62024CC0043
ĢENERĀLADVOKĀTA ŽANA RIŠĀRA DELATŪRA
[JEAN RICHARD DE LA TOUR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 4. septembrī (
1
)
Lieta C‑43/24 [Shipov] (
i
)
K. M. H.
pret
Obshtina Stara Zagora
(Varhoven kasatsionen sad (Augstākā kasācijas tiesa, Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savienības pilsonība – LESD 21. panta 1. punkts – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 45. pants – Tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā – Šķēršļi – Lūgums veikt izmaiņas transpersonas civilstāvokļa datos – Valsts procedūras neesība – Citā dalībvalstī izdota akta neesība – Izcelsmes dalībvalsts pienākums atzīt un ierakstīt dzimšanas apliecībā dzimumidentitātes maiņu, kā arī turpmākās izmaiņas – Direktīva 2004/38/EK – 4. pants – Pienākums izsniegt personu apliecinošus dokumentus, kas atbilst dzimumidentitātei, ar kādu persona dzīvo
I. Ievads
1.
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tika iesniegts saistībā ar tiesvedību, kuru K. M. H. ierosināja pret Obshtina Stara Zagora (Stara Zagora pašvaldība, Bulgārija) nolūkā panākt spriedumu, ar kuru tiktu atzīta šīs personas dzimuma maiņa un uzdots mainīt tās personvārdu (
2
), kā arī to, lai šīs izmaiņas tiktu norādītas šīs personas dzimšanas apliecībā.
2.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tātad attiecas uz to, kā dalībvalsts iestādes, kuras ir kompetentas grozīt personas, kam ir šīs dalībvalsts pilsonība, dzimšanas apliecību, atzīst un reģistrē civilstāvokļa aktu reģistrā šādas personas transidentitāti. Lai gan šī persona izmantoja savu brīvību pārvietoties un uzturēties citā dalībvalstī, tās pieteikumā nav lūgts atzīt tādas izmaiņas tās identitātes elementā, kas likumīgi iegūtas citā dalībvalstī.
3.
Attiecībā uz ierakstiem civilstāvokļa aktu reģistrā līdz 2024. gada 4. oktobra spriedumam Mirin (
3
) Tiesas judikatūra attīstījās tikai saistībā ar to, kā dalībvalsts atzīst citā dalībvalstī pieņemta akta vai lēmuma sekas, galvenokārt pamatojoties uz LESD 21. pantā noteiktajām Savienības pilsoņu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, vienlaikus atgādinot, ka Savienības tiesības neietekmē šo valstu kompetenci civilstāvokļa jomā.
4.
Turklāt šajā judikatūras virzienā attiecībā uz tiesisko saikņu atzīšanu Tiesa ir skaidri precizējusi, ka apstāklis, ka dalībvalsts atzīst citā dalībvalstī likumīgi iegūtu tiesisko situāciju, neliek pirmajai dalībvalstij, kurā šī situācija rada Savienības tiesībās paredzētas sekas, grozīt savu tiesisko regulējumu par personu statusu (
4
). Visbeidzot citās jomās Tiesa ir uzsvērusi dalībvalstu kompetenci dzimumidentitātes juridiskajā atzīšanā (
5
).
5.
Lietā, kurā tika pasludināts spriedums Mirin, dalībvalstī, kuras pilsonība bija attiecīgajai personai, pastāvēja dzimumidentitātes maiņas valsts procedūra (
6
). Šajā gadījumā tā tas nav, jo dalībvalsts, kuras pilsonība ir attiecīgajai personai, stingri iebilst pret dzimumidentitātes maiņas atzīšanu.
6.
Tādēļ lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu aicina Tiesu lemt par to, vai atbilst Savienības tiesībām tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kā to interpretējušas valsts tiesas, kas neatzīst nedz tās pilsoņa dzimumidentitātes maiņu, nedz šīs maiņas sekas, ja šī dzimumidentitātes maiņa nav likumīgi konstatēta citā dalībvalstī (
7
). Tā kā šis jautājums ir saistīts ar dalībvalstu kompetenci personu statusa jomā, tas ir liels izaicinājums.
7.
Tādējādi Tiesai būs jānosaka, ciktāl pamatlietā aplūkotā situācija ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, kāds ir šķērslis tiesību izmantošanai, uz ko attiecīgā persona var atsaukties, un vai šo šķērsli var pamatot.
8.
Izklāstīšu iemeslus, kuru dēļ Tiesa varētu uzskatīt, ka, ņemot vērā konkrētas Savienības tiesību normas, dalībvalstij ir pienākums novērst šķēršļus pārvietošanās un uzturēšanās brīvībai, ko rada tas, ka šajā dalībvalstī netiek juridiski atzīta – izdarot grozījumus attiecīgās personas dzimšanas apliecībā un personu apliecinošos dokumentos – dzimumidentitāte, ar kādu dzīvo tās pilsonis, pat ja citā dalībvalstī nav iegūts dzimumidentitātes maiņas juridisks apstiprinājums.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
9.
Šajos secinājumos atsaukšos uz LESD 20. pantu un 21. panta 1. punktu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (
8
) 7. pantu un 45. panta 1. punktu, kā arī Direktīvas 2004/38/EK (
9
) 4. panta 3. punktu.
B.
Bulgārijas tiesības
1. Civilstāvokļa aktu reģistrācijas likums
10.
Saskaņā ar Civilstāvokļa aktu reģistrācijas likuma 1. panta 2. punktu redakcijā, kas piemērojama pamatlietā:
“Civilstāvokļa aktu reģistrācija ir dzimšanas, laulības un miršanas fakta reģistrācija civilstāvokļa aktu reģistros un personu iekļaušana iedzīvotāju reģistrā.”
11.
Šā likuma 2. panta 1. punktā ir noteikts:
“Reģistrācija personu civilstāvokļa aktu reģistrā Bulgārijas Republikā notiek, pamatojoties uz datiem, kas norādīti to civilstāvokļa aktos, un uz datiem, kas norādīti citos aktos, kuri paredzēti kādā likumā.”
12.
Minētā likuma 3. pantā ir paredzēts:
“1.   Civilstāvokļa aktu reģistros reģistrē visus 1. panta 2. punktā minētos notikumus par visām personām, kuras notikuma rašanās brīdī ir Bulgārijas pilsoņi, un par personām, kuras nav Bulgārijas pilsoņi, bet kuras notikuma rašanās brīdī atrodas Bulgārijas Republikas teritorijā.
2.   Iedzīvotāju reģistrā reģistrē:
1. visus Bulgārijas pilsoņus;
[..] [ (
10
)].”
13.
Atbilstoši šā paša likuma 8. panta 1. punktam galvenie dati, kas tiek reģistrēti personu civilstāvokļa aktu reģistrā, ir to personvārds, dzimšanas datums un vieta, dzimums, pilsonība un personas identifikācijas numurs.
14.
Civilstāvokļa aktu reģistrācijas likuma 9. panta 1. punktā ir noteikts:
“Bulgārijas Republikā dzimuša Bulgārijas pilsoņa personvārds sastāv no vārda, tēva vārda un uzvārda. Visas trīs personvārda daļas ieraksta dzimšanas apliecībā.”
15.
Šā likuma 13. pantā ir paredzēts:
“Ikvienas personas tēva vārds sastāv no viņa tēva vārda, un to raksta ar piedēkli -ov- vai -ev- un galotni atbilstoši bērna dzimumam, izņemot gadījumus, kad tēva vārdam nav iespējams pievienot šīs galotnes vai tās ir pretrunā vecāku ģimenes, etniskajām vai reliģiskajām tradīcijām.”
16.
Minētā likuma 14. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ikvienas personas uzvārds ir tēva uzvārds vai tēva vārds ar piedēkli -ov- vai -ev- un galotni atbilstoši bērna dzimumam, izņemot gadījumus, kad vecāku ģimenes, etniskās vai reliģiskās tradīcijas prasa rīkoties citādi.”
17.
Šā paša likuma 19. panta 1. punkts ir izteikts šādā redakcijā:
“Vārda, tēva vārda vai uzvārda maiņu atļauj tiesa, pamatojoties uz attiecīgās personas rakstveida lūgumu, ja attiecīgais vārds ir smieklīgs, apkaunojošs vai sociāli nepieņemams, un gadījumos, ja to pieprasa būtiski apstākļi.”
18.
Atbilstoši Civilstāvokļa aktu reģistrācijas likuma 45. panta 1. punkta 6.–8. apakšpunktam dzimšanas apliecībā norāda jaundzimušā personvārdu, bērna personas identifikācijas numuru (tikai Bulgārijas pilsoņiem), kā arī dzimumu un pilsonību.
19.
Šā likuma 73. pantā ir paredzēts, ka izmaiņas ar personu civilstāvokli saistītos datos, kas ietverti izdotos civilstāvokļa aktos, veic tiesas vai administratīvās iestādes.
20.
Saskaņā ar minētā likuma 76. panta 5. punktu personvārdu un dzimumu groza tiesvedības ceļā.
21.
Atbilstoši šā paša likuma 100. pantam Civilstāvokļa aktu reģistrācijas un administratīvo pakalpojumu iedzīvotājiem vienotā sistēma (ESGRAON) ir valsts sistēma, kas nodrošina fizisko personu civilstāvokļa aktu reģistrāciju Bulgārijas Republikā un piekļuvi ar šīm personām saistītiem personas datiem.
22.
Saskaņā ar Civilstāvokļa aktu reģistrācijas likuma 101. panta 1.–4. punktu:
“ESGRAON uzdevumi ir:
1.
izveidot un uzturēt civilstāvokļa aktu reģistrus;
2.
izveidot un uzturēt civilstāvokļa aktu valsts elektronisko reģistru;
3.
izveidot un uzturēt iedzīvotāju reģistru;
4.
izveidot sistēmu fizisko personu unikālā administratīvā identifikatora (personas identifikācijas numura) izveidei un piešķiršanai, kā arī izveidot un uzturēt personas identifikācijas numuru reģistru.”
2. Likums par Bulgārijas personu apliecinošiem dokumentiem
23.
Saskaņā ar 1999. gada 1. aprīļaZakon za bulgarskite lichni dokumenti (Likums par Bulgārijas personu apliecinošiem dokumentiem) (
11
) 4. panta 1. punktu redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, ikvienam Bulgārijas pilsonim ir tiesības uz personu apliecinošu dokumentu.
24.
Šā likuma 9. panta 1. punktā ir noteikts:
“Personvārda, personas identifikācijas numura (personas koda/ārvalstnieka personas numura), dzimuma vai pilsonības maiņas vai būtisku un paliekošu izskata izmaiņu gadījumā personai ir pienākums lūgt jaunus Bulgārijas personu apliecinošus dokumentus ne vēlāk kā 30 dienu laikā.”
25.
Minētā likuma 13. panta 1. punktā ir uzskaitīti personu apliecinošu dokumentu veidi. Tie ir it īpaši personas apliecība, pase un autovadītāja apliecība.
26.
Atbilstoši šā paša likuma 16. panta 1. punktam personu apliecinošos dokumentos jānorāda attiecīgās personas personvārdi, dzimšanas datums, personas identifikācijas numurs, dzimums un pilsonība. Šā panta 2. un 6. punktā ir precizēts, ka pasē un personas apliecībā jābūt ietvertiem arī biometriskiem datiem.
27.
Likuma par Bulgārijas personu apliecinošiem dokumentiem papildu noteikumu 16. punkta 1. apakšpunktā ir piebilde, ka biometriskie dati ir pilsoņa sejas attēls un pirkstu nospiedumi.
III. Pamatlietas fakti un prejudiciālie jautājumi
28.
K. M. H. ir 1990. gada 7. augustā Bulgārijā dzimusi persona, kas pēc dzimšanas reģistrēta kā vīriešu dzimuma persona ar šim dzimumam atbilstošu personvārdu, kurš sastāv no vārda, tēva vārda un uzvārda (
12
). Šai personai tika arī piešķirts personas identifikācijas numurs un izsniegts personu apliecinošs dokuments; arī tajos tā tika identificēta kā vīriešu dzimuma persona. Tomēr K. M. H. apgalvo, ka viņa (
13
)“vienmēr ir jutusies kā sieviete savā izskatā un uzvedībā, uztverē, emocijās un izturēšanās veidā” (
14
) un tas tā ir bijis jau kopš bērnības.
29.
Šī persona pašlaik ilgstoši dzīvo Itālijā kopā ar partneri itāli (
15
), kurš nodrošina viņas vajadzības. Viņa ir saņēmusi hormonu terapiju, pateicoties kurai izskatās kā sieviete, un vēlas veikt ķirurģisku iejaukšanos, lai mainītu dzimumu, un tas nozīmētu civilstāvokļa izmaiņas. Viņas kā sieviešu dzimuma personas izskata un izturēšanās neatbilstība tam, ka viņai ir oficiāli vīriešu dzimuma personas personu apliecinoši dokumenti, tostarp personas apliecība, viņai rada neērtības un problēmas ikdienā, it īpaši darba meklējumos.
30.
Šā iemesla dēļ 2017. gadā K. M. H., pamatojoties uz Civilstāvokļa aktu reģistrācijas likuma 19. panta 1. punktu, lūdza Rayonen sad Stara Zagora (Stara Zagoras rajona tiesa, Bulgārija) atzīt, ka viņa ir sieviešu dzimuma persona, un uzdot nomainīt viņas personvārdu no K. M. H. (vīriešu dzimtes vārds, tēva vārds un uzvārds) uz K. M. H. (sieviešu dzimtes vārds, tēva vārds un uzvārds), kā arī lai šīs izmaiņas tiktu norādītas viņai izsniegtajā dzimšanas apliecībā.
31.
Šī tiesa, kuras rīcībā bija dažādas medicīniskās izziņas un tiesu ekspertīze, kas apstiprināja K. M. H. apgalvojumus par dzimumidentitāti, 2018. gada 28. februārī viņas prasību noraidīja. Tā atzina, ka K. M. H. ir transpersona, un konstatēja, ka lūgums atzīt dzimumidentitātes maiņu (
16
) izriet no brīvas gribas un skaidras izvēles. Tomēr tā uzskatīja, ka tiesiskais kritērijs, kas ļautu apmierināt minēto lūgumu atbilstoši Civilstāvokļa aktu reģistrācijas likuma 73. pantam, to lasot kopsakarā ar šā likuma 19. pantu, nav izpildīts. Minētā tiesa nosprieda, ka Bulgārijas tiesībās objektīvi nav paredzēta iespēja civilstāvokļa aktā reģistrētus faktus grozīt, pamatojoties uz psiholoģiskiem pamatiem.
32.
Šo nolēmumu apelācijas instancē 2018. gada 15. jūnijā apstiprināja Okrazhen sad Stara Zagora (Stara Zagoras apgabaltiesa, Bulgārija) ar pamatojumu, vispirms, ka Bulgārijas likumdevējs ir paredzējis reģistrēt dzimumu, kas tiek noteikts piedzimstot, pamatojoties uz primārajām dzimumpazīmēm. Dzimuma maiņu var atļaut tikai tad, ja to prasa izmaiņas ķermenī. Turpinot, Civilstāvokļa aktu reģistrācijas likuma normas ir skaidras un nepieļauj atšķirīgu interpretāciju. Visbeidzot, valstij kā likumdevējam jāveic pasākumi, lai tiktu ievērota pilsoņu privātās un ģimenes dzīves neaizskaramība saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (
17
) 8. pantā paredzēto noteikumu, kurš ir tieši piemērojams.
33.
Par kasācijas sūdzību, kas tika atļauta ar 2019. gada 7. februāra rīkojumu, Varhoven kasatsionen sad (Augstākā kasācijas tiesa, Bulgārija) ar 2019. gada 28. jūnija nolēmumu nosprieda, ka, neraugoties uz regulējuma trūkumu valsts tiesību aktos, privātās un ģimenes dzīves neaizskaramības princips prasa tiesai katrā gadījumā atsevišķi izvērtēt, vai ir izpildīti tie materiāltiesiskie nosacījumi personas dzimumidentitātes maiņai, no kuriem ir atkarīga dzimšanas apliecībā norādīto civilstāvokļa datu juridiska maiņa, lai nodrošinātu taisnīgu līdzsvaru starp sabiedrības un indivīda interesēm, ņemot vērā ECPAK 8. pantu. Tā nolēma nodot lietu atpakaļ Okrazhen sad Stara Zagora (Stara Zagoras apgabaltiesa) atkārtotai izskatīšanai, lai tā apkopotu jaunus pierādījumus par K. M. H. medicīnisko stāvokli.
34.
Ar 2019. gada 21. novembra nolēmumu šī tiesa, kuras rīcībā bija vēl viens ekspertīzes atzinums, kas apstiprināja, ka K. M. H. ir transpersona, atkārtoti noraidīja tās pieteikumu par civilstāvokļa maiņu, atkārtojot sava pirmā nolēmuma pamatojumu par to, ka nav tādas procedūras, kura ļautu dzimšanas apliecībā norādīt “psiholoģisko dzimumu”.
35.
K. M. H. pārsūdzēja šo nolēmumu Varhoven kasatsionen sad (Augstākā kasācijas tiesa). 2023. gada 26. jūnijā šī kasācijas sūdzība tika atzīta par pieņemamu sakarā ar minētā nolēmuma nesaderību ar 1996. gada 30. aprīļa spriedumu P./S., uz ko K. M. H. atsaucās un kas bija saistīts ar šādiem tiesību jautājumiem, kuri ir strīda priekšmets un kurus iesniedzējtiesa ir rezumējusi šādi: (
18
)“Vai fiziskām personām ir tiesības noteikt savu identitāti, tostarp piederību konkrētam dzimumam? Vai tiesas atteikums uzdot grozīt dzimumu, personvārdu un personas identifikācijas numuru tāda prasītāja civilstāvokļa aktos, kurš apgalvo, ka ir transseksuāls, ir nevienlīdzīga attieksme?”
36.
Šī tiesvedība tika atjaunota pēc tam, kad Varhoven kasatsionen sad (Augstākā kasācijas tiesa) Civillietu palātu plēnums pieņēma 2023. gada 20. februāra interpretācijas lēmumu Nr. 2/2020 (
19
), kas ir saistošs visām valsts iestādēm un visām tiesām, tostarp Varhoven kasatsionen sad (Augstākā kasācijas tiesa) sastāviem. Šajā lēmumā, atbildot uz jautājumu, vai priekšnoteikumi datu grozīšanai tādas personas civilstāvokļa aktos, kura apgalvo, ka ir transpersona, izriet no ECPAK 8. panta, bija nospriests (
20
), vispirms, ka Bulgārijā spēkā esošās materiālo tiesību normas neparedz iespēju šādā gadījumā grozīt datus, kas attiecas uz dzimumu, personvārdu un personas identifikācijas numuru un kas ir norādīti civilstāvokļa aktos. Turpinot, Savienības tiesības neliek izdarīt atšķirīgu secinājumu, jo noteikumi par personu civilstāvokli ir dalībvalstu kompetencē. Visbeidzot, šis lēmums ir pamatots ar Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa, Bulgārija) 2021. gada 26. oktobra spriedumu Nr. 15, no kura izriet, ka Konstitūcijā jēdziens “dzimums” ir saprotams tikai tā bioloģiskajā nozīmē un ka sabiedrības intereses prevalē pār transpersonu interesēm, ņemot vērā morāles un/vai reliģijas normas un principus, kuri ir sabiedrībā iedibināto priekšstatu un vērtību pamatā un kuru stabilitāte un nepārtrauktība ir jānodrošina. Šajā ziņā minētajā spriedumā ir uzsvērta personas, kura apgalvo, ka ir “transpersona”, dzimšanas apliecības grozīšanas ietekme uz citu personu, tostarp nepilngadīgu un rīcībnespējīgu personu, piemēram, attiecīgās personas bērnu, kā arī tās laulātā, civilstāvokli.
37.
Tomēr Varhoven kasatsionen sad (Augstākā kasācijas tiesa) ir šaubas par interpretācijas lēmumā izmantoto interpretāciju. Pirmkārt, šī tiesa, atsaucoties uz ECPAK 8. pantu un LES 9. pantu, norāda, ka tā būtu diskriminācija šo normu izpratnē, ja valsts tiesību aktu, kas aizliedz diskrimināciju dzimuma dēļ, darbības joma ierobežoti tiktu attiecināta uz interseksuālām personām un citām personām konkrētu medicīnisku iemeslu dēļ. Tā arī atsaucas uz identiskiem vai līdzīgiem gadījumiem, kas citās dalībvalstīs ir vērtēti atšķirīgi, tādējādi norādot uz Bulgārijas transpersonu tiesību uz taisnīgu tiesu pārkāpumu.
38.
Otrkārt, šī tiesa jautā, vai aizliegums juridiski grozīt dzimšanas apliecībā ietvertos datus nepārkāpj LESD 8. un 21. pantā noteiktos Savienības pilsoņu vienlīdzības un pārvietošanās brīvības principus, kas “nostiprināti Hartas 7. pantā [..] un ECPAK 8. pantā”, jo attiecīgās personas nevar apliecināt savu identitāti ar personu apliecinošiem dokumentiem, kuros tās ir norādītas kā pretējā dzimuma personas.
39.
Visbeidzot minētā tiesa uzskata, ka Tiesai jāizvērtē, vai ar Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa) lēmumu sniegtā saistošā Konstitūcijas interpretācija, saskaņā ar kuru jēdziens “dzimums” jāsaprot tikai tā bioloģiskajā nozīmē, atbilst Savienības tiesību prasībām un var būt juridisks šķērslis tam, lai dzimumidentitāti ņemtu vērā civilstāvokļa dokumentos.
40.
Šajos apstākļos Varhoven kasatsionen sad (Augstākā kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:
“1)
Vai Savienības pilsoņu vienlīdzības un brīvas pārvietošanās principi, kas nostiprināti LES 9. pantā un [LESD] 8. un 21. pantā un apstiprināti [Hartas] 7. pantā un [ECPAK] 8. pantā, nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas izslēdz jebkādu iespēju grozīt ierakstu par dzimumu, vārdu, uzvārdu un identifikācijas numuru (EGN) pieteicēja, kurš apgalvo, ka ir [transpersona], civilstāvokļa aktu reģistrāciju apliecinošos dokumentos?
2)
Vai LES 9. pantā un [LESD] 8. un 21. pantā nostiprinātie Savienības pilsoņu vienlīdzības un brīvas pārvietošanās principi, kā arī LESD 10. pantā noteiktais diskriminācijas dzimuma, rases, etniskās izcelsmes, reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ aizliegums, kuri ir apstiprināti [Hartas] 7. pantā un [ECPAK] 8. pantā, kā arī efektīvas tiesību aizsardzības princips nepieļauj valsts judikatūru (šajā lietā – [..] interpretācijas lēmumu [..]), saskaņā ar kuru Eiropas Savienības dalībvalsts teritorijā piemērojamās objektīvās materiālās tiesības neparedz iespēju grozīt ziņas par dzimumu, vārdu, uzvārdu un identifikācijas numuru pieteicēja, kurš apgalvo, ka ir [transpersona], civilstāvokļa aktu reģistrāciju apliecinošos dokumentos, tādējādi radot viņam citādu situāciju, nekā viņam būtu citā dalībvalstī, kuras judikatūra ir pretēja?
Vai ir pieļaujama valsts judikatūra, kas neatļauj dzimumidentitātes maiņu, pamatojoties uz reliģiskajām vērtībām un morāles normām, ja vien tas nav nepieciešams medicīnisku iemeslu dēļ konkrētu – interseksuālu – personu gadījumā?
Vai ir pieļaujama valsts judikatūra, kas atļauj dzimuma maiņu, pamatojoties uz reliģiskajām vērtībām un morāles normām, tikai konkrētos gadījumos un konkrētām (interseksuālām) personām medicīnisku iemeslu dēļ, bet ne citos gadījumos, kad dzimumidentitāte tiek mainīta citu, atšķirīgu medicīnisku iemeslu dēļ?
3)
Vai [Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā par Direktīvas [2004/38] un LESD 21. panta 1. punkta piemērošanu [saskaņā ar 2018. gada 5. jūnija spriedumiem Coman u.c. (C‑673/16, EU:C:2018:385) un [Pancharevo]] noteiktais Eiropas Savienības dalībvalsts] pienākums atzīt citā dalībvalstī reģistrētu personas civilstāvokļa aktu atbilstoši šīs valsts tiesībām ir piemērojams arī attiecībā uz dzimumu kā civilstāvokļa aktu reģistra ieraksta būtisku elementu un vai tad, ja citā dalībvalstī ir reģistrēta personas, kura ir arī Bulgārijas valstspiederīgā, dzimuma maiņa, šis fakts ir jāreģistrē attiecīgajos Bulgārijas Republikas reģistros?
4)
Vai, ņemot vērā no Hartas un ECPAK izrietošās tiesības uz taisnīgu tiesu, ir pieļaujama juridiski saistoša Konstitūcijas interpretācija, kas sniegta Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa) spriedumā, saskaņā ar kuru jēdziens “dzimums” ir jāsaprot tikai bioloģiskā nozīmē[?] [V]ai šāda interpretācija ir saderīga ar Savienības tiesību prasībām un vai tā var būt juridisks šķērslis dzimuma maiņas reģistrēšanai [civilstāvokļa aktu reģistrā]?”
41.
2024. gada 27. maijā iesniedzējtiesa atbildēja uz Tiesas informācijas pieprasījumu.
42.
Rakstveida apsvērumus iesniedza K. M. H. un Igaunijas, Nīderlandes, Portugāles un Ungārijas valdības, kā arī Eiropas Komisija. K. M. H., Bulgārijas un Nīderlandes valdības, kā arī Komisija piedalījās tiesas sēdē, kura notika 2025. gada 22. maijā un kuras laikā šie lietas dalībnieki arī atbildēja uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem mutvārdu atbilžu sniegšanai.
IV. Juridiskā analīze
43.
Iesākumā jānorāda, ka pirmais prejudiciālais jautājums attiecas uz valsts tiesisko regulējumu, kas izslēdz transidentitātes reģistrāciju civilstāvokļa aktu reģistrā, savukārt pārējie jautājumi attiecas uz valsts judikatūru, saskaņā ar kuru šā tiesiskā regulējuma interpretācija neļauj mainīt transpersonas civilstāvokli.
44.
Šajā saistībā iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Savienības tiesību normām, kuras attiecas uz Savienības pilsoņu vienlīdzību, viņu pārvietošanās un uzturēšanās brīvību dalībvalstu teritorijā, diskriminācijas aizliegumu un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un kuras ir nostiprinātas Hartā, pretrunā ir tas, ka valsts tiesiskais regulējums un tā interpretācija, ko veikušas valsts tiesas, neatļauj Bulgārijas pilsoņa “dzimumidentitātes maiņu” (
21
) nolūkā par to izdarīt ierakstu viņa dzimšanas apliecībā un personu apliecinošos dokumentos, tostarp bez dzimuma maiņas operācijas.
45.
Tā kā šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir iesniegts saistībā ar tādu strīdu starp Bulgārijas pilsoni un par civilstāvokļa aktu reģistrāciju atbildīgo Bulgārijas iestādi, kurš neattiecas uz citā dalībvalstī reģistrēta akta vai lēmuma atzīšanu, jāprecizē, kas pamato Tiesas kompetenci (
22
).
46.
Manuprāt, pietiek konstatēt, ka K. M. H. situācija ietilpst LESD 21. panta 1. punkta piemērošanas jomā (
23
). Būdama Bulgārijas pilsone (
24
), K. M. H. izmantoja savas tiesības brīvi pārvietoties citā dalībvalstī, proti, Itālijas Republikā. Viņa vēlas tur dzīvot un strādāt, kā arī brīvi pārvietoties dalībvalstu teritorijā ar identitāti, kas izrietētu no viņas dzimumidentitātes juridiskas atzīšanas izcelsmes dalībvalstī, kā arī vēlas, lai tiktu nodrošināta viņas ģimenes dzīve ar partneri itāli. Vienīgi Bulgārijas Republikas kompetencē ir izsniegt K. M. H. personas apliecību vai pasi, kurā norādīta viņas pilsonība.
47.
K. M. H. tātad it īpaši var atsaukties uz pamattiesībām un individuālajām tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, kuras ikvienam Savienības pilsonim piešķir LESD 20. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 21. panta 1. punkts, atbilstoši pēdējai minētajai normai ievērojot ierobežojumus un nosacījumus, ko paredz Līgumi un to piemērošanai pieņemtie tiesību akti (
25
). Šajā ziņā Direktīvas 2004/38 mērķis tostarp ir noteikt šo tiesību īstenošanas nosacījumus, kā arī ierobežojumus (
26
). It īpaši tās 4. panta 3. punktā ir paredzēta personas apliecības vai pases izsniegšana.
48.
Attiecībā uz iesniedzējtiesas jautājumiem un vispirms attiecībā uz pirmajiem diviem jautājumiem jānorāda, ka šī tiesa iesniedza lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu un atbildi uz Tiesas informācijas pieprasījumu, pirms tika pasludināts spriedums Mirin par dalībvalsts, kuras valstspiederīgais ir Savienības pilsonis, kompetentās iestādes izdarītu atzīmi šā pilsoņa dzimšanas apliecībā par tā vārda un dzimumidentitātes maiņu. Tiesa nosprieda, ka “LESD 20. pants un 21. panta 1. punkts, lasot tos kopsakarā ar Hartas 7. un 45. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka tie ir pret tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas neļauj atzīt un šīs dalībvalsts valstspiederīgā dzimšanas apliecībā izdarīt atzīmi par citā dalībvalstī, īstenojot savu pārvietošanās un uzturēšanās brīvību, likumīgi iegūtā vārda un dzimumidentitātes maiņu, tādējādi uzliekot viņam pienākumu sākt jaunu tiesas procedūru par dzimumidentitātes maiņu šajā pirmajā dalībvalstī, kurā netiek ņemtas vērā šīs izmaiņas, kas jau ir likumīgi iegūtas šajā citā dalībvalstī” (
27
).
49.
Tomēr ir būtiska atšķirība starp lietu, kurā tika pasludināts spriedums Mirin, un šo lietu, proti, šajā lietā nav dzimumidentitātes maiņas, kas būtu likumīgi iegūta citā dalībvalstī. Līdz ar to pirmais un otrais prejudiciālais jautājums joprojām ir nozīmīgi.
50.
Turpinot, lai gan spriedums Mirin ļauj kliedēt šaubas, ko iesniedzējtiesa pauž trešajā prejudiciālajā jautājumā, tomēr šis jautājums ir nepieņemams, jo tāds nav strīda priekšmets un jautājums tātad ir hipotētisks. Kā izriet no iesniedzējtiesas atbildes uz Tiesas informācijas pieprasījumu, K. M. H. nav saņēmusi nekādu tiesas vai administratīvu nolēmumu Itālijā, kur tā uzturas.
51.
Visbeidzot ceturtais prejudiciālais jautājums, manuprāt, jāsaprot kā jautājums par to, vai iesniedzējtiesai ir neiespējami interpretēt valsts tiesību normu atbilstoši Savienības tiesībām tikai tādēļ, ka Konsitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa) šo tiesību normu ir interpretējusi tādā veidā, kas nav saderīgs ar šīm tiesībām. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru jāsniedz noliedzoša atbilde.
52.
Pirmām kārtām, Tiesa ir nospriedusi, ka valsts tiesai, kas izmantojusi tai LESD 267. panta otrajā daļā piešķirto iespēju, vajadzības gadījumā jānoraida augstākas instances valsts tiesas vērtējumi, ja tā, ņemot vērā Tiesas sniegto interpretāciju, uzskata, ka tie neatbilst Savienības tiesībām, vajadzības gadījumā nepiemērojot valsts tiesību normu, kurā tai ir noteikts pienākums ievērot augstākas instances tiesas nolēmumus. Otrām kārtām, šis risinājums ir piemērojams tostarp tad, ja vispārējās jurisdikcijas tiesai ir saistošs tāds valsts konstitucionālās tiesas nolēmums, kuru tā uzskata par Savienības tiesībām pretrunā esošu (
28
).
53.
Līdz ar to iesaku Tiesai manā analīzē pievērst uzmanību galvenokārt pirmajam un otrajam prejudiciālajam jautājumam, ciktāl tie ir pamatoti ar LESD 21. pantu un Hartas 7. pantu, un izvērtēt tos kopā.
54.
Tā kā K. M. H. var atsaukties uz LESD 21. panta 1. punktu, dažus pamatus, kurus ir minējusi iesniedzējtiesa, manuprāt, var neņemt vērā, proti, normas attiecībā uz vienlīdzību (LES 9. pants un LESD 8. pants), diskriminācijas aizliegumu (LESD 10. pants) un tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību (Hartas 47. pants).
55.
Tādējādi ierosinu pārformulēt pirmo un otro prejudiciālo jautājumu. Turklāt ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbības starp valstu tiesām un Tiesu procedūrā, lai sniegtu iesniedzējtiesai atbildi, kas tai būtu noderīga, izlemjot tās izskatīšanā esošo strīdu, Tiesai var nākties ņemt vērā arī tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa sava jautājuma izklāstā nav atsaukusies (
29
).
56.
Līdz ar to būtu jāuzskata, ka, ņemot vērā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu mērķi (
30
), iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai LESD 20. pants un 21. panta 1. punkts, kā arī Hartas 7. pants un 45. panta 1. punkts, lasot tos kopsakarā ar Direktīvas 2004/38 4. panta 3. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kā to interpretējušas valsts tiesas, kas neļauj juridiski atzīt un ierakstīt dzimšanas apliecībā tās pilsoņu dzimumidentitātes maiņu, tostarp bez dzimuma maiņas operācijas, kā arī personvārda un personas identifikācijas numura maiņu, lai gan no šī ieraksta ir atkarīga izmaiņu veikšana viņu personu apliecinošajos dokumentos iekļautajās ziņās.
57.
Attiecībā uz civilstāvokli un transidentitātes juridisko atzīšanu Tiesa jau ir spriedusi par dalībvalstu pienākumiem atbilstoši Savienības tiesībām īpašos apstākļos, proti, saistībā ar dzimumidentitātes maiņu, kas likumīgi iegūta citā dalībvalstī (
31
). Šai judikatūrai pamatā esošā loģika ir tāda pati kā loģika judikatūrai attiecībā uz personvārdu. Tā balstās uz konstatējumu, ka tiek radīts šķērslis ar LESD 20. pantu un 21. panta 1. punktu piešķirto tiesību izmantošanai, ja “mobila” Savienības pilsoņa identitāte, kas tiek atzīta vienā dalībvalstī, atšķiras no identitātes, kas ir reģistrēta dalībvalstī, kuras valstspiederīgais šis pilsonis ir (
32
).
58.
Šis šķērslis attaisno to, ka tiek noteikts ierobežojums dalībvalstu kompetencei personu statusa jautājumos. Atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai pašreizējā Savienības tiesību stadijā to personu statuss, uz kurām attiecas noteikumi par personas vārda un dzimumidentitātes maiņu, ir dalībvalstu kompetencē ietilpstošs jautājums, un Savienības tiesības neietekmē šo kompetenci. Tomēr, īstenojot minēto kompetenci, ikvienai dalībvalstij jāievēro Savienības tiesības un it īpaši LESD tiesību normas par katra Savienības pilsoņa pārvietošanās un uzturēšanās brīvību dalībvalstu teritorijā, tālab atzīstot citā dalībvalstī saskaņā ar tās tiesībām noteikto personu statusu (
33
).
59.
Tomēr, ja dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kuras pilsonis ir attiecīgā persona, nepastāv likumīgi iegūts akts vai lēmums, vairs nav runas par to, ka būtu jāatrisina jautājumi, kas saistīti ar to, ka personas civilstāvoklis ir atšķirīgs dažādās attiecīgajās dalībvalstīs tāpēc vien, ka šī persona ir izmantojusi brīvību pārvietoties un uzturēties kādā dalībvalstī.
60.
Iepriekš neskatīts jautājums, kas ir uzdots Tiesai, ir jautājums, kā nodrošināt šīs brīvības izmantošanas efektivitāti, ja dzimumidentitāte, ar kādu dzīvo Savienības pilsonis, atšķiras no dzimumidentitātes, kas izriet no dzimuma ieraksta, kurš ir norādīts viņa dzimšanas apliecībā un atkārtots viņa personas apliecībā vai pasē. Konkrēti šajā gadījumā, kā K. M. H. norāda valsts tiesās, viņas rīcībā nav personu apliecinošu dokumentu, kas viņai ļautu pārvietoties un uzturēties, kā arī strādāt dalībvalstu teritorijā bez nepieciešamības kliedēt šaubas, ko rada neatbilstība starp viņas dzimuma norādi šajos dokumentos, kas atbilst norādei viņas dzimšanas apliecībā, no vienas puses, un dzimumidentitāti, ar kādu viņa dzīvo, no otras puses.
61.
Līdz ar to rodas jautājums, kāds var būt Savienības tiesību aktos esošs pamats dalībvalstu pienākumam juridiski atzīt dzimumidentitātes maiņu kādam to pilsonim, kas dzimis to teritorijā.
62.
Manuprāt, tad, ja nav citā dalībvalstī izdota akta vai lēmuma, uz šādu situāciju nevar attiecināt LESD 21. panta 1. punkta piemērošanas jomu, kā šī norma interpretēta saistībā ar “mobilo” Savienības pilsoņu identitāti tad, ja šī identitāte ir atšķirīga dažādajās attiecīgajās dalībvalstīs. Ja, pamatojoties tikai uz šo pamatu, pat skatot to kopā ar Hartas 7. pantu, tiktu nolemts, ka dalībvalstij ir pienākums juridiski atzīt dzimumidentitāti, līdz ar to tiktu apšaubīts dalībvalstu kompetences personu statusa un civilstatusa jomā princips. Šāds lēmums galu galā nozīmētu, ka tiek neierobežoti atzītas ar Savienības pilsonību saistītās tiesības, lai gan tas nav paredzēts nevienā Līgumu normā. Turklāt interpretācijai, kas pamatota ar Hartas 45. panta 1. punktu, ir noteiktas robežas Hartas 51. panta 2. punktā.
63.
Tāpēc uzskatu, tāpat kā Komisija, kas pauda šo nostāju tiesas sēdē, ka priekšroka, šķiet, dodama atbildei, kura pamatota ar LESD 21. panta 1. punktu kopsakarā ar Direktīvas 2004/38 4. panta 3. punktu.
64.
Tās būtiskā priekšrocība ir tāda, ka tā tiek sniegta atbilstoši LESD 21. panta 1. punktā paredzētajiem un Direktīvā 2004/38 noteiktajiem ierobežojumiem un nosacījumiem tam, kā Savienības pilsoņi izmanto savu pārvietošanās un uzturēšanās brīvību (
34
). Turklāt šādu atbildi var pamatot ar trim Tiesas nolēmumiem, proti, spriedumu Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date attiecībā uz nosacījumiem, ar kādiem izsniedz personas apliecību, kas ir derīgs ceļošanas dokuments Eiropas Savienībā, no vienas puses, un spriedumiem Mirin un Deldits attiecībā uz transidentitātes ierakstu publiskos reģistros, no otras puses.
65.
Tiesa ir precizējusi, ka telpas bez iekšējām robežām, ko Savienība nodrošina saviem pilsoņiem, izveidē ietilpst arī tiesības – kas ikvienam no tiem ir tieši piešķirtas ar LESD 20. panta 2. punkta a) apakšpunktu un 21. panta 1. punktu – brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā; saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Direktīva 2004/38 ir vērsta uz to, lai atvieglotu šo tiesību izmantošanu (
35
).
66.
Tādējādi personas apliecības un pases, kurās it īpaši ir to turētāju sejas attēls, ļauj identificēt Savienības pilsoņus (
36
) tostarp nolūkā apliecināt, ka viņiem ir tiesības brīvi pārvietoties un dzīvot dalībvalstu teritorijā, un tātad izmantot šīs tiesības (
37
).
67.
Līdz ar to, ja attiecīgās dalībvalsts izsniegtajās personas apliecībās un pasēs ir ietverta norāde par dokumenta turētāja dzimumu atbilstoši tam, kas norādīts dzimšanas apliecībā, tad tajā būtu jānorāda dzimumidentitāte, ar kādu šī persona dzīvo, ja tā atšķiras no dzimšanas brīdī noteiktās (
38
). Tas pats attiecas uz vārdu, uzvārdu un vajadzības gadījumā personas identifikācijas numuru, kuri atbilst dzimumidentitātes maiņai. Šajā ziņā jāatgādina, ka dzimuma norādīšanai ir psihosociāla ietekme (
39
), ņemot vērā, kas tā nosaka sieviešu vai vīriešu dzimumidentitāti. Tāpēc, ja konkrētā situācijā šī norāde neatbilst dzimumidentitātei, ar kādu dzīvo attiecīgā persona (
40
), dokuments, kas uzrādīts identitātes apliecināšanai (personas apliecība vai pase), noteikti rada šaubas par tā autentiskumu vai patiesumu (
41
).
68.
Attiecībā uz šo aspektu saistībā ar dzimuma norādīšanu personas apliecībās vai pasēs man šķiet noderīgi sniegt vairākus būtiskus precizējumus.
69.
Ir jānošķir Eiropas tiesību akti pasu izsniegšanas jomā, no vienas puses, un personas apliecību izsniegšanas jomā, no otras puses. Pasu izsniegšanu regulē Regula (EK) Nr. 2252/2004 (
42
). Attiecībā uz personas apliecību izsniegšanu turpmāk ir piemērojama Regula 2025/1208.
70.
Lai gan abos gadījumos šīs regulas atsaucas uz Starptautiskās Civilās aviācijas organizācijas (ICAO) (
43
) rekomendācijām, it īpaši dokumentā 9303 iekļautajām rekomendācijām attiecībā uz mašīnlasāmiem ceļošanas dokumentiem (
44
), jāuzsver atšķirības.
71.
Attiecībā uz pasēm dokumenta 9303 4. daļā “Specifikācijas mašīnlasāmām pasēm un citiem MRTD [ (
45
)], kas atbilst TD3 [ (
46
)] formātam” (
47
), II zonā, kurā ir ietverti “personas datu elementi, obligāti vai fakultatīvi,” ir paredzēts 11. lauciņš attiecībā uz pases turētāja dzimumu, kurā franču valodā norādīts “F (féminin [sieviešu])”, “M (masculin [vīriešu])” vai “X (sexe non spécifié [dzimums nav norādīts])” (
48
). Tādējādi saskaņā ar šo standartu dalībvalstīm ir pienākums paredzēt lauciņu, kurā iekļauj datus attiecībā uz dzimumu. Tomēr tās var būt atbrīvotas no pienākuma norādīt šo informāciju (
49
).
72.
Attiecībā uz personas apliecībām tādas pašas prasības saistībā ar dzimuma norādīšanu ir sniegtas dokumenta 9303 5. daļā “Specifikācijas mašīnlasāmiem oficiāliem ceļošanas dokumentiem, kas atbilst TD1 [ (
50
)] formātam” (
51
).
73.
Tomēr, kas attiecas uz Savienības pilsoņu personas apliecībām, dalībvalstis var atkāpties no šīm prasībām, kā paredzēts Regulas 2025/1208 3. panta 2. punkta otrajā daļā, to skatot kopā ar tās 25. apsvērumu. Tādējādi attiecībā uz šīm personas apliecībām Savienības likumdevējs ir izvēlējies:
–
izmantot drīzāk jēdzienu “genre [dzimums]” nekā “sexe [dzimums]”, kas ir minēts dokumentā 9303, lai norādītu šo personas apliecības lauciņā ierakstāmo elementu, un
–
noteikt, ka dalībvalstis var paredzēt, ka “genre” (jēdziena “sexe” izpratnē atbilstoši dokumentam 9303) norādīšana savā personas apliecībā personai ir fakultatīva. Citiem vārdiem, dalībvalstīm nav pienākuma šajā dokumentā iekļaut lauciņu attiecībā uz genre (vai sexe) (
52
).
74.
Turpinot analīzi par to, ar kādiem nosacījumiem dalībvalsts pilsonim ir izsniedzama personas apliecība, kas atbilst dzimumidentitātei, ar kādu tas dzīvo, jāaplūko gadījums, kad dalībvalsts, kuras valstspiederīgais attiecīgais pilsonis ir, personas apliecībās norāda genre (vai sexe).
75.
Tādā gadījumā, kā tas šajā lietā ir Bulgārijā (
53
), šķērslis tiesību brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā izmantošanai, ar ko saskaras Savienības pilsonis transpersona, izriet no apstākļa, ka vienīgā kompetentā iestāde, proti, viņa izcelsmes dalībvalsts iestāde, izsniedz personas apliecību, kurā obligāti ir atkārtota dzimuma norāde, kas ir iekļauta viņa dzimšanas apliecībā, lai gan tā vairs neatbilst dzimumidentitātei, ar kādu šis pilsonis dzīvo. Šajos apstākļos šis personu apliecinošais dokuments vairs neatbilst savam mērķim. Atgādinu, ka šis mērķis ir ļaut identificēt dokumenta turētāju tā, lai nevarētu rasties šaubas par tā uzrādīto dokumentu autentiskumu un dokumentos ietverto datu patiesumu (
54
).
76.
Šim konstatējumam tātad vajadzētu likt Tiesai atzīt, ka pastāv jauna veida šķērslis tam, ka Savienības pilsonis izmanto savas LESD 21. pantā un Hartas 45. panta 1. punktā garantētās tiesības, skatot tās kopā ar Hartas 7. pantu. Šis šķērslis izriet nevis no divu atšķirīgu civilstāvokļa aktu esamības attiecībā uz to pašu personu, bet gan no tā, ka personas apliecībā ir obligāti norādāms dzimums, kas izriet no dzimšanas apliecības, neesot nekādai iespējai tajā norādīt atšķirīgu dzimumidentitāti, proti, tādu dzimumidentitāti, ar kādu persona dzīvo.
77.
Tiesa līdz ar to varētu atzīt, ka šādā situācijā dalībvalsts nedrīkst atsaukties uz to, ka tās tiesību aktos nav transidentitātes juridiskas atzīšanas procedūras, lai liktu šķērsli tiesībām saņemt personu apliecinošu dokumentu, kas atvieglo tiesību brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā izmantošanu attiecīgajam Savienības pilsonim (
55
).
78.
Tāpat, manuprāt, būtu jānoraida arguments, kuru tiesas sēdē izvirzīja Bulgārijas valdība un saskaņā ar kuru, ņemot vērā, ka personu apliecinošs dokuments ir dzimšanas apliecības atspoguļojums, tajā var būt ietverta tikai attiecīgās personas pēc dzimšanas reģistrētā dzimuma norāde. Ir taisnība, ka dzimšanas apliecība ir pamats, uz kura tiek izdoti personu apliecinoši dokumenti (
56
), ņemot vērā to kopējo pierādīšanas mērķi identitātes jomā - pirmā no šiem dokumentiem saturs ir izsmeļošs, bet otrā saturs – kopsavilkums (
57
).
79.
Dzimšanas apliecībā tiek reģistrēts konstatējums, proti, parasti konkrēta dzimuma personas piedzimšana un šai personai dotā identitāte (uzvārds, vārds), kā arī saiknes ar vienu vai abiem vecākiem. Dzimuma, vārda un uzvārda norādes palīdz identificēt personu, kuras dzimšana tika reģistrēta. Atkarībā no dalībvalsts šīs norādes var būt savā starpā saistītas dažādos līmeņos atkarībā no tā, vai tās ir socioloģiskas, piemēram, vārda izvēles gadījumā, vai juridiskas, piemēram, Bulgārijā attiecībā uz uzvārdu (
58
) vai Ungārijā – saskaņā ar šīs valsts valdības iesniegtajiem rakstveida apsvērumiem – attiecībā uz vārdu.
80.
Turklāt izvēle noteikt dzimšanas apliecību par atsauces dokumentu, kurā tiek reģistrētas tajā ietverto ziņu izmaiņas, pierādīšanas nolūkos, it īpaši personu apliecinošu dokumentu izsniegšanas nolūkos ietilpst tajā, kā dalībvalstis īsteno savu kompetenci gan civilstāvokļa jomā (
59
), gan attiecībā uz personu apliecinošu dokumentu izsniegšanu (
60
).
81.
Tomēr, īstenojot šo kompetenci abās šajās jomās, dalībvalstīm jāievēro Savienības tiesības un it īpaši LESD normas attiecībā uz katram Savienības pilsonim atzīto brīvību pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (
61
).
82.
Līdz ar to tiesību sistēmā, kurā dzimšanas apliecība ir vienīgais atsauces dokuments visā personas dzīves laikā, pirms tādas personas apliecības izsniegšanas transpersonai, kurā ir norādīta dzimumidentitāte, ar kādu persona dzīvo un kas tātad neatbilst tās dzimuma norādei dzimšanas apliecībā, – ņemot vērā stingrās prasības, kas piešķir personas apliecībai tās pierādījuma vērtību (
62
) nolūkā nodrošināt, lai persona var izmantot savas tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, – var notikt tikai dzimumidentitātes maiņas oficiāla reģistrēšana. Citiem vārdiem, apstāklis, ka personu apliecinošā dokumentā ir norāde par dzimumu un ka šī norāde tiek ņemta tikai no personas dzimšanas apliecības, ko likumīgi izdevusi dalībvalsts, kura ir kompetenta pilsonības dēļ, ņemot vērā personu apliecinošā dokumenta mērķi, rada šai valstij pienākumu juridiski atzīt dzimumidentitāti, ar kādu persona dzīvo, un reģistrēt to šajā aktā (
63
).
83.
Šajos apstākļos tāds valsts tiesiskais regulējums, kā to interpretējušas valsts tiesas, kurš neļauj transpersonai – saistībā ar to, ka tā nevar iegūt savas dzimumidentitātes atzīšanu, – izmantot tādas ar Savienības tiesībām aizsargātas tiesības kā šajā gadījumā tiesības uz to, lai tās rīcībā būtu personu apliecinošs dokuments, kurš tai ļautu brīvi izmantot savas tiesības pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ir LESD 21. panta 1. punktā paredzēto tiesību brīvi pārvietoties un uzturēties pārkāpums (
64
).
84.
Turklāt Tiesa ir nospriedusi, ka “šāds ierobežojums ir jākonstatē arī attiecībā uz Hartas 45. panta 1. punktā paredzētajām tiesībām” (
65
).
85.
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru valsts tiesiskais regulējums, kas var ierobežot šo LESD 21. pantā nostiprināto tiesību īstenošanu, var tikt attaisnots tikai tad, ja tas ir pamatots ar objektīviem apsvērumiem un ir samērīgs ar valsts tiesībās leģitīmi izvirzīto mērķi (
66
).
86.
Turklāt valsts tiesiskais regulējums, kas liedz transpersonai viņas dzimumidentitātes neatzīšanas dēļ izpildīt nosacījumu, kas nepieciešams ar Savienības tiesībām aizsargāto tiesību izmantošanai, principā jāuzskata par nesaderīgu ar Savienības tiesībām (
67
).
87.
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa norāda uz Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa) 2021. gada 26. oktobra spriedumu Nr. 15, ar kuru ir pamatots interpretācijas lēmums (
68
), kas balstīts, pirmām kārtām, uz principu, ka dzimšanas apliecībā ieraksta vienīgi “bioloģisko dzimumu”, un, otrām kārtām, uz reliģiskām vērtībām un morāles normām saistībā ar transpersonas civilstāvokļa maiņas ietekmi uz tās ģimenes locekļiem (
69
).
88.
Bulgārijas valdība tiesas sēdē nenorādīja īpašu attaisnojumu. Tā apgalvoja, ka dzimumidentitātes juridiskā atzīšana ietilpst dalībvalstu ekskluzīvajā kompetencē, kas Savienībā jāievēro.
89.
Pat pieņemot, ka valsts tiesiskajam regulējumam, kā to interpretējusi Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa) un Varhoven kasatsionen sad (Augstākā kasācijas tiesa) Civillietu palātu plēnums interpretācijas lēmumā, ir leģitīms mērķis, to katrā ziņā var uzskatīt par pamatotu tikai tad, ja tas atbilst Hartā garantētajām pamattiesībām, kuru ievērošanu nodrošina Tiesa, un it īpaši Hartas 7. pantā paredzētajām tiesībām uz privātās dzīves neaizskaramību (
70
).
90.
Tā kā saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu tās 7. pantā garantēto tiesību nozīme un apjoms ir tāds pats kā ECPAK 8. pantā garantētajām tiesībām un šī pēdējā tiesību norma ir minimālas aizsardzības slieksnis (
71
), jākonstatē, ka no Eiropas Cilvēktiesību tiesas (
72
) judikatūras izriet – saskaņā ar pozitīvajiem pienākumiem, kas valstīm izriet no ECPAK 8. panta (
73
), tām ir pienākums atzīt dzimumidentitātes maiņu, it īpaši ļaujot attiecīgajām personām ātrā, pārredzamā un pieejamā veidā oficiālajos dokumentos likt izdarīt grozījumus to civilstāvoklī ar no tā izrietošajām sekām (
74
).
91.
Turklāt spriedumā P.H. pret Bulgāriju ECT atsaucās uz 2020. gada 9. jūlija spriedumu Y.T. pret Bulgāriju (
75
), uzsverot, ka tā ir nospriedusi, ka “valsts iestādes, atsakoties juridiski atzīt prasītāja dzimuma maiņu, nenorādot pietiekamu un atbilstošu pamatojumu un nepaskaidrojot, kāpēc citās lietās, ko skatījušas valsts tiesas, šāda dzimuma maiņa tika atzīta, ir nepamatoti pārkāpušas prasītāja tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību” (
76
).
92.
Pēc tam ECT lēma līdzīgi, norādot, ka “prasītājas individuālo interešu un sabiedrības interešu nelīdzsvarošana Bulgārijas Augstākās tiesas atšķirīgas prakses kontekstā apliecina, tāpat kā lietā, [kurā pasludināts spriedums] Y.T. pret Bulgāriju [..], ka argumentācija attiecībā uz dzimumidentitātes atzīšanu ir neelastīga. Šajā gadījumā šis elastības trūkums nesaprātīgā un ilgstošā laikposmā nostādīja prasītāju satraucošā situācijā, kas viņai radīja nevajadzīgu neaizsargātības, pazemojuma un trauksmes sajūtu (skat. mutatis mutandis [spriedumus, 2002. gada 11. jūlijs,] Christine Goodwin pret Apvienoto Karalisti [CE:ECHR:2002:0711JUD002895795], 77.–78. punkts [..], un Y.T. pret Bulgāriju [..], 72. punkts)” (
77
).
93.
Turklāt tāpat spriedumā P.H. pret Bulgāriju ECT, informējot, ka laikā, kamēr tā skatīja lietu, aizvien norisinājās tiesvedība saistībā ar interpretācijas lēmumu (
78
), atgādināja “nepieciešamību atsaukties uz starptautisko organizāciju, it īpaši Eiropas Padomes Ministru komitejas un Parlamentārās asamblejas, kā arī ANO augstā cilvēktiesību komisāra izdotajiem ieteikumiem par pasākumiem cīņai pret diskrimināciju seksuālās orientācijas vai dzimumidentitātes dēļ, tostarp ieteikumu valstīm atļaut personvārda un dzimuma maiņu oficiālos dokumentos ātrā, pārredzamā un pieejamā veidā” (
79
).
94.
Šajā kontekstā iesaku Tiesai atzīt, ka iesniedzējtiesai principā, negaidot, kamēr attiecīgais valsts tiesiskais regulējums tiks grozīts ar likumdošanas vai kādu citu konstitucionālo procedūru, jānodrošina pilnīgs šo secinājumu 82. punktā minētā pienākuma iedarbīgums, interpretējot šo tiesisko regulējumu Savienības tiesību un it īpaši noteikumu attiecībā uz pārvietošanās un uzturēšanās brīvību, privātās dzīves neaizskaramību un personu apliecinošu dokumentu izsniegšanu gaismā vai, ja nepieciešams, nepiemērojot minēto tiesisko regulējumu (
80
). Uzskatu, ka, ņemot vērā minēto, attiecīgās personas dzimuma norāde dzimšanas apliecībā kopš tās izdošanas brīža netiktu apšaubīta vai uzskatīta par kļūdu, kas jālabo (
81
).
95.
Šajā saistībā, pirmām kārtām, spriedumā P.H. pret Bulgāriju atkārtotais formulējums, kurš izriet no judikatūras virziena pirms interpretācijas lēmuma un saskaņā ar kuru “valsts tiesības ļāva juridiski atzīt dzimuma maiņu” (
82
), kā arī vairāku tiesnešu atšķirīgais viedoklis procesā, kurā šis lēmums tika pieņemts ar nelielu pārsvaru (
83
), ir svarīgi (
84
), jo tie pierāda, ka valsts tiesiskais regulējums pastāvīgi netika interpretēts veidā, kas nav saderīgs ar Savienības tiesībām.
96.
Otrām kārtām, jāuzsver, ka 2022. gada 17. februāra spriedumā Y pret Poliju (
85
) ECT ņēma vērā, ka dzimšanas reģistrācijas sistēmai ir vēsturiska nozīme un dažos gadījumos atsaukšanās uz dzimumu, kas noteikts dzimšanas brīdī, var būt noderīga, lai pierādītu konkrētus faktus pirms dzimuma maiņas, pat ja tas var radīt konkrētas neērtības attiecīgajai personai (
86
).
97.
Turklāt, lai arī kāda būtu attiecīgās dalībvalsts noteiktā procedūra, ir lietderīgi atgādināt, pirmkārt, ka ECT ir nospriedusi – “personas statusa nepieejamības principa aizsardzība, civilstāvokļa ticamības un atbilstības nodrošināšana un, plašākā nozīmē, tiesiskās drošības prasības ievērošana ietilpst vispārējās interesēs un attaisno stingru procedūru ieviešanu, it īpaši ar mērķi pārbaudīt identitātes likumīgas maiņas pieteikuma dziļāko pamatojumu (skat. mutatis mutandis [spriedumus, 2017. gada 6. aprīlis,] A.P., Garçon un Nicot pret Franciju, [CE:ECHR:2017:0406JUD007988512], 142. punkts, [2018. gada 11. oktobris,] S.V. pret Itāliju, [CE:ECHR:2018:1011JUD005521608], 69. punkts [..], un Y.T pret Bulgāriju [..], 70. punkts)” (
87
).
98.
Otrkārt, lai gan personas dzimuma maiņas juridiskās atzīšanas nosacījumu noteikšana ietilpst dalībvalstu kompetencē (
88
), jāprecizē – sakarā ar informāciju, kuru tiesas sēdē sniedza Bulgārijas valdība –, ka situācija, kurā transpersonas tiesību reģistrēt civilstāvokļa aktu reģistrā savu transidentāti, lai iegūtu personas apliecību vai pasi, kas atbilst tās dzimumidentitātei, izmantošana ir pakļauta nosacījumam, ka tiek sniegti pierādījumi par dzimuma maiņas operāciju, nav pieņemama.
99.
Tiesa ir nospriedusi, ka šāda pierādīšanas prasība apdraudētu Hartā garantēto pamattiesību būtību un it īpaši tās attiecīgi 3. un 7. pantā minēto tiesību uz personas neaizskaramību un tiesību uz privātās dzīves neaizskaramību būtību (
89
). Turklāt Tiesa atgādināja, ka ECT bija nospriedusi, ka transpersonas dzimumidentitātes atzīšana nevar tikt pakārtota tādu ķirurģisku manipulāciju faktam, kuras šī persona nevēlas veikt (
90
), un ka medicīniskā izziņa, tostarp iepriekš veikta psihodiagnostika, var būt atbilstošs un pietiekams pierādījums šajā ziņā (
91
).
100.
Līdz ar to neviena procedūra, kuras rezultātā transpersonas civilstāvoklis tiek papildināts nolūkā iegūt saskanīgu personu apliecinošu dokumentu, nedrīkst tikt pakļauta nosacījumam, ka tiek iesniegti pierādījumi par dzimuma maiņas operāciju.
101.
No visiem šiem apsvērumiem izriet, ka – ja nepieciešams, ar valsts tiesiskā regulējuma tiesas sniegtu interpretāciju – civilstāvokļa jomā jābūt paredzētai atbilstīgai procedūrai, kas nodrošinātu, ka Bulgārijas pilsoņiem tiek izsniegti personu apliecinoši dokumenti, kuri atbilst dzimumidentitātei, ar kādu tie dzīvo.
V. Secinājumi
102.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu uz Varhoven kasatsionen sad (Augstākā kasācijas tiesa, Bulgārija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
LESD 20. pants un 21. panta 1. punkts, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pants un 45. panta 1. punkts, tos lasot kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 4. panta 3. punktu,
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kā to interpretējušas valsts tiesas, kas neļauj juridiski atzīt un ierakstīt dzimšanas apliecībā tās pilsoņu dzimumidentitātes maiņu, tostarp bez dzimuma maiņas operācijas, kā arī personvārda un personas identifikācijas numura maiņu, lai gan no šī ieraksta ir atkarīga izmaiņu veikšana viņu personu apliecinošajos dokumentos norādītajās ziņās.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
2
)	Termins “personvārds” šeit tiek lietots 1999. gada 27. jūlijaZakon za grazhdanskata registratsia (Civilstāvokļa aktu reģistrācijas likums; DV Nr. 67, 1999. gada 27. jūlijs) 9. panta 1. punkta izpratnē. Skat. šo secinājumu 14. un 30. punktu, kuros attiecīgi atgādināta šī tiesību norma un sīki izklāstīts prasības priekšmets.
(
3
)	C‑4/23, turpmāk tekstā – “spriedums Mirin”, EU:C:2024:845.
(
4
)	Attiecībā uz divu viena dzimuma personu laulību skat. spriedumu, 2018. gada 5. jūnijs, Coman u.c. (C‑673/16, EU:C:2018:385, 45. un 46. punkts), kā arī attiecībā uz izcelšanos divu viena dzimuma personu gadījumā skat. spriedumu, 2021. gada 14. decembris, Stolichna obshtina, rayon “Pancharevo” (C‑490/20, turpmāk tekstā – “spriedums Pancharevo”, EU:C:2021:1008, 57. punkts).
(
5
)	Skat. spriedumus, 2018. gada 26. jūnijs, MB (Dzimuma maiņa un vecuma pensija) (C‑451/16, EU:C:2018:492, 29. punkts), un 2025. gada 13. marts, Deldits (C‑247/23, turpmāk tekstā – “spriedums Deldits”, EU:C:2025:172, 37. punkts).
(
6
)	Skat. spriedumu Mirin (67.–70. punkts). Vēlreiz jānorāda (skat. manus secinājumus lietā Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, 73. punkts)), ka 25 no 27 dalībvalstīm paredz civilstāvokļa maiņas procedūras, lai likumīgā dzimšanas identitāte varētu tikt mainīta, izdarot individuālas izvēles attiecībā uz dzimumu.
(
7
)	Pretējā gadījumā skat. spriedumu Mirin (57. punkts).
(
8
)	Turpmāk tekstā – “Harta”.
(
9
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp., kā arī labojumi – OV 2004, L 229, 35. lpp., un OV 2005, L 197, 34. lpp.).
(
10
)	Saskaņā ar Civilstāvokļa aktu reģistrācijas likuma 93. panta 4. punktu, kas citēts 2024. gada 16. maija spriedumā Toplofikatsia Sofia (Atbildētāja domicila jēdziens) (C‑222/23, EU:C:2024:405, 12. punkts), “ārvalstīs dzīvojoši Bulgārijas pilsoņi, kuri nav reģistrēti iedzīvotāju reģistrā un nevar norādīt pastāvīgo adresi Bulgārijā, tiek automātiski reģistrēti Sofijas pilsētas Sredecas rajona iedzīvotāju reģistrā”.
(
11
)	DV Nr. 93, 1998. gada 11. augusts. Šā likuma nosaukums tika grozīts ar 2009. gada 16. oktobraDV Nr. 82.
(
12
)	Skat. šo secinājumu 14. punktu.
(
13
)	Iesaku Tiesai izmantot sieviešu dzimtes vietniekvārdu atbilstoši prasītājas vēlmei, kuru tā izteikusi savos apsvērumos.
(
14
)	Skat. lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 3. punktu.
(
15
)	Saskaņā ar precizējumu, ko iesniedzējtiesa sniedza, atbildot uz Tiesas informācijas pieprasījumu.
(
16
)	Šeit neizmantošu tādus formulējumus, kas sniegti dažos lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu motīvos franču valodā, kā, piemēram, “transseksuāls”, “transseksualitāte”, “mainīt civilo dzimumu”, kā arī “mainīt dzimšanas apliecībā norādīto dzimumu”, bet izmantošu tikai formulējumu “dzimumidentitāte”, ko iesniedzējtiesa lieto, pamatojot savu interpretācijas lūgumu (skat. otro prejudiciālo jautājumu, kā arī šā lūguma 79. un 80. punktu). Atsaucos arī uz K. M. H. rakstveida apsvērumiem. Nav runas par to, ka dzimšanas apliecībā tiktu grozīta dzimuma norāde, kas tiktu uzskatīta par kļūdainu. Runa ir par lūgumu, lai civilstāvokļa aktā tiktu reģistrēts dzimumidentitātes paziņojums, proti, paziņojums par pārliecību, ka persona pieder atšķirīgam dzimumam, nevis dzimumam, kas atbilst dzimšanas brīdī noteiktajam dzimumam, kurš apliecināts medicīniskajās izziņās. Attiecībā uz šo terminoloģijas jautājumu skat. manus secinājumus lietā Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, 4. zemsvītras piezīme), kā arī spriedumus Mirin (2. punkts) un Deldits (2. un 39. punkts).
(
17
)	Parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī, turpmāk tekstā – “ECPAK”.
(
18
)	C‑13/94, EU:C:1996:170.
(
19
)	Turpmāk tekstā – “interpretācijas lēmums”.
(
20
)	Iesniedzējtiesa lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 22. punktā arī izklāsta atšķirīgo viedokli, kuru bija sniedzis 21 no 44 augstākās tiesas tiesnešiem, kas piedalījās šā lēmuma, kurš ir pamatots ar konflikta neesamību starp ECPAK 8. pantu un Konstitutsiya (Konstitūcija), pieņemšanā; atšķirīgajā viedoklī bija apgalvots, ka ir iespējama atšķirīga interpretācija it īpaši par Civilstāvokļa aktu reģistrācijas likuma 76. panta 5. punktu un Zakon za zashtita ot diskriminatsia (Likums par aizsardzību pret diskrimināciju) papildu noteikumu 1. punkta 17. apakšpunktu, kas ir spēkā kopš 2004. gada 1. janvāra (DV Nr. 86, 2003. gada 30. septembris, šā likuma nosaukums tika grozīts ar 2006. gada 22. augustaDV Nr. 68).
(
21
)	Šis formulējums ir ņemts no otrā prejudiciālā jautājuma.
(
22
)	Tiesas sēdē Bulgārijas valdība, pamatojoties uz šiem apstākļiem, apgalvoja, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams.
(
23
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Mirin (41. punkts).
(
24
)	Attiecībā uz konstatējumu, ka Savienības pilsoņa statuss automātiski izriet no dalībvalsts pilsoņa statusa, skat. spriedumu, 2025. gada 29. aprīlis, Komisija/Malta (Pilsonība par ieguldījumu) (C‑181/23, EU:C:2025:283, 92. punkts). Atgādinājumam, pirmām kārtām, par principu, saskaņā ar kuru Savienības pilsoņa statuss ir dalībvalstu pilsoņu pamatstatuss, un, otrām kārtām, par tiesībām, kas ar šo statusu saistītas, skat. arī spriedumu Mirin (51. un 52. punkts un tajos minētā judikatūra) un spriedumu, 2025. gada 29. aprīlis, Komisija/Malta (Pilsonība par ieguldījumu) (C‑181/23, EU:C:2025:283, 92. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
25
)	Skat. spriedumu Mirin (52. punkts).
(
26
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 22. februāris, Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C‑491/21, turpmāk tekstā – “spriedums Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date”, EU:C:2024:143, 27. punkts).
(
27
)	Spriedums Mirin (71. punkts).
(
28
)	Skat. spriedumus, 2013. gada 15. janvāris, Križan u.c. (C‑416/10, EU:C:2013:8, 71. punkts), un 2024. gada 26. septembris, Energotehnica (C‑792/22, EU:C:2024:788, 61. un 62. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
(
29
)	Skat. it īpaši spriedumus, 1986. gada 20. marts, Tissier (35/85, EU:C:1986:143, 9. punkts), kā arī 2025. gada 24. jūnijs, GR REAL (C‑351/23, EU:C:2025:474, 61. punkts).
(
30
)	Skat. šo secinājumu 38. punktu.
(
31
)	Skat. spriedumu Mirin (71. punkts).
(
32
)	Skat. spriedumu Mirin (52.–57. punkts). Vispārīgāk attiecībā uz personu statusa, kas reģistrēts citā dalībvalstī saskaņā ar tās tiesībām, atzīšanu, pamatojoties uz katram Savienības pilsonim atzīto brīvību pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, skat. spriedumu Pancharevo (52. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
33
)	Skat. spriedumus Mirin (53. punkts) un Deldits (37. punkts).
(
34
)	Spriedumā Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (27. punkts) Tiesa uzsvēra, ka “šādi ierobežojumi un nosacījumi ir paredzēti Direktīvā 2004/38, kuras mērķis tostarp ir noteikt šo tiesību īstenošanas nosacījumus, kā arī ierobežojumus”.
(
35
)	Skat. spriedumu, 2025. gada 29. aprīlis, Komisija/Malta (Pilsonība par ieguldījumu) (C‑181/23, EU:C:2025:283, 84.–86. punkts un tajos minētā judikatūra).
(
36
)	Attiecībā uz personas apliecību skat. 17., 18., 21., 29. un 33. apsvērumu, kā arī 3. panta 5. punktu Padomes Regulā (ES) 2025/1208 (2025. gada 12. jūnijs) par Savienības pilsoņu personas apliecību un Savienības pilsoņiem un viņu ģimenes locekļiem, kuri izmanto tiesības brīvi pārvietoties, izsniegto uzturēšanās dokumentu drošības uzlabošanu (OV L, 2025/1208), kas stājās spēkā 2025. gada 10. jūlijā (skat. šīs regulas 16. pantu). Ar to aizstāj Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2019/1157 (2019. gada 20. jūnijs) par Savienības pilsoņu personas apliecību un Savienības pilsoņiem un viņu ģimenes locekļiem, kuri izmanto tiesības brīvi pārvietoties, izsniegto uzturēšanās dokumentu drošības uzlabošanu (OV 2019, L 188, 67. lpp.), kuras sekas palika spēkā ar nosacījumiem, ko Tiesa noteica spriedumā, ar kuru to atzina par spēkā neesošu (skat. spriedumu, 2024. gada 21. marts, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, 128. punkts)). Attiecībā uz biometrisko datu, proti, divu pirkstu nospiedumu, iestrādāšanu un sejas attēlu personas apliecībās, no kuriem pirmie papildina otro, skat. arī spriedumu, 2024. gada 21. marts, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, 91., 98. un 99. punkts).
(
37
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 21. marts, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, 51. punkts). Skat. arī Regulas 2025/1208 11. panta 6. punktu.
(
38
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu Deldits (32. punkts).
(
39
)	Skat. manus secinājumus lietā Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, 4. zemsvītras piezīme).
(
40
)	Attiecībā uz “dzimumidentitātes” definīciju skat. Yogyakarta principles (Jogjakartas principi) plus 10 (Papildu principi un valstu papildu pienākumi attiecībā uz starptautisko cilvēktiesību piemērošanu jautājumos par seksuālo orientāciju, dzimumidentitāti, dzimuma izpausmi un dzimuma pazīmēm, ar ko papildina Jogjakartas principus), kas pieņemti 2017. gada novembrī (skat. https://yogyakartaprinciples.org/introduction-pj10/), 6. lpp., 2. zemsvītras piezīme. Attiecībā uz to, ka personas identitāti, kuras sastāvdaļa ir dzimumidentitāte, varētu definēt kā “visus priekšstatus un sajūtas, ko persona veido pati par sevi,” vai kā “to, kas ļauj palikt sev pašam, gūt pašpiepildījumu un kļūt par sevi noteiktā sabiedrībā un kultūrā, kā arī attiecībās ar citiem”, skat. Husser, A., La situation personnelle dans la jurisprudence de la Cour de justice de l’Union européenne, doktora darbs, kas aizstāvēts 2023. gada 1. decembrī, Bruylant, Brisele, 2024, 153. lpp., 217. punkts un 536. zemsvītras piezīme.
(
41
)	Skat. spriedumu Mirin (56. punkts).
(
42
)	Padomes Regula (2004. gada 13. decembris) par drošības elementu un biometrijas standartiem dalībvalstu izdotās pasēs un ceļošanas dokumentos (OV 2004, L 385, 1. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 444/2009 (2009. gada 28. maijs) (OV 2009, L 142, 1. lpp., un labojums – OV 2009, L 188, 127. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2252/2004”).
(
43
)	Ar Konvenciju par starptautisko civilo aviāciju, kura parakstīta Čikāgā 1944. gada 7. decembrī (Recueil des traités des Nations unies, 15. sēj., Nr. 102), tika izveidota ICAO (International Civil Aviation Organization abreviatūra angļu valodā). Savienība nav šīs konvencijas līgumslēdzēja puse (skat. https://transport.ec.europa.eu/transport-modes/air/international-aviation/european-union-icao_en, it īpaši “The Status of the EU at ICAO”) atšķirībā no visām tās dalībvalstīm (skat. OACI dalībvalstis tīmekļa vietnē: https://www.icao.int/secretariat/legal/List%20of%20Parties/Chicago_FR.pdf).
(
44
)	Attiecībā uz Regulu Nr. 2252/2004 skat. 1. pantu un pielikumu, kas citēti 2014. gada 2. oktobra spriedumā U (C‑101/13, EU:C:2014:2249, 4. un 5. punkts). Attiecībā uz Regulu 2025/1208 skat. 3. pantu. Pēdējais, proti, astotais šā dokumenta 9303 izdevums ir datēts ar 2021. gadu (turpmāk tekstā – “dokuments 9303”).
(
45
)	“MRTD” nozīmē “mašīnlasāms ceļošanas dokuments”.
(
46
)	“TD3” nozīmē “3. formāta mašīnlasāms ceļošanas dokuments”.
(
47
)	Pieejams šādā tīmekļa vietnē: https://www.icao.int/publications/Documents/9303_p4_cons_fr.pdf.
(
48
)	Skat. dokumentu 9303, 4. daļa, 14. lpp.
(
49
)	Skat. dokumenta 9303 4. daļas 4.1.1.1. punktu attiecībā uz vizuāli pārbaudāmās zonas (ZIV) datu elementu sarakstu, kā arī p) piezīmi pie 4.2.2.2. punkta (14. un 22. lpp.): “Ja izdevēja valsts vai izdevēja organizācija nevēlas noteikt dzimumu, tad attiecīgajā [automātiskās nolasīšanas zonas (ZLA)] lauciņā izmanto aizpildīšanas zīmi (<), bet attiecīgajā ZIV lauciņā – “X””.
(
50
)	“TD1” nozīmē “1. formāta mašīnlasāms oficiāls ceļošanas dokuments”.
(
51
)	Pieejams šādā tīmekļa vietnē: https://www.icao.int/publications/Documents/9303_p5_cons_fr.pdf. Skat. dokumenta 9303 5. daļas 4.1.1.1. punktu attiecībā uz ZIV datu elementu sarakstu, kā arī f) piezīmi pie 4.2.2.3. punkta (11. un 16. lpp.): “Ja izdevēja valsts vai izdevēja organizācija nevēlas noteikt dzimumu, tad attiecīgajā ZLA lauciņā izmanto aizpildīšanas zīmi (<), bet attiecīgajā ZIV lauciņā – “X””.
(
52
)	Turklāt jānorāda, ka šie dati nav starp tiem, kurus ICAO uzskata par identificējošiem savā rokasgrāmatā par identitātes pierādījumiem, kas pieejama interneta vietnē ICAO Guide on Evidence of Identity.pdf (skat. 2.5. punktu).
(
53
)	Skat. šo secinājumu 26. punktu.
(
54
)	Skat. šo secinājumu 57., 60., 66. un 67. punktu.
(
55
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus Mirin (60. punkts un tajā minētā judikatūra) un Deldits (37. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
56
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2008. gada 14. oktobris, Grunkin un Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559, 25. un 26. punkts). Attiecībā uz iepriekšēju konstatējumu saistībā ar Bulgārijas tiesisko regulējumu skat. arī spriedumu Pancharevo (44. un 45. punkts). Skat. arī ICAO rokasgrāmatu, kas minēta šo secinājumu 52. zemsvītras piezīmē (2.5. un 2.5.1. punkts).
(
57
)	Piemēram, uzvārda vai vārda maiņas gadījumā.
(
58
)	Skat. šo secinājumu 15. un 16. punktu.
(
59
)	Skat. šo secinājumu 58. punktu.
(
60
)	Skat. šo secinājumu 69. un nākamos punktus. Dažās tiesību sistēmās ar to vien, ka tiek juridiski atzīta dzimumidentitāte, ar kādu persona dzīvo, var pietikt, lai tiktu izsniegta personas apliecība, kurā norādīts šis dzimums. Skat. it īpaši spriedumu Mirin (27. punkts). Attiecīgajā gadījumā dzimumidentitātes apliecības izsniegšanas rezultātā attiecīgās personas iegūtais dzimums tika visādā ziņā pilnībā atzīts. Tomēr šo apliecību nevar izmantot kā identifikācijas līdzekli. Skat. manus secinājumus lietā Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, 16. punkts).
(
61
)	Skat. attiecīgi spriedumus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (38. punkts) un Deldits (37. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
62
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 21. marts, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, 91. punkts).
(
63
)	Šajā nozīmē šī situācija jānošķir no situācijas, saistībā ar kuru ir izstrādāta judikatūra par vienlīdzīgu attieksmi dzimuma maiņas gadījumā. Attiecīgā judikatūra skar šīs maiņas sekas, kurām nav saistības ar civilstāvokļa jautājumiem. Skat. spriedumus, 2004. gada 7. janvāris, K. B. (C‑117/01, EU:C:2004:7, 12. punkts); 2006. gada 27. aprīlis, Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, 28. punkts), un 2018. gada 26. jūnijs, MB (Dzimuma maiņa un vecuma pensija) (C‑451/16, EU:C:2018:492, 22. un 35. punkts), kuros Tiesa uzskata minēto maiņu par iegūtu, jo jēdziens “dzimums” neattiecas tikai uz bioloģisko dzimumu. Šajā ziņā skat. Husser, A., op. cit., 155. lpp., 222. punkts. Papildus skat. spriedumu, 1996. gada 30. aprīlis, P./S. (C‑13/94, EU:C:1996:170, 19. un 20. punkts), kurā Tiesa atgādina, ka tās pienākums ir nodrošināt, ka tiek ievērotas tiesības netikt diskriminētam dzimuma dēļ, kas ir vienas no cilvēka pamattiesībām, un izvēlas pieeju, kurā tiek ņemta vērā personas piederības citam dzimumam, nevis dzimšanas brīdī noteiktajam dzimumam izjūta.
(
64
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (48. punkts) un Mirin (57. punkts).
(
65
)	Skat. spriedumu Mirin (58. punkts). Skat arī spriedumu Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (49.–51. punkts).
(
66
)	Skat. spriedumu Mirin (59. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
67
)	Skat. spriedumus Mirin (60. punkts) un Deldits (37. punkts).
(
68
)	Skat. šo secinājumu 36. punktu.
(
69
)	Attiecībā uz gandrīz identisku motīvu izklāstu skat. ECT spriedumu, 2022. gada 27. septembris, P.H. pret Bulgāriju (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920, 4. punkta beigu daļa un 15. punkts), turpmāk tekstā – “spriedums P.H. pret Bulgāriju”.
(
70
)	Skat. spriedumu Mirin (62. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
71
)	Skat. it īpaši spriedumus Mirin (63. punkts un tajā minētā judikatūra) un Deldits (46. punkts).
(
72
)	Turpmāk tekstā – “ECT”.
(
73
)	Skat. spriedumu P.H. pret Bulgāriju (12. punkts, kurā ir precizēts, ka vispārējie principi, kas piemērojami valsts pozitīvo pienākumu vērtēšanai attiecīgajā jomā, tika rezumēti ECT 2014. gada 16. jūlija spriedumā Hämäläinen pret Somiju (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, 65.–67. punkts)).
(
74
)	Šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 2014. gada 16. jūlijs, Hämäläinen pret Somiju (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, 68. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā spriedumā izklāstītais pozitīvais pienākums pēc tam tika attiecināts uz tādu transpersonu gadījumiem, kuras nav veikušas dzimuma maiņas operāciju (skat., piemēram, ECT spriedumu, 2021. gada 19. janvāris, X un Y pret Rumāniju (CE:ECHR:2021:0119JUD000214516, 165. un 168. punkts)). Skat. arī sprieduma Mirin 64.–66. punktā minēto judikatūru. Tajā it īpaši ir atgādināts, ka “ECPAK 8. pants aizsargā personas dzimumidentitāti kā konstitutīvu elementu un vienu no tās privātās dzīves intīmākajiem aspektiem” (spriedums Mirin, 64. punkts). Šī ECT judikatūra ir nošķirama no judikatūras par laulību (šajā nozīmē skat. manus secinājumus lietā Wojewoda Mazowiecki (C‑713/23, EU:C:2025:235, 48. punkta pirmais ievilkums) vai izcelšanos, ciktāl tā pieļauj tikai ierobežotu novērtējuma brīvību.
(
75
)	CE:ECHR:2020:0709JUD004170116, turpmāk tekstā – “spriedums Y.T. pret Bulgāriju”.
(
76
)	Spriedums P.H. pret Bulgāriju (12. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
77
)	Spriedums P.H. pret Bulgāriju (17. punkts).
(
78
)	Skat. spriedumu P.H. pret Bulgāriju (6. punkts). Skat. arī šo secinājumu 36. punktu.
(
79
)	Skat. spriedums P.H. pret Bulgāriju (18. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
80
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada |21. janvāris, Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47, 58. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
81
)	Norādīšu, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.), 5. panta 1. punkta d) apakšpunktā un 16. panta otrajā teikumā ir paredzētas tiesības panākt, lai personas dati tiktu papildināti, ja tiek atjaunināti.
(
82
)	Spriedums P.H. pret Bulgāriju (6. punkts, kurā ir atsauce uz Bulgārijas judikatūras kopsavilkumu dzimuma maiņas jomā spriedumā Y.T. pret Bulgāriju (24.–30. punkts)).
(
83
)	Attiecībā uz šo atšķirīgo viedokli skat. šo secinājumu 20. zemsvītras piezīmi.
(
84
)	Tiesas sēdē tika minētas ECT nolēmumu sekas attiecībā uz konkrētajām personām, kā arī Likuma par Bulgārijas personu apliecinošiem dokumentiem 9. panta 1. punkta piemērošana (skat. šo secinājumu 24. punktu). Ir arī jānorāda uz normām, kas izriet no sprieduma Y.T. pret Bulgāriju (skat. šā sprieduma 19. punkts). Ir runa par 20. panta 2. punkta 5. apakšpunktu un 22. panta 7. punkta 3. apakšpunktu Ministru padomes 2010. gada 8. februāraPravilnik za izdavane na bulgarskite lichni dokumenti (Regulējums par Bulgārijas personu apliecinošu dokumentu izsniegšanu) (DV Nr. 12, 2010. gada 12. februāris), saskaņā ar kuriem dzimuma maiņas gadījumā tad, ja šī maiņa nav norādīta valsts datu bāzē “Iedzīvotāji”, jauna personu apliecinoša dokumenta (pases vai personas apliecības) pieteikumam ir jāpievieno oficiāls kompetento iestāžu izdots dokuments. Šāds dokuments ir jāpievieno arī būtisku un paliekošu sejas izmaiņu gadījumā (šā regulējuma 20. panta 1. punkta 2. apakšpunkts un 22. panta 6. punkta 4. apakšpunkts).
(
85
)	CE:ECHR:2022:0217JUD007413114.
(
86
)	Skat. ECT spriedumu, 2022. gada 17. februāris, Y pret Poliju (CE:ECHR:2022:0217JUD007413114, 79. punkts).
(
87
)	Spriedums P.H. pret Bulgāriju (14. punkts).
(
88
)	Skat. spriedumu, 2006. gada 27. aprīlis, Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, 21. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
89
)	Skat. spriedumu Deldits (45. punkts).
(
90
)	Skat. spriedumu Deldits (48. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
91
)	Skat. spriedumu Deldits (49. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā lietā saskaņā ar iesniedzējtiesas norādēm K. M. H. atbilst fiziskajiem, sociālajiem un psiholoģiskajiem kritērijiem dzimumidentitātes maiņas juridiskai atzīšanai.