62022CC0266
ĢENERĀLADVOKĀTA ATANASIJA RANTA [ATHANASIOS RANTOS]
SECINĀJUMI,
sniegti 2023. gada 11. maijā (
1
)
Lieta C‑266/22
CRRC Qingdao Sifang CO LTD,
Astra Vagoane Călători SA
pret
Autoritatea pentru Reformă Feroviară,
Alstom Ferroviaria SpA
(Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma procedūras – Direktīva 2014/24/ES – 25. pants – Valsts tiesību akti, kas stājušies spēkā pēc paziņojuma par līgumu publicēšanas – “Saimnieciskās darbības subjekta” jēdziena grozīšana – Ķīnas Tautas Republikā reģistrēta saimnieciskās darbības subjekta piedāvājuma izslēgšana – Trešā valsts, kas nav parakstījusi 25. pantā minēto nolīgumu
I. Ievads
1.
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 2. panta 1. punkta 13. apakšpunktu, 18. panta 1. punktu, 25. un 49. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (
2
), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2019/1828 (2019. gada 30. oktobris) (
3
) (turpmāk tekstā – “Direktīva 2014/24”).
2.
Ar diviem prejudiciālajiem jautājumiem Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) lūdz Tiesu pēc būtības izvērtēt, vai šīs Savienības tiesību normas publiskā iepirkuma jomā nepieļauj Ķīnas Tautas Republikā reģistrēta saimnieciskās darbības subjekta izslēgšanu no publiskā iepirkuma procedūras, kuru uzsākusi dalībvalsts līgumslēdzējas iestāde, ja šī izslēgšana izriet no valsts tiesību aktiem, ar kuriem ir grozīts “saimnieciskās darbības subjekta” jēdziens, lai transponētu Direktīvas 2014/24 25. pantu, un ja šie valsts tiesību akti ir stājušies spēkā pēc paziņojuma par līgumu publicēšanas.
3.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp konsorciju, kuru veido CRRC Qingdao Sifang un Astra Vagoane Călători SA (turpmāk tekstā abi kopā – “konsorcijs”), no vienas puses, un līgumslēdzēja iestāde Rumānijā Autoritatea pentru Reformă Feroviară (Dzelzceļu reformu iestāde, turpmāk tekstā – “ARF”) un Alstom Ferroviaria, kas iestājās ARF atbalstam, no otras puses. Konkrētāk – šis strīds ir par šīs iestādes lēmumu izslēgt konsorcija iesniegto piedāvājumu iepirkuma procedūrā par 20 jaunu starpreģionu elektrovilcienu sastāva vienību iegādi un attiecīgo vilcienu darbībai nepieciešamo apkopes un remonta pakalpojumu iegādi, pamatojoties uz to, ka CRRC Qingdao Sifang ir sabiedrība, kuras juridiskā adrese ir Ķīnas Tautas Republikā.
4.
Šie jautājumi ļaus Tiesai pirmo reizi izvērtēt valsts noteikumu, kuru mērķis ir transponēt Direktīvas 2014/24 25. pantu, atbilstību Savienības tiesībām, kā arī interpretēt šīs tiesību normas normatīvo saturu.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1. Direktīva 2014/24
5.
Direktīvas 2014/24 1., 17. un 98. apsvērumā ir teikts:
“(1)
Publisko līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai, ko īsteno dalībvalstu iestādes vai ko īsteno to vārdā, ir jāatbilst Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) principiem un jo īpaši brīvas preču aprites principam, brīvībai veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvībai, kā arī no tiem izrietošajiem principiem, proti, vienlīdzīgai attieksmei, nediskriminācijai, savstarpējai atzīšanai, proporcionalitātei [samērīgumam]un pārredzamībai. Tomēr attiecībā uz publiskiem līgumiem, kas pārsniedz konkrētu vērtību, būtu jāizstrādā noteikumi, kas koordinē valstu iepirkuma procedūras, lai nodrošinātu, ka minētie principi tiek īstenoti praksē un ka publiskais iepirkums tiek atvērts konkurencei.
[..]
(17)
Ar Padomes Lēmumu 94/800/EK [(1994. gada 22. decembris) par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (OV 1994, L 336, 1. lpp.),] jo īpaši apstiprināja Pasaules Tirdzniecības organizācijas Nolīgumu par valsts iepirkumu [(turpmāk tekstā – “NVI”)]. NVI mērķis ir izveidot līdzsvarotu tiesību un pienākumu daudzpusēju regulējumu attiecībā uz publiskiem līgumiem, lai panāktu pasaules tirdzniecības liberalizāciju un paplašināšanos. Saistībā ar līgumiem, uz kuriem attiecas NVI 1., 2., 4. un 5. pielikums un Vispārējās piezīmes Eiropas Savienības I papildinājumam, kā arī citi attiecīgi starptautiskie nolīgumi, kas ir saistoši Savienībai, līgumslēdzējām iestādēm minētajos nolīgumos paredzētie pienākumi būtu jāpilda, piemērojot šo direktīvu to trešo valstu ekonomikas dalībniekiem, kuras ir šādu nolīgumu parakstītājas.
[..]
(98)
Ir svarīgi, lai uz būvdarbiem, piegādēm vai pakalpojumiem, kas jāsniedz saskaņā ar līgumu, attiektos piešķiršanas kritēriji vai līguma izpildes nosacījumi, kas skar ražošanas procesu sociālos aspektus. Turklāt tie būtu jāpiemēro saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 96/71/EK [(1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (OV 1997, L 18, 1. lpp.)], kā to interpretējusi [Tiesa], un tie nebūtu jāizvēlas vai jāpiemēro tādā veidā, kas rada tiešu vai netiešu diskrimināciju pret ekonomikas dalībniekiem no citām dalībvalstīm vai trešām valstīm, kas ir NVI vai tādu brīvās tirdzniecības nolīgumu puses, kuros viena no pusēm ir Savienība. [..]”
6.
Direktīvas 2014/24 2. panta “Definīcijas” 1. punktā tostarp ir noteiktas šādas definīcijas:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
[..]
5)
“publiski līgumi” ir līgumi par atlīdzību, kas rakstiski noslēgti starp vienu vai vairākiem ekonomikas dalībniekiem [saimnieciskās darbības subjektiem] un vienu vai vairākām līgumslēdzējām iestādēm un kuru mērķis ir būvdarbu izpilde, produktu piegāde vai pakalpojumu sniegšana;
[..]
10)
“ekonomikas dalībnieks [saimnieciskās darbības subjekts]” ir jebkura fiziska vai juridiska persona vai publiskā sektora subjekts, vai šādu personu un/vai subjektu grupa, tostarp jebkāda uzņēmumu pagaidu apvienība, kas tirgū piedāvā būvdarbu izpildi un/vai būves realizāciju, produktu piegādi vai pakalpojumu sniegšanu;
[..]
11)
“pretendents” ir ekonomikas dalībnieks [saimnieciskās darbības subjekts], kas ir iesniedzis piedāvājumu;
[..]
13)
“iepirkuma procedūras dokuments” ir jebkurš dokuments, ko izdevusi vai uz ko atsaucas līgumslēdzēja iestāde, lai aprakstītu vai noteiktu iepirkuma vai procedūras elementus, tostarp paziņojums par līgumu, iepriekšējs informatīvs paziņojums, ja to izmanto iepirkuma izsludināšanai, tehniskās specifikācijas, aprakstošais dokuments, ierosinātie līguma nosacījumi, kandidātu un pretendentu iesniedzamo dokumentu formāti, informācija par vispārīgi piemērojamiem pienākumiem un visi papildu dokumenti;
[..].”
7.
Saskaņā ar Direktīvas 2014/24 7. pantu “Līgumi ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu jomās” šo direktīvu nepiemēro publiskajiem līgumiem vai metu konkursiem, kuru slēgšanas tiesības saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV 2014, L 94, 243. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2019/1829 (2019. gada 30. oktobris) (OV 2019, L 279, 27. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 2014/25”), piešķir vai kurus rīko līgumslēdzējas iestādes, kas īsteno vienu vai vairākas no Direktīvas 2014/25 8.–14. pantā noteiktajām darbībām, un kuru slēgšanas tiesības piešķir, lai veiktu šādas darbības.
8.
Direktīvas 2014/24 18. panta “Iepirkuma principi” 1. punkta pirmajā daļā ir precizēts, ka līgumslēdzējas iestādes nodrošina vienlīdzīgu un nediskriminējošu attieksmi pret visiem saimnieciskās darbības subjektiem un rīkojas pārredzami un samērīgi.
9.
Šīs direktīvas 19. panta “Ekonomikas dalībnieki [saimnieciskās darbības subjekti]” 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts:
“Ekonomikas dalībniekus [saimnieciskās darbības subjektus], kam saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā tie veic uzņēmējdarbību, ir tiesības sniegt attiecīgo pakalpojumu, nenoraida, pamatojoties tikai uz to, ka saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā piešķir līguma slēgšanas tiesības, tiem būtu jābūt vai nu fiziskām, vai juridiskām personām.”
10.
Minētās direktīvas 25. pants “Nosacījumi, kas saistīti ar NVI un citiem starptautiskiem nolīgumiem” ir formulēts šādi:
“Ciktāl tas ir paredzēts 1., 2., 4. un 5. pielikumā un NVI Eiropas Savienības I papildinājuma vispārīgajās piezīmēs, un citos starptautiskos nolīgumos, kuri ir saistoši Savienībai, līgumslēdzējas iestādes attiecībā uz minēto nolīgumu parakstītājpušu būvdarbiem, piegādēm, pakalpojumiem un ekonomikas dalībniekiem nodrošina attieksmi, kas ir tikpat labvēlīga kā attieksme, kuru nodrošina Savienības būvdarbiem, piegādēm, pakalpojumiem un ekonomikas dalībniekiem [saimnieciskās darbības subjektiem].”
11.
Šīs pašas direktīvas 49. pants “Paziņojumi par līgumu” ir izteikts šādi:
“Paziņojumus par līgumu izmanto iepirkuma izsludināšanai attiecībā uz visām procedūrām, neskarot 26. panta 5. punkta otro daļu un 32. pantu. Paziņojumos par līgumu iekļauj V pielikuma C daļā norādīto informāciju, un tos publicē saskaņā ar 51. pantu.”
12.
Direktīvas 2014/24 58. panta “Atlases kritēriji” 2. punkta pirmajā daļā ir noteikts:
“Attiecībā uz piemērotību profesionālās darbības veikšanai līgumslēdzējas iestādes var prasīt, lai ekonomikas dalībnieki būtu reģistrēti kādā no profesionālajiem vai komercreģistriem dalībvalstī, kurā tie veic uzņēmējdarbību, kā aprakstīts XI pielikumā, vai lai tie ievērotu jebkuru citu prasību, kas noteikta minētajā pielikumā.”
2. Direktīva 2014/25
13.
Direktīvas 2014/25 1. panta “Priekšmets un darbības joma” 2. punktā ir noteikts:
“Šīs direktīvas nozīmē iepirkums ir viena vai vairāku līgumslēdzēju veikta būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu iegūšana, izmantojot piegādes, būvdarbu vai pakalpojumu līgumu no šo līgumslēdzēju izraudzītiem ekonomikas dalībniekiem ar noteikumu, ka būvdarbi, piegādes vai pakalpojumi ir paredzēti, lai veiktu kādu no 8.–14. pantā minētajām darbībām.”
14.
Šīs direktīvas 11. pantā “Transporta pakalpojumi” ir paredzēts:
“Šī direktīva attiecas uz tādu tīklu nodrošināšanu un ekspluatāciju, kas iedzīvotājiem sniedz pakalpojumus dzelzceļu, automatizēto sistēmu, tramvaju, trolejbusu, autobusu vai trošu transporta jomā.
Attiecībā uz transporta pakalpojumiem uzskata, ka tīkls pastāv, ja pakalpojumu sniedz saskaņā ar dalībvalsts kompetentās iestādes noteiktiem darbības nosacījumiem, piemēram, nosacījumiem par apkalpojamiem maršrutiem, piedāvājamo pakalpojumu apjomu vai to sniegšanas biežumu.”
15.
Direktīvas 43. pants “Nosacījumi, kas saistīti ar NVI un citiem starptautiskiem nolīgumiem” ir formulēts šādi:
“Ciktāl tas paredzēts 3., 4. un 5. pielikumā un NVI Eiropas Savienības I papildinājuma vispārīgās piezīmēs un citos starptautiskos nolīgumos, kuri ir saistoši Savienībai, līgumslēdzēji 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē attiecībā uz minēto nolīgumu parakstītājpušu būvdarbiem, piegādēm, pakalpojumiem un ekonomikas dalībniekiem [saimnieciskās darbības subjektiem] nodrošina attieksmi, kas ir tikpat labvēlīga kā attieksme, kuru nodrošina Savienības būvdarbiem, piegādēm, pakalpojumiem un ekonomikas dalībniekiem [saimnieciskās darbības subjektiem].”
3. Komisijas 2019. gada 24. jūlija paziņojums
16.
Komisijas 2019. gada 24. jūlija paziņojumā “Norādījumi par trešo valstu pretendentu un preču iesaisti ES publiskā iepirkuma tirgū” (C(2019) 5494 final) (
4
) (turpmāk tekstā – “Komisijas 2019. gada 24. jūlija paziņojums”) ir iekļautas šādas attiecīgās rindkopas:
“Vairākos starptautiskos nolīgumos (piemēram, Nolīgumā par valsts iepirkumu un divpusējos brīvās tirdzniecības nolīgumos ar nodaļām par iepirkumu) ES ir apņēmusies piešķirt piekļuvi savam publiskā iepirkuma tirgum noteiktiem vairāku trešo valstu darbiem, piegādēm, pakalpojumiem un ekonomikas dalībniekiem [saimnieciskās darbības subjektiem].
Attiecīgi publiskā iepirkuma direktīvās ir noteikts, ka publiskā iepirkuma rīkotājiem ES ir jāizturas pret nolīgumus parakstījušo valstu būvdarbiem, piegādēm, pakalpojumiem un ekonomikas dalībniekiem [saimnieciskās darbības subjektiem] tikpat labvēlīgi kā pret ES būvdarbiem, piegādēm, pakalpojumiem un ekonomikas dalībniekiem [saimnieciskās darbības subjektiem], ciktāl uz tiem attiecas minētie nolīgumi.
Kur šā pienākuma nav, ekonomikas dalībniekiem [saimnieciskās darbības subjektiem] no trešām valstīm, kuri nav noslēguši nolīgumu, kas atver ES iepirkuma tirgu, vai uz kuru precēm, pakalpojumiem un būvdarbiem neattiecas šāds nolīgums, nav nodrošināta piekļuve iepirkuma procedūrām ES un tie var tikt izslēgti.”
B.
Rumānijas tiesības
17.
2016. gada 19. maijaLegea nr. 98/2016 privind achiziţiile publice (Likums Nr. 98/2016 par publisko iepirkumu; 2016. gada 23. maijaMonitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 390) 2020. gada 3. aprīļa redakcijā (turpmāk tekstā – “Publisko iepirkumu likums”) 3. panta 1. punkta jj) apakšpunktā jēdziens “saimnieciskās darbības subjekts” ir definēts šādi:
“Šī likuma izpratnē:
[..]
(jj) saimnieciskās darbības subjekts ir jebkura fiziska vai juridiska persona, publisko vai privāto tiesību subjekts, vai šādu personu grupa vai apvienība, tostarp jebkāda pagaidu apvienība starp divām vai vairākām šādām vienībām, kas tirgū likumīgi piedāvā būvdarbu izpildi un/vai būves realizāciju, produktu piegādi vai pakalpojumu sniegšanu.”
18.
Publisko iepirkumu likuma 236. pantā ir paredzēts:
“1.   Šis likums attiecas uz iepirkuma procedūrām, kas uzsāktas pēc tā spēkā stāšanās dienas.
2.   Iepirkuma procedūras, kuras nav pabeigtas šī likuma spēkā stāšanās dienā, reglamentē likums, kas bija spēkā iepirkuma procedūras uzsākšanas dienā.
3.   Šis likums attiecas uz publiskajiem līgumiem/pamatnolīgumiem, kas noslēgti pēc tā spēkā stāšanās dienas.
4.   Uz publiskajiem līgumiem/pamatnolīgumiem, kas noslēgti pirms šī likuma spēkā stāšanās dienas, attiecas tā likuma noteikumi, kurš bija spēkā to noslēgšanas dienā, visos jautājumos, kuri saistīti ar to noslēgšanu, grozīšanu, interpretāciju, sekām, izpildi un izbeigšanu.”
19.
Ar 2021. gada 31. martaOrdonanța de urgență in Guvernului Nr. 25/2021 privind modificarea și completarea unor acte normative în domeniul achizițiilor publice (Valdības Ārkārtas rīkojums Nr. 25/2021, ar kuru tiek grozīti un papildināti atsevišķi tiesību akti publiskā iepirkuma jomā; 2021. gada 5. aprīļaMonitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 346; turpmāk tekstā – “VĀR Nr. 25/2021”), kas stājās spēkā 2021. gada 5. aprīlī, ir grozītas vairākas Publisko iepirkumu likuma normas, lai transponētu Direktīvas 2014/24 25. pantu un Direktīvas 2014/25 43. pantu.
20.
VĀR Nr. 25/2021 V pantā ir noteikts:
“Uz iepirkuma procedūrām, kurās saimnieciskās darbības subjekti ir iesnieguši piedāvājumus līdz šī VĀR spēkā stāšanās dienai, ir attiecināmi tiesību akti, kas bija spēkā minēto procedūru uzsākšanas dienā.”
21.
Publisko iepirkumu likuma, kas grozīts ar VĀR Nr. 25/2021, 3. panta 1. punkta jj) apakšpunktā “saimnieciskās darbības subjekta” jēdziens ir definēts šādi:
“Šajā likumā:
[..]
(jj) “saimnieciskās darbības subjekts” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, publisko vai privāto tiesību subjekts, vai šādu personu grupa vai apvienība, tostarp jebkura pagaidu apvienība starp divām vai vairākām šādām vienībām, kas tirgū likumīgi piedāvā būvdarbu izpildi un/vai būves realizāciju, preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu un kas ir reģistrēts/reģistrēta:
i)
[Savienības] dalībvalstī;
ii)
Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) dalībvalstī;
iii)
trešās valstīs, kuras ir ratificējušas [NVI], ciktāl uz organizēto publisko iepirkumu attiecas [NVI] I papildinājuma 1., 2., 4. un 5., 6. un 7. pielikums;
iv)
trešās valstīs, kas ir pievienošanās procesā [Savienībai];
v)
trešās valstīs, uz kurām neattiecas iii) punkts, bet kuras ir parakstījušas citus starptautiskus nolīgumus, kas paredz [Savienībai] saistības nodrošināt brīvu piekļuvi publiskā iepirkuma tirgum; [..].”
22.
Publisko iepirkumu likuma, kas grozīts ar VĀR Nr. 25/2021, 49. pantā ir noteikts:
“1.   Līgumslēdzējām iestādēm ir pienākums izturēties pret saimnieciskās darbības subjektiem vienlīdzīgi un nediskriminējoši un rīkoties pārredzami un samērīgi.
2.   Ciktāl tas paredzēts NVI I papildinājuma 1., 2., 4. un 5., 6. un 7. pielikumā un citos starptautiskos nolīgumos, kuri ir saistoši [Savienībai], līgumslēdzējas iestādes attiecībā uz minēto nolīgumu parakstītājpušu būvdarbiem, piegādēm, pakalpojumiem un saimnieciskās darbības subjektiem nodrošina attieksmi, kas ir tikpat labvēlīga kā attieksme, kuru nodrošina Savienības būvdarbiem, piegādēm, pakalpojumiem un ekonomikas dalībniekiem.”
23.
Publisko iepirkumu likuma, kas grozīts ar VĀR Nr. 25/2021, 53. panta 1. un 1.bis punktā ir noteikts:
“1.   Saimnieciskās darbības subjektiem, kas definēti 3. panta 1. punkta jj) apakšpunktā, ir tiesības piedalīties 68. pantā minētajās iepirkuma procedūrās kā individuālam pretendentam/saistītam pretendentam/kandidātam/trešai personai, kas ir garantijas devējs /apakšuzņēmējam.
1.bis   Līgumslēdzēja iestāde izslēdz no iepirkuma procedūras jebkuru fizisku vai juridisku personu, kurai ir individuāla pretendenta/saistītā pretendenta/kandidāta/trešās personas, kas ir garantijas devējs /apakšuzņēmēja statuss, kas neatbilst 3. panta 1. punkta jj) apakšpunkta definīcijai, bez nepieciešamības pārbaudīt 164., 165. un 167. panta piemērojamību.”
III. Pamatlieta, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
24.
2020. gada 3. aprīlīARF uzsāka iepirkuma procedūru, izsludinot atklātu konkursu, “20 jaunu starpreģionu elektrovilcienu sastāva vienību ar nosaukumu RE‑IR iegādei un attiecīgo vilcienu darbībai nepieciešamo apkopes un remonta pakalpojumu iegādei”, publicējot 2020. gada 3. aprīļa paziņojumu par līgumu CN1020204 un ar to saistītos iepirkuma procedūras dokumentus Sistemul Electronic de Achiziții Publice (elektroniskā publiskā iepirkuma sistēma).
25.
2021. gada 5. aprīlī stājās spēkā VĀR Nr. 25/2021, ar ko tika grozīti un papildināti daži normatīvie akti publiskā iepirkuma jomā.
26.
2021. gada 19. aprīlī, kas bija piedāvājumu iesniegšanas termiņš aplūkojamā iepirkuma procedūrā, piedāvājumus iesniedza divi saimnieciskās darbības subjekti, proti, konsorcijs un Alstom Ferroviaria.
27.
2021. gada 2. novembrīARF publicēja iepirkuma procedūras galīgo ziņojumu Nr. 22/410/28.10.2021, ar kuru tā izslēdza konsorcija iesniegto piedāvājumu un par uzvarētāju atzina Alstom Ferroviaria piedāvājumu (turpmāk tekstā – “izslēgšanas ziņojums”). Izslēgšanas iemesls bija tas, ka konsorcija galvenais uzņēmums, proti, sabiedrība CRRC Qingdao Sifang, neatbilst jēdzienam “saimnieciskās darbības subjekts”, kas definēts Publisko iepirkumu likuma, kurš grozīts ar VĀR Nr. 25/2021, 3. panta 1. punkta jj) apakšpunktā, ņemot vērā faktu, ka tā juridiskā adrese ir Ķīnas Tautas Republikā.
28.
2021. gada 11. novembrī konsorcijs pārsūdzēja izslēgšanas ziņojumu Consiliul Național de Soluționare a Contestațiilor (Sūdzību izskatīšanas valsts padome, Rumānija, turpmāk tekstā – “CNSC”). Savā sūdzībā konsorcijs apgalvoja, ka šī izslēgšana, kas bija balstīta uz VĀR Nr. 25/2021 piemērošanu ar atpakaļejošu spēku, ir pretrunā Rumānijas Konstitūcijai un Savienības tiesībām.
29.
Ar 2022. gada 31. janvāra lēmumu CNSC noraidīja konsorcija sūdzību. Vispirms šī iestāde norādīja, ka uz Ķīnas Tautas Republiku neattiecas neviens no nosacījumiem, kuri paredzēti Publisko iepirkumu likuma, kas grozīts ar VĀR Nr. 25/2021, 3. panta 1. punkta jj) apakšpunkta i)–v) punktā. Tālāk CNSC konstatēja, ka konsorcijs savu piedāvājumu bija iesniedzis 2021. gada 19. aprīlī, proti, pēc VĀR Nr. 25/2021 stāšanās spēkā 2021. gada 5. aprīlī. Visbeidzot šī iestāde uzsvēra, ka saskaņā ar VĀR Nr. 25/2021 V pantu tās iepirkuma procedūras, kurās ekonomikas dalībnieki ir iesnieguši piedāvājumus šī VĀR spēkā stāšanās dienā, reglamentē tiesību akti, kas bija spēkā to uzsākšanas datumā. A contrario, tās iepirkuma procedūras, kurās līdz 2021. gada 5. aprīlim, kad stājās spēkā VĀR Nr. 25/2021, nav ticis iesniegts neviens piedāvājums, reglamentējot minētais VĀR.
30.
2022. gada 14. februārī konsorcijs cēla prasību par CNSC lēmumu Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa), kas ir iesniedzējtiesa un lemj kā pēdējā instance. Savā prasībā konsorcijs norāda, ka iepirkuma procedūras noteikumu grozīšana procedūras laikā ir Savienības tiesību principu, it īpaši tiesiskās paļāvības aizsardzības, tiesiskās drošības, atpakaļejoša spēka aizlieguma, pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principu, pārkāpums.
31.
2022. gada 2. martā prasītāji lūdza uzdot Tiesai trīs prejudiciālus jautājumus.
32.
Iesniedzējtiesa uzsver, ka ar VĀR Nr. 25/2021 ir grozīts tiesiskais regulējums publisko iepirkumu jomā un ir no jauna definēti daži vispārīgi noteikumi dalībai iepirkuma procedūrās saskaņā ar Direktīvas 2014/24 25. pantu, kurā ir paredzēts dalībvalstu pienākums nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi ar dalībvalstu saimnieciskās darbības subjektiem tikai attiecībā uz saimnieciskās darbības subjektiem no trešām valstīm, kas ir parakstījušas nolīgumus, uz kuriem ir atsauce šajā tiesību normā.
33.
VĀR Nr. 25/2021 preambulā Rumānijas valdība esot norādījusi uz iepriekšējos gados novēroto tendenci, ka iepirkuma procedūrās piedalās arvien vairāk pretendentu no trešām valstīm, kuri piedāvā mazākas garantijas attiecībā uz tādu noteiktu prasību ievērošanu kā sertificēti kvalitātes standarti, vides un ilgtspējīgas attīstības standarti, prasības attiecībā uz darba apstākļiem un sociālo aizsardzību, kā arī konkurences politiku.
34.
Iesniedzējtiesa konstatē, ka Direktīvas 2014/24 25. pantā saistībā ar attieksmi pret šajā tiesību normā minētajiem saimnieciskās darbības subjektiem nav paredzēta nekāda atšķirība atkarībā no brīža, kad šie saimnieciskās darbības subjekti ir iesnieguši savus piedāvājumus iepirkuma procedūrās, kurās tie piedalās.
35.
Šī tiesa jautā, cik lielā mērā tiek nodrošināta Savienības tiesībās nostiprināto tiesisko attiecību drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu ievērošana, kā arī vienlīdzīgas attieksmes, pārskatāmības un samērīguma principu ievērošana, kuri paredzēti Direktīvas 2014/24 18. panta 1. punktā, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 2. panta 1. punkta 13. apakšpunktu un 49. pantu, ja pretendents tiek izslēgts, pamatojoties uz normatīvu aktu, kuram ir likuma spēks un ar kuru pēc paziņojuma par līgumu publicēšanas ir grozīta saimnieciskās darbības subjekta definīcija.
36.
Šādos apstākļos Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai tiesisko attiecību drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru no 2021. gada 5. aprīļa tika transponēts [Direktīvas 2014/24] 25. pants un kurš noteic, ka saimnieciskās darbības subjekti, kas nav pakļauti šo Savienības noteikumu prasībām, var turpināt piedalīties publiskā iepirkuma procedūrās tikai tad, ja tie ir iesnieguši piedāvājumus līdz šo tiesību aktu grozījumu spēkā stāšanās dienai?
2)
Vai Direktīvas 2014/24 18. panta 1. punktā saistībā ar 2. panta 1. punkta 13. apakšpunktu un šīs direktīvas 49. pantu minētie vienlīdzīgas attieksmes, pārskatāmības un samērīguma principi neļauj izslēgt kādu pretendentu, pamatojoties uz dalībvalsts valdības pieņemtu normatīvo aktu ar likuma spēku, ar kuru tiek noteikti jauni noteikumi, kas maina saimnieciskās darbības subjekta definīciju, pēc paziņojuma par līgumu attiecībā uz līguma piešķiršanas procedūru, kurā šis saimnieciskās darbības subjekts piedalās, publicēšanas?”
37.
Rakstveida apsvērumus Tiesā iesniedza konsorcijs, ARF, Alstom Ferroviaria, Austrijas valdība un Eiropas Komisija.
38.
Alstom Ferroviaria un ARF, abas – pakārtoti, Austrijas valdība, kā arī Komisija uz uzdotajiem jautājumiem iesaka atbildēt noliedzoši. Savukārt konsorcijs ierosina atbildēt apstiprinoši.
IV. Juridiskā analīze
A.
Par prejudiciālo jautājumu pieņemamību un Tiesas kompetenci uz tiem atbildēt
39.
Gan Alstom Ferroviaria, gan ARF apgalvo, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams pilnībā. Konkrētāk – Alstom Ferroviaria norāda, ka prejudiciālie jautājumi ir nepieņemami, jo tie attiecas nevis uz Savienības tiesību normu interpretāciju, bet gan uz valsts tiesību normu (
5
), kuras ietilpst valsts tiesas ekskluzīvā kompetencē, interpretāciju. Savukārt ARF uzsver, ka tiesiskā situācija, kas ir pamatlietas pamatā, neietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā ratione personae un ka attiecībā uz CRRC Qingdao Sifang lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams. Turklāt, ja lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tiktu atzīts par nepieņemamu attiecībā uz CRRC Qingdao Sifang, tas būtu jāatzīst par nepieņemamu arī attiecībā uz Astra Vagoane Călători, kura, lai gan patiešām ir reģistrēta Rumānijā, tomēr publiskā iepirkuma procedūrā piedalījās konsorcijā ar CRRC Qingdao Sifang.
40.
Šajā ziņā es vēlos atgādināt, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātās sadarbības starp valstu tiesām un Tiesu procedūras ietvaros tikai valsts tiesa, kura izskata strīdu un kurai ir jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ir tā, kas, ņemot vērā lietas īpatnības, var noteikt, cik nepieciešams ir prejudiciālais nolēmums, lai šī tiesa varētu taisīt spriedumu, un cik atbilstīgi ir Tiesai tās uzdotie jautājumi. Līdz ar to Tiesai principā ir jāsniedz nolēmums, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību normas interpretāciju (
6
). Turklāt atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu ir iespējams tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saiknes ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (
7
).
41.
Šajā lietā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai tādu valsts tiesību aktu piemērošana pēc paziņojuma par līgumu publicēšanas, ar kuriem ir grozīts “saimnieciskās darbības subjekta” jēdziens, lai transponētu Direktīvas 2014/24 25. pantu, un kuru rezultātā tika izslēgts konsorcijs, ir saderīga ar Savienības tiesībām. Šādos apstākļos nevar uzskatīt, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai acīmredzami nav saiknes ar pamatlietas faktisko situāciju vai priekšmetu vai ka tai būtu hipotētisks raksturs. Turklāt iesniedzējtiesas nolēmumā sniegtais faktisko un juridisko apstākļu izklāsts ir pietiekams, lai dotu noderīgu atbildi uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem. Papildus tam attiecībā uz ARF izvirzītajiem argumentiem par Direktīvas 2014/24 saimnieciskās darbības subjektiem, kuri reģistrēti trešās valstīs, kas nav parakstījušas nolīgumu, kurš atver tiem Savienības publiskā iepirkuma tirgu, runa ir par argumentiem, kas attiecas uz uzdoto jautājumu analīzi pēc būtības, nevis uz to pieņemamību.
42.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uzskatu, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.
B.
Par lietas būtību
43.
Ar abiem prejudiciālajiem jautājumiem, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, no vienas puses, un vienlīdzīgas attieksmes, pārskatāmības un samērīguma principi, kas paredzēti Direktīvas 2014/24 18. panta 1. punktā, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 2. panta 1. punkta 13. apakšpunktu un 49. pantu, no otras puses, nepieļauj pretendenta izslēgšanu tādēļ, ka tas ir reģistrēts trešā valstī, kura nav parakstījusi šīs direktīvas 25. pantā minēto nolīgumu, ja, pirmkārt, šī izslēgšana izriet no valsts tiesību aktiem, ar kuriem ir grozīts “saimnieciskās darbības subjekta” jēdziens, lai transponētu minēto 25. pantu, un, otrkārt, šie valsts tiesību akti ir stājušies spēkā pēc attiecīgā paziņojuma par līgumu publicēšanas un pirms piedāvājumu iesniegšanas.
44.
Ņemot vērā pamatlietas faktus, ir jāsniedz dažas piezīmes par Direktīvas 2014/24 materiālo piemērošanas jomu, tās piemērojamību laikā un personām. Proti, vienīgi tad, ja konsorcijs ietilpst šīs direktīvas darbības jomā, tas varēs atsaukties uz dažādajiem Savienības tiesību principiem, par kuriem jautā iesniedzējtiesa.
45.
Tomēr, kā tas tiks konstatēts turpmāk, lai gan šīs direktīvas ratione materiae un ratione temporis piemērojamība, protams, rada jautājumus, kuri galu galā ir jāizvērtē valsts tiesai, tas tā nav tās ratione personae piemērojamības gadījumā, jo tās 25. panta rezultātā saimnieciskās darbības subjektiem no trešām valstīm, kuri nav parakstījuši šajā tiesību normā minētos nolīgumus, nav šajā direktīvā paredzēto tiesību un tātad tie nevar pamatoti atsaukties uz Savienības tiesībās noteikto vienlīdzības, diskriminācijas aizlieguma, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu.
1. Par piemērojamību “ratione materiae”
46.
Tāpat kā Austrijas valdībai un Komisijai, arī man šķiet ticami, ka uz pamatlietā aplūkojamo publisko iepirkumu par tādu elektrovilcienu sastāva vienību iegādi, kuri paredzēti dzelzceļa pārvadājumiem, un attiecīgo vilcienu darbībai nepieciešamo apkopes un remonta pakalpojumu iegādi, attiecas nevis Direktīva 2014/24, par kuru jautā iesniedzējtiesa, bet gan Direktīva 2014/25.
47.
Direktīva 2014/24 ir piemērojama līgumslēdzēju iestāžu rīkoto iepirkumu procedūrām attiecībā uz publiskiem līgumiem, kuru paredzamā vērtība ir vienāda vai lielāka par šīs direktīvas 4. pantā noteiktajām robežvērtībām. Saskaņā ar minētās direktīvas 7. pantu šo direktīvu tostarp nepiemēro publiskiem līgumiem [vai metu konkursiem], kuru slēgšanas tiesības piešķir vai kurus rīko līgumslēdzējas iestādes, kas īsteno vienu vai vairākas no [Direktīvas 2014/25] 8.–14. pantā noteiktajām darbībām, un kuru slēgšanas tiesības piešķir, lai veiktu šādas darbības. Tādējādi Direktīvas 2014/24 materiālajā piemērošanas jomā tostarp neietilpst publiski līgumi transporta pakalpojumu nozarē, kā tas ir definēts Direktīvas 2014/25 11. pantā (
8
). Šīs Direktīvas 2015/25 11. panta “Transporta pakalpojumi” pirmajā daļā ir precizēts, ka šī direktīva attiecas uz tādu tīklu nodrošināšanu un ekspluatāciju, kuri iedzīvotājiem sniedz pakalpojumus it īpaši dzelzceļu transporta jomā. Turklāt saskaņā ar minētā panta otro daļu tīkls pastāv, ja pakalpojumu sniedz saskaņā ar dalībvalsts kompetentās iestādes noteiktiem darbības nosacījumiem, piemēram, nosacījumiem par apkalpojamiem maršrutiem, piedāvājamo pakalpojumu apjomu vai to sniegšanas biežumu.
48.
Tomēr šajā lietā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem nevar pārliecinoši secināt, pirmkārt, ne to, vai, neraugoties uz tās nosaukumu, pamatlietā aplūkotā līgumslēdzēja iestāde pati sniedz transporta pakalpojumus Direktīvas 2014/25 11. panta izpratnē (
9
), ne arī, otrkārt, to, vai elektrovilcienu sastāva vienības, kas ir pamatlietā aplūkojamā iepirkuma priekšmets, tiks ekspluatētas tīklā šīs pašas tiesību normas izpratnē (
10
). Tātad šie aspekti būs jānovērtē iesniedzējtiesai, kurai vienīgajai ir kompetence izvērtēt faktus, pārbaudīt šos aspektus un noteikt, vai uz pamatlietā aplūkojamo iepirkumu attiecas Direktīva 2014/24 vai arī Direktīva 2014/25.
49.
Tagad, kad tas ir precizēts, ir jākonstatē, ka Direktīvas 2014/24 25. pantā, par kuru Tiesai ir uzdots jautājums, ir lietots tāds pats formulējums kā Direktīvas 2014/25 43. pantā lietotais un šis pants būtībā attiecas uz tiem pašiem nolīgumiem (
11
). Tādējādi tam, ka pamatlietā piemērojamā direktīva nav precīzi identificēta, nevajadzētu kavēt Tiesu sniegt atbildi uz uzdotajiem jautājumiem, jo interpretācija, kas ir izmantojama attiecībā uz Direktīvas 2014/24 25. pantu, ir tieši attiecināma uz Direktīvas 2014/25 43. pantu (
12
).
2. Par piemērojamību “ratione temporis”
50.
Kā izriet no pastāvīgās judikatūras, publiskiem līgumiem principā ir jāpiemēro tā direktīva, kura ir spēkā brīdī, kad līgumslēdzēja iestāde izvēlas, kādu procedūru tā īstenos, un galīgi izlemj jautājumu, vai pastāv pienākums iepriekš publicēt paziņojumu par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu (
13
).
51.
Šajā ziņā jānorāda, ka no 2016. gada 18. aprīļa Direktīva 2004/18 ir atcelta ar Direktīvu 2014/24. Direktīvas 2014/24 90. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstīs līdz 2016. gada 18. aprīlim ir jāstājas spēkā normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs minētās direktīvas prasības, izņemot dažus izņēmumus (
14
), kam šajā lietā nav nozīmes.
52.
Šajā lietā aplūkojamais uzaicinājums iesniegt piedāvājumus tika publicēts 2020. gada 3. aprīlī, proti, gandrīz četrus gadus pēc Direktīvas 2004/18 atcelšanas un Direktīvas 2014/24 transponēšanas termiņa beigām. Līdz ar to Savienības tiesību sistēmā direktīva, kas bija spēkā brīdī, kad līgumslēdzēja iestāde izvēlējās procedūras veidu, bija Direktīva 2014/24.
53.
Šo secinājumu nevar atspēkot apstāklis, ka VĀR Nr. 25/2021, ar kuru Rumānijas tiesībās ir transponēts Direktīvas 2014/24 25. pants, stājās spēkā tikai 2021. gada 5. aprīlī, kas ir pēc 2020. gada 3. aprīļa uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus publicēšanas un gandrīz piecus gadus pēc Direktīvas 2014/24 transponēšanas termiņa beigām.
54.
Proti, pirmām kārtām, no Tiesas pastāvīgās judikatūras par Direktīvas 2014/24 piemērošanu izriet, ka šīs direktīvas noteikumi ir piemērojami laikposmā pēc transponēšanas termiņa beigām un pat pirms to faktiskā transponēšanas datuma (
15
). Turklāt nesen Tiesa ir nospriedusi, ka izslēgt piedāvājumu no publiskā iepirkuma procedūras pirms dienas, kad beidzies attiecīgās direktīvas transponēšanas termiņš, un pirms tās integrēšanas dalībvalsts tiesībās būtu pretēji tiesiskās drošības principam, ja lēmums, par kuru tiek apgalvots, ka ar to tiek pārkāptas Savienības tiesības, tika pieņemts pirms šī datuma (
16
). Šīs judikatūras interpretācija a contrario ļauj uzskatīt, ka Direktīva 2014/24 ir piemērojama vienīgi tad, ja vismaz izslēgšanas brīdī direktīva ir tikusi transponēta valsts tiesībās. Tieši tā tas ir šajā lietā. Līdz ar to Direktīva 2014/24, bez šaubām, bija piemērojama. Tas pats attiecas arī uz Direktīvas 2014/25 transponēšanas noteikumiem (
17
).
55.
Otrām kārtām, ir jānorāda, ka, protams, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru direktīva pati par sevi nevar radīt pienākumus privātpersonai un tādējādi uz to nevar atsaukties, vēršoties pret privātpersonu. Proti, ja iespēja atsaukties uz netransponētu vai nepareizi transponētu direktīvas normu tiktu attiecināta arī uz attiecību starp privātpersonām jomu, tiktu atzītas Savienības pilnvaras noteikt privātpersonām saistības, kam ir tūlītējas sekas, kaut gan tai šāda kompetence ir vienīgi tad, kad tā ir apveltīta ar pilnvarām pieņemt regulas (
18
). Tomēr šajā lietā tas tā nav.
56.
No vienas puses, ja privātpersonas var atsaukties uz direktīvu, kas nav transponēta noteiktajā termiņā, nevis pret privātpersonu, bet pret valsti, tās var to darīt neatkarīgi no tā, kādā statusā valsts rīkojas. Proti, ir jāizvairās no tā, ka valsts varētu gūt labumu no Savienības tiesību neievērošanas. Tādējādi atsaukties uz direktīvas normām, kam var būt tieša iedarbība, var, vēršoties ne tikai pret valsts institūciju, bet arī pret struktūru, kurai neatkarīgi no tās juridiskā statusa atbilstoši tiesību aktam, ko pieņēmusi valsts iestāde, ir pienākums šīs struktūras pārraudzībā nodrošināt sabiedrisko pakalpojumu un kura šajā nolūkā bauda īpašas pilnvaras, salīdzinot ar noteikumiem, kas piemērojami attiecībām starp indivīdiem (
19
).
57.
Šajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, šķiet, var secināt, ka ARF ir rīkojusies kā valsts iestāde, kas atbilst Direktīvā 2014/24 izvirzītajiem nosacījumiem attiecībā uz tās kvalificēšanu par “līgumslēdzēju iestādi” šīs direktīvas 1. panta 1. punkta izpratnē, tomēr tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai (
20
). Ja šis punkts tiktu apstiprināts, tad pret ARF varētu vērsties, atsaucoties uz Direktīvas 2014/24 normām, tostarp noteikumiem par tās darbības jomu (kuri tika analizēti iepriekš). Līdz ar to katrā ziņā saimnieciskās darbības subjektiem, kuri piedalījās pamatlietā aplūkojamā iepirkuma procedūrā un kuri ietilpst tās piemērošanas jomā, būtu bijis iespējams atsaukties uz tās piemērošanu pēc šīs direktīvas transponēšanas termiņa beigām neatkarīgi no tā, ka šī direktīva Rumānijas tiesībās ir tikusi transponēta novēloti.
58.
No otras puses, ir arī jāatgādina, ka valsts tiesai, tiklīdz ir beidzies netransponētas direktīvas transponēšanas termiņš, valsts tiesības ir jāinterpretē tādējādi, lai attiecīgā situācija nekavējoties kļūtu saderīga ar šīs direktīvas normām, tomēr neveicot valsts tiesību contra legem interpretāciju (
21
). Taču šajā lietā nekāds contra legem interpretācijas risks nevar pastāvēt, jo prasības iesniegšanas datumā, proti, 2021. gada 11. novembrī, VĀR Nr. 25/2021, ar kuru ir transponēta Direktīva 2014/24, jau bija spēkā (
22
).
3. Par piemērojamību “ratione personae”
59.
Lai varētu atsaukties uz Savienības tiesību principiem, kuri ir minēti prejudiciālajos jautājumos, konsorcijam obligāti ir jāietilpst Direktīvas 2014/24 ratione personae piemērošanas jomā. Proti, pretējā gadījumā būtu jāsecina, ka saistībā ar pamatlietu konsorcijs nevar pretendēt uz tiesībām, kuras izriet no šīs direktīvas. Tā kā Savienības tiesības tam nav piemērojamas, tas nevarētu balstīties arī uz tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības vispārējiem principiem, kādi tie garantēti šajās tiesībās.
60.
Šajā ziņā jāatgādina, ka konsorcija līdere sabiedrība ir CRRC Qingdao Sifang – Ķīnas Tautas Republikā reģistrēta sabiedrība, kas nav parakstījusi Direktīvas 2014/24 25. pantā minētos nolīgumus. Lai atbildētu uz uzdotajiem jautājumiem, tātad vispirms ir jānosaka, vai sabiedrība, kas ir reģistrēta šajā valstī, ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā ratione personae (
23
).
61.
Šajā ziņā, pirmām kārtām, ir jāizvērtē Direktīvas 2014/24 1. pants “Priekšmets un darbības joma”, kurā ir tikai norādīts, ka šajā direktīvā “ir paredzēti noteikumi par līgumslēdzēju iestāžu rīkoto iepirkumu procedūrām attiecībā uz publiskiem līgumiem” un jēdziens “iepirkums” šīs direktīvas izpratnē ir aprakstīts kā “vienas vai vairāku līgumslēdzēju iestāžu veikta būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu iegāde, izmantojot publisku līgumu, no šo līgumslēdzēju iestāžu izraudzītiem ekonomikas dalībniekiem [saimnieciskās darbības subjektiem]” (
24
). Tādējādi minētās direktīvas piemērošanas joma daļēji ir atkarīga no jēdziena “saimnieciskās darbības subjekts” definīcijas. Taču saskaņā ar šīs pašas direktīvas 2. panta 1. punkta 10. apakšpunktu šajā jēdzienā ietilpst “jebkura fiziska vai juridiska persona vai publiskā sektora subjekts, vai šādu personu un/vai subjektu grupa, tostarp jebkāda uzņēmumu pagaidu apvienība, kas tirgū piedāvā būvdarbu izpildi un/vai būves realizāciju, produktu piegādi vai pakalpojumu sniegšanu”.
62.
Pamatojoties uz šo definīciju, kurā no jēdziena “saimnieciskās darbības subjekts” formāli nav izslēgtas trešās valstīs reģistrētas fiziskas vai juridiskas personas, varētu apgalvot, ka Direktīvas 2014/24 piemērošanas jomā principā ietilpst jebkurš trešās valsts saimnieciskās darbības subjekts. Tieši šo apgalvojumu atbalsta konsorcijs, lai savā labā varētu atsaukties uz Savienības tiesību un procesuālo tiesību piemērošanu.
63.
Tomēr es nevaru piekrist šai nostājai. Proti, tāpat kā norādījušas ARF, Austrijas valdība un Komisija, es principā uzskatu, ka Direktīva 2014/24 neattiecas uz trešās valstīs reģistrētiem saimnieciskās darbības subjektiem, izņemot saimnieciskās darbības subjektus, kas reģistrēti trešās valstīs, kuras ir parakstījušas šīs direktīvas 25. pantā minētos nolīgumus. Līdz ar to ir jāinterpretē šī tiesību norma.
64.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tiesiskā regulējuma, kurā šī norma ir ietverta, mērķi, kā arī šī tiesiskā regulējuma izstrādāšanas vēsture (
25
).
a) Par gramatisko interpretāciju
65.
Pirmām kārtām, attiecībā uz Direktīvas 2014/24 25. panta (
26
)formulējumu – šajā tiesību normā ir paredzēts, ka saimnieciskās darbības subjektiem no trešām valstīm, kuras ir parakstījušas nolīgumus, kas dod piekļuvi Savienības publiskajiem iepirkumiem, nedrīkst piemērot “mazāk labvēlīgu” attieksmi nekā dalībvalstu saimnieciskās darbības subjektiem. Citiem vārdiem, privileģētu piekļuvi Savienības tirgum var izmantot tikai uzņēmumi no trešām valstīm, ar kurām Savienība ir parakstījusi saistošus starptautiskus nolīgumus vai divpusējus brīvās tirdzniecības nolīgumus, kuri attiecas uz publisko iepirkumu. A contrario, no tā vajadzētu secināt, ka dalībvalstīm ir iespēja pret saimnieciskās darbības subjektiem no trešām valstīm, kuras nav parakstījušas šādus nolīgumus, izturēties mazāk labvēlīgi un līdz ar to tādu trešo valstu uzņēmumi, kuras nav nolīguma šajā jomā līgumslēdzējas puses, nevar pretendēt uz privileģētu piekļuvi Savienības publiskajiem iepirkumiem. Jebkāda cita veida interpretācija atņemtu jēgu nošķīrumam starp parakstītājām valstīm un tām, kas nav parakstītājas.
66.
Tomēr publiskā iepirkuma direktīvu pamatā ir vienlīdzīgas attieksmes pret saimnieciskās darbības subjektiem princips, uz kuru ir balstītas gandrīz visas to tiesību normas. Tādējādi, ja dalībvalsts līgumslēdzējai iestādei ir iespēja pret trešās valsts saimnieciskās darbības subjektu izturēties mazāk labvēlīgi, piemēram, izslēdzot tā piedāvājumu, lai dotu priekšroku valsts uzņēmuma piedāvājumam, manuprāt, ir grūti apgalvot, ka uz šādiem saimnieciskās darbības subjektiem joprojām – tā sakot, pro forma veidā – attiecas Direktīvu 2014/24 un 2014/25 piemērošanas joma. Citiem vārdiem, iespēja dalībvalstīm izturēties mazāk labvēlīgi pret noteiktu trešo valstu saimnieciskās darbības subjektiem, manuprāt, norāda, ka tie nevar ietilpt direktīvu par publisko iepirkumu piemērošanas jomā.
67.
Turklāt šādu gramatisko interpretāciju apstiprina IPI regulas (
27
) 10. apsvērums, kurš, protams, ir pieņemts vēlāk nekā tika pieņemtas Direktīvas 2014/24 un 2014/25 un nav piemērojams ratione temporis pamatlietā, bet kurā ir skaidri paredzēts, ka “ekonomikas dalībniekiem [saimnieciskās darbības subjektiem] no trešām valstīm, kuras nav noslēgušas nolīgumu, kas atver ES iepirkuma tirgu, vai uz kuru precēm, pakalpojumiem un būvdarbiem neattiecas šāds nolīgums, nav nodrošināta piekļuve iepirkuma procedūrām ES, un tie var tikt izslēgti”.
b) Par kontekstuālo interpretāciju
68.
Otrām kārtām, šo interpretāciju pamato attiecīgo noteikumu konteksts.
69.
Šajā ziņā vispirms ir jāatzīmē, ka Direktīvas 2014/24 juridiskais pamats ir LESD 53. panta 1. punkts, kā arī 62. pants un 114. pants. Šie noteikumi ir attiecīgi par tiesībām veikt uzņēmējdarbību, pakalpojumu sniegšanas brīvību un pasākumu pieņemšanu dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz iekšējā tirgus izveidi un darbību. Taču saskaņā ar pastāvīgo judikatūru iepriekš minētās brīvības nav piemērojamas trešo valstu pakalpojumiem un sabiedrībām (
28
). Līdz ar to no Direktīvas 2014/24 juridiskā pamata varētu secināt, ka trešo valstu saimnieciskās darbības subjektiem tā nav piemērojama, izņemot – tās 25. pantā noteiktā izņēmuma kontekstā.
70.
Turpinot – šīs direktīvas 19. panta 1. punkta pirmā daļa (
29
) un 58. panta 2. punkta pirmā daļa (
30
) ir balstīta uz pieņēmumu, ka “saimnieciskās darbības subjekti” minētās direktīvas izpratnē ir reģistrēti kādā dalībvalstī.
71.
Visbeidzot, tas vien, ka trešo valstu saimnieciskās darbības subjektiem Direktīva 2014/24 principā nav piemērojama, manuprāt, izskaidro nepieciešamību iekļaut šajā direktīvā tās 25. pantā ietverto normu, lai Savienības tiesības attiecībā uz publiskajiem iepirkumiem pielāgotu tirgus atvēršanas saistībām, ko Savienība ir uzņēmusies starptautisku nolīgumu ietvaros.
c) Par teleoloģisko interpretāciju
72.
Trešām kārtām, šķiet, ka apgalvojumu par izslēgšanu apstiprina arī Direktīvas 2014/24 25. panta teleoloģiskā interpretācija. Proti, no tās 17. un 98. apsvēruma, kā arī no Komisijas 2019. gada 24. jūlija paziņojuma (
31
) izriet, ka šī izslēgšana atspoguļo savstarpības stratēģiju, ko Savienība ir ieviesusi saistībā ar kopējo tirdzniecības politiku, it īpaši tās attiecībās ar Ķīnas Tautas Republiku. Patiesībā šajā paziņojumā ir skaidri norādīts, ka papildus Direktīvas 2014/24 25. pantā (un Direktīvas 2014/25 43. pantā) noteiktajam pienākumam trešo valstu saimnieciskās darbības subjektiem nav garantētas piekļuves Savienības publiskajiem iepirkumiem un tie var tikt no tā “izslēgti”.
73.
Šī savstarpības stratēģija konkrēti ietver apspriedi par Savienības uzņēmumu piekļuvi trešo valstu publiskajiem iepirkumiem apmaiņā pret šo valstu piekļuvi Savienības publiskajiem iepirkumiem (
32
). Taču tas ir acīmredzams, ka praktiski minēto stratēģiju būtu neiespējami īstenot, ja publiskā iepirkuma direktīvas tiktu interpretētas tādējādi, ka jebkuras trešās valsts saimnieciskās darbības subjektiem ir nodrošinātas īstenas tiesības piedalīties Savienības publiskajos iepirkumos.
74.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uzskatu, ka tādu trešo valstu saimnieciskās darbības subjekti, kuras nav parakstījušas Direktīvas 2014/24 25. pantā un Direktīvas 2014/25 43. pantā minētos nolīgumus, piemēram, Ķīnas Tautas Republikas, neietilpst šo direktīvu piemērošanas jomā ratione personae un tiem nav minētajās direktīvās paredzēto tiesību. Tātad tie nevar pamatoti atsaukties uz Savienības tiesībās paredzēto vienlīdzības, diskriminācijas aizlieguma, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu. Vienīgā iespēja šādam saimnieciskās darbības subjektam atsaukties uz šīm no šīs direktīvas izrietošajām tiesībām būtu apgalvot, ka dalībvalsts līgumslēdzēja iestāde ir pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka šī trešā valsts nav parakstījusi vienu no minētās direktīvas 25. pantā minētajiem nolīgumiem, vai ka šis nolīgums neattiecas uz konkrēto iepirkuma procedūru, bet ir acīmredzams, ka šajā lietā tas tā nav. Katrā ziņā, tā kā tika secināts, ka Direktīva 2014/24 šajā lietā nav piemērojama, tad uz diviem jautājumiem, kuros tiek pieņemts, ka tā ir piemērojama, nav jāatbild.
75.
Visbeidzot, vēl pakārtotāk – ir jāatgādina, ka jebkādas konsorcija pretenzijas pret ARF it īpaši saistībā ar tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principu pārkāpumu ARF rīcības dēļ ir jāpamato ar valsts tiesībām.
V. Secinājumi
76.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2019/1828 (2019. gada 30. oktobris), 2. panta 1. punkta 10. apakšpunkts, 18. panta 1. punkts, 25. pants un 49. pants
ir jāinterpretē tādējādi, ka
saimnieciskās darbības subjektiem no tādām trešām valstīm, kuras nav parakstījušas šīs direktīvas 25. pantā minētos nolīgumus, nav šajā direktīvā paredzēto tiesību un tātad tie nevar pamatoti atsaukties uz Savienības tiesībās noteikto vienlīdzības, diskriminācijas aizlieguma, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV 2014, L 94, 65. lpp.
(
3
)	OV 2019, L 279, 25. lpp.
(
4
)	OV 2019, C 271, 43. lpp.
(
5
)	Proti, VĀR Nr. 25/2021 attiecīgā pārejas noteikuma identifikācija, elementi, kas nosaka tiesisko attiecību rašanos starp konsorciju un ARF, un apstākļi, kuru dēļ tika izslēgts pretendents, kā arī brīdis, kad konsorcijs faktiski ir uzzinājis par iespējamo jauno noteikumu.
(
6
)	Spriedumi, 2015. gada 16. jūnijs, Gauweiler u.c. (C‑62/14, EU:C:2015:400, 24. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī 2023. gada 12. janvāris, DOBELES HES (C‑702/20 un C‑17/21, EU:C:2023:1, 46. punkts).
(
7
)	Spriedumi, 2020. gada 24. novembris, Openbaar Ministerie (Dokumentu viltošana) (C‑510/19, EU:C:2020:953, 26. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2023. gada 21. marts, Mercedes‑Benz Group (Ar pārveidošanas ierīcēm aprīkotu mehānisko transportlīdzekļu ražotāju atbildība) (C‑100/21, EU:C:2023:229, 53. punkts).
(
8
)	Spriedums, 2022. gada 1. augusts, Roma Multiservizi un Rekeep (C‑332/20, EU:C:2022:610, 64. punkts).
(
9
)	Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokātes E. Šarpstones [E. Sharpston] secinājumus lietā Hörmann Reisen (C‑292/15, EU:C:2016:480, 21. punkts).
(
10
)	Par jēdzienu “ekspluatēšana” pēc analoģijas skat. spriedumus, 2019. gada 28. februāris, SJ (C‑388/17, EU:C:2019:161, 49. punkts), un 2020. gada 28. oktobris, Pegaso un Sistemi di Sicurezza (C‑521/18, EU:C:2020:867, 49. un nākamie punkti).
(
11
)	Lai gan Direktīvā 2014/24 ir atsauce uz NVI I papildinājuma 1., 2., 4. un 5. pielikumu, Direktīvā 2014/25 ir atsauce uz tā paša NVI papildinājuma 3., 4. un 5. pielikumu. Šajā papildinājumā iekļauts to pušu saraksts, kuras saistītas ar NVI piemērošanas jomu, un šis saraksts ir neatņemama tā sastāvdaļa.
(
12
)	Pēc analoģijas skat. spriedumus, 2011. gada 10. novembris, Norma‑A un Dekom (C‑348/10, EU:C:2011:721, 39. punkts), un 2018. gada 20. septembris, Rudigier (C‑518/17, EU:C:2018:757, 44. punkts).
(
13
)	Skat. it īpaši spriedumus, 2014. gada 10. jūlijs, Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, 31. punkts), un 2019. gada 3. oktobris, Irgita (C‑285/18, EU:C:2019:829, 31. punkts).
(
14
)	Šajā pašā nozīmē skat. Direktīvas 2014/25 106. panta 1. punktu.
(
15
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 10. jūlijs, Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, 30.–33. punkts), 2018. gada 20. septembris, Rudigier (C‑518/17, EU:C:2018:757, 42. un 43. punkts), 2018. gada 19. decembris, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust un Coopservice (C‑216/17, EU:C:2018:1034, 45. un 46. punkts), kā arī 2019. gada 27. novembris, Tedeschi un Consorzio Stabile Istant Service (C‑402/18, EU:C:2019:1023, 29.–31. punkts).
(
16
)	Pēc analoģijas skat. spriedumus, 2009. gada 15. oktobris, Hochtief un Linde‑Kca‑Dresden (C‑138/08, EU:C:2009:627, 28. un 29. punkts), un 2023. gada 19. janvāris, CNAE u.c. (C‑292/21, EU:C:2023:32, 48.–50. punkts).
(
17
)	Skat. Direktīvas 2014/25 106. panta 1. punktu.
(
18
)	Skat. spriedumus, 2018. gada 7. augusts, Smith, C‑122/17, EU:C:2018:631, 42. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī 2022. gada 22. jūnijs, Volvo un DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2022:494, 76. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī rīkojumu, 2023. gada 6. marts, Deutsche Bank (Aizliegta vienošanās – Euro procentu likmju atvasinātie instrumenti) (C‑198/22 un C‑199/22, nav publicēts, EU:C:2023:166, 70. un 71. punkts).
(
19
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 7. jūlijs, Ambisig (C‑46/15, EU:C:2016:530, 21. un 22. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
(
20
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2016. gada 7. jūlijs, Ambisig (C‑46/15, EU:C:2016:530, 23. punkts).
(
21
)	Rīkojums, 2023. gada 6. marts, Deutsche Bank (Aizliegta vienošanās – Euro procentu likmju atvasinātie instrumenti) (C‑198/22 un C‑199/22, nav publicēts, EU:C:2023:166, 71. punkts), kā arī spriedums, 2022. gada 22. jūnijs, Volvo un DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2022:494, 77. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2018. gada 17. oktobris, Klohn (C‑167/17, EU:C:2018:833, 45. un 65. punkts).
(
22
)	Skat. VĀR Nr. 25/2021 V pantu.
(
23
)	Man šķiet, ka jautājums par šīs direktīvas piemērojamību trešo valstu saimnieciskās darbības subjektiem rodas ne tikai attiecībā uz tādā trešā valstī reģistrētiem saimnieciskās darbības subjektiem, kura nav parakstījusi kādu no Direktīvas 2014/24 25. pantā minētajiem nolīgumiem (kā tas ir pamatlietā), bet arī attiecībā uz tādā trešā valstī reģistrētiem saimnieciskās darbības subjektiem, kura tiešām ir parakstījusi šādu nolīgumu(-us), ja uz šīm iepirkuma procedūrām neattiecas attiecīgais(-ie) nolīgums(-i). Šāda interpretācija ir izmantota 10. apsvērumā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2022/1031 (2022. gada 23. jūnijs) par trešo valstu ekonomikas dalībnieku, preču un pakalpojumu piekļuvi Savienības publiskā iepirkuma un koncesiju tirgiem un par procedūrām, kas atbalsta sarunas par Savienības ekonomikas dalībnieku, preču un pakalpojumu piekļuvi trešo valstu publiskā iepirkuma un koncesiju tirgiem (Starptautiskā iepirkuma akts – IPI) (OV 2022, L 173, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “IPI regula”). Pēc šāda precizējuma šim otrajam gadījumam nav nozīmes pamatlietā.
(
24
)	Izcēlums mans.
(
25
)	Spriedums, 2018. gada 15. novembris, Verbraucherzentrale Baden‑Württemberg (C‑330/17, EU:C:2018:916, 23. punkts).
(
26
)	Direktīvas 2014/25 43. pants.
(
27
)	Skat. 23. zemsvītras piezīmi.
(
28
)	Attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvību skat. spriedumu, 2006. gada 3. oktobris, Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, 25. un 50. punkts). Attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību skat. spriedumu, 2014. gada 1. aprīlis, Felixstowe Dock and Railway Company u.c. (C‑80/12, EU:C:2014:200, 39. punkts).
(
29
)	Saskaņā ar šo normu “[saimnieciskās darbības subjektus], kam saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā tie veic uzņēmējdarbību, ir tiesības sniegt attiecīgo pakalpojumu, [nevar noraidīt], pamatojoties tikai uz to, ka saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā piešķir līguma slēgšanas tiesības, tiem būtu jābūt vai nu fiziskām, vai juridiskām personām” (mans izcēlums).
(
30
)	Saskaņā ar šo normu “attiecībā uz piemērotību profesionālās darbības veikšanai līgumslēdzējas iestādes var prasīt, lai saimnieciskās darbības subjekti būtu reģistrēti kādā no profesionālajiem vai komercreģistriem dalībvalstī, kurā tie veic uzņēmējdarbību, kā aprakstīts XI pielikumā, vai lai tie ievērotu jebkuru citu prasību, kas noteikta minētajā pielikumā” (mans izcēlums).
(
31
)	Skat. šo secinājumu 16. punktu.
(
32
)	Komisijas 2019. gada 24. jūlija paziņojumā konkrēti ir precizēts turpmāk minētais:
“ES arī turpmāk jācenšas savās ekonomiskajās attiecībās panākt līdzsvarotākus un abpusēji izdevīgus nosacījumus. Šajā sakarā publiskais iepirkums, kas veido aptuveni 14 % ES iekšzemes kopprodukta, ir svarīgs elements. [..]
ES aktīvi rada iespējas Eiropas uzņēmumiem piedalīties iepirkumā, atbalstot abpusēji izdevīgu iepirkuma tirgu atvēršanu trešām valstīm. Starptautiskās sarunās ES ir atbalstījusi plašāku kvalitātes kritēriju piemērošanu, aptverot vidisko, sociālo, darbtiesisko un inovatīvo aspektu, un vērienīgu starptautisko iepirkuma tirgu atvēršanu” (mans izcēlums).