61993CC0042_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. praesident,
De herrer dommere,
1. Kongeriget Spanien har her anlagt sag til proevelse af en beslutning, hvorved Kommissionen fastslog, at Spanien har ydet statsstoette i strid med traktatens artikel 92 og 93. Den omtvistede beslutning er Kommissionens beslutning af 4. november 1992 om den stoette, som den spanske regering har ydet til virksomheden Merco (foedevareindustrien) (1). De problemer, der omtvistes i sagen, svarer paa visse punkter til dem, tre andre sager vedroerer, nemlig de forenede sager C-278/92, C-279/92 og C-280/92, hvor Spanien ogsaa har anlagt sag til proevelse af Kommissionens beslutninger om statsstoette, og hvor retsmoedet fandt sted samme dag som i den foreliggende sag.
Faktiske omstaendigheder
2. Den offentlige virksomhed Mercorsa (Mercados en Origen de Productos Agrarios) blev oprettet af det spanske Landbrugsministerium i 1972. I 1987 skiftede den navn til Merco. Paa det tidspunkt, hvor den anfaegtede beslutning blev vedtaget, var virksomhedens offentlige aktionaerer Patrimonio del Estado (henhoerende under Finansministeriet) med en kapitalandel paa 69,3% og FORPPA (Fondo para la Ordenación y Regulación de la Producción de los Precios Agrarios, et offentligt organ henhoerende under Landbrugsministeriet), som havde en kapitalandel paa 30,7%.
3. Merco' s virksomhed bestod i afsaetning af landbrugsprodukter. Virksomheden havde en kapital paa 8,782 mia. PTA og 900 ansatte. Virksomheden drev 55 indkoebscentre, der laa paa de produktionssteder, som markedsfoerte landbrugsprodukter i Spanien og i udlandet.
4. I 1990 androg virksomhedens omsaetning ca. 71 mia. PTA. Den var saaledes blandt de betydeligste i Spanien. De stoerste afdelinger af virksomheden omfattede foelgende omraader: frugt og groensager, olivenolie, korn og froe samt olieholdige planter og bomuld.
5. Ifoelge en revisionsberetning (for regnskabsaaret 1990), som Price Waterhouse udarbejdede i 1991, havde Merco i 1990 et underskud paa over 8,727 mia. PTA, hvortil kom underskuddene fra de foregaaende regnskabsaar, som androg ca. 9,8 mia. PTA. Pr. 31. december 1990 beloeb virksomhedens samlede underskud sig saaledes til over 18 mia. PTA.
6. Efter at have modtaget en klage anmodede Kommissionen ved telexmeddelelser af 20. december 1990 og 23. april 1991 den spanske regering om at give naermere oplysninger om en stoette, som Spanien haevdedes at have ydet Merco i form af et kapitalindskud paa 5,9 mia. PTA.
7. Ved skrivelse af 27. maj 1991 bekraeftede den spanske regering, at der i 1990 i henhold til en beslutning truffet af virksomhedens to offentlige aktionaerer, Patrimonio del Estado og FORPPA, var blevet betalt et beloeb paa 5,9 mia. PTA til Merco i form af et kapitalindskud.
8. Ud fra de oplysninger, Kommissionen raadede over, fandt den, at kapitalindskuddet paa 5,9 mia. PTA var statsstoette i henhold til traktatens artikel 92, stk. 1, og besluttede at indlede proceduren i henhold til artikel 93, stk. 2.
9. Under den administrative procedure anfoerte den spanske regering i de bemaerkninger, der var indeholdt i dens skrivelse af 4. oktober 1991, at kapitalindskuddet paa 5,9 mia. PTA ikke var statsstoette som omhandlet i traktatens artikel 92. Efter regeringens opfattelse var den beslutning, virksomhedens offentlige aktionaerer havde truffet, baseret paa oekonomiske kriterier, idet den spanske regering havde besluttet at omstrukturere virksomheden og begraense dens aktiviteter til de omraader, der var rentable.
10. Omstruktureringen bestod dels i, at afdelingen "olie" blev nedlagt, dels i, at der blev foretaget et kapitalindskud paa 5,9 mia. PTA. Afdelingen "olie" var aarsag til en stor del af virksomhedens rentabilitetsproblemer. I 1990 havde afdelingen paafoert virksomheden et tab paa ca. 2,022 mia. PTA.
11. De spanske myndigheder anfoerte, at uanset om kapitalindskuddet maatte antages at vaere statsstoette, var det under alle omstaendigheder foreneligt med faellesmarkedet, idet et oekonomisk tilskud var noedvendigt med henblik paa, at planerne om at begraense virksomhedens aktiviteter gennem nedlaegning af afdelingen "olie" kunne faa den fornoedne virkning. Da den paagaeldende afdelings aktiviteter i det vaesentlige var koncentreret i mindre udviklede regioner, maatte stoetten antages at vaere forenelig med faellesmarkedet i medfoer af traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og c).
12. Den spanske regering indroemmede imidlertid, at kapitalindskuddet paa 5,9 mia. PTA ikke var tilstraekkeligt til at sikre Merco' s rentabilitet fremover, og at der maatte foretages andre reformer, navnlig med hensyn til virksomhedens finansielle opbygning.
13. I artikel 1 i den anfaegtede beslutning fastslog Kommissionen, at den stoette, der var ydet Merco i form af et kapitalindskud paa 5,9 mia. PTA, var ulovlig, idet den var ydet i strid med de i traktatens artikel 93, stk. 3, fastsatte procedurer og regler. I artikel 1 praeciseres det endvidere, at stoetten ogsaa var uforenelig med faellesmarkedet, jf. artikel 92, stk. 1, idet den ikke opfyldte betingelserne i artikel 92, stk. 3.
14. I henhold til beslutningens artikel 2 skulle Kongeriget Spanien ophaeve den i artikel 1 omhandlede stoette og paalaegge Merco at tilbagebetale beloebet inden to maaneder fra meddelelsen af beslutningen. I artiklen hedder det ogsaa, at tilbagebetalingen skal ske i overensstemmelse med de i national lovgivning fastsatte procedurer og bestemmelser.
15. Ifoelge beslutningens artikel 3 skulle den spanske regering inden to maaneder fra meddelelsen af beslutningen meddele Kommissionen, hvilke foranstaltninger den havde truffet for at efterkomme beslutningen.
16. Kongeriget Spanien har fremfoert fire anbringender til stoette for soegsmaalet. Jeg vil undersoege dem ét efter ét.
Foerste anbringende ° spoergsmaalet, om der er tale om stoette
17. Med det foerste anbringende har Kongeriget Spanien gjort gaeldende, at efter de kriterier, Domstolen har lagt til grund i sin praksis, var kapitalindskuddet ikke stoette som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1. Domstolen har saaledes fastslaaet, at med henblik paa at afgoere, om en tilfoersel af kapital har karakter af statsstoette, er et relevant kriterium virksomhedens muligheder for at rejse de omtalte beloeb paa det private kapitalmarked, og om en privat selskabsdeltager ville have foretaget et saadant kapitalindskud (2). I en anden sag lagde Domstolen som kriterium til grund, om en privat investor, der arbejder under normale markedsoekonomiske forhold, ville have foretaget de omhandlede finansielle dispositioner (3). Ved anvendelsen af de naevnte kriterier har Kommissionen ifoelge den spanske regering undladt at tage en afgoerende omstaendighed i betragtning, nemlig dispositionens formaal. Det var ikke at holde virksomheden kunstigt i live, men tvaertimod paa de mest lempelige vilkaar at fremme nedlaeggelsen af en af dens afdelinger, nemlig afdelingen "olie", som udgjorde ca. 50% af dens samlede aktiviteter. Det var derfor ikke relevant at se kapitalforhoejelsen i lyset af et oenske om at opretholde alle virksomhedens aktiviteter som helhed.
18. Den spanske regering har ogsaa anfoert, at en naermere analyse af de regnskaber, der var vedlagt staevningen, viser, at den kapitalforhoejelse, den anfaegtede beslutning vedroerer, har bevirket, dels "at selskabets aktiver har kunnet bevares" (4), hvilket ellers ikke ville have vaeret muligt, dels at store dele af gaeldsforpligtelserne over for mindre landbrugere kunne indfries. Deres eksistens kunne vaere bragt i fare, hvis gaelden ikke var blevet betalt.
19. Af de grunde, Kommissionen har fremfoert i svarskriftet, har jeg svaert ved at se, at formaalet med dispositionen var at nedlaegge afdelingen "olie". Kapitalindskuddet fandt sted i 1990, mens beslutningen om at nedlaegge afdelingen "olie" ifoelge den spanske regerings egne oplysninger foerst blev truffet i 1991. Endvidere meddelte de spanske myndigheder ved skrivelse af 20. marts 1992 Kommissionen, at Merco oenskede at bringe sine aktiviteter inden for dette omraade til ophoer den 30. marts 1992. Kommissionen har ogsaa fremhaevet, at ingen af de formaal, den spanske regering nu tillaegger kapitalindskuddet, blev omtalt under den administrative procedure. Efter min opfattelse foelger det heraf, at formaalet med dispositionen ikke, som den spanske regering nu haevder, var at fremme nedlaeggelsen af en del af Merco' s aktiviteter, men derimod at holde Merco i live i endnu en periode og udskyde den skaebnesvangre dag, hvor virksomheden maatte ophoere.
20. For saa vidt angaar den spanske regerings argumenter om, at selskabets aktiver har kunnet bevares, og at der har kunnet indfries gaeldsforpligtelser over for mindre landbrugere, er det ogsaa her betegnende, at de spanske myndigheder ikke omtalte disse omstaendigheder under den administrative procedure. Kommissionen har ogsaa anfoert, at den spanske regering ikke har foert bevis for, at der er sammenhaeng mellem kapitalforhoejelsen og bevarelsen af aktiverne. De regnskaber, der er vedlagt som bilag til staevningen, underbygger heller ikke, at der skulle vaere en saadan sammenhaeng. Med hensyn til betalingen af gaeldsforpligtelser har Kommissionen anfoert, at saadanne forhold ikke er relevante ved afgoerelsen af, hvilken holdning en privat investor ville have indtaget. Kommissionen har endvidere oplyst, at Merco' s aarsregnskab blev afsluttet pr. 31. december 1990 og blev fremsendt til Kommissionen af en tredjemand. Det fremgaar af regnskabet, at de fleste af Merco' s kreditorer ikke var mindre landbrugere: Stoerstedelen af virksomhedens gaeld var ikke kommercielt betinget (5,220 mia. PTA), men gaeldsforpligtelser over for kreditinstitutter (21,511 mia. PTA).
21. I replikken har den spanske regering kun i meget begraenset omfang soegt at imoedegaa denne overbevisende gendrivelse af dens argumenter. I replikken har regeringen blot omtalt to forhold: for det foerste, at bevarelsen af virksomhedens aktiver og indfrielsen af gaeldsforpligtelser over for mindre landbrugere er gennemfoert, og for det andet, at den afvikling af Merco' s aktiviteter, der som anfoert af regeringen blev indledt i 1990, paa nuvaerende tidspunkt (det vil sige i maj 1993) praktisk taget er afsluttet. Uanset om disse bemaerkninger er korrekte, er de ikke en imoedegaaelse af Kommissionens argumenter. Spaniens foerste anbringende maa efter min opfattelse derfor forkastes.
Andet anbringende ° paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
22. Med det andet anbringende har Spanien bestridt Kommissionens bemaerkning om, at stoetten kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne. I henhold til artikel 92, stk. 1, er kun saadan stoette forbudt, som "fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkaarene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner ... i det omfang, den paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne".
23. I den anfaegtede beslutning har Kommissionen med hensyn til spoergsmaalet om paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne blot lagt vaegt paa, at alle de landbrugsprodukter, Merco afsatte, var genstand for samhandel mellem medlemsstaterne. Kommissionens beslutning indeholder en statistisk oversigt, der viser omfanget af samhandelen mellem Spanien og de oevrige medlemsstater med hensyn til de forskellige kategorier af produkter. Kommissionen fastslog i beslutningen, at saafremt en oekonomisk stoette, som ydes af offentlige myndigheder, forstaerker den konkurrencemaessige stilling for visse virksomheder i forhold til de virksomheder inden for Faellesskabet, som konkurrerer med dem, maa stoetten antages at paavirke sidstnaevnte virksomheder. Dette gaelder ikke mindst, naar forholdet som i den konkrete sag er det, at stoetten har medfoert en styrkelse af oekonomien for en virksomhed, der, stadig ifoelge Kommissionen, normalt burde vaere ophoert.
24. Den kritik, Spanien paa det punkt har rettet mod den anfaegtede beslutning, er i det vaesentlige en logisk foelge af det foerste anbringende. Ifoelge den spanske regering kan det kapitalindskud, sagen drejer sig om, ikke antages at paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne, idet virkningen ikke, som haevdet af Kommissionen, har vaeret at opretholde Merco' s aktiviteter, men at nedlaegge de aktiviteter, der var aarsag til Merco' s problemer. Efter den spanske regerings opfattelse kan det vanskeligt haevdes, at nedlaeggelsen af en virksomhed eller en del af den forvrider konkurrencen ved at paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne, naar virkningen af, at en virksomhed nedlaegger en af sine afdelinger, netop er, at de oevrige virksomheder paa markedet kan erobre dennes markedsandel.
25. I svarskriftet har Kommissionen paa ny bestridt, at kapitalforhoejelsen har vaeret et led i en plan om at nedlaegge afdelingen "olie". I replikken har Spanien blot gentaget, at formaalet med kapitaltilfoerslen var at indfri udestaaende gaeldsforpligtelser med henblik paa at nedlaegge virksomhedens aktiviteter inden for omraadet "olie".
26. Efter min opfattelse foelger svaret paa det andet anbringende af svaret paa det foerste. Under alle omstaendigheder er Kommissionens begrundelse paa det punkt, som den spanske regering ikke udtrykkeligt har fundet utilstraekkeligt, rimelig efter de konkrete omstaendigheder. Virkningen af ° for slet ikke at tale om formaalet med ° kapitaltilfoerslen har vaeret, at Merco kunne fortsaette sine kommercielle aktiviteter, og henset til omfanget af virksomhedens aktiviteter maatte det med rimelighed antages, at der ville indtraede en paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne.
27. Den spanske regering har i den forbindelse henvist til dommen i Intermills-sagen, hvor Domstolen fastslog, at "afviklingen af tidligere gaeld, hvis formaal er at redde virksomheden, ikke noedvendigvis indvirker paa samhandelsvilkaarene ... saasom naar foranstaltningen ledsages af en omstruktureringsplan" (5). Domstolen undersoegte imidlertid ikke her paavirkningen af samhandelen eller forvridningen af konkurrencen som omhandlet i artikel 92, stk. 1, men om en stoette var i strid med den faelles interesse som omhandlet i artikel 92, stk. 3, litra c). I den foreliggende sag har Kommissionen desuden fastslaaet, at den spanske regering ikke havde fremlagt en tilfredsstillende omstruktureringsplan, hvilket ville have vaeret noedvendigt for, at en saadan stoette kunne godkendes i medfoer af artikel 92, stk. 3. Dette problem kan derfor undersoeges i forbindelse med det tredje anbringende, hvorved der er rejst det spoergsmaal, om stoetten er omfattet af anvendelsesomraadet for artikel 92, stk. 3.
28. Af de ovenfor anfoerte grunde maa den spanske regerings andet anbringende efter min opfattelse forkastes.
Tredje anbringende ° anvendelse af artikel 92, stk. 3
29. Spanien har anfoert, at den omtvistede kapitaltilfoersel falder ind under anvendelsesomraadet for traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og c). Artikel 92, stk. 3, bestemmer:
"Som forenelig med faellesmarkedet kan betragtes:
a) stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i omraader, hvor levestandarden er usaedvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskaeftigelse
b) ...
c) stoette til fremme af udviklingen i visse erhvervsgrene eller oekonomiske regioner, naar den ikke hindrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse ..."
30. Spanien har anfoert, at en lang raekke af Merco' s aktiviteter udoevedes i landets mindst udviklede omraader, som kunne goere krav paa regional stoette i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) og c). Med kapitaltilfoerslen blev det lettere at begraense virksomhedens aktiviteter, og man undgik de vaerste konsekvenser. Manglende indfrielse af gaeldsforpligtelserne over for de mindre landbrugere ville have udloest en krise, som ville have foert til oekonomisk sammenbrud for mange af dem, ligesom det ikke fremover ville have vaeret muligt at fremme udviklingen af visse regioner og sektorer. Dispositionen var derfor efter den spanske regerings opfattelse omfattet af anvendelsesomraadet for artikel 92, stk. 3, litra a) og c).
31. For mig at se kan svaret paa disse argumenter findes i selve beslutningen. Heri hedder det bl.a.:
"Heller ikke de i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), naevnte undtagelsesbestemmelser, som vedroerer stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i visse omraader, finder anvendelse paa den paagaeldende stoetteforanstaltning
... selv om Merco har kunnet udoeve en del af sine aktiviteter i omraader, hvortil der kan ydes regionalstoette i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) og c), blev den omhandlede stoette ikke ydet i henhold til et regionalstoetteprogram, men paa grundlag af ad hoc-beslutninger truffet af den spanske regering, og den havde form af skoensmaessige, vilkaarligt gennemfoerte kapitalforhoejelser.
Men selv om den omhandlede stoette kunne betragtes som regionalstoette, ville den ikke kunne anerkendes som forenelig med det faelles marked i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) og c), da stoetteforanstaltninger, som ivaerksaettes i henhold til bestemmelserne i denne artikel, skal fremme den langsigtede udvikling af regionen uden at faa uacceptable negative virkninger for konkurrencen inden for Faellesskabet; det ville i det foreliggende tilfaelde betyde, at stoetten skulle have bidraget til at goere virksomheden rentabel, hvilket, saa vidt Kommissionen kan vurdere ud fra de foreliggende oplysninger, ikke er tilfaeldet for Merco ..."
32. I den anfaegtede beslutning har Kommissionen ogsaa fastslaaet, at "i betragtning af, at stoetten ... er blevet anvendt til at udligne tab og mindske gaelden, at den ikke var knyttet til et tilfredsstillende omstruktureringsprogram, og at den har kunnet paavirke konkurrencen i Faellesskabet i negativ retning, idet virksomheden har bevaret sin konkurrenceevne takket vaere en kunstig forbedring af sin oekonomiske situation, er den ikke forenelig med det faelles marked". Kommissionen har endelig bemaerket, at den kun undtagelsesvis kan godkende stoette til omstrukturering. Stoette af denne art skal vaere knyttet til en egentlig omstruktureringsplan og kan kun bevilges, naar det kan bevises, at bevarelsen af en virksomhed og genoprettelsen af dens rentabilitet tjener Faellesskabets interesser bedst muligt.
33. Efter min opfattelse kan der ikke rejses kritik af Kommissionens beslutning paa disse punkter.
34. I svarskriftet har Kommissionen henvist til beslutningen og blot tilfoejet, at den omstaendighed, at virksomheden ophoerte med sine aktiviteter inden for omraadet "olie", ikke bidrager til udviklingen af de paagaeldende regioner. Spanien har ikke fremfoert yderligere bemaerkninger i replikken, og efter min opfattelse kan Kommissionens beslutning ikke anfaegtes paa det punkt.
Fjerde anbringende ° forpligtelse til at tilbagesoege stoetten
35. Den spanske regering har anfoert, at den anfaegtede beslutning ikke kan efterkommes, for saa vidt som den indeholder en forpligtelse til at tilbagesoege stoetten, eftersom selskabet er traadt i likvidation, hvilket de spanske myndigheder meddelte Kommissionen ved skrivelser af 1. og 31. juli 1992, og at ingen af dets aktiviteter fortsat bestaar, eftersom det administreres af en direktoer, som udelukkende varetager de sidste opgaver i forbindelse med afviklingen. Ifoelge Kommissionen maa Spanien i det mindste kunne kraeve de udbetalte beloeb tilbagebetalt helt eller delvis, nemlig som kreditor i boet.
36. Efter min opfattelse maa spoergsmaalet om gyldigheden af Kommissionens beslutning vurderes i lyset af de omstaendigheder, hvorunder den blev vedtaget. For mig at se er det i den forbindelse uden betydning, om efterfoelgende begivenheder goer det vanskeligere eller maaske endda umuligt at gennemfoere beslutningen (6). For saa vidt angaar den foreliggende sag er jeg ikke i tvivl om, at stoetten er ydet ulovligt, baade fordi Spanien ikke har overholdt de procedurer og regler, der er fastsat i traktaten, og fordi Spanien har handlet i strid med materielle bestemmelser i traktaten. Lige saa klart er det, at Kommissionen med rette har kraevet stoetten tilbagebetalt.
37. Jeg vil gerne tilfoeje, at den foreliggende sag belyser et generelt problem i forbindelse med gennemfoerelsen af traktatens bestemmelser om statsstoette. I dommen i Boussac-sagen (7) udtalte Domstolen, at saafremt en medlemsstat ikke har overholdt de procedurer og regler, der er fastsat i traktaten, kan Kommissionen vedtage en midlertidig beslutning, hvorefter medlemsstaten paalaegges at suspendere udbetalingen af stoetten og tilstille Kommissionen alle de fornoedne oplysninger. Naar medlemsstaten efterkommer Kommissionens paalaeg, er Kommissionen forpligtet til at undersoege, om stoetten er forenelig med faellesmarkedet. Kommissionen kan ikke, som den havde gjort gaeldende, paalaegge medlemsstaten at tilbagesoege stoetten, blot fordi den ikke har overholdt traktatens procedurer og regler.
38. Domstolen bestraebte sig saaledes paa at forlige to modsatrettede hensyn i lyset af, at visse medlemsstater i gentagne tilfaelde ikke havde overholdt de forpligtelser, der i traktaten er fastsat med hensyn til underretning om paataenkt statsstoette. Hvis Domstolen paa den ene side havde fulgt Kommissionens synspunkt, ville stoette kunne forbydes paa grund af formelle fejl, selv om den kunne vaere forenelig med faellesmarkedet. Paa den anden side kunne Domstolen ikke laegge til grund, at Kommissionen, saafremt der foreligger en stoette, der er ydet i strid med procedurereglerne, har de samme rettigheder og forpligtelser som i tilfaelde af en forskriftsmaessigt meddelt stoette. En saadan fortolkning ville foere til en begunstigelse af en tilsidesaettelse fra medlemsstaternes side af traktatens artikel 93, stk. 3, der dermed ville miste sin tilsigtede virkning (8).
39. Den loesning, Domstolen naaede frem til, nemlig at anerkende, at Kommissionen har befoejelse til at paalaegge medlemsstaten at suspendere stoetten, og at Kommissionen samtidig skal foretage en undersoegelse af, om stoetten er forenelig med faellesmarkedet, kan vaere hensigtsmaessig i tilfaelde af, at stoetten kun delvis er blevet udbetalt. Saafremt hele stoettebeloebet allerede er blevet udbetalt, er befoejelsen til at paalaegge medlemsstaten at suspendere udbetalingen selvfoelgelig uden mening, og Kommissionens forpligtelse til at fortsaette undersoegelsen af, om stoetten er forenelig med faellesmarkedet, og medlemsstatens mulighed for efterfoelgende at anfaegte beslutningen ° hvor spinkelt grundlaget herfor end maatte vaere ° under en sag for Domstolen, inden det definitivt fastslaas, at medlemsstaten har pligt til at tilbagesoege stoettebeloebet, kan i visse tilfaelde goere en saadan forpligtelse illusorisk. Tilbagesoegningen kan paa det tidspunkt i praksis vaere umulig. Efter min opfattelse ville det vaere at foretraekke, at saafremt en medlemsstat ikke overholder underretningsforpligtelsen, skal Kommissionen have befoejelse til oejeblikkeligt at paalaegge staten at tilbagesoege stoetten. Argumentet om, at dette kunne foere til paalaeg om tilbagesoegning af stoette, som kunne vaere forenelig med faellesmarkedet, kan ikke tillaegges saerlig vaegt. Medlemsstaterne kunne undgaa, at problemet opstod, netop ved at overholde deres underretningsforpligtelse (9).
40. Baade i den foreliggende sag og i de forenede sager C-278/92, C-279/92 og C-280/92 kunne en raekke af de problemer, der er opstaaet, vaere undgaaet, saafremt Spanien havde overholdt sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3.
Forslag til afgoerelse
41. Af de anfoerte grunde skal jeg foreslaa Domstolen at
1) frifinde sagsoegte
2) doemme Kongeriget Spanien til at betale sagens omkostninger.
(*) Originalsprog: engelsk.
(1) ° EFT 1993 L 55, s. 54.
(2) ° Jf. dom af 10.7.1986, sag 40/85, Belgien mod Kommissionen, Sml. s. 2321, praemis 13.
(3) ° Jf. dom af 21.3.1990, sag C-142/87, Belgien mod Kommissionen, Sml. I, s. 959, praemis 29.
(4) ° Betydningen af dette udtryk er ikke ganske klar; den fremgaar heller ikke af de dokumenter, der er vedlagt som bilag til staevningen.
(5) ° Dom af 14.11.1984, sag 323/82, Intermills mod Kommissionen, Sml. s. 3809, praemis 39.
(6) ° Jf. praemis 58-63 i den ovenfor i fodnote 3 naevnte dom i sagen Belgien mod Kommissionen.
(7) ° Dom af 14.2.1990, sag C-301/87, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 307.
(8) ° A.st., praemis 11.
(9) ° Jf. mit forslag til afgoerelse i Boussac-sagen (omtalt ovenfor i fodnote 7), punkt 42.