62008CC0075
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
prednesené 22. januára 2009 (
1
)
Vec C-75/08
The Queen, na návrh:
Christophera Mellora
proti
Secretary of State for Communities and Local Government
„Smernica 85/337/EHS — Posudzovanie vplyvov projektov na životné prostredie — Povinnosť zverejniť odôvodnenie rozhodnutia o nepodrobení projektu posudzovaniu“
I — Úvod
1.
Súdny dvor sa opakovane zaoberá výkladom smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (
2
) (ďalej len „smernica PPP“). V podstate ide o znenie vyplývajúce zo smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/35/ES z 26. mája 2003, ktorou sa ustanovuje účasť verejnosti pri navrhovaní určitých plánov a programov týkajúcich sa životného prostredia a ktorou sa menia a dopĺňajú smernice Rady 85/337/EHS a 96/61/ES (
3
) s ohľadom na účasť verejnosti a prístup k spravodlivosti, ktorými sa doteraz Súdny dvor zaoberal iba zriedka.
2.
Je potrebné konkrétne určiť, či rozhodnutie nevykonať posúdenie vplyvov na životné prostredie vyžaduje odôvodnenie a ako by prípadne malo potrebné odôvodnenie vyzerať.
II — Právny rámec
3.
Článok 2 ods. 1 smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie upravuje svoj cieľ:
„Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili, že pred udelením povolenia všetky projekty, ktoré pravdepodobne budú mať podstatný vplyv na životné prostredie z dôvodu, okrem iného, ich charakteru, veľkosti, alebo umiestnenia, budú podliehať postupu povolenia a budú posúdené z hľadiska ich vplyvov. Tieto projekty sú definované v článku 4.“
4.
Článok 3 opisuje predmet posudzovania vplyvov na životné prostredie:
„Posudzovanie dopadu na životné prostredie identifikuje, popíše a posúdi náležitým spôsobom, pri každom prípade jednotlivo a v súlade s článkami 4 až 11, priame a nepriame vplyvy projektu na nasledujúce faktory:
—
ľudské bytosti, živočíšstvo a rastlinstvo,
—
pôdu, vodu, vzduch, podnebie a krajinu,
—
hmotný majetok a kultúrne dedičstvo,
—
súčinnosť medzi faktormi uvedenými v prvej, druhej a tretej zarážke.“
5.
Článok 4 ods. 1 a 2 v podstate definuje, ktoré projekty treba posúdiť:
„1.   Pokiaľ článok 2 ods. 3 neustanovuje inak, projekty uvedené v prílohe I podliehajú posúdeniu v súlade s článkami 5 až 10.
2.   Pokiaľ článok 2 ods. 3 neustanovuje inak, členské štáty určia pre projekty uvedené v prílohe II na základe
a)
skúmania každého jednotlivého prípadu;
alebo
b)
prahov alebo kritérií stanovených členskými štátmi;
či budú podliehať posúdeniu v súlade s článkami 5 až 10.
Členské štáty môžu rozhodnúť uplatňovať oba postupy uvedené v písm. a) a b).
3.   Ak sa vykonáva skúmanie každého jednotlivého prípadu, alebo ak sú stanovené prahy alebo kritériá pre potreby článku 2, vezmú sa do úvahy príslušné výberové kritériá uvedené v prílohe III.
4.   Členské štáty zabezpečia, že rozhodnutie vydané príslušnými orgánmi podľa odseku 2 bude k dispozícii verejnosti.“
6.
Príloha II bod 10 písm. b) upravuje stavebné projekty.
7.
Príloha III uvádza ako kritériá na rozhodovanie o nevyhnutnosti posúdenia vplyvov na životné prostredie rôzne znaky projektu, jeho umiestnenie a jeho možný vplyv na životné prostredie.
III — Skutkový stav a návrh na začatie prejudiciálneho konania
8.
V konaní vo veci samej ide o plánovanú výstavbu na mieste bývalej námornej základne, ktorá sa nachádza v oblasti mimoriadnej prírodnej krásy. Na tomto území sa má postaviť nemocnica. Prvé povolenie bolo úspešne napadnuté, keďže sa nepreskúmala nevyhnutnosť posúdenia vplyvov na životné prostredie.
9.
V následnom správnom konaní odovzdala rada príslušnej územnej samosprávy stanovisko k nevyhnutnosti posúdenia vplyvov na životné prostredie. Takéto preskúmanie nie je podľa nej nevyhnutné, keďže sa neočakávajú žiadne závažné vplyvy na životné prostredie.
10.
Pán Mellor, žalobca v konaní vo veci samej, toto stanovisko napadol. Okrem iného sa obáva, že dôjde k zničeniu kolónie netopierov. V nadväznosti na to zmenila územná samospráva svoje stanovisko.
11.
Ministerka životného prostredia Spojeného kráľovstva však nakoniec listom zo 4. decembra 2006 informovala o rozhodnutí, že posúdenie vplyvov na životné prostredie nie je nevyhnutné. Ako odôvodnenie uviedla, že v súvislosti s faktormi projektu, akými sú povaha, veľkosť a jeho umiestnenie, sa nepredpokladajú podstatné vplyvy na životné prostredie. Osobitné dôvody neuviedla.
12.
Proti rozhodnutiu podal pán Mellor žalobu. Court of Appeal sa zaoberal vecou na druhom stupni a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Musia na základe článku 4 smernice Rady 85/337/EHS, zmenenej a doplnenej smernicami 97/11/ES a 2003/35/ES, členské štáty zverejniť dôvody rozhodnutia, že projekt uvedený v prílohe II nie je potrebné podrobiť posúdeniu v súlade s článkami 5 až 10 smernice?
2.
Ak je odpoveď na prvú otázku kladná, bola uvedená požiadavka splnená obsahom listu Secretary of State zo 4. decembra 2006?
3.
Ak je odpoveď na druhú otázku záporná, aký je rozsah požiadavky na odôvodnenie v tomto kontexte?“
IV — Právne posúdenie
A — O pravidlách súvisiacich s návrhom na začatie prejudiciálneho konania
13.
Konanie vo veci samej sa týka predbežného preskúmania, či si určitý projekt vyžaduje posúdenie vplyvov na životné prostredie.
14.
Podľa článku 4 ods. 2 a prílohy II bodu 10 písm. b) smernice PPP musia členské štáty na základe skúmania každého jednotlivého prípadu alebo na základe prahov alebo kritérií stanovených členskými štátmi určiť, či je potrebné posúdiť vplyvy stavebných projektov na životné prostredie. Podľa ustálenej judikatúry ponecháva článok 4 ods. 2 smernice o posudzovaní vplyvov na životné prostredie členským štátom priestor na voľnú úvahu pri určení, či povaha projektu vyžaduje, aby podliehal posúdeniu vplyvov na životné prostredie. Rozsah voľnej úvahy je však obmedzený povinnosťou týchto členských štátov, vyjadrenou v článku 2 ods. 1 tejto smernice, podrobiť tomuto posúdeniu projekty, ktoré by mohli mať podstatný vplyv na životné prostredie. (
4
)
15.
Členské štáty musia zohľadniť najmä charakter, veľkosť a umiestnenie projektu, aby určili, či je potrebné počítať s podstatným vplyvom na životné prostredie. (
5
) V tomto smere sa smernica PPP zameriava na celkové hodnotenie vplyvov projektov alebo ich zmien na životné prostredie. (
6
) V konkrétnom prípade treba zohľadniť tak priame vplyvy samotných plánovaných prác, ako aj vplyvy na životné prostredie, ktoré môžu vzniknúť používaním alebo prevádzkou objektov, ktoré budú výsledkom týchto prác. (
7
)
16.
V prejednávanom prípade dospeli príslušné orgány na základe preskúmania konkrétneho prípadu k záveru, že pokiaľ ide o faktory ako charakter, veľkosť alebo umiestnenie projektu, projekt nemôže mať podstatný vplyv na životné prostredie. Preto nie je posúdenie vplyvov na životné prostredie nevyhnutné.
17.
Podľa názoru pána Mellora treba toto rozhodnutie zrušiť, keďže nie je vôbec odôvodnené alebo nie je odôvodnené dostatočne.
B — O prvej prejudiciálnej otázke
18.
Svojou prvou otázkou chce vnútroštátny súd zistiť, či rozhodnutie nevykonať posúdenie vplyvov na životné prostredie musí byť odôvodnené.
19.
Smernica PPP síce v článku 9 predpokladá, že v prípade povolenia projektu v nadväznosti na posúdenie vplyvov na životné prostredie musí dôjsť k sprístupneniu rozsiahlych informácií verejnosti, ale v prípade zamietnutia posúdenia vplyvov na životné prostredie článok 4 ods. 4 vyžaduje iba poskytnutie zamietavého rozhodnutia k dispozícii verejnosti.
20.
Ako uvádza Spojené kráľovstvo, smernica PPP výslovne nevyžaduje odôvodnenie rozhodnutia nevykonať posúdenie vplyvov na životné prostredie. Naopak, platí, že smernica v prípade iných rozhodnutí výslovne uvádza povinnosť odôvodnenia.
O rozsudku vo veci C-87/02
21.
Súdny dvor však už predtým určil, že rozhodnutie príslušného vnútroštátneho orgánu, ktorým sa určilo, že projekt na základe jeho charakteristických znakov netreba podrobiť posúdeniu vplyvov na životné prostredie, musí obsahovať alebo musia byť k nemu priložené všetky skutočnosti potrebné na to, aby sa mohlo kontrolovať, či sa opiera o primerané predbežné overenie zodpovedajúce požiadavkám smernice PPP. (
8
)
22.
Spojené kráľovstvo však výstižne namieta, že toto určenie je iba obiter dictum. Predmetom sporného konania o nesplnení povinnosti nebolo potenciálne nedostatočné odôvodnenie rozhodnutia nevykonať posúdenie vplyvov na životné prostredie. Komisia namietala, že nebola preskúmaná nevyhnutnosť posúdenia vplyvov na životné prostredie.
23.
Účastníci konania preto v tom čase nepredložili vyjadrenia, pokiaľ ide o povinnosť odôvodnenia, a iné členské štáty, ako napríklad Spojené kráľovstvo, nemali nijaký dôvod vstúpiť do konania ako vedľajší účastníci, aby podali námietky proti stanoveniu povinnosti odôvodnenia. Preto je napriek rozsudku Komisia/Taliansko potrebné preskúmať nevyhnutnosť odôvodnenia.
Povinnosť odôvodnenia v primárnom práve
24.
Článok 253 ES vyžaduje odôvodnenie rozhodnutí. Ako uvádza pán Mellor, právo na dobrú správu vecí verejných podľa článku 41 ods. 2 tretej zarážky Charty základných práv Európskej únie (
9
) zahŕňa aj povinnosť správy odôvodniť rozhodnutie. Keďže Lisabonská zmluva nebola doteraz ratifikovaná, Charta sama osebe, samozrejme, nemá žiadne záväzné právne účinky porovnateľné s účinkami primárneho práva. Ako referenčný právny zdroj však podáva objasnenie základných práv, (
10
) ktoré treba zohľadniť pri výklade práva Spoločenstva. (
11
)
25.
Z doslovného znenia článku 41 ods. 1 Charty, rovnako ako aj z článku 253 Zmluvy však vyplýva, že tam uvedená povinnosť odôvodnenia platí pre inštitúcie Spoločenstva. Preto nie je možné ju jednoducho previesť na orgány členských štátov, aj keď vykonávajú právo Spoločenstva. (
12
)
O zásadách efektivity a ekvivalencie
26.
Pokiaľ právo Spoločenstva neobsahuje osobitné ustanovenia, postup výkonu práva Spoločenstva si v zásade upravujú členské štáty. Existuje síce právna úprava upravujúca odôvodňovanie rozhodnutí členských štátov, ktorými sa plnia určité požiadavky práva Spoločenstva, (
13
) aj pokiaľ ide o právo životného prostredia, (
14
) ale osobitná právna úprava o odôvodňovaní rozhodnutí o predbežnom overovaní neexistuje.
27.
Členské štáty rovnako podliehajú určitým obmedzeniam, pokiaľ ide o prijímanie procesných pravidiel, ktoré sa týkajú uplatnenia práva Spoločenstva. Procesné pravidlá nesmú byť menej priaznivé ako pravidlá upravujúce obdobné situácie vnútroštátnej povahy (zásada ekvivalencie) a nesmú viesť k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných právnym poriadkom Spoločenstva (zásada efektivity). (
15
)
28.
Znevýhodnenie voči čisto vnútroštátnym situáciám upustením od požiadavky odôvodnenia nie je zjavné. Je však sporné, či sú dodržané hranice zásady efektivity. Konkrétnym vyjadrením tejto zásady je zásada účinnej právnej ochrany. Táto zásada požaduje, aby boli práva priznané právom Spoločenstva súdne vymáhateľné. Najmä je potrebné, aby súdy mohli preskúmať rozhodnutie orgánu, ktorým sa zamietlo požívanie práva priznaného právom Spoločenstva. Preskúmanie sa musí vzťahovať aj na zákonnosť odôvodnenia rozhodnutia. (
16
)
29.
Práve v tejto súvislosti treba zohľadniť zistenia v rozsudku vo veci C-87/02 týkajúcej sa povinnosti odôvodnenia. Súdny dvor zdôrazňuje, že v uvedenom prípade by nebolo možné bez požadovných údajov preskúmať, či bolo vykonané predbežné overenie potreby posúdenia vplyvov na životné prostredie. (
17
)
30.
Tento názor je presvedčivý. Pokiaľ chýbajú v rozhodnutí príslušné informácie, ťažko potom dodatočne určiť, či príslušný orgán vôbec posúdil možné vplyvy na životné prostredie. Zostali by pochybnosti, či bude v súdnom konaní dodatočne potvrdené iba rozhodnutie prijaté z iných dôvodov.
31.
Okrem toho povinosť odôvodnenia umožňuje jednotlivcovi rozhodovať sa pri plnej znalosti okolností, či je účelné ísť pred súd. (
18
) V prejednávanom prípade by odôvodnenie mohlo ozrejmiť, ktoré riziká pre životné prostredie boli zohľadnené. V žalobe by bolo možné namietať buď nesprávne posúdenie týchto rizík, alebo nezohľadnenie iných relevantných rizík.
32.
Uvedenie dôvodov sa neriadi výlučne záujmami občana, ale v prvom rade znamená sebakontrolu verejnej správy a môže pomôcť zlepšiť vzťahy s občanmi. Ak je odôvodnenie presvedčivé, má potenciál ukončiť existujúce konflikty a zabrániť zbytočným právnym sporom.
33.
V tomto zmysle nedávno Súdny dvor určil, že vnútroštátne orgány musia odôvodniť rozhodnutie, ktorým sa zamietlo uplatňovanie práva priznaného právom Spoločenstva. (
19
) Článok 41 Charty základných práv totiž nielen obsahuje pravidlá správneho úradného postupu vykonávaného inštitúciami Spoločenstva, ale aj dokumentuje všeobecnú právnu zásadu, ktorú musia dodržiavať aj orgány členských štátov pri uplatnení práva Spoločenstva. (
20
)
34.
V súhrne je potrebné zdôrazniť, že členské štáty musia sprístupniť dôvody rozhodnutia, v ktorom zamietli poskytnutie práva priznaného právom Spoločenstva.
O možnom porušení právnej povinnosti
35.
Najprv treba preskúmať, či odmietnutie vykonania posúdenia vplyvov na životné prostredie možno považovať za odmietnutie práva priznaného právom Spoločenstva.
36.
V tejto súvislosti nie je možné zamietnutie uplatňovania práv chápať tak, že právo na posúdenie vplyvov na životné prostredie musí aj fakticky existovať. V takom prípade by povinnosť odôvodnenia bola obsoletná, pretože nezávisle od existencie akéhokoľvek odôvodnenia je protiprávne zamietnuť skutočne existujúce právo.
37.
Účelom odôvodnenia je skôr umožniť preskúmanie každého rozhodnutia, ktorým sa určilo, že v práve Spoločenstva v zásade priznané právo v konkrétnom prípade neexistuje. Preto musí správny orgán odôvodniť rozhodnutie už vtedy, keď Spoločenstvo upravuje jednotlivcovi právne postavenie, ktoré by mohlo byť rozhodnutím narušené.
38.
V konaní vo veci samej nedošlo k narušovaniu práv realizátora projektu. Ten totiž požiadal, aby sa povoľovacie konanie uskutočnilo bez posúdenia vplyvov na životné prostredie. Preto vo vzťahu k nemu nebolo potrebné v rozhodnutí uvádzať odôvodnenie.
39.
Pre povinnosť odôvodnenia sú však dôležité aj práva tretích osôb. V rámci konania podľa práva Spoločenstva je totiž potrebné posudzovať požiadavku odôvodnenia aj podľa záujmu na objasnení aktu, ktorý môžu mať osoby, ktorým je určený, alebo iné osoby, ktorých sa akt priamo a osobne týka. (
21
) Preto je odôvodnenie potrebné, ak nepodala Komisia v prípadoch hospodárskej súťaže nijaké námietky proti fúzii podniku (
22
) alebo proti poskytnutiu štátnej pomoci. (
23
)
40.
Tieto kritériá musia platiť aj pre rozhodnutia, ktoré prijímajú úrady členských štátov pri uplatňovaní práva Spoločenstva. Odmietnutie posúdenia vplyvov na životné prostredie sa nevyhnutne týka nielen realizátora projektu, ale v každom prípade aj tretích osôb, pokiaľ môžu v zásade požadovať vykonanie posúdenia.
41.
Skutočnosť, že tretie osoby môžu mať právo na posúdenie vplyvov na životné prostredie, už Súdny dvor konštatoval. Pokiaľ zákonodarca alebo správny orgán členského štátu prekročil voľnú úvahu, ktorú mu vymedzujú článok 4 ods. 2 a článok 2 ods. 1 smernice PPP, môžu sa jednotlivci odvolávať pred súdom členského štátu voči vnútroštátnym orgánom na tieto ustanovenia. V takomto prípade je vecou nositeľa verejnej moci členského štátu, aby v rámci svojej právomoci prijal všetky potrebné všeobecné alebo osobitné opatrenia, aby boli preskúmané projekty v súvislosti s tým, či sa treba obávať podstatných vplyvov na životné prostredie, a v prípade kladnej odpovede, aby bolo vykonané posúdenie ich vplyvov na životné prostredie. (
24
)
42.
Okrem toho článok 10a smernice PPP stanovuje, že dotknutá verejnosť alebo mimovládne organizácie môžu za určitých podmienok požadovať súdne preskúmanie rozhodnutí, ktoré podliehajú ustanoveniam smernice o účasti verejnosti. Uvedené právo by bolo ohrozené, keby sa títo žalobcovia nemohli odvolať aj proti rozhodnutiu neuplatniť právne predpisy o účasti verejnosti.
43.
Článkom 4 ods. 2, článkom 2 ods. 1 a článkom 10a smernice PPP priznalo Spoločenstvo jednotlivcovi právo. Keďže rozhodnutie nevykonať posúdenie vplyvov na životné prostredie môže toto právo obmedziť, treba takéto rozhodnutie odôvodniť.
O právnych následkoch nedostatočného odôvodnenia
44.
Na doplnenie je potrebné uviesť, že zásada efektivity nepožaduje zjednotiť právne následky nedostatočného odôvodnenia v rozličných právnych poriadkoch členských štátov. Členské štáty nie sú najmä povinné prebrať pravidlá, ktoré upravujú nedostatočné odôvodnenie, ak ide o rozhodnutia orgánov Spoločenstva.
45.
V systéme práva Spoločenstva však odôvodnenie aktu musí byť v zásade oznámené dotknutej osobe v rovnakom čase ako rozhodnutie, ktoré má voči nej negatívne právne účinky, a absencia odôvodnenia alebo jeho zjavný nedostatok nemôžu byť (v zásade) sanované tým, že sa dotknutá osoba dozvie dôvody rozhodnutia v konaní pred súdom Spoločenstva. (
25
) Tomu však zodpovedá rigorózne skutkové a právne vymedzenie predmetu konania systémom prostriedkov žaloby a obhajoby. Keďže žalobca svoju žalobu nemôže spravidla rozšíriť, (
26
) bola by procesná rovnosť strán ohrozená, ak by mohol žalovaný orgán svoje odôvodnenie bez ďalšieho doplňovať v konaní. (
27
)
46.
Nedá sa však vylúčiť, že by nebolo možné v rámci inak štruktúrovaného procesného práva zhojiť nedostatočné odôvodnenie veľkorysejšie. Tento predpoklad prichádza do úvahy predovšetkým v prípade, keď je predmet žaloby vzhľadom na dôvody žaloby, to znamená právne námietky voči napadnutému rozhodnutiu, ponechaný otvorený alebo je prípustné rozširovanie žaloby v priebehu súdneho konania. V takom prípade by však išlo o otázky vnútroštátneho procesného práva.
Odpoveď na prvú otázku
47.
Členské štáty preto musia podľa článku 4 smernice PPP sprístupniť verejnosti dôvody rozhodnutia o tom, že projekt uvedený v prílohe II netreba podrobiť posúdeniu podľa článkov 5 až 10 smernice.
C — O druhej a tretej otázke
48.
Keďže Súdny dvor nemôže preskúmať, či ministerka životného prostredia dostatočne odôvodnila svoje rozhodnutie, treba druhú a tretiu otázku chápať tak, že sa nimi zisťuje, aké požiadavky musí spĺňať odôvodnenie rozhodnutia o nevykonaní posúdenia vplyvov na životné prostredie, a najmä či postačuje uviesť iba kritériá, pri ktorých sa neočakávajú nijaké podstatné vplyvy na životné prostredie.
49.
Obsah odôvodnenia musí smerovať k dosiahnutiu cieľa povinnosti odôvodnenia. K tomu Súdny dvor v už spomínanom rozsudku vo veci C-87/02 konštatoval, že rozhodnutie o nevykonaní posúdenia vplyvov na životné prostredie musí obsahovať alebo musia byť k nemu priložené všetky údaje, ktoré umožňujú skontrolovať, že sa opiera o primerané predbežné overenie zodpovedajúce požiadavkám smernice PPP. (
28
) Rozhodujúce teda je, či uvedené dôvody preukazujú, že sa uskutočnilo primerané predbežné overenie.
50.
Pokiaľ ide o rozsah primeraného predbežného overenia, treba pripomenúť, že smernica PPP sa zameriava na celkové posúdenie vplyvov projektu na životné prostredie a členské štáty musia zohľadniť najmä charakter, veľkosť a umiestnenie projektu, aby sa mohlo určiť, či je potrebné počítať s podstatným vplyvom na životné prostredie. (
29
)
51.
Ak je zrejmé, že nedôjde k podstatným vplyvom na životné prostredie, takéto overenie možno dostatočne zdokumentovať jednou vetou. Pokiaľ sa naopak očakávajú určité vplyvy na životné prostredie, sú potrebné podrobnejšie vysvetlenia, aby sa preukázalo, že sa tieto vplyvy primerane preskúmali. V tomto smere ponúka judikatúra orientáciu k povinnosti odôvodnenia vyplývajúcej z primárneho práva. Podľa nej je potrebné v dostatočnej miere vysvetliť dôvody, prečo právne a skutkové okolnosti uvedené už v rámci predbežného overenia vylučujú možnosť podstatného vplyvu na životné prostredie. Nie je však nevyhnutne potrebné zaujať stanovisko k údajom, ktoré idú zjavne nad rámec konania, ktoré nemajú význam alebo sú druhoradé, alebo predvídať možné námietky. (
30
)
52.
Konanie vo veci samej naznačilo najmä dva aspekty, totiž na jednej strane išlo o polohu projektu v oblasti mimoriadnej prírodnej krásy a na druhej strane o možné narušenie kolónie netopierov, na čo poukazoval pán Mellor v správnom konaní. Oba aspekty sa týkajú umiestnenia projektu. Ekologická citlivosť tohto geografického priestoru sa podľa článku 4 ods. 3 a prílohy III bodu 2 smernice PPP musí zohľadniť. Pritom treba zohľadniť niektoré vyslovene uvedené body.
53.
Krása krajiny, do ktorej je projekt umiestnený, to znamená estetické úvahy, je zahrnutá iba náznakovo v pojme „ekologická citlivosť“: Príloha III bod 2 tretia zarážka písm. h) uvádza historicky, kultúrne alebo archeologicky významné územia. Pokiaľ nie je žiadny z týchto znakov významný, je estetika skôr otázkou vkusu než ekologickým kritériom. V takom prípade nie je možné ohrozenie obrazu krajiny považovať za kogentný dôkaz možného podstatného vplyvu na životné prostredie. Tento aspekt má potom druhoradý význam, takže jeho zohľadnenia sa možno vzdať.
54.
Naproti tomu obmedzenie kolónie netopierov otázkou únosného zaťaženia prírody v zmysle prílohy III bodu 2 tretejzarážky smernice PPP je možné. Tieto kolónie sú však výslovne zahrnuté, len ak sú podľa písm. e) súčasťou chránených území, najmä území v zmysle smernice o biotopoch. (
31
) Podľa článku 12 ods. 1 písm. d) a prílohy IV smernice o biotopoch musia členské štáty napriek tomu zabezpečiť prísnu ochranu všetkých kolónií netopierov, keďže ide o miesta na párenie alebo miesta na oddych. (
32
) Kolónie netopierov by bolo prípustné ohroziť iba za určitých úzko ohraničených okolností. (
33
) Preto predstavuje ohrozenie kolónie netopierov v zásade podstatný vplyv na životné prostredie, ktorý si vyžaduje uskutočniť posúdenie vplyvov na životné prostredie. (
34
)
55.
Rozhodnutie nevykonať posúdenie vplyvov na životné prostredie musí obsahovať alebo musia byť k nemu priložené všetky údaje, ktoré umožňujú skontrolovať, či sa opiera o primerané predbežné overenie zodpovedajúce požiadavkám smernice PPP. V tejto súvislosti treba najmä v dostatočnej miere preukázať dôvody, prečo právne a skutkové okolnosti uvedené už v rámci predbežného overenia nepreukazujú možný podstatný vplyv na životné prostredie.
V — Návrh
56.
Preto navrhujem, aby Súdny dvor návrh na začatie prejudiciálneho konania zodpovedal takto:
1.
Členské štáty musia podľa článku 4 smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2003/35/ES z 26. mája 2003, ktorou sa ustanovuje účasť verejnosti pri navrhovaní určitých plánov a programov týkajúcich sa životného prostredia a ktorou sa menia a dopĺňajú s ohľadom na účasť verejnosti a prístup k spravodlivosti smernice Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, sprístupniť verejnosti odôvodnenie rozhodnutia, že projekt uvedený v prílohe II netreba podrobiť posúdeniu podľa článkov 5 až 10 smernice.
2.
Toto rozhodnutie musí obsahovať alebo musia byť k nemu priložené všetky údaje, ktoré umožňujú skontrolovať, či sa opiera o primerané predbežné overenie zodpovedajúce požiadavkám smernice 85/337. V tejto súvislosti treba najmä v dostatočnej miere preukázať dôvody, prečo právne a skutkové okolnosti uvedené už v rámci predbežného overenia nepreukazujú možný podstatný vplyv na životné prostredie.
(
1
)	Jazyk prednesu: nemčina.
(
2
)	Ú. v. ES L 175, s. 40; Mim. vyd. 15/001, s. 248.
(
3
)	Ú. v. ES L 156, s. 17.
(
4
)	K skorším zneniam smernice pozri rozsudky z 24. októbra 1996, Kraaijeveld a i., C-72/95, Zb. s. I-5403, bod 50; z 21. septembra 1999, Komisia/Írsko, C-392/96, Zb. s. I-5901, bod 64; z 29. apríla 2004, Komisia/Portugalsko, C-117/02, Zb. s. I-5517, bod 82; z 2. júna 2005, Komisia/Taliansko, C-83/03, Zb. s. I-4747, bod 19; z 8. septembra 2005, Komisia/Španielsko, C-121/03, Zb. s. I-7569, bod 87; zo 16. marca 2006, Komisia/Španielsko, C-332/04, Zb. s. I-40, bod 76; z 28. februára 2008, Abraham, C-2/07, Zb. s. I-1197, body 37 a 42, a z 25. júla 2008, Ecologistas en Acción-CODA, C-142/07, Zb. s. I-6097, bod 38.
(
5
)	Rozsudky Komisia/Španielsko, C-332/04, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 77, a Abraham a i., už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 38.
(
6
)	Rozsudok Abraham a i., už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 42.
(
7
)	Tamže, bod 43.
(
8
)	Rozsudok z 10. júna 2004, Komisia/Taliansko, C-87/02, Zb. s. I-5975, bod 49.
(
9
)	Charta bola prvýkrát vyhlásená 7. decembra 2000 v Nice (Ú. v. ES C 364, 2000, s. 1) a potom druhýkrát slávnostne vyhlásená 12. decembra 2007 v Štrasburgu (Ú. v. EÚ C 303, 2007, s. 1).
(
10
)	Pozri k tomu aj rozsudky z 27. júna 2006, Parlament/Rada, C-540/03, Zb. s. I-5769, bod 38, a z 13. marca 2007, Unibet, C-432/05, Zb. s. I-2271, bod 37.
(
11
)	Rozsudky z 24. marca 1994, Bostock, C-2/92, Zb. s. I-955, bod 16; z 18. mája 2000, Rombi a Arkopharma, C-107/97, Zb. s. I-3367, bod 65; zo 6. novembra 2003, Lindqvist, C-101/01, Zb. s. I-12971, bod 87, a Parlament/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 10, bod 105. Pozri aj článok 52 ods. 5 Charty základných práv.
(
12
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. júna 2003, Komisia/Francúzsko, C-233/00, Zb. s. I-6625, bod 109.
(
13
)	Pozri v súvislosti s vyhostením občanov Únie článok 30 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Ú. v. ES L 158, s. 77; Mim. vyd. 05/005, s. 46).
(
14
)	K zamietnutiu poskytnutia informácie o životnom prostredí pozri článok 4 ods. 5 druhú vetu smernice európskeho Parlamentu a Rady 2003/4/EG z 28. januára 2003 o prístupe verejnosti k informáciám o životnom prostredí, ktorou sa zrušuje smernica Rady 90/313/EHS (Ú. v. ES L 41, s. 26; Mim. vyd. 15/007, s. 375), a k povoleniu projektu po posúdení vplyvov na životné prostredie pozri článok 9 ods. 1 druhú zarážku smernice PPP.
(
15
)	Pozri rozsudky z 2. októbra 2003, Weber’s Wine World a i., C-147/01, Zb. s. I-11365, bod 103; zo 7. januára 2004, Wells, C-201/02, Zb. s. I-723, bod 67; z 19. septembra 2006, i-21 Germany a Arcor, C-392/04 a C-422/04, Zb. s. I-8559, bod 57, a z 15. marca 2007, Reemtsma, C-35/05, Zb. s. I-2425, bod 37.
(
16
)	Pozri rozsudky z 15. októbra 1987, Heylens a i., 222/86, Zb. s. 4097, bod 15, a z 15. februára 2007, BVBA Management, Training en Consultancy, C-239/05, Zb. s. I-1455, bod 36.
(
17
)	Rozsudok Komisia/Taliansko, už citovaný v poznámke pod čiarou 8.
(
18
)	Rozsudok Heylens, už citovaný v poznámke pod čiarou 16, a moje návrhy z 27. januára 2005 vo veci Housieaux, C-186/04, Zb. s. I-3299, bod 32.
(
19
)	Rozsudok BVBA Management, Training en Consultancy, už citovaný v poznámke pod čiarou 16, bod 36, pokiaľ ide o právo ochranných známok. Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Poiares Maduro 15. februára 2007 vo veci Tele2 Telecommunication, C-426/05, s. I-685, bod 49; návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Sharpston 6. júla 2006 vo veci BVBA Management, Training en Consultancy, už citovanej, bod 40, a moje návrhy vo veci Housieaux, už citované v poznámke pod čiarou 18.
(
20
)	K ostatným požiadavkám riadnej správy vecí verejných pri uplatňovaní práva Spoločenstva členskými štátmi pozri rozsudok z 21. júna 2007, Laub, C-428/05, Zb. s. I-5069, bod 25, a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Ruiz-Jarabo Colomer 27. novembra 2007 vo veci SECAP, C-147/06 a 148/06, s. I-3565, body 49 a nasl.
(
21
)	Rozsudok z 10. júla 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala, C-413/06 P, s. I-4951, bod 166 s ďalšími odkazmi.
(
22
)	Tamže, body 171 a nasl.
(
23
)	Pozri rozsudky z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France, C-367/95 P, Zb. s. I-1719, bod 64, a z 1. júla 2008, Chronopost/UFEX a i., C-341/06 P, s. I-4777, bod 89.
(
24
)	Rozsudok zo 16. septembra 1999, WWF a i., C-435/97, Zb. s. I-5613, bod 71.
(
25
)	Pozri rozsudky z 26. novembra 1981, Michel/Parlament, 195/80, Zb. s. 2861, bod 22; z 26. septembra 2002, Španielsko/Komisia, C-351/98, Zb. s. I-8031, bod 84; z 22. januára 2004, Mattila/Rada a Komisia, C-353/01 P, Zb. s. I-1073, bod 32; z 29. apríla 2004, IPK-München a Komisia, C-199/01 P a C-200/01 P, Zb. s. I-4627, bod 66, a z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P až C-208/02 P a C-213/02 P, Zb. s. I-5425, bod 463, ako aj rozsudky Súdneho dvora z 12. decembra 2006, Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran/Rada, T-228/02, Zb. s. II-4665, bod 139, a z 23. októbra 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran/Rada, T-256/07, s. II-3019, bod 182.
(
26
)	Pozri článok 42 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ako aj rozsudok z 30. septembra 1982, Amylum/Rada, 108/81, Zb. s. 3107, body 24 a nasl., a čo sa týka konania o nesplnení povinnosti, moje návrhy z 29. januára 2004, Komisia/Holandsko, C-350/02, Zb. s. I-6213, body 31 a nasl.
(
27
)	V rozsudku z 3. septembra 2008, Kadi a Al Barakaat International Foundation/Rada a Komisia, C-402/05 P a C-415/05 P, s. I-6351, bod 350, sú však ponechané otvorené možnosti napravenia vád za mimoriadnych okolností.
(
28
)	Už citovaný v poznámke pod čiarou 8.
(
29
)	Pozri vyššie bod 15.
(
30
)	Pozri v tomto zmysle popri rozsudkoch Komisia/Sytraval a Brink’s France, už citovanom v bode 23, a Chronopost/UFEX a i. aj rozsudky z 25. októbra 2005, Nemecko a Dánsko/Komisia, C-465/02 a C-466/02, Zb. s. I-9115, bod 106, a Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala, už citovaný v poznámke pod čiarou 21, bod 167.
(
31
)	Smernica Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (Ú. v. ES L 206, s. 7; Mim. vyd. 15/002, s. 102).
(
32
)	Pozri rozsudky z 20. októbra 2005, Komisia/Veľká Británia, C-6/04, Zb. s. I-9017, bod 79; z 10. januára 2006, Komisia/Nemecko, C-98/03, Zb. s. I-53, bod 55, a z 11. januára 2007, Komisia/Írsko, C-183/05, Zb. s. I-137, bod 47.
(
33
)	V súvislosti s výnimkou z ochranného režimu v súvislosti s poľovaním na vlkov pozri rozsudok zo 14. júna 2007, Komisia/Fínsko, C-342/05, Zb. s. I-4713, body 25 a nasl.
(
34
)	Pozri rozsudok Komisia/Írsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 33, body 34 a nasl.