62023CJ0107_RES
Lieta C‑107/23 PPU [Lin] (
i
)
Kriminālprocess
pret
C.I. u.c.
(Curtea de Apel Braşov lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2023. gada 24. jūlija spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība – LESD 325. panta 1. punkts – FIA konvencija – 2. panta 1. punkts – Pienākums ar atturošiem un efektīviem līdzekļiem apkarot krāpšanu, kas apdraud Savienības finanšu intereses – Pienākums paredzēt kriminālsodus – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EEK – Krāpšana lielā apmērā PVN jomā – Kriminālatbildības noilguma termiņš – Konstitucionālās tiesas spriedums, ar ko par spēkā neesošu atzīta valsts tiesību norma, kura reglamentē šī termiņa apturēšanas pamatus – Sistēmisks nesodāmības risks – Pamattiesību aizsardzība – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts – Noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips – Krimināltiesību normu paredzamības un precizitātes prasības – Labvēlīgāku krimināltiesību normu (lex mitior) retroaktīvas piemērošanas princips – Tiesiskās drošības princips – Valsts pamattiesību aizsardzības standarts – Dalībvalsts tiesu pienākums nepiemērot šīs dalībvalsts Konstitucionālās tiesas un/vai augstākās tiesas spriedumus, ja tie neatbilst Savienības tiesībām – Tiesnešu disciplināratbildība šo spriedumu neievērošanas gadījumā – Savienības tiesību pārākuma princips
Prejudiciālie jautājumi – Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība – Nosacījumi – Pārbaude, ko Tiesa veic pēc savas ierosmes – Persona, kurai piemērota brīvības atņemšana – Strīda risinājums, kas var ietekmēt šo brīvības atņemšanu
(Tiesas statūtu 23.a pants; Tiesas Reglamenta 107. pants)
(skat. 48.–56. punktu)
Eiropas Savienības pašu resursi – Savienības finanšu interešu aizsardzība – Cīņa pret krāpšanu un citām nelikumīgām darbībām – Dalībvalstu pienākums ieviest efektīvus un atturošus sodus – Piemērojamība – Noziedzīgi nodarījumi, kuri apdraud Savienības finanšu intereses – Noilguma termiņu noteikšana – Dalībvalstu kompetence – Robežas
(LESD 4. panta 2. punkts un 325. pants; Konvencijas par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 2. panta 1. punkts)
(skat. 79.–86. punktu)
Eiropas Savienības pašu resursi – Savienības finanšu interešu aizsardzība – Cīņa pret krāpšanu un citām nelikumīgām darbībām – Dalībvalstu pienākums ieviest efektīvus un atturošus sodus – Piemērojamība – Valsts tiesas pienākumi – Pamattiesību ievērošana – Valsts aizsardzības standarts attiecībā uz noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības principu – Krimināltiesību normu paredzamības un precizitātes prasības – Dalībvalsts konstitucionālās tiesas spriedumi, ar kuriem par spēkā neesošiem atzīta valsts tiesību norma, kas reglamentē noilguma termiņa krimināllietās pārtraukšanas pamatus – Sekas – Būtiska krimināllietu skaita izbeigšana, arī lietu par tādu krāpšanu lielā apmērā, kas apdraud Savienības finanšu intereses – Valsts tiesu pienākums nepiemērot šos spriedumus – Neesamība
(LESD 325. panta 1. punkts; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkts; Konvencijas par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 2. panta 1. punkts)
(skat. 91.–101., 110.–118., 125. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Principi – Sodu likumības princips – Piemērojamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts)
(skat. 104.–108. punktu)
Eiropas Savienības pašu resursi – Savienības finanšu interešu aizsardzība – Cīņa pret krāpšanu un citām nelikumīgām darbībām – Dalībvalstu pienākums ieviest efektīvus un atturošus sodus – Piemērojamība – Valsts tiesas pienākumi – Pamattiesību ievērošana – Valsts aizsardzības standarts attiecībā uz labvēlīgāku krimināltiesību normu (“lex mitior”) retroaktīvas piemērošanas principu – Kriminālatbildības noilguma termiņa pārtraukšanas apstrīdēšana lietās par tādu krāpšanu lielā apmērā, kas apdraud Savienības finanšu intereses – Standarts, kas piemērojams procesuālajām darbībām, kuras notikušas pirms valsts tiesību normas, kas reglamentē šādas pārtraukšanas pamatus, atzīšanas par spēkā neesošu – Valsts tiesu pienākums nepiemērot šo standartu
(LESD 325. panta 1. punkts; Konvencijas par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 2. panta 1. punkts)
(skat. 119.–125. punktu, kā arī rezolutīvās daļas 1. punktu)
Savienības tiesības – Pārākums – Dalībvalsts Konstitucionālās tiesas un augstākās tiesas nolēmumi, kas ir pretrunā Savienības tiesību normām ar tiešu iedarbību – Valsts tiesiskais regulējums vai prakse, kas šīs dalībvalsts tiesām liedz pēc savas ierosmes nepiemērot šos nolēmumus, pretējā gadījumā paredzot attiecīgajiem tiesnešiem disciplināratbildību – Nepieļaujamība
(LESD 267. pants un 325. panta 1. punkts; Konvencijas par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 2. panta 1. punkts)
(skat. 128.–137. punktu, kā arī rezolutīvās daļas 2. punktu)
Rezumējums
2010. gadā C.I., C.O., K.A., L.N. un S.P. (turpmāk tekstā – “ieinteresētās personas”) savos grāmatvedības dokumentos pilnībā vai daļēji nenorādīja komercdarījumus un ienākumus, kas tika gūti, pārdodot iekšzemes pircējiem dīzeļdegvielu, kuru tās bija iegādājušās saskaņā ar akcīzes nodokļa atliktās maksāšanas režīmu, tādējādi nodarot zaudējumus valsts budžetam, tostarp saistībā ar pievienotās vērtības nodokli (PVN) un akcīzes nodokli dīzeļdegvielai.
Ar 2018. gada 25. jūnijā publicētu spriedumu Curtea Constitutională (Konstitucionālā tiesa, Rumānija) valsts tiesību normu par kriminālatbildības noilguma termiņa pārtraukšanu atzina par neatbilstošu konstitūcijai, pamatojoties uz to, ka ar to ir pārkāpts noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips (
1
). Pēc tam šī pati tiesa 2022. gada 9. jūnija spriedumā precizēja: tā kā Rumānijas likumdevējs nerīkojās tūlīt pēc šī 2018. gada sprieduma, Rumānijas pozitīvajās tiesībās nebija paredzēts nekāds pamats minētā noilguma termiņa pārtraukšanai laikā no šī pēdējā minētā sprieduma publicēšanas dienas līdz brīdim, kad 2022. gada 30. maijā stājās spēkā tiesību norma, ar kuru tika aizstāta par spēkā neesošu atzītā tiesību norma (
2
).
Ar 2020. gada 30. jūnija spriedumu Curtea de Apel Brașov (Brašovas apelācijas tiesa, Rumānija), kas ir iesniedzējtiesa, taisīja notiesājošu spriedumu jeb apstiprināja prasītāju pamatlietā notiesājošo spriedumu, piespriežot brīvības atņemšanas sodu par krāpšanu nodokļu jomā un par dalību organizētā noziedzīgā grupā. Ieinteresētās personas par šo spriedumu cēla ārkārtas atcelšanas prasības, pamatojoties uz to, ka tās tika notiesātas, lai arī bija beidzies viņu kriminālatbildības noilguma termiņš. Konkrētāk, tās norādīja: tas, ka iepriekš minētajā laikposmā pozitīvajās tiesībās nebija paredzēts nekāds pamats kriminālatbildības noilguma termiņa pārtraukšanai, pats par sevi esot labvēlīgāka krimināltiesību norma, kas viņiem esot jāpiemēro saskaņā ar labvēlīgāku krimināltiesību normu (lex mitior) retroaktīvas piemērošanas principu. Šajā kontekstā tās ir atsaukušās uz Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija) 2022. gada 25. oktobra spriedumu, ar kuru tā nospriedusi, ka par galīgu notiesājošo spriedumu principā var tikt celta ārkārtas atcelšanas prasība, pamatojoties uz Konstitucionālās tiesas spriedumu – kā labvēlīgāku krimināltiesību normu (lex mitior) – sekām (
3
).
Iesniedzējtiesa konstatē, ka tad, ja šāda interpretācija būtu jāatbalsta, noilguma termiņš šajā gadījumā būtu beidzies, pirms nolēmums par prasītāju pamatlietā notiesāšanu būtu kļuvis galīgs, un tādēļ kriminālprocess būtu jāizbeidz un nebūtu iespējams viņus notiesāt.
Minētā tiesa šaubās par šīs interpretācijas saderību ar Savienības tiesībām, jo tās iznākumā attiecīgās personas tiktu atbrīvotas no kriminālatbildības par tādu krāpšanu lielā apmērā, kas apdraud Savienības finanšu intereses. Turklāt tā uzsver, ka tad, ja izrādītos, ka Savienības tiesībām atbilstīga interpretācija nav iespējama, tai varētu nākties nepiemērot Konstitucionālās tiesas un/vai Augstās kasācijas tiesas spriedumus. Taču jaunais disciplinārais režīms ļauj sodīt tiesnešus, kuri ļaunprātīgi vai rupjas nolaidības dēļ nav ievērojuši šo tiesu spriedumus.
Pēc savas ierosmes uzsāktajā steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā Tiesa virspalātas sastāvā precizē dalībvalstu pienākumus, kuri izriet, pirmām kārtām, no prasībām apkarot krāpšanu, kas apdraud Savienības finanšu intereses, un, otrām kārtām, no prasības ievērot Savienības tiesībās un valsts tiesībās aizsargātās pamattiesības.
Tiesas vērtējums
Tiesa konstatē, ka ne LESD 325. panta 1. punktā, ne FIA konvencijas (
4
) 2. panta 1. punktā dalībvalsts tiesām nav noteikts pienākums nepiemērot Konstitucionālās tiesas spriedumus, ar kuriem par spēkā neesošu tiek atzīta valsts tiesību norma, kas reglamentē noilguma termiņa pārtraukšanas pamatus krimināllietās, pat ja šie spriedumi nozīmē, ka kriminālatbildības noilguma dēļ tiktu izbeigts liels skaits krimināllietu, it īpaši saistībā ar tādu krāpšanu lielā apmērā, kas apdraud Savienības finanšu intereses.
Šajā ziņā Tiesa vispirms precizē, ka, lai gan tādu noteikumu pieņemšana, kas reglamentē kriminālatbildības par noziedzīgiem nodarījumiem, kuri apdraud Savienības finanšu intereses, noilgumu, pamatlietas faktu norises laikā bija dalībvalstu kompetencē, tām, īstenojot šo kompetenci, ir jāievēro no Savienības tiesībām izrietošie pienākumi. Tādējādi tām ar atturošiem un efektīviem līdzekļiem ir jāapkaro krāpšana un jebkuras citas nelikumīgas darbības, kas apdraud Savienības finanšu intereses, kā arī jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka par darbībām, kas uzskatāmas par krāpšanu, kura apdraud šādas intereses, tostarp krāpšanu PVN jomā, piemēro efektīvus, samērīgus un atturošus kriminālsodus. Tādēļ šīm valstīm ir jāraugās, lai valsts tiesībās paredzētie noteikumi par noilgumu ļautu efektīvi sodīt par noziedzīgiem nodarījumiem, kas saistīti ar šādu krāpšanu.
Taču tādu Konstitucionālās tiesas spriedumu piemērošanas rezultātā, ar ko par spēkā neesošu atzīta valsts tiesību norma, kurā ir reglamentēti kriminālatbildības noilguma termiņa pārtraukšanas pamati, būtu jāizbeidz kriminālprocess un nebūtu iespējams notiesāt ieinteresētās personas. Turklāt šāda piemērošana varētu izraisīt kriminālatbildības atcelšanu daudzās citās lietās, tādējādi radot sistēmisku nesodāmības risku tādas krāpšanas lielā apmērā gadījumos, kas apdraud Savienības finanšu intereses. Šāds risks nav saderīgs ar pienākumiem, kas dalībvalstīm noteikti LESD 325. panta 1. punktā un FIA konvencijas 2. panta 1. punktā.
Tā kā šīm tiesību normām ir tieša iedarbība, saskaņā ar Savienības tiesību pārākuma principu valsts tiesām principā ir pilnībā jāizpilda no tām izrietošie pienākumi, vajadzības gadījumā nepiemērojot valsts tiesību normas, kuras tiesvedībā par tādu krāpšanu lielā apmērā, kas apdraud Savienības finanšu intereses, liedz piemērot efektīvus un atturošus sodus cīņai pret šādiem noziedzīgajiem nodarījumiem. Tādējādi šķiet, ka principā šīm tiesām ir pienākums nepiemērot minētos spriedumus.
Tomēr, tā kā kriminālprocesi par noziedzīgiem nodarījumiem PVN jomā ir Savienības tiesību īstenošana Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 51. panta 1. punkta izpratnē, vēl ir jāpārbauda, vai pienākums nepiemērot šādus spriedumus nav pretrunā pamattiesību – šajā gadījumā – to tiesību aizsardzībai, kas Savienības tiesību sistēmā ir nostiprinātas Hartas 49. panta 1. punktā (
5
). Tā kā noteikumi, kuri reglamentē noilgumu krimināltiesību jomā, neietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā, pienākums nepiemērot minētos spriedumus nevar apdraudēt pamattiesības, kas garantētas minētajā tiesību normā.
Tomēr tad, ja dalībvalsts tiesai tiek lūgts pārbaudīt tādas valsts tiesību normas vai valsts pasākuma saderību ar pamattiesībām, kas tādā situācijā, kurā dalībvalsts rīcība nav pilnībā noteikta ar Savienības tiesībām, īsteno šīs tiesības Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē, valsts iestādes un tiesas var piemērot valsts standartus pamattiesību aizsardzībai, ja vien šī piemērošana neapdraud nedz to aizsardzības līmeni, kāds tiek garantēts ar Hartu, nedz arī Savienības tiesību pārākumu, vienotību un efektivitāti. Tā kā Rumānijas tiesībās noteikumi par kriminālatbildības noilguma termiņa pārtraukšanu ietilpst materiālajās krimināltiesībās un līdz ar to uz tiem attiecas noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips, kā arī labvēlīgāku krimināltiesību normu (lex mitior) retroaktīvas piemērošanas princips, šie principi ir jāuzskata par valsts standartiem pamattiesību aizsardzībai.
Šajā ziņā Tiesa, pirmkārt, atgādina par nozīmi, kāda gan Savienības tiesību sistēmā, gan valstu tiesību sistēmās ir noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības principam saistībā ar prasībām par paredzamību, precizitāti un piemērojamo krimināltiesību normu retroaktivitātes neesamību. Šīs prasības ir tiesiskuma, kurš LES 2. pantā ir identificēts gan kā Savienības pamatvērtība, gan kā dalībvalstīm kopīga vērtība, būtiska elementa – tiesiskās drošības principa – īpaša izpausme.
Šajā gadījumā Konstitucionālā tiesa ir piemērojusi valsts standartu noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības principa aizsardzībai saistībā ar prasībām par krimināltiesību normu paredzamību un precizitāti, un tas atbilstoši tiesiskās drošības principam papildina aizsardzību pret patvaļu krimināllietās, kāda paredzēta Savienības tiesībās. Ņemot vērā šīs aizsardzības pret patvaļu nozīmīgumu, šāds standarts var radīt šķērsli valsts tiesu pienākumam saskaņā ar LESD 325. panta 1. un 2. punktu nepiemērot valsts tiesību normas, kas reglamentē noilgumu krimināltiesību jomā.
Otrkārt, Tiesa nospriež, ka saskaņā ar LESD 325. panta 1. punktu un FIA konvencijas 2. panta 1. punktu dalībvalsts tiesām turpretim ir pienākums nepiemērot valsts aizsardzības standartu attiecībā uz labvēlīgāku krimināltiesību normu (lex mitior) retroaktīvas piemērošanas principu, kurš ļauj apstrīdēt – tostarp prasībās par galīgiem spriedumiem – kriminālatbildības noilguma termiņa pārtraukšanu lietās par tādu krāpšanu lielā apmērā, kas apdraud Savienības finanšu intereses, ar procesuālajām darbībām, kuras veiktas pirms valsts tiesību normas, kas reglamentē noilguma termiņa pārtraukšanas pamatus krimināllietās, atzīšanas par spēkā neesošu.
Proti, atšķirībā no valsts aizsardzības standarta attiecībā uz noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības principu saistībā ar prasībām par krimināltiesību normu paredzamību un precizitāti, kas vienīgi neitralizē to procesuālo darbību pārtraucošo iedarbību, kuras veiktas laikposmā no 2018. gada 25. jūnija – dienas, kad publicēts spriedums, ar ko attiecīgā valsts tiesību norma atzīta par spēkā neesošu, līdz 2022. gada 30. maijam – dienai, kad stājās spēkā valsts tiesību norma, ar ko aizstāj šo tiesību normu, valsts aizsardzības standarts attiecībā uz labvēlīgāku krimināltiesību normu (lex mitior) retroaktīvas piemērošanas principu ļautu neitralizēt procesuālo darbību, kuras notikušas pat pirms 2018. gada 25. jūnija, pārtraucošo iedarbību. Šāda valsts aizsardzības standarta piemērošana tādējādi pastiprina sistēmisko nesodāmības risku attiecībā uz tādu krāpšanu lielā apmērā, kas apdraud Savienības finanšu intereses, neievērojot LESD 325. pantā un FIA konvencijas 2. panta 1. punktā noteiktās prasības.
Šādos apstākļos, ņemot vērā nepieciešamību pēdējo minēto valsts aizsardzības standartu līdzsvarot ar LESD 325. panta un FIA konvencijas 2. panta 1. punkta noteikumiem, tas, ka valsts tiesa piemēro minēto standartu, var apdraudēt Savienības tiesību pārākumu, vienotību un efektivitāti.
Visbeidzot Tiesa konstatē, ka Savienības tiesību pārākuma princips nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu vai praksi, saskaņā ar kuru dalībvalsts vispārējās jurisdikcijas tiesām ir saistoši šīs dalībvalsts Konstitucionālās tiesas, kā arī augstākās tiesas nolēmumi, un šī iemesla dēļ un ņemot vērā risku, ka iestāsies attiecīgo tiesnešu disciplināratbildība, tās nevar pēc savas ierosmes nepiemērot no šiem nolēmumiem izrietošo judikatūru, pat ja tās, ņemot vērā Tiesas spriedumu, uzskata, ka šī judikatūra ir pretrunā Savienības tiesību normām ar tiešu iedarbību. Proti, to, ka valsts tiesa pilda ar Līgumiem uzticētos uzdevumus un ievēro tai atbilstoši Līgumiem noteiktos pienākumus, saskaņā ar Savienības tiesību pārākuma principu īstenojot tādu tiesību normu kā LESD 325. panta 1. punkts vai FIA konvencijas 2. panta 1. punkts un īstenojot Tiesas sniegto interpretāciju, pēc definīcijas nevar uzskatīt par disciplinārpārkāpumu, ko pieļāvuši šādas tiesas tiesneši, citādi minētā tiesību norma un šis princips ipso facto tiktu pārkāpti.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
1
)	Šī tiesību norma, proti, Rumānijas Kriminālkodeksa 155. panta 1. punkts, paredzēja, ka kriminālatbildības noilguma termiņu pārtrauc “jebkāda procesuāla darbība”. Atbilstoši Curtea Constituțională (Konstitucionālā tiesa) norādītajam šī tiesību norma nav paredzama un tajā nav ievērots noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips, jo vārdu salikums “jebkura procesuāla darbība” attiecas arī uz darbībām, par kurām nav paziņots aizdomās turētajam vai apsūdzētajam, tādējādi liedzot viņiem uzzināt, ka ir sācies jauns noilguma termiņš attiecībā uz viņu kriminālatbildību.
(
2
)	Kriminālkodeksa 155. panta 1. punkts tika grozīts tādējādi, ka kriminālatbildības noilguma termiņu pārtrauc ikviena procesuālā darbība, par kuru ir jāpaziņo aizdomās turētajam vai apsūdzētajam.
(
3
)	Minētajā spriedumā Augstā kasācijas tiesa precizēja, ka Rumānijas tiesībās noteikumi par kriminālatbildības noilguma termiņa pārtraukšanu ietilpst materiālajās krimināltiesībās un ka tādēļ uz tiem attiecas krimināllikuma retroaktīvas piemērošanas aizlieguma princips, neskarot labvēlīgāku krimināltiesību normu (lex mitior) retroaktīvas piemērošanas principu.
(
4
)	Konvencija, kas izstrādāta uz Līguma par Eiropas Savienību K.3 panta pamata, par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību, un kas parakstīta Briselē 1995. gada 26. jūlijā un pievienota Padomes 1995. gada 26. jūlija aktam (OV 1995, C 316, 48. lpp.; turpmāk tekstā – “FIA konvencija”).
(
5
)	Šī tiesību norma, kurā Savienības tiesībās ir nostiprināts noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips un labvēlīgāku krimināltiesību normu (lex mitior) retroaktīvas piemērošanas princips, ir formulēta šādi: “Nevienu nevar atzīt par vainīgu nodarījumā, kas ir darbība vai bezdarbība un ko tā izdarīšanas brīdī saskaņā ar attiecīgās valsts tiesībām vai starptautiskajām tiesībām neuzskata par noziedzīgu nodarījumu. Tāpat nevar piemērot bargāku sodu par to, kas bijis spēkā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas brīdī. Ja pēc noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas tiesību aktos ir paredzēts vieglāks sods, piemēro šo sodu.”