62010CP0149_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke, ktorá sa preberá smernicou 96/34/ES(2) .
2. Treba objasniť rozsah rodičovskej dovolenky, ktorú musia členské štáty v prípade narodenia dvojčiat poskytnúť. Je potrebné upraviť pre každé dvojča samostatnú materskú dovolenku? Alebo postačuje na splnenie cieľov rámcovej dohody posudzovať narodenie dvojčiat ako narodenie jedného dieťaťa a poskytnúť iba jednu rodičovskú dovolenku?
II – Právny rámec
A – Právo únie
3. Smernicou 96/34/ES sa vykonáva rámcová dohoda o rodičovskej dovolenke, ktorá bola uzatvorená 14. decembra 1995 medzi európskymi sociálnymi partnermi (Európskou konfederáciou priemyslu a zamestnávateľov UNICE, Európskym centrom podnikov s verejnou účasťou CEEP a Európskou konfederáciou odborových zväzov ETUC), ktorá je pripojená k smernici ako príloha.
4. Pripojená rámcová dohoda o rodičovskej dovolenke stanovuje minimálne požiadavky na rodičovskú dovolenku, pretože európski sociálni partneri ich považujú za dôležitý prostriedok na zosúladenie pracovného a rodinného života a na podporu rovnakých príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami.(3)
5. Rámcová dohoda je pritom založená na myšlienke, že Charta základných sociálnych práv Spoločenstva vo svojom bode 16 upravujúcom rovnaké zaobchádzanie stanovuje, že je potrebné tiež rozvíjať opatrenia umožňujúce mužom a ženám zosúladiť ich pracovné a rodinné povinnosti.(4)
6. Doložka 2 rámcovej dohody znie:
„1. Podľa doložky 2.2 táto dohoda [Táto dohoda s výhradou doložky 2.2 – neoficiálny preklad ] poskytuje pracovníkom a pracovníčkam individuálne právo na rodičovskú dovolenku z dôvodov narodenia alebo adopcie dieťaťa, aby im bolo umožnené starať sa o toto dieťa počas obdobia najmenej troch mesiacov až do veku, ktorý určia členské štáty a/alebo sociálni partneri, najviac však do veku 8 rokov.
2. Účastníci tejto dohody zastávajú názor, že právo na rodičovskú dovolenku podľa doložky 2.1 by sa malo v zásade poskytovať ako neprenosné, aby sa podporili rovnaké príležitosti a rovnaké zaobchádzanie s mužmi a ženami.
3. Podmienky prístupu k rodičovskej dovolenke a podrobné pravidlá jej poskytovania vymedzí zákon a/alebo kolektívna zmluva v členských štátoch, pričom sa musia rešpektovať minimálne požiadavky uvedené v tejto dohode. Členské štáty a/alebo sociálni partneri môžu najmä:
a) rozhodnúť, či sa rodičovská dovolenka poskytuje v rozsahu maximálneho pracovného času alebo jeho časti, po častiach alebo v podobe systému ‚časového kreditu‘;
b) podmieniť nárok na rodičovskú dovolenku odpracovaním určitého času a/alebo určitou dĺžkou zamestnania, ktorá nesmie presiahnuť jeden rok;
c) prispôsobiť podmienky vzniku nároku na rodičovskú dovolenku a podrobné pravidlá jej poskytovania osobitným okolnostiam súvisiacim s adopciou;
…“
7. Doložka 4.1 rámcovej dohody upravuje:
„Členské štáty môžu uplatňovať alebo zaviesť ustanovenia, ktoré sú výhodnejšie ako ustanovenia tejto dohody.“
8. Pokiaľ ide o výklad rámcovej dohody, jej doložka 4.6 upravuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté úlohy Komisie, vnútroštátnych súdov a Súdneho dvora, každú vec, týkajúcu sa výkladu tejto dohody na európskej úrovni, by v prvom stupni mala Komisia postúpiť zmluvným stranám, ktoré poskytnú svoje stanovisko.“
B – Vnútroštátne právo
9. Ustanovenia smernice 96/34 boli do gréckeho práva prebraté pre zamestnancov verejnej služby článkom 53 („Práva priznané úradníkom s rodinnými záväzkami“) nového zákonníka o štatúte civilných administratívnych úradníkov a úradníkov právnických spoločností verejného práva (zákon č. 3528/2007), v ktorom sa okrem iného hovorí:
„… 2. Pracovný čas úradníka, ktorý je rodičom, sa skracuje o dve hodiny denne, ak má deti vo veku do dvoch rokov, a o jednu hodinu, ak má deti vo veku od dvoch do štyroch rokov. Úradník, ktorý je rodičom, má na účely výchovy svojho dieťaťa právo na rodičovskú dovolenku s náhradou mzdy v dĺžke deväť mesiacov v prípade, ak si nezvolí kratší pracovný čas podľa predchádzajúcej vety. Pre osamelého, ovdoveného alebo rozvedeného rodiča alebo rodiča postihnutého invaliditou v rozsahu najmenej 67 % sa kratší pracovný čas uvedený v pododseku 1 predlžuje o šesť mesiacov alebo rodičovská dovolenka uvedená v pododseku 2 o jeden mesiac. V prípade narodenia štvrtého dieťaťa sa kratší pracovný čas predlžuje o ďalšie dva roky. …“
10. Vnútroštátny súd uvádza, že priznanie rodičovskej dovolenky v prípade narodenia dvojčiat vnútroštátne právo osobitne neupravuje.
III – Skutkový stav a konanie vo veci samej
11. Žalobkyňa v konaní vo veci samej, Z. Chatzi, je zamestnaná ako úradníčka daňového úradu č. 1 v Solúne. Dňa 21. mája 2007 porodila dvojčatá. Zamestnávateľ jej od 20. septembra 2007 poskytol rodičovskú dovolenku, ktorá je poskytovaná v gréckom práve pre zamestnancov vo verejnej správe pri narodení dieťaťa v dĺžke deviatich mesiacov s náhradou mzdy.
12. Dňa 30. januára 2009 požiadala Z. Chatzi o priznanie druhej rodičovskej dovolenky od 1. marca 2009. Poukázala na skutočnosť, že by jej mal patriť pri narodení dvojčiat nárok na rodičovskú dovolenku pre každé dvojča. Táto žiadosť bola 14. mája 2009 zamietnutá. Proti zamietavému rozhodnutiu podala Z. Chatzi na vnútroštátny súd Dioikitiko Efeteio Thessalonikis(5) žalobu.
13. Vnútroštátny súd uvádza, že Symvoulio tis Epikrateias(6) vykladá grécky predpis o rodičovskej dovolenke týkajúci sa súrodencov, ktoré nie sú dvojčatá, tak, že rodičom patrí samostatný nárok s dĺžkou deviatich mesiacov na rodičovskú dovolenku pre každého súrodenca. Na to nadväzujúc rozhodli dva odvolacie správne súdy(7), že aj v prípade pôrodu dvojčiat je potrebné z dôvodu nedostatku osobitných zákonných úprav poskytnúť samostatnú rodičovskú dovolenku každému dvojčaťu. Grécka Štátna rada sa však vyjadrila inak.
IV – Návrh na začatie prejudiciálneho konania a konanie pred Súdnym dvorom
14. Vnútroštátny súd rozhodol uznesením zo 17. februára 2010 doručeným Súdnemu dvoru 29. marca 2010 o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1. Možno sa domnievať sa, že prostredníctvom doložky 2.1 rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke vykladanej na základe článku 24 Charty základných práv Európskej únie, ktorý sa týka práv dieťaťa, a s ohľadom na zvýšenie úrovne ochrany týchto práv, ktorú zaviedla Charta základných práv, je zároveň ustanovené právo na rodičovskú dovolenku na dieťaťa, čiže priznanie jedinej rodičovskej dovolenky v prípade narodenia dvojčiat znamená porušenie článku 21 Charty základných práv z dôvodu diskriminácie na základe narodenia a obmedzenie práv dvojčiat, ktoré je nezlučiteľné so zásadou proporcionality?
2. V prípade zápornej odpovede na prvú otázku: má sa pojem „narodenie“ v zmysle doložky 2.1 rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke vykladať v tom zmysle, že pre pracujúcich rodičov sa stanovuje dvojité právo na rodičovskú dovolenku, ktoré sa zakladá na skutočnosti, že dvojité tehotenstvo končí dvomi po sebe nasledujúcimi narodeniami (dvojčiat), alebo v tom zmysle, že rodičovská dovolenka sa priznáva iba z dôvodu narodenia bez ohľadu na počet narodených detí, pričom by za týchto okolností nebola porušená rovnosť pred zákonom, ktorá je zakotvená v článku 20 Charty základných práv?“
15. Uznesením z 12. mája 2010 predseda Súdneho dvora vyhovel návrhu vnútroštátneho súdu na prejednanie veci v skrátenom konaní podľa článku 62 písm. a) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Estónska, grécka, poľská a česká vláda, ako aj vláda Spojeného kráľovstva a Európska komisia predložili v konaní pred Súdnym dvorom písomné pripomienky a na pojednávaní 7. júla 2010 predniesli ústne pripomienky. Okrem toho písomné pripomienky predložila aj nemecká a cyperská vláda.
V – Posúdenie
A – Úvodné poznámky
1. Rozsah právomoci Súdneho dvora týkajúcej sa výkladu
16. Na úvod je potrebné zaoberať sa v stručnosti rozsahom právomoci Súdneho dvora týkajúcej sa výkladu spornej rámcovej dohody. Nemecká vláda zdôrazňuje, že pri výklade rámcovej dohody sa v osobitnej miere musí vychádzať z ochoty sociálnych partnerov, keďže inak dochádza k porušeniu ich práv, ako sú uznané v článku 28 Charty základných práv a v článku 155 ZFEÚ.
17. Význam sociálnych partnerov pri výklade rámcovej dohody je taktiež vyjadrený v jej doložke 4.6. Tam sa uvádza, že „každú vec, týkajúcu sa výkladu tejto dohody na európskej úrovni, by v prvom stupni mala Komisia postúpiť zmluvným stranám, ktoré poskytnú svoje stanovisko“.
18. Z toho však nemožno odvodiť žiadne obmedzenie rozsahu právomoci Súdneho dvora týkajúcej sa výkladu v prípade, keď takéto stanovisko zmluvných strán rámcovej dohody neexistuje.
19. Súdny dvor je povinný na základe článku 267 ZFEÚ vykladať smernice vydaním prejudiciálneho rozhodnutia. Rámcová dohoda prevzatá v prílohe smernice 96/34 je síce predmetom dohody sociálnych partnerov, avšak prostredníctvom článku 1 smernice 96/34 sa stala jej neoddeliteľnou súčasťou a má rovnakú právnu povahu ako smernica.(8) Tak aj doložka 4.6 rámcovej dohody explicitne obsahuje znenie „bez toho, aby boli dotknuté úlohy Súdneho dvora“. Rozsah právomoci Súdneho dvora, pokiaľ ide o výklad rámcovej dohody, sa teda neodlišuje od všeobecnej právomoci Súdneho dvora, pokiaľ ide o výklad iných ustanovení smerníc. Navyše právomoc výkladu priznaná Súdnemu dvoru, ktorá vyplýva z primárneho práva, sa nemôže obmedziť takým ustanovením obsiahnutým v smernici, akým je doložka 4.6 rámcovej dohody.
2. Uplatniteľnosť smernice 96/34 na úradníkov
20. Úvodom je potrebné objasniť, či vzhľadom na to, že žalobkyňa v konaní vo veci samej je úradníčkou, môžu aj úradníci patriť do osobnej pôsobnosti smernice 96/34 a rámcovej dohody, ktorá sa nachádza v jej prílohe.
21. Doložka 1.2 rámcovej dohody síce hovorí o tom, že sa rámcová dohoda vzťahuje na všetkých pracovníkov, čo by mohlo úradníkov vylúčiť. Ani smernica, ani rámcová dohoda však neobsahujú indície v prospech predpokladu, že by sa ich rozsah pôsobnosti obmedzil na pracovné zmluvy uzavreté medzi pracovníkmi a zamestnávateľmi iba v súkromnom sektore, takže platia rovnako aj pre verejnú službu.(9) Súdny dvor taktiež vyložil široko aj pojem pracovníci v článku 141 ES (teraz článok 157 ZFEÚ, rovnaká odmena pre mužov a ženy) v tom zmysle, že zahŕňa aj úradníkov.(10) Vychádzal pritom z myšlienky, že v ňom kodifikovaná zásada rovnakej odmeny patrí k základom Spoločenstva a verejná služba nemôže byť vylúčená z jej pôsobnosti. Súdny dvor tiež rozhodol, pokiaľ ide o smernice 76/207/EHS(11) a 75/117/EHS(12), že v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania, ktorá je v nich vyjadrená, majú všeobecnú pôsobnosť(13) Vzhľadom na skutočnosť, že aj smernica 96/34 má podporovať rovnaké zaobchádzanie medzi mužmi a ženami(14), musí sa pojem pracovník aj v tomto prípade chápať širšie a zahŕňať aj úradníkov.
B – Prvá prejudiciálna otázka
22. Podstatou prvej prejudiciálnej otázky vnútroštátneho súdu je otázka, či doložka 2.1 rámcovej dohody poskytuje deťom individuálny nárok na rodičovskú dovolenku a či v dôsledku toho predstavuje odmietnutie druhej rodičovskej dovolenky v prípade narodenia dvojčiat porušenie práv dvojčiat.
23. Všetci účastníci konania na túto otázku správne odpovedajú záporne. Znenie rámcovej dohody neposkytuje oporu pre individuálny nárok dieťaťa. Rámcová dohoda priznáva individuálne právo na rodičovskú dovolenku iba rodičom. To jasne vyplýva zo znenia doložky 2.1 rámcovej dohody. V nej je totiž výslovne uvedené, že dohoda priznáva individuálne právo na rodičovskú dovolenku pracovníkom a pracovníčkam.
24. Takýto doslovný preklad je taktiež podporený teleologickými úvahami. Zmyslom a účelom rodičovskej dovolenky je podľa preambuly a doložky 1.1 rámcovej dohody uľahčiť zosúladenie rodičovských a pracovných povinností pracujúcich rodičov a podpora rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami. Na tento účel poskytuje rámcová dohoda pracujúcim rodičom individuálne právo na rodičovskú dovolenku a upravuje tým vzťah medzi rodičmi a ich zamestnávateľmi.(15) Vlastný nárok dieťaťa na rodičovskú dovolenku nie je potrebný na dosiahnutie uľahčenia súladu rodičovských a pracovných povinností.
25. Iný výklad rámcovej dohody nevyplýva ani z článku 24 Charty základných práv Európskej únie, na ktorý odkazuje vnútroštátny súd. Uvádza, že deti majú právo na ochranu a starostlivosť potrebnú pre ich blaho. Takéto právo na ochranu a starostlivosť však nevyžaduje, aby deti mali vlastný nárok na priznanie rodičovskej dovolenky ich rodičom. Postačí, aby takéto právo patrilo rodičom, ktorí v konečnom dôsledku rozhodujú o najlepšom spôsobe starostlivosti o svoje deti a môžu sa rozhodnúť, že starostlivosť a blaho detí zaistia inak než čerpaním rodičovskej dovolenky.
C – Druhá prejudiciálna otázka
26. Svojou druhou prejudiciálnou otázkou chce vnútroštátny súd v podstate vedieť, či patrí podľa rámcovej dohody vlastný nárok na rodičovskú dovolenku každému z dvojčiat alebo postačuje na splnenie cieľa rámcovej dohody neposudzovať narodenie dvojčiat inak než narodenie jedného dieťaťa a poskytnúť iba jednu rodičovskú dovolenku.
27. Táto otázka sa vynára analogicky aj pri iných viacnásobných pôrodoch (trojčiat, štvorčiat alebo viacerých detí). Vzhľadom však na to, že sa konanie vo veci samej týka dvojčiat, budem z tejto konštelácie vychádzať aj naďalej.
1. Výklad doložky 2.1 rámcovej dohody
28. Podľa doložky 2.1 rámcovej dohody majú pracovníci a pracovníčky „individuálne právo na rodičovskú dovolenku z dôvodov narodenia alebo adopcie dieťaťa, aby im bolo umožnené starať sa o toto dieťa počas obdobia najmenej troch mesiacov“. Podobné znenie sa nachádza v článku 33 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie, ktorý okrem iného stanovuje, že „každý [má] na účely zosúladenia rodiny a pracovného života právo na rodičovskú dovolenku po narodení alebo osvojení dieťaťa“.
29. Nasledujúce úvahy o význame uvedenej normy sa týkajú najprv len minimálnej dĺžky rodičovskej dovolenky upravenej v smernici, teda troch mesiacov. Až ako druhý krok sa má následne objasniť, aké následky prináša situácia, ak členský štát upravuje dlhšie obdobie rodičovskej dovolenky.
30. Vláda Spojeného kráľovstva a cyperská vláda právom poukazujú na fakt, že použitie jednotného čísla („narodenia… dieťaťa “, „aby im bolo umožnené starať sa o toto
dieťa“) podporuje záver, že pracovník má právo na rodičovskú dovolenku samostatne na každé dieťa.(16) Rámcová dohoda všeobecne nehovorí o tom, že rodičovská dovolenka má slúžiť na „starostlivosť o dieťa“, ale individualizuje nárok na dovolenku na určité dieťa, totiž „toto dieťa“, na ktorého narodenie sa viaže. To sa má chápať tak, že narodenie každého dieťaťa vedie k vzniku osobitného nároku na rodičovskú dovolenku v minimálnej dĺžke troch mesiacov.
31. Doslovné znenie rámcovej dohody sa teda má chápať tak, že aj pri narodení dvojčiat vzniká pre každé z dvojčiat samostatný nárok na rodičovskú dovolenku.
32. Tvrdenie ostatných účastníkov konania, podľa ktorého sa nárok na rodičovskú dovolenku viaže iba k udalosti „narodenie“ nezávisle od počtu narodených detí nie je presvedčivé. Podľa môjho názoru sa toto tvrdenie neopiera o znenie doložky 2.1 rámcovej dohody. V ňom sa totiž nehovorí iba o rodičovskej dovolenke po narodení, ale aj o narodení „dieťaťa“, aby sa bolo možné starať „o toto dieťa“. Normatívny text tak nedáva na prvé miesto narodenie, ale predmetné dieťa, a vychádza zo zásady, že je potrebné priznať rodičovskú dovolenku na každé dieťa.
33. Takýto výklad, podľa ktorého sa doložka 2.1 netýka narodenia bez ohľadu na počet narodených detí, ale narodených detí, potvrdil rozsudok Súdneho dvora vo veci Komisia/Luxembursko(17) . V ňom Súdny dvor v súvislosti s otázkou časovej pôsobnosti smernice o rodičovskej dovolenke explicitne rozhodol, že nárok na rodičovskú dovolenku vzniká aj v prípade, keď sa dieťa narodilo predtým, než smernica nadobudla platnosť. Súdny dvor svoje rozhodnutie odôvodnil tým, že pre vznik nároku na rodičovskú dovolenku nie je rozhodujúce narodenie a jeho dátum, ale samotná existencia dieťaťa ku dňu podania žiadosti.(18) Ak je však takýmto rozhodujúcim kritériom dieťa a nie narodenie, nie je možné formulovať zásadu, podľa ktorej každé narodenie, bez ohľadu na počet narodených detí, vedie k vzniku iba jediného nároku na rodičovskú dovolenku. Naopak, je potrebné sa domnievať, že v prípade dvojičiek ide o dve deti a je potrebné priznať dva samostatné nároky na rodičovskú dovolenku.
34. Ako predbežný záver je preto potrebné uviesť, že doložka 2.1 rámcovej dohody podľa svojho ustanovenia upravuje samostatný nárok na rodičovskú dovolenku pre narodenie každého dieťaťa. Zo znenia rámcovej dohody nemožno vyvodiť, že to neplatí v prípade narodenia dvojčiat.
2. Teleologický výklad
35. Zmysel a účel rámcovej dohody nehovoria v prospech obmedzenia výkladu odvodeného z doslovného znenia.
36. Cieľom rámcovej dohody je zjednodušiť zosúladenie rodinného a pracovného života tým, že rodičom po určitý čas umožňuje, aby sa o svoje deti starali sami bez toho, aby boli vystavení pracovnému znevýhodneniu.(19) Rodičia majú mať možnosť zosúladiť svoje rodinné, ako aj pracovné povinnosti.(20) Týmto spôsobom v kontexte demografických zmien by malo dôjsť k pozitívnemu ovplyvneniu natality.(21) Zároveň má rodičovská dovolenka podporovať účasť žien v pracovnom procese, ako aj rovnaké zaobchádzanie s mužmi a ženami.(22)
37. Výsledok dosiahnutý doslovným výkladom, na základe ktorého vzniká pre každé dvojča samostatný nárok na rodičovskú dovolenku, je osobitne vhodný na dosahovanie uvedených cieľov rámcovej dohody. Samostatný nárok na rodičovskú dovolenku v dĺžke troch mesiacov pre každé dvojča najlepšie pomáha rodičom, ktorí stoja pred osobitne zaťažujúcou starostlivosťou o dvojčatá, zosúladiť rodinné a pracovné povinnosti. Okrem toho môže predstavovať motiváciu pre rodičov, ktorí sa o dvojčatá starajú – aj dnes je to v reáli väčšinou matka –, aby sa nevzdali svojej pracovnej činnosti kvôli nárokom vyplývajúcim z narodenia dvojčiat.
38. Niektorí účastníci konania však namietajú, že sa dvojčatám poskytuje starostlivosť súbežne, a preto je zmysel a účel rámcovej dohody splnený dostatočne tým, že sa rodičom poskytne iba jedna rodičovská dovolenka.
39. Táto námietka nie je v konečnom dôsledku dôvodná. Výklad vo svetle zásady rovnosti zaobchádzania zakotvenej v práve Únie nedovoľuje poskytnúť rodičovskú dovolenku v prípade dvojčiat iba jedenkrát.
40. Je síce potrebné pripustiť, že starostlivosť o dvojčatá so sebou prináša účinok súčinnosti. Úloha spočívajúca v starostlivosti o dvojčatá je však podstatne väčšia a nemôže sa porovnávať so starostlivosťou o jedno dieťa. Vzhľadom na rovnaký vek majú v zásade rovnaké potreby, ale takéto potreby sa musia uspokojiť dvakrát a navyše sa nedá povedať, že dvojčatá sú napríklad hladné alebo spia v rovnaký čas. Pokiaľ by sa rodičom dvojčiat mala poskytnúť iba jedna rodičovská dovolenka, ako je poskytnutá rodičom jedného dieťaťa, nezohľadnil by sa takýto rozdiel a rôzne situácie by tak boli neprípustne riešené rovnako.
41. Nasledujúce dva príklady ilustrujú to, že priznanie iba jedinej rodičovskej dovolenky v prípade dvojčiat by bolo v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania.
42. Komisia správne poukazuje na skutočnosť, že podľa modelu upraveného rámcovou dohodou nemusí rodičovská dovolenka priamo nadväzovať na materskú dovolenku, ale môže sa čerpať aj neskôr. Doložka 2.1 stanovila ako časový rámec, v ktorom môžu členské štáty poskytnúť rodičovskú dovolenku, maximálny vek dieťaťa osem rokov. To má za následok, že v prípade súrodencov, ktorí sa časovo narodili následne po sebe, sa môže rodičovská dovolenka pre prvorodené dieťa čerpať až po narodení druhého dieťaťa.
43. Aj v tejto konštelácii sa môžu rodičia na rodičovskej dovolenke priznanej na jedno dieťa starať o obidve deti bez toho, aby rámcová dohoda poskytovala základ, na základe ktorého by rodičovská dovolenka v prospech druhého dieťaťa mala v dôsledku toho zaniknúť. V dôsledku toho tvrdenie, že deťom možno poskytovať starostlivosť súbežne, nemôže ani pri dvojčatách obmedziť nárok iba na jednu rodičovskú dovolenku.
44. Nasledujúci príklad tiež hovorí proti poskytnutiu iba jedinej rodičovskej dovolenky na dvojčatá. Na základe modelu stanoveného rámcovou dohodou, ktorý je založený na časovom rozmedzí ôsmich rokov, v priebehu ktorých sa môže čerpať rodičovská dovolenka, môžu sa rodičia súrodencov rozhodnúť čerpať rodičovskú dovolenku na jedno dieťa v jeho dojčenskom veku, aby mohli jeho vývoj prežívať intenzívnejšie, zatiaľ čo pri druhom dieťati si uplatnia rodičovskú dovolenku napríklad v období, keď dieťa začne chodiť do školy, aby ho pritom mohli výraznejšie podporovať. Rodičom dvojčiat by bola takáto flexibilita odoprená, ak by sa im poskytla iba jedna rodičovská dovolenka na obidve dvojčatá. Išlo by o neprípustné porušenie zásady rovnosti.
45. Grécka vláda síce na ústnom pojednávaní zdôraznila, že v prípade dvojčiat končí potreba intenzívnej starostlivosti súčasne, čiže je potrebné poskytnúť iba jednu rodičovskú dovolenku; na tomto mieste je však potrebné zdôrazniť, že podľa gréckych ustanovení sa môže rodičovská dovolenka čerpať v priebehu prvých štyroch rokov života. Aj grécky zákonodarca zaviedol široký časový rámec, v ktorom rodičia môžu určiť, kedy si budú rodičovskú dovolenku čerpať. Táto možnosť by im bola v prípade dvojčiat upretá, ak by sa rodičom poskytla v prípade dvojčiat iba jedna rodičovská dovolenka.
46. V nasledujúcej časti sa budem zaoberať tvrdením nemeckej vlády. Tá zdôrazňuje, že právna úprava osobitnej situácie detí, ktoré sú zdravotne postihnuté alebo dlhodobo choré, je až súčasťou nového znenia rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke(23) . V tomto ohľade doložka 3.3 stanovuje, že členské štáty a/alebo sociálni partneri sa vyzývajú, aby posúdili potrebu prispôsobenia podmienok vzniku nároku na rodičovskú dovolenku a pravidlá jej uplatňovania potrebám rodičov detí s postihnutím alebo rodičov dlhodobo chorých detí. Zo skutočnosti, že v novom znení nie je upravená osobitná situácia viacnásobného pôrodu, nemecká vláda vyvodzuje, že ani predchádzajúce a ani nové znenie smernice takúto situáciu neupravuje. Takúto situáciu teda môžu sociálni partneri každom prípade riešiť až v budúcnosti.
47. Uvedené tvrdenie nepovažujem za presvedčivé. Skutočnosť, že nová rámcová dohoda o viacnásobných pôrodoch mlčí, sa môže totiž rovnako použiť ako tvrdenie v prospech názoru, že viacnásobné pôrody patria do všeobecného pravidla o rodičovskej dovolenke v doložke 2.1 pôvodného znenia rámcovej dohody, ako sa uvádza v prejednávanej veci. V takomto prípade totiž potom neexistuje potreba samostatnej právnej úpravy, v prospech čoho by sa zase dalo použiť mlčanie nového znenia rámcovej dohody z roku 2010.
48. Niektorí účastníci konania navyše poukazujú na návrh Komisie(24), ktorým sa mení a dopĺňa smernica 92/85/EHS(25) o ochrane matiek. Tá sa má zmeniť v tom smere, že členské štáty budú povinné prijať nevyhnutné opatrenia na to, aby zaistili, že dodatočná materská dovolenka sa bude poskytovať okrem iného aj v prípade viacnásobných pôrodov. Zo skutočnosti, že sa plánuje iba predĺženie a nie zdvojnásobenie dovolenky, sa však nemôže odvodiť nijaký záver o výklade rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke. Ako Komisia správne zdôraznila na ústnom pojednávaní, obidve smernice sledujú odlišné ciele. Smernica 92/85 sa týka prioritne ochrany fyzického stavu žien(26), smernica o rodičovskej dovolenke sa týka starostlivosti o deti, pokiaľ ide o zosúladenie rodinného a pracovného života. Zatiaľ čo ochrana fyzického stavu ženy po narodení dvojčiat môže byť dostatočne realizovaná samotným predĺžením materskej dovolenky, nie je možné takéto riešenie preniesť na požiadavky súvisiace s rodičovskou dovolenkou, ktorá slúži na iné účely.
49. Účastníci konania taktiež poukázali na judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej dovolenka zaručená právom Spoločenstva nemôže mať vplyv na právo čerpať inú dovolenku zaručenú týmto právom.(27) Uvedené rozsudky sa však týkali dovolenky určenej na iné účely, napríklad vo veci Merino Gómez materskej a ročnej dovolenky(28) . V prejednávanom prípade však proti sebe nestoja rôzne druhy dovolenky. Je ale možné zvažovať, či sporné nároky na dovolenku napriek tomu neslúžia rôznym účelom. Možno tvrdiť, že jeden nárok na rodičovskú dovolenku je určený na starostlivosť o prvé dvojča a druhý o druhé dvojča. Aj v takomto prípade môžu mať nároky rozdielne účely. Rozhodujúcim faktorom je, ako široko alebo úzko sa má chápať pojem „na rozdielny účel“. Nepovažujem však za potrebné s konečnou platnosťou objasniť, či je vyššie uvedená judikatúra uplatniteľná na prejednávanú vec, keďže už existuje dostatok argumentov umožňujúcich dospieť k záveru, že doložka 2.1 rámcovej dohody sa má vykladať tak, že je potrebné nárok na rodičovskú dovolenku poskytnúť pre každé dieťa nezávisle na tom, či ide o dvojča, alebo o jedno dieťa.
50. Nakoniec treba preskúmať právomoc členských štátov definovať časový rámec čerpania rodičovskej dovolenky v období ôsmich rokov stanovených rámcovou dohodou. Takáto právomoc vyplýva z ustanovení doložky 2.1 rámcovej dohody. Na konci uvedeného ustanovenia sa v nemeckom znení uvádza: „Die genauen Bestimmungen sind von den Mitgliedstaaten und/oder Sozialpartnern festzulegen.“ Na prvý pohľad nie je z nemeckého znenia jasné, na čo sa táto veta vzťahuje. Po preskúmaní ďalších jazykových znení to je však jasné. Tieto znenia po zmienke o vekovej hranici ôsmich rokov neobsahujú novú vetu, ale vetu vedľajšiu, ktorá členským štátom ukladá, aby stanovili vek pre uplatnenie rodičovskej dovolenky(29) . Konkrétna právna úprava, ktorú majú stanoviť členské štáty alebo sociálni partneri, sa tak týka časového rámca, v ktorom sa môže rodičovská dovolenka s časovým ohraničením ôsmich rokov čerpať.
51. Na základe takejto právomoci členských štátov stanoviť konkrétny maximálny vek dieťaťa pre uplatnenie nároku na rodičovskú dovolenku si možno predstaviť právnu úpravu, ktorá by stanovila, že rodičovská dovolenka sa môže čerpať iba v období troch mesiacov nasledujúcich po skončení materskej dovolenky. Teoreticky by existoval samostatný nárok pre každé z dvojčiat, ale v praxi by rodičia mohli využiť iba jednu rodičovskú dovolenku, ktorú by museli čerpať pre obidve dvojčatá súbežne. Členské štáty alebo sociálni partneri majú pri definovaní rámca pre uplatnenie nároku na rodičovskú dovolenku širokú mieru voľnej úvahy pri stanovení dátumu na čerpanie dovolenky. Pri výkone takejto voľnej úvahy však členské štáty musia rovnako zaistiť, aby nebol narušený potrebný účinok rámcovej dohody. Konkrétny spôsob vymedzenia časového rámca tak nemôže viesť k tomu, že rodičom nakoniec nebude možné priznať pre každé z dvojčiat samostatný nárok na rodičovskú dovolenku v dĺžke troch mesiacov.
52. Ako predbežný záver možno uviesť, že podľa rámcovej dohody sa má rodičom dvojčiat priznať pre každé z dvojčiat samostatný nárok na rodičovskú dovolenku v dĺžke minimálne troch mesiacov.
3. O rodičovskej dovolenke presahujúcej minimálnu požadovanú dĺžku
53. Ako bolo zatiaľ objasnené, základom analýzy bola až doteraz dĺžka rodičovskej dovolenky tri mesiace, ktorá je stanovená v rámcovej dohode ako minimálna požiadavka.
54. Ostáva objasniť dôsledky uvedeného výkladu v situácii, keď členský štát priznáva rodičovskú dovolenku presahujúcu minimálnu dĺžku. Rodičovská dovolenka stanovená členskými štátmi sa svojou dĺžkou významne líši; právo Spojeného kráľovstva napríklad priznáva rodičovskú dovolenku v dĺžke 13 týždňov, grécke právo priznáva deväť mesiacov pracovníkom vo verejnej správe, v iných štátoch sa priznáva dovolenka v dĺžke troch rokov (napríklad v Nemecku, Francúzsku, Litve, Španielsku a Českej republike(30) ).
55. Preto vzniká otázka, či sa má aj v prípade dvojčiat zdvojnásobiť dĺžka rodičovskej dovolenky stanovenej vnútroštátnym právom na jedno dieťa.
56. Východiskom odpovede na túto otázku je predovšetkým zistenie, že rámcová dohoda stanovuje iba minimálne požiadavky.(31) Rámcová dohoda iba požaduje, že členský štát upraví rodičovskú dovolenku na každé dieťa v minimálnej dĺžke troch mesiacov. Ak sa členský štát rozhodne poskytnúť rodičovskú dovolenku presahujúcu toto obdobie, má na tento účel širokú voľnú úvahu. V zásade sa musí takáto dovolenka presahujúca minimálne požiadavky poskytovať za rovnakých podmienok všetkým subjektom, na ktoré sa smernica vzťahuje, pokiaľ sa rozdielne zaobchádzanie nemôže objektívne odôvodniť.(32)
57. Ak členský štát zavedie dlhšiu rodičovskú dovolenku, jeho voľná úvaha nezahŕňa iba úpravu dlhšieho absolútneho obdobia rodičovskej dovolenky na každé dieťa. Naopak, poskytnutím dlhšej rodičovskej dovolenky môže taktiež stanoviť pravidlá upravujúce súbeh nároku na dovolenku vzhľadom na počet detí. To vyplýva už zo zmyslu a účelu rámcovej dohody, čím je podpora zosúladenia rodinného a pracovného života. V tejto súvislosti môže byť rozdielne zaobchádzanie v porovnaní s narodením jedného dieťaťa objektívne odôvodnené. Vláda Spojeného kráľovstva v tejto súvislosti na ústnom pojednávaní taktiež uviedla, že v prípade dlhšej materskej dovolenky sa môže rozdielne zaobchádzanie odôvodniť, to však musia primárne posúdiť členské štáty.
58. Konkrétne v prípade dlhšej rodičovskej dovolenky môže viacnásobné poskytnutie rodičovskej dovolenky v plnom rozsahu, ako správne uviedli estónska a nemecká vláda, viesť k rodičovskej dovolenke počas takého dlhého a neprerušeného obdobia trvania, že takáto rodičovská dovolenka už neslúži na dosiahnutie sledovaného cieľa vrátiť sa do zamestnania, ale naopak, motivuje k opačnému konaniu alebo v každom prípade návrat výrazne sťažuje. V tejto súvislosti bod 6 všeobecných úvah rámcovej dohody zdôrazňuje, že opatrenia na zosúladenie pracovného a rodinného života by mali prihliadať na potreby podnikov aj pracovníkov.
59. Okrem toho nie je jasné, či si osobitné bremeno starostlivosti o dvojčatá vyžaduje znásobenie rodičovskej dovolenky, aj keď už je táto dovolenka poskytovaná na jedno dieťa na omnoho dlhšie obdobie, než je minimálna dĺžka požadovaná právom Únie. Skôr je možné priradiť osobitný význam skutočnosti, že sú so starostlivosťou o dvojčatá spojené účinky súčinnosti. Čím je rodičovská dovolenka priznávaná už na jedno dieťa dlhšia, tým viac sa tlmí väčšie zaťaženie pri dvojčatách, ktoré počas minimálnej dĺžky troch mesiacov možno len ťažko kompenzovať.
60. Je teda potrebné konštatovať, že aj keď členský štát upravuje dlhšiu rodičovskú dovolenku, než je minimálna dovolenka stanovená rámcovou dohodou, rodičia majú v zásade nárok na rodičovskú dovolenku na každé dvojča. Zásada rovnosti zaobchádzania však nepožaduje, aby sa nárok na rodičovskú dovolenku prekračujúci minimálnu dĺžku troch mesiacov automaticky zdvojnásobil, ale vo svetle účelu a cieľov sledovaných rámcovou dohodou sa môžu odôvodniť ustanovenia upravujúce započítanie, ktoré znižuje nárok na rodičovskú dovolenku na obdobie kratšie než dvojnásobná rodičovská dovolenka. Členský štát musí nevyhnutné posúdenie uskutočniť s prihliadnutím na cieľ sledovaný rámcovou dohodou, ktorým je podpora zosúladenia rodinného a pracovného života.
61. Grécky zákonodarca výslovne takéto pravidlo o započítaní v prípade narodenia dvojčiat nestanovil. Vnútroštátny súd teda musí preskúmať, či v rámci výkladu svojho vnútroštátneho práva môže identifikovať pravidlo o započítaní, ktoré zodpovedá uvedeným kritériám. Ak to tak nie je, je potrebné dodržať pravidlo zdvojnásobenia rodičovskej dovolenky, ktoré v zásade vyplýva zo smernice.
VI – Návrh
62. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré položil Dioikitiko Efeteio Thessalonikis, takto:
1. Doložka 2.1 rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke uzavretej 14. decembra 1995, ktorá sa nachádza v prílohe smernice Rady 96/34/ES z 3. júna 1996 o rámcovej dohode o rodičovskej dovolenke uzavretej medzi UNICE, CEEP a ETUC, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 97/75/ES z 15. decembra 1997, sa nemôže vykladať v tom zmysle, že deťom priznáva individuálne právo na rodičovskú dovolenku.
2. Doložka 2.1 rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke uzavretej 14. decembra 1995, ktorá sa nachádza v prílohe smernice Rady 96/34/ES z 3. júna 1996 o rámcovej dohode o rodičovskej dovolenke uzavretej medzi UNICE, CEEP a ETUC, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 97/75/ES z 15. decembra 1997, sa má vykladať v tom zmysle, že poskytuje pracovníkom a pracovníčkam individuálne právo na rodičovskú dovolenku počas obdobia najmenej troch mesiacov na každé dvojča.
(1) .
(2)  –	Smernica Rady 96/34/ES z 3. júna 1996 o rámcovej dohode o rodičovskej dovolenke uzavretej medzi UNICE, CEEP a ETUC (Ú. v. ES L 145, s. 4; Mim. vyd. 05/002, s. 285), zmenená a doplnená smernicou Rady 97/75/ES z 15. decembra 1997 (Ú. v. ES L 10, s. 24; Mim. vyd. 05/003, s. 263, ďalej len „smernica 96/34“ alebo „smernica o rodičovskej dovolenke“). Smernicu Rady 2010/18/EÚ z 8. marca 2010, ktorou sa vykonáva revidovaná Rámcová dohoda o rodičovskej dovolenke uzavretá medzi BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP a ETUC a zrušuje smernica 96/34/ES, je potrebné prebrať najneskôr do 8. marca 2012 a nie je možné ju teda uplatniť na prejednávaný prípad. Okrem toho neobsahuje žiadne zmeny, ktoré sú relevantné pre zodpovedanie predložených otázok.
(3)  –	Pozri prvú citáciu preambuly rámcovej dohody.
(4)  –	Bod 4 všeobecných úvah rámcovej dohody.
(5)  –	Odvolací správny súd v Solúne.
(6)  –	Štátna rada.
(7)  –	Dioikitiko Efeteio Athinon a Dioikitiko Efeteio Thessalonikis.
(8)  –	Pozri rozsudok z 15. apríla 2008, Impact, C‑268/06, Zb. s. I‑2483, bod 58 s odkazom na moje návrhy v tejto veci z 9. januára 2008, bod 87.
(9)  –	Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. júla 2006, Adeneler, C‑212/04, Zb. s. I‑6057, bod 54 a nasl., a zo 7. septembra 2006, Vassallo, C‑180/04, Zb. s. I‑7251, bod 32.
(10)  –	Pozri rozsudok z 2. októbra 1997, Gerster, C‑1/95, Zb. s. I‑5253, bod 18.
(11)  –	Smernica Rady 76/207/EHS z 9. februára 1976 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, odbornej príprave a postupu v zamestnaní a o pracovné podmienky (Ú. v. ES L 39, s. 40; Mim. vyd. 05/001, s. 187).
(12)  –	Smernica Rady 75/117/EHS z 10. februára 1975 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa uplatňovania zásady rovnakej odmeny pre mužov a ženy (Ú. v. ES L 45, s. 19; Mim. vyd. 05/001, s. 179).
(13)  –	Rozsudok z 21. mája 1985, Komisia/Nemecko, 248/83, Zb. s. 1459, bod 16.
(14)  –	Body 4 a 7 všeobecných úvah rámcovej doho dy a prvá citácia preambuly rámcovej dohody.
(15)  –	Rozsudok zo 14. apríla 2005, Komisia/Luxembursko, C‑519/03, Zb. s. I‑3067, bod 46.
(16)  –	Vo francúzskom znení sa to príslušne označuje „naissance d'un enfant/pour pouvoir s'occuper de cet enfant“, v anglickom znení: „the birth of a child/to enable them to take care of that child“, v gréckom znení: „λόγω γέννησης ή υιοθεσίας παιδιού/ώστε να μπορέσουν να ασχοληθούν με το παιδί αυτό“.
(17)  –	Už citovaný v poznámke pod čiarou 15.
(18)  –	Tamže, bod 47.
(19)  –	Pozri doložku 1.1 rámcovej dohody.
(20)  –	Bod 4 všeobecných úvah rámcovej dohody.
(21)  –	Pozri bod 7 všeobecných úvah rámcovej dohody.
(22)  –	Body 4 a 7 všeobecných úvah rámcovej dohody a prvá citácia preambuly rámcovej dohody.
(23)  –	Obsiahnutá v prílohe smernice 2010/18/EÚ, už citovanej v poznámke pod čiarou 2.
(24)  –	KOM(2008) 637 v konečnom znení.
(25)  –	Smernica Rady 92/85/EHS z 19. októbra 1992 o zavedení opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci tehotných pracovníčok a pracovníčok krátko po pôrode alebo dojčiacich pracovníčok (desiata samostatná smernica v zmysle článku 16 ods. 1 smernice 89/391/EHS) (Ú. v. ES L 348, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 110, ďalej len: „smernica o ochrane matiek“).
(26)  –	Pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Luxembursko, už citovaný v poznámke pod čiarou 15, bod 32.
(27)  –	Rozsudky z 20. januára 2009, Schultz-Hoff, C‑350/06 a C‑520/06, Zb. s. I‑179, bod 26; z 18. marca 2004, Merino Gómez, C‑342/01, Zb. s. I‑2605, body 32 a 33, Komisia/Luxembursko, už citovaný v poznámke pod čiarou 15, bod 33, a z 20. septembra 2007, Kiiski, C‑116/06, Zb. s. I‑7643, bod 56.
(28)  –	Už citovaný v poznámke pod čiarou 27.
(29)  –	Pozri napríklad francúzske znenie („… au moins trois mois jusqu'à un âge déterminé pouvant aller jusqu'à huit ans, à définir par les États membres et/ou les partenaires sociaux.“), anglické znenie („… for at least three months, until a given age up to 8 years to be defined by Member States and/or management and labour.“) alebo grécke znenie („… τουλάχιστον επί τρεις μήνες, μέχρι μιας ορισμένης ηλικίας, η οποία μπορεί να φθάσει μέχρι τα 8 έτη και προσδιορίζεται από τα κράτη μέλη ή/και τους κοινωνικούς εταίρους.“).
(30)  –	V Nemecku pre každého rodiča do dosiahnutia tretieho roku veku dieťaťa, v ostatných členských štátoch pre oboch rodičov spoločne.
(31)  –	Pozri iba odôvodnenie č. 10 smernice 96/34.
(32)  –	Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Tizzano 18. januára 2005 vo veci Komisia/Luxembursko, C‑519/03, Zb. s. I‑3067, bod 49.