62003CJ0410_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-410/03,
katere predmet je tožba zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložena 1. oktobra 2003,
Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata K. Banks in K. Simonsson, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
tožeča stranka,
proti
Italijanski republiki, ki jo zastopa I. M. Braguglia, zastopnik, skupaj z A. Cingolom, avvocato dello Stato, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
tožena stranka,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, N. Colneric (poročevalka), sodnica, in J. N. Cunha Rodrigues, sodnik,
generalni pravobranilec: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
sodni tajnik: R. Grass,
na podlagi pisnega postopka,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Komisija Evropskih skupnosti v svoji tožbi Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Italijanska republika, s tem da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 1999/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 1999 o uveljavljanju določb o delovnem času pomorščakov na krovu ladij, ki pristajajo v pristaniščih Skupnosti (UL 2000, L14, str. 29), oziroma s tem, da o sprejetju navedenih ukrepov ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
2. Italijanska republika predlaga, naj se tožba Komisije zavrne kot neutemeljena.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
3. Cilj Direktive Sveta 1999/63/ES z dne 21. junija 1999 o sporazumu o razporejanju delovnega časa pomorščakov, sklenjenem med Združenjem ladjarjev Evropske skupnosti (ESCA) in Federacijo sindikatov delavcev v prometu Evropske unije (FST) (UL L167, str. 33), je uveljaviti omenjeni sporazum, ki je priložen k tej direktivi (v nadaljevanju: Sporazum) in ki temelji na nekaterih določbah Konvencije št. 180 Mednarodne organizacije dela (v nadaljevanju: ILO) o delovnem času pomorščakov in številu članov posadke na ladjah, ki je bila sprejeta 22. oktobra 1996.
4. Določba 4 Sporazuma določa:
„Brez poseganja v določbo 5 je običajen delovni čas pomorščakov načeloma osemurni delavnik z enim dnem počitka na teden in počitkom ob državnih praznikih. Države članice lahko imajo postopke za odobritev ali registracijo kolektivne pogodbe, ki določa običajen delovni čas pomorščakov na podlagi, ki je manj ugodna kakor ta standard.“
5. Določba 5 Sporazuma določa:
„1. Meje delovnega časa ali počitka so bodisi:
a) najvišje število delovnih ur, ki ne presega:
i) 14 ur v katerem koli 24-urnem obdobju;
ii) 72 ur v katerem koli sedemdnevnem obdobju;
ali
b) najnižje število ur počitka, ki ne sme biti krajši od:
i) 10 ur v katerem koli 24-urnem obdobju;
ii) 77 ur v katerem koli sedemdnevnem obdobju.
2. Ure počitka se lahko razdeli v največ dve obdobji, prvo mora trajati najmanj šest ur, presledek med zaporednima obdobjema počitka pa ne sme presegati 14 ur.
3. Zbori, požarne in reševalne vaje, predpisane z nacionalnimi zakoni in drugimi predpisi ter z mednarodnimi sporazumi, se opravijo tako, da minimalno zmotijo počitek in ne povzročijo utrujenosti.
4. Kadar je pomorščak v pripravljenosti na poziv, na primer, kadar v prostoru s stroji ni osebja, dobi ustrezen nadomestni počitek, če običajen počitek zmoti poziv na delo.
5. Kadar v zvezi z odstavkoma 3 in 4 ni kolektivne pogodbe ali arbitražne odločbe ali če pristojni organ ugotovi, da so določbe v pogodbi ali odločbi neustrezne, mora pristojni organ sprejeti take določbe, ki pomorščakom zagotovijo ustrezen počitek.
6. Ob obveznem upoštevanju splošnih načel varovanja zdravja in varnosti delavcev imajo države članice lahko nacionalne zakone in druge predpise ali postopke, s katerimi pristojni organ odobri ali registrira kolektivne pogodbe, ki dovoljujejo izjeme glede omejitev iz odstavkov 1 in 2. Take izjeme morajo v največji možni meri spoštovati določene standarde, lahko pa upoštevajo pogostejše ali daljše dopuste ali dodeljevanje nadomestnega dopusta za pomorščake na straži ali pomorščake, ki delajo na ladjah kratke plovbe.
7. Na lahko dostopno mesto se obesi preglednica razporeda dela na ladji, ki za vsako delovno mesto kaže vsaj:
a) urnik dela na morju in v pristanišču;
b) najdaljši delavnik ali najkrajši počitek po zakonih in drugih predpisih ali kolektivnih pogodbah, veljavnih v državah članicah.
8. Preglednica iz odstavka 7 se pripravi v standardizirani obliki v jeziku ali jezikih, ki se uporabljajo pri delu na ladji, in v angleščini.“
6. Določba 8 Sporazuma določa:
„1. Vodi se evidenca dnevnih delovnih ur ali dnevnih ur počitka pomorščakov, ki omogoča spremljanje upoštevanja določbe 5. Pomorščak dobi kopijo evidence, ki se nanaša nanj, potrdita jo poveljnik ladje ali njegov pooblaščenec in pomorščak.
2. Določi se postopek vodenja take evidence na ladji in tudi časovni presledki, v katerih se podatki beležijo. Oblika evidence delovnega časa ali počitka pomorščakov se določi ob upoštevanju vseh obstoječih mednarodnih sporazumov. Obrazec se pripravi v jeziku iz določbe 5, odstavek 8.
3. Kopija ustreznih določb iz nacionalne zakonodaje, ki zadevajo ta sporazum, in ustreznih kolektivnih pogodb se hrani na ladji in je dostopna posadki.“
7. Določba 9 Sporazuma določa:
„Evidenca iz določbe 8 se pregleda in potrdi v ustreznih presledkih, s čimer se preverja skladnost z določbami o delovnem času ali počitku, ki se izvajajo s tem sporazumom.“
8. Četrta uvodna izjava Direktive 1999/95 določa, da Sporazum velja za pomorščake na krovu vsake morske ladje, ali v javni ali v zasebni lasti, ki je registrirana na ozemlju katere koli države članice in se navadno uporablja za pomorske trgovske posle.
9. V skladu s peto uvodno izjavo Direktive 1999/95 je namen te direktive uveljaviti določbe Direktive 1999/63/ES, ki povzemajo določbe Konvencije MOD št. 180, za vsako ladjo, ki pristane v pristanišču Skupnosti, ne glede na to, pod katero zastavo pluje, da se določi in odpravi vsako stanje, ki očitno ogroža varnost ali zdravje pomorščakov.
10. Člen 1 Direktive 1999/95 določa:
„1. Namen te direktive je zagotoviti mehanizem za preverjanje in uveljavljanje skladnosti z Direktivo 1999/63/ES na ladjah, ki pristanejo v pristaniščih držav članic, da bi izboljšali varnost v pomorstvu, delovne razmere ter zdravje in varnost pomorščakov na ladjah.
2. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da ladje, ki niso registrirane na njihovem ozemlju ali ne plujejo pod njihovo zastavo, ravnajo v skladu z določbami od 1 do 12 Sporazuma, priloženega k Direktivi 1999/63/ES.“
11. Člen 3 Direktive 1999/95, z naslovom „Priprava poročil“, določa:
„Brez posega v člen 1(2), če država članica, v pristanišču katere ladja pristane prostovoljno v okviru svojega običajnega poslovanja ali iz obratovalnih razlogov, prejme prijavo, katere ne šteje za očitno neutemeljeno, ali pridobi dokaz, da ladja ne izpolnjuje standardov iz Direktive 1999/63/ES, država članica pripravi poročilo za vlado države, v kateri je ladja registrirana, in kadar se s pregledi, opravljenimi v skladu s členom 4, pridobi ustrezne dokaze, država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se odpravijo vsi pogoji na ladji, ki očitno ogrožajo varnost in zdravje posadke.
Identiteta osebe, ki poda poročilo ali prijavo, se ne sme razkriti poveljniku ali lastniku ladje.“
12. Člen 4 Direktive 1999/95, z naslovom „Pregled in podrobnejši pregled“, določa:
„1. Pri izvajanju pregleda, da se dokaže, da ladja ne izpolnjuje zahtev Direktive 1999/63/ES, inšpektor ugotovi, ali:
– je bila izdelana razpredelnica o razporeditvi dela na krovu v delovnem jeziku ali jezikih ladje in v angleščini v skladu z vzorcem formata, prikazanega v Prilogi I, ali v drugem enakovrednem formatu in je izobešena na krovu na lahko dostopnem mestu,
– je bila izdelana evidenca delovnega časa ali počitka pomorščakov v delovnem jeziku ali jezikih ladje in v angleščini v skladu z vzorcem formata, prikazanega v Prilogi II, ali v drugem enakovrednem formatu in se hrani na krovu ter obstaja dokaz, da je evidenco potrdil pristojni organ države članice, v kateri je ladja registrirana.
2. Če je bila prejeta prijava ali če inšpektor na podlagi svojih ogledov na krovu meni, da so pomorščaki preutrujeni, inšpektor opravi podrobnejši pregled na podlagi odstavka 1, da bi ugotovil, ali je zabeležen delovni čas ali počitek v skladu s standardi iz Direktive 1999/63/ES in ali je bil ustrezno upoštevan, ob upoštevanju drugih zabeležk v zvezi z obratovanjem ladje.“
13. Člen 5 Direktive 1999/95, z naslovom „Odprava pomanjkljivosti“, določa:
„1. Če pregled ali podrobnejši pregled razkrije, da ladja ne izpolnjuje zahtev Direktive 1999/63/ES, država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se odpravijo vse razmere na ladji, ki očitno ogrožajo varnost in zdravje pomorščakov. Taki ukrepi lahko vključujejo prepoved izplutja ladje iz pristanišča, dokler pomanjkljivosti niso odpravljene ali pomorščaki dovolj spočiti.
2. Če obstajajo jasni dokazi, da je stražarsko osebje za prvo stražo ali naslednje straže preutrujeno, država članica zagotovi, da ladja ne zapusti pristanišča, dokler ugotovljene pomanjkljivosti niso odpravljene ali pomorščaki dovolj spočiti.“
14. Člen 6 Direktive 1999/95, z naslovom „Nadaljnji postopki“, določa:
„1. Če ladja ne sme zapustiti pristanišča na podlagi člena 5, pristojni organ države članice obvesti poveljnika ladje, lastnika ali upravljavca, upravo države, pod zastavo katere ladja pluje ali v kateri je registrirana, ali konzularnega funkcionarja, v primeru njegove odsotnosti pa najbližjega diplomatskega predstavnika, o ugotovitvah pregledov iz člena 4, o vseh odločitvah inšpektorja in o zahtevanih sanacijskih ukrepih, če so ti potrebni.
2. Pri opravljanju pregleda v skladu s to direktivo si je treba prizadevati, da ladja ni neupravičeno zadržana. Če je ladja neupravičeno zadržana, je lastnik ali upravljavec upravičen do odškodnine za vsako utrpelo izgubo ali škodo. V vseh primerih domnevne neupravičene zamude dokazno breme nosi lastnik ali upravljavec ladje.“
15. Člen 7 iste direktive, z naslovom „Pravica do pritožbe“, določa:
„1. Lastnik ali upravljavec ladje ali njegov predstavnik v državi članici ima pravico do pritožbe zoper odločitev pristojnega organa o zadržanju ladje. Pritožba ne zadrži izvršitve odločitve o zadržanju.
2. Države članice uvedejo in ohranijo ustrezne postopke v ta namen v skladu s svojimi nacionalnimi predpisi.
3. Pristojni organ ustrezno pouči poveljnika ladje iz odstavka 1 o pravici do pritožbe.“
16. Člen 8 te direktive, z naslovom „Upravno sodelovanje“, določa:
„1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, ob pogojih, ki so v skladu s pogoji iz člena 14 Direktive 95/21/ES z dne 19. junija 1995 o uveljavitvi mednarodnih standardov za varnost ladij, preprečevanje onesnaževanja ter življenjske in delovne razmere na krovu (Pomorska inšpekcija) za ladje, ki uporabljajo pristanišča Skupnosti in plujejo v vodah pod pristojnostjo držav članic [UL L 157, str. 1], sodelovanje med svojimi pristojnimi organi in pristojnimi organi drugih držav članic, da bi zagotovile učinkovito uporabo te direktive, in obvestijo Komisijo o sprejetih ukrepih.
2. Podatki o ukrepih, sprejetih v skladu s členoma 4 in 5, se objavijo v skladu s postopki, določenimi v prvem odstavku člena 15 Direktive 95/21/ES.“
17. Člen 9 Direktive 1999/95, z naslovom „Klavzula o izključitvi ugodnejše obravnave“, določa:
„Pri pregledu ladje, registrirane na ozemlju države ali ladje, ki pluje pod zastavo države, ki ni podpisala Konvencije MOD št. 180 ali Protokola h Konvenciji MOD št. 147, države članice ob začetku veljavnosti Konvencije ali Protokola zagotovijo, da obravnava, ki so jo deležne take ladje in njihove posadke, ni nič ugodnejša od obravnave, ki so jo deležne ladje, ki plujejo pod zastavo države, ki je pogodbenica bodisi Konvencije MOD št. 180 ali Protokola h Konvenciji MOD št. 147 ali obeh.“
18. Direktiva 1999/95 v členu 10(1) določa, da države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje do 30. junija 2002. V skladu z odstavkom 3 istega člena države članice Komisijo nemudoma obvestijo o vseh nacionalnih predpisih, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva, Komisija pa o tem obvesti druge države članice.
Nacionalna zakonodaja
19. Decreto legislativo št. 271 o uveljavljanju skladnosti z ureditvijo o varnosti in zdravju pomorskih delavcev na krovu nacionalnih trgovskih ribiških ladij na podlagi zakona št. 485 z dne 31. decembra 1998 (decreto legislativo n° 271, recante adeguamento della normativa sulla sicurezza e salute dei lavoratori marittimi a bordo delle navi mercantili da pesca nazionali, a norma della legge 31 dicembre 1998, n° 485), z dne 27. julija 1999 (redni dodatek h GURI št. 151 z dne 9. avgusta 1999, v nadaljevanju: decreto legislativo) se v skladu s svojim členom 2 uporablja za pomorske delavce na krovu vseh trgovskih ladij ali plovil, novih ali že obstoječih, namenjenih pomorski plovbi in ribolovu, kot tudi za trgovske ladje ali plovila pod režimom začasne izključitve iz prometa, hitra plovila in premične ploščadi.
20. Člen 11(1) in od (3) do (10) decreto legislativa določa:
„1. Besedna zveza ‚delovni čas na krovu ladje‘ pomeni čas, v katerem mora pomorski delavec opravljati poklicno dejavnost, povezano s plovbo. Poleg običajnih plovbnih in pristaniških dejavnosti spadajo v delovni čas na krovu:
a) zbori za protipožarne vaje in vaje zapuščanja ladje v sili pa tudi vaje, ki jih določata zakonodaja s področja varnosti in Londonska konvencija o varstvu človeškega življenja na morju, na katero se sklicuje zakon št. 313 z dne 23. maja 1980, s poznejšimi spremembami, skupaj imenovane Konvencije Solas;
b) dejavnosti, ki jih zahteva poveljnik ladje in ki so povezane z varnostjo plovbe, v primeru nevarnosti za posadko in za ladjo;
c) dejavnosti usposabljanja s področja higiene in varnosti dela na krovu v povezavi z opravljanjem dejavnosti;
d) dejavnosti običajnega vzdrževanja ladje;
e) dejavnosti, ki jih zahteva poveljnik ladje ob reševalnih akcijah drugih trgovskih ali ribiških plovil ali ob reševanju oseb.
[…]
3. Ob upoštevanju drugih določb, vsebovanih v sektorskih kolektivnih pogodbah, je delovni čas pomorskih delavcev na krovu trgovskih ladij in ribiških ladij osemurni delavnik z enim dnem počitka na teden, poleg državnih praznikov.
4. Meje delovnega časa ali počitka na krovu ladij so ali:
a) najvišje število delovnih ur, ki ne presega:
1. 14 ur v katerem koli 24-urnem obdobju;
2. 72 ur v katerem koli sedemdnevnem obdobju;
ali
b) najnižje število ur počitka, ki ne sme biti krajši od:
1. 10 ur v katerem koli 24-urnem obdobju;
2. 77 ur v katerem koli sedemdnevnem obdobju.
5. Ure počitka se lahko razdeli v največ dve obdobji, prvo mora trajati nepretrgano najmanj 6 ur, presledek med zaporednima obdobjema počitka pa ne sme presegati 14 ur.
6. Dejavnosti, navedene v točkah a), b), c), d) in e) iz zgornjega odstavka 1, se opravijo tako, da minimalno zmotijo počitek in ne povzročijo utrujenosti.
7. Kadar je pomorski delavec v pripravljenosti na poziv, dobi ustrezen nadomestni počitek, če običajen počitek zmoti poziv na delo.
8. Za ladje kratke plovbe in za posebne kategorije ladij, ki opravljajo pristaniške dejavnosti, lahko kolektivna pogodba določi izjeme glede omejitev, določenih v odstavkih 4 in 5, ob upoštevanju pogostejših ali daljših obdobij počitka ali dodeljenega nadomestnega počitka za pomorščake, zaposlene v varnostni službi, ali pomorščake, ki delajo na krovu.
9. Na krovu vseh nacionalnih trgovskih in ribiških ladij se na lahko dostopno mesto obesi preglednica razporeda dela na krovu, v italijanskem in angleškem jeziku, ki za vsak naziv ali delovno mesto določa:
a) urnik dela med plovbo in v pristanišču;
b) najdaljši delavnik in najkrajši počitek, določena v skladu s tem dekretom ali z veljavnimi kolektivnimi pogodbami.
10. Kopijo kolektivne pogodbe se hrani na ladji in je na voljo vsem zaposlenim na krovu in organom nadzora.“
21. Člen 18(1) decreto legislativa določa, da so „[z]aradi nadzora uveljavitve določb iz tega dekreta […] ladje iz člena 2 predmet naslednjih pregledov:
[…]
c) občasni pregled:
[…]
5) za tuje trgovske ladje ali plovila“.
22. Člen 21(1) in (3) decreto legislativa določa:
„1. Da se preveri, ali delovno okolje še vedno ustreza pravilom, se vsakokrat, ko je to potrebno, opravi občasni pregled na krovu plovila, kot to določa člen 18(1), točka c, ki ga pristojni pomorski organ opravi ali na lastno pobudo ali na predlog pristojnega lokalnega sanitarnega inšpekcijskega organa (Azienda unità sanitaria locale), predstavnikov sindikalnih organizacij, ladjarjev ali pomorščakov. Poleg tega smejo pregled neposredno predlagati tudi delavci po predstavniku, pristojnem za varnost delovnega okolja iz člena 16.
[…]
3. Občasni pregled na krovu tujih trgovskih ladij ali plovil se opravi v skladu s postopki iz memoranduma o dogovoru o nadzoru države, v pristanišču katere je ladja privezana.“
Predhodni postopek
23. Ker Komisija ni prejela nobenega podatka o ukrepih, ki bi jih Italijanska republika sprejela za uskladitev z Direktivo 1999/95, je začela postopek iz člena 226 ES. Potem ko je Komisija to državo članico s pisnim opominom pozvala, naj predloži svoja stališča, je z dopisom z dne 19. decembra 2002 izdala obrazloženo mnenje, v katerem ugotavlja, da navedena direktiva ni bila prenesena v predpisanem roku in Italijansko republiko poziva, naj sprejme ukrepe, potrebne za uskladitev z navedenim mnenjem v roku dveh mesecev od njegovega prejema.
24. Italijanski organi so v svojem odgovoru z dne 14. februarja 2003 Komisijo obvestili, da se s tem v zvezi pripravlja decreto legislativo.
25. Navedeni organi so se z dopisom z dne 1. julija 2003 sklicevali na izdelavo, po upravni poti, razpredelnice o razporeditvi dela na krovu in evidence delovnega časa na krovu, in sicer v skladu s prilogama I in II k Direktivi 1999/95.
26. Ker Komisija od italijanskih oblasti ni prejela nobenega drugega podatka, je vložila to tožbo.
Tožba
Trditve strank
27. Komisija navaja, da se dopis, ki so ji ga italijanski organi poslali 1. julija 2003, ne sklicuje na noben ukrep, ki bi lahko vzpostavil pravila, ki jih zahtevajo členi od 3 do 9 Direktive 1999/95. Izdelava razpredelnice in evidence bi po njenem mnenju v najboljšem primeru lahko pomenila pripravljalni ukrep za sprejetje pravil, ki bi ustrezala obveznostim iz člena 4 te direktive. Italijanska republika naj še ne bi sprejela ukrepov, potrebnih za uskladitev z navedeno direktivo, oziroma naj jih v nobenem primeru ne bi sporočila Komisiji.
28. Italijanska vlada navaja, da je bil namen Direktive 1999/95 vzpostaviti mehanizem za nadzor in preverjanje spoštovanja določb Direktive 1999/63. Slednja direktiva naj bi bila v Italiji, v svojih bistvenih določbah, uveljavljena s členom 11 decreto legislativa. Italijanski organi naj bi po administrativni poti že določili razpredelnico o razporeditvi delovnega časa na krovu in evidenco delovnega časa na krovu, ki naj bi bili v skladu z vzorcem formata, ki ga ločeno določata priloga I in priloga II k Direktivi 1999/95. Navedena vlada navaja, da bo kakršen koli dodaten element uveljavitve, ki bi bil morebiti potreben, vključen v zakon Skupnosti št. 306 z dne 31. oktobra 2003, ki bo v svoji prilogi B vključeval Direktivo 1999/63.
29. Glede členov 2 in 18 decreto legislativa italijanska vlada v svoji dupliki dodaja, da mehanizem za nadzor in preverjanje spoštovanja določb Direktive 1999/63, ki je že uveljavljen, zadeva ne samo ladje, ki plujejo pod italijansko zastavo, temveč tudi vse ladje, ki pristajajo v pristaniščih Skupnosti. Tako naj bi bila Direktiva 1999/95 v svojem bistvu že prenesena v nacionalno pravo.
Presoja Sodišča
Uvodne ugotovitve
30. Uvodoma je treba ugotoviti, da se neizpolnitev obveznosti države članice ugotavlja na dan po izteku roka, ki je določen v obrazloženem mnenju (glej zlasti sodbi z dne 11. septembra 2001 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-71/99, Recueil, str. I-5811, točka 29, in z dne 11. oktobra 2001 v zadevi Komisija proti Avstriji, C-110/00, Recueil, str. I-7545, točka 13). Zato zakona Skupnosti št. 306 z dne 31. oktobra 2003 Sodišče ne more upoštevati.
31. Glede na to, da je Komisija v obrazložitvi svoje tožbe italijanski vladi očitala le to, da slednja ni dokazala, da so bili sprejeti ukrepi, ki ustrezajo obveznostim iz členov od 3 do 9 Direktive 1999/95, je treba tožbo razumeti v smislu, da se ta nanaša le na te določbe.
Člen 4 Direktive 1999/95
32. Treba je opomniti, da morajo v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča države članice, zato da bi zagotovile popolno uveljavitev direktiv, de jure
in ne samo de facto, za zadevno področje določiti natančen zakonski okvir (sodbi z dne 28. februarja 1991 v zadevi Komisija proti Italiji, C-360/87, Recueil, str. I-791, točka 13, in z dne 27. novembra 2003 v zadevi Komisija proti Franciji, C-429/01, Recueil, str. I-14355, točka 40).
33. Treba je ugotoviti, da decreto legislativo glede člena 4 Direktive 1999/95 ne zadosti tej zahtevi.
34. Ta določba določa posebne preglede z namenom pridobivanja dokazov, da ladja ni v skladu z zahtevami iz Direktive 1999/63. Določba natančno navaja elemente, ki so predmet pregleda in v okviru pregledov, imenovanih "podrobni", zlasti zahteva izvajanje navzkrižnih pregledov med evidenco delovnega časa na eni strani in drugimi evidencami, povezanimi z obratovanjem zadevne ladje, na drugi.
35. Decreto legislativo pa ne vsebuje takih zahtev.
36. Zato je treba glede člena 4 Direktive 1999/95 tožbo sprejeti kot utemeljeno.
Člen 3 Direktive 1999/95
37. Člen 3, prvi pododstavek, Direktive 1999/95 za države članice določa dvojno obveznost. Prva obveznost je ta, da mora država članica, kadar prejme prijavo ali pridobi dokaz, da ladja ne spoštuje standardov iz Direktive 1999/63, pripraviti poročilo za vlado države, v kateri je ladja registrirana.
38. Iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da določbe, ki zadeva samo razmerja med državo članico in Komisijo ali drugimi državami članicami, v načelu ni treba prenesti (glej sodbo z dne 20. novembra 2003 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑296/01, Recueil, str. I-13909, točka 92, in zgoraj navedeno sodbo z dne 27. novembra 2003 v zadevi Komisija proti Franciji, točka 68).
39. Treba je opomniti, da ima v skladu z ravno tako ustaljeno sodno prakso vsaka država članica, na katero je naslovljena direktiva, obveznost, da v svojem nacionalnem pravnem okviru sprejme vse ukrepe, potrebne za zagotovitev polnega učinka direktive, v skladu s ciljem, ki ga ta zasleduje (glej zlasti sodbe z dne 17. junija 1999 v zadevi Komisija proti Italiji, C-336/97, Recueil, str. I-3771, točka 19, z dne 8. marca 2001 v zadevi Komisija proti Franciji, C-97/00, Recueil, str. I-2053, točka 9, in z dne 7. maja 2002 v zadevi Komisija proti Švedski, C‑478/99, Recueil, str. I-4147, točka 15).
40. V skladu z drugo in sedmo uvodno izjavo Direktive 1999/95 je cilj te direktive izboljšanje življenjskih in delovnih razmer pomorščakov na ladjah in zagotavljanje varnosti na morju. Namen poročila za vlado države, v kateri je ladja registrirana, je opozoriti na razmere na ladji, ki očitno ogrožajo varnost in zdravje posadke. Njegov cilj je zlasti odpraviti to tveganje in ne zadeva samo preproste obveznosti obveščevanja. Polni učinek določbe torej zahteva prenos.
41. Posledično je treba glede navedene obveznosti tožbo Komisije sprejeti.
42. Druga obveznost iz člena 3, prvi pododstavek, Direktive 1999/95 države članice zavezuje, da sprejmejo potrebne sanacijske ukrepe, kadar se s pregledi, opravljenimi v skladu z njenim členom 4, pridobi ustrezne dokaze o nespoštovanju standardov iz Direktive 1999/63. Ker člen 4, kot je bilo ugotovljeno v točki 36 te sodbe, v italijansko pravo ni bil prenesen, je treba tožbo Komisije sprejeti kot utemeljeno, tudi kar zadeva navedeno obveznost.
43. Člen 3, drugi pododstavek, Direktive 1999/95 določa, da se identiteta osebe, ki poda poročilo ali prijavo, ne sme razkriti poveljniku ali lastniku ladje.
44. Nobena določba nacionalne zakonodaje, na katere se sklicuje italijanska vlada, ne povzema te prepovedi.
45. Posledično je tožba v tem pogledu utemeljena.
Člen 5 Direktive 1999/95
46. Ta določba zlasti določa, da ukrepi za odpravo ugotovljenih pomanjkljivosti lahko, v določenih okoliščinah pa morajo, za zadevno ladjo vključujejo prepoved izplutja iz pristanišča, dokler te pomanjkljivosti niso odpravljene.
47. Ugotovljeno je, da takih ukrepov ni mogoče najti v določbah nacionalnega prava, na katere se sklicuje italijanska vlada.
48. Zato je treba tožbo sprejeti tudi glede člena 5 Direktive 1999/95.
Člen 6 Direktive 1999/95
49. Člen 6(1) Direktive 1999/95 za pristojni organ države članice določa obveznost obveščanja v primeru, da ladja na podlagi njenega člena 5 ne sme zapustiti pristanišča.
50. Naslovniki takega obvestila so po eni strani poveljnik ladje, lastnik ali upravljavec, po drugi strani pa uprava države, pod zastavo katere ladja pluje ali v kateri je registrirana, ali konzularni funkcionar, ob njegovi odsotnosti pa najbližji diplomatski predstavnik.
51. Nacionalna zakonodaja, na katero se sklicuje italijanska vlada, s tem v zvezi ne določa nobene obveznosti obveščanja.
52. Res je, da, kot je bilo navedeno v točki 38 te sodbe, država članica v načelu ni zavezana prenesti določb, ki zadevajo samo razmerja med državami članicami.
53. Treba je poudariti dejstvo, da je v obravnavanem primeru dolžnost obveščanja uprave države, pod zastavo katere ladja pluje ali v kateri je registrirana, ali konzularnega funkcionarja, v primeru njegove odsotnosti pa najbližjega diplomatskega predstavnika, posledica odgovornosti te države, ki izhajajo iz mednarodnega javnega prava.
54. Iz člena 94(1) Konvencije Združenih narodov o pomorskem pravu, ki je bila podpisana v Montego Bayu 10. decembra 1982, je začela veljati 16. novembra 1994 in je bila odobrena s Sklepom Sveta 98/392/ES z dne 23. marca 1998 (UL L 179, str. 1), v zvezi z dolžnostmi države zastave namreč izhaja, da vsaka država aktivno izvršuje svojo jurisdikcijo in nadzor nad ladjami lastne zastave glede upravnih, tehničnih in socialnih zadev. V skladu z odstavkoma 2, točka b, in 3, točka b, navedenega člena ima vsaka država posebej nad vsako ladjo pod njeno zastavo, njenim poveljnikom, častniki in posadko jurisdikcijo po svojem notranjem pravu glede upravnih, tehničnih in socialnih zadev v zvezi z ladjo, in vsaka država sprejema za ladje, ki plovejo pod njeno zastavo, potrebne ukrepe, da bi zagotovila varnost na morju; med drugim se to nanaša na sestavo, delovne razmere in usposabljanje posadke, pri čemer je treba upoštevati ustrezne mednarodne akte.
55. Iz odstavka 6 navedenega člena izhaja, da država zastave, potem ko je prejela obvestilo, da glede kake ladje ni izvršen ustrezen nadzor, razišče zadevo in po potrebi ukrene vse, kar je potrebno, da bi se položaj popravil.
56. Iz tega izhaja, da je neposredni namen obveščanja iz člena 6(1) Direktive 1999/95 varnost na morju v primeru pogojev, ki očitno ogrožajo varnost. Poln učinek te določbe torej zahteva izrecen prenos v nacionalno pravo.
57. Posledično je treba glede člena 6(1) Direktive 1999/95 tožbo sprejeti.
58. Člen 6(2) Direktive 1999/95 določa pravila glede varstva finančnih interesov oseb, ki jih zadevajo pregledi iz naslova te direktive. Taka pravila nimajo nobene ustreznice v določbah nacionalnega prava, na katerega se sklicuje italijanska vlada.
59. Posledično je treba, kar zadeva člen 6(2) Direktive 1999/95, tožbo sprejeti.
Člen 7 Direktive 1999/95
60. V zvezi s tem očitkom je treba opomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča prenos direktive v nacionalno pravo ne zahteva nujno formalnega in dobesednega prevzema njenih določb v izrecno in natančno določeno pravno normo in da v tem primeru splošni pravni kontekst lahko zadošča, pod pogojem, da ta dejansko zagotavlja polno uveljavitev direktive na način, ki je dovolj jasen in natančno določen, tako da je v primeru, ko je namen te direktive ustvariti pravice za posameznike, upravičencem omogočeno celostno poznavanje njihovih pravic in da se, v primeru, da je to potrebno, nanje lahko sklicujejo pred nacionalnimi sodišči (sodbi z dne 28. februarja 1991 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C‑131/88, Recueil, str. I-825, točka 6, in z dne 15. novembra 2001 v zadevi Komisija proti Italiji, C-49/00, Recueil, str. I-8575, točki 21 in 22).
61. Vendar pa nobena določba nacionalnega prava, na katero se sklicuje italijanska vlada, ne zadeva pravice do pritožbe zoper odločitev pristojnega organa o zadržanju ladje kakor tudi ne obveznosti tega organa, da poveljnika zadevne ladje o tej pravici pouči.
62. Posledično je treba tožbo Komisije v delu, ki zadeva člen 7 Direktive 1999/95, sprejeti.
Člen 8 Direktive 1999/95
63. Člen 8(1) te direktive zadeva le razmerja med državami članicami in med njimi in Komisijo. Kot je bilo že navedeno v točki 38 te sodbe, teh določb v načelu ni treba prenesti.
64. Glede na to, da imajo države članice obveznost zagotavljati polno spoštovanje prava Skupnosti, pa lahko Komisija kljub temu dokaže, da je za spoštovanje določbe neke direktive, ki ureja ta razmerja, treba sprejeti posebne ukrepe za prenos te določbe v nacionalni pravni red (glej zgoraj navedeni sodbi z dne 20. novembra 2003 v zadevi Komisija proti Franciji, točka 92, in z dne 27. novembra 2003 v zadevi Komisija proti Franciji, točka 68).
65. V obravnavanem primeru Komisija ni navedla argumentov, s katerimi bi dokazala obstoj prakse italijanskih organov, ki bi bila v nasprotju z obveznostmi držav članic iz člena 8(1) Direktive 1999/95.
66. Posledično je treba tožbo Komisije v tem pogledu zavrniti.
67. Nasprotno pa se tožba sprejme kot utemeljena v delu, ki zadeva obveznost objave iz člena 8(2) Direktive 1999/95, saj določbe, na katere se sklicuje italijanska vlada, te obveznosti v ničemer ne povzemajo v nacionalno pravo.
Člen 9 Direktive 1999/95
68. Določbe nacionalnega prava, na katere se sklicuje italijanska vlada, ne vsebujejo nobene klavzule o izključitvi ugodnejše obravnave v smislu člena 9 Direktive 1999/95.
69. Zato je treba, kar zadeva navedeno določbo, tožbo sprejeti.
70. Na podlagi zgoraj navedenega je treba po eni strani ugotoviti, da Italijanska republika, s tem da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev s členi od 3 do 7, 8(2) in 9 Direktive 1999/95, ni izpolnila obveznosti iz te direktive, po drugi strani pa tožbo v preostalem zavrniti.
Stroški
71. V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala, naj se Italijanski republiki naloži plačilo stroškov, in ker slednja s svojimi predlogi v bistvenem ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1) Italijanska republika, s tem da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev s členi od 3 do 7, 8(2) in 9 Direktive 1999/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 1999 o uveljavljanju določb o delovnem času pomorščakov na krovu ladij, ki pristajajo v pristaniščih Skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
2) Tožba se v preostalem zavrne.
3) Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.