Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2026. gada 21. maijā (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – Konkrēta atbalsta lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarei kategorijas atbrīvojums – Regula (ES) Nr. 702/2014 – Atbalsts, kura mērķis ir kompensēt kaitējumu, ko radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi – Atbalsta summas samazināšana, ja nav noslēgts apdrošināšanas līgums, kas sedz vismaz 50 % no vidējās gada produkcijas vai ar produkciju saistītajiem ienākumiem, kā arī visbiežākos ar klimatu saistītos apdrošinātos riskus attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā – 25. panta 9. punkts – Neiespējamība atbalsta saņēmējam noslēgt prasīto apdrošināšanas līgumu
Apvienotajās lietās C‑52/25 [Binanrier] (i) un C‑53/25 [Beaudeluc] i
par diviem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko cour d’appel de Mons (Monsas apelācijas tiesa, Beļģija) iesniegusi ar 2025. gada 21. janvāra lēmumiem un kas Tiesā reģistrēti 2025. gada 28. janvārī, tiesvedībās
RZ,
GT (C‑52/25),
AX,
UI (C‑53/25)
pret
Région wallonne,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: A. Kumins [A. Kumin], kas pilda palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši S. Žervazonī [S. Gervasoni] un M. Bošņaks [M. Bošnjak] (referents),
ģenerāladvokāts: A. Bjondi [A. Biondi],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        Beļģijas valdības vārdā – P. Cottin,
C. Pochet un
M. Van Regemorter, pārstāvji, kam palīdz
X. Drion, avocat,
–        Eiropas Komisijas vārdā – A. Bouquet,
C. Kovács un
S. Verschraegen, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2026. gada 15. janvāra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 25. panta 9. punktu Komisijas Regulā (ES) Nr. 702/2014 (2014. gada 25. jūnijs), ar kuru konkrētas atbalsta kategorijas lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē un lauku apvidos atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu, piemērojot [LESD] 107. un 108. pantu (OV 2014, L 193, 1. lpp.).
2        Šie lūgumi iesniegti saistībā ar divām tiesvedībām starp lauksaimniekiem RZ un GT (lieta C‑52/25) un AX un UI (lieta C‑53/25), no vienas puses, un Région wallonne (Valonijas reģions, Beļģija), no otras puses, par sausuma dēļ
viņiem radītā
kaitējuma atlīdzināšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Regulas Nr. 702/2014, kas bija spēkā pamatlietas faktu rašanās laikā un kopš tā laika ir tikusi aizstāta, 10., 42. un 54. apsvērums bija formulēti šādi:
“(10)      Šīs regulas piemērošanas vispārīgie nosacījumi būtu jānosaka, pamatojoties uz vienotu principu kopumu, kas nodrošina to, ka atbalsts kalpo vispārējām interesēm, nodrošina izteiktu stimulējošu ietekmi, ir lietderīgs un samērīgs, piešķirts pilnīgi pārredzamā veidā, ir pakļauts kontroles mehānismam un regulārai izvērtēšanai un nekaitē tirdzniecības apstākļiem tādā veidā, kas būtu pretrunā vispārējām interesēm.
[..]
(42)      Minētajās atbalsta kategorijās būtu jo īpaši jāietver [..] atbalsts riska pārvaldībai un krīzes pārvarēšanai (piemēram, atbalsts tādu zaudējumu kompensēšanai, ko radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi [..]. Minētā atbalsta mērķim konkrēti vajadzētu būt visas lauksaimniecības nozares konkurētspējas un dzīvotspējas stiprināšanai.
[..]
(54)      Laba risku un krīzes pārvaldība ir viens no galvenajiem instrumentiem, kas ļauj nodrošināt lauksaimniecības nozares ilgtspējību un konkurētspēju. Primārā lauksaimnieciskā ražošana ir pakļauta lielākajiem dabīgajiem, klimata un veselības riskiem un krīzēm. Tāpēc atbalsts riska un krīzes pārvaldībai un atbalsts lopkopības sektoram būtu jāpiešķir tikai tādiem [mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU)], kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu. Valsts atbalsts dabas katastrofai pielīdzināmu nelabvēlīgu klimatisko apstākļu nodarīto zaudējumu atlīdzināšanai, atbalsts dzīvnieku slimību un augiem kaitīgo organismu apkarošanai un atbalsts apdrošināšanas prēmiju maksāšanai būtu jāpiešķir tikai tādiem saņēmējiem, kuri saskaras ar īpašām grūtībām, kaut arī ir veikuši pienācīgus pasākumus, lai samazinātu šādus riskus līdz minimumam. Valsts atbalstam nevajadzētu rosināt saņēmējus uzņemties nevajadzīgu risku. MVU, kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, pašiem būtu jānovērš sekas, kuras radījusi neapdomīga ražošanas metožu vai produktu izvēle.”
4        Šīs regulas 3. pantā “Atbrīvošanas nosacījumi” bija noteikts:
“Atbalsta shēmas, atbalsta shēmu ietvaros piešķirts individuālais atbalsts un ad hoc atbalsts ir saderīgi ar iekšējo tirgu [LESD] 107. panta 2. vai 3. punkta nozīmē un ir atbrīvoti no [LESD] 108. panta 3. punktā noteiktās paziņošanas prasības, ja minētais atbalsts atbilst visiem šīs regulas I nodaļā paredzētajiem nosacījumiem, kā arī īpašiem nosacījumiem, kas paredzēti šīs regulas III nodaļā.”
5        Minētās regulas 25. pantā “Atbalsts, kura mērķis ir kompensēt kaitējumu, ko radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi” bija paredzēts:
“1.      Atbalsts, kura mērķis ir MVU, kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, kompensēt kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, ir saderīgs ar iekšējo tirgu [LESD] 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē un ir atbrīvots no [LESD] 108. panta 3. punktā noteiktās paziņošanas prasības, ja tas atbilst šā panta 2.10. punkta un I nodaļas nosacījumiem.
[..]
9.      Atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar šo pantu, samazina par 50 %, izņemot gadījumus, kad to piešķir saņēmējiem, kuri ir noslēguši apdrošināšanas līgumu, kas sedz vismaz 50 % no to vidējās gada produkcijas vai ar produkciju saistītajiem ienākumiem un statistiski visbiežākos ar klimatu saistītos apdrošinātos riskus attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā.
[..]”
Beļģijas tiesības
6        Arrêté du gouvernement wallon, du 23 août 2018, considérant comme une calamité agricole la sécheresse d’août 2016 à juin 2017, délimitant l’étendue géographique de cette calamité et déterminant l’indemnisation des dommages (Valonijas valdības 2018. gada 23. augusta rīkojums, ar ko 2016. gada augusta – 2017. gada jūnija sausums atzīts par dabas katastrofu lauksaimniecībā, ierobežots šīs dabas katastrofas ģeogrāfiskais tvērums un noteikta zaudējumu atlīdzināšana) (2018. gada 4. septembra Moniteur belge, 68445. lpp.; turpmāk – 2018. gada 23. augusta rīkojums) 6. pantā noteikts:
“Kompensācijas summas, kas izriet no [5.] panta piemērošanas, samazina par 50 % procentiem, ja cietušais nav apdrošinājis vismaz 50 % procentus savas produkcijas pret klimatiskajiem riskiem.”
Pamatlietas, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
7        Prasītājiem pamatlietā, kuru lauku saimniecības veido ilggadīgie un pagaidu zālāji, kā arī lopbarībai paredzētas zālainas platības, tika nodarīti zaudējumi no 2016. gada augusta līdz 2017. gada jūnijam ilgušajos sausuma periodos. Ar 2018. gada 23. augusta rīkojumu Valonijas (Beļģija) valdība atzina šo sausumu par dabas katastrofu lauksaimniecībā, kas atbilstoši valsts tiesībām dod tiesības uz kompensāciju. Prasītāji pamatlietā attiecīgi iesniedza kompensācijas pieteikumus.
8        2018. gada 31. oktobrī Luksemburgas provinces (Beļģija) vadītājs atbilstoši 2018. gada 23. augusta rīkojuma 6. pantam ierosināja piešķirt prasītājiem pamatlietā uz pusi samazinātu kompensāciju, jo viņi nebija apdrošinājuši vismaz 50 % procentus savas produkcijas pret klimatiskajiem riskiem.
9        Prasītāji pamatlietā apstrīdēja šī priekšlikuma pamatotību, apgalvojot, ka Beļģijā pieejamā apdrošināšana nesniedz iespēju apdrošināt lauksaimniecības uzņēmumus pret sausuma risku. Luksemburgas provinces vadītājs ar diviem 2018. gada 10. decembra lēmumiem tomēr piešķīra prasītājiem pamatlietā uz pusi samazinātu kompensāciju.
10      Ar diviem 2021. gada 15. marta spriedumiem cour d’appel de Liège (Ljēžas apelācijas tiesa, Beļģija) noraidīja prasītāju pamatlietā apelācijas sūdzību par abiem
šiem lēmumiem, pamatojoties uz to, ka 2018. gada 23. augusta rīkojuma 6. pants atbilst Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punktam, kurā paredzēts, ka atbalstu samazina par 50 %, izņemot gadījumus, kad
to piešķir saņēmējiem, kuri ir noslēguši apdrošināšanas līgumu, kas sedz vismaz 50 % no to vidējās gada produkcijas vai ar produkciju saistītajiem ienākumiem un statistiski visbiežākos
ar klimatu saistītos apdrošinātos riskus attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā. Tā kā visbiežākā klimatiskā parādība Beļģijā esot krusa un šajā dalībvalstī esot pieejama apdrošināšana, kas sedz ar šāda veida klimatisko
parādību saistītos riskus, minētā tiesa atzina, ka prasītāji pamatlietā varēja noslēgt šādu apdrošināšanas līgumu.
11      Cour de cassation (Kasācijas tiesa, Beļģija) ar 2023. gada 19. janvāra spriedumiem atcēla abus minētos spriedumus, pamatojoties uz to, ka cour d’appel de Liège (Ljēžas apelācijas tiesa) nebija ņēmusi vērā prasītāju pamatlietā argumentus, ka viņi nevarēja
noslēgt apdrošināšanas līgumu pret krusas risku, jo šī apdrošināšana nesedza
ilggadīgajiem un pagaidu zālājiem radīto kaitējumu.
12      Lietas tika nodotas atpakaļ cour d’appel de Mons (Monsas apelācijas tiesa, Beļģija), kura ir iesniedzējtiesa. Minētajā tiesā prasītāji pamatlietā apgalvoja, pirmkārt, ka attiecīgā sausuma laikā Beļģijā lauksaimniecības uzņēmumu nebija iespējams apdrošināt pret šādu risku. Otrkārt, lai gan, protams, bija pieejama apdrošināšana, kas sedz krusas risku, prasītāji pamatlietā tomēr nevarēja to iegādāties, jo viņu lauksaimniecības zemes, ņemot vērā to īpašās iezīmes, nebija apdrošināmas pret šādu risku. 2018. gada 23. augusta rīkojuma 6. pants esot diskriminējošs, jo neļauj lauksaimniekiem pierādīt, ka viņi nevarēja apdrošināt vairāk nekā pusi no savas produkcijas pret attiecīgo risku vai pat pret Beļģijā statistiski visbiežāko ar klimatu saistīto apdrošināmo risku.
13      Iesniedzējtiesa ir paudusi šaubas par Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta tvērumu un par 2018. gada 23. augusta rīkojuma 6. panta atbilstību minētajai tiesību normai. Šajā ziņā tā norāda, ka rīkojuma 6. pantā nav ņemts vērā, ka cietusī persona, iespējams, nevarēja nedz apdrošināt konkrēto klimatisko risku, kas izraisīja tai nodarīto kaitējumu, šajā gadījumā – sausumu, nedz arī apdrošināt savu lauku saimniecību pret citiem klimatiskiem riskiem.
14      Šādos apstākļos cour d’appel de Mons (Monsas apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [Regulas Nr. 702/2014] 25. panta 9. [punkts] – kurā paredzēts, ka atbalstu, kura mērķis ir MVU, kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, kompensēt kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi [..], samazina par 50 %, izņemot gadījumus, kad to piešķir saņēmējiem, kuri ir noslēguši apdrošināšanas līgumu, kas sedz vismaz 50 % no to vidējās gada produkcijas vai ar produkciju saistītajiem ienākumiem un statistiski visbiežākos ar klimatu saistītos apdrošinātos riskus attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā, kur paredzēts apdrošināšanas segums, –
ir piemērojams tad, ja atbalsts paredzēts, lai lauksaimniekiem kompensētu kaitējumu, kuru radījuši par dabas katastrofu uzskatāmi klimatiskie apstākļi (šajā gadījumā – sausums), kas nav viens no attiecīgajā dalībvalstī (šajā gadījumā –
[Beļģijas Karalistē]) statistiski visbiežākajiem
klimatiskajiem riskiem?
2)      Vai [25.] pantā paredzēto samazinājumu piemēro, ja atbalsts paredzēts, lai lauksaimniekiem kompensētu kaitējumu, kuru radījuši par dabas katastrofu uzskatāmi klimatiskie apstākļi (šajā gadījumā – sausums), kas nav viens no klimatiskajiem riskiem, kuriem attiecīgajā dalībvalstī (šajā gadījumā – [Beļģijas Karalistē]) ir pieejams apdrošināšanas segums, kaut arī pastāv apdrošināšanas polises, kas sedz citus – statistiski biežākus klimatiskos riskus (šajā gadījumā – krusu), ko atbalsta saņēmējs lauksaimnieks būtu varējis noslēgt?
3)      Vai šis pats pants ļauj attiecīgajai dalībvalstij nesamazināt atbalstu, kas paredzēts, lai lauksaimniekiem kompensētu kaitējumu, kuru radījuši par dabas katastrofu uzskatāmi klimatiskie apstākļi, ja atbalsta saņēmējs pierāda, ka viņa saimniecības ražošanas veids (šajā gadījumā – ilggadīgie un pagaidu zālāji, kā arī lopbarībai paredzētas zālainas platības, nevis kultūraugi) attiecīgajā dalībvalstī (šajā gadījumā – [Beļģijas Karalistē]) nav apdrošināms pret statistiski visbiežākajiem klimatiskajiem riskiem vismaz 50 % apmērā no viņa saimniecības vidējās gada produkcijas vai ar produkciju saistītajiem ienākumiem?”
15      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2025. gada 24. februāra lēmumu lietas C‑52/25 un C‑53/25 tika apvienotas rakstveida procesā, kā arī sprieduma taisīšanai.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
16      Ar pirmo un otro jautājumu, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkts jāinterpretē tādējādi, ka atbalsts, kura mērķis ir MVU, kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, kompensēt kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, ir jāsamazina uz pusi, ja šis MVU nav noslēdzis apdrošināšanas līgumu, kas sedz statistiski visbiežākos ar klimatu saistītos apdrošinātos riskus
attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā, situācijā, kad attiecīgā atbalsta mērķis ir atlīdzināt kaitējumu, ko radījuši šādi klimatiskie apstākļi, kuri, pirmkārt, neietilpst šo risku tvērumā un, otrkārt, nav apdrošināms risks attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā.
17      Saskaņā ar Regulas Nr. 702/2014 25. panta 1. punktu atbalsts, kura mērķis ir MVU, kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, kompensēt kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, ir saderīgs ar iekšējo tirgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē un ir atbrīvots no LESD 108. panta 3. punktā noteiktās paziņošanas prasības, ja tas atbilst it īpaši minētā 25. panta 2.–10. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
18      Viena no attiecīgajām normām ir Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkts, atbilstoši kuram atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar šo pantu, samazina par 50 %, izņemot gadījumus, kad to piešķir saņēmējiem, kuri ir noslēguši apdrošināšanas līgumu, kas sedz vismaz 50 % no to vidējās gada produkcijas vai ar produkciju saistītajiem ienākumiem un statistiski visbiežākos ar klimatu saistītos apdrošinātos riskus attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā.
19      Lai atbildētu uz uzdotajiem jautājumiem, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un it īpaši tās mērķis (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 13. novembris, JYSK, C‑117/24, EU:C:2025:872, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
20      Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta formulējumā ir precizēts, ka atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar šo pantu, principā samazina uz pusi, izņemot gadījumus, kad saņēmējs ir noslēdzis apdrošināšanas līgumu, kas sedz “vismaz 50 % no to vidējās gada produkcijas vai ar produkciju saistītajiem ienākumiem”, un segtie riski
ir definēti
kā “statistiski visbiežākie ar klimatu saistītie apdrošinātie riski attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā”.
21      Šajā tiesību normā tātad ir paredzēti divi kumulatīvi nosacījumi, kuriem ir jāatbilst atbalsta saņēmēja noslēdzamajam apdrošināšanas līgumam, lai uz viņu netiktu attiecināts 50 % atbalsta samazinājums. Tajā nav nekādas atsauces uz
konkrēto klimatisko risku, kas ir to zaudējumu pamatā, par kuriem piešķirams atbalsts, vai arī uz tāda apdrošināšanas līguma noslēgšanu, kas tieši segtu šo risku. Tādējādi no Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta gramatiskās interpretācijas izriet, ka, izvērtējot, vai attiecīgais atbalsts saskaņā ar šo tiesību normu ir jāsamazina uz pusi,
nav nozīmes nedz tam, kāda ir tā konkrētā klimatiskā riska būtība, kas ir atlīdzināmo
zaudējumu pamatā, nedz tam, vai šis konkrētais risks, šajā gadījumā sausums, faktiski bija apdrošināms. Vienīgā pārbaude, kas kompetentajām valsts iestādēm šajā kontekstā jāveic, ir, vai potenciālais atbalsta saņēmējs ir noslēdzis apdrošināšanas līgumu, kas atbilst iepriekš minētajiem nosacījumiem, citstarp nosacījumam par to, ka viņš ir apdrošinājis risku, kas ir viens no statistiski visbiežākajiem riskiem attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā.
22      Šāda interpretācija pilnībā atbilst Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta mērķim.
23      Kā izriet no šīs regulas 54. apsvēruma, atbalsts dabas katastrofai pielīdzināmu nelabvēlīgu klimatisko apstākļu nodarīto zaudējumu atlīdzināšanai ir paredzēts, lai nodrošinātu labu risku un krīzes pārvaldību, un tā mērķis ir palīdzēt MVU, kuri saskaras ar īpašām grūtībām, kaut arī ir veikuši pienācīgus pasākumus, lai līdz minimumam
samazinātu it īpaši klimatiskos riskus, kam pakļauta primārā lauksaimnieciskā ražošana. No minētās regulas 10. un 42. apsvēruma arī izriet, ka šādam atbalstam vajadzētu būt izteiktai stimulējošai ietekmei, vienlaikus stiprinot visas Savienības lauksaimniecības nozares konkurētspēju un dzīvotspēju.
24      Tādējādi šīs regulas 25. panta 9. punktā paredzētā samazinājuma mērķis ir mudināt MVU, kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, noslēgt apdrošināšanas līgumus, kas sedz
tos klimatiskos riskus, kuriem tie statistiski ir visvairāk pakļauti. Nosakot, ka pilna atbalsta summa ir piešķirama
vien tad, ja potenciālie atbalsta saņēmēji ir noslēguši tādu apdrošināšanas līgumu, kas var samazināt paredzamo klimatisko risku finansiālās sekas uz to lauksaimniecisko darbību, Savienības likumdevējs ir vēlējies mazināt attiecīgo MVU ekonomisko atkarību no lauksaimniecības atbalsta, kas tiek piešķirts atbilstoši dabas katastrofai pielīdzināmu nelabvēlīgu klimatisko apstākļu radīto zaudējumu atlīdzināšanas shēmām, vienlaikus kopumā ierobežojot šī atbalsta kopējo apjomu.
25      Šim mērķim nav pretrunā tas, ka atbalsta summa, kas piešķirama par klimatisko apstākļu dēļ nodarītajiem zaudējumiem, atbilstoši Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punktam
tiek samazināta uz pusi situācijā, kad, pirmkārt, šādi klimatiskie apstākļi nav viens no statistiski visbiežākajiem ar klimatu saistītajiem apdrošinātajiem riskiem attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā un, otrkārt, nav tajā apdrošināmi. Gluži pretēji, ja tiktu uzskatīts, ka šādā situācijā attiecīgā atbalsta saņēmējam piešķiramā atbalsta summu nevar samazināt uz pusi, tas varētu mazināt kopējo stimulējošo ietekmi uz visu primārās lauksaimniecības nozari par labu pēc iespējas pilnīgākam apdrošināšanas segumam.
26      Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo un otro jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkts jāinterpretē tādējādi, ka atbalsts, kura mērķis ir MVU, kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, kompensēt kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, ir jāsamazina uz pusi, ja šis MVU nav noslēdzis apdrošināšanas līgumu, kas sedz statistiski visbiežākos ar klimatu saistītos apdrošinātos riskus
attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā, situācijā, kad attiecīgā atbalsta mērķis ir atlīdzināt kaitējumu, ko radījuši šādi klimatiskie apstākļi, kuri, pirmkārt, neietilpst šo risku tvērumā un, otrkārt, nav apdrošināms risks attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā.
Par trešo jautājumu
27      Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkts jāinterpretē tādējādi, ka atbalsts, kura mērķis ir MVU, kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, kompensēt kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, ir jāsamazina uz pusi, ja šim MVU, ņemot vērā attiecīgajā apdrošināšanas tirgū pieejamo piedāvājumu,
saistībā ar tā saimniecības ražošanas veidu nebija iespējams noslēgt tādu apdrošināšanas līgumu, kas atbilstu minētajā tiesību normā
paredzētajiem nosacījumiem.
28      No šī sprieduma 21. punkta izriet, ka Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punktā ir paredzēti tikai divi nosacījumi, kuriem jāatbilst apdrošināšanas līgumam, kas saskaņā ar šo pantu piešķirta atbalsta saņēmējam ir jānoslēdz, lai šis atbalsts atbilstoši šai tiesību normai
netiktu samazināts uz pusi.
29      Tādējādi Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta formulējums pats par sevi neļauj noteikt, vai pirms atbalsta samazināšanas saskaņā ar šo tiesību normu kompetentajām valsts iestādēm ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā attiecīgajā apdrošināšanas tirgū pieejamo piedāvājumu, atbalsta saņēmējs saistībā ar tā saimniecības ražošanas veidu faktiski varēja noslēgt šajā tiesību normā paredzētajiem nosacījumiem atbilstošu apdrošināšanas līgumu. It īpaši šis formulējums neļauj nepārprotami secināt, ka atbalsta samazinājums uz pusi, kas ir paredzēts kā vispārējs noteikums, nav piemērojams, ja atbalsta saņēmējam nav piekļuves šādai apdrošināšanai. Šādos apstākļos, lai atbildētu uz trešo jautājumu, jāveic 25. panta 9. punkta teleoloģiska interpretācija.
30      Šajā ziņā, kā redzams no šī sprieduma 24. punkta, minētajā tiesību normā paredzētā samazinājuma mērķis ir mudināt MVU, kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, noslēgt apdrošināšanas līgumus, kas sedz klimatiskos riskus, kuriem tie statistiski ir visvairāk pakļauti, tādējādi samazinot to ekonomisko atkarību no lauksaimniecības atbalsta, kas tiek piešķirts atbilstoši
dabas katastrofai pielīdzināmu nelabvēlīgu klimatisko apstākļu radīto zaudējumu atlīdzināšanas shēmām.
31      Labas risku un krīzes pārvaldības ietvaros apdrošināšana, kas atbilst Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punktā paredzētajiem nosacījumiem, ir daļa no
pienācīgiem pasākumiem, kurus var pamatoti prasīt no MVU, kas darbojas primārās lauksaimniecības nozarē, lai līdz minimumam samazinātu paredzamo klimatisko risku finansiālo ietekmi uz to darbību. Ja atbalsta saņēmējs nav veicis šādus pasākumus un nav pienācīgi apdrošinājis savu saimniecību, šīs regulas 25. panta 9. punktā paredzētais būtiskais atbalsta samazinājums ir pamatots kā šīs rīcības tiešas sekas.
32      Tomēr, kā ģenerāladvokāts būtībā norādījis secinājumu 28. un 29. punktā, šādas sekas nevar rasties tajā izņēmuma gadījumā, kad Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta prasībām atbilstoša apdrošināšana
attiecīgajā tirgū nav pieejama. Šādā gadījumā atbalsta saņēmējam nevar pārmest, ka tas nav veicis visus pienācīgos pasākumus, lai, noslēdzot šādu apdrošināšanu, līdz minimumam samazinātu paredzamo klimatisko risku finansiālās sekas uz tā darbību. Proti, atbalsta saņēmējs nevarēja pats pēc savas iniciatīvas samazināt savu ekonomisko atkarību no zaudējumu atlīdzināšanas shēmām, tāpēc stimulējošais mērķis, kas ir atbalsta samazināšanas pamatā, zaudē jēgu. Šāds secinājums ir izdarāms vēl jo vairāk tāpēc, ka atbalsta saņēmējs vēl aizvien ir pakļauts visām tām finansiālajām sekām, ko izraisījis viņam radītais kaitējums un ko paredzēts kompensēt ar atbalstu, uz kuru tas var pretendēt.
33      No tā izriet, ka nav pamata saskaņā ar Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punktu samazināt atbalstu, kas piešķirts atbilstoši šīs regulas 25. panta normām, ja ir konstatēts, ka, ņemot vērā attiecīgajā apdrošināšanas tirgū pieejamo piedāvājumu, atbalsta saņēmējs saistībā ar tā saimniecības ražošanas veidu nevarēja noslēgt tādu apdrošināšanas līgumu, kas atbilstu šajā tiesību normā paredzētajiem nosacījumiem. Attiecīgā gadījumā atbalsta saņēmējam ir jāpierāda faktiskie un juridiskie apstākļi, kas apstiprina šādu situāciju.
34      Šajā ziņā jāprecizē, pirmkārt, ka šāda Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkta interpretācija nav pretrunā šīs tiesību normas vienveidīgas interpretācijas prasībai. Kā ģenerāladvokāts būtībā norādījis secinājumu 33. punktā, tas ļauj nodrošināt, ka atbalsta samazinājums, kas tiek piemērots saskaņā ar minēto tiesību normu, tiek veikts uz objektīvu kritēriju pamata un atbilstoši prasībai par labu risku un krīzes pārvaldību.
35      Otrkārt, nekas neliecina, ka šāda interpretācija varētu radīt konkurences izkropļojumus Savienības primārās lauksaimniecības nozarē. Gluži pretēji, tas, ka saskaņā ar Regulas Nr. 2014/702 25. pantu piešķirto atbalstu
atbilstoši šīs tiesību normas 9. punktam
nav jāsamazina
tad, ja šī atbalsta saņēmējs nevarēja noslēgt tādu apdrošināšanas līgumu, kas atbilstu šajā punktā paredzētajiem nosacījumiem, var novērst šīs nozares MVU radītās nelabvēlīgās sekas, kuras izriet no tā, ka nav tāda Eiropas apdrošināšanas tirgus, kas spētu piedāvāt pilnīgus un vienotus apdrošināšanas pakalpojumus visās dalībvalstīs.
36      Šajā lietā no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka Beļģijā visbiežākais klimatiskais risks ir krusa un ka pamatlietas faktu rašanās laikā Beļģijas apdrošināšanas tirgū bija pieejams apdrošināšanas segums pret šo risku. Prasītāji pamatlietā tomēr ir norādījuši, ka, ņemot vērā viņu saimniecību īpatnības, kas saistītas ar
ilggadīgiem un pagaidu zālājiem, kā arī lopbarībai paredzētām zālainām platībām, viņiem nebija pieejams
tāds apdrošināšanas segums pret krusu, kas segtu vismaz 50 % no viņu vidējās gada produkcijas vai ar produkciju saistītajiem ienākumiem.
37      Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai, ievērojot visu tās rīcībā esošo informāciju, var konstatēt, ka, ņemot vērā attiecīgajā apdrošināšanas tirgū pieejamo piedāvājumu, prasītāji pamatlietā faktiski nevarēja noslēgt tādu apdrošināšanas līgumu, kas atbilstu Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
38      Ņemot vērā iepriekš minēto, uz trešo jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkts jāinterpretē tādējādi, ka atbalsts, kura mērķis ir MVU, kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, kompensēt kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, nav jāsamazina uz pusi, ja šim MVU, ņemot vērā attiecīgajā apdrošināšanas tirgū pieejamo piedāvājumu,
saistībā ar tā saimniecības ražošanas veidu nebija iespējams noslēgt tādu apdrošināšanas līgumu, kas atbilstu minētajā tiesību normā
paredzētajiem nosacījumiem.
Par tiesāšanās izdevumiem
39      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
1)      Komisijas Regulas (ES) Nr. 702/2014 (2014. gada 25. jūnijs), ar kuru konkrētas atbalsta kategorijas lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē un lauku apvidos atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu, piemērojot [LESD] 107. un 108. pantu, 25. panta 9. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
atbalsts, kura mērķis ir mazajam un vidējam uzņēmumam (MVU), kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, kompensēt kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, ir jāsamazina uz pusi, ja šis MVU nav noslēdzis apdrošināšanas līgumu, kas sedz statistiski visbiežākos ar klimatu saistītos apdrošinātos riskus attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā, situācijā, kad attiecīgā atbalsta mērķis ir atlīdzināt kaitējumu, ko radījuši šādi klimatiskie apstākļi, kuri, pirmkārt, neietilpst šo risku tvērumā un, otrkārt, nav apdrošināms risks attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā.
2)      Regulas Nr. 702/2014 25. panta 9. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
atbalsts, kura mērķis ir mazajam un vidējam uzņēmumam (MVU), kas nodarbojas ar primāro lauksaimniecisko ražošanu, kompensēt kaitējumu, kuru radījuši dabas katastrofai pielīdzināmi nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, nav jāsamazina uz pusi, ja šim MVU, ņemot vērā attiecīgajā apdrošināšanas tirgū pieejamo piedāvājumu, saistībā ar tā saimniecības ražošanas veidu nebija iespējams noslēgt tādu apdrošināšanas līgumu, kas atbilstu minētajā tiesību normā paredzētajiem nosacījumiem.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – franču.
i      Šo lietu nosaukumi ir izdomāti. Tie neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.