62019CJ0551_RES
Združeni zadevi C‑551/19 P in C‑552/19 P
ABLV Bank AS in drugi
proti
Evropski centralni banki
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 6. maja 2021
„Pritožba – Ekonomska in monetarna unija – Bančna unija – Uredba (EU) št. 806/2014 – Postopek za reševanje kreditnih institucij in nekaterih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje (EMR) in enotnega sklada za reševanje – Člen 18 – Postopek reševanja – Pogoji – Propad ali verjeten propad subjekta – Izjava Evropske centralne banke (ECB) o položaju propada ali verjetnega propada – Pripravljalni akt – Akti, zoper katere ni pravnega sredstva – Nedopustnost“
Ničnostna tožba – Izpodbojni akti – Pojem – Akti, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke – Pripravljalni ukrepi – Izključitev – Ocena Evropske centralne banke, s katero se ugotovi, da je kreditna institucija v položaju propada ali verjetnega propada – Nedopustnost
(člen 263 PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člen 18(1)(a))
(Glej točke od 39 do 44 in od 46 do 49.)
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in nekaterih investicijskih podjetij – Sprejetje sheme za reševanje – Pogoji – Zahteva po hitrosti – Ločene funkcije enotnega odbora za reševanje (EOR) in Evropske centralne banke (ECB) – Odgovornost EOR
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člena 18(1)(a) in 86(2))
(Glej točke 55, 56 in od 60 do 75.)
Povzetek
Pritožniki so družba ABLV Bank AS, ki je kreditna institucija s sedežem v Latviji in matična družba skupine ABLV (zadeva C‑551/19 P), ter delničarji družbe ABLV Bank AS (zadeva C‑552/19 P). Družba ABLV Bank Luxembourg SA je kreditna institucija s sedežem v Luksemburgu, ki je ena od hčerinskih družb skupine ABLV in katere edina delničarka je družba ABLV Bank. Ti instituciji sta se šteli za pomembni in sta bili zato podvrženi nadzoru Evropske centralne banke (ECB) v okviru enotnega mehanizma nadzora, uvedenega z uredbo o enotnem mehanizmu nadzora (
1
) (v nadaljevanju: Uredba o EMN).
United States Department of the Treasury (ministrstvo za finance Združenih držav Amerike) je 13. februarja 2018 objavilo načrt ukrepov, namen katerih je preprečitev, da bi skupina ABLV dostopala do finančnega sistema Združenih držav v dolarjih (USD). Po tej objavi je bila skupina v težavah, kar je povzročilo začetek preučitve sprejetja postopka za reševanje, določenega z uredbo o enotnem mehanizmu za reševanje (
2
) (v nadaljevanju: Uredba o EMR).
Postopek reševanja je zapleten postopek, v katerem je, odvisno od primera, udeleženih več evropskih organov, kot so ECB, enotni odbor za reševanje (v nadaljevanju: EOR), Evropska komisija in Svet Evropske unije ter zadevni nacionalni organi za reševanje.
ECB je v obravnavani zadevi 18. februarja 2018 Finanšu un kapitāla tirgus komisija (komisija za finančne in kapitalske trge, Latvija), ki je nacionalni organ za reševanje Latvije, naložila moratorij, da bi lahko družba ABLV Bank stabilizirala svoj položaj. Komisijo za nadzor finančnega sektorja, ki je nacionalni organ za reševanje v Luksemburgu, je tudi pozvala, naj sprejme podobne ukrepe v zvezi z družbo ABLV Bank Luxembourg.
ECB je v skladu z Uredbo o EMR 22. februarja 2018 EOR poslala svoj osnutek ocene v zvezi s položajem propada ali verjetnega propada družb ABLV Bank in ABLV Bank Luxembourg. 23. februarja 2018 je ugotovila, da družbi ABLV Bank in ABLV Bank Luxembourg propadata ali bosta verjetno propadli. (
3
) Istega dne pa je EOR ugotovil, da ukrep za reševanje glede teh bank ni bil potreben zaradi javnega interesa. (
4
)
Pritožniki so s tožbama, ki sta bili 3. maja 2018 vloženi pri Splošnem sodišču, (
5
) predlagali razglasitev ničnosti aktov ECB, v katerih je bilo ugotovljeno, da sta banki propadli ali bosta verjetno propadli. Splošno sodišče je s sklepoma z dne 6. maja 2019 tožbi zavrglo kot nedopustni, ker je menilo, da sta izpodbijana akta pripravljalna ukrepa v postopku, katerega namen je EOR omogočiti sprejetje odločitve. (
6
)
Sodišče je pritožbi pritožnikov zavrnilo. V sodbi je razlikovalo med funkcijami EOR in ECB.
Presoja Sodišča
Pritožniki so s prvim pritožbenim razlogom trdili, da bi moralo Splošno sodišče pri presoji dopustnosti tožb upoštevati oceno propada bank, ki jo je opravila ECB.
Sodišče meni, da Splošno sodišče ni kršilo sodne prakse, v skladu s katero je treba za presojo dopustnosti tožbe preučiti vsebino izpodbijanega akta, in sicer z objektivnimi merili, kot so njegova vsebina, okoliščine njegovega sprejetja in pooblastila institucije, ki ga je sprejela. Poleg tega Splošno sodišče s tem, da je upoštevalo tudi namen ECB, ni napačno uporabilo prava, vendar je to subjektivno merilo obdržalo dopolnilno vlogo.
Po mnenju Sodišča je napačno domnevati, da imajo vsi akti institucij naravo odločbe, razen če je v njih jasno navedeno, da ni tako. Uporaba take domneve bi bila v nasprotju s sodno prakso, na katero je opozorilo Sodišče. Sodišče v odgovor na trditve pritožnikov poudarja, da presoja ECB o sorazmernosti načrtovanega ukrepa ni zadosten element, ki bi potrjeval zavezujočo naravo tega akta presoje. Vsak ukrep mora biti namreč v skladu s splošnimi načeli prava Unije, zlasti z načelom sorazmernosti, tako da je sorazmernost ukrepa mogoče preučiti v vmesnem aktu v upravnem postopku, ki zajema več faz. Kar zadeva dejstvo, da ECB zadevne akte pošilja in objavi, to ne pomeni, da jim je želela dati zavezujočo naravo ali da so navedeni akti po naravi zavezujoči. Kar zadeva trditev ECB o neizogibni likvidaciji kreditnih institucij, Sodišče poudarja, da do take likvidacije ni prišlo zaradi aktov ECB, temveč zaradi sklepa delničarjev po sklepu EOR, da shem za reševanje ni bilo treba uporabiti zaradi javnega interesa.
Preden je Sodišče odgovorilo na drugi pritožbeni razlog, je poudarilo značilnosti Uredbe o EMR. Eden od ciljev te uredbe je sprejetje hitrih odločitev, da ne bi bila ogrožena finančna stabilnost. Priznanje, da ima ECB pri presoji propada ali verjetnega propada subjekta naravo odločbe, bi lahko občutno vplivalo na hitrost postopka. Poleg tega Sodišče poudarja, da se zdi, da dejstvo, da se pravno sredstvo vloži le zoper sklepe EOR, (
7
) potrjuje, da zakonodajalec ECB ni želel priznati pristojnosti odločanja na tem področju.
Sodišče opozarja, da lahko EOR sprejme shemo za reševanje le, če so izpolnjeni trije pogoji (
8
): propad ali verjeten propad subjekta, dejstvo, da ne obstaja nobena razumna možnost, da bi v razumnem času drug ukrep, ki ni shema za reševanje, preprečil njegov propad, ter potreba po sprejetju ukrepa za reševanje zaradi javnega interesa.
Sodišče trdi, da se ocena ECB o propadu ali verjetnem propadu nanaša le na enega od teh pogojev. Poleg tega navaja, da ima ECB pri oceni prednostno vlogo, zaradi njenega strokovnega znanja in dostopa do bonitetnih informacij. Vendar lahko EOR sam oceni propad ali verjeten propad, na primer kadar ECB meni, da ne gre za propad, in ima izključno pristojnost za ugotavljanje, ali so navedeni trije pogoji izpolnjeni. Ocena ECB ga ne zavezuje in se lahko s to oceno ne strinja. Nasprotno, EOR mora odpraviti nepravilnost, saj so zoper njegove odločbe predvidena pravna sredstva. (
9
)
Po mnenju Sodišča ima ECB kot nadzorni organ posebno strokovno znanje. Vendar razlikovanje med nadzorovanjem in reševanjem kreditnih institucij ne vpliva na naravo pripravljalnega akta za ocenjevanje: akt o preklicu dovoljenja subjektu torej ni enak oceni propada ali verjetnega propada subjekta.
(
1
)	V smislu člena 6(4) Uredbe Sveta (EU) št. 1024/2013 z dne 15. oktobra 2013 o prenosu posebnih nalog, ki se nanašajo na politike bonitetnega nadzora kreditnih institucij, na Evropsko centralno banko (UL 2013, L 287, str. 63).
(
2
)	Uredba (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1).
(
3
)	Člen 18(1), prvi pododstavek, točka (a), Uredbe o EMR.
(
4
)	V smislu člena 18(1), prvi pododstavek, točka (c), in člena 18(5) Uredbe o EMR.
(
5
)	Zadevi T‑281/18 in T‑283/18.
(
6
)	Pritožniki so s tožbama, ki sta bili pri Splošnem sodišču prav tako vložene 3. maja 2018, vložili tožbi za razglasitev ničnosti sklepov EOR z dne 23. februarja 2018 (T‑280/18 in T‑282/18). O teh tožbah poteka postopek pred Splošnim sodiščem.
(
7
)	Člen 86(2) Uredbe o EMR.
(
8
)	Člen 18(1), prvi pododstavek, točke od (a) do (c), Uredbe o EMR.
(
9
)	Člen 86(2) Uredbe o EMR.