62025CJ0322
DOMSTOLENS DOM (Sjette Afdeling)
13. maj 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer – direktiv 92/12/EØF – afgiftsmærker – artikel 21 – national lovgivning, der begrænser den automatiske begrundelse for destruktionen af 2% af de afgiftsmærker, der bruges årligt under fremstillingsprocessen, i forhold til den destruktion, der finder sted på det nationale område – proportionalitet«
I sag C-322/25,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Portugal) ved afgørelse af 2. april 2025, indgået til Domstolen den 9. maj 2025, i sagen
SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL, S.A.
mod
Autoridade Tributária e Aduaneira,
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, I. Ziemele, og dommerne A. Kumin og M. Bošnjak (refererende dommer),
generaladvokat: A. Biondi,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL, S.A., ved advogados C. Marques Aparício og P. Vidal Matos,
–
den portugisiske regering ved P. Barros da Costa, C. Freire, A. Pimenta, A. Rodrigues og N. Vitorino, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved M. Björkland og P. Caro de Sousa, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 28 TEUF ff. samt artikel 56 TEUF ff.
2
Denne anmodning er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL, S.A. (herefter »Swedish Match«) og Autoridade Tributária e Aduaneira (skatte-, afgifts- og toldmyndighed, Portugal) vedrørende to efteropkrævninger af punktafgifter på tobak, som sidstnævnte traf over for Swedish Match.
Retsforskrifter
EU-retten
3
Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT 1992, L 76, s. 1), som ændret ved Rådets direktiv 94/74/EF af 22. december 1994 (EFT 1994, L 365, s. 46) (herefter »direktiv 92/12«), fastsatte følgende:
»Dette direktiv finder anvendelse på fællesskabsplan på følgende varer, således som de er defineret i de pågældende direktiver:
[...]
–
forarbejdet tobak.«
4
Dette direktivs artikel 21 fastsatte følgende:
»1.   Uanset artikel 6, stk. 1, kan medlemsstaterne foreskrive, at varer, der er bestemt til forbrug på deres område, skal forsynes med afgiftsmærker eller nationale godkendelsesmærker, som bruges til skattemæssige formål.
2.   Medlemsstater, der foreskriver anvendelse af afgiftsmærker eller nationale godkendelsesmærker, jf. stk. 1, er forpligtet til at stille dem rådighed for de godkendte oplagshavere i de øvrige medlemsstater. Den enkelte medlemsstat kan dog foreskrive, at afgiftsmærkerne skal stilles til rådighed for en fiskal repræsentant, som er godkendt af denne medlemsstats skattemyndigheder.
Med forbehold af de bestemmelser, som medlemsstaterne fastsætter for at sikre en korrekt anvendelse af nærværende artikel og undgå svig, unddragelse eller misbrug, påser de, at mærkerne ikke skaber hindringer for den frie bevægelighed af punktafgiftspligtige varer.
[...]«
5
Direktivets artikel 22, stk. 1 og 2, har følgende ordlyd:
»1.   Hvis en erhvervsdrivende under udøvelsen af sit erhverv anmoder derom, kan afgiften på punktafgiftspligtige varer, som er overgået til forbrug, godtgøres af skattemyndighederne i den medlemsstat, hvor overgangen til fri forbrug har fundet sted, såfremt de ikke er bestemt til forbrug i den pågældende medlemsstat.
Medlemsstaterne kan dog undlade at efterkomme denne anmodning om godtgørelse, når anmodningen ikke opfylder de kriterier for formel rigtighed, som de opstiller.
2.   Med hensyn til anvendelsen af stk. 1 gælder følgende bestemmelser:
[...]
d)
for punktafgiftspligtige varer, der overgår til forbrug i en medlemsstat, og som i den forbindelse forsynes med et afgiftsmærke eller et godkendelsesmærke fra denne medlemsstat, kan den skyldige afgift til skattemyndighederne i den medlemsstat der har udstedt disse afgifts- eller godkendelsesmærker, godtgøres, såfremt skattemyndighederne i den medlemsstat, der har udstedt dem, konstaterer, at mærkerne er ødelagt.«
6
Direktiv 92/12 blev ophævet ved Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF (EUT 2009, L 9, s. 12) med virkning fra den 1. april 2010 i henhold til artikel 47, stk. 1, første afsnit, i direktiv 2008/118. Henset til tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen finder direktiv 92/12 ikke desto mindre anvendelse på denne tvist.
Portugisisk ret
7
Punkt 21-24 i Portaria no 1295/2007, que aprova o novo modelo e as especificações técnicas da estampilha fiscal aplicável aos produtos de tabaco manufacturado destinado a ser introduzido no consumo no território nacional (ministeriel bekendtgørelse nr. 1295/2007 om godkendelse af den nye model og de tekniske specifikationer for afgiftsmærker, der finder anvendelse på forarbejdet tobak, som er bestemt til at overgå til forbrug på det nationale område) af 1. oktober 2007 (Diário da República, første serie, nr. 189, af 1.10.2007) i den affattelse, der fandt anvendelse på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i tvisten i hovedsagen (herefter »ministeriel bekendtgørelse nr. 1295/2007«), fastsætter følgende:
»21. En destruktion af afgiftsmærker gøres til genstand for en anmodning, der indgives til toldmyndighederne, med angivelse af stedet, datoen og de tilsvarende begrundelser. Processen, der obligatorisk gennemføres under toldmyndighedernes kontrol og overværelse, giver anledning til udarbejdelse af et referat, der bl.a. angiver produkttypen, skattedistriktet og den økonomiske aktivitet, som stemplerne vedrører, samt den tilsvarende bogføring.
22. Når en destruktion finder sted uden for det nationale område, begrundes en manglende fremlæggelse af afgiftsmærker ved en relevant erklæring, der er udstedt af de kompetente myndigheder i det land, hvortil afgiftsmærkerne sendes, som angiver den type produkt og den økonomiske aktivitet, de vedrører.
23. En destruktion af afgiftsmærker, der finder sted under fremstillingsprocessen på fremstillingsoplag, der er beliggende på det nationale område, kan undergives en forenklet begrundelsesprocedure.
24. Med henblik på forrige punkt anses en destruktion af afgiftsmærker op til en grænse på 2% af de afgiftsmærker, der bruges årligt under fremstillingsprocessen, for at være automatisk begrundet.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
8
På tidspunktet for de i hovedsagen omhandlede faktiske omstændigheder udøvede Swedish Match en aktivitet med fremstilling og salg af forarbejdet tobak. Dette selskab havde opnået de afgiftsmærker, der var nødvendige til dets aktivitet, hos Imprensa Nacional – Casa da Moeda, S.A. (nationalt trykkeri og mønthus, Portugal), og sendte dem derefter til fremstillingsanlæg i andre medlemsstater med henblik på at anbringe dem på emballagen for de produkter, der overgår til forbrug.
9
I 2011 indstillede Swedish Match sin økonomiske aktivitet og anmodede om ophævelse af sin egenskab af godkendt oplagshaver samt om nedlukning af sit afgiftsoplag. Efterfølgende indkaldte de portugisiske myndigheder Swedish Match til over for dem at fremlægge de afgiftsmærker, der fremgår af de endelige saldi for årene 2008 og 2009, hvilket dette selskab ikke var i stand til at gøre med den begrundelse, at disse mærker var blevet destrueret eller gjort ubrugelige under fremstillingsprocessen for den forarbejdede tobak.
10
Efter afslutningen af en undersøgelse og i henhold til punkt 22 i ministeriel bekendtgørelse nr. 1295/2007, der fastsætter, at når destruktionen finder sted uden for det nationale område, skal den manglende fremlæggelse af afgiftsmærker begrundes ved hjælp af en passende erklæring fra de kompetente myndigheder i det land, hvortil afgiftsmærkerne sendes, der skal præcisere den type produkt og den økonomiske aktivitet, som de vedrører, konkluderede de portugisiske myndigheder, at Swedish Match ikke var i stand til i tilstrækkelig grad at begrunde destruktionen af de omhandlede afgiftsmærker.
11
Hvis destruktionen havde fundet sted i oplag, der befandt sig i Portugal, kunne Swedish Match ifølge den forelæggende rets angivelser have draget fordel af den forenklede begrundelsesordning, der er fastsat i punkt 23 og 24 ministeriel bekendtgørelse nr. 1295/2007 (herefter »den forenklede begrundelsesordning«), i henhold til hvilken selskabet angiveligt kunne være automatisk fritaget fra at fremlægge dokumentation for tabet inden for 2% af de afgiftsmærker, der var brugt årligt, under fremstillingsprocessen.
12
I juli 2011 havde Swedish Match modtaget meddelelse om to efteropkrævninger vedrørende punktafgifter på tobak for de økonomiske aktiviteter i 2008 og 2009 på henholdsvis 1151599,76 EUR og 213557,03 EUR.
13
Eftersom sagsøgte i de søgsmål, som Swedish Match havde anlagt til prøvelse af disse to efteropkrævninger, var blevet frifundet af retten i første instans og appeldomstolen, har dette selskab iværksæt appel ved Supremo Tribunal Administrativo (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Portugal), som er den forelæggende ret, ved bl.a. at anføre, at den forenklede begrundelsesordning er uforenelig med EU-retten på grund af dens territoriale begrænsning.
14
I denne henseende har den forelæggende ret bemærket, at denne ordning ved de bevisregler, som den fastsætter, begunstiger de destruktioner af afgiftsmærker, der finder sted på det nationale område, i forhold til dem, der finder sted i andre medlemsstater, og har påpeget, at den på grundlag af denne omstændighed er i tvivl om, hvorvidt en sådan lovgivning er forenelig med den frie bevægelighed for varer og den frie udveksling af tjenesteydelser.
15
På denne baggrund har Supremo Tribunal Administrativo (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen det følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er de frie varebevægelser som fastsat i artikel 28 TEUF ff. og den frie udveksling af tjenesteydelser som fastsat i artikel 56 TEUF ff. til hinder for en ordning som den, der følger af punkt 22, 23 og 24 i ministeriel bekendtgørelse nr. 1295/2007 […], hvorefter den automatiske begrundelse for en mængde på 2% af de afgiftsmærker, der destrueres under fremstillingsprocessen, kun finder anvendelse, når fremstillingen af tobaksprodukterne finder sted på Portugals nationale område, og ikke finder anvendelse, når fremstillingen finder sted i enhver anden medlemsstat i Den Europæiske Union?«
Om det præjudicielle spørgsmål
16
Det skal indledningsvis bemærkes, at det som led i den samarbejdsprocedure mellem de nationale retter og Domstolen, som er indført ved artikel 267 TEUF, tilkommer denne at give den nationale ret et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den. Ud fra dette synspunkt påhviler det Domstolen efter omstændighederne at omformulere de spørgsmål, den forelægges og om fornødent at inddrage EU-retlige regler, som den nationale ret ikke har henvist til i sine spørgsmål (dom af 30.1.2025, Caronte & Tourist, C-511/23, EU:C:2025:42, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis). Domstolen kan ligeledes på grundlag af bl.a. de for Domstolen afgivne indlæg vejlede den nationale ret på en sådan måde, at denne lettere kan træffe sin afgørelse (jf. i denne retning dom af 31.3.2022, CTS Eventim, C-96/21, EU:C:2022:238, præmis 20 og den deri nævnte retspraksis).
17
I det foreliggende tilfælde vedrører tvisten i hovedsagen efteropkrævningerne af punktafgifter på tobak, hvis beløb blev beregnet under hensyntagen til det forhold, at destruktionen af afgiftsmærker for forarbejdede tobaksvarer i forbindelse med de økonomiske aktiviteter i 2008 og 2009 ikke gyldigt kunne begrundes af den modtager, hvortil sådanne afgiftsmærker var blevet sendt.
18
Artikel 21, stk. 1, i direktiv 92/12 fastsætter udtrykkeligt medlemsstaternes beføjelse til at påføre de varer, der er bestemt til at overgå til forbrug på deres område, afgiftsmærker, herunder bl.a. forarbejdet tobak i henhold til dette direktivs artikel 3, stk. 1, tredje led. I overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 21, stk. 2, påser medlemsstaterne med forbehold af de bestemmelser, som de fastsætter for at sikre en korrekt anvendelse af denne artikel 21 og forhindre enhver form for svig, unddragelse eller misbrug, at mærkerne ikke skaber hindringer for den frie bevægelighed af punktafgiftspligtige varer.
19
Nævnte direktivs artikel 22, stk. 2, litra d), bestemmer desuden, at den skyldige afgift til skattemyndighederne i den medlemsstat, der har udstedt afgiftsmærkerne, kan godtgøres i det særlige tilfælde, at skattemyndighederne i den medlemsstat, der har udstedt dem, konstaterer, at mærkerne er ødelagt.
20
Det følger heraf, at det præjudicielle spørgsmål, således som den portugisiske regering og Europa-Kommissionen har gjort gældende i deres skriftlige indlæg, skal undersøges i lyset af direktiv 92/12.
21
Under disse omstændigheder skal det præjudicielle spørgsmål forstås således, at den forelæggende ret i det væsentlige ønsker oplyst, om artikel 21, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 92/12 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken en destruktion af afgiftsmærker inden for grænsen på 2% af den mængde af afgiftsmærker, der bruges årligt under fremstillingsprocessen for punktafgiftspligtige varer, anses for automatisk at være begrundet, uden at de nationale myndigheder kontrollerer lovligheden af denne destruktion, i det omfang, hvor denne lovgivning alene finder anvendelse, når destruktionen finder sted i et oplag på det nationale område og ikke i en anden medlemsstat.
22
I denne henseende fremgår det af Domstolens praksis, at i mangel af bestemmelser om det tilfælde, at afgiftsmærker er forsvundet, overlader direktiv 92/12 det til medlemsstaterne at fastlægge konsekvenserne af en sådan forsvinden og er i denne sammenhæng ikke i princippet til hinder for, at medlemsstaterne vedtager nationale regler, der, i tilfælde af at afgiftsmærkerne forsvinder, lader det økonomiske ansvar for tabet af disse mærker hvile på den, som har erhvervet dem (jf. i denne retning dom af 15.6.2006, Heintz van Landewijck, C-494/04, EU:C:2006:407, præmis 41 og 44).
23
Således som Kommissionen har gjort gældende i sine skriftlige indlæg, skal det ligeledes bemærkes, at i mangel af specifikke regler om bevis for destruktionen af afgiftsmærkerne, tillader direktiv 92/12 i princippet ligeledes den medlemsstat, hvori afgiftsmærkerne er udstedt, at fastsætte de nærmere bestemmelser, ifølge hvilke en økonomisk aktør er forpligtet til at begrunde destruktionen af de afgiftsmærker, der er blevet udstedt til vedkommende, hvis det er hensigtsmæssigt, ved at indføre en bevismekanisme såsom den forenklede begrundelsesordning.
24
Således som det er nævnt i nærværende doms præmis 18, følger det imidlertid af artikel 21, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 92/12, at de nærmere bestemmelser, der er fastsat af den pågældende medlemsstat ved udøvelsen af den beføjelse, der er nævnt i nærværende doms foregående præmis, ikke skal føre til hindringer for den frie bevægelighed af de punktafgiftspligtige varer.
25
I den foreliggende sag fremgår det af de sagsakter, som Domstolen råder over, at de portugisiske myndigheder er af den opfattelse, at Swedish Match ikke var i stand til i overensstemmelse med den gældende nationale lovgivning at begrunde destruktionen af afgiftsmærker under fremstillingsprocessen for de pågældende varer i andre medlemsstater, men at hvis denne destruktion havde fundet sted under fremstillingsprocessen i Portugal, ville den forenklede begrundelsesordning have gjort det muligt for selskabet at have en automatisk begrundelse for destruktionen inden for grænsen på 2% af det samlede antal afgiftsmærker, der bruges årligt.
26
En sådan lovgivning udgør en hindring for den frie bevægelighed af punktafgiftspligtige varer, eftersom den bevisforenkling, som den fastsætter, kun finder anvendelse på de tab af varer, der er fremstillet i Portugal, og at den på grundlag af denne omstændighed kan hindre en økonomisk aktør i at erhverve varer i andre medlemsstater med henblik på at markedsføre dem på dens nationale område (jf. i denne retning dom af 7.5.1985, Kommissionen mod Frankrig, 18/84, EU:C:1985:175, præmis 16, og af 28.4.1998, Decker, C-120/95, EU:C:1998:167, præmis 36).
27
Angående en eventuel begrundelse af denne restriktion fastsætter artikel 21, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 92/12 udtrykkeligt muligheden for medlemsstaterne at vedtage nationale bestemmelser om afgiftsmærker med henblik på at forhindre enhver form for svig, unddragelse og misbrug.
28
Ifølge fast retspraksis vedrørende den frie bevægelighed kan formålet med at bekæmpe skattesvig og skatteunddragelse samt med at sikre effektiv skattekontrol begrunde nationale foranstaltninger, der hindrer handel inden for EU, forudsat at disse foranstaltninger er egnet til at sikre gennemførelsen af det forfulgte formål og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette (jf. i denne retning, dom af 27.1.2022, Kommissionen mod Spanien (Oplysningsforpligtelse på beskatningsområdet), C-788/19, EU:C:2022:55, præmis 22 og 24 og den deri nævnte retspraksis, og af 21.12.2023, CDIL, C-96/22, EU:C:2023:1025, præmis 36 og 38 og den deri nævnte retspraksis). I denne forbindelse kan en restriktiv foranstaltning kun anses for at være egnet til at sikre gennemførelsen af det ønskede formål, hvis den reelt opfylder hensynet om at nå dette på en sammenhængende og systematisk måde (dom af 29.7.2024, BP France, C-624/22, EU:C:2024:640, præmis 73 og den deri nævnte retspraksis).
29
I det foreliggende tilfælde har den portugisiske regering i dens skriftlige indlæg gjort gældende, at den territoriale begrænsning, der er fastsat ved den forenklede begrundelsesordning, har til formål at sikre den faktiske betaling af afgiften og at bekæmpe svigagtig praksis. En kontrol med et mere krævende niveau er nødvendig i grænseoverskridende situationer, der er karakteriseret ved en højere risiko for skattesvig. De portugisiske myndigheder kan nemlig ikke udøve en direkte kontrol over de destruktioner af afgiftsmærker, der finder sted uden for det nationale område.
30
Det tilkommer den forelæggende ret at bedømme, om denne begrænsning, henset til nærværende doms præmis 27 og 28, er egnet til at sikre gennemførelsen af formålet med at forhindre enhver form for svig, unddragelse og misbrug og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå dette. Domstolen kan imidlertid give den forelæggende ret oplysninger, der er nyttige i forhold til at vejlede den ved denne bedømmelse (jf. i denne retning dom af 19.11.2020, B S og C A (Markedsføring af cannabidiol (CBD)), C-663/18, EU:C:2020:938, præmis 93).
31
I denne henseende forekommer den nævnte begrænsning i modsætning til det, som den portugisiske regering har gjort gældende i dens skriftlige indlæg, ikke begrundet alene på grundlag af den omstændighed, at de nationale kompetente myndigheder angiveligt ikke er i stand til at kontrollere lovligheden af de destruktioner af afgiftsmærker, der finder sted på andre medlemsstaters område.
32
Uanset punkt 21 i ministeriel bekendtgørelse nr. 1295/2007 har den forenklede begrundelsesordning den konsekvens, at inden for de 2%, der er nævnt i nærværende doms præmis 11, er de destruktioner af afgiftsmærker, der fandt sted på det nationale område, automatisk fritaget fra enhver kontrol af de portugisiske skattemyndigheder, hvad enten det sker gennem deres fysiske tilstedeværelse eller ved fremlæggelse af dokumentation. I en sådan situation har den portugisiske lovgiver derfor afstået fra enhver administrativ kontrol af disse destruktioners lovlighed, når de ikke overstiger denne grænse.
33
Imidlertid er der ikke noget i de sagsakter, som Domstolen råder over, der tyder på, at portugisisk ret fastsætter alternative skattemæssige kontrolmekanismer, hvorved det direkte eller indirekte sikres, at den destruktion af afgiftsmærker, der finder sted på det nationale område inden for den nævnte grænse, er lovlig. I mangel af sådanne mekanismer er den portugisiske regerings argument, ifølge hvilket det er nødvendigt at afslå at anvende den forenklede begrundelsesordning i tilfælde af destruktioner, der finder sted i andre medlemsstater, for på en sammenhængende og systematisk måde at sikre et tilstrækkelig effektivt niveau for afgiftskontrol, ikke relevant.
34
Desuden har den portugisiske regering påpeget, at grænsen på 2% af de afgiftsmærker, der bruges årligt, under den fremstillingsproces, der er fastsat af den forenklede begrundelsesordning, omfatter »de forventede tab« af afgiftsmærker under fremstillingen af de punktafgiftspligtige varer. Med henblik på at begrunde den territoriale begrænsning af denne ordning og en strengere kontrol i tilfælde af væsentligere tab sidestiller denne regering »abnorme« tabstilfælde, dvs. de tab, der overstiger denne grænse, med de tabstilfælde, der finder sted uden for det nationale område.
35
Således som det fremgår af fast retspraksis, kan en begrundelse om bekæmpelse af skattesvig alene tages til følge, hvis den pågældende nationale lovgivning har til formål at forhindre adfærd, der består i at oprette kunstige arrangementer, der ikke bygger på den økonomiske realitet, hvis mål er at omgå skattelovgivningen (jf. i denne retning dom af 11.10.2007, ELISA, C-451/05, EU:C:2007:594, præmis 91 og den deri nævnte retspraksis, og af 13.3.2025, John Cockerill, C-135/24, EU:C:2025:176, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis). Indførelsen af en skattemæssig foranstaltning, hvorefter en kategori af skattepligtige personer er udelukket fra at opnå skattefordele, uden at skattemyndighederne er forpligtet til at fremlægge blot indicier for svig og misbrug, går ud over, hvad der er nødvendigt for at undgå enhver form for svig, unddragelse og misbrug (jf. i denne retning dom af 4.10.2024, Staatssecretaris van Financiën (Rente af et koncerninternt lån), C-585/22, EU:C:2024:822, præmis 68 og den deri nævnte retspraksis).
36
Derfor kan en national skattemæssig foranstaltning, der udgør en hindring for den frie bevægelighed af punktafgiftspligtige varer, ikke begrundes på grundlag af en generel formodning for svig, unddragelse og misbrug, der alene er baseret på den omstændighed, at afgiftsmærkerne vedrører varer, der er fremstillet i en anden medlemsstat (jf. i denne retning dom af 20.12.2017, Deister Holding og Juhler Holding, C-504/16 og C-613/16, EU:C:2017:1009, præmis 61 og den deri nævnte retspraksis, og af 20.9.2018, EV, C-685/16, EU:C:2018:743, præmis 96 og den deri nævnte retspraksis).
37
Under disse omstændigheder forekommer den territoriale begrænsning af den forenklede begrundelsesordning på grundlag af de sagsakter, som Domstolen råder over, og under forudsætning af den forelæggende rets efterprøvelse, hverken egnet til på en sammenhængende og systematisk måde at sikre gennemførelsen af målet om at forhindre enhver form for svig, unddragelse og misbrug i henhold til artikel 21, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 92/12 eller nødvendig for at opnå dette mål.
38
Det bør præciseres, at det ikke skal undersøges, hvorvidt EUF-traktatens bestemmelser om den frie bevægelighed for varer og den frie udveksling af tjenesteydelser, som den forelæggende ret har henvist til, er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede. Når der inden for et område er foretaget harmonisering på EU-plan, skal de nationale foranstaltninger på området nemlig bedømmes på grundlag af de harmoniserede bestemmelser og ikke på grundlag af EUF-traktatens bestemmelser (dom af 19.10.2017, Air Berlin, C-573/16, EU:C:2017:772, præmis 28 og den deri nævnte retspraksis).
39
Henset til ovenstående betragtninger skal det præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 21, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 92/12 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken en destruktion af afgiftsmærker inden for grænsen på 2% af den mængde af afgiftsmærker, der bruges årligt under fremstillingsprocessen for punktafgiftspligtige varer, anses for automatisk at være begrundet, uden at de nationale myndigheder kontrollerer lovligheden af denne destruktion, i det omfang, hvor denne lovgivning alene finder anvendelse, når destruktionen finder sted i et oplag på det nationale område og ikke i en anden medlemsstat.
Sagsomkostninger
40
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:
Artikel 21, stk. 2, andet afsnit, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, som ændret ved Rådets direktiv 94/74/EF af 22. december 1994,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken en destruktion af afgiftsmærker inden for grænsen på 2% af den mængde af afgiftsmærker, der bruges årligt under fremstillingsprocessen for punktafgiftspligtige varer, anses for automatisk at være begrundet, uden at de nationale myndigheder kontrollerer lovligheden af denne destruktion, i det omfang, hvor denne lovgivning alene finder anvendelse, når destruktionen finder sted i et oplag på det nationale område og ikke i en anden medlemsstat.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: portugisisk.