62022CJ0278
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 21. decembra 2023 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sloboda usadiť sa – Slobodné poskytovanie služieb – Smernica 2006/123/ES – Článok 2 ods. 2 písm. b) – Pôsobnosť – Vyňatie finančných služieb – Dlhodobý prenájom motorových vozidiel – Článok 9 ods. 1 a článok 10 ods. 1 a 2 – Služby podliehajúce predchádzajúcemu povoleniu“
Vo veci C‑278/22,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Upravni sud u Zagrebu (Správny súd Záhreb, Chorvátsko) z 12. apríla 2022 a doručený Súdnemu dvoru 22. apríla 2022, ktorý súvisí s konaním:
AUTOTECHNICA FLEET SERVICES d.o.o., pôvodne ANTERRA d.o.o.,
proti
Hrvatska agencija za nadzor financijskih usluga,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predseda piatej komory E. Regan, podpredseda Súdneho dvora L. Bay Larsen, vykonávajúci funkciu sudcu piatej komory, sudcovia M. Ilešič, I. Jarukaitis a D. Gratsias (spravodajca),
generálny advokát: M. Szpunar,
tajomník: M. Longar, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 1. marca 2023,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
AUTOTECHNICA FLEET SERVICES d.o.o., v zastúpení: G. Božić, odvjetnik, A. Komninos, dikigoros, D. Simeunović, odvjetnica a J. Tomas, odvjetnik,
–
Hrvatska agencija za nadzor financijskih usluga, v zastúpení: K. Brkljačić a I. Budiša,
–
chorvátska vláda, v zastúpení: G. Vidović Mesarek, splnomocnená zástupkyňa,
–
holandská vláda, v zastúpení: M. K. Bulterman a J. Langer, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: C. Auvret, M. Mataija, R. Mrljić, A. Nijenhuis a D. Triantafyllou, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 11. mája 2023,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 49 ZFEÚ, článku 2 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu (Ú. v. EÚ L 376, 2006, s. 36), ako aj článku 4 ods. 1 bodu 26 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 575/2013 z 26. júna 2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti a o zmene nariadenia (EÚ) č. 648/2012 (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 1).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou AUTOTECHNICA FLEET SERVICES d.o.o., pôvodne ANTERRA d.o.o. (ďalej len „Autotechnica“) a Hrvatska agencija za nadzor financijskih usluga Republike Hrvatske (Chorvátska agentúra pre dohľad nad finančnými službami v Chorvátskej republike, ďalej len „Agentúra“), vo veci rozhodnutia, ktorým bolo spoločnosti Autotechnica zakázané vykonávať činnosti lízingu bez udelenia predchádzajúceho povolenia Agentúrou.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2006/123
3
Odôvodnenia 18, 33 a 54 smernice 2006/123 stanovujú:
„18.
Finančné služby by sa mali vyňať z rozsahu pôsobnosti tejto smernice, keďže tieto činnosti sú predmetom osobitných právnych predpisov Spoločenstva zameraných, rovnako ako táto smernica, na vytvorenie skutočného vnútorného trhu so službami. Toto vyňatie by sa teda malo vzťahovať na všetky finančné služby bankového, úverového a poistného charakteru, vrátane služieb zaisťovacieho, osobno‑dôchodkového alebo pracovno‑dôchodkového charakteru, služieb, ktoré sa týkajú cenných papierov, služieb investičného, platobného, investično‑poradenského charakteru, vrátane služieb uvedených v prílohe I k smernici Európskeho parlamentu a Rady 2006/48/ES zo 14. júna 2006 o začatí a vykonávaní činností úverových inštitúcií [Ú. v. EÚ L 177, 2006, s. 1].
…
33.
Služby, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, zahŕňajú široké spektrum činností podliehajúcich neustálej zmene…. Služby, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, tiež zahŕňajú služby poskytované podnikateľom aj spotrebiteľom, ako napríklad… prenájom dopravných prostriedkov…
…
54.
Možnosť získania prístupu k činnosti v oblasti služieb by malo podliehať udeleniu povolenia príslušným orgánom, len ak je takéto rozhodnutie v súlade s kritériami nediskriminácie, nevyhnutnosti a proporcionality. Znamená to najmä, že existencia systémov udeľovania povolení by mala byť prípustná len v prípadoch, v ktorých by následná inšpekcia nebola účinná z dôvodu nemožnosti dodatočne určiť nedostatky dotknutej služby pri zohľadnení rizík a nebezpečenstiev, ktoré by mohli vzniknúť, ak by sa nevykonala predchádzajúca inšpekcia. …“
4
Táto smernica vo svojom článku 1 ods. 1 stanovuje všeobecné ustanovenia, ktoré uľahčujú výkon slobody poskytovateľov usadiť sa a voľný pohyb služieb, pričom sa zachová vysoká úroveň kvality služieb.
5
Článok 2 uvedenej smernice v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Táto smernica sa vzťahuje na služby poskytované poskytovateľmi, ktorí sú usadení v členskom štáte.
2.   Táto smernica sa nevzťahuje na tieto činnosti:
…
b)
finančné služby, akými sú bankovníctvo, služby súvisiace s úvermi, poistením a zaistením, pracovnými alebo osobnými dôchodkami, cennými papiermi, investičnými fondmi, platbami a investičným poradenstvom, vrátane služieb uvedených v prílohe I k smernici [2006/48];
…“
6
Článok 4 smernice 2006/123, nazvaný „Vymedzenie pojmov“, stanovuje:
„Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
1.
‚služba‘ je akákoľvek samostatne zárobková hospodárska činnosť, ktorá je obyčajne poskytovaná za odplatu, v zmysle článku [57 ZFEÚ];
…
6.
‚systém udeľovania povolení‘ je každý postup, v rámci ktorého sa od poskytovateľa alebo príjemcu vyžaduje, aby podnikol kroky smerom k získaniu úradného rozhodnutia alebo konkludentného rozhodnutia o prístupe k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávaní od príslušného orgánu;
…
8.
‚závažné dôvody týkajúce sa verejného záujmu‘ sú dôvody uznané ako také v judikatúre Súdneho dvora a zahŕňajú tieto dôvody: verejný poriadok, verejnú bezpečnosť, ochranu verejnosti, verejné zdravie, zachovanie finančnej rovnováhy systému sociálneho zabezpečenia, ochranu spotrebiteľa, príjemcov služieb a pracovníkov, poctivosť obchodných transakcií, boj proti podvodom, ochranu životného prostredia a mestského životného prostredia, zdravie zvierat, duševné vlastníctvo, ochranu národného historického a umeleckého dedičstva, ciele sociálnej politiky a ciele politiky v oblasti kultúry;
…“
7
Článok 9 smernice 2006/123 s názvom „Systémy udeľovania povolení“ stanovuje:
„1.   Členské štáty nepodmieňujú prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie systémom udeľovania povolení, pokiaľ nie sú splnené tieto podmienky:
a)
systém udeľovania povolení nediskriminuje daného poskytovateľa;
b)
potreba existencie systému udeľovania povolení je opodstatnená závažným dôvodom týkajúcim sa verejného záujmu;
c)
sledovaný cieľ nemožno dosiahnuť pomocou menej reštriktívneho opatrenia, najmä v dôsledku skutočnosti, že následná inšpekcia by bola vykonaná príliš neskoro, aby bola skutočne účinná.
…
3.   Tento oddiel sa nevzťahuje na tie aspekty systémov udeľovania povolení, ktoré sa priamo alebo nepriamo riadia inými nástrojmi Spoločenstva.“
8
Článok 10 tejto smernice, nazvaný „Podmienky pre udeľovanie povolení“, v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Systémy udeľovania povolení sa zakladajú na kritériách, ktoré zabraňujú tomu, aby príslušné orgány vykonávali svoju hodnotiacu právomoc svojvoľným spôsobom.
2.   Kritériá uvedené v odseku 1 musia byť:
a)
nediskriminačné;
b)
opodstatnené závažným dôvodom týkajúcim sa verejného záujmu;
c)
primerané cieľu tohto verejného záujmu;
d)
jasné a jednoznačné;
e)
objektívne;
f)
vopred zverejnené;
g)
transparentné a dostupné.“
9
Články 11 až 13 uvedenej smernice sa týkajú doby platnosti povolenia, výberového konania v prípade viacerých kandidátov a postupov pri udeľovaní povolení.
Smernica 2013/36/EÚ
10
Podľa článku 163 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/36/EÚ z 26. júna 2013 o prístupe k činnosti úverových inštitúcií a prudenciálnom dohľade nad úverovými inštitúciami a investičnými spoločnosťami, o zmene smernice 2002/87/ES a o zrušení smerníc 2006/48/ES a 2006/49/ES (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 338) bola smernica 2006/48 zrušená. Z tohto článku 163 v spojení s prílohou II k smernice 2013/36 vyplýva, že odkazy na prílohu I k smernice 2006/48 sa považujú za odkazy na prílohu I k smernice 2013/36. Táto posledná príloha I má názov „Zoznam činností, na ktoré sa vzťahuje vzájomné uznávanie“ a v jej bode 3 je uvedený „Finančný lízing“.
Nariadenie č. 575/2013
11
Článok 1 nariadenia č. 575/2013 odkazuje na jednotné pravidlá týkajúce sa všeobecných prudenciálnych požiadaviek, ktoré musia spĺňať inštitúcie, nad ktorými sa vykonáva dohľad podľa smernice 2013/36.
12
Pojem „finančná inštitúcia“ v zmysle tohto nariadenia je definovaný v článku 4 ods. 1 bode 26 tohto nariadenia.
Chorvátske právo
Zákon o chorvátskej agentúre pre dohľad nad finančnými službami
13
Ustanovenie § 15 ods. 1 Zakon o Hrvatskoj agenciji za nadzor financijskih usluga (zákon o chorvátskej agentúre pre dohľad nad finančnými službami) (Narodne novine, č. 140/05, 154/11 a 12/12, ďalej len „zákon o Agentúre“) stanovuje, že Agentúra je oprávnená vydávať vykonávacie predpisy, a to okrem iného ustanovenia týkajúce sa finančných služieb. Podľa odseku 2 tohto § 15 je Agentúra oprávnená vykonávať dohľad nad činnosťou subjektov podliehajúcich dohľadu, ktoré sú uvedené v odseku 1 tohto § 15 a ukladať opatrenia na nápravu zistených prípadov nezákonnosti a nezrovnalostí.
Zákon o lízingu
14
Podľa § 2 ods. 4 Zakon o lizingu (zákon o lízingu) (Narodne novine, č. 141/13) „lízingová spoločnosť“ členského štátu je právnická osoba usadená v členskom štáte, ktorá je podľa právnych predpisov tohto členského štátu oprávnená vykonávať lízingové činnosti.
15
Ustanovenie § 3 ods. 1 tohto zákona definuje „lízingovú spoločnosť“ ako obchodnú spoločnosť so sídlom v Chorvátsku, zapísanú v obchodnom registri na základe povolenia na vykonávanie lízingových činností, ktoré vydáva Agentúra za podmienok stanovených v tomto zákone.
16
Ustanovenie § 4 ods. 1 tohto zákona stanovuje, že lízing je právny úkon, ktorým prenajímateľ kúpou od dodávateľa nadobúda predmet lízingu a vlastnícke právo k nemu a umožňuje nájomcovi užívať predmet lízingu po určitú dobu a nájomca sa zaväzuje platiť za to odplatu.
17
Ustanovenie § 5 ods. 1 zákona o lízingu stanovuje, že v závislosti od obsahu a podmienok lízingu môže ísť o „finančný lízing (financijski leasing)“ alebo o „operatívny lízing (operativni leasing)“.
18
„Finančný lízing“ je definovaný v odseku 2 tohto paragrafu 5 ako právny úkon, pri ktorom nájomca počas doby užívania predmetu lízingu platí prenajímateľovi odplatu zohľadňujúcu celkovú hodnotu predmetu lízingu, znáša náklady amortizácie tohto predmetu lízingu a využitím opcie na odkúpenie môže nadobudnúť predmet lízingu do vlastníctva za pevne stanovenú cenu, ktorá je v čase uplatnenia tejto opcie nižšia ako skutočná hodnota predmetu lízingu v danom čase. Riziká a výhody spojené s vlastníctvom predmetu lízingu pritom prechádzajú z veľkej časti na nájomcu.
19
Odsek 3 uvedeného paragrafu 5 stanovuje, že „operatívny lízing“ je právny úkon, pri ktorom nájomca počas doby užívania predmetu lízingu platí prenajímateľovi určitú odplatu, ktorá nemusí zohľadňovať celkovú hodnotu predmetu lízingu. Prenajímateľ zároveň znáša náklady amortizácie tohto predmetu a nájomca nemá zmluvne priznanú opciu na odkúpenie, pričom riziká a výhody spojené s vlastníctvom predmetu lízingu zostávajú z veľkej časti na strane prenajímateľa, t. j. neprechádzajú na nájomcu.
20
Ustanovenie § 6 ods. 1 zákona o lízingu stanovuje, že lízingovú činnosť môže vykonávať lízingová spoločnosť uvedená v § 3 tohto zákona, lízingová spoločnosť členského štátu uvedená v § 46 uvedeného zákona a organizačná zložka lízingovej spoločnosti z tretej krajiny uvedená v § 48 tohto zákona.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
21
Autotechnica je spoločnosť registrovaná v Chorvátsku, ktorá vykonáva činnosti „lízing motorových vozidiel“, „prenájom a lízing osobných a nákladných vozidiel (s vodičom alebo bez vodiča)“ a „prenájom a lízing bicyklov, skútrov a podobných dopravných prostriedkov“. Ide o dcérsku spoločnosť materskej spoločnosti usadenej v inom členskom štáte Európskej únie, v ktorom táto spoločnosť poskytuje služby rovnakého druhu.
22
V rámci kontroly spoločnosti Autotechnica Agentúra zistila, že táto spoločnosť uzavrela tri zmluvy o dlhodobom prenájme celkovo štyroch vozidiel a následne na výslovnú žiadosť svojich zákazníkov odkúpila tieto vozidlá od dodávateľa, čím sa stala ich vlastníkom, a odovzdala ich do užívania zákazníkom.
23
Na základe týchto skutočností Agentúra dospela k záveru, že Autotechnica vykonávala činnosť lízingu v zmysle zákona o lízingu bez platného povolenia. V dôsledku toho rozhodnutím zo 14. februára 2019 zakázala spoločnosti Autotechnica vykonávať takúto činnosti.
24
Autotechnica podala na Upravni sud u Zagrebu (Správny súd Záhreb, Chorvátsko) žalobu o neplatnosť tohto rozhodnutia. Poukazuje na porušenie práv, ktoré jej vyplývajú z práva Únie, pričom tvrdí, že Chorvátska republika nebola oprávnená považovať operatívny lízing za finančnú službu, a preto poskytovanie takýchto služieb nemalo podliehať dohľadu agentúry.
25
Vnútroštátny súd zdôrazňuje, že príloha I k smernici 2013/36 v chorvátskej jazykovej verzii sa týka výlučne finančného lízingu („financijski lizing“) a nevzťahuje sa na operatívny lízing („operativni lizing“), na ktorý by sa teda mali uplatniť a contrario ustanovenia smernice 2006/123. Z odôvodnenia 33 a článku 2 tejto smernice vyplýva, že táto smernica zahŕňa široké spektrum služieb vrátane prenájmu dopravných prostriedkov, ktorý možno považovať za operatívny lízing.
26
Vnútroštátny súd dodáva, že chorvátska právna úprava dotknutá vo veci samej môže spoločnosti Autotechnica a osobám z iných členských štátov, ktoré sa chcú v Chorvátsku usadiť, brániť vo výkone obchodných činností prenájmu alebo operatívneho lízingu alebo ich od tejto činnosti môže odradzovať, v dôsledku čoho táto právna úprava môže nespĺňať požiadavky vyplývajúce z článku 49 ZFEÚ.
27
Za týchto podmienok Upravni sud u Zagrebu (Správny súd Záhreb) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
a)
Patria služby operatívneho lízingu a/alebo dlhodobého prenájmu motorových vozidiel do pôsobnosti smernice [2006/123] ako sa uvádza v Príručke o vykonávaní smernice [2006/123] z 13. marca 2008, ktorú vydalo Generálne riaditeľstvo [Európskej komisie] pre vnútorný trh a služby?
b)
Má sa subjekt, ktorý vykonáva činnosť operatívneho lízingu (ale nie finančného lízingu) a/alebo dlhodobého prenájmu motorových vozidiel, považovať za finančnú inštitúciu v zmysle článku 4 ods. 1 bodu 26 nariadenia č. 575/2013?
2.
Ak je odpoveď na [prvú časť] prvej otázky kladná a odpoveď na druhú časť [tejto] otázky záporná, je udelenie právomoci [Agentúre] vykonávať dohľad nad poskytovaním služieb operatívneho lízingu a/alebo dlhodobého prenájmu motorových vozidiel podľa § 6 ods. 1 zákona o lízingu, ako aj uloženie ďalších požiadaviek a obmedzení podnikateľom vykonávajúcim takéto činnosti, v súlade s článkom 49 ZFEÚ v spojení s článkami 9 až 13 smernice 2006/123?
3.
Majú sa článok 49 ZFEÚ a články 9 až 13 smernice 2006/123 za okolností, o aké ide v tomto spore, keď materská spoločnosť usadená v jednom členskom štáte zamýšľa prostredníctvom dcérskej spoločnosti poskytovať v inom členskom štáte služby rovnakého druhu ako služby, ktoré poskytuje v členskom štáte pôvodu, vykladať v tom zmysle, že umožňujú, aby vnútroštátny zákon (zákon o lízingu) uložil dcérskej spoločnosti dodatočné požiadavky a obmedzenia, a tým sťažil a/alebo znížil príťažlivosť predmetnej činnosti?“
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
28
Agentúra a chorvátska vláda vyjadrili vo svojich pripomienkach pochybnosti o prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania z dôvodu, že podľa ich názoru sa všetky okolnosti sporu vo veci samej obmedzujú na vnútroštátnu sféru jediného členského štátu, v tomto prípade Chorvátskej republiky.
29
V prvom rade, pokiaľ ide o článok 49 ZFEÚ, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že sloboda usadiť sa, zakotvená v tomto článku, zahŕňa v súlade s článkom 54 ZFEÚ aj právo spoločností, ktoré sú založené v súlade s právnou úpravou členského štátu a ktoré majú svoje registrované sídlo, ústredie alebo hlavnú prevádzkareň v Únii, vykonávať svoju činnosť v iných členských štátoch prostredníctvom najmä dcérskej spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. januára 2021, Lexel, C‑484/19, EU:C:2021:34, bod 33 a citovanú judikatúru).
30
V prejednávanej veci je pritom nesporné, že Autotechnica je dcérskou spoločnosťou spoločnosti založenej v inom členskom štáte, než je Chorvátska republika. V dôsledku toho nemožno tvrdiť, že všetky okolnosti sporu vo veci samej sa obmedzujú na vnútroštátnu sféru jediného členského štátu, ani že druhá a tretia otázka sú hypotetickej povahy v rozsahu, v akom sa týkajú článku 49 ZFEÚ. V dôsledku toho je návrh na začatie prejudiciálneho konania prípustný, pokiaľ sa týka článku 49 ZFEÚ.
31
V druhom rade návrh na začatie prejudiciálneho konania nemožno vyhlásiť za neprípustný ani v rozsahu, v akom sa týka smernice 2006/123. Články 9 až 13 tejto smernice, na ktoré sa odkazuje v druhej a tretej prejudiciálnej otázke, sa totiž v každom prípade uplatňujú aj na situáciu, ktorej všetky okolnosti sa obmedzujú len na jediný členský štát (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. júla 2019, Kirschstein, C‑393/17, EU:C:2019:563, bod 24 a citovanú judikatúru).
32
V treťom rade treba pripomenúť, že na to, aby Súdny dvor mohol podať výklad práva Únie, ktorý by bol pre vnútroštátny súd užitočný, musí návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 94 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora obsahovať uvedenie dôvodov, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade alebo platnosti určitých ustanovení práva Únie, ako aj súvislosti, ktoré vnútroštátny súd vidí medzi týmito ustanoveniami a vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou v spore vo veci samej [Rozsudok z 26. januára 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov políciou), C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 55, ako aj citovaná judikatúra].
33
V prejednávanej veci však vnútroštátny súd nedodržal túto povinnosť, pokiaľ ide o výklad článku 4 ods. 1 bodu 26 nariadenia č. 575/2013, na ktorý odkazuje druhá časť prvej otázky. Tento súd totiž nijako nevysvetlil, aká spojitosť existuje medzi týmto ustanovením a vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou vo veci samej.
34
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že pojem „finančná inštitúcia“ je definovaný v článku 4 ods. 1 bode 26 nariadenia č. 575/2013 na účely uplatnenia tohto nariadenia, ktoré, ako uvádza jeho článok 1, stanovuje jednotné pravidlá týkajúce sa všeobecných prudenciálnych požiadaviek, ktoré musia spĺňať všetky inštitúcie, nad ktorými sa vykonáva dohľad podľa smernice 2013/36. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania však nevyplýva, že spor vo veci samej sa týka splnenia takýchto požiadaviek.
35
Z uvedeného vyplýva, že druhá časť prvej prejudiciálnej otázky je neprípustná.
O prejudiciálnych otázkach
O prvej časti prvej otázky
36
Na úvod, keďže v znení prvej časti prvej otázky sa odkazuje na „služby operatívneho lízingu a/alebo dlhodobého prenájmu motorových vozidiel“, je potrebné uviesť, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že vnútroštátne právo rozlišuje medzi operatívnym lízingom a finančným lízingom. Na rozdiel od finančného lízingu predstavuje operatívny lízing osobitnú formu prenájmu motorových vozidiel, ktorá sa vyznačuje tým, že prenajímateľ nadobudne predmet prenájmu na žiadosť nájomcu a s cieľom prenajať ho tomuto nájomcovi za odplatu, ktorá nezohľadňuje celkovú hodnotu uvedeného predmetu, pričom jeho amortizačné náklady nenesie nájomca, ktorý nemá ani opciu odkúpiť ho po uplynutí obdobia nájmu.
37
Prvou časťou svojej prvej otázky sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 2 písm. b) smernice 2006/123 vykladať v tom zmysle, že služby poskytované na základe zmluvy o dlhodobom prenájme motorových vozidiel, ktoré prenajímateľ nadobudol na žiadosť nájomcu s cieľom prenajať ich tomuto nájomcovi za odplatu, predstavujú „finančné služby“ v zmysle tohto ustanovenia.
38
Z článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2006/123 vyplýva, že táto smernica sa nevzťahuje na také finančné služby, akými sú najmä služby súvisiace s úvermi, vrátane služieb uvedených v prílohe I k smernice 2006/48.
39
Pokiaľ ide o pojem „finančné služby“, je potrebné zdôrazniť, že tento pojem nie je definovaný ani v tejto smernici, ani nepriamo odkazom na vnútroštátne právne poriadky členských štátov. Tento pojem tak treba považovať za autonómny pojem práva Únie, ktorý sa musí na celom jej území vykladať jednotne, pričom sa zohľadňuje nielen znenie článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2006/123, ale aj kontext, do ktorého je toto ustanovenie zasadené, ako aj ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. decembra 2022, EUROAPTIEKA, C‑530/20, EU:C:2022:1014, bod 31 a citovanú judikatúru).
40
Po prvé, pokiaľ spomenuté ustanovenie uvádza medzi príkladmi, ktoré vymenúva, služby súvisiace s úvermi, treba konštatovať, že smernica 2006/123 neobsahuje definíciu pojmu „úver“. V bežnom právnom jazyku však tento pojem označuje poskytnutie peňažnej sumy na financovanie alebo odklad platby zo strany veriteľa v prospech dlžníka, takže zmluvu o úvere treba považovať za zmluvu, na základe ktorej veriteľ poskytuje alebo sľubuje poskytnúť spotrebiteľovi úver vo forme odloženej platby, pôžičky alebo akejkoľvek inej podobnej finančnej pomoci (rozsudok z dnešného dňa, BMW a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, bod 144).
41
Z toho vyplýva, že zmluva o finančnej službe týkajúcej sa úveru sa vyznačuje skutočnosťou, že je v súlade s logikou financovania alebo odkladu platieb s využitím finančných prostriedkov alebo lehôt alebo úľav, ktoré obchodník poskytol spotrebiteľovi na tento účel (rozsudok z dnešného dňa, BMW a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, bod 145).
42
Na účely určenia, či zmluva o dlhodobom prenájme motorového vozidla súvisí s úverom, a teda sa týka poskytovania finančných služieb v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2006/123, treba vychádzať z hlavného predmetu tejto zmluvy a overiť tak, či prvok úveru prevažuje nad prvkom nájmu, alebo či je to naopak (pozri analogicky rozsudok z dnešného dňa, BMW a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, bod 147).
43
Ako „zmluvu o finančnej službe“ nemožno kvalifikovať zmluvu o dlhodobom prenájme vozidla, na základe ktorej spotrebiteľ musí platiť nájomné ako protihodnotu za právo používať vozidlo, pokiaľ nie je spojené s povinnosťou odkúpiť vozidlo po skončení obdobia lízingu, pokiaľ spotrebiteľ v celom rozsahu neznáša náklady amortizácie, ktoré prenajímateľovi vozidla vznikli nadobudnutím vozidla, a pokiaľ spotrebiteľ nenesie riziká spojené so zostatkovou hodnotou vozidla po skončení platnosti zmluvy. Povinnosť spotrebiteľa nahradiť stratu hodnoty vozidla, ak sa pri jeho vrátení zistí, že jeho stav nezodpovedá jeho veku alebo že bol prekročený dohodnutý maximálny počet najazdených kilometrov, neumožňuje rozlíšiť tieto druhy zmlúv (pozri v tomto zmysle rozsudok z dnešného dňa, BMW a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, body 148 a 149).
44
Po druhé je potrebné zohľadniť aj prílohu I k smernici 2013/36, na ktorú odkazuje článok 2 ods. 2 písm. b) smernice 2006/123. Táto príloha I vo svojom bode 3 medzi finančnými službami uvádza „Finančný lízing“.
45
V tejto súvislosti treba konštatovať, že smernica 2013/36 nedefinuje pojem „Finančný lízing“, ani neodkazuje na právo členských štátov s cieľom určiť zmysel alebo rozsah tohto pojmu. Preto v súlade s judikatúrou citovanou v bode 39 tohto rozsudku sa uvedený pojem musí považovať za autonómny pojem práva Únie a má sa vykladať jednotne na celom území Únie. Z toho vyplýva, že samotná skutočnosť, že zmluva o dlhodobom prenájme motorového vozidla nespadá pod pojem „finančný lízing“ v zmysle vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej vo veci samej, sama osebe nevylučuje, že táto zmluva predstavuje zmluvu o finančnom lízingu v zmysle prílohy I bodu 3 k smernici 2013/36 a týka sa tak poskytovania finančných služieb v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2006/123.
46
Pojem „Finančný lízing“ uvedený v prílohe I bode 3 k smernici 2013/36 sa preto má vykladať s prihliadnutím na význam tohto pojmu v bežnom právnom jazyku, v ktorom pojem „zmluva o finančnom lízingu“ zahŕňa zmluvu, na základe ktorej jedna zo zmluvných strán poskytne úver druhej zmluvnej strane na financovanie používania prenajatej veci, ktorej zostáva vlastníkom, a druhá zmluvná strana môže po skončení zmluvy vec vrátiť alebo odkúpiť, pričom väčšina výhod a rizík spojených so zákonným vlastníctvom je prevedených na túto druhú stranu počas celého trvania zmluvy (rozsudok z dnešného dňa, BMW a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, bod 134, ako aj citovaná judikatúra).
47
Pokiaľ ide po tretie o kontext, do ktorého je zasadený článok 2 ods. 2 písm. b) smernice 2006/123, treba pripomenúť odôvodnenie 33 tejto smernice, z ktorého vyplýva, že prenájom motorových vozidiel predstavuje službu patriacu do pôsobnosti uvedenej smernice, a preto ho nemožno kvalifikovať ako „finančnú službu“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) tejto smernice.
48
Pokiaľ ide po štvrté o cieľ sledovaný vyňatím finančných služieb z pôsobnosti smernice 2006/123 podľa jej článku 2 ods. 2 písm. b), z odôvodnenia 18 tejto smernice vyplýva, že uvedené vyňatie je odôvodnené skutočnosťou, že takéto činnosti sú predmetom osobitných právnych predpisov Únie. Ako vyplýva zo smernice 2013/36 a z nariadenia č. 575/2013, ktoré sú súčasťou tejto osobitnej právnej úpravy, táto právna úprava reguluje dohľad nad poskytovaním finančných služieb určitými druhmi inštitúcií a stanovuje prudenciálne požiadavky, ktoré musia tieto inštitúcie spĺňať.
49
V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že lízing, či už operatívny alebo finančný, sa vo vnútroštátnom práve odlišuje od jednoduchej zmluvy o dlhodobom prenájme tým, že prenajímateľ nie je pôvodným vlastníkom prenajatej veci, ale že ju nadobúda až na žiadosť nájomcu práve s cieľom mu ju prenajať.
50
Je pravda, že v rámci lízingovej transakcie prenajímateľ nadobudne vlastnícke právo k veci a následne ju prenajme nájomcovi, pričom odplata dlhovaná na základe lízingovej zmluvy slúži na splatenie finančných prostriedkov, ktoré prenajímateľ vynaložil.
51
Nemožno však predpokladať, že každá zmluva o dlhodobom prenájme motorového vozidla, ktoré prenajímateľ nadobudol na žiadosť nájomcu, aby ho prenajal tomuto nájomcovi, nutne predstavuje lízingovú zmluvu, ktorej predmetom je poskytnutie „finančnej služby“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2006/123. Nadobudnutie vozidla prenajímateľom na základe konkrétnej žiadosti jeho zákazníka totiž samo osebe nemá vplyv na otázku, či služby poskytované na základe tejto zmluvy spĺňajú niektoré z relevantných kritérií vymenovaných v bode 43 tohto rozsudku na to, aby mohli byť kvalifikované ako „finančné služby“.
52
Okrem toho vzhľadom na informácie uvedené v bode 43 tohto rozsudku treba zdôrazniť, že neexistenciu opcie kúpy v zmluve o dlhodobom prenájme vozidla nemožno samu osebe považovať za dostatočnú na vyvodenie záveru, že služby poskytované v rámci tejto zmluvy nemajú finančnú povahu.
53
V závislosti od povahy prenajatej veci a stupňa jej amortizácie je totiž možné, že po dlhodobom prenájme táto nehnuteľnosť stratí takmer celú svoju hodnotu, takže nájomca nebude mať žiadny záujem stať sa jej vlastníkom.
54
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné odpovedať na prvú časť prvej otázky tak, že článok 2 ods. 2 písm. b) smernice 2006/123 sa má vykladať v tom zmysle, že služby poskytované na základe zmluvy o dlhodobom prenájme motorových vozidiel, ktoré prenajímateľ nadobudol na žiadosť nájomcu s cieľom prenajať ich tomuto nájomcovi za odplatu, nepredstavujú „finančné služby“ v zmysle tohto ustanovenia, s výnimkou toho, že:
–
zmluva o prenájme zahŕňa povinnosť odkúpiť vozidlo po skončení obdobia prenájmu,
–
cieľom odplaty, ktorú platí nájomca na základe tejto zmluvy, je umožniť prenajímateľovi, aby pokryl všetky náklady, ktoré mu vznikli v súvislosti s nadobudnutím vozidla, alebo
–
uvedená zmluva zahŕňa prevod rizík spojených so zostatkovou hodnotou vozidla po skončení platnosti tejto zmluvy.
O druhej otázke
55
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že jednak každé vnútroštátne opatrenie v oblasti, ktorá bola na úrovni Únie harmonizovaná vyčerpávajúcim spôsobom, sa nemá posudzovať s ohľadom na ustanovenia primárneho práva, ale s ohľadom na ustanovenia tohto harmonizačného opatrenia a jednak že články 9 až 13 smernice 2006/123 uskutočňujú v súvislosti so službami spadajúcimi do ich právomoci úplnú harmonizáciu (rozsudok zo 14. júla 2016, Promoimpresa a i., C‑458/15 a C‑67/14, EU:C:2016:558, body 59 a 61). Za týchto podmienok a ako v podstate uviedol generálny advokát v bode 64 svojich návrhov, treba preskúmať druhú otázku z hľadiska tejto smernice bez toho, aby bolo potrebné odkazovať na článok 49 ZFEÚ týkajúci sa slobody usadiť sa.
56
Je preto potrebné domnievať sa, že vnútroštátny súd sa svojou druhou otázkou v podstate pýta, či sa článok 9 ods. 1, ako aj článok 10 ods. 1 a 2 smernice 2006/123, majú vykladať v tom zmysle, že bránia ustanoveniu vnútroštátneho práva, ktoré zavádza systém udeľovania povolení v zmysle článku 4 bodu 6 tejto smernice na poskytovanie služieb dlhodobého prenájmu motorových vozidiel a oprávňuje vnútroštátny orgán poverený správou tohto systému ukladať požiadavky a obmedzenia podnikom poskytujúcim takéto služby.
57
Na úvod treba spresniť, že predmetom druhej otázky, ako to potvrdzuje jej znenie, je poskytovanie služieb dlhodobého prenájmu motorových vozidiel a nie poskytovanie finančných služieb opierajúce sa o zmluvu o takomto prenájme. Uvedené finančné služby sú podľa článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2006/123 vyňaté z pôsobnosti tejto smernice.
58
Je potrebné pripomenúť, že podľa článku 9 ods. 1 smernice 2006/123 členské štáty nemôžu podmieniť prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie systémom udeľovania povolení, s výnimkou toho, že tento systém nie je diskriminačný, je odôvodnený naliehavým dôvodom verejného záujmu a sledovaný cieľ nemožno dosiahnuť pomocou menej reštriktívneho opatrenia, najmä v dôsledku skutočnosti, že následná inšpekcia by bola vykonaná príliš neskoro na to, aby bola skutočne účinná.
59
V prejednávanej veci prináleží vnútroštátnemu súdu, aby posúdil, či sú uvedené podmienky splnené vo vzťahu k predmetnému systému udeľovania povolení v rozsahu, v akom sa tento systém týka poskytovania služieb dlhodobého prenájmu vozidiel, ktoré nepredstavujú finančnú službu.
60
S cieľom usmerniť vnútroštátny súd pri jeho posúdení treba po prvé uviesť, že, ako konštatoval generálny advokát v bode 55 svojich návrhov, zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, nevyplýva žiadna skutočnosť, na základe ktorej by bolo možné sa domnievať, že systém, o ktorý ide vo veci samej, je voči spoločnosti Autotechnica diskriminačný. Vnútroštátnemu súdu však prislúcha, aby v prípade potreby vykonal potrebné overenia.
61
Po druhé Agentúra a chorvátska vláda vo svojich pripomienkach predložených Súdnemu dvoru uviedli, že systém udeľovania povolení, o ktorý ide vo veci samej, sleduje cieľ ochrany spotrebiteľov. Z článku 4 bodu 8 smernice 2006/123 pritom vyplýva, že ochrana spotrebiteľa predstavuje naliehavý dôvod všeobecného záujmu, na ktorý sa možno odvolávať pri odôvodnení systému udeľovania povolení v súlade s článkom 9 ods. 1 tejto smernice.
62
Nič to však nemení na tom, že sa nezdá, že by chorvátske právo podriaďovalo výkon činností podobných dlhodobému prenájmu motorových vozidiel, najmä krátkodobý prenájom takýchto vozidiel, systému udeľovania povolení. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že ani Agentúra, ani chorvátska vláda vo svojich pripomienkach neuviedli skutočnosti, ktoré by mohli odôvodniť toto osobitné zaobchádzanie len so službami dlhodobého prenájmu motorových vozidiel.
63
Okrem toho treba konštatovať, že predmetný systém udeľovania povolení je spravovaný Agentúrou, ktorá je podľa vnútroštátneho práva oprávnená vykonávať dohľad nad finančnými činnosťami. Agentúra a chorvátska vláda vo svojich pripomienkach neuviedli ani dôvody, ktoré by mohli odôvodniť správu systému udeľovania povolení, ktorý sa vzťahuje na poskytovanie nefinančných služieb takýmto vnútroštátnym orgánom.
64
Vnútroštátnemu súdu preto prináleží, aby vzhľadom na skutočnosť, že sa predmetný systém udeľovania povolení vzťahuje len na služby dlhodobého prenájmu motorových vozidiel a nie na iné podobné služby, ako aj na skutočnosť, že tento systém je spravovaný vnútroštátnym orgánom povereným dohľadom nad finančnými službami, overil, či uvedený režim možno považovať za odôvodnený cieľom ochrany spotrebiteľa.
65
Po tretie za predpokladu, že by to tak bolo, bude potrebné ďalej overiť, či cieľ ochrany spotrebiteľov, ako to vyžaduje článok 9 ods. 1 písm. c) smernice 2006/123 v spojení s odôvodnením 54 tejto smernice, nemožno v prejednávanej veci dosiahnuť menej reštriktívnym opatrením, ako sú pravidelné kontroly podnikov poskytujúcich služby dlhodobého prenájmu motorových vozidiel.
66
Po štvrté, ak sa ukáže, že systém udeľovania povolení dotknutý vo veci samej spĺňa podmienky stanovené v článku 9 ods. 1 smernice 2006/123, vnútroštátnemu súdu ešte prináleží overiť, či tento systém, ako to vyžaduje článok 10 ods. 1 a 2 tejto smernice, sa zakladá na kritériách, ktoré ohraničujú výkon voľnej úvahy orgánmi zodpovednými za jeho správu, v tomto prípade Agentúrou, a ktoré sú jasné a jednoznačné, transparentné a dostupné, vopred zverejnené, objektívne, nediskriminačné, odôvodnené naliehavým dôvodom verejného záujmu, ako je ochrana spotrebiteľa, na ktorú sa odvolávajú Agentúra a chorvátska vláda, a primerané tomuto cieľu.
67
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné na druhú otázku odpovedať tak, že článok 9 ods. 1, ako aj článok 10 ods. 1 a 2 smernice 2006/123, sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, ktorá jednak zavádza systém udeľovania povolení v zmysle článku 4 bodu 6 tejto smernice na poskytovanie služieb dlhodobého prenájmu motorových vozidiel v rámci zmluvy, ktorej predmetom nie je poskytovanie finančných služieb v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice a jednak oprávňuje vnútroštátny orgán poverený správou tohto systému ukladať požiadavky a obmedzenia podnikom poskytujúcim takéto služby, pokiaľ uvedený systém nespĺňa podmienky stanovené v článku 9 ods. 1 a článku 10 ods. 1 a 2 tejto smernice.
O tretej otázke
68
Vzhľadom na to, čo bolo uvedené v bode 55 tohto rozsudku, a vzhľadom na odpoveď na druhú otázku nie je potrebné odpovedať na tretiu otázku, ktorá sa týka cezhraničnej situácie, na ktorú sa vzťahuje článok 49 ZFEÚ.
O trovách
69
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 2 ods. 2 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu
sa má vykladať v tom zmysle, že:
služby poskytované na základe zmluvy o dlhodobom prenájme motorových vozidiel, ktoré prenajímateľ nadobudol na žiadosť nájomcu s cieľom prenajať ich tomuto nájomcovi za odplatu, nepredstavujú „finančné služby“ v zmysle tohto ustanovenia, s výnimkou toho, že:
–
zmluva o prenájme zahŕňa povinnosť odkúpiť vozidlo po skončení obdobia prenájmu,
–
cieľom odplaty, ktorú platí nájomca na základe tejto zmluvy, je umožniť prenajímateľovi pokryť všetky náklady, ktoré mu vznikli v súvislosti s nadobudnutím vozidla, alebo
–
uvedená zmluva zahŕňa prevod rizík spojených so zostatkovou hodnotou vozidla po skončení platnosti tejto zmluvy.
2.
Článok 9 ods. 1, ako aj článok 10 ods. 1 a 2 smernice 2006/123
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
bránia právnej úprave členského štátu, ktorá jednak zavádza systém udeľovania povolení v zmysle článku 4 bodu 6 tejto smernice na poskytovanie služieb dlhodobého prenájmu motorových vozidiel v rámci zmluvy, ktorej predmetom nie je poskytovanie finančných služieb v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice a jednak oprávňuje vnútroštátny orgán poverený správou tohto systému ukladať požiadavky a obmedzenia podnikom poskytujúcim takéto služby, pokiaľ uvedený systém nespĺňa požiadavky stanovené v článku 9 ods. 1 a článku 10 ods. 1 a 2 tejto smernice.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: chorvátčina.