Byla C‑458/24 (Daraa)(i)
DO
prieš
Bundesrepublik Deutschland
(Verwaltungsgericht Sigmaringen prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2026 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Prieglobsčio politika – Reglamentas (ES) Nr. 604/2013 – 3 straipsnio 2 dalis – 29 straipsnis – Prieglobsčio prašytojo perdavimas valstybei narei, atsakingai už tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą – Atsakingos valstybės narės sprendimas sustabdyti prieglobsčio prašytojų perėmimą savo žinion ir atsiėmimą – Direktyva (ES) 2013/32 – 33 straipsnis – Nepriimtini prašymai “
1.        Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Prieglobsčio politika – Valstybės narės, atsakingos už tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijai ir mechanizmai – Reglamentas Nr. 604/2013 – Perėmimo savo žinion ir atsiėmimo procedūros – Tarptautinės apsaugos prašytojo perdavimo terminas – Termino nesilaikymo pasekmės – Atsakomybės už tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą perėjimas prašančiajai valstybei narei – Termino nesilaikymo, dėl kurio kaltė tenka valstybei arba atitinkamam asmeniui, priežastys – Poveikio nebuvimas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 604/2013 29 straipsnio 1 ir 2 dalys)
(žr. 45–47, 49–61 punktus)
2.        Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Prieglobsčio politika – Valstybės narės, atsakingos už tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijai ir mechanizmai – Reglamentas Nr. 604/2013 – Perėmimo savo žinion ir atsiėmimo procedūros – Pirmosios paskirtos atsakinga valstybės atliktas vienašališkas sustabdymas – Sisteminių trūkumų, lemiančių nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojų, nebuvimas – Atsakingos valstybės narės nustatymo procedūrą atliekanti valstybė narė – Šios valstybės narės pareiga išnagrinėti atsakingos valstybės narės nustatymo kriterijus ir pačiai tapti atsakinga – Nebuvimas – Asmenys, dėl kurių priimtas sprendimas dėl perdavimo – Perdavimo termino nesilaikymas – Atsakomybė už nagrinėjimą, automatiškai perduota prašančiajai valstybei narei – Nesilaikymas dėl vienašališko sustabdymo – Poveikio nebuvimas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 604/2013 3 straipsnio 2 dalies antra ir trečia pastraipos ir 29 straipsnio 1 ir 2 dalys)
(žr. 66 punktą, rezoliucinės dalies 1 punktą)
3.        Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Prieglobsčio politika – Tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo procedūros – Direktyva 2013/32 – Tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūra – Prašymas, kurį valstybės narės gali pripažinti nepriimtinu – Motyvas – Kita valstybė narė, atsakinga už nagrinėjimą ir sutikusi su prašymu perimti prašytoją savo žinion arba jį atsiimti – Neleistinumas – Sprendimas dėl perdavimo ir nenagrinėjimo pagal Reglamentą Nr. 604/2013 – Leistinumas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32 33 straipsnio 1 dalis)
(žr. 73 punktą, rezoliucinės dalies 3 punktą)
Santrauka
Gavęs Verwaltungsgericht Sigmaringen (Zigmaringeno administracinis teismas, Vokietija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas išaiškino Reglamentą Nr. 604/2013(1) ir Direktyvą 2013/32(2), siekdamas patikslinti atsakomybę, susijusią su tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimu, kai atsakinga valstybė narė sustabdo atitinkamų prašytojų perėmimą savo žinion.
2023 m. balandžio 18 d. Sirijos pilietis DO atvyko į Vokietiją ir tų pačių metų balandžio 26 d. joje pateikė prieglobsčio prašymą. Vis dėlto buvo nustatyta, kad už šio prašymo nagrinėjimą atsakinga valstybė narė yra Italijos Respublika.
Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (Federalinė migracijos ir pabėgėlių tarnyba, Vokietija) pateikė Italijos Respublikai prašymą perimti DO savo žinion, tačiau atsakymo negavo. Todėl remdamasi reglamento „Dublinas III“ 22 straipsnio 7 dalimi ji manė, kad su prašymu sutikta, ir 2023 m. liepos 18 d. nusprendė atmesti DO prieglobsčio prašymą kaip nepriimtiną.
2023 m. liepos 27 d. DO apskundė tą sprendimą Zigmaringeno administraciniam teismui, kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Tas teismas pažymi, kad iš dviejų aplinkraščių, kuriuos Italijos valdžios institucijos išplatino 2022 m. gruodžio mėn., matyti, jog laikinai, išskyrus išimtis, Italijos Respublika nebesutinka su tarptautinės apsaugos prašytojų perdavimu Italijai pagal reglamentą „Dublinas III“. Taigi ji atsisako perimti savo žinion prašytojus, už kuriuos pagal šį reglamentą yra atsakinga.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nutarė pateikti Teisingumo Teismui kelis prejudicinius klausimus, iš esmės siekdamas išsiaiškinti, ar, esant konkrečiai situacijai, kai valstybė narė, kuri nustatyta kaip atsakinga, vienašališkai sustabdo tarptautinės apsaugos prašytojų perėmimą savo žinion ir atsiėmimą, atsakomybė už prašymo nagrinėjimą pereina valstybei narei, atliekančiai atsakingos valstybės narės nustatymo procedūrą. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo išaiškinti, ar pagal Direktyvą 2013/32 leidžiama atmesti tarptautinės apsaugos prašymą kaip nepriimtiną, motyvuojant tuo, kad atsakinga valstybė narė nėra pasirengusi perimti tarptautinės apsaugos prašytojo savo žinion arba jo atsiimti.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, dėl atsakomybės už tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą Teisingumo Teismas visų pirma priminė, kad atsakingos valstybės narės nustatymo procedūrą atliekanti valstybė narė pati gali tapti atsakinga už šį nagrinėjimą. Taip yra tuo atveju, jeigu dėl prieglobsčio procedūros ir prašytojų priėmimo sąlygų „sisteminių trūkumų“, dėl kurių esama „nežmoniško ar žemina[mo] elgesio, kaip apibrėžta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 4 straipsnyje, rizikos“ jai yra neįmanoma perduoti prašytojo atsakingai valstybei narei ir jeigu ji, patikrinusi reglamento „Dublinas III“ III skyriuje nustatytus kriterijus, konstatuoja negalinti perduoti prašytojo pagal tuos kriterijus nustatytai valstybei narei arba pirmajai valstybei narei, kurioje buvo pateiktas prašymas.
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad vienašališkas tarptautinės apsaugos prašytojų perėmimo savo žinion ir atsiėmimo sustabdymas, kaip antai nagrinėjamas šioje byloje, savaime negali pagrįsti išvados apie tokį sisteminį trūkumą, dėl kurio kyla nežmoniško ar žeminamo elgesio rizika.
Tokiu atveju atsakingos valstybės narės nustatymo procedūrą atliekanti valstybė narė neturi nei toliau nagrinėti reglamento „Dublinas III“ III skyriuje nustatytų kriterijų pagal šio reglamento 3 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą, nei pati tapti atsakinga valstybe nare pagal to paties reglamento 3 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą.
Taigi negalima teigti, kad egzistuoja nerašyta reglamento „Dublinas III“ 3 straipsnio 2 dalies antros ir trečios pastraipų taikymo sąlyga, pagal kurią atsakinga valstybė narė turėtų būti pasirengusi perimti savo žinion arba atsiimti tarptautinės apsaugos prašytojus.
Be to, vis dar atsižvelgdamas į tą atvejį, kai valstybė narė vienašališkai sustabdo tarptautinės apsaugos prašytojų perėmimą savo žinion ir atsiėmimą, Teisingumo Teismas išnagrinėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytą riziką, kad atitinkamam tarptautinės apsaugos prašytojui gali būti nepagrįstai trukdoma pasinaudoti tarptautinės apsaugos procedūra ir galiausiai nė viena valstybė narė jo prašymo nenagrinės.
Šiuo klausimu jis priminė, kad reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio 2 dalyje numatytas automatiškas atsakomybės perėjimas prašančiajai valstybei narei, nesiejant jo su kokia nors atsakingos valstybės narės reakcija, kai atitinkamas prašytojas pastarajai valstybei narei neperduodamas per perdavimo terminą, kuris iš esmės yra šeši mėnesiai. Ši nuostata suformuluota plačiai, neribojant atsakomybės perėjimo konkrečiais atvejais. Taigi atsakomybė pereina neatsižvelgiant į neperdavimo per numatytą terminą priežastis ir į tai, ar dėl neperdavimo kalta prašančioji valstybė narė, atsakinga valstybė narė, ar atitinkamas asmuo. Vadinasi, perėjimas įvyksta net ir tuo atveju, kai atitinkamas asmuo negalėjo būti perduotas per numatytą perdavimo terminą dėl to, kad valstybė narė, paskirta atsakinga pagal reglamento „Dublinas III“ III skyriuje įtvirtintus kriterijus, vienašališkai sustabdė perėmimą savo žinion ir atsiėmimą.
Šį aiškinimą patvirtina reglamentu „Dublinas III“ siekiami tikslai. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pažymėjo, kad, atsižvelgiant į tikslus greitai nustatyti valstybę narę, atsakingą už tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, ir užtikrinti galimybę veiksmingai pasinaudoti tokios apsaugos suteikimo procedūromis, yra svarbu, kad tarptautinės apsaugos prašymus prireikus nagrinėtų kita valstybė narė nei ta, kuri paskirta atsakinga pagal reglamento „Dublinas III“ III skyriuje įtvirtintus kriterijus, jei prašytojas neperduodamas per nustatytą perdavimo terminą.
Teisingumo Teismas pripažino, kad toks aiškinimas leidžia atsakingai valstybei narei, pasibaigus perdavimo terminui ir vien vienašališkai sustabdžius prieglobsčio prašytojų perėmimo savo žinion ir atsiėmimo procedūras, išvengti jai pagal reglamentą „Dublinas III“ tenkančios atsakomybės. Vis dėlto jis pabrėžė, kad net ir tokiu atveju prašančioji valstybė narė ir atsakinga valstybė narė turi konsultuotis ir bendradarbiauti, kad perdavimas būtų užbaigtas prieš pasibaigiant perdavimo terminui. Be to, einant perdavimo terminui išlieka visa pastarosios valstybės narės atsakomybė, todėl išlaikoma reglamente „Dublinas III“ nustatyta atsakomybės nustatymo kriterijų sistema.
Automatiškas atsakomybės nagrinėti tarptautinės apsaugos prašymą perkėlimas tuo atveju, kai atitinkamas asmuo neperduodamas per šį terminą, galiausiai yra vienintelis būdas užtikrinti šiam asmeniui veiksmingą galimybę pasinaudoti prieglobsčio procedūra.
Galiausiai valstybė narė negali jai pagal Sąjungos teisę tenkančių įsipareigojimų nevykdymo pateisinti tuo, kad įsipareigojimų nevykdo kitos valstybės narės. Priemonė ištaisyti galimą reglamento „Dublinas III“ pažeidimą, padarytą valstybės narės, kuri iš pradžių buvo paskirta atsakinga, būtų galimybė Europos Komisijai ir bet kuriai kitai valstybei narei pareikšti tai valstybei narei ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
Antra, dėl to, ar tarptautinės apsaugos prašymas gali būti atmestas kaip nepriimtinas, motyvuojant tuo, kad atsakinga valstybė narė nėra pasirengusi perimti tarptautinės apsaugos prašytojo savo žinion arba jo atsiimti, Teisingumo Teismas konstatavo, kad Direktyvos 2013/32 33 straipsnio 2 dalyje pateikiamas išsamus atvejų, kai valstybės narės gali laikyti tarptautinės apsaugos prašymą nepriimtinu, sąrašas. Dėl šios priežasties ir atsižvelgiant į tai, kad išvardyti nepriimtinumo pagrindai yra išimtinio pobūdžio, minėta nuostata turi būti aiškinama siaurai, todėl negali būti taikoma jos turinio neatitinkančiai situacijai.
Direktyvos 2013/32 33 straipsnio 1 dalyje bylos, kuriose tarptautinės apsaugos prašymas nenagrinėjamas pagal reglamentą „Dublinas III“, aiškiai atskiriamos nuo bylų, kuriose toks prašymas gali būti atmestas kaip nepriimtinas dėl vieno iš šios direktyvos 33 straipsnio 2 dalyje išsamiai išvardytų pagrindų.
Todėl Teisingumo Teismas nurodė, kad pagal Direktyvos 2013/32 33 straipsnio 1 dalį neleidžiama atmesti tarptautinės apsaugos prašymo kaip nepriimtino, motyvuojant tuo, kad atsakinga valstybė narė nėra pasirengusi perimti tarptautinės apsaugos prašytojo savo žinion arba jo atsiimti.
i      Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
1      2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 604/2013, kuriuo išdėstomi valstybės narės, atsakingos už trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės vienoje iš valstybių narių pateikto tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijai ir mechanizmai (OL L 180, 2013, p. 31; toliau – reglamentas „Dublinas III“).
2      2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos (OL L 180, 2013, p. 60).