62007CC0375
GENERALINĖS ADVOKATĖS
VERICA TRSTENJAK IŠVADA,
pateikta 2008 m. rugsėjo 4 d. (
1
)
Byla C-375/07
Staatssecretaris van Financiën
prieš
Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Klasifikavimo reglamento galiojimas — Reglamento (EB) Nr. 1196/97 priedo išaiškinimas — Muitinės kodekso 220 ir 239 straipsniai — Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 871 ir 905 straipsniai — Sausi lakštai iš ryžių miltų, druskos ir vandens — Tarifinė klasifikacija — Paskesnis importo muitų išieškojimas — Atsisakymo išieškoti procedūra — Nustatytina muitinės klaida — Akivaizdus importuotojo aplaidumas“
I — Įvadas
1.
Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas nagrinėjant bylą tarp Staatssecretaris van Financiën (Valstybės finansų sekretoriaus) ir Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (toliau – Heuschen & Schrouff) dėl paskesnio importo muitų išieškojimo.
2.
Šis prašymas pateiktas dėl prekės, pavadinimu „rice paper“ (ryžinis popierius arba ryžiniai lakštai, toliau – ryžinis popierius), tarifinės klasifikacijos ir dėl Komisijos reglamento, nustatančio šios prekės tarifinės klasifikacijos tvarką, galiojimo.
3.
Teisingumo Teisme tuo pačiu metu kaip ir šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą nagrinėjama kita byla, susijusi su tomis pačiomis ryžinio popieriaus importo operacijomis, kurias vykdė Heuschen & Schrouff, ir joms taikoma muitinės procedūra. Heuschen & Schrouff siekia, kad būtų panaikintas 2004 m. birželio 17 d. Komisijos sprendimas REM 19/2002. Dėl šio sprendimo priimtas 2006 m. lapkričio 30 d. (
2
) Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimas apskųstas apeliacine tvarka, ir šis apeliacinis skundas yra bylos C-38/07 P (
3
) dalykas.
4.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į tuo pačiu metu nagrinėjamą bylą tarp Heuschen & Schrouff ir Komisijos, pateikia klausimą dėl nacionalinių teismų kompetencijos, kai bylos tuo pačiu metu nagrinėjamos nacionaliniu ir Bendrijos lygmeniu o taip pat dėl priemonių, kurios tokioje situacijoje užtikrintų vienodą Bendrijos teisės taikymą.
II — Teisinis pagrindas
A — Bendrijos teisės aktai
1. Nuostatos, susijusios su tarifine klasifikacija
5.
Kombinuotoji nomenklatūra (toliau – KN), nustatyta 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl bendrojo muitų tarifo (
4
) I priede, pagrįsta suderinta prekių aprašymo ir kodavimo sistema (toliau – SS), paruošta Muitinių bendradarbiavimo tarybos, tapusios Pasauline muitinių organizacija, ir numatyta tarptautinėje konvencijoje, sudarytoje 1983 m. birželio 14 d. Briuselyje, Bendrijos vardu patvirtintoje 1987 m. balandžio 7 d. Tarybos sprendimu 87/369/EEB (
5
). KN perteikiamos SS šešių skaitmenų pozicijos ir subpozicijos, tik septintas ir aštuntas skaitmenys priklauso jai (
6
).
6.
Pagal Reglamento Nr. 2658/87 9 straipsnio 1 dalį Europos Bendrijų Komisija, remiama valstybių narių atstovų komiteto, gali pagal Reglamento Nr. 2658/87 10 straipsnyje numatytą procedūrą nustatyti prekių klasifikavimo KN tvarką.
7.
Bendrosiose KN aiškinimo taisyklėse, kurios pateikiamos Reglamento Nr. 2658/87 I priedo pirmos dalies I skyriaus A poskyryje, be kita ko, išdėstyta:
„Klasifikuojant prekes pagal Kombinuotąją nomenklatūrą, turi būti vadovaujamasi šiais principais:
1.
Skyrių, skirsnių ir poskirsnių pavadinimai pateikiami tik nurodymui palengvinti; juridiniais tikslais prekių klasifikavimas turi būti nustatomas pagal pozicijų pavadinimus bei skyrių ir skirsnių pastabas ir, jeigu šiuose pozicijų pavadinimuose ir pastabose nenurodyta kitaip, vadovaujantis toliau išdėstytomis nuostatomis.
< … >
3.
Jeigu <…> prekę galima prima facie klasifikuoti dviejose arba daugiau pozicijų, ji turi būti klasifikuojama taip:
a)
pirmenybė teikiama tai pozicijai, kurioje prekė aprašyta tiksliausiai, lyginant su kitomis pozicijomis, kuriose ji aprašyta bendriau <…>.
< … >“
8.
Reglamento Nr. 2658/87 I priedo antros dalies IV skyriaus 19 punktas apima tokius KN kodus „Gaminiai iš javų, miltų, krakmolo arba pieno, miltiniai konditerijos gaminiai“.
9.
KN 1901 pozicija apima „Salyklo ekstraktą; maisto produktus iš miltų, kruopų, rupinių, krakmolo arba salyklo ekstrakto, kurių sudėtyje nėra kakavos arba kurių sudėtyje esanti kakava, <…>, sudaro mažiau kaip <…> masės <…>; maisto produktus iš prekių, klasifikuojamų 0401–0404 pozicijose (
7
) <…> “, kurios KN subpozicija 19019099 skirta „kitoms“ prekėms.
10.
KN 1905 pozicija apima „duoną, pyragus, bandeles, pyragaičius, sausainius ir kitus kepinius su kakava arba be kakavos; ostijas ir kalėdaičius, tuščias kapsules, naudojamas farmacijoje, plokščiuosius vaflius, ryžinį popierių ir panašius produktus: <…> “, jos KN subpozicija 190590 apima „kitus“, o pastarosios KN subpozicija 19059020 apima „ostijas ir kalėdaičius, tuščias kapsules, naudojamas farmacijoje, plokščiuosius vaflius, ryžinį popierių ir panašius produktus“.
11.
Pagal 1997 m. birželio 27 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1196/97 dėl tam tikrų prekių klasifikavimo Kombinuotojoje nomenklatūroje (
8
) (šis reglamentas pagrįstas pirmiau minėtu Reglamento Nr. 2658/87 9 straipsniu) priedo 1 punktą KN 19059020 subpozicijoje klasifikuojami produktai, atitinkantys šį prekių aprašymą:
„Sausų, peršviečiamų įvairaus dydžio lakštų pavidalo maisto produktai, pagaminti iš ryžių miltų, druskos ir vandens.
Išmirkyti vandenyje ir dėl to pasidarę plastiški, šie lakštai paprastai naudojami „suktinukams“ bei panašiems produktams vynioti.“
12.
Reglamento Nr. 1196/97 priedo 1 punkte yra toks pagrindimas:
„Klasifikuojama vadovaujantis Kombinuotosios nomenklatūros 1 ir 6 bendrosiomis aiškinimo taisyklėmis bei KN kodus 1905, 190590 ir 19059020 atitinkančiais prekių aprašymais.“
2. Teisės nuostatos dėl muitų neįtraukimo į apskaitą ir (arba) dėl atsisakymo juos išieškoti arba grąžinimo remiantis teisingumo pagrindais ir reglamentuojančios su tuo susijusią nacionalinių ir Bendrijos institucijų procedūrinę kompetenciją
13.
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (
9
) (toliau – Muitinės kodeksas), 220 straipsnyje pateikiamos nuostatos dėl paskesnio muitų įtraukimo į apskaitą tais atvejais, kai teisiškai privaloma sumokėti muito suma nebuvo įtraukta į apskaitą arba buvo įtraukta mažesnė negu mokėtina suma.
14.
Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalyje, be kita ko, numatyta:
„<…> paskesnis įtraukimas į apskaitą neatliekamas, jeigu
< … >
b)
teisiškai privaloma sumokėti muito suma nebuvo įtraukta į apskaitą dėl muitinės padarytos klaidos, kurios, yra pagrindo manyti, asmuo, privalėjęs sumokėti tokią pinigų sumą, negalėjo nustatyti, veikdamas sąžiningai ir laikydamasis visų galiojančių teisės aktų nuostatų, susijusių su muitinės deklaracijos pateikimu;
< … >“
15.
Dėl galimybės atsisakyti išieškoti importo arba eksporto muitus susidarius ypatingai padėčiai Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalies antroje įtraukoje nustatyta:
„Importo arba eksporto muitų gali būti <…> atsisakoma <…> išieškoti susidarius <…> padėtims, <…> sąlygotoms aplinkybių, kuriomis suinteresuoto asmens veiksmuose nematyti apgaulės arba akivaizdaus aplaidumo požymių. <…> “
16.
Sprendimų, susijusių su Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktu ir 239 straipsnio 1 dalies antra įtrauka, priėmimo administracinė procedūra numatyta 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92 (
10
) įgyvendinimo nuostatas, kuris buvo iš dalies pakeistas keletą kartų, skyriuje „Skolą muitinei sudarančios pinigų sumos išieškojimas“. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo trečiasis prejudicinis klausimas (
11
) susijęs su Reglamentu Nr. 2454/93 (
12
), iš dalies pakeistu 1998 m. liepos 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1677/98 (
13
). Būtent juo buvo padaryti kompetencijos padalijimo tarp nacionalinių muitinių ir Komisijos pakeitimai, susiję su šiai bylai svarbia administravimo procedūra. Nuostatos dėl kompetencijos tarp nacionalinių muitinių ir Komisijos padalijimo iš esmės nauja redakcija buvo išdėstytos vėliau, kai Reglamentas Nr. 2454/93 buvo iš dalies pakeistas 2003 m. liepos 25 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1335/2003 (
14
), pradėtu taikyti nuo 2003 m. rugpjūčio 1 dienos. Kadangi, nelygu kurios institucijos ir kada priimtas sprendimas nagrinėjamas, šiai bylai gali būti svarbi tiek ankstesnioji, tiek vėlesnioji po 2003 m. padarytų teisės aktų pakeitimų taikoma redakcija, čia reikia išnagrinėti jas abi.
17.
Sprendimų, susijusių su Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktu, priėmimo administracinė procedūra nustatyta Reglamento Nr. 2454/93 869–875 straipsniuose ir 876 straipsnio a punkte, o sprendimų, susijusių su Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalies antra įtrauka, – Reglamento Nr. 2454/93 899 ir 905 bei paskesniuose straipsniuose.
18.
Tiek pagal teisinę situaciją, galiojusią iki 2003 m. liepos 31 d., tiek po 2003 m. rugpjūčio 1 d. (
15
) nacionalinės muitinės bet kuriuo atveju gali pačios priimti sprendimus, susijusius su Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktu, ir sprendimus, susijusius su 239 straipsnio 1 dalies antrąją įtrauka, tada, kai, jų manymu, nėra įvykdytos šiose nuostatose numatytos sąlygos (
16
).
19.
Jei nacionalinės muitinės nori priimti skolininkui palankų sprendimą, tiek sprendimų, susijusių su Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktu, tiek ir sprendimų, susijusių su Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalies antrąja įtrauka, priėmimo administracinei procedūrai taikomos konkrečios taisyklės, nustatančios kompetencijos tarp nacionalinių muitinių ir Komisijos padalijimą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo trečias klausimas susijęs su Reglamento Nr. 2454/93 redakcija (taigi teisine situacija iki 2003 m. liepos 31 d.), kurioje palankaus sprendimo atveju atitinkamai numatyta 50000 eurų riba, kurią viršijus byla turi būti perduota spręsti Komisijai. Jei suma mažesnė, bylą galima teikti Komisijai tada, kai, pavyzdžiui, kyla abejonių. Tačiau pagal teisinę situaciją po 2003 m. rugpjūčio 1 d. jau taikoma 500000 eurų maksimali suma ir apskritai kompetencija priimti sprendimus iš esmės perkeliama nacionalinėms muitinėms (
17
). Bylos gali būti perduotos spręsti Komisijai tik labai nedaugeliu atvejų.
20.
Iki 2003 m. liepos 31 d. galiojusios Reglamento Nr. 2454/93 redakcijos 869 straipsnyje, kurį nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nustatyta:
„Muitinė priima sprendimą neįtraukti nesumokėtų muitų į apskaitą:
<…>
b)
tais atvejais, kai muitinė yra tos nuomonės, kad sąlygos, nurodytos (Muitinės) kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkte, įvykdytos, su sąlyga, kad pinigų suma, kurios ūkio subjektas nesumokėjo dėl vienos ar daugiau importo ar eksporto operacijų, bet dėl vienos klaidos, – yra mažesnė negu 50000 (eurų) pinigų suma.
<…>“ (Pataisytas vertimas)
21.
Iki 2003 m. liepos 31 d. galiojusio Reglamento Nr. 2454/93 redakcijos 871 straipsnio 1 dalyje, kuri taip pat nurodoma, buvo nustatyta:
„Kitais nei 869 straipsnyje nurodytais atvejais, kai muitinė mano, kad Kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkte nurodytos sąlygos yra įvykdytos, arba abejoja dėl šios nuostatos kriterijų taikymo konkrečiu atveju, tokį atvejį ji perduoda svarstyti Komisijai, kad ji priimtų sprendimą pagal 872–876 straipsniuose numatytą procedūrą. <…>“
B — Nacionalinės teisės aktai
22.
Bendrojo administracinės teisės įstatymo (Algemene Wet Bestuursrecht) 8:72 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
„Jei teismas pripažįsta ieškinį pagrįstu, jis gali įpareigoti administracinę instituciją priimti naują sprendimą arba atlikti kitą jo sprendime nurodytą veiksmą, arba gali nuspręsti, kad jo sprendimas pakeičia panaikintąjį sprendimą arba panaikintąją to sprendimo dalį.“
III — Pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
23.
Įmonė Heuschen & Schrouff, maisto produktų ir jų sudedamųjų dalių importuotoja, daugelį metų iš Vietnamo importuoja ryžinį popierių.
24.
1996 m. ir vėliau muitinės tarpininkas Heuschen & Schrouff vardu deklaravo importuojamą ryžinį popierių pagal KN 19019099 subpoziciją, siekdamas jį paleisti į laisvą apyvartą. Kompetentinga nacionalinė muitinė, ištyrusi deklaravimo tikslu paimtų mėginių tarifinę klasifikaciją, deklaraciją atitinkamai priėmė (
18
).
25.
Kompetentinga muitinė, Roterdame gavusi 1998 m. sausio 14 d. deklaraciją dėl prekių paleidimo į laisvą apyvartą, 1998 m. kovo 16 d. ryžinį popierių priskyrė KN 19059020 subpozicijai (
19
).
26.
2000 m. lapkričio 22 d. Sprendimu dėl rinkliavų Heuschen & Schrouff buvo įpareigota sumokėti 645399,50 NLG (292869,52 EUR) (
20
) muitų sumą už importuotą ryžinį popierių per laikotarpį nuo 1997 m. lapkričio 13 d. iki 1998 m. gruodžio 31 dienos. Remdamasi Reglamentu Nr. 1196/97 muitinė paaiškino, kad deklaracijose KN 19019099 subpozicija buvo nurodyta neteisingai ir todėl turi būti ištaisyti atitinkami muitinės dokumentai.
27.
Išnagrinėjęs Heuschen & Schrouff prieštaravimą inspektorius 2001 m. kovo 9 d. Sprendimu patvirtino reikalavimą sumokėti muitus; nebuvo patvirtintas tik reikalavimas sumokėti 13650,30 NLG (6194,24 EUR) (
21
) sumą, susijusią su panaikinta 1998 m. kovo 16 d. muitinės deklaracija (
22
).
28.
2001 m. kovo 29 d.Heuschen & Schrouff pateikė skundą Muitų bylų kolegijai (Tariefcommissie, dabar – Gerechtshof te Amsterdam, toliau – Gerechtshof te Amsterdam) dėl inspektoriaus sprendimo, kuriuo buvo atmestas jos prieštaravimas.
29.
Gerechtshof te Amsterdam posėdis įvyko 2002 m. gruodžio 17 dieną.
30.
Gerechtshof te Amsterdam2004 m. gruodžio 7 d. priimtame Sprendime dėl ryžinio popieriaus savybių pripažino, kad tai iš ryžių miltų, vandens ir druskos pagamintas produktas. Iš šių trijų sudedamųjų dalių užmaišoma tešla, ją išminkius formuojami nedideli tešlos gabalėliai, kuriuos kočiojant gaunami permatomi apskritos formos lakštai, o šie galiausiai išdžiovinami. Šis produktas nėra paruoštas tiesiogiai vartoti, pirmiausia jį reikia termiškai apdoroti.
31.
Gerechtshof te Amsterdam nusprendė, kad tarifui nustatyti šis produktas priskirtinas KN 19059020 subpozicijai. Kadangi Heuschen & Schrouff veikė sąžiningai ir laikėsi visų galiojančių teisės aktų nuostatų, susijusių su muitinės deklaracijos pateikimu, pagal Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą reikia atsisakyti paskesnio muito įtraukimo į apskaitą. Gerechtshof te Amsterdam pripažino skundą pagrįstu ir panaikino inspektoriaus sprendimą bei reikalavimus sumokėti muitus.
32.
Tuo pačiu metu, kai byla buvo nagrinėjama Gerechtshof te Amsterdam, Heuschen & Schrouff2002 m. rugsėjo 13 d. (
23
) pateikė nacionalinei muitinei prašymą atsisakyti išieškoti skolą muitinei pagal Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalį. 2002 m. rugsėjo 19 d. šis prašymas buvo pateiktas Europos Bendrijų Komisijai. 2004 m. birželio 17 d. Sprendimu Komisija prašymą atmetė, pagrįsdama tuo kad, net jei buvo susidariusi ypatinga padėtis Muitinės kodekso 239 straipsnio prasme, Heuschen & Schrouff veikė akivaizdžiai aplaidžiai.
33.
2004 m. gruodžio 7 d.Gerechtshof te Amsterdam priimant sprendimą, 2004 m. rugsėjo 23 d. dėl minėto Komisijos sprendimo pateiktas ieškinys buvo nagrinėjamas Pirmosios instancijos teisme. Šis ieškinys buvo atmestas 2006 m. lapkričio 30 d. Sprendimu, o pastarasis sprendimas apeliacine tvarka buvo apskųstas Teisingumo Teismui (
24
).
34.
Kadangi Gerechtshof te Amsterdam sprendimas buvo apskųstas kasacine tvarka, Hoge Raad der Nederlanden2007 m. liepos 13 d. Nutartimi nusprendė pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus, kuriuos reikia išnagrinėti:
„1.
Ar tokie lakštai, kokie aprašyti Reglamento Nr. 1196/97 priede, priklauso Kombinuotosios nomenklatūros 1905 pozicijai, jei tai yra iš ryžių miltų, druskos ir vandens pagaminti lakštai, kurie išdžiovinti, tačiau nėra termiškai apdoroti ?
2.
Atsižvelgiant į pirmojo klausimo atsakymą, ar šis reglamentas galioja?
3.
Ar Reglamento Nr. 2454/93, iš dalies pakeisto 1998 m. liepos 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1677/98, 871 straipsnį reikia aiškinti taip: kai pagal minėto 871 straipsnio 1 dalį muitinė privalo pateikti atvejį Komisijai, kad galėtų nuspręsti, ar šiuo atveju atsisakyti paskesnio muitų įtraukimo į apskaitą, nacionalinis teismas, nagrinėjantis skolininko ieškinį dėl muitinės sprendimo vykdyti paskesnį muitų įtraukimą į apskaitą, neturi teisės panaikinti paskesnio muitų įtraukimo į apskaitą nuspręsdamas, jog (Muitinės kodekso) 220 straipsnio 2 dalies b punkte numatytos (privalomo) atsisakymo paskiau įtraukti muitus į apskaitą sąlygos įvykdytos, jei toks jo vertinimas prieštarauja Komisijos vertinimui?
4.
Jei į trečiąjį klausimą būtų atsakyta, kad tam tikrų įgaliojimų priimti sprendimą paskesnio muitų išieškojimo srityje suteikimas Komisijai niekaip neapriboja nacionalinio teismo, turinčio priimti sprendimą dėl ieškinio, susijusio su paskesniu muitų išieškojimu, įgaliojimų, ar Bendrijos teisėje numatytos kitokios priemonės, užtikrinančias vienodą Bendrijos teisės taikymą, kai konkrečiu atveju Komisija ir nacionalinis teismas skirtingai vertina aplinkybes, remdamiesi kriterijais, kurie pagal Muitinės kodekso 220 straipsnį taikomi siekiant nustatyti, ar skolininkas galėjo pastebėti muitinės klaidą?“
35.
Remdamasis Gerechtshof te Amsterdam išvadomis dėl ryžinio popieriaus savybių, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dėl savo pirmų dviejų klausimų nurodo, kad egzistuoja dvi labai skirtingos nuomonės aiškinant, koks prekės, kaip antai ryžinio popieriaus, požymis yra svarbiausias nustatant jos tarifinę klasifikaciją ir priskiriant prekę KN 1901 arba KN 1905. Abejonių dėl priskyrimo KN 1905 pozicijai pirmiausia kyla atsižvelgiant į sprendimą Uelzena Milchwerke (
25
). Jei KN 1905 pozicija neteisinga, kyla klausimas dėl Reglamento Nr. 1196/97 galiojimo.
36.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo trečiasis ir ketvirtasis prejudiciniai klausimai yra susiję su vienodu Bendrijos teisės, šiuo atveju Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies ir 239 straipsnio 1 dalies antrosios įtraukos, taikymu, taip pat su pavojumi, kad tuo pačiu metu nagrinėjant bylas Komisijoje ir Bendrijos teismuose bei nacionalinėse muitinėse ir teismuose gali būti priimti prieštaraujantys sprendimai.
37.
Remiantis Teisingumo Teismo praktika (
26
), vertinant, ar muito nesumokėjusio asmens veiksmuose yra akivaizdaus aplaidumo požymių Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalies antros įtraukos prasme, taikomi tie patys kriterijai kaip ir pagal Muitinės kodekso 220 straipsnį, nustatant, ar buvo muitinės padaryta klaida, kurios asmuo, privalėjęs sumokėti muitą, negalėjo nustatyti.
38.
Tokiomis aplinkybėmis trečiuoju klausimu būtent siekiama sužinoti, ar teismas, kurio sprendimas gali būti apskųstas apeliacine arba kasacine tvarka ir kuris nesikreipia su prašymu priimti prejudicinį sprendimą į Teisingumo Teismą, turi teisę priimti sprendimą, kuriuo, apeinant Komisijos sprendimą, nepatenkinamas reikalavimas dėl paskesnio muitų išieškojimo, ar jis geriausiu atveju gali tik panaikinti nacionalinės muitinės sprendimo dėl paskesnio muitų išieškojimo neatskiriama dalimi esantį sprendimą neperduoti bylos Komisijai.
39.
Užbaigus rašytinę proceso dalį, 2008 m. gegužės 22 d. įvyko teismo posėdis, kuriame dalyvavo Heuschen & Schrouff, Komisija, Nyderlandų, Graikijos ir Italijos vyriausybės. Per posėdį naujų aplinkybių nepaaiškėjo.
IV — Vertinimas
A — Dėl ryžinio popieriaus tarifinės klasifikacijos
40.
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, kokie yra ryžinio popieriaus teisingos klasifikacijos pagal KN kriterijai (
27
). Dėl KN kodų 1901 ir 1905 kyla klausimas, kuris prekės požymis yra svarbiausias nustatant jos klasifikaciją. Savo klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dėl KN 1905 pozicijos ypač pabrėžia terminio apdorojimo nebuvimo aspektą. Be to, su atsakymu į pirmąjį klausimą yra susijęs ir antrasis klausimas dėl Reglamento Nr. 1196/97 galiojimo.
41.
Prieš pradedant nagrinėti atitinkamus KN klasifikacijos principus reikia atidžiai pažvelgti į klasifikuotiną produktą – Azijos ryžinį popierių (arba ryžinius lakštus), kuris valgomu pavidalu (
28
) naudojamas kaip (valgoma) maisto produkto pakuotė. Kaip pripažino Gerechtshof te Amsterdam, nagrinėjamu atveju kalbama apie iš ryžių miltų, vandens ir druskos pagamintą produktą. Sumaišius ir išminkius sudedamąsias dalis, formuojami nedideli tešlos kukuliukai, kuriuos kočiojant gaunami apvalios formos peršviečiami lakštai, o šie galiausiai išdžiovinami. Be to, Gerechtshof te Amsterdam nurodė, kad šis produktas nėra paruoštas tiesiogiai vartoti, pirmiausia jį reikia termiškai apdoroti. Reikia pridurti, kad prieš vartojant kokiu nors būdu, įskaitant ir terminį apdorojimą, šie plonyčiai ryžiniai lakštai turi būti išmirkyti vandenyje. Kartu su visu įdaru jie kepami arba verdami gruzdintuvėje (pavyzdžiui, suktinukai), tačiau, nelygu receptas, gali būti valgomi įdaryti, bet nekepti.
42.
Remiantis Bendrųjų KN aiškinimo taisyklių 1 punktu (
29
), klasifikuojant ypač svarbu laikytis KN pozicijų ir subpozicijų formuluočių (
30
). Nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje patikslinama, kad, siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir patikrinimo paprastumą, lemiamas prekių tarifinės klasifikacijos kriterijus turi būti nustatomas bendrai atsižvelgiant į tuos jų objektyvius požymius ir savybes, kurie išvardyti KN pozicijos ir skyriaus ar skirsnio pastabų tekstuose (
31
).
43.
Reikia pritarti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, jog KN 1905 pozicijos tekste nėra aiškiai nurodyta, kad šiai pozicijai priskiriami produktai yra kepti. Nors pirmiausia čia nurodoma prekių kategorija „kepiniai, su kakava arba be kakavos“, po jos aiškiai kabliataškiu atskirta eina kita prekių kategorija, kurią vardijant nėra aiškiai nurodytas požymis „keptas“: „ostijos ir kalėdaičiai, tuščios kapsulės, naudojamas farmacijoje, plokštieji vafliai, ryžinis popierius ir panašūs produktai“. Būtent šiuo tekstu ši prekių grupė aiškiai priskiriama KN 19059020 subpozicijai. Čia visiškai neminima sąvoka „keptas“. Kaip dažnai šioje subpozicijoje pasitaikantį bendrą požymį labiau tiktų nurodyti lakštų formą ar sausą pavidalą, kuris gaunamas taikant įvairius metodus (džiovinant ir termiškai apdorojant arba be terminio apdorojimo).
44.
Beje, tai patvirtina šios nuostatos versijos įvairiomis kalbomis (
32
). Kai kuriomis kalbomis, nors ir ne olandų (
33
), aiškiai nurodyti „sausi produktai“ ir netgi „plokštieji vafliai“ (
34
). Tai taikytina nagrinėjamu atveju klasifikuojamoms prekėms. Kai kuriomis kalbomis, pavyzdžiui, anglų ir slovėnų, netgi aiškiai nurodyta „ryžinio popieriaus“ sąvoka (
35
).
45.
Ankstesnė išvada dėl priskyrimo KN 19059020 subpozicijai sprendimui Uelzena Milchwerke (
36
) neprieštarauja. Nors remdamasi šiuo sprendimu Heuschen & Schrouff savo pastabose, pateiktose nagrinėjamoje byloje, nurodė, kad klasifikuojant pagal KN 1905 poziciją būtina įvykdyti sąlygą, kad produktai būtų „kepti“, su tuo sutikti negalima, nes šis sprendimas buvo priimtas tik dėl pirmos KN 1905 pozicijoje nurodytos prekių kategorijos, kurių požymiai ir savybės nusakomi formuluote „kepiniai, su kakava arba be kakavos“. Sprendimas Uelzena Milchwerke konkrečiai yra susijęs su KN 190530 subpozicija „saldūs sausainiai; vafliai ir sausblyniai“. Kadangi šis sprendimas nėra susijęs su prekių kategorija „ostijos ir kalėdaičiai, tuščios kapsulės, naudojamos farmacijoje, plokštieji vafliai, ryžinis popierius ir panašūs produktai“, pateikiant išaiškinimą nagrinėjamomis aplinkybėmis juo remtis negalima.
46.
Be to, palyginus KN 1901 pozicijos prekių apibrėžimą, matyti, kad jo formuluotė ir pirmiausia KN 190190 subpozicijos formuluotė („kiti“), kurią tinkama laiko Heuschen & Schrouff, nenurodo nieko, ką būtų galima laikyti tikslesniu prekės apibrėžimu bendrų KN aiškinimo taisyklių (
37
) 3 dalies a punkto prasme.
47.
Mano nuomone, esant tokiai aiškiai klasifikacijos situacijai pagal KN kodo formuluotę nėra reikalo papildomai remtis Heuschen & Schrouff (
38
) nurodytomis Pasaulio muitinių organizacijos aiškinamosiomis pastabomis (
39
).
48.
Todėl į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmąjį klausimą reikia atsakyti teigiamai; taip atsakyti, beje, siūlo Nyderlandų, Graikijos ir Italijos vyriausybės bei Komisija. Vadinasi, Reglamento Nr. 1196/97 priede aprašyti lakštai priskirtini KN 1905 pozicijai, konkrečiai KN 19059020 subpozicijai, jei tai yra iš ryžių miltų, druskos ir vandens pagaminti lakštai, kurie išdžiovinti, bet termiškai neapdoroti.
49.
Kadangi visos aplinkybės rodo, kad ryžinio popieriaus klasifikacija pagal Reglamentą Nr. 1169/97 atitinka prekės klasifikaciją pagal KN formuluotę, nėra jokios abejonės dėl Reglamento Nr. 1196/97 galiojimo.
B — Dėl muitų neįtraukimo į apskaitą ir (arba) dėl atsisakymo juos išieškoti arba grąžinimo remiantis teisingumo pagrindais bei dėl su tuo susijusios nacionalinių ir Bendrijos institucijų procedūrinės kompetencijos
50.
Trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, kokiomis priemonėmis galima užtikrinti Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies ir 239 straipsnio 1 dalies antros įtraukos vienodą taikymą, kai tokioje situacijoje, kokia nagrinėjama, teismas priima sprendimą, kuris gali būti skundžiamas apeliacine arba kasacine tvarka.
51.
Norint atsakyti į šį klausimą, pirmiausia reikia nustatyti, ar būtina vienodai aiškinti ir taikyti Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalį ir 239 straipsnio 1 dalies antrą įtrauką, kuriose yra nuostatos dėl teisingumo pagrindų. Teigiamai atsakyti reikėtų tada, jei abiem atvejais taikytini kriterijai būtų visiškai arba bent jau iš dalies identiški.
52.
Iš pradžių dėl abiejų šiai bylai svarbių nuostatų vietos struktūroje reikia pažymėti, kad jos taikomos skirtingais laikotarpiais. Abi jos yra Muitinės kodekso VII antraštinėje dalyje „Skola muitinei“, tačiau skirtinguose šios antraštinės dalies skyriuose. 220 straipsnio 2 dalis yra 3 skyriuje „Skolą muitinei sudarančios pinigų sumos išieškojimas“. Jame nustatomas įtraukimo į apskaitą principas, taigi muito sumos apskaičiavimo ir įregistravimo apskaitos registruose (
40
) principas, ir reglamentuojamos su šia procedūra susijusios detalės, pavyzdžiui, 220 straipsnyje numatyta paskesnio įtraukimo į apskaitą galimybė, taigi atvejai, kai iš pradžių muito suma nebuvo įtraukta į apskaitą. Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalyje dėl šio laikotarpio numatyta galimybė remiantis teisingumo pagrindais atsisakyti paskesnio įtraukimo į apskaitą. Tačiau Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalies antroji įtrauka pateikiama 5 skyriuje „Muito grąžinimas ir atsisakymas jį išieškoti“. Jis taikomas laikotarpiui po įtraukimo ar paskesnio įtraukimo į apskaitą. Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalies antroji įtrauka numato vieną iš daugelio galimybių, kaip koreguoti į apskaitą jau įtrauktas, taigi jau įregistruotas muitų sumas, jas grąžinant arba atsisakant išieškoti. Šioje nuostatoje nustatyta bendra teisingumo sąlyga (
41
), apimanti ypatingą situaciją, į kurią gali patekti deklaraciją pateikiantis asmuo kitų ta pačia veikla užsiimančių ūkio subjektų atžvilgiu (
42
). Ši pagrindinė išlyga pirmiausia taikoma tada, kai aplinkybės, apibūdinančios santykį tarp ūkio subjekto ir administracijos, yra tokios, kad nėra teisinga reikalauti ūkio subjektui prisiimti žalą, kurios jis paprastai nebūtų patyręs (
43
).
53.
Taigi Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalyje, kaip ir 220 straipsnio 2 dalyje, paliekama erdvės teisingumo sąlygoms tenkinti. Abiem nuostatomis siekiama to paties tikslo (
44
), būtent paskesnį importo ir eksporto muitų išieškojimą taikyti tik tokiems atvejams, kurių aplinkybės tokį išieškojimą pateisina ir kurios yra suderinamos su tokiu pagrindiniu principu, koks yra teisėtų lūkesčių apsaugos principas (
45
). Taigi šios nuostatos susijusios su teisingumo samprata ir ypač su teisėtų lūkesčių apsaugos principu. Jų taikymo sritys iš dalies kertasi (kaip dar bus įrodyta), tačiau nėra visiškai tapačios (
46
), todėl Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalies taikymo sritis yra platesnė už Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies taikymo sritį.
54.
Teismų praktikoje jau pateikta nuomonė dėl Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies ir 239 straipsnio 1 dalies antrosios įtraukos konkrečių kriterijų tapatumo klausimo (
47
). Teisingumo Teismas sprendimuose Hewlett Packard France (
48
), Söhlke & Söhlke (
49
) ir Nyderlandai prieš Komisiją (
50
) aiškiai išdėstė, kad kriterijai, taikomi pagal Muitinės kodekso 220 straipsnį vertinant, ar ūkio subjektas galėjo nustatyti muitinės padarytą klaidą, turi būti pagal analogiją taikomi ir nagrinėjamai bylai svarbiai „akivaizdaus aplaidumo“ sąvokai Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalies antrosios įtraukos prasme.
55.
Kadangi čia nagrinėjami kriterijai didžiąja dalimi yra tapatūs, bet atitinkamus sprendimus ne visada priima ta pati institucija, tuo pačiu metu vykdomų procesų atveju, kaip antai nagrinėjamoje byloje, gali būti pažeistas vienodo Bendrijos teisės taikymo principas.
56.
Siekiant užtikrinti nagrinėjamų abiejų nuostatų bendrų elementų vienodą taikymą ir išvengti pavojaus tuo pačiu metu nagrinėjant bylas Komisijoje ir Bendrijos teismuose bei nacionalinėse muitinėse ir teismuose priimti prieštaraujančius sprendimus, ligšiolinėje Teisingumo Teismo praktikoje jau buvo numatytos svarbios gairės. Kaip ir Graikijos vyriausybė, norėčiau šia prasme nurodyti su muitų teise susijusius sprendimus: Deutsche Fernsprecher (
51
), Mecanarte (
52
), Faroe Seafood ir kt. (
53
) ir Conseil général de la Vienne (
54
), kurie, nors ir nebuvo priimti dėl tuo pačiu metu vykdomų procesų situacijos, bet susiję su kompetencijos tarp nacionalinių muitinių ir Komisijos padalijimu vykdant paskesnį muitų mokesčio išieškojimą. Remiantis šiuose sprendimuose nurodytomis gairėmis, iš sprendimo Masterfoods (
55
), susijusio su konkurencijos teisės aktais ir priimto dėl tuo pačiu metu vykdomų teismo procesų nacionaliniuose teismuose ir Bendrijos teismuose, aiškėja principai, kuriuos galima perkelti, o tai beje, nurodė ir Nyderlandų vyriausybė. Mano manymu, minėtuose teismų praktikos pavyzdžiuose einama ta pačia linkme.
57.
Teisingumo Teismas sprendimo Mecanarte 33 punkte, kaip jau anksčiau sprendime Deutsche Fernsprecher, dėl kompetencijos tarp nacionalinės valdžios institucijų ir Komisijos padalijimo paskiau išieškant importo ir eksporto muito mokesčius aiškiai nurodė, kad tokioje situacijoje, kokia susiklostė nagrinėjamoje byloje, „Teisingumo Teismas gali užtikrinti Bendrijos teisės vienodumą pagal prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą“. Taigi, jei suinteresuotoji šalis sprendimą dėl paskesnio muito mokesčio išieškojimo apskundžia nacionaliniams teismams, vienodas Bendrijos teisės taikymas bet kuriuo atveju užtikrinamas pagal prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą.
58.
Sprendimo Mecanarte aplinkybėmis nagrinėjant toje byloje pateiktus prejudicinius klausimus nebuvo reikalo gilintis į šiai bylai svarbių problemų aspektus.
59.
Nagrinėjamai situacijai, kai, pavyzdžiui, taip pat kyla klausimas, ar teismas, kuris pagal EB 234 straipsnio 3 dalį nėra įpareigotas kreiptis dėl prejudicinio sprendimo ir nenori sustabdyti bylos ir laukti, vis dėlto išimties tvarka privalėtų kreiptis dėl prejudicinio sprendimo (
56
), svarbus požiūris, kuris matyti iš sprendimų Deutsche Fernsprecher, Mecanarte, Faroe Seafood ir kt. ir Conseil général de la Vienne ir toliau tęsiamas sprendime Masterfoods.
60.
Sprendimo Masterfoods (
57
) aplinkybės taip pat buvo susijusios su tuo pačiu metu vykdomais teismo procesais nacionaliniuose teismuose ir Bendrijos teismuose, tik jie vyko dėl EB sutarties 85 ir 86 straipsnių (dabar atitinkamai EB 81 ir EB 82 straipsniai). Be to, nuo čia nagrinėjamų aplinkybių jos skyrėsi ir tuo, kad tuomet nacionalinio teismo nagrinėjamos bylos sprendimas priklausė nuo Komisijos sprendimo galiojimo, o šiuo atveju yra nagrinėjamas vertinimo kriterijų tapatumas.
61.
Teisingumo Teismas sprendimo Masterfoods 51 punkte, remdamasis sprendimo Delimitis (
58
) 47 straipsniu, dėl EB sutarties 85 straipsnio 1 dalies, 86 straipsnio ir 85 straipsnio 3 dalies nurodė, kad nacionaliniai teismai, vertindami tam tikrus veiksmus arba susitarimus, dėl kurių dar gali būti priimtas Komisijos sprendimas, turi vengti priimti sprendimus, galinčius prieštarauti Komisijos priimamam sprendimui.
62.
Be to, Teisingumo Teismas sprendimo Masterfoods 52 punkte konstatavo, kad nacionaliniai teismai, vertindami susitarimus ir veiksmus, dėl kurių jau yra priimtas Komisijos sprendimas, juo labiau neturi teisės priimti šiam prieštaraujančių sprendimų net ir tada, kai jis prieštarauja nacionalinio teismo pirmosios instancijos sprendimui.
63.
Šių išvadų formuluotė Teisingumo Teismo sprendime Masterfoods yra labai bendro pobūdžio ir nėra pritaikyta prie konkrečių konkurencijos teisės aplinkybių. Mano manymu, nėra jokios priežasties, dėl kurios šių principų nebūtų galima taikyti ir muitų teisės sričiai, kai situacijoje, kokia nagrinėjama byloje, kyla pavojus skirtingai taikyti teisę ir priimti prieštaraujančius sprendimus dėl vienodų teisės elementų tuo pačiu metu vykstančiuose teismo procesuose.
64.
Į klausimą, kaip tokiomis aplinkybėmis, kurioms būdingas paraleliškumas ir kokios yra nagrinėjamoje byloje, turi elgtis nacionalinis teismas, sprendime Masterfoods pateikiamas atsakymas, numatantis dvi galimybes. Nacionalinis teismas, siekdamas išvengti Komisijos sprendimui prieštaraujančio sprendimo, turėtų sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol Bendrijos teismai priims galutinį sprendimą dėl ieškinio dėl panaikinimo, nebent jis mano, kad esamomis aplinkybėmis reikia pateikti Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą dėl Komisijos sprendimo galiojimo (
59
).
65.
Šiame atsakyme pirmenybė aiškiai teikiama tam, kad bylos nagrinėjimas būtų sustabdytas, kol bus priimtas galutinis sprendimas dėl ieškinio dėl panaikinimo, tačiau neatmetama ir proceso dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą galimybė. Kodėl tokiomis aplinkybėmis, kokios yra nagrinėjamoje byloje, pirmenybė teikiama sprendimo dėl ieškinio dėl panaikinimo priėmimui, paaiškinti labai paprasta – reikia tik prisiminti visiškai skirtingas proceso dėl ieškinio dėl panaikinimo ir proceso dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą sąlygas (
60
).
66.
Kita vertus, dėl ypatingų priežasčių, pavyzdžiui, aplinkybėmis, kokios yra nagrinėjamu atveju, būtų logiška nelaukti ir kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą. Situacijoje, kokia yra nagrinėjamoji, Komisijos sprendimas iš esmės susijęs su antraeiliu klausimu dėl atsisakymo išieškoti mokesčius, kuris iš esmės turėtų būti nagrinėjamas jau atsakius į pagrindinį klausimą (paskesnis muito mokesčių išieškojimas). Norint atsakyti į šį pagrindinį klausimą, reikėjo išnagrinėti su šia byla susijusį teisinį ginčą dėl tinkamos ryžinio popieriaus tarifinės klasifikacijos (
61
). Čia gali glūdėti ypatinga priežastis, dėl kurios reikia pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, nors taip pat įmanoma, kad nacionalinis teismas vėliau priimtų dalinį sprendimą vien dėl šio aspekto.
67.
Sprendimams, kaip antai Sportgoods (
62
) ir Sommer (
63
), išvada, kad galima vadovautis sprendimu Masterfoods, neprieštarauja, nes jie susiję su kitomis aplinkybėmis negu nagrinėjamu atveju. Šiose abiejose bylose priimti Teisingumo Teismo sprendimai, kitaip negu nagrinėjamu atveju, buvo susiję su situacija, kai Komisijos sprendime nebuvo teisinių ar faktinių argumentų dėl klausimo, ar ginčijamas reglamentas yra paskesnio konkrečių importo mokesčių išieškojimo teisinis pagrindas. Vadinasi, šia prasme Komisijos sprendimas neturėjo privalomo poveikio valstybės narės, kuriai jis skirtas, valdžios institucijoms, įskaitant jos teismus (
64
).
68.
Atsižvelgdama į tai, kas buvo išdėstyta, manau, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios yra nagrinėjamosios, susijusiomis su tuo pačiu metu vykstančiais procesais, būtina, kad nacionaliniai teismai atsižvelgtų į Komisijos kompetenciją priimti sprendimą, kuri aiškiai numatyta Reglamente Nr. 2454/93 nustatytose procedūrose.
69.
Tokiu atveju, kai dėl jau priimto Komisijos sprendimo pareikštas ieškinys dėl panaikinimo kitoje byloje, į šią kompetenciją būtų atsižvelgiama visų pirma nuo pat pradžių sustabdžius bylos nagrinėjimą nacionaliniuose teismuose, kol bus priimtas galutinis sprendimas dėl ieškinio dėl panaikinimo. Tokioje situacijoje galimas ir kitas kelias, tačiau jį reikėtų rinktis tik kaip šalutinę alternatyvą. Jei ypatingos aplinkybės neleidžia pasirinkti pirmiau nurodyto kelio, galima pagal EB 234 straipsnį kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą (
65
).
70.
Kadangi Komisijos sprendimas dar nepriimtas, turime ypatingą situaciją, ir tai savo pastabose nurodė Komisija. Šiuo metu šis aspektas yra hipotetinio pobūdžio, nes jis yra platesnis už prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus. Tačiau, kadangi priimant sprendimą naudinga atsižvelgti ir į potencialias situacijas bei įvertinti sprendimus, kurie galėtų būti dėl jų priimti, reikia tai trumpai išnagrinėti. Kaip ir Komisija, manau, kad tokiomis aplinkybėmis tikrai reikėtų atsižvelgti į Komisijos kompetenciją priimti sprendimą, ir todėl nacionalinis teismas turėtų sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol toks sprendimas bus priimtas (
66
). Kitaip atsirastų pavojus, kad teismo sprendimas užbėgs už akių Komisijos sprendimui, taigi užims jo vietą.
71.
Mano manymu, siekiant praktikoje užtikrinti nurodyto pobūdžio bendradarbiavimą tarp nacionalinių teismų ir Bendrijos teismų būtina, kad bet kuris nacionalinis teismas, nagrinėjantis tokio pobūdžio Bendrijos teisės klausimus, savo iniciatyva išsiaiškintų, ar tuo pačiu metu buvo arba dar gali būti per numatytus terminus pateiktas prašymas, dėl kurio sprendimą priima Komisija (
67
), ir jei jis pateiktas, tai kokios nagrinėjimo stadijos jis yra (sprendimas, teisinė galia) (
68
).
72.
Dar reikėtų išnagrinėti ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo trečiojo prejudicinio klausimo tam tikrą specialų aspektą. Juk šiuo klausimu konkrečiai prašoma pateikti Reglamento Nr. 2454/93 871 straipsnio 1 dalies, nustatančios procedūros reikalavimus nacionalinėms muitinėms, išaiškinimą. Kaip matyti iš Nyderlandų vyriausybės pastabų, kuriose remiamasi Bendrojo administracinės teisės įstatymo (Algemene Wet Bestuursrecht) 8:72 straipsnio 4 dalimi, šis klausimas buvo pateiktas todėl, kad pagal šią nuostatą sprendime dėl panaikinimo Nyderlandų muitinės institucijoms gali būti numatyti įpareigojimai ir reikalavimai dėl tolesnės procedūros. Pavyzdžiui, gali būti numatytas reikalavimas, kad dabar nacionalinės muitinės skolininko prašymą turi perduoti svarstyti Komisijai, nes yra galimybė, kad bus priimtas jam palankus sprendimas.
73.
Taip nurodoma dar viena galimybė, kaip užtikrinti Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies ir 239 straipsnio 1 dalies antros įtraukos vienodą aiškinimą – būtent, nepriimant sprendimo iš esmės, panaikinti nacionalinės muitinės sprendimą. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nacionalinėje proceso teisėje numatyta tokia galimybė panaikinti nacionalinės institucijos sprendimą ir nustačius tam tikras sąlygas įpareigoti ją pradėti procedūrą iš naujo, todėl tai irgi galima laikyti Bendrijos teisę atitinkančia praktika (
69
) tiek, kiek atsižvelgiama į Komisijos kompetenciją priimti sprendimus.
V — Išvada
74.
Remdamasi šiais motyvais, siūlau Teisingumo Teismui į Hoge Raad der Nederlanden pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
1.
Reglamento Nr. 1196/97 priede aprašyti lakštai priskirtini Kombinuotosios nomenklatūros 1905 pozicijai, jei tai yra iš ryžių miltų, druskos ir vandens pagaminti lakštai, kurie išdžiovinti, bet termiškai neapdoroti.
2.
Atsižvelgiant į pirmojo klausimo atsakymą, Reglamentas Nr. 1196/97 galioja.
3.
Siekiant užtikrinti vienodą Bendrijos teisės taikymą tuo atveju, kai Muitinės kodekso kriterijai turinio prasme yra identiški, nacionaliniai teismai, nesvarbu, kurioje jų instancijoje yra nagrinėjama byla, privalo atsižvelgti į Komisijos kompetenciją priimti sprendimą. Kai teismo procesai, kuriuose nagrinėjamos identiškos (arba iš dalies identiškos) nuostatos, vyksta tuo pačiu metu, nacionalinis teismas, siekdamas išvengti Komisijos sprendimui prieštaraujančio sprendimo, turėtų sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol Bendrijos teismai priims galutinį sprendimą dėl ieškinio dėl panaikinimo, nebent jis mano, kad esamomis aplinkybėmis reikia Teisingumo Teismui pateikti prejudicinį klausimą dėl Komisijos sprendimo galiojimo. Taip pat yra galimybė įpareigoti nacionalinę muitinę iš naujo nagrinėti bylą nustatant sąlygą, kad ji pagal administracinio bendradarbiavimo tarp muitinių ir Komisijos procedūrą perduos ją nagrinėti Komisijai.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	2006 m. lapkričio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods prieš Komisiją (T-382/04).
(
3
)	Šiuo klausimu žr. mano 2008 m. rugsėjo 4 d. Išvadą Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods prieš Komisiją, pateiktą byloje C-38/07 P.
(
4
)	OL L 256, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 2 t., p. 382.
(
5
)	OL L 198, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 2 t., p. 288.
(
6
)	Žr. Reglamento Nr. 2658/87 konstatuojamąsias dalis (ypač trečią konstatuojamąją dalį), šio reglamento 1 ir 3 straipsnius bei 2007 m. rugsėjo 27 d. Sprendimą Medion (C-208/06 ir C-209/06, Rink. p. I-7963, 3 punktas).
(
7
)	Pozicijos 0401–0404 apima tokias prekes: pieną, grietinėlę, išrūgas ir jų produktus.
(
8
)	OL L 170, p. 13; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 8 t., p. 314.
(
9
)	OL L 302, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307.
(
10
)	OL L 253, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3.
(
11
)	Žr. šios išvados 34 punktą.
(
12
)	OL L 212, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 9 t., p. 30. Pavyzdžiui, šiuo reglamentu į 905 straipsnio 1 dalį buvo įtraukta antroji pastraipa ir taip papildyta sprendimų, susijusių su Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalimi, priėmimo administracinė procedūra.
(
13
)	Nors jis savo motyvuose vienoje vietoje remiasi 2003 m. rugpjūčio 1 d. redakcija, tačiau nurodo maksimalią 50000 eurų sumą, kuri buvo nurodyta iki 2003 m. liepos 31 d. galiojusioje redakcijoje.
(
14
)	OL L 187, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 13 t., p. 463. Pagal Berr ir Trémeau „Le droit douanier, Communautaire et national“, 7-asis leidimas, 2006, p. 232, tokio išdėstymo iš esmės nauja redakcija, be kita ko, prireikė tam, kad būtų pašalinti ankstesnės dvigubos kompetencijos sistemos trūkumai, iš esmės sumažinta Komisijai tenkanti našta ir atkurta valstybių narių atsakomybė už nuosavų išteklių administravimą. Šiuo klausimu taip pat žr. 17 išnašoje nurodytą Reglamento Nr. 1335/2003 antrą konstatuojamąją dalį.
(
15
)	Dėl teisės aktų pakeitimo datos žr. šios išvados 16 punktą.
(
16
)	Dėl čia svarbiai administracinei procedūrai anksčiau taikytos teisės normos Teisingumo Teismas 1991 m. birželio 27 d. Sprendime Mecanarte (C-348/89, Rink. p. I-3277, 33 punktas) išdėstė, kad grėsmė vienodam Bendrijos teisės aktų taikymui kiltų tais atvejais, kai prašymas dėl paskesnio muitų neišieškojimo būtų patenkintas, nes valstybės narės vertinimas, kuriuo ji grindžia savo palankų sprendimą, tikriausiai nebūtų skundžiamas teismui, ir todėl atsirastų pavojus praktiškai netekti kontrolės, kuri turėtų užtikrinti vienodą Bendrijos teisės reikalavimų taikymą. Tačiau kitaip yra tada, kai nacionalinės institucijos vykdo paskesnį muitų išieškojimą, ir nesvarbu, koks sumos dydis yra konkrečiu atveju. Šiuo atveju suinteresuotasis asmuo gali tokį sprendimą apskųsti valstybių teismams. Todėl vėliau Teisingumo Teismas per procesą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo gali užtikrinti vienodą Bendrijos teisės aktų taikymą.
(
17
)	Šia prasme žr. Reglamento Nr. 2454/93 su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 1335/2003, pirmą–ketvirtą konstatuojamąsias dalis:
„1.
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 220 straipsnio 2 dalies b punktas ir 239 straipsnis nustato, kad tam tikrais atvejais nešališkumo sumetimais importo arba eksporto muitai vėliau neįtraukiami į apskaitą arba gali būti grąžinti ar neišieškomi.
2.
Pagal 2000 m. rugsėjo 29 d. Tarybos sprendimą 2000/597/EB, Euratomas dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos valstybės narės pirmiausia atsakingos už tradicinių nuosavų išteklių rinkimą, todėl pirmiausia valstybių narių institucijos turėtų spręsti, ar importo ir eksporto muitai vėliau turėtų būti įtraukiami į apskaitą pagal Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 220 straipsnio 2 dalies b punktą arba grąžinami ar neišieškomi pagal to Reglamento 239 straipsnį.
3.
Tačiau, siekiant užtikrinti prekybininkams vienodas sąlygas ir apsaugoti Bendrijų finansinius interesus, įsipareigojimas perduoti klausimą spręsti Komisijai turėtų išlikti, jeigu valstybė narė mano, kad sprendimas turėtų būti teigiamas ir a) nurodoma Komisijos klaida arba trūkumas arba b) atitinkamo atvejo aplinkybės yra susijusios su tyrimu, kurį Bendrija atlieka pagal 1997 m. kovo 13 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 515/97 dėl valstybių narių administracinių institucijų tarpusavio pagalbos ir dėl pastarųjų bei Komisijos bendradarbiavimo, siekiant užtikrinti teisingą muitinės ir žemės ūkio teisės aktų taikymą [4], arba c) susijusi muitų suma yra lygi arba viršija 500000 eurų.
4.
Tačiau neturi būti privaloma perduoti klausimą spręsti Komisijai, jei ji jau yra priėmusi sprendimą dėl atvejo, kurio faktinės ir teisinės aplinkybės yra panašios, nes tuomet valstybės narės gali pagrįsti savo galutinį sprendimą naujausiu Komisijos sprendimu, kurio faktinės ir teisinės aplinkybės yra panašios.“
(
18
)	2004 m. gruodžio 7 d.Gerechtshof te Amsterdam sprendimas Douanekamer, priimtas byloje Nr. 01/900096 DK, p. 2.
(
19
)	Iš Pirmosios instancijos teismo sprendimo Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods prieš Komisiją (nurodytas 2 išnašoje), kuris buvo priimtas tuo pačiu metu vykusiame procese nagrinėjant ieškinį dėl 2004 m. birželio 17 d. Komisijos sprendimo REM 19/2002 panaikinimo, aišku, kad, priėmus Reglamentą Nr. 1196/97, kuris buvo paskelbtas 1997 m. birželio 28 d. ir įsigaliojo 1997 m. liepos 19 d., Heuschen & Schrouff ir toliau importavo ryžinį popierių iš Vietnamo, priskirdama jį KN 19019099 subpozicijai, o Nyderlandų muitinė (atlikusi dokumentų patikrinimą ir vieną kartą fizinį patikrinimą) tai patvirtino per šešis mėnesius priėmusi 29 deklaracijas. 1998 m. kovo 16 d. Nyderlandų muitinė pranešė, kad deklaracijoje turi būti nurodyta KN 19059020 subpozicija. Tačiau vėliau tą pačią dieną ta pati muitinė patvirtino, kad deklaracija, kurioje nurodyta KN 19019099 subpozicija, yra teisinga. Nuo 1998 m. kovo 17 d.Heuschen & Schrouff, importuodama ryžinį popierių, nurodė KN 19059020 subpoziciją.
(
20
)	Žr. Gerechtshof te Amsterdam sprendimą Douanekamer (nurodytas šios išvados 18 išnašoje, p. 1 ir 3) bei Pirmosios instancijos teismo sprendimą Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods prieš Komisiją (nurodytas šios išvados 2 išnašoje, 12 punktas).
(
21
)	Žr. Gerechtshof te Amsterdam sprendimą Douanekamer (nurodytas šios išvados 18 išnašoje, p. 3).
(
22
)	Pagal 2 išnašoje minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods prieš Komisiją 12 punktą galiausiai turi būti sumokėta 636518,40 NLG (282645,21 eurų) suma.
(
23
)	Dėl datos žr. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods prieš Komisiją (nurodytas 2 išnašoje) 13 punktą.
(
24
)	Žr. šios išvados 3 punktą.
(
25
)	1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimas Uelzena Milchwerke (C-12/94, Rink. p. I-2397).
(
26
)	2003 m. kovo 13 d. Sprendimas Nyderlandai prieš Komisiją (C-156/00, Rink. p. I-2527).
(
27
)	Teisingumo Teismas per procesą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, susijusio su tarifine klasifikacija, turi nacionaliniam teismui nurodyti kriterijus, kuriuos taikydamas šis galėtų atitinkamas prekes klasifikuoti pagal KN, tačiau pats Teisingumo Teismas tarifinės klasifikacijos atlikti negali, nes ne visada pakankamai turi tam reikalingos informacijos. Bet kuriuo atveju nacionalinis teismas gali tai atlikti geriau (2002 m. lapkričio 7 d. Sprendimas Lohmann ir Medi Bayreuth, C-260/00–C-263/00, Rink. p. I-10045, 26 punktas).
(
28
)	Azijos ryžinis popierius, be kita ko, gali būti gaminamas iš įvairių augalų pluošto ir, pavyzdžiui, Japonijoje ir Kinijoje naudojamas labai įvairiems tikslams, net namų interjere (pavyzdžiui, širmoms ir šviestuvams).
(
29
)	Žr. šios išvados 7 punktą.
(
30
)	Jų ypatingą reikšmę nurodo ir Lyons „EC Customs Law“, 2–asis leidimas, 2008, p. 142.
(
31
)	Be kita ko, žr. 2000 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą Eru Portuguesa (C-42/99, Rink. p. I-7691, 13 punktas); 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą Intermodal Transports (C-495/03, Rink. p. I-8151, 47 punktas) ir 2007 m. rugsėjo 27 d. Sprendimą Medion (C-208/06 ir C-209/06, Rink, p. I-7963, 34 punktas).
(
32
)	Bendrijos reglamentai turi būti aiškinami vienodai. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, kilus abejonei, negalima nuostatos teksto vertinti izoliuotai, atvirkščiai, jį aiškinti ir taikyti reikia atsižvelgiant į jo versijas kitomis oficialiosiomis kalbomis (1999 m. lapkričio 11 d. Sprendimas Söhl & Söhlke, C-48/98, Rink. p. I-7877, 46 punktas; dėl nusistovėjusios teismo praktikos taip pat žr. 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimą Götz, C-408/06, Rink. p. I-11295, 29 punktas su kitomis nuorodomis).
(
33
)	Teksto versijose olandų („dergelijke producten van meel of van zetmeel“), danų („lignende varer af mel eller stivelse“) ir švedų („liknande produkter“) kalbomis baigus vardyti prekes pateikiama daugiau ar mažiau detali nuoroda į „panašius produktus“, kuri yra ne tokia išsami kaip versijose kai kuriomis kitomis kalbomis, kuriose tarp sąvokų „ostijos ir kalėdaičiai“ ir „panašūs produktai“ nurodomos dar kitoje išnašoje išvardytos sąvokos.
(
34
)	Tai, be kita ko, taikytina ir teksto versijoms vokiečių („getrocknete Teigblätter aus Mehl oder Stärke“), prancūzų („pâtes séchées de farine, d’amidon ou de fécule en feuilles“), ispanų („pastas secas de harina, almidón o fécula, en hojas“) ir portugalų kalbomis.
(
35
)	Žr. „rice paper“ teksto versijoje anglų kalba ir „rižev papir“ versijoje slovėnų kalba.
(
36
)	Nurodyta šios išvados 25 išnašoje.
(
37
)	Žr. šios išvados 7 punktą.
(
38
)	Jas, beje, nurodė ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, tačiau kitu tikslu nei Heuschen & Schrouff.
(
39
)	Komisijos parengtos KN bei Pasaulinės muitinių organizacijos aiškinamosios pastabos dėl Suderintosios prekių aprašymo ir kodavimo sistemos (toliau – Suderintoji sistema) yra svarbios aiškinant atskiras pozicijas, tačiau jos neturi privalomos teisinės galios (2005 m. kovo 17 d. Sprendimas Ikegami, C-467/03, Rink. p. I-2389, 17 punktas).
(
40
)	Konkrečiai dėl įtraukimo į apskaitą principo žr. Muitinės kodekso 217 straipsnį.
(
41
)	Taip pat 2008 m. balandžio 3 d. Sprendimas Militzer & Münch (C-230/06, Rink. p. I-1895, 50 punktas).
(
42
)	Dėl anksčiau galiojusių Muitinės kodekso 239 straipsnio 1 dalies antrosios įtraukos ir Reglamento Nr. 2454/93 905 straipsnio formuluočių, be kita ko, 1999 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas De Haan (C-61/98, Rink. p. I-5003, 52 punktas) ir 2007 m. spalio 18 d. Sprendimas Nordspedizionieri di Danielis Livio ir kt. prieš Komisiją (C-62/05 P, Rink. p. I-8647, 41 punktas).
(
43
)	Žr. mano 2008 m. kovo 13 d. Išvados CAS prieš Komisiją, pateiktos byloje C-204/07 P, 68 ir 69 punktus su kitomis nuorodomis.
(
44
)	1993 m. balandžio 1 d. Sprendimas Hewlett Packard France (C-250/91, Rink. p. I-1819, 46 punktas); Alexander „Vorbemerkungen zu Art. 220, 221“, Witte (leid.) Zollkodex, Kommentar, 4-asis leidimas, 2006, 5 punktas; Huchatz „Art. 239 – Erstattung oder Erlass in Sonderfällen“, ten pat, 32 punktas.
(
45
)	Sprendimas Hewlett Packard France (nurodytas 44 išnašoje, 46 punktas).
(
46
)	Žr. šios išvados 42 išnašoje nurodyto sprendimo De Haan 42 punktą, kartu su 41 punktu dėl Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies ir 239 straipsnio 1 dalies antrosios įtraukos anksčiau galiojusių redakcijų. Alexander „Vorbemerkungen zu Art. 220, 221“ (nurodytas šios išvados 44 išnašoje, 2 punktas) iškelia mintį, kad Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalyje teisėtų lūkesčių apsauga reglamentuojama tik iš dalies. Viena vertus, teisėtų lūkesčių apsauga joje nėra nustatyta galutinai. Kita vertus, ši nuostata neleidžia atskirai atsižvelgti į muitinės ir muito nesumokėjusio asmens kaltę. Siekdami išvengti šių trūkumų, suinteresuotieji asmenys vis dažniau lygiagrečiai teikia prašymus grąžinti muitus arba teikia skundus dėl valdžios institucijų atsakomybės. Be to, Alexander nurodo, kad, vykdant kelias teisiškai atskirtas procedūras, susijusias su tomis pačiomis aplinkybėmis, bet taikant skirtingas teisines ir materialias sąlygas, kyla pavojus atsirasti esminiams klaidų šaltiniams. Paprastai dėl to skolininkams prireikia aukštos kvalifikacijos, išsamių ir todėl brangių konsultavimo paslaugų, o su tuo susijusioms muitinėms, įskaitant ir Komisiją, neproporcingai padidėja administravimo našta. Procedūros ekonomijos sumetimais tokiais atvejais procedūros dažnai vykdomos ne paraleliai, o yra iš dalies sustabdomos. Siekiant ištaisyti situaciją būtina iš esmės reformuoti teisės aktus dėl paskesnio įtraukimo į apskaitą ir muitų grąžinimo bei atsisakymo išieškoti. Taip pat žr. šios išvados 30 išnašoje nurodytą Lyons, p. 496, kuris patvirtina, kad šių dviejų nuostatų taikymo sritis nėra ta pati. Šiuo klausimu jis papildomai nurodo 1998 m. vasario 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Eyckeler & Malt prieš Komisiją (T-42/96, Rink. p. II-401, 135 ir paskesni punktai), priimtą dėl atitinkamų anksčiau galiojusių Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies ir 239 straipsnio 1 dalies antrosios įtraukos nuostatų.
(
47
)	Dėl to, kad atitinkamų nuostatų taikymo sritis vis dėlto nėra visiškai tapati, žr. šios išvados 46 išnašą.
(
48
)	Nurodytas šios išvados 44 išnašoje, 46 punktas.
(
49
)	Nurodytas šios išvados 32 išnašoje, 55 ir 56 punktai.
(
50
)	Nurodytas šios išvados 26 išnašoje, 92 punktas.
(
51
)	1990 m. birželio 26 d. Sprendimas Deutsche Fernsprecher (C-64/89, Rink. p. I-2535, 13 punktas).
(
52
)	Nurodytas šios išvados 16 išnašoje, 33 punktas.
(
53
)	1996 m. gegužės 14 d. Sprendimas Faroe Seafood ir kt. (C-153/94 ir C-204/94, Rink. p. I-2465, 80 punktas).
(
54
)	2006 m. birželio 22 d. Sprendimas Conseil général de la Vienne (C-419/04, Rink. p. I-5645, 42 punktas).
(
55
)	2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimas Masterfoods ir HB (C-344/98, Rink. p. I-11369).
(
56
)	Tokia pareiga, pavyzdžiui, pripažinta sprendimo dėl Bendrijos akto negaliojimo atveju, žr., be kita ko, 1987 m. spalio 22 d. Sprendimą Foto-Frost (314/85, Rink. p. 4199, 20 punktas) ir 2000 m. kovo 21 d. Sprendimą Greenpeace Frankreich ir kt. (C-6/99, Rink. p. I-1651, 54 punktas). Taip pat žr. 1991 m. vasario 21 d. Sprendimą Zuckerfabrik Süderdithmarschen ir Zuckerfabrik Soest (C-143/88 ir C-92/89, Rink. p. I-415, 24 punktas).
(
57
)	Nurodytas šios išvados 55 išnašoje.
(
58
)	1991 m. vasario 28 d. Sprendimas Delimitis (C-234/89, Rink. p. I-935, 43–54 punktas).
(
59
)	Nurodytas šios išvados 55 išnašoje, 57 ir 59 punktai.
(
60
)	Generalinis advokatas G. Cosmas 2000 m. gegužės 16 d. Išvadoje, pateiktoje byloje Masterfoods (nurodyta šios išvados 55 išnašoje, 40–55 punktai), išsamiai nagrinėjo šią problematiką, kuri aiškiai atsispindėjo ir bylos šalių pastabose. Generalinis advokatas G. Cosmas, be kita ko, nurodė, kad bylos šalys arba viena šalis galėtų pasirinkti proceso rūšį ir taip nustatyti Bendrijos teisminę tvarką. Procesas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kuris nėra skirtas įvertinti faktines aplinkybes, netinka Komisijos sprendimo galiojimui peržiūrėti, atsakant į pateiktą prejudicinį klausimą, nes siekiant užtikrinti veiksmingą teisminę apsaugą būtina tokio administracinio akto atžvilgiu turėti neribotą kontrolės teisę. Mano manymu, reikėtų pridurti, kad didelių problemų kyla ir įrodymų pateikimo, ir įrodinėjimo pareigos lygmeniu, kuris svarbus nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo, tačiau yra visai nesvarbus per procesą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Reikėtų paminėti, viena vertus, sąlygiškai griežtą teisinių pagrindų struktūrą per tiesioginio ieškinio nagrinėjimo procesą, kuri lemia, kad daug sprendimų priimama jau vertinat priimtinumą ir nebereikia vertinti pagrįstumo, ir, kita vertus, gana laisvą struktūrą per procesą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kai vertinamas visų proceso šalių (įskaitant, galimas dalykas, ir įvairių suinteresuotų valstybių narių) argumentų turinys. Galiausiai dėl šių skirtumų, nelygu kokia tvarka byla bus iš pradžių nagrinėjama Teisingumo Teisme, gali kilti didelių sunkumų.
(
61
)	Šiuo klausimu žr. mano 2008 m. rugsėjo 4 d. Išvadą Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods prieš Komisiją, pateiktą byloje C-38/07 P.
(
62
)	1998 m. rugsėjo 24 d. Sprendimas Sportgoods (C-413/96, Rink. p. I-5285, 41–43 punktai).
(
63
)	2000 m. spalio 19 d. Sprendimas Sommer (C-15/99, Rink. p. I-8989, 31 punktas).
(
64
)	Sprendimas Sportgoods (nurodytas šios išvados 62 išnašoje, 41 punktas).
(
65
)	Tačiau reikia atsižvelgti į tai, kad tada, kai terminas, nustatytas ieškiniui dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnio 5 dalį pareikšti, jau yra pasibaigęs ir Komisijos priimtas sprendimas jo adresato atžvilgiu tampa galutinis, teisinį poveikį sukėlusio Bendrijos akto pakartotinai skųsti nacionaliniams teismas ir, galimas dalykas, dėl to pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą – negalima (žr. 1994 m. kovo 9 d. Sprendimą TWD Textilwerke Deggendorf, C-188/92, Rink. p. I-833, 13–26 punktai ir 1997 m. sausio 30 d. Sprendimą Wiljo, C-178/95, Rink. p. I-585, 20–31 punktai).
(
66
)	Tai matyti ir iš šios išvados 42 išnašoje nurodyto sprendimo De Haan 48 punkto.
(
67
)	Pavyzdžiui, prašymui pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį 2 dalį pateikti numatytas 12 mėnesių terminas nuo informavimo apie muitų sumą dienos ir jis gali būti pratęstas tik išimties tvarka.
(
68
)	Kadangi čia kalbama apie pateiktus prašymus, daugeliu atveju pakaktų tos bylos šalių informacijos. Be to, reikia nurodyti, kad prireikus galima kreiptis ir į Komisiją dėl informacijos apie jos vykdomos procedūros būklę. Pagal EB 10 straipsnį Komisija yra įpareigota lojaliai bendradarbiauti su valstybių narių teismais; šiuo klausimu žr. šios išvados 58 išnašoje nurodyto sprendimo Delimitis 53 punktą su kt. nuoroda.
(
69
)	Tačiau tokiu atveju, koks nagrinėjamas, vis dėlto reikėtų atsižvelgti į tai, kad 2003 m. rugpjūčio 1 d. pasikeitus teisinei situacijai (žr. šios išvados 16–19 punktus), kaip nurodė ir Italijos vyriausybė, galimybė perduoti bylą Komisijai yra labai apribota. Taigi bylą nagrinėjantis teismas turėtų konkrečiai įvertinti, ar dar galima bylą perduoti Komisijai.