Laikina versija
BENDROJO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. gegužės 6 d.(*)
„ Konkurencija – Karteliai – Pierre Cardin licencijuotų vyriškų, moteriškų ir vaikiškų drabužių ir jų priedų rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuotas SESV 101 straipsnio pažeidimas – Bauda – Teisės klaida – Proporcingumas – Neribota jurisdikcija “
Byloje T‑87/25
Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG, įsteigta Herforde (Vokietija), atstovaujama advokatų U. Itzen, N. Andree, A. Pliego Selie ir S. Prüfer,
ieškovė,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą M. Domecq, A. Keidel ir I. Naglis,
atsakovę,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro teisėjai K. Kowalik-Bańczyk, pirmininkė, R. da Silva Passos (pranešėjas) ir H. Cassagnabère,
posėdžio sekretorė I. Kurme, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
įvykus 2025 m. gruodžio 11 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą
1        SESV 267 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovė Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG teikia pagrindinį reikalavimą iš esmės panaikinti 2024 m. lapkričio 28 d. Komisijos sprendimo C(2024) 8150 final byloje pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla AT.40642 – Pierre Cardin) (toliau – ginčijamas sprendimas) 2 straipsnio pirmos pastraipos b punktą ir 3 straipsnį, o nepatenkinus šio reikalavimo – sumažinti jai skirtos baudos dydį.
Ginčo aplinkybės
2        2019 m. kovo 25 d. gavusi skundą, Europos Komisija, remdamasi 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101 ir 102] straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 7 straipsniu, ginčijamame sprendime konstatavo, kad nuo 2008 m. sausio 1 d. iki 2021 m. kovo 31 d. (toliau – pažeidimo laikotarpis) Pierre Cardin Evolution ir Société de Gestion Pierre Cardin (toliau – bendrovės Pierre Cardin), taip pat ieškovė, dalyvavo karteliuose ar derino veiksmus dėl prekybos Pierre Cardin prekių ženklo gaminiais.
3        Pažeidimo laikotarpiu ieškovė buvo įmonių grupės (toliau – Ahlers grupė) patronuojančioji bendrovė ir taip netiesiogiai valdė Ahlers AG, įskaitant jos patronuojamųjų bendrovių (toliau – Ahlers AG) didžiąją kapitalo dalį su balsavimo teise. Pažeidimo laikotarpiu pastaroji valdė įvairių patronuojamųjų bendrovių didžiąją kapitalo dalį.
4        Pagrindinė Ahlers grupės veikla pažeidimo laikotarpiu buvo drabužių gamyba ir platinimas Europoje, daugiausia su Pierre Cardin prekių ženklu.
5        2023 m. balandžio mėn. pabaigoje Ahlers AG paprašė inicijuoti nemokumo procesą; buvo paskirti laikini nemokumo administratoriai.
6        2023 m. liepos 15 d. dėl Ahlers AG buvo pradėtas oficialus nemokumo procesas, taigi, nemokių subjektų kontrolė buvo perleista nemokumo administratoriams. Tą pačią dieną nemokumo administratoriai pardavė Ahlers AG komercinę veiklą ir negrįžtamai perleido ją nepriklausomam trečiajam investuotojui.
7        Po nemokumo administratorių ir Komisijos tarnybų konsultacijų 2023 m. liepos 18 d. šios informavo administratorius, kad neketina skirti galimos baudos Ahlers AG įgijėjui, kaip jos ekonominės veiklos perėmėjui. Komisijos tarnybos vis dėlto pažymėjo, kad šioje tyrimo stadijoje toks pranešimas yra neformalus ir Komisijos neįpareigoja.
8        2024 m. kovo 18 d. ieškovė pateikė prašymą sumažinti baudos, apie kurią jai prieš tai pranešė Komisija, dydį. Grįsdama tą prašymą ieškovė rėmėsi Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairių (OL C 210, 2006, p. 2) 35 punktu ir teigė, kad yra nepajėgi sumokėti baudą.
9        Gavusi tą prašymą, ginčijamo sprendimo 508–519 konstatuojamosiose dalyse Komisija iš esmės nusprendė, kad apyvarta, į kurią turėjo būti atsižvelgta apskaičiuojant Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatytą baudos viršutinę ribą, yra paskutinių finansinių metų (nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. lapkričio 30 d.) iki ginčijamo sprendimo priėmimo konsoliduota ieškovės apyvarta. Taigi Komisijos nustatyta apyvarta viršutinei ribai apskaičiuoti apėmė ne tik to laikotarpio ieškovės apyvartą, bet ir Ahlers AG apyvartą iki 2023 m. liepos 15 d.
10      Ginčijamo sprendimo 531 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė:
„Remiantis I priede aprašytais įrodymais ir siekiant neskirti baudos, kuri sukeltų didelę grėsmę Ahlers ekonominiam gyvybingumui, remiantis baudų apskaičiavimo gairių 35 punktu [ieškovei] skirtinos baudos galutinis dydis turi būti sumažintas iki 3 500 000 eurų. Toks dydis reiškia sumažinimą maždaug 66,09 %.“
11      Ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje Komisija nusprendė, kad ieškovė ir bendrovės Pierre Cardin pažeidė SESV 101 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, nes dalyvavo darant vieną tęstinį pažeidimą visoje Europos ekonominėje erdvėje (EEE) sudarydamos kartelius ar derindamos veiksmus su tikslu iškraipyti konkurenciją vidaus rinkoje.
12      Ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmos pastraipos b punkte Komisija, atsižvelgdama į konstatuotą pažeidimą, ieškovei skyrė 3 500 000 eurų baudą.
13      Prie ginčijamo sprendimo pridėtu raštu Komisija atsakė į prašymą sumažinti baudą (žr. šio sprendimo 8 punktą). Ginčijamo sprendimo 3 straipsnyje ji nusprendė, kad ieškovei leidžiama mokėti baudą dalimis, jeigu 250 000 eurų suma būtų sumokėta per tris mėnesius nuo sprendimo dienos. Likusi suma turėtų būti sumokėta trimis dalimis per trejus metus, t. y. 750 000 eurų iki 2026 m. birželio 30 d., 1 000 000 eurų – iki 2027 m. birželio 30 d. ir 1 500 000 eurų – iki 2028 m. birželio 30 d., įskaitant už kiekvieną iš šių dalių apskaičiuotas palūkanas nuo nesumokėtų sumų už laikotarpį iki sumokėjimo dienos.
14      Ginčijamo sprendimo 5 straipsnyje nustatyta, kad šio sprendimo adresatės yra tik ieškovė ir bendrovės Pierre Cardin. Tas sprendimas nebuvo skirtas Ahlers AG.
Šalių reikalavimai
15      Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–        iš esmės panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmos pastraipos b punktą ir 3 straipsnį (pagrindinis reikalavimas),
–        nepatenkinus šio reikalavimo, sumažinti jai skirtą baudą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
16      Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį (pagrindinis reikalavimas),
–        nepatenkinus šio reikalavimo, nustatyti jo nuomone tinkamą ieškovei skirtinos baudos dydį,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
17      Iš pradžių reikia pažymėti, kad ieškinyje ieškovė neginčija ginčijamame sprendime Komisijos padarytos išvados, kad jos veiksmais buvo padarytas Europos Sąjungos konkurencijos teisės normų pažeidimas. Ji juo labiau neginčija Komisijos atlikto jos nepajėgumo sumokėti baudą vertinimo, pateikto prie ginčijamo sprendimo pridėtame priede (žr. šio sprendimo 8 ir 13 punktus).
18      Šiuo ieškiniu ieškovė siekia tik panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek tai susiję su jai skirtos baudos dydžiu, nurodytu to sprendimo 2 straipsnio pirmos pastraipos b punkte ir 3 straipsnyje. Taigi ieškovė prašo iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą arba, nepatenkinus šio reikalavimo, kad Bendrasis Teismas, pasinaudodamas neribota jurisdikcija, sumažintų baudos dydį iki 10 % nuo paskutinių visų finansinių metų iki ginčijamo sprendimo priėmimo apyvartos.
Dėl pagrindinio reikalavimo
19      Grįsdama ieškinį ieškovė pateikia vienintelį pagrindą, grindžiamą tuo, kad Komisija padarė teisės ir vertinimo klaidų ir pažeidė Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, nes nustatydama baudos dydį klaidingai pritaikė 10 % nuo metinės apyvartos ribą. Dėstydama pirmąjį argumentą ji iš esmės teigia, kad Komisija neatsižvelgė į aplinkybę, kad 10 % nuo apyvartos viršutinė baudos riba taikoma individualiai atskiriems ekonominiams vienetams. Dėstydama antrąjį argumentą ji teigia, kad tuo metu, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas, Ahlers AG nepriklausė tam pačiam ekonominiam vienetui, kaip ji. Dėstydama trečiąjį argumentą ji teigia, kad ginčijamame sprendime Komisija padarė klaidą, nes apskaičiuodama jai skirtos baudos viršutinę ribą atsižvelgė į Ahlers AG apyvartą. Dėstydama ketvirtąjį argumentą ieškovė teigia, kad ginčijamame sprendime nurodyta jurisprudencija nepagrindžia Komisijos metodo, o dėstydama penktąjį argumentą nurodo, kad Komisijos metodas lemia netinkamą rezultatą, nes jį taikant gaunamas neproporcingas baudos dydis, kurio negalima pagrįsti argumentais dėl poreikio užtikrinti konkurencijos srityje taikomų sankcijų veiksmingumą.
Dėl pirmųjų keturių vienintelį pagrindą sudarančių argumentų, grindžiamų Komisijos padarytomis klaidomis, viena vertus, jai nusprendus, kad ieškovė ir „Ahlers AG“ priklauso vienam ekonominiam vienetui skirtos baudos viršutinės ribos apskaičiavimo tikslais ir, kita vertus, apskaičiuojant tą ribą jai atsižvelgus į „Ahlers AG“ apyvartą
20      Dėstydama pirmuosius keturis vienintelį pagrindą sudarančius argumentus, kuriuos reikia nagrinėti kartu, ieškovė iš esmės priekaištauja Komisijai, kad apskaičiuodama jai skirtos baudos viršutinę ribą ji neatsižvelgė į tai, kad ginčijamo sprendimo priėmimo momentu Ahlers AG ir ji nebepriklausė tam pačiam ekonominiam vienetui. Taigi Komisija padarė teisės klaidą dėl to, kad apskaičiuodama tą ribą atsižvelgė į konsoliduotą ieškovės apyvartą ir dėl tos priežasties apskaičiuodama Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje numatytą baudos viršutinę ribą atsižvelgė į Ahlers AG apyvartą.
21      Iš pradžių ieškovė pažymi, kad jurisprudencijoje įtvirtinta, jog nustatant, kad viršutinė baudos riba yra 10 % nuo apyvartos, siekiama neskirti sankcionuojamos įmonės dydžiui neproporcingos baudos, kad nebūtų daromas didelis poveikis tos įmonės ekonominiam gyvybingumui, nes kitaip ji galėtų būti išstumta iš rinkos.
22      Be to, pirma, Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad 10 % nuo apyvartos viršutinė baudos riba turi būti apskaičiuota individualiai kiekvienai susijusiai įmonei, kai kalbama apie ekonominį vienetą, egzistuojantį sprendimo, kuriuo skiriama bauda, priėmimo momentu, o Komisija neturi jokios diskrecijos šiuo klausimu. Konkrečiai remdamasi 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendimu Kendrion / Komisija (C‑50/12 P, EU:C:2013:771) ir 2020 m. lapkričio 25 d. Sprendimu Komisija / GEA Group (C‑823/18 P, EU:C:2020:955), ieškovė teigia, kad jeigu iki sprendimo, kuriuo skiriama bauda, anksčiau egzistavęs ekonominis vienetas pasikeičia, baudos viršutinė riba turi būti taikoma kiekvienam ekonominiam vienetui individualiai ir apskaičiuojama atsižvelgiant į kiekvieno iš jų apyvartą. Taip yra ir nagrinėjamu atveju, nes 2023 m. liepos 15 d., t. y. iki ginčijamo sprendimo priėmimo, buvo pradėtas oficialus nemokumo procesas ir tą pačią dieną Ahlers AG komercinė veikla buvo perleista trečiajam asmeniui. Taigi dėl to, kad nustatant tą ribą buvo atsižvelgta į klaidingą apyvartos dydį, ginčijamu sprendimu buvo pažeista Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis.
23      Antra, ieškovė teigia, kad, pagal taikomą Vokietijos teisę dėl nemokumo, ji, kaip Ahlers AG akcininkė, neturėjo galios daryti įtaką nemokumo procesui ir pardavimo procedūrai. Pasak ieškovės, nemokumo administratoriai privalo bendrovės turtą parduoti, kad patenkintų jos kreditorių reikalavimus. Šiuo atveju, kaip teigia ieškovė, Ahlers AG kreditorių reikalavimai nebuvo visiškai patenkinti, nes neliko likučio, kuris galėtų būti jai pervestas kaip Ahlers AG akcininkei. Beje, Komisija buvo išsamiai informuota apie Ahlers AG pardavimo procedūrą ir patvirtino, kad traukiant atsakomybėn nei perleistam turtui, nei jo įgijėjui nebus taikoma bauda.
24      Trečia, ieškovė teigia, kad jurisprudencijoje nustatyta, jog tuo atveju, kai patronuojančioji bendrovė parduoda patronuojamąją bendrovę, iki tol egzistavęs jų ekonominis vienetas gali būti išardytas. Šiuo klausimu ji teigia, kad net jeigu nagrinėjamu atveju pardavimas įvyko pasitelkus kombinuotą turto ir akcijų perleidimą ir kad nors Ahlers AG, kaip likviduojama bendrovė, toliau teisiškai egzistuoja, reikia konstatuoti, kad ieškovės turėtas tos bendrovės turtas ir akcijos, taip pat jos
patronuojamųjų bendrovių, kurios nebuvo nemokios, akcijos ir dėl tos priežasties Ahlers AG komercinė veikla buvo galutinai perduotos įgijėjui, todėl ieškovė jų neteko negrįžtamai.
25      Ketvirta, ieškovė teigia, kad ginčijamo sprendimo 10.3.5 punkte minėta jurisprudencija, būtent 2020 m. spalio 22 d. Sprendimas Silver Plastics ir Johannes Reifenhäuser / Komisija (C‑702/19 P, EU:C:2020:857), šioje byloje netaikoma, nes ji susijusi tik su baudos viršutinei ribai apskaičiuoti reikšmės turinčių finansinių metų nustatymu. Ieškovė teigia, kad Komisija padarė klaidą, kai, remdamasi ta jurisprudencija, siekė pagrįsti (klaidingai) priežastis, dėl kurių jai skirtos baudos viršutinės ribos apskaičiavimo tikslais atsižvelgė į atskiro ekonominio vieneto, t. y.
Ahlers AG, apyvartą. Kitaip tariant, ieškovės teigimu, 10 % viršutinė riba turėtų būti nustatoma atsižvelgiant, viena vertus, į tinkamą ekonominį vienetą ir, kita vertus, į su tuo ekonominiu vienetu siejamus tinkamus ataskaitinius metus. Jurisprudencijoje neleidžiama painioti šių dviejų vienas po kito einančių etapų, kitaip būtų pažeistos Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies nuostatos.
26      Komisija ginčija šiuos argumentus.
27      Reikia konstatuoti, kad pirmaisiais keturiais vienintelį pagrindą sudarančiais argumentais ieškovė iš esmės ginčija tai, kad ginčijamame sprendime 10 % nuo apyvartos ribą Komisija apskaičiavo ne individualiai kiekvienai grupės bendrovei, bet atsižvelgdama į jos konsoliduotą apyvartą, į kurią patenka Ahlers AG apyvarta, nors ginčijamo sprendimo priėmimo momentu šios dvi įmonės nebepriklausė vienam ekonominiam vienetui. Taigi ji teigia, kad Komisija, nusprendusi, jog reikšmingi „praėję ūkiniai metai“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, buvo tie metai, kurie tęsėsi nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. lapkričio 30 d., padarė klaidą skaičiuodama jai skirtos baudos viršutinę ribą. Iš tikrųjų ji turėjo atsižvelgti tik į to laikotarpio ieškovės apyvartą ir neįtraukti Ahlers AG apyvartos.
28      Pirma, dėl ieškovės atsakomybės už SESV 101 straipsnio 1 dalies ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, už kurį ginčijamame sprendime skirta sankcija, reikia priminti, jog Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad Komisija gali skirti baudas įmonėms, jeigu jos pažeidžia SESV 101 straipsnį, tačiau vienai įmonei pažeidimo dalyvei skiriama bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais.
29      Vis dėlto nei Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punkte, nei jurisprudencijoje neapibrėžtas fizinis ar juridinis asmuo, kurį Komisija privalo laikyti atsakingu už pažeidimą ir nubausti skirdama baudą (žr. 2017 m. balandžio 27 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. / Komisija, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, 51 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30      Remiantis suformuota jurisprudencija, patronuojamosios bendrovės veiksmai gali būti priskirti patronuojančiajai bendrovei būtent tuomet, kai ta patronuojamoji bendrovė, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ne pati sprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės vykdo patronuojančiosios bendrovės nurodymus, ypač atkreipiant dėmesį į šių dviejų teisės subjektų ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius. Taip yra dėl to, kad tokiu atveju patronuojančioji bendrovė ir jos patronuojamoji bendrovė yra to paties ekonominio vieneto narės, todėl sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal Sąjungos konkurencijos teisę (žr. 2017 m. balandžio 27 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. / Komisija, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, 52 ir 53 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
31      Be to, remiantis suformuota jurisprudencija, patronuojančioji bendrovė, kuriai inkriminuotas neteisėtas patronuojamosios bendrovės elgesys, yra asmeniškai baudžiama už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą, kurį ji pati yra pripažinta padariusi dėl patronuojamajai bendrovei daromos lemiamos įtakos, jai leidusios nulemti pastarosios veiksmus rinkoje (žr. 2017 m. balandžio 27 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. / Komisija, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, 56 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
32      Sąjungos konkurencijos teisė grindžiama pažeidimą padariusio ekonominio vieneto asmeninės atsakomybės principu. Taigi, jei patronuojančioji bendrovė yra šio ekonominio vieneto dalis, ji laikoma asmeniškai ir solidariai su kitais šį vienetą sudarančiais juridiniais asmenimis atsakinga už padarytą pažeidimą (žr. 2017 m. balandžio 27 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. / Komisija, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, 57 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
33      Jurisprudencijoje taip pat nustatyta, kad jeigu yra keli fiziniai ar juridiniai asmenys, kaip antai patronuojančioji ir patronuojamoji bendrovės, kurie gali būti pripažinti atsakingais už nagrinėjamos įmonės neteisėtus veiksmus, Komisija turi laisvę nuspręsti tuos veiksmus inkriminuoti vienam iš tų asmenų arba abiem vienu metu (šiuo klausimu žr. 2011 m. spalio 25 d. Sprendimo Uralita / Komisija, T‑349/08, nepaskelbtas Rink., EU:T:2011:622, 58–60 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
34      Nagrinėjamu atveju reikia priminti, kad ginčijamo sprendimo 474 konstatuojamojoje dalyje Komisija nusprendė (ieškovė to
neginčijo), kad Ahlers AG ir kita įmonė nepriklausomai nesprendė klausimų dėl prekių ženklu
Pierre Cardin
pažymėtų produktų verslo, o visais esminiais aspektais įgyvendino iš ieškovės gautus nurodymus. Pasak Komisijos, tos įmonės sudarė tą patį ekonominį vienetą su ieškove SESV 101 straipsnio 1 dalies ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo tikslais.
35      Taigi, reikia konstatuoti, viena vertus, kad ieškovė dalyvavo darant SESV 101 straipsnio 1 dalies ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, už kurį skirta sankcija ginčijamame sprendime (žr. šio sprendimo 2 punktą), ir, kita vertus, kad visu pažeidimo laikotarpiu ir taip pat dalį finansinių metų, į kuriuos Komisija atsižvelgė apskaičiuodama jai skirtą baudą, t. y. nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. liepos 15 d., ji buvo Ahlers grupės patronuojančioji bendrovė ir dėl to jai netiesiogiai priklausė Ahlers AG didžioji kapitalo dalis (žr. šio sprendimo 3 ir 9 punktus).
36      Šiuo klausimu ieškovė neginčija, kad pradėtas oficialus Ahlers AG nemokumo procesas ir 2023 m. liepos 15 d. įvykęs tos bendrovės komercinės veiklos perleidimas trečiajam asmeniui (žr. šio sprendimo 6 punktą) nepanaikina jos atsakomybės už ginčijamame sprendime konstatuotą ir sankcionuotą pažeidimą.
37      Iš tiesų, nepaisydama to, kad pradėtas nemokumo procesas ir po jo sekęs komercinės veiklos perleidimas lėmė tai, kad ginčijamo sprendimo priėmimo momentu ieškovė ir Ahlers AG nebepriklausė tam pačiam ekonominiam vienetui, ieškovė neginčija, kad ginčijamame sprendime Komisija ją laikė atsakinga už konstatuotą pažeidimą, tačiau nepripažino jos atsakingos solidariai su Ahlers AG.
38      Taigi ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje Komisija nusprendė, kad ieškovė ir dvi kitos bendrovės, t. y. bendrovės Pierre Cardin,
pažeidė SESV 101 straipsnio 1 dalį  ir EEE susitarimo 53 straipsnį ir pripažino atsakovę atsakinga už pažeidimą, tačiau nepripažino Ahlers AG atsakinga. Beje, reikia konstatuoti, kad šiame ieškinyje ieškovė neginčija nei savo atsakomybės už aptariamą pažeidimą, taigi neprašo panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio, nei aplinkybės, kad Ahlers AG nebuvo paminėta tame ginčijamo sprendimo straipsnyje ir nebuvo to sprendimo adresatė (žr. šio sprendimo 17 ir 18 punktus).
39      Antra, kyla klausimų, pirma, ar ginčijamame sprendime Komisija pagrįstai atsižvelgė į finansinius metus, kurie tęsėsi nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. lapkričio 30 d., kaip į reikšmingus „praėjusius ūkinius metus“ pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį ir, antra, ar apskaičiuodama viršutinę baudos ribą Komisija privalėjo atsižvelgti tik į to laikotarpio ieškovės apyvartą ar taip pat į Ahlers AG apyvartą, kaip padarė ginčijamame sprendime.
40      Šiuo klausimu, viena vertus, reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 515 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, jog pažeidimo laikotarpiu ieškovė, Ahlers AG ir dar viena įmonė sudarė ekonominį vienetą, ir kad finansiniais metais nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. lapkričio 30 d.
Ahlers AG apyvarta sudarė pačią didžiausią ieškovės apyvartos dalį. Komisija nusprendė, kad taikant 10 % nuo apyvartos ribą atsižvelgimas į Ahlers AG apyvartą iki 2023 m. liepos 15 d., t. y. datos, kai pastarosios bendrovės komercinė veikla buvo perleista trečiajam asmeniui, galėjo užtikrinti baudos proporcingumą, palyginti su ieškovės ekonomine padėtimi pažeidimo laikotarpiu. Tokiomis aplinkybėmis Komisija, be kita ko, pažymėjo, kad kitų įmonių nei Ahlers AG, t. y. iš esmės ieškovės – nuo 2023 m. liepos 16 d., mažesnė apyvarta po Ahlers AG komercinės veikos perleidimo trečiajam asmeniui atspindėjo ieškovės ekonominę padėtį likusiais 2022 m. gruodžio 1 d. prasidėjusių ir 2023 m. lapkričio 30 d. pasibaigusių finansinių metų mėnesiais, tačiau neatspindėjo tikslios jos padėties visais minėtais finansiniais metais arba pažeidimo laikotarpiu. Komisija taip pat pažymėjo, kad jeigu apskaičiuojant baudą būtų atsižvelgta ne į visą 2023 m.
Ahlers AG apyvartą, būtų nustatyta pernelyg maža bauda ir ji dėl to netektų atgrasomojo poveikio.
41      Kita vertus, dėl apyvartos, į kurią reikia atsižvelgti apskaičiuojant ieškovei skirtos baudos viršutinę ribą, jurisprudencijoje nustatyta, kad Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje, kurios turinys primintas šio sprendimo 28 punkte, baudos dydžio viršutinė riba nustatyta tam, kad nebūtų skirtos tokios baudos, kurių, kaip galima numatyti, įmonės nesugebės sumokėti dėl savo dydžio, kurį, nors ir apytiksliai ir netobulai, apibrėžia jų bendra apyvarta. Taigi tai yra vienodai visoms įmonėms taikoma ir nuo konkrečios įmonės dydžio priklausanti riba, turinti užkirsti kelią pernelyg didelėms ir neproporcingoms baudoms (žr. 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Groupe Gascogne / Komisija, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, 48 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
42      Vis dėlto šis tikslas turi būti derinamas su siekiu užtikrinti pakankamai atgrasančią baudą, kuri leistų atsižvelgti į atitinkamos įmonės dydį ir ekonominę galią, t. y. bendrus pažeidimą padariusio subjekto išteklius (žr. 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Groupe Gascogne / Komisija, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, 49 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
43      Iš tikrųjų atsižvelgimą į įmonės dydį ir bendrus išteklius pagrindžia būtent siekis padaryti poveikį tai įmonei, kad būtų užtikrintas pakankamas baudos atgrasomasis poveikis, nes sankcija neturi būti pernelyg menka, atsižvelgiant, be kita ko, į šios įmonės finansinį pajėgumą (žr. 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Groupe Gascogne / Komisija, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, 50 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Kai reikia įvertinti įmonės, kuriai inkriminuojamas Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimas, finansinius išteklius, galima pagrįstai atsižvelgti į visų bendrovių, kurioms atitinkama įmonė gali daryti lemiamą įtaką, apyvartą (žr. 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Groupe Gascogne / Komisija, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, 51 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Be to, kaip teigia Komisija, ji nėra įpareigota apskaičiuodama baudos dydį atsižvelgti į sunkią įmonės finansinę padėtį, nes tokios pareigos pripažinimas reikštų, jog prasčiausiai prie rinkos sąlygų prisitaikiusioms įmonėms būtų suteikiamas nepagrįstas pranašumas konkurencinėje kovoje (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendimą Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 327 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
44      Komisija, apibrėždama „praėjusius ūkinius metus“, kaip jie suprantami pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, kiekvienu konkrečiu atveju ir atsižvelgdama į kontekstą bei į Reglamente Nr. 1/2003 nustatytų sankcijų sistemos siekiamus tikslus būtent taip turi vertinti baudos poveikį atitinkamai įmonei, būtent atsižvelgdama į apyvartą, kuri atspindi jos realią ekonominę situaciją pažeidimo padarymo laikotarpiu (žr. 2020 m. spalio 22 d. Sprendimo Silver Plastics ir Johannes Reifenhäuser / Komisija, C‑702/19 P, EU:C:2020:857, 102 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
45      Nagrinėjamu atveju dėl, pirma, reikšmingų „praėjusių ūkinių metų“, kaip jie suprantami pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, ir dėl jų nustatymo nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. lapkričio 30 d. (šio sprendimo 39 punkte minėtas klausimas) reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 827 išnašoje Komisija nurodė, jog šis referencinis laikotarpis atitinka Ahlers AG ir ieškovės finansinius metus, o pastaroji galiausiai to neginčija.
46      Taigi, kadangi ginčijamas sprendimas buvo priimtas 2024 m. lapkričio 28 d., reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 511 konstatuojamojoje dalyje Komisija teisingai pažymėjo, jog „praėję ūkiniai metai“, kaip jie suprantami pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, truko nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. lapkričio 30 d. Beje, ieškovė pati patvirtina, kad Komisijos sprendimas atsižvelgti į tuos metus, kaip referencinius metus 10 % nuo apyvartos ribai taikyti, nagrinėjamu atveju neginčijamas.
47      Antra, dėl klausimo, ar apskaičiuodama viršutinę baudos ribą Komisija privalėjo atsižvelgti tik į ieškovės apyvartą ar taip pat į Ahlers AG apyvartą, kaip ji padarė ginčijamame sprendime (šio sprendimo 39 punkte nurodytas antrasis klausimas), reikia konstatuoti, kad ieškovė ginčija ne ginčijamame sprendime nustatytą apyvartos dydį, o tik tai, kad Komisija, skaičiuodama baudos viršutinę ribą, atsižvelgė į jos konsoliduotą apyvartą, apimančią ir Ahlers AG apyvartą nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. liepos 15 d., ir nesirėmė vien
pačios ieškovės apyvarta.
48      Be to, reikia priminti, kad, kaip ginčijamo sprendimo 511 ir 512 konstatuojamosiose dalyse paminėjo Komisija (ieškovė jai neprieštaravo), laikotarpiu nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. liepos 15 d., t. y. datos, kai Ahlers AG komercinė veikla buvo perleista trečiajam asmeniui, Ahlers AG apyvarta buvo įtraukta į ieškovės konsoliduotą apyvartą.
49      Šiuo klausimu Sąjungos teisėje galiojančių apskaitos konsolidavimo taisyklių tikslas – parodyti patikimą turto, finansinės padėties ir visų grupę sudarančių bendrovių rezultatų vaizdą. 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/34/ES dėl tam tikrų rūšių įmonių metinių finansinių ataskaitų, konsoliduotųjų finansinių ataskaitų ir susijusių pranešimų, kuria iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/43/EB ir panaikinamos Tarybos direktyvos 78/660/EEB ir 83/349/EEB (OL L 182, 2013, p. 19), 22 straipsnio 1 dalies a–c punktuose visoms patronuojančiosioms bendrovėms, kurios, be kita ko, turi didžiąją dalį patronuojamosios įmonės balsavimo teisių arba turi teisę rinkti ar atšaukti daugumą tokios įmonės valdybos ar stebėtojų tarybos narių, arba turi teisę tokiai įmonei daryti „lemiamą įtaką“, nustatyta pareiga rengti finansines ataskaitas (pagal analogiją žr. 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Groupe Gascogne / Komisija, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, 54 punktą).
50      Tuo remiantis darytina išvada, kad jeigu, kaip nagrinėjamu atveju, Komisija pakankamai įrodo galimybę inkriminuoti pažeidimą grupei vadovaujančiai bendrovei, ji, vertindama šios bendrovės finansinius pajėgumus, gali atsižvelgti į jos konsoliduotą finansinę ataskaitą, nes ši informacija gali būti laikoma reikšmingu vertinimo kriterijumi (2013 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Groupe Gascogne / Komisija, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, 55 punktas).
51      Be to, reikia priminti, kad, kaip nustatyta jurisprudencijoje, jei būtų pripažinta, kad Sąjungos konkurencijos taisykles pažeidusi įmonė iki tol, kol bus priimtas sprendimas skirti jai baudą, savo veiklos sektorių gali perleisti trečiajam asmeniui ir taip gerokai sumažinti viršutinę ribą, kurios ta bauda jokiu atveju negali viršyti, būtų labai pakenkta Reglamente Nr. 1/2003 numatytų sankcijų veiksmingumui (2020 m. spalio 22 d. Sprendimo Silver Plastics ir Johannes Reifenhäuser / Komisija, C‑702/19 P, EU:C:2020:857, 104 punktas).
52      Kadangi nagrinėjamu atveju remiantis šio sprendimo 44 punkte nurodyta jurisprudencija praėjusių ūkinių metų, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, apyvarta turi atspindėti realią įmonės ekonominę padėtį laikotarpiu, kuriuo pažeidimas buvo padarytas, Komisijai negalima priekaištauti, kad ji atsižvelgė į konsoliduotą ieškovės, kaip patronuojančiosios bendrovės, apyvartą, kuri apėmė jos patronuojamosios bendrovės Ahlers AG apyvartą nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. liepos 15 d. Iš tiesų, ieškovė neginčija, kad pažeidimo laikotarpiu ir iki tos datos ji sudarė vieną ekonominį vienetą su Ahlers AG, kuriai darė lemiamą įtaką.
53      Be to, reikia pažymėti, kad šios bylos aplinkybėmis ir kaip nurodyta šio sprendimo 40 punkte, jeigu Komisija baudos dydį būtų apskaičiavusi remdamasi tik ieškovės apyvarta, ta bauda būtų buvusi labai maža, palyginti su pažeidimo sunkumu, jo trukme ir visu pažeidimo darymo laikotarpiu gautu neteisėtu pelnu.
54      Šiuo klausimu ir bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad, kaip teigia Komisija, kaip į referencinį laikotarpį ieškovei skirtos baudos viršutinei ribai apskaičiuoti ji galėjo atsižvelgti net į finansinius metus nuo 2021 m. gruodžio 1 d. iki 2022 m. lapkričio 30 d., o tai ieškovei būtų buvę kur kas nepalankiau. Komisija galėjo nuspręsti, kad, kaip minėta šio sprendimo 44 punkte, tie finansiniai metai buvo metai, geriausiai atspindintys realią įmonės ekonominę padėtį pažeidimo darymo laikotarpiu, nes tai buvo paskutiniai visi finansiniai metai, kuriais Ahlers AG ir ieškovė sudarė tą patį ekonominį vienetą, kaip ir visu pažeidimo darymo laikotarpiu.
55      Be to, reikia atmesti ieškovės argumentus (taip pat ir tuos, kurie buvo pateikti per teismo posėdį), kad nagrinėjamu atveju jai skirtos baudos viršutinės ribos apskaičiavimas ginčijamame sprendime prieštarauja Teisingumo Teismo jurisprudencijai, suformuotai, be kita ko, 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendime Kendrion / Komisija (C‑50/12 P, EU:C:2013:771) ir 2020 m. lapkričio 25 d. Sprendime Komisija / GEA Group (C‑823/18 P, EU:C:2020:955).
56      Iš tiesų, 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Kendrion / Komisija (C‑50/12 P, EU:C:2013:771) 53, 57 ir 58 punktuose Teisingumo Teismas nusprendė, kad jeigu sprendimo, kuriuo patronuojančiajai bendrovei ir jos patronuojamajai bendrovei skiriama bauda už konkurencijos teisės taisyklių pažeidimą, priėmimo dieną jos nebėra viena įmonė, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį, jos abi turi teisę į tai, kad 10 % nuo apyvartos viršutinė riba būtų taikoma atskirai, ir kad tokiomis sąlygomis patronuojančioji bendrovė negali reikalauti, kad jai būtų taikoma jos buvusiai patronuojamajai bendrovei taikyta riba. Taigi Teisingumo Teismas atmetė argumentą, kad iš solidariosios atsakomybės sąvokos išplaukia, jog iš patronuojančiosios bendrovės negali būti priteista sumokėti didesnę baudą, nei skirta jos patronuojamajai bendrovei.
57      Taip pat 2020 m. lapkričio 25 d. Sprendimo Komisija / GEA Group (C‑823/18 P, EU:C:2020:955) 75, 77, 79 ir 80 punktuose Teisingumo Teismas, beje, remdamasis 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendime Kendrion / Komisija (C‑50/12 P, EU:C:2013:771) suformuota jurisprudencija, iš pradžių priminė, kad jeigu du skirtingi juridiniai asmenys, kaip antai patronuojančioji ir patronuojamoji bendrovės, sprendimo jiems skirti baudą priėmimo dieną nebėra viena įmonė, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį, jie turi teisę į tai, kad 10 % nuo apyvartos viršutinė riba jiems būtų taikoma atskirai. Paskui Teisingumo Teismas patvirtino kiekvienam iš šių dviejų juridinių asmenų atskirą viršutinės ribos skaičiavimą, kurį Komisija atliko remdamasi paskutinių metų prieš ginčijamo sprendimo šioje byloje priėmimą apyvarta; tame sprendime nustatyta, kad patronuojančioji bendrovė yra vienintelė atsakinga už dalį skirtos baudos.
58      Atvirkščiai, šioje byloje be bendrovių Pierre Cardin tik patronuojančioji bendrovė, t. y. ieškovė, buvo pripažinta pažeidusi SESV 101 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 dalį (žr. šio sprendimo 11 punktą). Taigi ginčijamame sprendime bauda už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą ir tas sprendimas buvo skirti tik ieškovei, kaip patronuojančiajai bendrovei, neįtraukiant Ahlers AG, kaip buvusios patronuojamosios bendrovės (žr. šio sprendimo 12 ir 14 punktus).
59      Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog ieškovė negali tvirtinti, kad apskaičiuodama apyvartą už laikotarpį nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. liepos 15 d. Komisija turėjo atsižvelgti tik į jos to laikotarpio apyvartą ir nekreipti dėmesio į patronuojamosios bendrovės Ahlers AG apyvartą.
60      Tuo remiantis darytina išvada, kad Komisija nepadarė teisės klaidos, kai skaičiuodama ieškovei skirtos baudos viršutinę ribą atsižvelgė į finansinių metų nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. lapkričio 30 d. jos konsoliduotą apyvartą, kuri, remiantis šio sprendimo 44 punkte minėta jurisprudencija, apėmė Ahlers AG apyvartą iki 2023 m. liepos 15 d., kai jos komercinė veikla buvo perleista trečiajam asmeniui (žr. šio sprendimo 6 punktą). Iš tiesų, ši apyvarta atspindėjo ieškovės realią ekonominę padėtį pažeidimo laikotarpiu.
61      Taigi vienintelio pagrindo pirmąjį, antrąjį, trečiąjį ir ketvirtąjį argumentus reikia atmesti.
Dėl vienintelio pagrindo penktojo argumento, grindžiamo baudos neproporcingumu
62      Dėstydama vienintelio pagrindo penktąjį argumentą ieškovė teigia, kad ginčijamame sprendime Komisijos taikytas metodas lėmė neproporcingą baudos dydį, kuris negali būti pagrįstas argumentais dėl poreikio užtikrinti konkurencijos srityje taikomų sankcijų veiksmingumą.
63      Pirma, ieškovė teigia, kad Komisija nustatė maždaug 10,4 mln. eurų maksimalų baudos dydį už finansinius metus nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. lapkričio 30 d., nors jos apyvarta buvo apie 3,7 mln. eurų, o tai reiškia, kad skirta maksimali bauda turėtų būti mažesnė nei 400 000 eurų. Ji teigia, kad Komisijos nustatytas baudos maksimalus dydis viršija 10 % nuo jos apyvartos sumos ir yra neproporcingas, palyginti su jos, kaip susijusios įmonės ginčijamo sprendimo priėmimo momentu, dydžiu.
64      Antra, tokio rezultato, ieškovės teigimu, negalima pagrįsti argumentais dėl sankcijų už antikonkurencinius veiksmus veiksmingumo. Ieškovė teigia, kad formuojama jurisprudencija dėl reikšmingų referencinių metų 10 % nuo apyvartos ribai taikyti siekiama būtent užtikrinti už antikonkurencinius veiksmus skiriamų sankcijų veiksmingumą, t. y. neleisti susijusioms įmonėms nepagrįstai sumažinti baudos maksimalų dydį, pavyzdžiui, laisva valia vykdant restruktūrizaciją ar parduodant turtą tretiesiems asmenims. Ieškovė teigia, kad nagrinėjamu atveju nekyla jokia problema dėl tokio veiksmingumo, nes, viena vertus, Ahlers AG nemokumą lėmė su tomis įmonėmis nesusiję įvairūs veiksniai bei nepalankios rinkos sąlygos, kita vertus, Ahlers AG komercinės veiklos pardavimas ir perleidimas trečiajam asmeniui yra įprasta nemokumo proceso pasekmė.
65      Komisija ginčija šiuos argumentus.
66      Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad dėstydama penktąjį argumentą ieškovė iš esmės ginčija jai skirtos baudos proporcingumą nurodydama tik tai, kad tos baudos viršutinė riba buvo klaidingai apskaičiuota remiantis finansinių metų nuo 2022 m. gruodžio 1 d. iki 2023 m. lapkričio 30 d. jos, kaip Ahlers AG patronuojančiosios bendrovės iki 2023 m. liepos 15 d., kai šios bendrovės komercinė veikla buvo perleista trečiajam asmeniui, konsoliduota apyvarta.
67      Reikia konstatuoti, kad esant nurodytoms aplinkybėms penktąjį argumentą galima tik atmesti atsižvelgiant į tai, kas jau buvo nuspręsta šio sprendimo 27–61 punktuose.
68      Taigi vienintelio pagrindo penktąjį argumentą reikia atmesti, o dėl tos priežasties reikia atmesti visą šį pagrindą.
Dėl papildomo reikalavimo
69      Dėl ieškovės antrojo reikalavimo dėl baudos dydžio sumažinimo, kuris pateiktas tam atvejui, jei nebūtų patenkintas pirmasis reikalavimas (žr. šio sprendimo 15 punktą), reikia priminti, kad, remiantis jurisprudencija, pagal SESV 261 straipsnį Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsniu Sąjungos teismui suteikta neribota jurisdikcija reiškia, kad teismui suteikiama teisė ne tik patikrinti sankcijos teisėtumą, bet ir Komisijos vertinimą pakeisti savuoju ir dėl tos priežasties panaikinti, sumažinti arba padidinti skirtą baudą arba periodinę baudą (žr. 2019 m. liepos 11 d. Sprendimo Silver Plastics ir Johannes Reifenhäuser / Komisija, T‑582/15, nepaskelbtas Rink., EU:T:2019:497, 361 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
70      Be to, šios neribotos jurisdikcijos įgyvendinimas neprilygsta patikrinimui savo iniciatyva, o procesas vyksta pagal rungimosi principą. Būtent ieškovas iš principo turi nurodyti su ginčijamu sprendimu susijusius ieškinio pagrindus ir pateikti įrodymų šiems pagrindams pagrįsti (žr. 2019 m. liepos 11 d. Sprendimo Silver Plastics ir Johannes Reifenhäuser / Komisija, T‑582/15, nepaskelbtas Rink., EU:T:2019:497, 362 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
71      Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad, kiek tai susiję su baudos dydžiu, dėstydama antrąjį reikalavimą ieškovė tik pateikia papildomą prašymą jį sumažinti (žr. šio sprendimo 15 punktą), tačiau nepateikia jokių konkrečių argumentų tam prašymui pagrįsti. Tokiomis aplinkybėmis nė vienas iš pagrindiniam reikalavimui pagrįsti pateiktų argumentų nėra pagrįstas, o ieškovė neįvykdė šio sprendimo 70 punkte minėtoje jurisprudencijoje priminto reikalavimo nurodyti pagrindus ir pateikti įrodymų jam pagrįsti.
72      Taigi dėstant antrąjį reikalavimą ieškovės suformuluotas prašymas sumažinti baudą turi būti atmestas.
73      Vadinasi, reikia atmesti visą ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
74      Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė bylą pralaimėjo, iš jos priteisiamos visos bylinėjimosi išlaidos pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:
1.      Atmesti ieškinį.
2.      Priteisti iš Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG bylinėjimosi išlaidas.
Kowalik-Bańczyk
da Silva Passos
Cassagnabère
Paskelbtas 2026 m. gegužės 6 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
*      Proceso kalba: anglų.