62024TJ0255_RES
Lieta T‑255/24
Martijn Frederik Nouwen
pret
Eiropas Savienības Padomi
Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2025. gada 10. septembra spriedums
Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Dokumenti, kas saistīti ar Padomes izveidotās Rīcības kodeksa jautājumu grupas (uzņēmējdarbības nodokļi) darbību – Daļējs piekļuves atteikums – Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Izņēmumi, kas attiecas uz tādu sabiedrības interešu aizsardzību, kas saistītas ar starptautiskajām attiecībām un Savienības vai kādas dalībvalsts finanšu, monetāro vai ekonomikas politiku – Vispārējā konfidencialitātes prezumpcija – Pienākums norādīt pamatojumu
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Atteikums piekļūt dokumentam, jo dokuments nepastāv vai nav attiecīgās iestādes rīcībā – Neesības prezumpcija, kas balstīta uz šajā ziņā sniegtu attiecīgās iestādes apgalvojumu – Vienkārša prezumpcija, kas atspēkojama, pamatojoties uz atbilstošiem un saskanīgiem pierādījumiem
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 13. apsvērums un 2. panta 3. punkts un 7. un 8. pants)
(skat. 25.–29. un 32.–34. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Atteikums piekļūt dokumentam, jo dokuments nepastāv vai nav attiecīgās iestādes rīcībā – Pienākums norādīt pamatojumu – Tvērums
(LESD 296. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 1049/2001)
(skat. 47.–49. un 54. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Dalībvalsts izdoti dokumenti – Dalībvalsts tiesības lūgt iestādi nepubliskot dokumentus – Procesuālās sekas – Dalībvalsts un Savienības iestādes pienākums norādīt pamatojumu lēmumam, ar kuru atteikta piekļuve – Tvērums
(LES 1. panta otrā daļa un 10. panta 3. punkts; LESD 15. panta 1. punkts un 298. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 1. apsvērums un 1. un 4. pants
(skat. 70.–76. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Šaura interpretācija un piemērošana – Iestādes pienākums veikt dokumentu konkrētu un individuālu pārbaudi – Tvērums – Pienākuma izslēgšana – Iespēja balstīties uz vispārējām prezumpcijām, kas piemērojamas noteiktām dokumentu kategorijām – Robežas
(LES 1. panta otrā daļa un 10. panta 3. punkts, LESD 15. panta 1. punkts un 298. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 1. apsvērums un 1. un 4. pants
(skat. 87.–99. un 103. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Dalībvalsts izdoti dokumenti – Dalībvalsts tiesības lūgt iestādi nepubliskot dokumentus – Savienības tiesas kompetence pārbaudīt attiecīgās iestādes atteikuma pamatotību – Tvērums
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1.–3. un 5. punkts)
(skat. 112. un 113. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Sabiedrības interešu aizsardzība – Starptautiskās attiecības – Eiropas Savienības vai kādas dalībvalsts finanšu, monetārā vai ekonomikas politika – Pārbaude tiesā – Tvērums – Robežas
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešais un ceturtais ievilkums)
(skat. 114.–119. un 128. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Pienākums piešķirt daļēju piekļuvi datiem, uz kuriem izņēmumi neattiecas – Tvērums
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešais un ceturtais ievilkums un 6. punkts)
(skat. 143. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Pienākums pierādīt, ka dokuments ir lietderīgs pieteicējam – Neesība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkts)
(skat. 150. punktu)
Rezumējums
Vispārējā tiesa, izskatot atcelšanas prasību, ko tā daļēji apmierina, precizē nosacījumus, ar kādiem var piemērot Regulā Nr. 1049/2001 (
1
) paredzētos izņēmumus no tiesībām piekļūt dokumentiem, ja attiecīgos dokumentus ir izdevušas dalībvalstis, kuras iebilst pret to izpaušanu. Bez tam Vispārējā tiesa atsakās noteikt vispārēju konfidencialitātes prezumpciju, kas piemērojama dokumentiem, kas saistīti ar Rīcības kodeksa attiecībā uz nodokļiem pārskatīšanu, ko izstrādājusi Eiropas Savienības Padomes izveidotā darba grupa, kurā ietilpst dalībvalstu un Eiropas Komisijas augsta līmeņa pārstāvji (turpmāk tekstā – “Rīcības kodeksa jautājumu grupa”), atkārtoti apstiprinot principu par iespējami plašāku piekļuvi iestāžu dokumentiem.
Prasītājs Martijn Frederik Nouwen ir docētājs, kurš tostarp veic pētījumus par Rīcības kodeksu attiecībā uz nodokļiem. 2023. gada 14. jūlijā viņš iesniedza piekļuves pieteikumu dokumentiem saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001, kurā viņš lūdza pārsūtīt dalībvalstu, Komisijas un Padomes elektroniskā pasta vēstules, kas starp tām bija sūtītas laikposmā no 2019. gada līdz 2023. gada 30. maijam un saistītas ar Rīcības kodeksa attiecībā uz nodokļiem pilnvaru vai piemērošanas jomas reformu vai pārskatīšanu un tā uzraudzības struktūru, proti, Rīcības kodeksa jautājumu grupu uzņēmējdarbības nodokļu jomā.
Pēc vairākkārtējas sarakstes starp prasītāju un Padomi tā ar 2024. gada 7. marta lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), atbildot uz prasītāja atkārtotu pieteikumu, informēja viņu, ka ir identificējusi 75 elektroniskā pasta vēstules, kas atbilst viņa pieteikuma kritērijiem. Padome pilnībā publiskoja 55 elektroniskā pasta vēstules, 19 no tām atteica piekļuvi un vienam dokumentam piešķīra daļēju piekļuvi (turpmāk tekstā kopā – “strīdīgie dokumenti”).
Padome atteikumu izpaust šos dokumentus pamatoja, balstoties uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešo un ceturto ievilkumu, jo to izpaušana varētu kaitēt sabiedrības interesēm, kas saistītas ar starptautiskajām attiecībām un Savienības vai kādas dalībvalsts finanšu, monetāro vai ekonomikas politiku. Šis atteikums tika izteikts pēc apspriešanās ar attiecīgajām dalībvalstīm atbilstoši šīs pašas regulas 4. panta 5. punktam.
Vispārējās tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Vispārējā tiesa izskata Padomes argumentu, ka strīdīgajiem dokumentiem jāpiemēro vispārējā konfidencialitātes prezumpcija, jo tie attiecas uz Rīcības kodeksa jautājumu grupas darbību, kurai jāsaglabājas konfidenciālai, lai aizsargātu Savienības vai kādas dalībvalsts finanšu, monetāro vai ekonomikas politiku un saglabātu šīs darbības efektivitāti.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa atgādina, ka Regula Nr. 1049/2001 sakrīt ar vēlmi iezīmēt jaunu posmu ciešākas Eiropas tautu savienības izveidošanā, kur lēmumu pieņemšana notiek cik vien iespējams atklāti un cik vien iespējams, tuvinot to pilsoņiem. Šajā nolūkā Regulas Nr. 1049/2001 1. pantā ir paredzēts, ka tās mērķis ir piešķirt sabiedrībai iespējami plašāku piekļuvi Savienības iestāžu dokumentiem.
Šādos apstākļos no Regulas Nr. 1049/2001 4. panta, kurā izveidota izņēmumu sistēma no tiesībām piekļūt dokumentiem, izriet arī, ka šīs piekļuves tiesības tomēr var ierobežot publisku vai privātu interešu apsvērumu dēļ. Šādi izņēmumi jāinterpretē un jāpiemēro šauri. Šajā ziņā, ja Savienības iestāde vai struktūra, kurā iesniegts piekļuves pieteikums kādam dokumentam, nolemj noraidīt šo pieteikumu, pamatojoties uz vienu no Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā paredzētajiem izņēmumiem, tai principā jāpaskaidro, kādā veidā piekļuve šim dokumentam konkrēti un faktiski varētu kaitēt ar šo izņēmumu aizsargātajām interesēm, jo šādam kaitējuma riskam jābūt saprātīgi paredzamam, nevis tikai hipotētiskam.
Atsevišķos gadījumos Tiesas judikatūrā atzīts, ka šī iestāde vai šī struktūra šajā ziņā tomēr var pamatoties uz vispārējām prezumpcijām, kas piemērojamas noteiktām dokumentu kategorijām, jo uz pieteikumiem par viena veida dokumentu izpaušanu var attiekties līdzīgi vispārīgi apsvērumi. Tādējādi šādu prezumpciju mērķis ir sniegt iespēju attiecīgajai Savienības iestādei vai struktūrai uzskatīt, ka noteiktu kategoriju dokumentu izpaušana principā kaitē interesēm, kas tiek aizsargātas ar izņēmumu, uz ko tā atsaucas, pamatojoties uz šādiem vispārīgiem apsvērumiem, neuzliekot tai pienākumu konkrēti un individuāli izvērtēt katru pieprasīto dokumentu.
Vispārējā tiesa norāda, ka līdz šim Tiesa atzinusi, ka vispārējās konfidencialitātes prezumpcijas attiecināmas uz piecām dokumentu kategorijām, un Vispārējā tiesa ir atzinusi vēl piecas vispārējās konfidencialitātes prezumpcijas, kas attiecināmas uz piecām citām dokumentu kategorijām. Katrā no šiem gadījumiem attiecīgais piekļuves atteikums skāra tādu dokumentu kopumu, kuri ir skaidri nošķirami to kopējās piederības lietas materiāliem saistībā ar notiekošu administratīvo vai tiesas procesu dēļ.
Bez tam vispārējās konfidencialitātes prezumpcijas tiek balstītas uz to, ka Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā paredzētie izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem, ja dokumenti, uz kuriem attiecas piekļuves pieteikums, ietilpst īpašā Savienības tiesību jomā, nevar tikt interpretēti, neņemot vērā īpašos noteikumus, kas reglamentē piekļuvi šiem dokumentiem. Šīs vispārējās prezumpcijas tādējādi ļauj nodrošināt tādu tiesisko regulējumu saskaņotu piemērošanu, kuriem ir atšķirīgi mērķi un kuros nav tieši paredzēta viena regulējuma pārākums pār otru.
Papildus vispārēju prezumpciju piemērošanu prasa galvenokārt imperatīva nepieciešamība nodrošināt pareizu attiecīgo procedūru norisi un garantēt to mērķu sasniegšanu. Tādējādi vispārējas prezumpcijas atzīšanu var pamatot ar to, ka piekļuve noteiktu procedūru dokumentiem nav savienojama ar šo procedūru pareizu norisi, un ar risku, ka tām tiks radīts kaitējums, jo vispārējas prezumpcijas ļauj nodrošināt procedūras norises integritāti, ierobežojot trešo personu iejaukšanos.
Šajā gadījumā vispirms Vispārējā tiesa konstatē, ka pieprasītos dokumentus neierobežo to kopējā piederība lietas materiāliem saistībā ar notiekošu administratīvo vai tiesas procesu. Turpinot – nav strīda par to, ka nav īpašu noteikumu, kas reglamentētu piekļuvi dokumentiem, kas saistīti ar Rīcības kodeksa attiecībā uz nodokļiem pārskatīšanu. Visbeidzot, Padome nevarot balstīties uz Padomes secinājumiem, no kuriem izrietot, ka visam Rīcības kodeksa jautājumu grupas darbam būtu jābūt konfidenciālam. Proti, Savienības iestādei saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001 noteikto pienākumu tvērums, kā interpretējusi Savienības tiesa, nevar būt atkarīgs no aktu satura, piemēram, no Padomes secinājumu, kurus pieņēmusi pati aplūkotā iestāde, satura. Šādos apstākļos strīdīgajiem dokumentiem konfidencialitātes prezumpcija nav piemērojama.
Vispārējā tiesa norāda, ka šo secinājumu neatspēko tiesas sēdē izvirzītais Padomes arguments, ka šāda prezumpcija jāpiemēro pieprasītajiem dokumentiem tāpēc, ka Rīcības kodeksa jautājumu grupai ir starpvaldību raksturs, jo nodokļi joprojām ir dalībvalstu ekskluzīvā kompetencē. Proti, Padome nav paskaidrojusi, kādā veidā tikai šis apstāklis vien attaisno vispārējās konfidencialitātes prezumpcijas piemērošanu. Turklāt nav strīda par to, ka strīdīgie dokumenti ir Padomes rīcībā. Tādējādi uz šiem dokumentiem, lai atzītu vispārējo konfidencialitātes prezumpciju, attiecas no Regulas Nr. 1049/2001 izrietošie principi, tostarp tie, kas nostiprināti Savienības tiesu judikatūrā.
Šādos apstākļos Vispārējā tiesa noraida Padomes argumentu, ka uz strīdīgajiem dokumentiem attiecas vispārējā konfidencialitātes prezumpcija.
Otrām kārtām, attiecībā uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešā un ceturtā ievilkuma piemērojamību strīdīgajiem dokumentiem, kā arī par pienākuma norādīt pamatojumu izpildi Vispārējā tiesa atgādina, ka tad, ja dalībvalsts atsaucas uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 5. punktu un norāda šī paša panta 1.–3. punktā uzskaitītos atteikuma pamatojumus, Savienības tiesai pēc ieinteresētās personas, kurai attiecīgā iestāde ir atteikusi piekļuvi, lūguma un tās tiesību aizsardzībai tiesā ir jāpārbauda, vai šo atteikumu likumīgi varēja pamatot ar minētajiem izņēmumiem un vai šis atteikums izriet no pašas iestādes vai attiecīgās dalībvalsts veiktā šo izņēmumu vērtējuma. Tādējādi tiesību aizsardzības tiesā garantija, kas pienākas pieteikuma iesniedzējam, kura pieteikumu saņēmusī iestāde ir atteikusi piekļuvi vienam vai vairākiem dalībvalsts izdotiem dokumentiem pēc šīs valsts izteiktajiem iebildumiem, nozīmē, ka Savienības tiesai lēmuma atteikt piekļuvi tiesiskums ir jāizvērtē in concreto, ņemot vērā visus atbilstošos faktus, no kuriem vissvarīgākie ir dokumenti, kuru izpaušana tika atteikta.
Runājot par attiecīgo izņēmumu tvērumu, Vispārējā tiesa precizē, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešo ievilkumu iestādes var atteikt piekļuvi dokumentam, ja iepazīšanās ar to var kaitēt sabiedrības interešu aizsardzībai saistībā ar starptautiskajām attiecībām. Tāpat saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta ceturto ievilkumu iestādes var atteikt piekļuvi dokumentam, ja iepazīšanās ar to var kaitēt sabiedrības interešu aizsardzībai saistībā ar Savienības vai kādas dalībvalsts finanšu, monetāro vai ekonomikas politiku. Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā aizsargāto interešu īpaši sensitīvais un būtiskais raksturs piešķir šādam iestādes pieņemamam lēmumam sarežģītu un delikātu raksturu, kas prasa īpašu piesardzības līmeni. Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punktā noteiktie izņēmumi ir formulēti imperatīvā valodā tādējādi, ka iestādēm ir pienākums atteikt piekļuvi dokumentiem, uz kuriem attiecas šie obligātie izņēmumi, ja ir pierādīti minētajos izņēmumos norādītie apstākļi, un nav nepieciešams rast līdzsvaru starp sabiedrības interešu aizsardzību un pārākām vispārējām interesēm.
Bez tam Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktie kritēriji ir ļoti vispārīgi un piekļuves atteikums, kā izriet no šīs tiesību normas noteikumiem, ir jānosaka, ja attiecīgā dokumenta izpaušana var “kaitēt” attiecīgo “sabiedrības interešu” aizsardzībai, nevis tikai tad, ja “būtisks” kaitējums šādai aizsardzībai ir patiešām ticis konstatēts, kā tas tika piedāvāts likumdošanas procedūrā, kuras iznākumā tika pieņemta šī regula. Tādējādi, Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā paredzēto izņēmumu šaura interpretācija nav pretrunā tam, ka, runājot par šī panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktajiem izņēmumiem saistībā ar sabiedrības interesēm, attiecīgajai iestādei ir plaša rīcības brīvība, nosakot, vai dokumenta izpaušana sabiedrībai varētu kaitēt ar šo noteikumu aizsargātajām interesēm. Tāpēc Vispārējās tiesas tiesiskuma pārbaudē attiecībā uz lēmumu par atteikumu izpaust dokumentu, ko iestāde pieņēmusi saskaņā ar kādu no šiem izņēmumiem, jāizvērtē tikai procesa un pamatojuma noteikumu ievērošana, faktu materiālā pareizība, kā arī acīmredzamas kļūdas vērtējumā un pilnvaru nepareizas izmantošanas neesība.
Šajā gadījumā Vispārējā tiesa norāda, ka Padome, lai pamatotu atteikumu piekļūt strīdīgajiem dokumentiem saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešajā un ceturtajā ievilkumā paredzētajiem izņēmumiem, ir balstījusies uz iemesliem, kas saistīti ar sabiedrības interešu aizsardzību saistībā ar starptautiskajām attiecībām un Savienības finanšu, monetāro vai ekonomikas politiku. Tādējādi tai jāpārbauda, vai, ņemot vērā strīdīgo dokumentu saturu, šo atteikumu varēja pamatot ar šādiem iemesliem. Pārbaudes noslēgumā Vispārējā tiesa secina, ka šie izņēmumi neattiecas uz trim strīdīgajiem dokumentiem un ka tālab Padomei bija jāpiešķir prasītājam pilnīga piekļuve. Tomēr tā nospriež, ka Padomei, pamatojoties uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešajā un ceturtajā ievilkumā paredzētajiem izņēmumiem, bija pamats iebilst pret citu strīdīgo dokumentu publiskošanu.
Trešām kārtām, Vispārējā tiesa pārbauda, vai Padomei bija jāpiešķir daļēja piekļuve pārējiem strīdīgajiem dokumentiem, kuriem piekļuve tika pilnībā atteikta.
Šajā ziņā tā vispirms atzīmē, ka atsevišķos minēto dokumentu fragmentos tostarp ietverti vispārīgi apsvērumi par iemesliem, kas pamato Rīcības kodeksa attiecībā uz nodokļiem pārskatīšanu, kā arī tās veikšanai piemēroto brīdi, tāpat arī redakcionālas piezīmes par jaunā Rīcības kodeksa attiecībā uz nodokļiem atsevišķām daļām un ar to saistīto rezolūciju vai arī par vispārīgiem jautājumiem par jaunā Rīcības kodeksa attiecībā uz nodokļiem projekta praktisko īstenošanu. Atsevišķi dokumenti ietver arī pieklājības frāzes, ar kurām apmainījušies dažādi Rīcības kodeksa attiecībā uz nodokļiem pārskatīšanā iesaistītie dalībnieki, kā arī priekšlikumus rīkot papildu sanāksmes. Šādu fragmentu izpaušana acīmredzami nevar radīt saprātīgi paredzamu un nevis tikai hipotētisku risku interesēm, kas tiek aizsargātas ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešajā un ceturtajā ievilkumā paredzētajiem izņēmumiem.
Turpinot – minētos fragmentus bez grūtībām var nodalīt no pārējā attiecīgo dokumentu satura.
Visbeidzot, ciktāl Padome apgalvo, ka fragmentu izpaušana nebūtu lietderīga prasītājam, Vispārējā tiesa atgādina, ka Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punktā, tāpat kā šajā regulā kopumā, nav prasīts, lai pieteikuma iesniedzējs pierādītu, ka dokuments, kuru tas lūdz izpaust, viņam būtu “lietderīgs”. Proti, iestādei, kurai iesniegts piekļuves pieteikums dokumentiem, nav jāizvērtē, vai dokuments ir lietderīgs pieteikuma iesniedzējam. Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punktu nevar interpretēt tā, ka tas attiecīgajai iestādei ļauj izvairīties no šajā tiesību normā skaidri paredzētā pienākuma, proti, pienākuma izpaust pieprasītā dokumenta daļas, ja šāds atbrīvojums nav iekļauts šajā regulā konkrēti uzskaitītajos izņēmumos.
Tādejādi Vispārējā tiesa secina, ka Padome, uzskatot, ka nevar piešķirt daļēju piekļuvi strīdīgajiem dokumentiem, izņemot trim dokumentiem, kuriem katrā ziņā bija jāpiešķir pilnīga piekļuve, ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Noslēgumā Vispārējā tiesa daļēji atceļ apstrīdēto lēmumu. Tomēr tā atzīmē, ka tai nav jāaizstāj Padome un jānorāda visas strīdīgo dokumentu daļas, kurām būtu bijis jāpiešķir daļēja piekļuve, jo Padomei, izpildot spriedumu un saskaņā ar LESD 266. pantu, ir jāņem vērā tajā izklāstītie motīvi. Šajā gadījumā Vispārējā tiesa uzsver, ka strīdīgo dokumentu fragmenti, kurus tā ir atzinusi par publiskojamiem, ir tikai fragmentu piemēri, uz kuriem acīmredzami neattiecas Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešajā un ceturtajā ievilkumā paredzētie izņēmumi, un Padomei, attiecīgā gadījumā pēc apspriešanās ar dalībvalstīm saskaņā ar šīs regulas 4. panta 5. punktu, jāidentificē visi fragmenti, uz kuriem tie neattiecas.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).