijski prevoz in izredni prevoz potnikov različne značilnosti in posebne potrebe, tako da lahko država članica znižano trošarinsko stopnjo odobri samo za plinsko olje, ki se uporablja za linijski prevoz potnikov.
48.
Medtem ko storitev linijskega prevoza potnikov po opredelitvi spada v okvir prevoza v določenih časovnih presledkih na določenih linijah, se storitev izrednega prevoza zagotavlja glede na posebne potrebe, ki jih mora prevoz zadovoljiti (
27
).
49.
Poleg tega je linijski prevoz potnikov sestavni del prometne politike, ker je na primer vključen v dostopnost območij.
50.
Na podlagi vsega zgoraj navedenega menim, da je treba na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 7(2) in (3) Direktive 2003/96 razlagati tako, da se po eni strani, pri prevozu potnikov, uporablja tako za javne kot za zasebne subjekte, vendar samo če ti subjekti v skladu s členom 7(3) navedene direktive opravljajo dejavnost prevoza potnikov, in da po drugi strani možnost, ki jo državam članicam daje člen 7(2) navedene direktive, državi članici dovoljuje, da na področju prevoza potnikov določi znižano trošarinsko stopnjo za plinsko olje, ki se uporablja za linijski prevoz potnikov, ne da bi enako obravnavala plinsko olje, ki se uporablja za izredni prevoz potnikov.
B.
Drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje
51.
Predložitveno sodišče z drugim in tretjim vprašanjem za predhodno odločanje, za kateri predlagam skupno obravnavanje, v bistvu Sodišče sprašuje o neposrednem učinku člena 7 Direktive 2003/96. Glede na odgovor, ki ga predlagam na prvo vprašanje za predhodno odločanje, se po mojem mnenju ni treba izreči o neposrednem učinku navedene določbe (
28
). Zato spodnje preudarke navajam samo podredno in zaradi izčrpnosti, če bi Sodišče drugače odgovorilo na prvo vprašanje za predhodno odločanje.
52.
Najprej naj poudarim, da če se država članica odloči, da ne bo uporabila možnosti iz člena 7(2) in (3) Direktive 2003/96, ta določba nima neposrednega učinka.
53.
Če bi država članica to možnost uporabila in nepravilno prenesla člen 7 Direktive 2003/96, opozarjam, da je po eni strani v skladu z ustaljeno sodno prakso določba dovolj natančna, da se lahko posameznik nanjo sklicuje in da jo uporabi sodišče, če določa obveznost z nedvoumnim besedilom, ter da je po drugi strani določba brezpogojna, če določa obveznost, ki ni povezana z nobenim pogojem niti – pri svoji izvedbi ali učinkih – podrejena uveljavitvi akta institucij Unije ali držav članic (
29
).
54.
V zvezi s prvim od teh pogojev je treba ugotoviti, da člen 7 Direktive 2003/96 državam članicam nedvoumno dovoljuje, da uvedejo znižano trošarinsko stopnjo samo za plinsko olje, ki se uporablja za linijski prevoz potnikov, pri čemer nedvoumno zahteva, da se upoštevajo minimalne ravni obdavčitve, da stopnja, določena za plinsko olje za komercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, ni nižja od nacionalne ravni obdavčitve, v veljavi 1. januarja 2003, in da se prevoz opravlja z določenimi kategorijami vozil.
55.
Glede drugega pogoja je Sodišče že razsodilo, da okoliščina, da določba direktive, ki daje državam članicam možnost izbire, ne pomeni nujno, da na podlagi samih določb direktive ni mogoče dovolj natančno opredeliti vsebine pravic, ki so tako podeljene posameznikom (
30
).
56.
V obravnavanem primeru je res, da člen 7 Direktive 2003/96 državam članicam daje možnost, da določijo znižano trošarinsko stopnjo in to ugodnost omejijo na plinsko olje, ki se uporablja za določene namene, tako da bi bilo mogoče razpravljati o brezpogojnosti navedene določbe.
57.
Vendar ker je italijanski zakonodajalec uporabil to možnost in diskrecijsko pravico, ki jo priznava navedena določba, taka diskrecijska pravica ne vpliva na natančnost in brezpogojnost obveznosti, da se navedena možnost uveljavi nesamovoljno in da se spoštujejo pogoji, ki jih je določil zakonodajalec.
58.
V teh okoliščinah predlagam, naj se na drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da če bi bila nacionalna zakonodaja, kot je zakonodaja, obravnavana v postopku v glavni stvari, v nasprotju s členom 7(2) in (3) Direktive 2003/96, bi imela navedena določba neposredni učinek, tako da bi se bilo mogoče nanjo neposredno sklicevati za pridobitev ugodnosti znižane trošarinske stopnje za plinsko olje za komercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo.
V. Predlog
59.
Glede na vse zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Commissione tributaria provinciale di Palermo (davčno sodišče pokrajine Palermo, Italija), odgovori:
1.
Člen 7(2) in (3) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije je treba razlagati tako, da se po eni strani, v zvezi s prevozom potnikov, uporablja tako za javne kot za zasebne subjekte, vendar samo če ti subjekti v skladu s členom 7(3) navedene direktive opravljajo dejavnost prevoza potnikov, in da po drugi strani možnost, ki jo državam članicam daje člen 7(2) navedene direktive, državi članici dovoljuje, da na področju prevoza potnikov določi znižano trošarinsko stopnjo za plinsko olje, ki se uporablja za linijski prevoz potnikov, ne da bi enako obravnavala plinsko olje, ki se uporablja za izredni prevoz potnikov.
2.
Če bi bila nacionalna zakonodaja, kot je zakonodaja, obravnavana v postopku v glavni stvari, v nasprotju s členom 7(2) in (3) Direktive 2003/96, bi imela navedena določba neposredni učinek, tako da bi se bilo mogoče nanjo neposredno sklicevati za pridobitev ugodnosti znižane trošarinske stopnje za plinsko olje za komercialne namene, ki se uporablja kot pogonsko gorivo.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405.
(
3
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 1, str. 44. Direktiva 70/156 je bila razveljavljena z Direktivo 2007/46/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 5. septembra 2007 o vzpostavitvi okvira za odobritev motornih in priklopnih vozil ter sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, namenjenih za taka vozila (Okvirna Direktiva), (UL 2007, L 263, str. 1). Opredelitev kategorij vozil M2 oziroma M3 v Direktivi 2007/46 je enaka kot v Direktivi 70/156. Gre za motorna vozila, ki imajo poleg sedeža voznika več kot osem sedežev in katerih največja dovoljena masa ne presega 5 t (kategorija M2) oziroma katerih največja dovoljena masa presega 5 t (kategorija M3).
(
4
)	GURI št. 68 z dne 23. marca 2007, str. 5.
(
5
)	GURI št. 279 z dne 29. novembra 1995, str. 5, v nadaljevanju: zakonska uredba št. 504/1995. Ta določba je bila uvedena s členom 4b(1)(f) decreto-legge n. 193 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (zakonska uredba št. 193 o nujnih določbah na davčnem področju in za financiranje nujnih potreb) z dne 22. oktobra 2016 (GURI št. 249 z dne 24. oktobra 2016, str. 1) v veljavi od 3. decembra 2016, ki je bila s spremembami pretvorjena v legge n. 225 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (zakon št. 225 o spremembi zakonske uredbe št. 193 o nujnih določbah na davčnem področju in za financiranje nujnih potreb v zakon s spremembami) z dne 1. decembra 2016 (GURI št. 282 z dne 2. decembra 2016, str. 1).
(
6
)	GURI št. 287 z dne 10. decembra 1997, str. 4.
(
7
)	GURI št. 6 z dne 9. januarja 2006, str. 12.
(
8
)	UL 2009, L 300, str. 88.
(
9
)	Iz spisa, predloženega Sodišču, izhaja, da je tožeča stranka v postopku v glavni stvari zasebno podjetje.
(
10
)	Kot izhaja iz stališč italijanske vlade, je rezultat prenosa člena 7 Direktive 2003/96 v italijansko pravo konkretno ta, da se znižana trošarinska stopnja iz navedenega člena 7 uporablja za „linijski“ prevoz potnikov, ki vključuje storitve linijskega prevoza v državni, deželni in lokalni pristojnosti, ter zato do nje niso upravičeni gospodarski subjekti, ki opravljajo „izredne“ prevozne storitve, kar je kategorija, ki vključuje storitve prevoza potnikov s storitvijo dajanja avtobusa z voznikom v najem.
(
11
)	Naj spomnim, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pri določitvi področja uporabe določbe prava Unije upoštevati hkrati njeno besedilo, njen kontekst in njene cilje (glej sodbo z dne 3. aprila 2014, Kronos Titan in Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service (C‑43/13 in C‑44/13, EU:C:2014:216, točka 25 in navedena sodna praksa); v zvezi z določbami, ki se nanašajo na oprostitve iz Direktive 2003/96, glej tudi sodbo z dne 7. marca 2018, Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, točka 21 in navedena sodna praksa).
(
12
)	V različici Direktive 2003/96 v španskem jeziku je zakonodajalec Unije uporabil veznik „u“, v različici v nemškem jeziku je uporabil izraz „oder“, v različici v angleškem jeziku izraz „whether“, v različici v italijanskem jeziku priredni veznik „o“ in v različici v poljskem jeziku izraz „lub“.
(
13
)	Glej Le Nouveau Petit Robert – Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française, Dictionnaires Le Robert, Pariz, 1996, str. 1555. Glej med drugim sodno prakso v sodbi z dne 6. oktobra 2009, GlaxoSmithKline Services in drugi/Komisija in drugi (C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P in C‑519/06 P, EU:C:2009:610, točka 55).
(
14
)	Glej sodbi z dne 12. julija 2005, Komisija/Francija (C‑304/02, EU:C:2005:444, točka 83), in z dne 14. maja 2019, M in drugi (Preklic statusa begunca) (C‑391/16, C‑77/17 in C‑78/17, EU:C:2019:403, točka 102).
(
15
)	Glej uvodne izjave od 2 do 4 in člen 4(1) Direktive 2003/96. Glej tudi sklepne predloge generalne pravobranilke E. Sharpston v zadevi X (C‑426/12, EU:C:2014:446, točka 55).
(
16
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 1. marca 2007, Jan De Nul (C‑391/05, EU:C:2007:126, točke od 18 do 23).
(
17
)	Večino teh možnosti, razen seveda oprostitev, spremlja obveznost upoštevanja minimalnih ravni obdavčitve, ki jih določa Direktiva 2003/96 (glej člene 5, 7 in 17 navedene direktive).
(
18
)	V zvezi s tem naj spomnim, da je zakonodajalec Unije v uvodni izjavi 9 Direktive 2003/96 izrecno navedel, da „[je treba d]ržavam članicam […] omogočiti potrebno prožnost pri določanju in izvajanju politik, ki so prilagojene okoliščinam v državi“.
(
19
)	Glej sodbo z dne 18. januarja 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, točke od 25 do 52).
(
20
)	Izraz „selektivna uporaba“, ki ga Sodišče uporablja na področju davka na dodano vrednost (DDV), pomeni možnost, da države članice uporabijo znižano stopnjo DDV za konkretne in posebne vidike ene od kategorij storitev, za katere imajo možnost uporabiti tako znižano stopnjo (glej v zvezi s tem moje sklepne predloge v zadevi Regards Photographiques, C‑145/18, EU:C:2019:184, točka 30). Čeprav je analogija med trošarino in DDV nujno nepopolna, je po mojem mnenju na tem mestu ustrezna, ker Sodišče državam članicam priznava možnost, da nekaterim podjetjem ali dejavnostim odobrijo ugodnost znižane trošarinske stopnje, ki jo lahko določijo.
(
21
)	Glej sodbo z dne 18. januarja 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, točka 50).
(
22
)	Glej sodbi z dne 7. marca 2018, Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, točka 29 in navedena sodna praksa), ter z dne 27. junija 2018, Turbogás (C‑90/17, EU:C:2018:498, točka 34 in navedena sodna praksa).
(
23
)	Ta določba, ki je v prvotnem predlogu Komisije ni bilo, je bila vključena med zakonodajnim postopkom: glej predlog direktive Sveta o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (COM(97) 30 final).
(
24
)	Kot izhaja iz uvodne izjave 20 Direktive 2003/96 in sporočila za javnost Komisije z dne 27. oktobra 2003 po sprejetju Direktive 2003/96 (dokument IP/03/1456, na voljo na spletnem naslovu: http://europa.eu/rapid/press-release_IP-03-1456_fr.htm).
(
25
)	In tudi pravil o pomoči, ki jo države dodelijo v skladu s členom 26 Direktive 2003/96 (glej sodbo z dne 18. januarja 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2017:17, točka 51).
(
26
)	Glej po analogiji sodbo z dne 9. novembra 2017, AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, točki 29 in 30).
(
27
)	Čeprav Direktiva 2003/96 ne opredeljuje niti linijskega prevoza niti izrednega prevoza, poudarjam, da v skladu s členom 2(2) in (4) Uredbe št. 1073/2009 „linijski prevozi“ pomenijo prevoze, s katerimi se zagotovi prevoz potnikov v določenih časovnih presledkih na določenih linijah, potniki pa vstopajo in izstopajo na vnaprej določenih postajah, „občasni prevozi“ pa pomenijo prevoze, ki niso zajeti v definiciji linijskih prevozov, vključno s posebnimi linijskimi prevozi, in katerih glavna značilnost je prevažanje skupin potnikov, sestavljenih na pobudo stranke ali prevoznika samega.
(
28
)	Predložitveno sodišče želi s tema vprašanjema izvedeti, ali ima člen 7 Direktive 2003/96 neposredni učinek, tako da bi lahko gospodarski subjekt, ki uporablja plinsko olje za komercialne namene za izredni prevoz potnikov, kot je tožeča stranka v postopku v glavni stvari, na podlagi navedene določbe pridobil povračilo neupravičeno plačane trošarine. Čeprav se lahko posamezniki pred nacionalnimi sodišči v postopkih zoper državo članico sklicujejo na določbe direktive, ki so brezpogojne in dovolj natančne, če ta v predpisanem roku direktive ni prenesla v nacionalno pravo ali če je ni prenesla pravilno (glej zlasti sodbo z dne 17. julija 2008, Flughafen Köln/Bonn, C‑226/07, EU:C:2008:429, točka 23, in sklep z dne 5. februarja 2015, Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol, C‑275/14, neobjavljen, EU:C:2015:75 točka 33 in navedena sodna praksa), se – ker iz odgovora, ki ga predlagam na prvo vprašanje za predhodno odločanje, nedvomno izhaja, da Italijanska republika ni nepravilno prenesla člena 7 Direktive 2003/96 – vprašanje možnosti sklicevanja na navedeno določbe ne postavlja.
(
29
)	Glej sklep z dne 5. februarja 2015, Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, neobjavljen, EU:C:2015:75, točki 34 in 36).
(
30
)	Glej sodbo z dne 17. julija 2008, Flughafen Köln/Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, točka 30 in navedena sodna praksa).