SODBA SODIŠČAz dne 22. maja 1990(*)Zadeva C-70/88_Evropski parlament,
ki ga zastopata Francesco Pasetti Bombardella in Jorge Campinos, pravna
strokovnjaka, ob sodelovanju članov pravne službe Evropskega parlamenta
Christiana Pennere in Johanna Schooja, zastopnika, z naslovom za
vročanje v Luxembourgu pri Generalnem sekretariatu Evropskega
parlamenta, Kirchberg, tožeča strankaprotiSvetu Evropskih Skupnosti,
ki ga zastopata generalni direktor pravne službe Raffaello Fornasier in
pravni svetovalec Bernhard Schloh, zastopnika, z naslovom v
Luxembourgu, pri Jörgeju Käserju, direktorju direktorata za pravne
zadeve Evropske investicijske banke, 100 Boulevard Konrad-Adenauer, tožena stranka_ob sodelovanjuZdruženega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske,
ki ga zastopa J. Gensmantel iz Treasury Solicitor's Department,
zastopnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, na sedežu
Veleposlaništva Združenega kraljestva, 14 Boulevard Roosevelt, in Komisije Evropskih skupnosti,
ki jo zastopata pravni svetovalec Michel Van Ackere-Pietri in član
pravne službe Jürgen Gränwald, zastopnika, z naslovom za vročanje v
Luxembourgu pri Georgiosu Kremlisu, članu pravne službe, Wagner Centre,
Kirchberg_intervenienta_katere
predmet je v trenutni fazi postopka dopustnost tožbe, vložene na
podlagi
člena 173 Pogodbe EGS in člena 146 Pogodbe ESAE, za razglasitev
ničnosti Uredbe Sveta (ESAE) št. 3954/87 z dne 22. decembra 1987, ki
predpisuje najvišje dovoljene ravni radioaktivne onesnaženosti živil in
hrane v primeru, ko je onesnaženost povzročena z nuklearno nesrečo ali
kakršnokoli drugo radiološko katastrofo (UL L 371, stran 11)_SODIŠČE_v
sestavi: O. Due, predsednik, sir Gordon Slynn, C. N. Kakouris, F. A.
Schockweiler in M. Zuleeg, predsedniki senatov, G. F. Mancini, R.
Joliet, J. C. Moitinho de Almeida in G. C. Rodríguez Iglesias, sodniki;generalni pravobranilec: W. Van Gerven_sodni tajnik: D. Louterman, glavni administrator_ob upoštevanju poročilo za obravnavo_potem
ko so stranke podale ustne navedbe na obravnavi z dne 5. oktobra 1989:
Evropski parlament, ki so ga zastopali Francesco Pasetti Bombardella,
Christian Pennera in Johann Schoo ob sodelovanju člana Odvetniške
zbornice v Bruslju Waelbroeck Michela, Svet, ki sta ga zastopala
Raffaello Fornasier in Bernhard Schloh, ter Komisija, ki sta jo
zastopala generalni direktor pravne službe Jean-Louis Dewost ob
sodelovanju Denise Sorasio, pravna svetovalka, zastopnika_po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 30. novembra 1989izdalo naslednjoSodbo1        Evropski
parlament je dne 4. marca 1988 v sodnem tajništvu Sodišča vložil tožbo
ter z njo na podlagi člena 173 Pogodbe EGS in člena 146 Pogodbe ESAE
predlagal razglasitev ničnosti Uredbe Sveta (ESAE) št. 3954/87 z dne 22.
decembra 1987, ki predpisuje najvišje dovoljene ravni radioaktivne
onesnaženosti živil in hrane v primeru, ko je onesnaženost povzročena z
nuklearno nesrečo ali kakršnokoli drugo radiološko katastrofo (UL L 371,
stran 11).2        Ta
uredba, ki temelji na členu 31 Pogodbe ESAE, predpisuje postopek za
določanje najvišjih dovoljenih ravni radioaktivne onesnaženosti živil in
hrane, ki se lahko trži po nuklearni nesreči ali kakršnikoli radiološki
katastrofi, ki lahko povzroči ali je že povzročila daljnosežno
radioaktivno onesnaženost živil in hrane. Živil in hrane, katerih
onesnaženost preseže najvišje dovoljene ravni, ki so določene v aktu,
sprejetem v skladu z določbami izpodbijane uredbe, se ne sme dati na
trg.3        V
postopku sprejemanja izpodbijane uredbe je Svet v skladu s členom 31
Pogodbe ESAE vprašal Evropski parlament za svetovalno mnenje in ta je
izrazil nestrinjanje s pravno podlago, ki jo je Komisija izbrala, ter
zahteval, da mu Komisija predloži nov predlog, ki temelji na členu 100A
Pogodbe EGS. Ker Komisija zahteve ni upoštevala, je Svet sprejel Uredbo
št. 3954/87 na podlagi člena 31 Pogodbe ESAE. Parlament je nato zoper to
uredbo vložil to ničnostno tožbo.4        Svet
je vložil ugovor nedopustnosti na podlagi člena 91(1), prvi
pododstavek, Poslovnika Sodišča in Sodišču predlagal, naj o odloči o
ugovoru in zadeve ne obravnava po temelju.5        Preden
je Sodišče izreklo sodbo z dne 27. septembra 1988 v zadevi Evropski
parlament proti Svetu, „komitologija“ (302/87, Recueil, str. 5615), je
Svet v utemeljitev ugovora nedopustnosti navedel podobne trditve kot v
zadevi 302/87. Na obravnavi dne 5. oktobra 1989 je Svet navedel, da je
Sodišče o vprašanju procesnega upravičenja Evropskega parlamenta za
vložitev ničnostne tožbe že razsodilo v sodbi z dne 27. septembra 1988
in da je posledično ta tožbe nedopustna.6        Evropski
parlament je predlagal, naj Sodišče ugovor zavrne. Navaja, da
obravnavana zadeva v primerjavi z zadevo 302/87, vsebuje nove elemente.
Sodišče naj bi pri utemeljitvi zavrnitve priznanja procesnega
upravičenja za vložitev ničnostne tožbe Parlamentu dejansko poudarilo,
da je Komisija tista, ki je na podlagi člena 155 Pogodbe EGS dolžna
varovati posebne pravice Parlamenta in v ta namen vlagati ničnostne
tožbe, ki bi se izkazale za potrebne. Vendar pa obravnavana zadeva kaže
na to, da Komisija te naloge ne more opravljati, saj je predlog
utemeljila na pravni podlagi, ki se razlikuje od tiste, za katero
Parlament meni, da je ustrezna. Potemtakem se Parlament ne more zanesti
na Komisijo, da bo branila njegove posebne pravice tako, da bo vložila
ničnostno tožbo. 7        Evropski
parlament je dodatno navedel, da sprejetja izpodbijanega akta s strani
Sveta ni mogoče razlagati kot implicitno zavrnitev delovanja, ki bi
Parlamentu dajala možnost vložitve tožbe zaradi nedelovanja. Poleg tega
pa je varovanje njegovih posebnih pravic s tožbami posameznikov
popolnoma naključno in zato neučinkovito. 8        Zato
po mnenju Parlamenta obstaja pravna praznina, ki jo mora Sodišče
premostiti, tako da Evropskem parlamentu prizna procesno upravičenje za
vložitev ničnostne tožbe, v mejah, ki so potrebne za varstvo lastnih
posebnih pravic.9        S
sklepom z dne 13. julija 1988 je bilo Komisiji Evropskih skupnosti
dovoljeno, da intervenira v podporo predlogom tožeče stranke. Čeprav je
Komisija sklenila, da bi na podlagi dejanskega stanja Sodišče moralo
tožbo po temelju zavrniti, je na obravnavi Sodišču predlagala, naj
ugovor nedopustnosti Sveta zavrne. S sklepom z dne 18. januarja 1989 je
bilo Združenem kraljestvu dovoljeno intervenirati v podporo predlogom
tožene stranke. Združeno kraljestvo glede dopustnosti tožbe ni
predlagalo ničesar.10      Obširnejša
navedba dejanskega stanja v tej zadevi, potek postopka, tožbeni razlogi
in trditve strank, so navedeni v poročilu za obravnavo. Ti elementi
spisa so povzeti spodaj le toliko, kolikor so potrebni za presojo
Sodišča11      Pred
začetkom obravnave je treba opozoriti, da je treba dopustnost predloga
za razglasitev ničnosti presoditi upoštevaje Pogodbo ESAE, saj
izpodbijani akt temelji na določbi te pogodbe.12      Iz
zgoraj navedene sodbe z dne 27. septembra 1988 izhaja, da Parlament
nima pravice vložiti ničnostne tožbe na podlagi člena 173 Pogodbe EGS
ali na podlagi člena 146 Pogodbe ESAE, ki sta po vsebini enaka..13      Dejansko
po eni strani Parlament ni naveden v členu 173, prvi odstavek, ali 146
med institucijami, ki lahko, tako kot države članice, vložijo predlog za
razglasitev ničnosti zoper vse akt drugih institucij.14      Dalje,
ker ni pravna oseba, Parlament ne more začeti postopka pred Sodiščem na
podlagi drugega odstavka omenjenih členov, ki je zasnovan tako, da je v
vsakem primeru neprimeren za vložitev ničnostne tožbe s strani
Parlamenta.15      V
isti sodbi z dne 27. septembra 1988 je Sodišče po obrazložitvi
odločitve, zakaj Parlament na podlagi člena 173 Pogodbe EGS nima
procesnega upravičenja za sprožitev postopka pred Sodiščem, opozorilo,
da obstajajo številna pravna sredstva, ki zagotavljajo zaščito posebnih
pravic Parlamenta. V tej sodbi je Sodišče tudi poudarilo, da ima
Parlament v primeru nedelovanja pravico vložiti tožbo zaradi
nedelovanja, poleg tega pa Pogodbi zagotavljata pravno sredstvo, s
katerim lahko Parlament Sodišču predloži v presojo akte Sveta ali
Komisije, ki so bili s prejeti s kršitvijo posebnih pravic Parlamenta.16      Vendar
pa iz okoliščin in debate v tej zadevi izhaja, da so sicer številna
pravna sredstva, ki jih zagotavljata obe pogodbi, Pogodba ESAE in
Pogodba EGS, čeprav so učinkovita in raznolika, lahko tudi neučinkovita
in negotova.17      Prvič, s tožbo zaradi nedelovanja ni mogoče izpodbijati pravne podlage že sprejetega akta.18      Drugič,
predložitev predloga za sprejetje predhodne odločbe glede veljavnosti
takšnega akta ali začetek postopka za razglasitev ničnosti akta s strani
držav članic ali posameznikov je popolnoma naključna in na to Parlament
ne more računati. 19      Končno,
čeprav je Komisija dolžna zagotavljati varstvo posebnih pravic
Parlamenta, ni dolžna slediti stališču Parlamenta in vložiti ničnostne
tožbe, za katero sama meni, da ni utemeljena.20      Iz
prej navedenega izhaja, da obstoj različnih pravnih sredstev ne
zagotavlja, da bo zanesljivo in v vseh okoliščinah prišlo do presoje
zakonitosti akta Sveta ali Komisije, ki krši posebne pravice
Parlamenta..21      Takšne
posebne pravice so en od dejavnikov institucionalnega ravnovesja, ki ga
ustvarjata Pogodbi. Pogodbi vzpostavljata sistem delitve oblasti med
različnimi institucijami Skupnosti tako, da vsaki instituciji
podeljujeta lastno vlogo v institucionalni zgradbi Skupnosti in
uresničevanju nalog, ki so ji zaupane.22      Spoštovanje
institucionalnega ravnovesja pomeni, da mora vsaka institucija
izvrševati lastna pooblastila ob spoštovanju pooblastil drugih
institucij. Zato je tudi potrebno, da obstaja možnost sankcioniranja v
primerih kakršnekoli kršitve tega pravila. 23      Pogodbi
podeljujeta pristojnost Sodišču, da pri razlagi in uporabi določil
Pogodb zagotovi spoštovanje prava in zagotavlja vzdrževanje
institucionalnega ravnovesja ter posledično sodni nadzor spoštovanja
posebnih pravic Parlamenta, če se ta nanjo obrne, s pravnim sredstvom,
ki je prilagojeno cilju, ki ga ta zasleduje. 24      Pri
izvrševanju te naloge Sodišče seveda Parlamenta ne more vključiti med
institucije, ki lahko začnejo postopek na podlagi člena 173
Pogodbe o
EGS ali
člena 146 Pogodbe ESAE, če ta ne izkaže pravnega interesa.25      Vendar
je dolžnost Sodišča zagotoviti polno uporabo določb Pogodb, ki se
nanašajo na institucionalno ravnovesje ter poskrbeti, da ni mogoče
kršiti posebnih pravic Parlamenta, ne da bi ta imel na voljo sodno
varstvo, tako kot druge institucije, med pravnimi sredstvi, ki jih
določata pogodbi, katerega uporaba je zanesljiva in učinkovita.26      Dejstvo,
da v Pogodbah ni določbe, ki bi na kakršenkoli način podelila
Parlamentu pravico za vložitev ničnostne tožbe, lahko pomeni postopkovno
praznino, vendar je ni mogoče postaviti nasproti temeljnemu interesu,
ki ga ima vzdrževanje in spoštovanje institucionalnega ravnovesja,
katerega pogoji so postavljeni v ustanovitvenih pogodbah Evropskih
skupnosti.27      Potemtakem
je ničnostna tožba zoper akt Sveta ali Komisije, ki ga vloži Parlament,
dopustna, pod pogojem, da je tožba namenjena le varstvu njegovih
posebnih pravic in da temelji le na teh tožbenih razlogih. Ker je pogoj
izpolnjen, se ničnostna tožba Parlamenta dalje obravnava po pravilih za
ničnostne tožbe, ki so določena s pogodbama in veljajo za preostale
institucije.28      V
skladu s pogodbama obsegajo posebne pravice Parlamenta tudi udeležbo
pri pripravi zakonodajnih aktov, kar je posebej določeno s pravili o
postopku sodelovanja v Pogodbi EGS. 29      V
tej zadevi Parlament trdi, da sporna uredba temelji na členu 31 Pogodbe
ESAE, ki določa le, da mora Parlament dati svetovalno mnenje, medtem ko
je za uporabo postopka za sodelovanje s Parlamentom potrebno, da ta
temelji na členu 100A Pogodbe EGS.30      Iz
tega Parlament sklepa, da izbira pravne podlage za izpodbijano uredbo s
strani Sveta krši posebne pravice Parlamenta, saj mu odreka možnost
bolj neposredne in dejavnejše udeležbe pri pripravi akta v okviru
postopka sodelovanja glede na postopek posvetovanja.31      Ker
Parlament zatrjuje kršitev svojih posebnih pravic, ki izhaja iz izbire
pravne podlage izpodbijanega akta, iz vsega prej navedenega izhaja, da
je ta tožba dopustna. Zato se ugovor Sveta o nedopustnosti zavrne in se
postopek nadaljuje z obravnavanjem zadeve po temelju. Stroški32      Odločitev o stroških se pridrži.Iz teh razlogov je Sodišče razsodilo:1)      Ugovor nedopustnosti Sveta se zavrne.2)      Nadaljuje se z obravnavanjem zadeve po temelju.3)      Odločitev o stroških se pridrži.DueSlynn      KakourisSchockweilerZuleeg Mancini Joliet Moitinho de Almeida Rodríguez IglesiasObjavljeno v Luxembourgu dne 22. maja 1990.Sodni tajnik       PredsednikJ.-G. Giraud       O. Due* Jezik postopka: francoščina.