62024CJ0182_RES
Vec C‑182/24
RB, ako právny nástupca Clauda Chabrola_aAD, v zastúpení jeho opatrovníčkou NM, ako právny nástupca Clauda Chabrola_aDR, ako právny nástupca Clauda Chabrola_aZB, ako právny nástupca Clauda Chabrola_aVQ, ako právny nástupca Clauda Chabrola_aRZ, ako právny nástupca Paula Gégauffa_aDQ, ako právny nástupca Paula Gégauffa_aFI, ako právny nástupca Paula Gégauffa_aLF, ako právny nástupca Paula Gégauffa,
proti
Société des Auteurs et Compositeurs Dramatiques (SACD)aRadio Days SARLaBrinter Company LtdaBSaMWaArtedis SAaPanoceanic Films SA
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal judiciaire de Paris (súd v Paríži, Francúzsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 18. decembra 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Duševné vlastníctvo – Autorské právo a súvisiace práva – Smernica 2001/29/ES – Články 2 až 4 a 8 – Smernica 2004/48/ES – Články 1 až 3 – Smernica 2006/115/ES – Smernica 2006/116/ES – Články 1, 2 a 9 – Články 17 a 47 Charty základných práv Európskej únie – Opravné prostriedky – Právo na účinný prostriedok nápravy – Vnútroštátne právne predpisy, ktoré podmieňujú prípustnosť žaloby na ochranu práva duševného vlastníctva podanej jedným zo spoluautorov prizvaním ostatných spoluautorov do konania“
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a súvisiace práva – Smernice 2001/29, 2004/48 a 2006/116 – Právo na účinný prostriedok nápravy – Vnútroštátne právne predpisy, ktoré podmieňujú prípustnosť žaloby na ochranu práva duševného vlastníctva podanej jedným zo spoluautorov prizvaním ostatných spoluautorov do konania – Prípustnosť – Podmienky – Neexistencia zbytočne zložitého alebo nákladného konania – Dodržiavanie zásady efektivity a článku 47 Charty základných práv Európskej únie
(Charta základných práv Európskej únie, článok 17 a 47; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29, článok 8, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/48, článok 3, a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/116, článok 1)
(pozri body 52, 54 – 60, 63 – 78 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor, na ktorý Tribunal judiciaire de Paris (súd v Paríži, Francúzsko) podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, sa vyjadril k zlučiteľnosti vnútroštátnej právnej úpravy podmieňujúcej prípustnosť žaloby pre porušenie autorského práva k spoločnému dielu prizvaním všetkých spolumajiteľov tohto práva do konania, s právom Únie.
Pán Chabrol je režisérom štrnástich filmov a pán Gégauff spolupracoval na piatich z nich. V roku 1990 previedli práva na využitie týchto filmov na obdobie tridsiatich rokov na distribútora. V roku 2019 podali dedičia pána Chabrola a pána Gégauffa, žalobcovia v spore vo veci samej, žalobu proti predmetnému distribútorovi a iným spoločnostiam, pričom sa okrem iného domáhali zaplatenia náhrady škody spôsobenej porušením zmluvných povinností a porušením autorských práv k predmetným filmom.
Na základe spornej vnútroštátnej právnej úpravy žalovaní v spore vo veci samej vzniesli námietku neprípustnosti založenú na neprizvaní 19 spoluautorov filmov do konania. Žalobcovia však nedokázali lokalizovať ani identifikovať všetkých spoluautorov alebo ich právnych nástupcov z dôvodu počtu dotknutých filmov, ich veku, rozmanitosti zainteresovaných strán a úmrtia niektorých z týchto spoluautorov.
Práve v tomto kontexte sa vnútroštátny súd v podstate pýta na zlučiteľnosť dotknutej vnútroštátnej právnej úpravy s článkom 8 smernice 2001/29 (
1
), článkom 3 smernice 2004/48 (
2
) a článkom 1 smernice 2006/116 (
3
) v spojení s článkami 17 a 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade Súdny dvor uviedol, že článok 8 smernice 2001/29, článok 3 smernice 2004/48 a článok 1 smernice 2006/116 ukladajú členským štátom povinnosť stanoviť postupy potrebné na zabezpečenie účinnej ochrany práv duševného vlastníctva uvedených v týchto smerniciach, a to najmä zákazom postupov, ktoré by boli zbytočne zložité alebo nákladné. Naproti tomu ani jeden z týchto článkov svojím znením neurčuje spôsoby tejto ochrany v prípade, že autorské právo má viacerých nositeľov. Pokiaľ ide o kontext, do ktorého patria tieto ustanovenia, Súdny dvor poznamenáva, že ani ostatné články troch smerníc neurčujú spôsoby uplatnenia dotknutých právnych prostriedkov nápravy v prípade, že autorské právo má viacerých nositeľov. Pokiaľ ide o sledované ciele, z odôvodnení týchto smerníc vyplýva, že ich cieľom je najmä zabezpečiť vysokú úroveň ochrany duševného vlastníctva vrátane autorských práv. Konkrétne, pokiaľ ide o smernicu 2004/48, jej ustanovenia nemajú za cieľ upraviť všetky aspekty spojené s právami duševného vlastníctva, ale len tie aspekty, ktoré sa na jednej strane týkajú dodržiavania týchto práv, a na druhej strane ich porušenia, pričom vyžadujú existenciu účinných právnych prostriedkov nápravy určených na predchádzanie, ukončenie alebo nápravu akéhokoľvek porušenia existujúceho práva duševného vlastníctva. V dôsledku toho, s výhradou povinnosti stanoviť právne prostriedky nápravy, ktoré nie sú zbytočne zložité alebo nákladné, prináleží členským štátom, aby na základe zásady procesnej autonómie stanovili procesné podmienky príslušných právnych prostriedkov nápravy, a to aj v prípadoch, že práva duševného vlastníctva majú viacerých spolumajiteľov.
V druhom rade Súdny dvor skúmal, či predmetné konanie nie je zbytočne zložité alebo nákladné a či nemôže byť v rozpore so zásadami ekvivalencie a efektivity, ako aj s požiadavkami vyplývajúcimi z článkov 17 a 47 Charty. V tejto súvislosti poznamenáva, že výklad vnútroštátnej právnej úpravy zo strany Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko) má za následok neprípustnosť žaloby podanej spoluautorom v prípade neprizvania všetkých ostatných spoluautorov, alebo, ak je to nevyhnutné, ich právnych nástupcov do konania, a to aj v prípade, že takéto prizvanie do konania je veľmi ťažké, ba až nemožné, a to z dôvodu okolností nezávislých od vôle žalobcu.
Po prvé Súdny dvor konštatoval, že požiadavka týkajúca sa prizvania do konania všetkých spoluautorov a/alebo ich právnych nástupcov má za následok nemožnosť súdneho preskúmania ich nárokov vzhľadom na ťažkosti spojené s identifikáciou, a v dôsledku toho prizvaním do konania všetkých právnych nástupcov spolumajiteľov dotknutých autorských práv. Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či v prejednávanej veci táto požiadavka nevedie k zbytočne zložitému a nákladnému konaniu.
Po druhé zo spisu nemožno predpokladať žiadne porušenie zásady ekvivalencie. Pokiaľ však ide o zásadu efektívnosti, Súdny dvor uvádza, ak identifikácia a lokalizácia spoluautorov spoločného diela naráža na vážne a pretrvávajúce ťažkosti, podmieniť prípustnosť žaloby tých spoluautorov tohto diela, ktorí chcú brániť svoje práva, prizvaním všetkých ostatných spoluautorov diela do konania, môže nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré právo Únie priznáva spoluautorom.
Po tretie, pokiaľ ide o vlastnícke právo zakotvené v článku 17 Charty, Súdny dvor konštatoval, že ak sú viaceré osoby spoločne nositeľmi takého duševného vlastníctva, akým je autorské právo, k tomu istému dielu, všetky sa považujú za osoby, ktoré na základe práva Únie nadobudli právo užívať uvedené duševné vlastníctvo a sú chránené rovnakým spôsobom. Uznanie postavenia autora takého kinematografického diela, o aké ide v prejednávanej veci, predstavuje dostatočnú podmienku na výkon vlastníckeho práva.
Pokiaľ ide o právo na účinný právny prostriedok nápravy, Súdny dvor pripomenul, že podstata tohto práva zakotveného v článku 47 Charty zahŕňa okrem iného možnosť nositeľa tohto práva obrátiť sa na súd, ktorý má právomoc zabezpečiť dodržiavanie práva Únie, a na tento účel preskúmať všetky skutkové a právne otázky relevantné pre rozhodnutie sporu, ktorý mu bol predložený. Je pravda, že také obmedzenie, aké vyplýva z vnútroštátnej právnej úpravy chráni práva neprítomných spolumajiteľov tým, že im umožňuje disponovať dostatočnými informáciami na to, aby sa zúčastnili, alebo nezúčastnili na konaní, čo prispieva najmä k zabezpečeniu dodržiavania vlastníckeho práva týchto spolumajiteľov a k dosiahnutiu cieľa sledovaného týmito troma smernicami vo vzťahu k týmto spolumajiteľom Zdá sa však, že táto právna úprava má za následok, že napriek snahám a náležitej starostlivosti, ktorú žalobcovia vynaložili na prizvanie všetkých spolumajiteľov autorského práva do konania, znemožňuje súdne preskúmanie ich nárokov. V takom prípade sa zdá, že povinnosť prizvať do konania všetkých spolumajiteľov pod hrozbou neprípustnosti dotknutej žaloby bráni týmto žalobcom vo výkone ich vlastných práv. Právo spolumajiteľov na ochranu svojich autorských práv nemôže podliehať procesným požiadavkám, ktoré je nemožné, alebo veľmi ťažké splniť, čo by sa rovnalo praktickej neutralizácii uvedeného práva a porušilo by tak základné právo zaručené v článku 47 Charty.
S výhradou overenia vnútroštátnym súdom sa teda zdá, že výklad a uplatnenie procesných požiadaviek uložených žalobcom môžu viesť k zbytočne zložitému a nákladnému konaniu, ako aj k porušeniu zásady efektivity a článku 47 Charty. Ak by vnútroštátny súd konštatoval, že jeho vnútroštátne právo nie je možné vykladať v súlade s právom Únie, bol by povinný v rámci svojich právomocí zabezpečiť súdnu ochranu vyplývajúcu z tohto článku 47 pre osoby podliehajúce súdnej právomoci a zabezpečiť ich plný účinok tým, že v prípade potreby neuplatní dotknuté vnútroštátne ustanovenia.
Súdny dvor preto uviedol, že článok 8 smernice 2001/29, článok 3 smernice 2004/48 a článok 1 smernice 2006/116 nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podmieňuje prípustnosť žaloby pre porušenie autorského práva k spoločnému dielu tým, že do konania sú prizvaní všetci spolumajitelia tohto práva, pod podmienkou, že výklad a uplatnenie tejto právnej úpravy nemajú za následok, že by sa toto konanie stalo zbytočne zložitým alebo nákladným, keďže toto konanie nesmie viesť k nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu podania tejto žaloby len jedným spoluautorom alebo viacerými spoluautormi. Vnútroštátny súd musí v každom prípade zaručiť dodržiavanie práva na účinnú súdnu ochranu zakotveného v článku 47 Charty.
(
1
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 167, 2001, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230).
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004 o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva (Ú. v. EÚ L 157, 2004, s. 45; Mim. vyd. 17/002, s. 32).
(
3
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/116/ES z 12. decembra 2006 o lehote ochrany autorského práva a niektorých súvisiacich práv (Ú. v. EÚ L 372, 2006, s. 12).