62023CJ0393_RES
Vec C‑393/23
Athenian Brewery SAaHeineken NV
proti
Macedonian Thrace Brewery SA
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hoge Raad der Nederlanden (Holandsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 13. februára 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Justičná spolupráca v občianskych a obchodných veciach – Súdna právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 – Osobitná právomoc – Článok 8 bod 1 – Viacero žalovaných – ‚Navzájom tak súvisiace‘ nároky, že je vhodnejšie o nich konať a rozhodnúť spoločne – Článok 102 ZFEÚ – Pojem ‚podnik‘ – Materská a dcérska spoločnosť – Porušenie zo strany dcérskej spoločnosti – Domnienka rozhodujúceho vplyvu materskej spoločnosti – Spoločná a nerozdielna zodpovednosť – Rozhodnutie vnútroštátneho orgánu hospodárskej súťaže – Žaloby o náhradu škody“
Justičná spolupráca v občianskych veciach – Súdna právomoc a výkon rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie č. 1215/2012 – Osobitná právomoc – Viacero žalovaných – Právomoc súdu jedného zo žalovaných – Reštriktívny výklad – Podmienka – Spojitosť – Pojem spojitosť
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1215/2012, článok 4 a článok 8 bod 1)
(pozri body 21 – 27)
Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska jednotka – Kritériá posúdenia – Domnienka rozhodujúceho vplyvu uplatňovaného materskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti, ktoré sú v úplnom alebo takmer úplnom vlastníctve materskej spoločnosti – Vyvrátiteľnosť – Fyzická alebo právnická osoba, ktorá tvrdí, že jej vznikla škoda z dôvodu účasti dcérskej spoločnosti na porušení pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže – Žaloba podaná proti materskej spoločnosti – Uplatniteľnosť domnienky
(Článok 102 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1215/2012, článok 8 bod 1)
(pozri body 37 – 40)
Justičná spolupráca v občianskych veciach – Súdna právomoc a výkon rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie č. 1215/2012 – Osobitná právomoc – Viacero žalovaných – Právomoc súdu jedného zo žalovaných – Preskúmanie medzinárodnej právomoci vnútroštátnymi súdmi – Vykonávanie dôkazov – Rozsah
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1215/2012)
(pozri body 41 – 77 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý predložil Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko), rozvinul svoju judikatúru týkajúcu sa pravidla osobitnej právomoci stanoveného v článku 8 bod 1 nariadenia č. 1215/2012 (
1
), podľa ktorého osobu s bydliskom na území členského štátu možno tiež žalovať, ak ide o jedného z viacerých žalovaných, na súde podľa bydliska ktoréhokoľvek zo žalovaných za predpokladu, že nároky sú navzájom „tak súvisiace“, že je vhodnejšie o nich konať a rozhodnúť spoločne, a tak predísť možnosti nezlučiteľných rozsudkov vydaných v samostatných konaniach. Kontextom je návrh, ktorý podala poškodená porušením na súde v mieste sídla materskej spoločnosti, smerujúci k tomu, aby bola materskej spoločnosti so sídlom v Holandsku a jej dcérskej spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte spoločne a nerozdielne uložená povinnosť nahradiť škodu, ktorá vznikla z dôvodu, že táto dcérska spoločnosť porušila pravidlá hospodárskej súťaže. Súdnemu dvoru sa kladie otázka, či tento posledný uvedený súd môže na účely posúdenia existencie takejto úzkej súvislosti a určenia svojej medzinárodnej právomoci vychádzať z vyvrátiteľnej domnienky (
2
), podľa ktorej v osobitnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní priamo alebo nepriamo celé alebo takmer celé základné imanie dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, táto materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a možno ju považovať za zodpovednú za porušenie rovnako ako uvedenú dcérsku spoločnosť (ďalej len „domnienka rozhodujúceho vplyvu a zodpovednosti materskej spoločnosti“).
Pivovary Athenian Brewery SA (ďalej len „AB“) a Macedonian Thrace Brewery SA (ďalej len „MTB“) so sídlom v Grécku vykonávajú svoju činnosť na gréckom trhu s pivom. AB je súčasťou skupiny Heineken, ktorej materská spoločnosť Heineken NV so sídlom v Amsterdame (Holandsko) definuje stratégiu a ciele skupiny bez toho, aby sama vykonávala prevádzkovú činnosť v Grécku. V období od septembra 1998 a 14. septembra 2014 Heineken nepriamo vlastnila približne 98,8 % podiel na základnom imaní spoločnosti AB.
Rozhodnutím z 19. septembra 2014 grécky orgán na ochranu hospodárskej súťaže konštatoval, že AB zneužívala svoje dominantné postavenie na gréckom trhu s pivom vo vyššie uvedenom období a že toto konanie predstavovalo jediné a pokračujúce porušenie článku 102 ZFEÚ a gréckeho zákona o ochrane hospodárskej súťaže. Napriek žiadosti spoločnosti MTB o zahrnutie spoločnosti Heineken do vyšetrovania sa orgán na ochranu hospodárskej súťaže vo svojom rozhodnutí domnieval, že nič nepreukazuje priamu účasť spoločnosti Heineken na konštatovaných porušeniach a že na základe osobitných okolností nemožno predpokladať, že Heineken mala na AB rozhodujúci vplyv.
MTB podala na Rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame, Holandsko) žalobu, ktorou sa domáhala, aby boli AB a Heineken vyhlásené za spoločne a nerozdielne zodpovedné za vyššie uvedené porušenie, a teda aby im bola spoločne a nerozdielne uložená povinnosť nahradiť celú škodu, ktorá vznikla spoločnosti MTB z dôvodu tohto porušenia.
Súd v Amsterdame rozhodol, že má právomoc rozhodovať o žalobách smerujúcich proti spoločnosti Heineken podľa článku 4 ods. 1 nariadenia č. 1215/2012, keďže sídlo tejto poslednej uvedenej spoločnosti sa nachádza v Amsterdame. Naopak, vyhlásil, že nemá právomoc rozhodovať o žalobách smerujúcich proti AB, keďže sa domnieval, že nebola splnená požiadavka úzkej súvislosti v zmysle článku 8 bodu 1 toho istého nariadenia medzi žalobami smerujúcimi proti spoločnostiam Heineken a AB.
Odvolací súd zrušil rozhodnutie súdu v Amsterdame a vrátil vec tomuto súdu na nové preskúmanie a rozhodnutie vo veci samej. Domnieval sa, že tieto spoločnosti sa nachádzali v rovnakej skutkovej situácii a že nemožno s istotou vylúčiť, že tvoria jeden a ten istý podnik.
AB a Heineken podali kasačný opravný prostriedok na Najvyšší súd Holandska, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Tento súd sa v podstate pýta, či za okolností, o aké ide vo veci samej, (
3
) článok 8 bod 1 nariadenia č. 1215/2012 bráni tomu, aby súd podľa sídla materskej spoločnosti, na ktorý boli podané tieto žaloby, vychádzal na účely určenia svojej medzinárodnej právomoci výlučne z domnienky rozhodujúceho vplyvu a zodpovednosti materskej spoločnosti.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor na úvod pripomenul, že pravidlo osobitnej právomoci stanovené v už citovanom ustanovení, keďže predstavuje výnimku zo zásady právomoci súdu podľa bydliska žalovaného, sa má vykladať reštriktívne.
V dôsledku toho na uplatnenie článku 8 bodu 1 nariadenia č. 1215/2012 treba preskúmať, či existuje medzi žalobami podanými tým istým žalobcom proti rôznym žalovaným taká spojitosť, že je tu záujem konať a rozhodovať o nich spoločne a predísť tak možnosti nezlučiteľných rozsudkov vydaných v samostatných konaniach. Aby sa rozhodnutia mohli považovať za navzájom nezlučiteľné, je potrebné, aby bol rozdiel vo výsledku sporu, ktorý je zasadený do rámca rovnakej skutkovej a právnej situácie. (
4
)
Prináleží vnútroštátnemu súdu, aby posúdil existenciu takej situácie s prihliadnutím na všetky relevantné okolnosti veci, ktorú prejednáva, a aby sa ubezpečil, že cieľom žalôb podaných iba proti jednému zo žalovaných, ktorého bydlisko odôvodňuje právomoc konajúceho súdu, nie je umelo splniť podmienky uplatnenia článku 8 bodu 1 nariadenia č. 1215/2012.
Súdny dvor však môže poskytnúť prvky výkladu práva Únie, ktoré sú relevantné na účely tohto posúdenia. Rozhodol teda, že podmienka existencie rovnakej právnej a skutkovej situácie sa má považovať za splnenú, ak sa na viaceré podniky, ktoré sa zúčastnili na jedinom a pokračujúcom porušení pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, konštatovanom v rozhodnutí Európskej komisie, ako na žalovaných, vzťahujú žaloby založené na ich účasti na tomto porušení, napriek skutočnosti, že žalované vo veci samej sa z geografického a časového hľadiska na vykonaní dotknutého kartelu zúčastnili rôznym spôsobom. (
5
)
To isté treba konštatovať aj v prípade žalôb založených na účasti spoločnosti na porušení pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže a podaných proti tejto spoločnosti, ako aj proti jej materskej spoločnosti, a v ktorých sa uvádza, že tieto spoločnosti spoločne tvoria jeden a ten istý podnik.
Ak sa totiž preukáže, že spoločnosť a jej dcérska spoločnosť sú súčasťou tej istej hospodárskej jednotky, a preto tvoria jeden podnik v zmysle pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, rozhodujúca je samotná existencia tejto hospodárskej jednotky, ktorá sa dopustila porušenia a ktorá rozhodujúcim spôsobom určuje zodpovednosť jednej alebo druhej spoločnosti tvoriacej podnik, za protisúťažné správanie tohto podniku. Pojmy „podnik“ a „hospodárska jednotka“ automaticky vedú k spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti subjektov, ktoré tvoria hospodársku jednotku v čase spáchania porušenia.
V tejto súvislosti skutočnosť, že ako v prejednávanej veci spoločná a nerozdielna zodpovednosť materskej spoločnosti a jej dcérskej spoločnosti za porušenie pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže nebola konštatovaná v konečnom rozhodnutí Komisie, nebráni uplatneniu článku 8 bodu 1 nariadenia č. 1215/2012 na takéto žaloby.
V prejednávanej veci sa vnútroštátny súd pýtal, aké dôsledky má pre prípadné uplatnenie uvedeného článku jednak skutočnosť, že žalobca sa na podporu svojich žalôb proti spoločnosti, ktorá sa zúčastnila porušenia pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, ako aj proti spoločnosti, ktorá vlastní celé alebo takmer celé základné imanie materskej spoločnosti, uplatňuje domnienku rozhodujúceho vplyvu a zodpovednosti materskej spoločnosti, a jednak skutočnosť, že druhá spoločnosť odmieta, že mala rozhodujúci vplyv na svoju dcérsku spoločnosť a tvorila s ňou hospodársku jednotku.
Súdny dvor v prvom rade konštatoval, že takáto domnienka bola rozvinutá v rámci toho, že dotknuté podniky napadli rozhodnutia Komisie, ktorými sa konštatovala ich účasť na porušení pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže a ktorým im boli uložené pokuty podľa nariadenia č. 1/2003 (
6
). V tomto kontexte Súdny dvor spresnil, že na domnienku, že materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti, postačuje, ak Komisia preukáže, že táto materská spoločnosť vlastní podiel zodpovedajúci celému alebo takmer celému základnému imaniu tejto dcérskej spoločnosti. Následne možno materskú spoločnosť považovať za spoločne a nerozdielne zodpovednú za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená dcérskej spoločnosti, s výnimkou toho, že by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátenie tejto domnienky, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že táto dcérska spoločnosť sa na trhu správa nezávisle. (
7
)
Súdny dvor zdôraznil, že táto domnienka sa môže uplatniť aj v prípade žaloby fyzickej alebo právnickej osoby, ktorá tvrdí, že jej vznikla škoda z dôvodu účasti spoločnosti na porušení pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, podanej proti inej spoločnosti, ktorá vlastní celé alebo takmer celé základné imanie prvej uvedenej spoločnosti. (
8
)
V druhom rade z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že v štádiu preskúmania medzinárodnej právomoci súd, na ktorý bola podaná žaloba, neskúma ani prípustnosť, ani dôvodnosť návrhu, ale identifikuje výlučne väzby so štátom sídla súdu, ktoré odôvodňujú jeho právomoc podľa článku 8 bodu 1 nariadenia č. 1215/2012.
V takej situácii, o akú ide vo veci samej, sa súd, ktorému bola vec predložená, môže obmedziť na preskúmanie, či nie je a priori vylúčené, že existoval rozhodujúci vplyv materskej spoločnosti na dcérsku spoločnosť, aby mohol vyhlásiť, že má právomoc, pokiaľ mu to umožňuje vnútroštátne právo.
Tak je to v prípade, ak žalobca poukazuje na domnienku rozhodujúceho vplyvu a zodpovednosti materskej spoločnosti. Overenie neexistencie umelo vytvorenej žaloby podanej proti materskej spoločnosti však predpokladá, že žalovaní sa môžu odvolávať na dôkazy svedčiace buď o tom, že materská spoločnosť priamo alebo nepriamo nevlastní celé alebo takmer celé základné imanie uvedenej dcérskej spoločnosti, alebo o tom, že táto domnienka by mala byť napriek tomu vyvrátená.
Za týchto podmienok článok 8 bod 1 nariadenia č. 1215/2012 nebráni tomu, aby v prípade žalôb o uloženie povinnosti materskej spoločnosti a jej dcérskej spoločnosti spoločne a nerozdielne nahradiť škodu, ktorá vznikla z dôvodu, že táto dcérska spoločnosť porušila pravidlá hospodárskej súťaže, súd podľa sídla materskej spoločnosti, na ktorý boli podané tieto žaloby, sa na účely určenia svojej medzinárodnej právomoci opieral o domnienku rozhodujúceho vplyvu a zodpovednosti materskej spoločnosti, pokiaľ žalovaní nie sú zbavení vyššie uvedenej možnosti.
(
1
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1).
(
2
)	Uznaná v judikatúre Súdneho dvora.
(
3
)	Charakterizované skutočnosťou, že samotná Heineken nepôsobila na gréckom trhu s pivom, že žaloba, ktorú proti nej podala MTB, sa zakladá výlučne na rozhodujúcom vplyve, ktorý mala táto spoločnosť na správanie AB, a že Heineken popiera, že takýto vplyv uplatňovala.
(
4
)	Rozsudok z 21. mája 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2013:305, bod 20).
(
5
)	Rozsudok CDC Hydrogen Peroxide (už citovaný, bod 21).
(
6
)	Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [101] a [102 ZFEÚ] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205).
(
7
)	Rozsudok z 26. októbra 2017, Global Steel Wire a i./Komisia (C‑457/16 P a C‑459/16 P až C‑461/16 P, EU:C:2017:819, bod 84, ako aj citovaná judikatúra).
(
8
)	Pojem „podnik“ v zmysle pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže nemôže mať iný význam v kontexte ukladania pokút zo strany Komisie podľa článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 a v kontexte žalôb o náhradu škody vzniknutej v dôsledku porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže.