Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
TAMARA ĆAPETA IŠVADA,
pateikta 2025 m. spalio 9 d.(1)
Byla C-519/24
Nitrogénművek Vegyipari Zrt.
prieš
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
(Veszprémi törvényszék (Vesprėmo apygardos teismas, Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
(Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Aplinkos apsauga – Direktyva 2003/87/EB – Šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistema – ES ATLPS – Direktyvos 2003/87 tikslai – Nemokami
apyvartiniai taršos leidimai – Anglies dioksido nutekėjimas – Nacionalinis anglies dioksido, susidariusio naudojant nemokamus leidimus, mokestis)
I.      Įvadas
1.        Direktyva 2003/87/EB nustatyta apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema (ES ATLPS)(2) yra viena iš priemonių, kuriomis Europos Sąjunga siekia įgyvendinti aplinkos apsaugos tikslus. Direktyva siekiama dekarbonizuoti Europos Sąjungos ekonomiką, reguliuojant šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijas (toliau – ŠESD emisijos). Kartu, atsižvelgiant į Europos Sąjungos ekonominius interesus, siekiama, kad būtų skatinamas taupus ir ekonomiškai efektyvus ŠESD emisijos mažinimas(3).
2.        Šioje byloje kyla klausimas, kokiu mastu valstybės narės gali papildyti Sąjungos lygiu nustatytą sistemą.
II.    Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
3.        Po COVID-19 pandemijos ir dėl Rusijos agresijos prieš Ukrainą Vengrija 2023 m. liepos 17 d. priėmė a jelentős térítésmentes kibocsátásiegység-kiosztásban részesülő létesítmény üzemeltetőjét érintő egyes veszélyhelyzeti szabályokról szóló 320/2023. (VII. 17.)
Kormány rendelet
(Vyriausybės nutarimas Nr. 320/2023 dėl tam tikrų nepaprastosios padėties atveju
galiojančių taisyklių, taikomų įrenginių
operatoriams, kuriems skiriamas didelis skaičius nemokamų apyvartinių taršos leidimų; toliau – Vyriausybės nutarimas).
4.        Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Veszprémi törvényszék (Vesprėmo apygardos teismas, Vengrija; toliau – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) prašo Teisingumo Teismo išaiškinti atitinkamą Sąjungos teisę, kad galėtų nuspręsti dėl minėto Vyriausybės nutarimo suderinamumo su Direktyvos 2003/87 tikslais ir nuostatomis.
5.        Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme Nitrogénművek Vegyipari Zrt., Vengrijoje įsteigta azoto trąšų gamintoja (toliau – pareiškėja), ginčija nacionalinės mokesčių institucijos sprendimą, kuriuo ji buvo įpareigota sumokėti anglies dioksido mokestį pagal Vyriausybės nutarimą.
6.        Vyriausybės nutarimu anglies dioksido mokestis, apskaičiuojamas pagal išmetamų teršalų kiekį, nustatomas „įrenginių operatoriams,
kuriems skiriamas didelis skaičius nemokamų apyvartinių taršos leidimų“. Mokestis taikomas operatoriams, i) kurių
metinis vidutinis išmetamo anglies dioksido kiekis per trejus metus iki atitinkamų metų viršija 25 000 tonų ir ii) kurie metais iki atitinkamų metų gavo nemokamų leidimų, atitinkančių ne mažiau kaip 50 % bendro patvirtinto išmetamo anglies dioksido kiekio vidurkio per trejus metus iki atitinkamų metų(4).
7.        Vyriausybės nutarimas
apibrėžia jo taikymo sritį ratione personae
taip, kad jis taikomas tik tiems įrenginių operatoriams, kurie atitinka reikalavimus gauti didelę nemokamų apyvartinių taršos leidimų dalį ir turi „įrenginio technologinio proceso dalį, kuriai taikomas produkto santykinis taršos rodiklis“ arba „įrenginio technologinio proceso dalį, kurios proceso metu išsiskiria ŠESD“, kaip tai suprantama Komisijos deleguotajame reglamente (ES) 2019/331(5).
8.        Pagal tą taikymo sritį pareiškėja buvo įpareigota sumokėti anglies dioksido mokestį.
9.        Vis dėlto pareiškėja laikėsi nuomonės, kad Vyriausybės nutarimas, kuriuo grindžiamas mokestis, prieštarauja tiek Magyarország Alaptörvénye
(Vengrijos pagrindinis įstatymas), tiek
Sąjungos teisei, todėl paprašė mokesčių institucijų leisti pataisyti mokesčių deklaraciją.
10.      Nemzeti Adó- és Vámhivatal Veszprém Vármegyei Adó- és Vámigazgatósága (Nacionalinės mokesčių ir muitų tarnybos
Vesprėmo provincijos mokesčių ir muitų direktoratas, Vengrija; toliau – pirmosios
instancijos mokesčių institucija) atmetė pareiškėjos 2023 m. gruodžio 21 d. pateiktą mokesčių deklaraciją, argumentuodama tuo, kad Vyriausybės nutarimo nuostatos galioja ir yra taikomos pareiškėjai.
11.      Pareiškėja pateikė administracinį skundą dėl pirmosios instancijos mokesčių institucijos sprendimo Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Vengrijos nacionalinės mokesčių ir muitų tarnybos
Apeliacinė direkcija; toliau – antrosios instancijos mokesčių institucija arba atsakovė).
12.      Antrosios instancijos mokesčių institucija palaikė pirmosios instancijos mokesčių institucijos sprendimą. Ji paaiškino, kad mokesčių institucijos neturi įgaliojimų kaip teisėsaugos institucija spręsti dėl teisės normos teisėtumo kilus įtarimų dėl jos nesuderinamumo su Vengrijos Konstitucijos ar Sąjungos teisės nuostatomis. Institucija
pripažino, kad sprendimas dėl Sąjungos
teisės pažeidimo esmės turi būti priimtas per teisminės peržiūros procedūrą.
13.      Priėmus šį sprendimą, pareiškėja kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą
ir teigia, jog pirmosios ir antrosios instancijų mokesčių institucijų sprendimai (toliau – ginčijami sprendimai) turėtų būti iš dalies pakeisti taip, kad teismas leistų jai pateikti mokesčių deklaraciją. Be to, ji teigė, kad ginčijami sprendimai turėtų būti panaikinti, o atsakovei turėtų būti nurodyta surengti naują procesą ir priimti naują sprendimą.
Pareiškėja savo reikalavimus grindė teiginiu, kad ginčijami sprendimai pažeidžia Vengrijos pagrindinį įstatymą ir ES ATLPS, be to, prieštarauja Direktyvos 2003/87 tikslams.
14.      Dėl pastarojo motyvo pareiškėja prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme teigė, kad anglies dioksido mokestis yra nesuderinamas su tikslu išvengti anglies dioksido nutekėjimo, kurio
Europos Sąjunga siekė nustatydama nemokamą leidimų skyrimą
pagal ES ATLPS.
Kadangi šio mokesčio taikymas yra tiesiogiai susijęs su pagal Direktyvą 2003/87 gautais nemokamais leidimais, praktiškai tai reiškia, kad nemokami leidimai netenka savo, kaip be atlygio skiriamų leidimų, pobūdžio.
15.      Pareiškėja taip pat nurodė, kad Vyriausybės nutarimas trukdo naudotis Sutartimi dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) garantuojamomis pagrindinėmis laisvėmis ir kad jis yra diskriminuojamojo pobūdžio.
Šiuo klausimu pareiškėja teigė, kad Vyriausybės nutarimo taikymo srities ratione personae apibrėžtis yra savavališka ir diskriminuojanti operatorius, kuriems taikomas šis įstatymas, palyginti su tais, kuriems jis netaikomas, taip pat Vengrijoje įsisteigusius operatorius, kuriems jis taikomas, palyginti su operatoriais iš kitų valstybių narių.
16.      Be to, pareiškėja tvirtino, kad tokie Vyriausybės nutarimai
prieštarauja tiek įsisteigimo laisvei, tiek laisvei teikti paslaugas, nes juose yra numatytas neproporcingas apribojimas, kuris nėra pateisinamas viešuoju interesu ir todėl pažeidžia nediskriminavimo principą, atsižvelgiant į Direktyvos 2003/87 3 straipsnio f punkte apibrėžtą sąvoką „operatorius“. Be to, Vyriausybės nutarimas, suteikiantis
atrankinį pranašumą kitiems ūkio subjektams, yra nepranešta valstybės pagalba, pažeidžianti SESV 107 ir 108 straipsnius.
17.      Galiausiai pareiškėja teigė, kad Vyriausybės nutarimas sudaro neproporcingą nuosavybės teisės apribojimą ir taip pažeidžia Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 17 straipsnį ir Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) Pirmojo papildomo protokolo 1 straipsnį.
Šiuo klausimu pareiškėja nurodė, kad bet koks pagrindinių teisių apribojimas turi atitikti teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus, t. y. jis turi būti numatomas ir suteikti suinteresuotiesiems asmenims pakankamai laiko atlikti pakeitimus, kurių reikia dėl atitinkamų teisės aktų dalinių pakeitimų. Pereinamojo laikotarpio nebuvimas pažeidžia šiuos principus.
18.      Atsakovė nacionaliniame teisme pareiškė, kad ieškinys dėl teisminės peržiūros turėtų būti atmestas, o ginčijamuose sprendimuose išdėstyti teisiniai motyvai – palikti galioti. Visų pirma atsakovė teigė, kad Vyriausybės nutarimu nepažeidžiama Direktyva 2003/87.
19.      Savo teiginiuose dėl Vyriausybės nutarimo (ne)atitikties Direktyvai 2003/87 tiek pareiškėja, tiek atsakovė rėmėsi ta pačia Teisingumo Teismo jurisprudencija, būtent Sprendimu
Iberdrola ir kt.(6),  Sprendimu ŠKO–Energo(7) ir Sprendimu  PPC Power(8).
20.      Dėl pareiškėjos argumento, susijusio su įsisteigimo laisve, atsakovė nurodė, kad neaišku, kaip tokia laisvė galėjo būti pažeista, nes pareiškėja jau yra įsisteigusi Vengrijoje, o jos įsisteigimas – arba verslo pradėjimas ar tęsimas – kitoje valstybėje narėje jokiu būdu nėra šios bylos dalykas(9). Galiausiai atsakovė rėmėsi Sprendimu
Adusbef ir kt.(10),
siekdama pagrįsti savo argumentą, kad laisvė užsiimti verslu nėra absoliuti prerogatyva. Jai gali būti taikomos įvairios viešosios valdžios priemonės, kuriomis dėl bendrojo intereso gali būti ribojamas ekonominės veiklos vykdymas. Be to, atsakovė teigė, kad nuosavybės teisė nėra absoliuti
ir jos įgyvendinimas taip pat gali būti ribojamas.
21.      Esant tokioms aplinkybėms, Veszprémi törvényszék
(Vesprėmo apygardos teismas, Vengrija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą dėl šių klausimų:
„1.      Ar [Direktyvos 2003/87] tikslai ir nuostatos, visų pirma (bet ne tik) jos 1, 10 ir 11 straipsniai, taip pat 5, 7 ir 20 konstatuojamosios dalys, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama nacionalinė priemonė ([v]yriausybės nutarimas), kurią taikant:
–        išmetamųjų teršalų kiekis, susidaręs naudojant apyvartinius taršos leidimus, a posteriori apmokestinamas mokesčiu (už jį renkamas mokestis);
–        išmetamųjų teršalų kiekis, susidaręs naudojant nemokamus apyvartinius taršos leidimus, a posteriori apmokestinamas mokesčiu (už jį renkamas mokestis);
–        išmetamųjų teršalų kiekis, susidaręs naudojant nemokamus apyvartinius taršos leidimus, a posteriori apmokestinamas mokesčiu (už jį renkamas mokestis), dėl kurio nemokami apyvartiniai taršos leidimai netenka savo vertės ir kompensacinio poveikio;
–        išmetamųjų teršalų kiekis, susidaręs naudojant nemokamus apyvartinius taršos leidimus, a posteriori apmokestinamas mokesčiu (už jį renkamas mokestis), dėl kurio operatoriai atgrasomi nuo išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo, aplinkosauginio veiksmingumo didinimo ar investavimo į aplinkai palankesnes technologijas;
–        išmetamųjų teršalų kiekis, susidaręs naudojant nemokamus apyvartinius taršos leidimus, a posteriori apmokestinamas mokesčiu (už jį renkamas mokestis), kurio nustatymo tikslas nesusijęs nei su aplinkos apsauga, nei su ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema ir jos tikslais, nes, atvirkščiai, leidimo nustatyti
tokį mokestį tikslas ir vienintelis pagrindas yra ginkluoto konflikto ir humanitarinės katastrofos pasekmių Vengrijos kaimynystėje likvidavimas?
2.
Atsižvelgiant į diskriminacijos draudimą pagal [SESV] 18, 49 ir 56 straipsnius, [Chartijos] 21 straipsnį ir [EŽTK] 14 straipsnį, ar [Direktyvos 2003/87] 3 straipsnio f punkte įtvirtinta sąvoka „operatorius“ turi – arba gali – būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama nacionalinė priemonė ([v]yriausybės nutarimas), kurią taikant nepagrįstai ir savavališkai, nesiremiant privalomuoju bendrojo intereso pagrindu, diskriminuojami tam tikros kategorijos operatoriai, palyginti su į tos priemonės taikymo sritį nepatenkančiais operatoriais?
3.
Ar SESV 18, 49 ir 56 straipsniai turi – arba gali – būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama nacionalinė priemonė ([v]yriausybės nutarimas), kurią taikant ribojamas naudojimasis tomis laisvėmis ir:
–        nepagrįstai bei savavališkai, nesiremiant privalomuoju bendrojo intereso pagrindu, diskriminuojami tam tikros kategorijos operatoriai, kaip jie suprantami pagal [Direktyvos 2003/87] 3 straipsnio f punktą, jiems taikant skirtingą (griežtesnį) reguliavimą,
–        savavališkai, nesiremiant privalomuoju bendrojo intereso pagrindu, apibrėžiama subjektinė taikymo sritis, netinkama įgaliojimo, kuriuo remiantis ji nustatyta, tikslams pasiekti, ir
–        kuri
priimama staiga ir nenumatytai, nuo jos paskelbimo iki įsigaliojimo praėjus vos trims dienoms, kartu nustatant atgaline data taikomus a posteriori įpareigojimus, susijusius su faktinėmis aplinkybėmis, susiklosčiusiomis
iki
priemonės įsigaliojimo?
4.
Ar Chartijos 17 straipsnyje ir EŽTK pirmojo papildomo protokolo 1 straipsnyje garantuojama teisės į nuosavybę apsauga turi – arba gali – būti aiškinama taip, kad ją taikant draudžiama nacionalinė priemonė ([v]yriausybės nutarimas), kuri yra konfiskacinė ir pagal kurią operatoriai, patenkantys į jos taikymo sritį, artimiausiu metu visiškai neteks pelno, o tai yra neproporcingas ir neleistinas kišimasis?“
22.      Pareiškėja pagrindinėje byloje, Vengrijos vyriausybė ir Europos Komisija pateikė Teisingumo Teismui rašytines pastabas.
23.      2025 m. birželio 25 d. buvo surengtas teismo posėdis, per jį šalys pateikė žodinius argumentus.
III. Analizė
A.      Dėl pateiktų klausimų
24.      Dėl pirmojo klausimo reikėtų pateikti kelias preliminarias pastabas.
25.      Pirma, šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo išaiškinti, be kita ko, Direktyvos 2003/87 10 straipsnį. Pradinėje
šios direktyvos versijoje nuostata, susijusi su nemokamų leidimų skyrimu, iš tiesų buvo 10 straipsnis. Vis dėlto ši direktyva nuo to laiko buvo kelis kartus
iš dalies pakeista(11), taigi nemokamų leidimų skyrimas dabar reglamentuojamas tos direktyvos 10a straipsnyje. Dėl to prašymą priimti prejudicinį sprendimą
pateikusio teismo pirmasis klausimas turėtų būti suprantamas kaip prašymas išaiškinti minėtos direktyvos 10a straipsnį, o ne jos 10 straipsnį.
26.      Antra, pirmasis prejudicinis klausimas susijęs su skirtingais scenarijais, išdėstytais penkiomis dalimis.
Pirmoje dalyje pateiktas scenarijus, susijęs apskritai su taršos, keliamos
naudojant apyvartinius taršos leidimus, mokesčiu, yra hipotetinis, nes šis scenarijus neatitinka
prašymą priimti prejudicinį sprendimą
pateikusio teismo nagrinėjamos bylos aplinkybių.
Atvirkščiai, nagrinėjamoje byloje nagrinėjamas mokestis, nustatytas Vyriausybės nutarimu, yra susijęs su įrenginių, kuriems skiriamas didelis skaičius nemokamų apyvartinių taršos leidimų,
išmetamo anglies dioksido mokesčiu ir taikomas tik tokiems įrenginiams.
Dėl šios priežasties Teisingumo Teismas negali atsakyti į pirmąjį klausimą.
27.      Likusios pirmojo klausimo dalys susijusios su taršos, keliamos naudojant nemokamus apyvartinius taršos leidimus, mokesčiu. Iš tiesų šios klausimo dalys jau leidžia teigti, kad dėl ginčijamų nacionalinės teisės aktų nemokami
apyvartiniai taršos leidimai praranda savo vertę ir kompensacinį poveikį ir kad
šie teisės aktai atgraso operatorius nuo išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo, aplinkosauginio veiksmingumo didinimo ir (arba) investavimo į aplinkai palankesnes technologijas. Nacionalinis teismas klausia, ar pagal Direktyvą 2003/87
tokį poveikį turintys nacionalinės teisės aktai yra leidžiami, ar draudžiami.
28.      Klausimas, ar ginčijami nacionalinės teisės aktai iš tiesų turi tokį poveikį, negali būti nagrinėjamas Teisingumo Teismo
prašymo priimti prejudicinį sprendimą
nagrinėjimo procedūroje.
Atsižvelgiant į tai, kad bet kokie nacionalinės teisės aktai, kuriais konkrečiai pažeidžiami direktyvos tikslai, pagal tą direktyvą neišvengiamai draudžiami, Teisingumo Teismui pateikti klausimai šioje byloje turi būti suprantami taip, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš tikrųjų prašo patvirtinti, kad jo klausime nurodyti tikslai yra Direktyvos 2003/87 tikslai, siekiant išlaikyti nemokamus apyvartinius taršos leidimus ES ATLPS.
29.      Dėl to savo analizėje atsakysiu į šį klausimą, sutelkdama dėmesį į tikslus išlaikyti nemokamus apyvartinius taršos leidimus ES ATLPS ir teisinę sistemą, kuria užtikrinamas šių tikslų įgyvendinimas.
30.      Pirmojo klausimo paskutinėje dalyje klausiama, ar mokestis yra draudžiamas tuo pagrindu, kad jis nėra susijęs su aplinkos apsauga ar ES ATLPS ir jos tikslais, o jo tikslas yra kovoti su COVID-19
pandemijos ir Rusijos agresijos prieš Ukrainą padariniais. Mano nuomone, į šį klausimą reikėtų atsakyti tik tuo atveju, jei nagrinėjamas mokestis neprieštarauja ES ATLPS numatytiems nemokamų apyvartinių taršos leidimų tikslams. Jei prieštarauja, tai pagal Direktyvą 2003/87 jis draudžiamas, neatsižvelgiant į jo nacionalinį biudžeto tikslą.
31.      Antrasis, trečiasis ir ketvirtasis klausimai, mano nuomone, nėra svarbūs. Direktyva 2003/87 buvo priimta remiantis SESV 192 straipsnio 1 dalimi (tuometine EB sutarties 175 straipsnio 1 dalimi), kuri yra teisinis pagrindas priimti teisės aktus aplinkos srityje.
Vis dėlto, pagal direktyvos 7 konstatuojamąją dalį, jos nuostatos
yra būtinos siekiant, kad būtų prisidedama išsaugant vidaus rinkos vientisumą ir išvengiant konkurencijos iškraipymo. Dėl to, jei nagrinėjama nacionaline priemone pažeidžiama direktyva, nebūtina nustatyti, ar ji taip pat prieštarauja įsisteigimo laisvei ir paslaugų teikimo laisvei, nes tai būtų draudžiama pagal pačią direktyvą.
32.      Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, aptarsiu tikslus, susijusius su nemokamų apyvartinių taršos leidimų skyrimu tam tikriems rinkos operatoriams.
Jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nustato, kad Vyriausybės nutarimas ir pagal jį priimti sprendimai trukdo siekti šių tikslų, jis privalo panaikinti ginčijamus nacionalinės teisės aktus.
B.      Nemokamų apyvartinių taršos leidimų tikslai
33.      Kaip nurodyta įvade ir patvirtinta Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, ES ATLPS tikslas yra iš esmės sumažinti ŠESD emisijas Europos Sąjungoje, tačiau nekenkiant Sąjungos pramonės ekonominei plėtrai, užimtumui ir konkurencingumui(12).
34.      Apskritai ES ATLPS
veikia taip, kad kiekviena į ją įtraukta ŠESD emisija turi atitikti joje numatytą apyvartinių taršos leidimų, kurie turi būti grąžinti,
skaičių. Iki ne vėliau kaip kiekvienų metų balandžio 30 d. kiekvieno įrenginio
operatorius turi atsisakyti tokio apyvartinių taršos leidimų skaičiaus, kuris atitinka
per tą laikotarpį išmestų ŠESD kiekį(13).
35.      Leidimai gali būti įsigyjami aukcione, t. y. už atlygį, arba skiriami nemokamai. Kartu laipsniškai mažinama bendro leidžiamo išmesti teršalų kiekio riba.
36.      Dabartinė ES ATLPS buvo įdiegta etapais. Iki šiol būta keturių ES ATLPS
prekybos laikotarpių(14).
37.      Per pirmąjį prekybos
laikotarpį, nuo 2005 iki 2007 m., beveik visi leidimai, apimantys į sistemą įtrauktų įrenginių išmetamų teršalų kiekį, buvo skirti nemokamai, remiantis ankstesniu tų pramonės šakų išmetamų teršalų kiekiu. Per šį laikotarpį kiekviena valstybė narė buvo atsakinga už viršutinių ribų nustatymą, o tai reiškė, kad nacionalinės institucijos turėjo nustatyti kiekvienam įrenginiui skiriamų leidimų skaičių pagal savo nacionalinį leidimų skyrimo planą.
38.      Antruoju prekybos laikotarpiu, nuo 2008 iki 2012 m., nemokamų apyvartinių taršos leidimų skyrimo dalis sumažėjo iki maždaug 90 %. Kaip ir ankstesniu laikotarpiu, dėl leidimų skyrimo buvo sprendžiama valstybių narių lygmeniu, todėl nacionaliniai požiūriai buvo skirtingi. Siekdamas išvengti dėl to atsirandančių neatitikimų, Sąjungos teisės aktų leidėjas trečią kartą pritaikė sistemą.
39.      Didžiausias sistemos pokytis įvyko trečiuoju
prekybos laikotarpiu, kuris truko nuo 2013 iki 2020 m. Nuo šio laikotarpio pradžios valstybės narės nebeprivalėjo rengti nacionalinių skyrimo planų, jie buvo pakeisti vienu visoje Sąjungoje galiojančiu leidimų limitu. Nuo tada šis limitas kasmet mažinamas pagal Sąjungos klimato politikos tikslą, užtikrinant, kad bendras Europos Sąjungoje išmetamų teršalų kiekis laikui bėgant mažėtų.
40.      Per šį trečiąjį laikotarpį numatyta leidimų skyrimo sistema tapo apyvartinių taršos leidimų aukcionai. Vis dėlto ir toliau buvo skiriami nemokami leidimai.
41.      Nors per pirmuosius du laikotarpius nemokamas leidimų skyrimas galėjo būti pateisinamas būtinybe sukurti naują leidimų rinką ir leisti dalyvaujantiems ūkio subjektams jai pasirengti, gali kilti klausimas, kodėl nemokami leidimai buvo išlaikyti trečiuoju ir ketvirtuoju prekybos laikotarpiais.
42.      Svarbiausia priežastis, kuri buvo aktuali ir per pirmuosius du laikotarpius, kaip patvirtina su šiais laikotarpiais susijusi jurisprudencija(15),
yra užkirsti kelią Sąjungos pramonės konkurencingumo praradimui, kuris gali sukelti reiškinį, vadinamą anglies dioksido nutekėjimu(16).
43.      Anglies dioksido nutekėjimas – tai rizika, kad dėl ekonominių sunkumų, kuriuos sukelia dekarbonizacija Sąjungoje, gamyba ir atitinkamai ŠESD emisijos bus perkeltos už Europos Sąjungos ribų(17).
44.      Kaip minėta, trečiuoju
prekybos laikotarpiu ES ATLPS reguliavimas ir valdymas tapo centralizuotas, todėl reikėjo suderinti Sąjungos taisykles. Nuo to laikotarpio nemokamų leidimų skyrimas grindžiamas Sąjungos lygmeniu atliktu anglies dioksido nutekėjimo rizikos vertinimu.
Remdamasi Direktyva 2003/87, Komisija sudaro anglies dioksido nutekėjimo sąrašą(18), kuriame išvardijami sektoriai ir jų pošakiai, kuriems gali būti nemokamai skiriami leidimai dėl didelės anglies dioksido nutekėjimo rizikos. Tuose sektoriuose veikiantiems
įrenginiams ir jų dalims gali būti nemokamai išduodami leidimai, padengiantys iki 100 % jų išmetamų teršalų kiekio.
45.      Vis dėlto anglies dioksido nutekėjimo prevencija nėra vienintelis nemokamų leidimų sistemos, nustatytos pagal
ES ATLPS, tikslas. Nemokami leidimai negali trukdyti pagrindiniam šios sistemos tikslui, t. y. dekarbonizacijai. Dėl to kitas tikslas, kurį siekiama įgyvendinti skiriant nemokamus leidimus, yra paskatinti įrenginių, kuriems išduodami
tokie leidimai, operatorius diegti naujas, švaresnes technologijas. Siekiant šio tikslo, Sąjungos teisės aktuose numatyta, kad įrenginiams, kurie atitinka reikalavimus gauti nemokamus leidimus, padengiančius 100 %
jų išmetamų teršalų kiekio, tokie leidimai gali būti nemokamai išduodami tik tuo atveju, jei jie dekarbonizacijos srityje pasiekia gerų rezultatų, kurie nustatomi remiantis visoje Sąjungoje suderintais ex ante veiklos rodikliais.
Kiekvienam įrenginiui skiriamų nemokamų leidimų skaičius nebėra skaičiuojamas tik remiantis ankstesnėmis emisijomis, jis nustatomas naudojant kiekvienam produktui nustatytus santykinius ŠESD emisijų rodiklius.
Kaip paaiškino Komisija, santykiniai taršos
rodikliai nustatomi remiantis 10 % efektyviausių įrenginių, vertinant pagal dekarbonizacijos lygį visoje Sąjungoje(19).
Tai skirta atlyginti už įrenginius, kurie tampa švaresni, ir paskatinti kitų įrenginių operatorius eiti tuo pačiu keliu.
46.      Siekiant suderinti su Europos žaliojo kurso projektu(20) ir pasiekti Europos Sąjungos 2030 m. klimato politikos tikslą – iki 2030 m. sumažinti išmetamų teršalų kiekį ne mažiau kaip 55 %, palyginti su 1990 m. lygiu, nuo 2021 m. ES ATLPS buvo pritaikyta ketvirtą kartą(21).
47.      Šioje byloje nagrinėjamas laikotarpis susijęs su ketvirtuoju prekybos laikotarpiu, truksiančiu nuo 2021 m. iki 2030 m.
48.      Palyginti su trečiuoju prekybos laikotarpiu, nemokamų leidimų skyrimo tikslai ir pagrindiniai šių tikslų siekimo būdai iš esmės nepasikeitė.
49.      Ketvirtąjį laikotarpį apyvartinių taršos leidimų aukcionai išlieka pagrindinis jų skyrimo būdas ir yra reglamentuojami Direktyvos 2003/87 10 straipsnyje. Vis dėlto leidimai vis dar skiriami nemokamai, o jų skyrimas reglamentuojamas Direktyvos 2003/87 10a ir 10b straipsniuose; pirmasis straipsnis susijęs su Sąjungos lygmens
ex ante
santykinių taršos rodiklių nustatymo taisyklėmis, o antrajame nustatytos taisyklės, pagal kurias išvardijami sektoriai, kuriems būdinga anglies dioksido nutekėjimo rizika.
50.      Be to, tuo laikotarpiu nemokamus leidimus gavusių sektorių skaičius sumažėjo iki 63, tačiau jie vis dar sudarė didelę dalį Europos Sąjungos išmetamų teršalų, t. y. 94 %(22).
Vis dėlto, net jei teoriškai šiems sektoriams gali būti nemokamai išduoti
leidimai, padengiantys iki 100 % jų išmetamų teršalų kiekio, jie vis tiek turėtų įsigyti
kitus leidimus rinkoje, kad padengtų savo gamybą, jei jų veiklos rezultatai nėra tokie pat geri kaip 10 %
efektyviausių įrenginių. Galiausiai ketvirtuoju laikotarpiu taip pat buvo iš dalies pakeista tokių santykinių taršos rodiklių skaičiavimo sistema(23).
51.      Nepaisant tam tikrų pokyčių, įvykusių ketvirtąjį prekybos laikotarpį, palyginti su trečiuoju laikotarpiu, pagrindinės priežastys, dėl kurių buvo išlaikytas nemokamų leidimų skyrimas, išliko tos pačios – viena vertus, tai padeda išlaikyti Sąjungos pramonės konkurencingumą ir užkirsti kelią anglies dioksido nutekėjimui, kita vertus, taip siekiama skatinti dekarbonizacijos pastangas sektoriuose, kurie turi teisę gauti nemokamus leidimus.
52.      Šiems dviem tikslams pasiekti gali prireikti skirtingų ir netgi prieštaringų priemonių. Taigi suderinta Sąjungos sistema, skirta nemokamam leidimų išdavimui pagal ES ATLPS vykdyti, siekiama suderinti šiuos du tikslus.
53.      Kol dekarbonizacijos priemonių
nebus imtasi
pasauliniu mastu, Sąjungos pramonės šakų, kurioms taikoma ES ATLPS, konkurencingumas bus veikiamas, nes iš kitų šalių, kuriose tokios aplinkosaugos priemonės netaikomos, importuojami produktai į Sąjungos rinką galės patekti mažesnėmis kainomis.
Tai gali pasikeisti įdiegus pasienio anglies dioksido korekcinį mechanizmą (toliau – PADKM), kuris laikui bėgant gali panaikinti priežastis, dėl kurių išlaikomi nemokami leidimai(24).
Vis dėlto 2023 m. pereinamojo laikotarpio PADKM įdiegimas neturėjo įtakos šioje byloje nagrinėjamoms aplinkybėms, nes pareiškėja išliko įrenginio operatore, turinčia teisę į visišką savo emisijų padengimą nemokamais leidimais už gamybą, neviršijančią santykinių taršos rodiklių.
C.      Valstybių narių likę įgaliojimai, susiję su nemokamu leidimų skyrimu pagal ES ATLPS
54.      Siekiant įgyvendinti nemokamų leidimų skyrimo pagal ES ATLPS tikslus, jų skyrimo taisyklės yra visiškai suderintos Sąjungos lygmeniu(25).
Šiuo tikslu pagrindinė derinimo priemonė yra Direktyva 2003/87, kuria remiantis Komisija įgaliojama priimti ją papildančius įgyvendinimo aktus ir tam tikrus deleguotuosius aktus.
Šios direktyvos 10a straipsnio pirmoje dalyje nurodomi atvejai, kuriais Komisija turi teisę papildyti Sąjungos teisės aktų leidėjo suderintas taisykles, susijusias su nemokamu leidimų skyrimu.
55.      Remdamasi jai suteiktais įgaliojimais, Komisija priėmė Deleguotąjį sprendimą 2019/708, kuriuo iš dalies keičiamas 2021–2030 m. sektorių ir pasektorių, kuriems būdinga anglies dioksido nutekėjimo rizika, sąrašas(26).
56.      Kita sritis, kurioje Komisija yra įgaliota papildyti Direktyvą 2003/87 deleguotaisiais aktais, yra santykinių taršos rodiklių nustatymas dėl nemokamo leidimų skyrimo į anglies dioksido nutekėjimo sąrašą įtrauktiems įrenginiams, dėl kurio ji gali priimti bendras taisykles. Su dabartiniu prekybos laikotarpiu ir stacionariais įrenginiais, tokiais kaip pareiškėjos įrenginys, susijęs Deleguotasis
reglamentas 2019/331.
Komisija Įgyvendinimo reglamentu
(ES) 2021/447(27) taip pat priėmė patikslintus
santykinius taršos rodiklius, taikomus 2021–2025 m. laikotarpiu.
57.      Remdamosi šiais teisės aktais, kaip nacionalinių įgyvendinimo priemonių dalį valstybės narės pateikė Komisijai nacionalinius įrenginių ir jų dalių, kuriems pagal suderintas Sąjungos taisykles gali būti nemokamai skiriami leidimai, sąrašus.
Komisija patvirtino šiuos sąrašus, jei jie buvo pripažinti atitinkančiais Sprendime
(ES) 2021/355(28) numatytas suderintas Sąjungos taisykles.
58.      Net jei Komisija priimtų išsamias taisykles, Sąjungos teisės aktų leidėjas nustato kriterijus, pagal kuriuos vertinama anglies dioksido nutekėjimo rizika ir nustatomi santykiniai taršos rodikliai, taip pat tinkamų įrenginių sąrašas ir nemokamų leidimų, kurie jiems gali būti išduoti per tam tikrą laikotarpį, skaičius. Šie teisės aktų kriterijai yra privalomi Komisijai, kai ji nustato įgyvendinimo ir papildymo taisykles. Vadinasi, kaip Teisingumo Teismas paaiškino Sprendime
DK Recycling(29),
Komisija, nustatydama santykinius taršos rodiklius ir anglies dioksido nutekėjimo sąrašą, privalo laikytis taisyklių pagal Direktyvą 2003/87(30).
59.      Taigi, kiek tai susiję su nemokamų leidimų skyrimu, Direktyva 2003/87 nustatytas visiškas suderinimas Sąjungos lygmeniu, leidžiantis
Sąjungos teisės aktų leidėjui užtikrinti, kad konkurencijos iškraipymas vidaus rinkoje būtų kuo mažesnis(31).
60.      Iš to aiškiai išplaukia, kad valstybės narės negali vienašališkai keisti Sąjungos lygmeniu suderintų
taisyklių, reglamentuojančių nemokamų leidimų skyrimą.
61.      Kaip Komisija paaiškino posėdyje, sektorių, kuriems būdinga anglies dioksido nutekėjimo grėsmė, sąrašų ir 10 %
efektyviausių įrenginių, kuriais remiantis nustatomi santykiniai taršos rodikliai, sąrašų sudarymas yra sudėtingas ir daug laiko reikalaujantis procesas. Jo tikslas yra užtikrinti tinkamą pusiausvyrą tarp taisyklių, kurios, viena vertus, užtikrina konkurencingumo išlaikymą ir užkerta kelią anglies dioksido nutekėjimui, ir, kita vertus, skatina ūkio subjektus ieškoti būdų, kaip sumažinti dekarbonizaciją.
62.      Kaip jau pažymėta, valstybės narės atlieka vaidmenį kuriant nemokamų leidimų sistemą, t. y. taiko įgyvendinimo priemones, kurias jos privalo įgyvendinti pagal Direktyvos 2003/87 11 straipsnį.
Jos pateikia Komisijai išsamius savo teritorijoje veikiančių įrenginių sąrašus, kuri juos patvirtina arba atmeta, patikrinusi, ar tie įrenginiai atitinka suderintas Sąjungos taisykles,
nustatytas pagal ES ATLPS.
63.      Vis dėlto, kai Sąjungos lygmeniu nustatomi reikalavimus atitinkančių įrenginių sąrašai ir jiems priklausančių nemokamų leidimų kiekis, valstybės narės nebegali kištis į šią sistemą. Taip yra net ir tuo atveju, jei jos mano, kad suderintos Sąjungos
taisyklės neužtikrina pakankamo dekarbonizacijos lygio.
64.      Valstybės narės gali imtis tik vienos priemonės, susijusios su Sąjungos lygmeniu nustatytais nemokamais leidimais. Direktyvos 2003/78 10a straipsnio 6 dalyje valstybėms narėms leidžiama priimti finansines priemones, skirtas sektoriams ar jų pošakiams, kuriems būdinga reali anglies dioksido nutekėjimo rizika dėl reikšmingų netiesioginių išlaidų, faktiškai patiriamų dėl to, kad su išmetamu šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekiu susijusios išlaidos perkeliamos į elektros energijos kainas, jei tokios finansinės priemonės atitinka valstybės pagalbos taisykles ir visų pirma nesukelia nepagrįstų konkurencijos iškraipymų vidaus rinkoje.
65.      Šios nuostatos pagrįstumą galima įvertinti atsižvelgiant į poveikį, kurį elektros energijos sektoriaus neįtraukimas į nemokamų leidimų sistemą trečiuoju prekybos etapu padarė kitiems ES ATLPS dalyviams. Elektros energijos sektoriaus įmonės turėjo pradėti prekiauti savo leidimais aukcione, o tai lėmė elektros energijos kainų padidėjimą, nes leidimų pardavimo aukcione išlaidos buvo perkeltos vartotojams.
Padidėjusios elektros energijos kainos yra netiesioginės anglies dioksidą išmetančių įrenginių išlaidos ir nėra padengiamos jiems skiriamais nemokamais leidimais. Dėl to
pagal Direktyvą 2003/87 leidžiama, o gal net reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų subsidijas tiems įrenginiams, kurie negali perkelti tokių netiesioginių išlaidų vartotojams neprarasdami konkurencingumo.
Taigi pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalį valstybėms narėms leidžiama imtis priemonių, papildančių nemokamus leidimus, siekiant sumažinti anglies dioksido nutekėjimą.
66.      Mano nuomone, tai, kad pačia Direktyva 2003/87 valstybės narės įgaliojamos imtis papildomų priemonių, siekiant sumažinti ES ATLPS sukurtą anglies dioksido nutekėjimo riziką subsidijomis, yra argumentas, leidžiantis manyti, kad pagal šią direktyvą nustatyta nemokamų leidimų sistema yra visiškai suderinta Sąjungos lygmeniu.
Valstybės narės negali kištis į šią sistemą, išskyrus atvejus, kai tai aiškiai numatyta atitinkamuose Sąjungos teisės aktuose.
67.      Vis dėlto tai, kad nemokamų leidimų skyrimas pagal ES ATLPS yra visiškai suderintas, nereiškia, jog valstybės narės negali nustatyti papildomų, ambicingesnių dekarbonizacijos tikslų, taikydamos tokias priemones kaip anglies dioksido mokesčiai, renkami iš jų jurisdikcijai priklausančių ūkio subjektų. Nepaisant to, tokie mokesčiai negali prieštarauti nemokamo leidimų skyrimo sistemai, nustatytai
ES ATLPS. Be to, net jei tokie mokesčiai neprieštarauja
šiai sistemai, jie negali sudaryti nepagrįstų kliūčių vidaus rinkoje garantuojamoms laisvėms.
68.      Dėl to, mano nuomone, valstybė narė gali nustatyti anglies dioksido mokestį, kuris apskritai padidins gamybos kainą,
taikomą visoms jos teritorijoje veikiančioms įmonėms, išmetančioms šiltnamio efektą sukeliančias dujas, taigi ir įrenginiams, kurie turi teisę į nemokamus leidimus pagal ES ATLPS(32). Nors didesnė gamybos kaina gali atgrasyti įmones nuo įsikūrimo toje valstybėje narėje, tai neturi įtakos įsisteigimo laisvei,
lygiai taip pat, kaip
tai laisvei
neprieštarauja, pavyzdžiui, didesnis minimalus darbo užmokestis vienoje valstybėje narėje, palyginti su kitomis valstybėmis narėmis.
Be to, toks mokestis neturi neigiamos įtakos ES ATLPS tikslams, net jei jis daro įtaką nemokamų leidimų kompensaciniam poveikiui.
Valstybėje narėje, kurioje taikomi anglies dioksido mokesčiai, įsteigta įmonė gali nuspręsti perkelti savo gamybą į kitą valstybę narę, kurioje netaikomi anglies dioksido mokesčiai pagal ES ATLPS, bet kurioje ji ir toliau galės naudotis nemokamais leidimais. Dėl to toks bendras mokestis nebūtinai skatina pasitraukti iš Sąjungos vidaus rinkos, taigi neprieštarauja anglies dioksido nutekėjimo prevencijos tikslui.
69.      Atvirkščiai, jei valstybės narės nustatytas mokestis sutrikdytų Sąjungos lygmeniu pasiektą pusiausvyrą nemokamo leidimų skyrimo sistemoje, nustatytoje pagal ES ATLPS, toks mokestis pagal Direktyvą 2003/87
būtų draudžiamas.
D.      Taikymas nagrinėjamai bylai
70.      Remiantis pirma pateikta analize galima daryti išvadą, kad pagal Direktyvą 2003/87 valstybėms narėms draudžiama
taikyti priemones, įskaitant anglies dioksido mokestį, kurios prieštarauja suderintai nemokamų leidimų skyrimo sistemai ir tokios sistemos tikslams.
71.      Toks yra atsakymas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmąjį klausimą.
72.      Taigi
šis teismas turi įvertinti, ar Vyriausybės nutarimu nustatytas mokestis iš tiesų prieštarauja nemokamo leidimų skyrimo sistemai ir bet kuriam iš jos tikslų, visų pirma tikslui užtikrinti Europos Sąjungoje įsisteigusių ūkio subjektų konkurencingumą ir skatinti juos dekarbonizuoti savo gamybą.
73.      Nors tokį vertinimą turi atlikti nacionalinis teismas, Teisingumo Teismas gali duoti tam tikrų patarimų, kurie padėtų tam teismui atlikti vertinimą. Dėl to pateiksiu savo samprotavimą, kodėl pagal Direktyvą 2003/87 neleidžiama taikyti tokių mokesčių, kokie buvo nustatyti Vyriausybės nutarimu.
74.      Primenu, kad pareiškėjos įrenginys priklauso sektorių ir pasektorių grupei, kuriai pagal Direktyvos 2003/87 10b straipsnio 1 dalį būdinga anglies dioksido nutekėjimo rizika, kaip nustatyta Deleguotojo sprendimo 2019/708 priedo 1 punkte.
Ten išvardytiems įrenginiams iki 2030 m. skiriami nemokami leidimai,
padengiantys iki 100 % jų išmetamų teršalų kiekio, atitinkančio pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnį ir įgyvendinančiuosius
Sąjungos teisės aktus nustatytus santykinius taršos rodiklius.
75.      Vyriausybės nutarimu
nustatytas mokestis turi įtakos pareiškėjos nemokamų leidimų, kuriuos ji turėjo teisę gauti pagal ES ATLPS, skyrimui.
Atsižvelgiant į tai, kad mokestis taikomas tik operatoriams, kuriems skiriamas didelis skaičius nemokamų apyvartinių taršos leidimų, šis Vyriausybės nutarimas iš esmės tuos nemokamus leidimus paverčia leidimais, už kuriuos reikia sumokėti.
Be to, atsižvelgiant į tai, kad mokestis taikomas ankstesniems atitinkamų operatorių išmetamų teršalų kiekiams, pareiškėja neturėjo galimybės įtraukti šio mokesčio į savo produktų kainą, kad jį kompensuotų. Dėl to ginčijamo mokesčio nustatymas prieštarauja tikslui išlaikyti didelį anglies dioksido kiekį išskiriančių pramonės šakų
konkurencingumą Europos Sąjungoje, kuris pasiekiamas nemokamai skiriant leidimus.
76.      Be to, Vyriausybės nutarimu
nustatytas mokestis netaikomas visiems ŠESD gamintojams, nors apskaičiuojamas pagal išmestų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį.
77.      Iš tiesų jis taikomas tik tiems ŠESD gamintojams, kurie turėjo teisę į visą savo gamybos padengimą
nemokamais leidimais pagal ES ATLPS. Dėl to šis mokestis apskritai nepadidina veiklos išlaidų Vengrijoje, bet turi įtakos tik tiems ūkio subjektams, kurie, Sąjungos teisės aktų leidėjo nuomone, turi būti apsaugoti nuo konkurencingumo sumažėjimo ir anglies dioksido nutekėjimo.
78.      Be to, atrodo, kad ginčijamas mokestis papildomai diferencijuoja operatorius, turinčius teisę gauti nemokamus leidimus, neapimdamas tų, kurie tokius leidimus gauna remiantis šilumos ir kuro santykiniais taršos rodikliais.
Teismo posėdyje Vengrijos vyriausybė buvo paprašyta paaiškinti tokio diferencijavimo priežastis, ir ji paaiškino, kad kai kuriuose sektoriuose dekarbonizacijos tikslai nebuvo pasiekti, todėl įstatymų leidėjas nusprendė reaguoti nustatydamas mokestį.
79.      Vis dėlto, kaip jau paaiškinta, įrenginiams, kurių operatorių teisė gauti nemokamus leidimus buvo patvirtinta Komisijos įgyvendinimo sprendimais, remiantis valstybių narių pateikta informacija, ši teisė negali būti atimta vienašališkomis nacionalinėmis priemonėmis.
Ginčijamas mokestis prieštarauja įrenginių, kurie gali gauti nemokamus leidimus dėl didelės anglies dioksido nutekėjimo rizikos, sąrašui.
Jeigu valstybė narė mano, kad sąrašas turi būti pakeistas, ji turi inicijuoti tokį pakeitimą Sąjungos lygmeniu.
80.      Sudarydamos sąrašus, kuriuos vėliau pateikė Komisijai, valstybės narės turėjo atkreipti dėmesį į tai, ar vienas produktas, kurio santykinis taršos rodiklis nustatytas, gaminamas daugiau negu viename įrenginyje, kai tame pačiame įrenginyje gaminamas daugiau kaip vienas produktas, kurio santykinis taršos rodiklis nustatytas, ir kai tarp įrenginius eksploatuojančių veiklos vykdytojų vyksta tarpinių produktų mainai. Tai buvo svarbu, kaip pabrėžta Deleguotajame reglamente 2019/331, siekiant įrenginiams taikyti vienodas sąlygas ir išvengti konkurencijos iškraipymo(33).
81.      Remiantis visa šia informacija, buvo sudarytas sąrašas, į kurį įtraukta ir pareiškėja.
82.      Taigi, trukdydami pareiškėjai naudotis teise gauti nemokamus leidimus, kaip ir kitiems panašioje padėtyje esančių įrenginių operatoriams, ginčijami mokesčiai prieštarauja
Sąjungos nemokamų leidimų sistemai, grindžiamai visų dalyvaujančių operatorių lygių
galimybių principu.
83.      Atsakovė teigia, kad ginčijamas mokestis apskaičiuojamas remiantis išmestų ŠESD kiekiu, o ne apmokestinamiesiems operatoriams skirtų nemokamų leidimų verte. Remdamasi Sprendimu Iberdrola ir kt., atsakovė teigia, kad pagal Direktyvą 2003/87 leidžiama taikyti mokesčius už nemokamų leidimų naudojimą ir draudžiami tik tie mokesčiai, kurie tiesiogiai taikomi nemokamiems leidimams.
84.      Vis dėlto byloje
Iberdrola ir kt. situacija buvo kitokia. Šioje byloje Ispanijos vyriausybė nustatė mokesčius siekdama panaikinti praktiką, kai leidimų vertė buvo perkeliama vartotojams elektros energijos sektoriuje. Šiame pramonės sektoriuje, kuris tuo metu (antruoju prekybos laikotarpiu) vis dar turėjo teisę gauti tuos leidimus, šių leidimų vertė buvo įtraukiama ir perkeliama į vartotojų mokamas kainas, net jei tie leidimai buvo skirti nemokamai.
Kai leidimais yra prekiaujama aukcione ir jų kaina perkeliama vartotojams, pelnas už tuos leidimus, gautas išmetant šiltnamio efektą sukeliančias dujas, atitenka valstybei.
Kai leidimai skiriami nemokamai, bet jų vertė vis tiek perkeliama vartotojams, pelnas iš anglies dioksido išmetimo lieka ūkio subjektui, kuris jį išmetė.
Tai aiškiai prieštarauja principui „teršėjas moka“. Kadangi mokesčio tikslas šioje byloje buvo užkirsti kelią tokiam pelnui, kuris prieštaravo Direktyvos 2003/87 tikslams, Teisingumo Teismas nenustatė, kad šie mokesčiai prieštarauja tai direktyvai.
85.      Nagrinėjamoje byloje ginčijama priemonė nėra tokia, kuri ištaisytų nemokamai skiriamų apyvartinių taršos leidimų poveikį. Ginčijamas mokestis neutralizuoja tokio skyrimo kompensacinę vertę ir todėl prieštarauja tikslui išsaugoti konkurencingumą ir išvengti anglies dioksido nutekėjimo.
86.      Gali būti tiesa, kad ginčijamas mokestis paskatintų operatorius, kuriems jis yra taikomas, sumažinti išmetamo anglies dioksido kiekį, t. y. jeigu įmonė sugebėtų atlaikyti konkurencingumo sumažėjimą ir nuspręstų likti atitinkamoje valstybėje. Vis dėlto Sąjungos nemokamų leidimų sistema subalansuoja šiuos du tikslus. Dėl to kišimasis į šią pusiausvyrą taikant selektyvius anglies dioksido mokesčius prieštarauja Sąjungos lygmeniu suderintai sistemai.
87.      Dviejose kitose atsakovės paminėtose bylose Teisingumo Teismas nusprendė, kad ginčijamos nacionalinės priemonės prieštaravo vienam iš nemokamo leidimų skyrimo sistemai keliamų tikslų.
Byloje ŠKO–Energo
mokesčiai, tiesiogiai taikomi nemokamų leidimų vertei, buvo pripažinti prieštaraujančiais tikslui išlaikyti konkurencingumą, o byloje PPC Power
Slovakijos mokestis, taikomas nepanaudotiems nemokamiems leidimams, buvo pripažintas prieštaraujančiu tikslui skatinti dekarbonizaciją.
88.      Todėl pakanka, kad nacionalinės nuostatos prieštarautų tik vienam iš nemokamų leidimų skyrimo
pagal ES ATLPS tikslų, kad nacionalinė priemonė, pavyzdžiui, selektyvus anglies dioksido mokestis, būtų pripažinta prieštaraujančia Direktyvai 2003/87.
89.      Galiausiai pirma pateikti argumentai taikytini bet kokiai nacionalinei priemonei, neatsižvelgiant į jos tikslą. Dėl to net jeigu, kaip matyti iš pirmojo klausimo paskutinės dalies, ginčijamas mokestis nėra skirtas išmetamo anglies dioksido kiekiui mažinti, o veikiau COVID-19
pandemijos ir Rusijos agresijos prieš Ukrainą padariniams šalinti, tokia priemonė būtų laikoma prieštaraujančia ES ATLPS, kaip nustatyta Direktyvoje 2003/78, nes ji prieštarautų nemokamo leidimų skyrimo tikslams ir (arba) sutrikdytų Sąjungos lygmeniu nustatytą pusiausvyrą, reikalingą tiems tikslams pasiekti.
IV.    Išvada
90.      Atsižvelgdama į pirma išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Veszprémi törvényszék
(Vesprėmo apygardos teismas, Vengrija) pateiktą pirmąjį prejudicinį klausimą:
2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 96/61/EB, iš dalies pakeista 2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
2009/29/EB,
tikslai ir nuostatos, įskaitant jos 1, 10a ir 11 straipsnius, turi būti aiškinamos taip, kad pagal juos draudžiama
nacionalinės teisės aktuose nustatyti mokestį, kuriuo:
–        išmetamųjų teršalų kiekis, susidaręs naudojant nemokamus apyvartinius taršos leidimus, a posteriori apmokestinamas mokesčiu, dėl kurio nemokami apyvartiniai taršos leidimai netenka savo vertės ir kompensacinio poveikio, arba
–        išmetamųjų teršalų kiekis, susidaręs naudojant nemokamus apyvartinius taršos leidimus, a posteriori apmokestinamas mokesčiu, dėl kurio operatoriai atgrasomi nuo išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo, aplinkosauginio veiksmingumo
didinimo ar investavimo į aplinkai palankesnes technologijas,
nepaisant nacionalinės teisės aktuose nustatyto tokio mokesčio tikslo.
1      Originalo kalba: anglų.
2      2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/87/EB, nustatanti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 96/61/EB (OL L 275, 2003, p. 32; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 631).
3      Direktyvos 2003/87 1 straipsnis. Taip pat žr. jos 5 ir 7 konstatuojamąsias dalis.
4      Žr. Vyriausybės nutarimo 1 straipsnio 1 dalies ba
ir bb punktus.
5      2018 m. gruodžio 19 d. Komisijos deleguotasis reglamentas, kuriuo nustatomos suderinto nemokamų apyvartinių taršos leidimų suteikimo pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnį pereinamojo laikotarpio Sąjungos taisyklės (OL L 59, 2019, p. 8; toliau – Deleguotasis reglamentas 2019/331).
6      2013 m. spalio 17 d. Sprendimas Iberdrola ir kt. (C-566/11, C-567/11, C-580/11, C-591/11, C-620/11 ir C-640/11, EU:C:2013:660).
7      2015 m. vasario 26 d. Sprendimas
ŠKO–Energo (C-43/14, EU:C:2015:120).
8      2018 m. balandžio 12 d. Sprendimas
PPC Power (C-302/17, EU:C:2018:245).
9      Atsakovė rėmėsi 2020 m. kovo 3 d. Sprendimu Tesco-Global Áruházak (C-323/18, EU:C:2020:140), 2020 m. kovo 3 d. Sprendimu Vodafone Magyarország (C-75/18, EU:C:2020:139) ir Sprendimu Iberdrola ir kt.
10      2020 m. liepos 16 d. sprendimas (C-686/18, EU:C:2020:567).
11      Kaip nustatyta 2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2009/29/EB, iš dalies keičiančioje Direktyvą 2003/87,
siekiant patobulinti ir išplėsti Bendrijos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą (OL L 140, 2009, p. 63), paskutinį kartą iš dalies pakeistoje 2018 m. kovo 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2018/410, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2003/87 siekiant ekonomiškai efektyviai dar labiau sumažinti išmetamųjų teršalų kiekį ir paskatinti investicijas į mažo anglies dioksido kiekio technologijas ir Sprendimas (ES) 2015/1814 (OL L 76, 2018, p. 3;
toliau – Direktyva 2009/29). Reikia pažymėti, kad Direktyva 2003/87 buvo dar kartą iš dalies pakeista 2023 m. Vis dėlto šie daliniai pakeitimai padaryti jau po to, kai susiklostė aplinkybės, susijusios su nagrinėjama byla.
12      Šiuo klausimu žr. 2016 m. birželio 22 d. Sprendimą DK „Recycling und Roheisen“
prieš Komisiją (C-540/14 P, EU:C:2016:469, 49 punktas).
13      Direktyvos 2003/87 12 straipsnio 3 dalyje nustatyta: „Valstybės narės užtikrina, kad kiekvienais metais ne vėliau kaip balandžio 30 d. kiekvieno įrenginio operatorius atsisakytų tokio leidimų skaičiaus, kuris atitiktų bendrą per ankstesnius kalendorinius metus iš to įrenginio išmestų šiltnamio efektą skatinančių dujų kiekį, patikrintą pagal 15 straipsnio nuostatas, ir kad tie leidimai vėliau būtų panaikinti.“
14      Trumpą, bet aiškų ES ATLPS raidos ir skirtingų etapų priežasčių aprašymą žr.: Sato, M.,
et al.,
„Allocation, allocation, allocation! The political economy of the development of the European Union Emissions Trading System“, WIREs Climate Change, 13 tomas, 5 leidimas, 2022, p. 1–19.
15      Žr. Sprendimo
Iberdrola ir kt. 39 punktą ir Sprendimo ŠKO–Energo 28 punktą.
16      Šiuo klausimu žr. Direktyvos 2018/410, kuria iš dalies keičiama pagrindinė Direktyva 2003/87 ketvirtajam prekybos laikotarpiui, 10 konstatuojamąją dalį.
17      Kaip paaiškino M. Carević, „aplinkos apsaugos požiūriu priemonė, kuria siekiama sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimą, gali būti veiksminga tik tuo atveju, jei ji nesukelia anglies dioksido nutekėjimo, dėl kurio kitur padidėja išmetamų teršalų kiekis“. Žr.„Carbon leakage in the EU in the light of the Paris Climate Agreement“, Croatian Yearbook of European Law and Policy, 11 tomas, 2016,47–71 punktai, p. 51.
18      Pirmasis toks sąrašas buvo sudarytas 2009 m. gruodžio 24 d. Komisijos sprendimu, kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/87/EB nustatomas sektorių ir jų pošakių, kuriems būdinga didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, sąrašas (pranešta dokumentu Nr. C(2009) 10251) (OL L 1, 2010, p. 10). Sektorių, kuriems būdinga didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, sąrašas iki šiol keistas kelis kartus. Dabartinis sąrašas pateiktas 2019 m. vasario 15 d. Komisijos deleguotajame sprendime (ES) 2019/708, kuriuo Direktyva 2003/87/EB papildoma nustatytu 2021–2030 m. sektorių ir pasektorių, kuriems būdinga anglies dioksido nutekėjimo rizika, sąrašu (OL L 120, 2019, p. 20).
19      Šiuo klausimu
žr. Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 2 dalį.
20      Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui bei Regionų komitetui „Europos žaliasis kursas“ (COM (2019) 640 final).
21      Dėl ketvirtojo prekybos laikotarpio žr., pavyzdžiui,
De Clara, S., Mayr, K.,
„The EU ETS phase IV reform: implications for system functioning and for the carbon price signal“, Oxford Energy Insights, 38 tomas, 2018, p. 1–18.
22      Trečiuoju laikotarpiu teisę gauti nemokamus leidimus turėjo 156 sektoriai, kurie apėmė 98 % išmetamų teršalų kiekio. Žr. Sato, M.,
et al., 14 išnaša, op. cit., p. 9.
23      Ten pat.
24      PADKM buvo įdiegtas 2023 m. gegužės 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2023/956, kuriuo nustatomas pasienio anglies dioksido korekcinis mechanizmas (OL L 130, 2023, p. 52).
Pagal šį mechanizmą importuojamiems produktams iš šalių, kurioms netaikomos dekarbonizacijos priemonės, yra taikomi mokesčiai įvežant juos
į Sąjungos vidaus rinką, taip apsaugant Sąjungos gamybos konkurencingumą ir skatinant ekologiškesnę gamybą ne Sąjungos
šalyse. Priemonės įdiegimo pereinamasis etapas prasidėjo 2023 m., ir
ji turėtų būti visiškai taikoma nuo 2026 m.
25      Šiuo klausimu žr. Direktyvos 2009/29, kuria į Direktyvą 2003/87 įtrauktas 10a straipsnis, 23 konstatuojamąją dalį:
„[n]emokamų apyvartinių taršos leidimų suteikimo pereinamuoju laikotarpiu tvarka turėtų būti nustatyta suderintomis Bendrijos lygmens taisyklėmis (ex ante santykiniai taršos rodikliai), kad Bendrijoje būtų kuo mažiau iškraipoma konkurencija <…>“ (išskirta mano).
26      Žr. šios išvados 18 išnašą.
27      2021 m. kovo 12 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas, kuriuo pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 2 dalį nustatomos patikslintos santykinių taršos rodiklių vertės, taikomos 2021–2025 m. laikotarpiu suteikiant nemokamus apyvartinius taršos leidimus (OL L 87, 2021, p. 29).
28      2021 m. vasario 25 d. Komisijos sprendimas dėl nacionalinių įgyvendinimo priemonių, susijusių su nemokamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų suteikimu pereinamuoju laikotarpiu pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87 11 straipsnio 3 dalį (OL L 68, 2021, p. 221).
29      2016 m. birželio 22 d. Sprendimas DK Recycling (C‑540/14 P,  52 punktas).
30      Dėl to Sprendime DK Recycling (55 punktas) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Komisija negalėjo įtraukti į sąrašą įrenginio remdamasi sąvoka „sunkumai“, kuri, kaip teigiama, egzistavo nacionaliniu lygmeniu, nes Sąjungos teisės aktų leidėjas nenustatė tokios anglies dioksido nutekėjimo sąrašų sudarymo sąlygos.
31      Sprendimo DK Recycling 53 punktas.
32      Šiuo klausimu žr. Nysten, J. V.,
„On the legality of national carbon pricing instruments alongside the new EU ETS 2“, npj Climate Action, 3 tomas, 91 leidimas, 2024, p. 1–10.
33      Žr. Deleguotojo reglamento 2019/331 15 ir 16 konstatuojamąsias dalis.