62025TJ0177
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
2026. gada 28. janvārī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Muitas savienība – Savienības Muitas kodekss – Importa un eksporta procedūras – Tarifa kvotas – Kvotas izsmelšana pirmajā tās atvēršanas dienā – Kvotas numura neiekļaušana Taric kodā – Vēlāka muitas deklarācijas grozīšana, lai izmantotu iekļaušanu kvotā – Jēdziens “grozīšana, lai deklarētājs varētu izpildīt saistības attiecībā uz attiecīgās muitas procedūras piemērošanu precēm” – Regulas (ES) Nr. 952/2013 173. panta 3. punkts
Lietā T‑177/25
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa, Polija) iesniegusi ar 2024. gada 30. decembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2025. gada 24. februārī, tiesvedībā
C.
sp. z o.o. sp.k
.
pret
Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Gdańsku,
piedaloties
Prokurator Krajowy,
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Sampols Pukuruļs [M. Sampol Pucurull], tiesneši T. Pinne [T. Pynnä], J. Laitenbergers [J. Laitenberger] (referents), M. Stanku [M. Stancu] un V. Valasidis [W. Valasidis],
ģenerāladvokāts: H. Martins i Peress de Nanklaress [J. Martín y Pérez
de Nanclares],
sekretārs: V. Di Buči [V. Di Bucci],
ņemot vērā, ka 2025. gada 12. martā Tiesa atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.b panta trešajai daļai nodevusi Vispārējai tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu,
ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.b panta pirmās daļas c) punktā paredzēto jomu,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
C. sp. z o.o. sp.k. vārdā – G. Flisiak un P. Kubala, radcowie
prawni,
–
Polijas valdības vārdā – B. Majczyna un D. Lutostańska, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – B. Eggers un K. Herrmann, pārstāves,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa, Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LES 2. pantu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (OV 2013, L 269, 1. lpp.; turpmāk – “Savienības Muitas kodekss”), 22. panta 3. punktu, 120. panta 1. punktu un 173. panta 3. punktu.
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp C. sp. z o.o. sp.k., saskaņā ar Polijas tiesībām dibinātu sabiedrību, kas tostarp importē dabisko medu, un Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Gdańsku (Nodokļu administrācijas iestādes Gdaņskā direktors, Polija, turpmāk tekstā – “muitas dienests”) par minētā dienesta atteikumu piemērot muitas nodokļa nulles likmi precei, kuru C. ieveda Eiropas Savienībā no Ukrainas.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības Muitas kodekss
3
Savienības Muitas kodeksa 15. pants formulēts šādi:
“[..]
2.   Kad persona muitas dienestiem iesniedz muitas deklarāciju, pagaidu uzglabāšanas deklarāciju, ievešanas kopsavilkuma deklarāciju, izvešanas kopsavilkuma deklarāciju, reeksporta deklarāciju vai reeksporta paziņojumu, vai pieteikumu atļaujas vai jebkura cita lēmuma saņemšanai, attiecīgā persona kļūst atbildīga par visu turpmāk norādīto:
a)
deklarācijā, paziņojumā vai pieteikumā sniegtās informācijas pareizību un pilnīgumu;
[..].”
4
Savienības Muitas kodeksa 22. pantā paredzēts:
“1.   Ja kāda persona iesniedz pieteikumu saņemt lēmumu, kas saistīts ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu, minētā persona sniedz visu informāciju, ko kompetentie muitas dienesti pieprasa, lai tie varētu pieņemt attiecīgu lēmumu.
Iesniegt pieteikumu saņemt lēmumu var arī vairākas personas, un to var pieņemt attiecībā uz vairākām personām, saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti tiesību aktos muitas jomā.
Ja nav norādīts citādi, kompetentais muitas dienests ir tās vietas muitas dienests, kurā tiek kārtota pieteikuma iesniedzēja galvenā uzskaite muitas vajadzībām un kur tiks veikta vismaz daļa no darbībām, uz kurām lēmums attieksies.
[..]
3.   Kompetentais muitas dienests pieņem lēmumu, kā minēts 1. punktā, pieņem un par to paziņo pieteikuma iesniedzējam nekavējoties un vēlākais 120 dienu laikā no pieteikuma pieņemšanas dienas, ja vien nav paredzēts citādi.
Ja muitas dienesti nespēj ievērot termiņu lēmumu pieņemšanai, tie pirms šā termiņa beigām par to paziņo pieteikuma iesniedzējam, izklāstot iemeslus un norādot papildu termiņu, kuru tie uzskata par vajadzīgu lēmuma pieņemšanai. Ja vien nav paredzēts citādi, šāds papildu termiņš nepārsniedz 30 dienas.
Neskarot otro daļu, muitas dienesti var pagarināt lēmuma pieņemšanas termiņu, kā noteikts tiesību aktos muitas jomā, ja pieteikuma iesniedzējs lūdz pagarinājumu, lai veiktu pielāgojumus, kas nepieciešami nosacījumu un kritēriju izpildes nodrošināšanai. Šos pielāgojumus un papildu termiņu, kas nepieciešams to veikšanai, paziņo muitas dienestiem, kuri lemj par termiņa pagarināšanu.
[..]”
5
Savienības Muitas kodeksa 120. pants formulēts šādi:
“1.   Gadījumos, kas nav minēti 116. panta 1. punkta otrajā daļā un 117., 118. un 119. pantā, ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu atmaksā vai atbrīvo no tās taisnīguma dēļ, ja muitas parāds ir radies īpašos apstākļos, kuros parādniekam nevar piedēvēt ne krāpšanu, ne acīmredzamu nolaidību.
2.   Panta 1. punktā minēto īpašo apstākļu esamību nosaka tad, kad no lietas apstākļiem ir skaidrs, ka parādnieks ir īpašā situācijā salīdzinājumā ar citiem uzņēmējiem, kas veic tādu pašu darījumdarbību, un ka gadījumā, ja šādu apstākļu nebūtu, parādnieks nebūtu nelabvēlīgākā situācijā ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas iekasēšanas dēļ.”
6
Savienības Muitas kodeksa 162. pantā norādīts:
“Standarta muitas deklarācijā ir visa informācija, kas vajadzīga, lai varētu piemērot noteikumus, ar kuriem reglamentē muitas procedūru, kam preces tiek deklarētas.”
7
Atbilstoši Savienības Muitas kodeksa 173. panta tekstam:
“1.   Ja deklarētājs iesniedz pieteikumu, viņam atļauj grozīt vienu vai vairākus muitas deklarācijas datus pēc tam, kad muita minēto deklarāciju ir pieņēmusi. Muitas deklarāciju negroza tā, lai tā attiektos uz precēm, kas nav bijušas tajā sākotnēji iekļautas.
2.   Šādi grozījumi nav atļauti, ja pieteikumu iesniedz pēc jebkura no šādiem gadījumiem:
a)
muitas dienesti ir paziņojuši deklarētājam par nodomu pārbaudīt preces;
b)
muitas dienesti ir konstatējuši, ka dati muitas deklarācijā nav pareizi;
c)
muitas dienesti ir izlaiduši preces.
3.   Pēc deklarētāja pieteikuma trīs gadu laikā no muitas deklarācijas pieņemšanas datuma var atļaut grozīt muitas deklarāciju pēc preču izlaišanas, lai deklarētājs varētu izpildīt saistības attiecībā uz attiecīgās muitas procedūras piemērošanu precēm.”
Īstenošanas regula (ES) 2015/2447
8
Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2015/2447 (2015. gada 24. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu konkrētus noteikumus Savienības Muitas kodeksā (OV 2015, L 343, 558. lpp.), 49. panta 1. punktā noteikts:
“Tarifu kvotas, kas atvērtas saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, kuri attiecas uz pārvaldības metodi šajā pantā un šīs regulas 50.–54. pantā, pārvalda hronoloģiskā secībā saskaņā ar datumiem, kuros pieņemtas muitas deklarācijas par preču laišanu brīvā apgrozībā.”
9
Īstenošanas regulas 2015/2447 50. pantā paredzēts:
“1.   Muitas iestādes pārbauda, vai deklarētāja muitas deklarācijā par laišanu brīvā apgrozībā iekļautais pieprasījums atļaut izmantot tarifu kvotu ir pamatojams saskaņā ar Savienības tiesību aktiem par tarifu kvotas atvēršanu.
2.   Ja muitas deklarācijā par laišanu brīvā apgrozībā iekļautais deklarētāja pieprasījums atļaut izmantot tarifu kvotu ir pamatots un muitas dienestiem ir iesniegti visi apliecinošie dokumenti, kas ir vajadzīgi, lai piešķirtu tarifu kvotu, muitas dienesti nekavējoties nosūta šo pieprasījumu Komisijai, precizējot muitas deklarācijas pieņemšanas datumu un precīzu summu, par ko iesniegts pieprasījums.”
10
Īstenošanas regulas 2015/2447 51. panta 3. punktā noteikts:
“Par katru tarifu kvotu Komisija piešķir daudzumus, pamatojoties uz pieprasījumiem atļaut izmantot tarifu kvotu, ko tā saņēmusi, ievērojot hronoloģisko secību attiecībā uz dienām, kādā pieņemtas attiecīgās muitas deklarācijas, un ciktāl to atļauj atlikusī tarifu kvotas bilance.”
Regula (ES) 2017/1566
11
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1566 (2017. gada 13. septembris) par pagaidu autonomo tirdzniecības pasākumu ieviešanu attiecībā uz Ukrainu, papildinot tirdzniecības koncesijas, kas pieejamas saskaņā ar Asociācijas nolīgumu (OV 2017, L 254, 1. lpp.), 1. pantā noteikts:
“1.   Papildus Asociācijas nolīgumā paredzētajām nulles tarifa kvotām lauksaimniecības produktus, kuri uzskaitīti šīs regulas I un II pielikumā, atļauj importēt Savienībā no Ukrainas, ievērojot Savienības nulles tarifa kvotas, kas paredzētas minētajos pielikumos. Minētās nulles tarifa kvotas pārvalda šādi:
a)
nulles tarifa kvotas attiecībā uz lauksaimniecības produktiem, kas uzskaitīti šīs regulas I pielikumā, pārvalda Komisija saskaņā ar 49. līdz 54. pantu Īstenošanas regulā (ES) 2015/2447;
[..].”
12
Regulas 2017/1566 I pielikumā “Nulles tarifa kvotas lauksaimniecības produktiem, kas minēti 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā” paredzēts:
“Neatkarīgi no kombinētās nomenklatūras (KN) interpretācijas noteikumiem produktu apraksta formulējums uzskatāms vienīgi par informatīvu. Šajā pielikumā preferenču sistēmas darbības joma jānosaka pēc tiem KN kodiem, kas ir spēkā 2017. gada 1. oktobrī.”
13
Regulas 2017/1566 I pielikumā ir ietverta tabula, kas formulēta šādi:
Kārtas numurs
KN kods
Preču apraksts
Gada kvotas apjoms
(tīrsvars tonnās, ja nav norādīts citādi)
09.6750
0409
Dabiskais medus
2500
[..]
[..]
[..]
[..]
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
14
Regula 2017/1566, ar ko Savienībā atļauj tostarp bišu medus importu no Ukrainas, ievērojot Savienības nulles tarifa kvotas, kas norādītas minētās regulas I pielikumā, stājās spēkā 2017. gada 1. oktobrī. Taču šajā datumā, kas bija svētdiena un tādējādi nebija darbdiena, attiecīgais kvotas numurs Eiropas sistēmā Taric (Eiropas Savienības integrētais muitas tarifs) un Polijas sistēmā ISZTAR (Integrēta tarifu informācijas sistēma) nebija iekļauts.
15
2017. gada 1. oktobrī C., aizpildīdama muitas deklarācijas 39. aili, neveiksmīgi mēģināja iesniegt muitas deklarāciju par Ukrainas izcelsmes bišu medu kopā ar pieprasījumu ļaut tai izmantot ar Regulu 2017/1566 atvērto kvotu Nr. 09.6750. Pēc tam – 2017. gada 2. oktobrī –, kad trūkstošais kvotas numurs bija iekļauts Taric un ISZTAR sistēmās, C. iesniedza muitas deklarāciju par iepriekš minēto preci un, muitas deklarācijas 39. ailē iekļaudama kvotas numuru 09.6750, lūdza piemērot nulles tarifu.
16
Naczelnik Urzędu celno‑Skarbowego w Gdańsku (Muitas un nodokļu iestādes Gdaņskā direktors, Polija) pēc muitas deklarācijas pārbaudes konstatēja, ka kvota Nr. 09.6750 ir izsmelta tās spēkā esības pirmajā dienā, proti, 2017. gada 1. oktobrī, un ar 2018. gada 27. marta administratīvo lēmumu noteica C. maksājamos nodokļus, piemērojot erga omnes tarifu režīmu 17,3 % apmērā. Pēc sūdzības saņemšanas muitas dienests 2018. gada 29. augustā šo lēmumu apstiprināja.
17
C. cēla prasību Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku (Vojevodistes administratīvā tiesa Gdaņskā, Polija). Ar 2019. gada 13. februāra spriedumu pēdējā minētā atcēla muitas dienesta lēmumu, uzdodot tam sniegt papildu informāciju un veikt jaunus konstatējumus par iemesliem, kuru dēļ attiecīgais kvotas numurs netika iekļauts datorsistēmās, par šīs problēmas rašanās brīža noteikšanu, par jautājumu, vai šī problēma ir ietekmējusi visus Ukrainas izcelsmes medus importētājus, kā arī par veidu, kādā pārējie importētāji bija iesnieguši savas muitas deklarācijas, kā rezultātā tika izsmelta kvota Nr. 09.6750. Šī tiesa arī uzdeva muitas dienestam izvērtēt šos apstākļus, ņemot vērā Savienības Muitas kodeksa 120. panta 1. punktā paredzētos kritērijus.
18
Pārskatīšanas procedūrā, kas tika uzsākta pēc 2019. gada 13. februāra sprieduma, muitas dienests papildināja šīs lietas materiālus, pievienojot Polijas finanšu ministra un Eiropas Komisijas sniegtos paskaidrojumus. No šiem elementiem izriet, ka 2017. gada 1. oktobrī kopējais pieprasījumu apjoms pārsniedzis 2500 pieejamās tonnas un ka importētāji faktiski bija izmantojuši kvotu Nr. 09.6750, iesniedzot muitas deklarācijas šajā pašā datumā. Proti, 2017. gada 1. oktobrī tie bija lūguši laist preces brīvā apgrozībā, tām piemērojot labvēlīgāko valsts muitas nodokli, un pēc tam, pamatojoties uz Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punktu, bija grozījuši savas muitas deklarācijas, lai tām pievienotu kvotas numuru 09.6750. Šajā ziņā tādējādi tika noskaidrots, ka 165 importētāji patiešām bija iesnieguši deklarācijas 2017. gada 1. oktobrī.
19
Ar 2020. gada 31. augusta lēmumu muitas dienests saglabāja savu nostāju un vēlreiz apstiprināja Muitas un nodokļu iestādes Gdaņskā direktora lēmumu. Muitas dienests uzskatīja, ka, tā kā Taric un ISZTAR sistēmas tika atjauninātas 2017. gada 2. oktobrī, visi importētāji bija vienādā situācijā un tiem bija iespēja iesniegt muitas deklarāciju, lūdzot atļauju importēt attiecīgo preci ar erga omnes muitas nodokli, pēc tam iesniedzot lūgumu grozīt šo deklarāciju un piemērot nulles tarifu saistībā ar kvotu Nr. 09.6750. Muitas dienests no tā secināja, ka šīs lietas apstākļi izslēdz iespēju atzīt, ka pastāv muitas nodokļu atcelšanas iemesli taisnīguma dēļ, kā tas paredzēts Savienības Muitas kodeksa 120. panta 1. punktā, jo neviens importētājs 2017. gada 1. oktobrī nevarēja iesniegt muitas deklarāciju, pieprasot kvotas Nr. 09.6750 izmantošanu.
20
C. celto prasību par muitas dienesta lēmumu Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku (Vojevodistes administratīvā tiesa Gdaņskā) noraidīja ar 2021. gada 17. marta spriedumu. Šajā spriedumā minētā tiesa uzskatīja, ka Savienības Muitas kodeksa 56. panta 3. punkts un 173. panta 3. punkts pamato muitas deklarācijas ar nepreferenciālo tarifu iesniegšanu 2017. gada 1. oktobrī un šīs deklarācijas grozīšanu pēc attiecīgā kvotas numura iekļaušanas Taric sistēmā. Šīs tiesas skatījumā muitas dienests ir izpildījis no 2019. gada 13. februāra sprieduma izrietošos pienākumus un papildinājis lietas materiālus, ciktāl tas nepieciešams. Turklāt minētā tiesa uzskatīja, ka, tā kā attieksme pret C. nav bijusi atšķirīga no attieksmes pret citiem importētājiem, Savienības Muitas kodeksa 120. panta 1. punkta piemērošanas nosacījumi nebija izpildīti.
21
C. par šo spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa), kas ir iesniedzējtiesa.
22
Iesniedzējtiesa uzskata, ka pastāv nopietnas šaubas par iespēju uzņēmējam veikt grozījumus savā muitas deklarācijā, lai izmantotu preferenciālo tarifu, ko tas apzināti izvēlējies nepieprasīt, iesniedzot minēto deklarāciju, ņemot vērā, ka nebija nekādas tehniskas iespējas to darīt un ka muitas deklarācijas sākotnējā versija tika iesniegta tikai tādēļ, lai iegūtu prioritāti pār citiem importētājiem. Tā norāda, ka tiesības pieprasīt muitas deklarācijas grozīšanu saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punktu ir izņēmums no minētās deklarācijas neatsaucamības principa un ka to galvenais mērķis ir īstenot piemērojamos muitas pienākumus. Tādējādi šīs tiesības esot jāinterpretē šauri un tām būtu jāattiecas tikai uz kļūdu un pareizrakstības kļūdu labošanu muitas deklarācijā, un tas izslēdzot muitas deklarācijā iekļautas importētāja gribas deklarācijas grozīšanu. Minētā tiesa uzskata, ka saistībā ar pieprasījumu veikt grozījumus atbilstoši Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punktam muitas administrācija var brīvi izvērtēt tā likumību, ņemot vērā importētāja labticības kritēriju.
23
Ja tiktu pieļauta iespēja grozīt muitas deklarāciju, lai izmantotu tarifa kvotu, iesniedzējtiesa jautā arī, vai grozīšanas pieprasījumam par attiecīgās kvotas izmantošanu būtu jābūt ar atpakaļejošu spēku vai nu no sākotnējās muitas deklarācijas iesniegšanas dienas, vai arī no dienas, kad lēmums atļaut veikt grozījumus ir kļuvis galīgs. Šajā ziņā minētā tiesa norāda, ka grozīšanas pieprasījumus atbilstoši Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punktam prasa, lai muitas administrācija 120 dienu laikā pieņemtu lēmumu par šo pieprasījumu saskaņā ar Savienības Muitas kodeksa 22. panta 3. punktu un lai šis lēmums varētu tikt pakļauts pārbaudei tiesā, pirms tas kļuvis galīgs.
24
Visbeidzot, joprojām gadījumā, ja tiktu pieļauta iespēja grozīt muitas deklarāciju, lai izmantotu tarifa kvotu, iesniedzējtiesa jautā par iespēju atmaksāt vai atlaist muitas parādu, pamatojoties uz Savienības Muitas kodeksa 120. pantu.
25
Šādos apstākļos Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1. Vai LES 2. pants jāinterpretē tādējādi, ka ar to, ka prioritātes piešķiršana kvotas izmantošanā tiem subjektiem, kuri iesniedz muitas deklarāciju ar nodomu to grozīt vēlāk [..] Savienības Muitas kodeksa [..] 173. panta 3. punktā noteiktajā kārtībā, salīdzinājumā ar tiem subjektiem, kuri iesniedz pareizu muitas deklarāciju iespējami agrākā termiņā, tiek pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes, taisnīguma un solidaritātes princips?
2. Vai Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to atļauts grozīt muitas deklarāciju, lai “izpildītu saistības attiecībā uz attiecīgās muitas procedūras piemērošanu precēm”, to papildinot (piemēram, ar kvotas numuru) un muitas deklarācijā erga omnes likmi aizstājot ar preferenciālu likmi?
3. Vai Savienības Muitas kodeksa 22. panta 3. punkts, to aplūkojot kopsakarā ar 173. panta 3. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka diena, kad iesniegts pieprasījums par kvotas piemērošanu subjektam, kurš iesniedzis nepilnīgu muitas deklarāciju, ir tās sākotnējās iesniegšanas diena vai diena, kad stājas spēkā administratīvais lēmums, ar kuru muitas iestāde piekrīt to grozīt, pieņemot, ka maksimālais termiņš lēmuma pieņemšanai ir 120 dienas?
4. Vai Savienības Muitas kodeksa 120. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka nosacījums par muitas parāda rašanās īpašajiem apstākļiem, “kuros parādniekam nevar piedēvēt ne krāpšanu, ne acīmredzamu nolaidību”, ir piemērojams arī tad, ja parāds radies, kaut arī iespējami agrākā datumā iesniegta pareiza muitas deklarācija ar preferenciālu muitas nodokļa likmi, kura izriet no kvotas?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ievada apsvērumi
26
Vispirms jākonstatē, ka ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai tarifa kvotas numura vēlāka pievienošana iepriekš iesniegtā un pieņemtā muitas deklarācijā, veicot grozījumus minētajā deklarācijā atbilstoši Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punktam, ir saderīga ar LES 2. pantā noteiktajiem vienlīdzīgas attieksmes, diskriminācijas aizlieguma un solidaritātes principiem gadījumā, ja deklarētājs ar šo grozīšanu vēlas nodrošināt tarifa kvotas piešķiršanas prioritāti. Tādējādi šī jautājuma mērķis faktiski ir noskaidrot otrajā jautājumā minētās iespējas veikt grozīšanu robežas atbilstoši Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punktam. Tālab pirmais jautājums nerada patstāvīgu jautājumu par LES 2. panta interpretāciju Eiropas Savienības statūtu 50.b panta otrās daļas izpratnē.
Par pirmo un otro jautājumu
27
Ar pirmo un otro jautājumu, kuri tālab jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj uzņēmējam iepriekš iesniegtajai muitas deklarācijai pievienot īpašu tarifa kvotas numuru, lai šajā deklarācijā sākotnēji pieprasīto erga omnes likmi aizstātu ar preferenciālo likmi.
28
Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punktā muitas dienestiem ir paredzēta iespēja pēc deklarētāja pieprasījuma triju gadu laikā no muitas deklarācijas pieņemšanas datuma atļaut grozīt muitas deklarāciju pēc preču izlaišanas, lai deklarētājs varētu izpildīt saistības attiecībā uz konkrētās muitas procedūras piemērošanu precēm.
29
Līdz ar to, lai noteiktu, vai Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkts ir piemērojams gadījumā, kad deklarētājs vēlāk muitas deklarācijā pievieno īpašas tarifa kvotas numuru, lai ar preferenciālo likmi aizstātu sākotnēji pieprasīto erga omnes likmi, jāinterpretē jēdziens “grozīšana, lai deklarētājs varētu izpildīt saistības attiecībā uz attiecīgās muitas procedūras piemērošanu precēm” Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkta izpratnē.
30
Jāatgādina – lai interpretētu Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un ar šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, Pfeifer & Langen, C‑97/19, EU:C:2020:574, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
31
Pirmām kārtām, attiecībā uz Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkta formulējumu jākonstatē, ka dažādās minētā panta valodu versijās, proti, spāņu, franču un poļu valodas versijās, attiecīgi ir izmantoti jēdzieni “rectificación”, “rectification” un “sprostowanie”. Šie termini liek domāt, ka minētā tiesību norma ļauj labot tikai vienkāršas kļūdas muitas deklarācijā. Savukārt citās valodu versijās ir izmantoti plašāki termini, kas līdzinās muitas deklarācijas “grozīšanas” jēdzienam. Piemēram, vācu un angļu valodas versijās attiecīgi ir izmantoti termini “Änderung” un “amendement”. Jānorāda – lai gan tarifa kvotas numura pievienošanu jau pieņemtai muitas deklarācijai nevar kvalificēt kā vienkāršu šajā deklarācijā pieļautas kļūdas labošanu, šādu pievienošanu tomēr varētu kvalificēt kā šādas deklarācijas grozīšanu. Tiesa jau vairākkārt ir nospriedusi, ka vienā no Savienības tiesību normas valodu versijām lietotais formulējums nevar būt vienīgais pamats šīs tiesību normas interpretācijai vai arī tam nevar tikt piešķirta prioritāra nozīme salīdzinājumā ar pārējo valodu versijām. Proti, Savienības tiesību normas jāinterpretē un jāpiemēro vienveidīgi, ņemot vērā visu Eiropas Savienības valodu versijas. Ja Savienības tiesību normas teksts dažādu valodu versijās atšķiras, attiecīgā norma jāinterpretē atbilstoši tā tiesiskā regulējuma kontekstam un mērķim, kura sastāvdaļa tā ir (skat. spriedumu, 2019. gada 18. septembris, VIPA, C‑222/18, EU:C:2019:751, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
32
Otrām kārtām, attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkts, jāatgādina, ka atbilstoši Tiesas judikatūrai Savienības Muitas kodekss ir balstīts uz deklarēšanas sistēmu. Tās mērķis ir pēc iespējas ierobežot muitas formalitātes un kontroli, vienlaikus novēršot krāpšanu vai pārkāpumus, kas varētu kaitēt Savienības budžetam. Tā kā šīs iepriekšējās deklarācijas ir svarīgas pareizai Muitas savienības darbībai, Savienības Muitas kodeksa 15. pantā deklarētājiem ir uzlikts pienākums sniegt precīzu un pilnīgu informāciju (skat. spriedumu, 2020. gada 9. jūlijs, Unipack, C‑391/19, EU:C:2020:547, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
33
Šis deklarētāju pienākums sniegt precīzu un pilnīgu informāciju papildus ietver principu par muitas deklarācijas neatsaucamību, tiklīdz tā ir pieņemta, un izņēmumi no šī principa ir strikti definēti Savienības tiesiskajā regulējumā šajā jomā (skat. spriedumu, 2014. gada 17. septembris, Baltic Agro, C‑3/13, EU:C:2014:2227, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
34
Lai gan saskaņā ar Savienības Muitas kodeksu principu par muitas deklarācijas neatsaucamību, tiklīdz tā ir pieņemta, ierobežo šī kodeksa 173. pantā paredzētā iespēja grozīt muitas deklarāciju, šī iespēja tomēr ir izņēmums no minētā principa, kas ir interpretējams šauri (skat. spriedumu, 2023. gada 8. jūnijs, Zes Zollner Electronic, C‑640/21, EU:C:2023:457, 43. punkts).
35
Šāda šaura interpretācija turklāt atspoguļo Savienības likumdevēja gribu. Tas izriet no salīdzinājuma, ko var veikt starp Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkta noteikumiem, kādus pieņēmis likumdevējs, un tekstu, kuru Komisija šajā ziņā bija ierosinājusi 2012. gada 20. februāra Priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes regulai COM(2012) 64 final, ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 149. pantā. Proti, likumdevējs minētā kodeksa 173. pantā ir pievienojis nosacījumu, ka šajā tiesību normā paredzēto grozīšanu pēc preču izlaišanas var pieprasīt tikai tādēļ, lai deklarētājs varētu izpildīt saistības attiecībā uz konkrētās muitas procedūras piemērošanu precēm, un tādējādi tas atspoguļo likumdevēja vēlmi ierobežot iespējas grozīt muitas deklarācijas (spriedums, 2023. gada 8. jūnijs, Zes Zollner Electronic, C‑640/21, EU:C:2023:457, 44. punkts).
36
Trešām kārtām, attiecībā uz pamatlietā aplūkotā tiesiskā regulējuma mērķiem jānorāda, ka tie apstiprina tādu Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkta interpretāciju, kas izslēdz iespēju, izmantojot grozījumus, muitas deklarācijai pievienot īpašas tarifa kvotas numuru pēc tās pieņemšanas un preču izlaišanas, lai šajā deklarācijā sākotnēji pieprasīto erga omnes likmi aizstātu ar preferenciālu likmi.
37
Pirmkārt, kā izriet no šī sprieduma 32. punkta, deklarētāju pienākumam sniegt deklarācijās pareizu un pilnīgu informāciju ir būtiska nozīme muitas kontroles pareizas darbības nodrošināšanā, kā arī krāpšanas un pārkāpumu apkarošanā. Tādējādi stingra muitas deklarāciju grozīšanas iespēju ierobežošana atbilst šī mērķa sasniegšanai. Konkrētāk, ar šo mērķi diez vai ir saderīgi, ka muitas deklarāciju pēc tās pieņemšanas un preču izlaišanas var grozīt tikai tādēļ, lai panāktu preferenciālās likmes, nevis sākotnēji pieprasītās erga omnes likmes izmantošanu.
38
Šajā ziņā arī jānorāda, ka attiecībā uz muitas deklarāciju pārskatīšanu pēc preču izlaišanas, pamatojoties uz Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1992, L 302, 1. lpp., turpmāk tekstā –“Kopienas Muitas kodekss”) 78. pantu, kas bija spēkā pirms Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkta, Tiesa ir nospriedusi, ka Kopienas Muitas kodeksa 78. panta mērķis ir pielāgot muitas procedūru faktiskajai situācijai (skat. spriedumu, 2017. gada 12. oktobris, Tigers, C‑156/16, EU:C:2017:754, 31. punkts un tajā minētā judikatūra). Tādējādi Tiesa ir nospriedusi, ka Kopienas Muitas kodeksa 78. panta 3. punkts, kurā paredzēta iespēja muitas dienestiem veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai stāvokli izlabotu, pamatojoties uz jaunu informāciju, ir piemērojams it īpaši tad, ja muitas deklarācijā ir pieļautas netīšas vai neparedzētas kļūdas vai izlaidumi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2005. gada 20. oktobris, OverlandFootwear, C‑468/03, EU:C:2005:624, 69. un 70. punkts, un 2019. gada 10. jūlijs, CEVA Freight Holland, C‑249/18, EU:C:2019:587, 38. punkts).
39
Muitas deklarācijas iesniegšana, nepievienojot pieprasījumu, kas ļautu panākt ar Savienības tiesību aktiem atvērtas tarifa kvotas izmantošanu pirms šīs kvotas numura iekļaušanas Taric un ISZTAR sistēmās, šķiet, ir deklarētāja brīva izvēle, un tas jāpārbauda iesniedzējtiesai. Līdz ar to vēlāku šī numura pievienošanu nevar uzskatīt par tādu, kas attiecas uz muitas procedūras pielāgošanu faktiskajai situācijai šī sprieduma 38. punktā minētās judikatūras izpratnē, kurai joprojām ir nozīme Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkta interpretācijā. Proti, ar šādu pievienošanu deklarētājs necenšas noregulēt savu muitas situāciju, bet gan nodrošināt ar attiecīgo tarifa kvotu saistītās preferenciālās likmes piemērošanu, kas aizstāj erga omnes likmi, kuras piemērošana tika apzināti pieprasīta sākotnējā muitas deklarācijā.
40
Otrkārt, jāatgādina – no Īstenošanas regulas 2015/2447 20. apsvēruma izriet, ka minētajā regulā ietverto tarifa kvotu pārvaldības noteikumu mērķis ir nodrošināt pareizu un vienveidīgu šo kvotu piemērošanu. Taču pieprasījuma izmantot īpašu tarifa kvotu pievienošana pēc muitas deklarācijas pieņemšanas, veicot grozījumus atbilstoši Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punktam, būtu pretrunā šim mērķim.
41
No Īstenošanas regulas 2015/2447 49. panta 1. punkta, 50. panta 2. punkta un 51. panta 3. punkta, lasot tos kopsakarā, izriet, ka deklarētāja pieprasījums izmantot īpašu tarifa kvotu jāiesniedz vienlaikus ar sākotnējo muitas deklarāciju, lai pēdējās minētās pieņemšanas datums varētu noteikt hronoloģisko secību šīs kvotas piešķiršanā. Iesniedzot muitas deklarāciju ar erga omnes likmes piemērošanu dienā, kad stājas spēkā tarifa kvota, kas atvērta ar Savienības tiesību aktiem, un vēlāk, veicot grozījumus, pievienojot tarifa kvotas numuru dienā, kad minētais numurs tiek iekļauts Taric un ISZTAR sistēmās, deklarētājs, šķiet, cenšas nodrošināt šīs kvotas piešķiršanas prioritāti salīdzinājumā ar importētājiem, kuri ir iesnieguši muitas deklarāciju kopā ar pieprasījumu ļaut tiem izmantot minēto kvotu iespējami drīz pēc kvotas numura iekļaušanas minētajās sistēmās, un tas jāpārbauda iesniedzējtiesai.
42
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo un otro jautājumu jāatbild, ka Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to uzņēmējam netiek atļauts iepriekš iesniegtajai muitas deklarācijai pievienot īpašas tarifa kvotas numuru, lai šajā deklarācijā sākotnēji pieprasītās erga omnes likmi aizstātu ar preferenciālo likmi.
Par trešo un ceturto jautājumu
43
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai vēlākai deklarētāja pieprasījuma izmantot tarifa kvotu pievienošanai, veicot grozījumus iepriekš iesniegtā muitas deklarācijā, ir atpakaļejošs spēks šīs kvotas piešķiršanā. Tādējādi šis jautājums ir balstīts uz pieņēmumu, ka Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek atļauts pievienot kvotas numuru vēlāk.
44
Visbeidzot, ar ceturto jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, kā interpretēt Savienības Muitas kodeksa 120. pantā paredzētos muitas parāda atmaksas vai atlaišanas nosacījumus. Konkrētāk, tā jautā par šī panta piemērojamību situācijā, kad muitas parāds ir radies, lai gan muitas deklarācija kopā ar deklarētāja pieprasījumu izmantot preferenciālo likmi, kas ieviesta ar tarifa kvotu, tika iesniegta pēc iespējas drīzāk pēc kvotas numura iekļaušanas Taric un ISZTAR sistēmās. Šis jautājums tādā lietā kā pamatlieta rodas tikai tad, ja var uzskatīt, ka muitas dienestiem ir tiesības piešķirt tarifa kvotu, pamatojoties uz muitas deklarācijām, kas apzināti iesniegtas pirms attiecīgās kvotas numura iekļaušanas minētajās sistēmās un vēlāk, veicot grozījumus, papildinātas ar deklarētāja pieprasījumu izmantot minēto kvotu. Tādējādi arī ceturtais jautājums ir balstīts uz pieņēmumu, ka Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek atļauts veikt šādus grozījumus.
45
Ņemot vērā iepriekš minēto un tā kā no atbildes uz otro jautājumu izriet, ka Savienības Muitas kodeksa 173. panta 3. punktu nevar interpretēt tādējādi, ka ar to uzņēmējam tiek ļauts veikt grozījumus muitas deklarācijā, pievienojot tai tarifa kvotas numuru, uz trešo un ceturto jautājumu atbilde nav jāsniedz.
Par tiesāšanās izdevumiem
46
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Vispārējai tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 173. panta 3. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
ar to uzņēmējam netiek atļauts iepriekš iesniegtajai muitas deklarācijai pievienot īpašas tarifa kvotas numuru, lai šajā deklarācijā sākotnēji pieprasīto erga omnes likmi aizstātu ar preferenciālo likmi.
Sampol Pucurull
Pynnä
Laitenberger
Stancu
Valasidis
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2026. gada 28. janvārī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.