61998CC0372_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1. Den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse vedrører bestemmelserne i artikel 2 i Kommissionens forordning (EF) nr. 762/94 af 6. april 1994 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 1765/92 for så vidt angår jordudtagning . Disse bestemmelser definerer »jordudtagning«, som det forhold, at et »areal, der i det foregående år er blevet dyrket med henblik på høst«, tages ud af produktion. High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court) (Det Forenede Kongerige), ønsker at få oplyst, om dette udtryk kan omfatte arealer, der har været tilsået med græs, som er blevet slået i det år, der gik forud for udtagningsperioden.
I - Fællesskabets retsforskrifter
2. I 1992 blev den fælles landbrugspolitik genstand for en reform, som indebar oprettelsen eller ændringen af et vist antal støtteordninger . Denne reform havde i det væsentlige to formål, som var dels at kontrollere forøgelsen af de økonomiske udgifter til den fælles landbrugspolitik, dels at undgå overproduktion .
Forordning (EØF) nr. 1765/92
3. Forordning (EØF) nr. 1765/92 trådte i kraft fra produktionsåret 1993/1994, og indførte en ny støtteordning for producenter af visse markafgrøder. Den tilsigter at forhindre overproduktion inden for den pågældende landbrugssektor, at skabe større ligevægt på markedet og at kompensere for det indkomsttab, der følger af nedsættelsen af de institutionelle priser på visse markafgrøder, ved at der ydes en godtgørelse til producenterne .
4. For at opfylde disse formål har fællesskabslovgiver ændret de principper, som tidligere dannede grundlag for tildelingen af støtte til markafgrøder. Således er godtgørelsen siden 1992 blevet fastsat »pr. hektar« i forhold til arealet og udbyttet i Fællesskabets forskellige regioner . Endvidere har fællesskabslovgiver gjort tildelingen af godtgørelser betinget af, at producenten forpligter sig til at udtage en del af bedriftens arealer.
5. Det anføres i præamblen til forordning nr. 1765/92: »... for at få udbetalt godtgørelsen under den generelle ordning skal producenterne udtage en forud fastlagt andel af deres dyrkede areal ...« .
6. Forordningens afsnit I vedrører godtgørelsen.
Det bestemmes i artikel 2, stk. 1: »Fællesskabets planteproducenter kan ansøge om godtgørelse på de i dette afsnit fastsatte betingelser.«
Det følger af artikel 2, stk. 2: »Godtgørelsen ydes for det areal, hvor der dyrkes markafgrøder, [eller som udtages i overensstemmelse med forordningens artikel 7] ...«
Det bestemmes i artikel 2, stk. 5: »Producenter, der ansøger om godtgørelsen under den generelle ordning, pålægges en forpligtelse til at udtage en del af arealet på deres bedrift af produktionen, og får en godtgørelse for denne forpligtelse.«
Artikel 7 opstiller de væsentligste bestemmelser om jordudtagningen. Det følger af artikel 7, stk. 4, at »det udtagne areal kan anvendes til at tilvejebringe materialer til fremstilling i Fællesskabet af produkter, som ikke primært er bestemt til konsum eller foderbrug, under forudsætning af, at der anvendes effektive kontrolordninger«.
7. Bilag I til forordning nr. 1765/92 indeholder en udtømmende opregning af de landbrugsprodukter, der er omfattet af definitionen på »markafgrøder« .
Forordning nr. 762/94
8. Forordning nr. 762/94 fastsætter gennemførelsesbestemmelserne til forordning nr. 1765/92 for så vidt angår jordudtagning.
9. Det bekræftes i præamblen til denne forordning, at »... for at opnå godtgørelse under den generelle ordning, der omhandles i artikel 2, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 1765/92, er producenten forpligtet til at udtage en del af arealet på sin bedrift af produktionen ...« .
10. I artikel 2 i forordning nr. 762/94 er »jordudtagning« defineret på følgende måde:
»Ved jordudtagning forstås, at et areal, der i det foregående år er blevet dyrket med henblik på høst, tages ud af produktion, jf. dog artikel 7, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 1765/92.«
Forordning (EØF) nr. 3508/92 og (EØF) nr. 3887/92
11. Forordning (EØF) nr. 3508/92 indfører et integreret system for forvaltning og kontrol, som finder anvendelse på visse EF-støtteordninger og navnlig på den ordning, som er indført ved forordning nr. 1765/92 .
12. Det bestemmes i artikel 6, at landbrugerne, for at kunne drage fordel af en eller flere støtteordninger, for hvert år skal indgive en ansøgning om arealstøtte med oplysninger om marker, inklusive foderarealer, der er omfattet af ordningen med udtagning af landbrugsarealer, og braklagte jorder.
13. Forordning (EØF) nr. 3887/92 fastsætter gennemførelsesbestemmelserne for det integrerede system for forvaltning og kontrol.
Forordningens artikel 4 fastsætter de oplysninger, som arealstøtteansøgningen skal indeholde. Efter artikel 6 kræves det, at den administrative kontrol og kontrollen på stedet gennemføres på en sådan måde, at der sikres en effektiv efterprøvning af, om betingelserne for støtten er overholdt. Endelig fastsættes i artikel 9 de sanktioner, som finder anvendelse, når det areal, der er angivet af ansøgeren, er forskelligt fra det areal, der faktisk fastslås af de kompetente myndigheder under kontrollen.
II - De faktiske omstændigheder og proceduren i hovedsagen
14. Selskabet J.H. Cooke & Sons (herefter »Cooke«) ejer og driver Bates Farm ved Maer (Det Forenede Kongerige).
15. Den 16. april 1997 indgav Cooke en ansøgning om hektarstøtte til Ministry of Agriculture, Fisheries and Food (herefter »MAFF«), som er den kompetente myndighed i England og Wales for administrationen af hektarstøtteordningen.
16. Cooke's støtteansøgning omfattede en godtgørelse for et areal, der var udtaget i 1997. Ansøgningen vedrørte 60,64 ha korn, 23,90 ha oliefrø og 5 ha braklagte jorder.
17. I 1996, dvs. i det år, der gik forud for udtagningsperioden, havde de omtvistede arealer været tilsået med en kortvarig græsart, nærmere bestemt med italiensk rajgræs. Cooke har bekræftet, at dette græs blev slået og brugt til ensilage i 1996 .
18. Den 17. september 1997 afslog MAFF Cooke's ansøgning med den begrundelse, at de omhandlede arealer ikke opfyldte de opstillede krav for at blive betragtet som »udtagne arealer«. Således fandt MAFF, at arealerne i det år, der gik forud for udtagningsperioden, ikke havde været »dyrket med henblik på høst« i overensstemmelse med artikel 2 i forordning nr. 762/94. På denne baggrund pålagde MAFF Cooke en sanktion, og denne mistede retten til hele den ansøgte støtte, dvs. til et samlet beløb på 28 000 GBP.
19. Den 28. januar 1998 fik Cooke tilladelse til at anlægge sag for den forelæggende ret. Sagsøgeren i hovedsagen anfægter MAFF's fortolkning af bestemmelserne i artikel 2 i forordning nr. 762/94. Det er Cooke's opfattelse, at det forhold, at de omhandlede arealer i det år, der gik forud for udtagningsperioden, havde været tilsået med en kortvarig græsart, som var blevet slået og ensileret, ikke kunne føre til, at de ikke var støtteberettigede med henblik på udtagning det følgende år.
III - Det præjudicielle spørgsmål
20. Da High Court of Justice var af den opfattelse, at en fortolkning af de ovennævnte bestemmelser var nødvendig for tvistens afgørelse, besluttede den at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal udtrykket et areal, der i det foregående år er blevet dyrket med henblik på høst i artikel 2 i Kommissionens forordning (EF) nr. 762/94 af 6. april 1994 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 1765/92 for så vidt angår jordudtagning fortolkes således, at det også omfatter et areal, hvorpå der det foregående år har været græs, som er blevet slået og brugt til ensilage?«
IV - Besvarelsen af det præjudicielle spørgsmål
21. Den forelæggende ret ønsker oplyst, om artikel 2 i forordning nr. 762/94 skal fortolkes således, at udtrykket »et areal, der i det foregående år er blevet dyrket med henblik på høst« omfatter arealer tilsået med en kortvarig græsart, som i samme år er blevet slået og brugt til ensilage.
22. Det bemærkes, at affattelsen af spørgsmålet ikke efterlader nogen tvivl om genstanden for den præjudicielle anmodning.
Således fremgår det klart af spørgsmålet, at der ønskes en stillingtagen til producenternes rettigheder i det år, der gik forud for udtagningsperioden. High Court of Justice ønsker oplyst, om de pågældende producenter i dette år kan dyrke en kortvarig græsart, som er bestemt til at blive høstet og ensileret. Det ønskes derimod ikke oplyst, hvilke afgrøder, der reelt kan dyrkes i selve udtagningsperioden.
23. Det Forenede Kongeriges regering er den eneste intervenient, som under proceduren for Domstolen har foreslået en indskrænkende fortolkning af artikel 2 i forordning nr. 762/94.
Denne medlemsstat finder i det væsentlige, at arealerne, for at være støtteberettigede som udtagne i det år, der gik forud for udtagningsperioden, skulle have været tilsået med markafgrøder i forordning nr. 1765/92's forstand eller dyrket med afgrøder, som udelukkende var bestemt til høst. Således finder Det Forenede Kongerige, at italiensk rajgræs ikke opfylder denne betingelse, da det kan anvendes til to forskellige formål. Således kan italiensk rajgræs ikke alene anvendes med henblik på høst, men også til brug for et græsbevokset areal med henblik på afgræsning. Det Forenede Kongerige gør navnlig gældende, at italiensk rajgræs ikke udgør en egentlig »afgrøde« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2 i forordning nr. 762/94.
24. I henhold til Domstolens fortolkningsmetoder, skal der tages stilling til, om den fortolkning, som foreslås af Det Forenede Kongerige, understøttes af ordlyden, opbygningen og målsætningerne bag forordning nr. 762/94.
Ordlyden af artikel 2 i forordning nr. 762/94
25. Som bekendt foretager Domstolen ofte, når den anmodes om at afklare indholdet af en bestemmelse i fællesskabsretten, en sammenligning af de forskellige sproglige versioner af den retsakt, som skal fortolkes .
I den foreliggende sag giver denne fortolkningsmetode ingen yderligere anvisninger om den nøjagtige betydning af udtrykket »et areal, der er blevet dyrket med henblik på høst«. Således indeholder alle de andre sproglige versioner af artikel 2 i forordning nr. 762/94 blot udtryk, som sprogligt set svarer til det franske udtryk, idet der anvendes udtryk, som semantisk set fuldt ud er i overensstemmelse med det franske.
26. I forbindelse med den sproglige fortolkning af den omtvistede bestemmelse vil jeg således koncentrere mig om ordlyden af den franske udgave.
27. I artikel 2 i forordning nr. 762/94 anvendes to udtryk, som er væsentlige for den foreliggende sag. Det følger af bestemmelsen, at arealet i det foregående år skal have været »dyrket« (på fransk: »cultivée«) med henblik på »høst« (på fransk: »récolte«).
28. I ordenes gængse forstand betegner »dyrke« (på fransk »cultiver«) det forhold, at jorden bearbejdes med henblik på fremstilling af plantemateriale, som kan være til gavn for mennesket . Ordet »dyrke« forudsætter således en menneskelig handling eller et menneskeligt indgreb i jorden med det formål at opnå en bestemt planteproduktion. Et sådant indgreb indebærer i almindelighed en tilsåning, en udsåning eller en udplantning af den ønskede plantesort.
Forestillingen om, at ordet »dyrke« indebærer en menneskelig handling eller et menneskeligt indgreb, udelukker således fra anvendelsesområdet for artikel 2 i forordning nr. 762/94 de arealer, som »efterlades« eller som ikke bearbejdes, og på hvilke der fremkommer en produktion, som mennesket ikke specifikt har stræbt efter.
29. Desuden indebærer ordet »høst« (på fransk: »récolte«) i dets gængse forstand, at der indvindes produkter fra jorden . Dette ord forudsætter ligeledes et menneskeligt indgreb eller en menneskelig handling, som består i, at jordens produkter plukkes eller opsamles for at blive opbevaret og senere blive anvendt. Et sådant indgreb indebærer i almindelighed slåning, afklipning eller oprivning af planter, som findes på det dyrkede areal.
Med forestillingen om et menneskeligt indgreb, som foretages med henblik på indvinding af jordens produkter, udelukkes endvidere fra anvendelsesområdet for artikel 2 i forordning nr. 762/94 de arealer, for hvilke planteproduktionen fjernes som led i en naturlig proces eller alene fjernes af dyrene. Dette ville navnlig være tilfældet for et areal, som henligger som græsbevokset areal med henblik på at blive afgræsset.
30. Uanset de to ovennævnte kriterier (nærmere bestemt om der er tale om »dyrkning« og om »høst«) kan der ikke af ordlyden af artikel 2 i forordning nr. 762/94 udledes noget krav om, hvilke plantesorter, der skal have været dyrket på arealerne i det år, der gik forud for udtagningsperioden. Særligt har fællesskabslovgiver ikke udtrykkeligt begrænset bestemmelsens anvendelsesområde til kun at omfatte arealer, som i det år, der gik forud for udtagningsperioden, havde været tilsået med markafgrøder i forordning nr. 1765/92's forstand.
31. Ud fra en streng fortolkning med udgangspunkt i ordlyden må det således fastslås, at artikel 2 i forordning nr. 762/94 kan omfatte arealer, som i det år, der gik forud for udtagningsperioden, har været tilsået med en kortvarig græsart, såfremt det må lægges til grund, at dette græs er blevet høstet.
32. Efter min opfattelse bekræfter bestemmelserne i artikel 9 i forordning nr. 1765/92 den sproglige fortolkning af artikel 2 i forordning nr. 762/94.
33. Således har fællesskabslovgiver med disse bestemmelser udtrykkeligt udelukket visse arealer og visse afgrøder fra at være støtteberettigede i henhold til den ved forordning nr. 1765/92 indførte støtteordning. Det følger af forordningens artikel 9, at ansøgninger om godtgørelse og jordudtagningserklæringer »ikke [kan] indgives for græsarealer uden for omdriften, for flerårige afgrøder, for skovarealer eller for arealer med ikke landbrugsmæssig udnyttelse pr. 31. december 1991« .
34. Det følger af forordningens artikel 9, at fællesskabslovgiver, da denne ønskede at undtage visse afgrøder fra den ved forordning nr. 1765/92 indførte støtteordning, omhyggeligt har indsat specifikke bestemmelser herom.
35. Under disse omstændigheder forekommer det mig bevidst, at der ikke er fastsat andre krav til de planter, der skal have været dyrket i det år, der gik forud for udtagningsperioden. Med andre ord er det min opfattelse, at fællesskabslovgiver - bortset fra arealer, der er udelukket i medfør af artikel 9 i forordning nr. 1765/92 - ikke har haft til hensigt at pålægge landbrugerne en forpligtelse til at dyrke en bestemt afgrøde i det produktionsår, som lå umiddelbart før udtagningsperioden.
Opbygningen af forordning nr. 762/94
36. Som anført ovenfor udgør udtagningsordningen en hjørnesten i den nye støtteordning til producenter af markafgrøder. Den opfylder to grundlæggende funktioner, idet udtagningen på den ene side skaber en ret til en godtgørelse på samme måde som en afgrøde, og på den anden side er en betingelse for, at producenterne kan få ret til udbetaling af støtte til markafgrøder.
37. Under hensyn til væsentligheden af disse to formål har fællesskabslovgiver på nøjagtig og fyldestgørende måde opstillet de forpligtelser, som påhviler producenterne for så vidt angår jordudtagningen.
Således fastsætter artikel 2 i forordning nr. 1765/92 og artikel 3 i forordning nr. 762/94 en mindstestørrelse og en maksimumstørrelse for de arealer, som skal udtages. Det pågældende areal skal være mindre end et »regionalt basisareal«, men de skal bestå af »et sammenhængende jordstykke på mindst 0,3 ha«.
Desuden kræves det efter artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1765/92, at producenter skal udtage en forud fastlagt andel af arealerne på deres bedrift. Denne procentdel, som oprindelig blev fastsat til 15%, bliver regelmæssigt ændret under hensyn til udviklingen i produktionen og af markedet .
Endvidere har fællesskabslovgiver fastsat de betingelser for anvendelse og vedligeholdelse, som gælder for de pågældende arealer i udtagningsperioden . I henhold til artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 1765/92 kan det udtagne areal anvendes til at tilvejebringe materialer til fremstilling i Fællesskabet af produkter, som ikke primært er bestemt til konsum eller foderbrug. Forudsat, at de anvendes på en sådan måde, må de ikke anvendes til nogen anden form for landbrugsproduktion eller gøres til genstand for indtægtsgivende udnyttelse, der er uforenelig med dyrkning af markafgrøder . Det følger også af artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 762/94, at »de udtagne arealer skal vedligeholdes på en sådan måde, at der opretholdes gode agronomiske forhold«.
Endelig fastsætter bestemmelserne i forordning nr. 762/94 for de udtagne arealer udtagningsperiodens varighed. Det følger af disse bestemmelser, at de pågældende arealer for at kunne tages i betragtning under den i forordning nr. 1765/92 fastsatte ordning skal »forblive ude af produktion i en periode, der senest begynder den 15. januar og tidligst slutter den 31. august« .
38. Det følger af disse bestemmelser, at forordning nr. 1765/92 og nr. 762/94 på utvetydig og fyldestgørende måde opstiller de betingelser, som de berørte ansøgere skal opfylde for at modtage den ved støtteordningen indførte godtgørelse. Fællesskabslovgiver pålægger således producenterne en række byrder, som de pågældende skal påtage sig for at kunne gøre krav på godtgørelser.
39. Således følger det af fast praksis, at retssikkerhedsprincippet - som er et grundlæggende fællesskabsretligt princip - kræver, at en ordning, der pålægger en afgiftspligtig byrder, er klar og utvetydig, for at han ikke skal være i tvivl om sine rettigheder og pligter.
40. På den baggrund kan enhver fortolkning af artikel 2 i forordning nr. 762/94, som til denne retsakt føjer krav, som ikke klart og utvetydigt følger af dens ordlyd - eller af andre bestemmelser - føre til en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet. Således medfører en sådan fortolkning, at producenterne ikke kan få nøjagtigt kendskab til hvilke pligter, der påhviler dem, og de risikerer at blive ramt af sanktioner, som de ikke med rimelighed kunne forudsige.
41. Opbygningen af forordning nr. 762/94 bekræfter således, at artikel 2 kan omfatte arealer som de i hovedsagen omhandlede.
Forordning nr. 762/94's formål
42. Som bekendt tilsigter forordning nr. 1765/92 og forordning nr. 762/94 at kompensere for det indkomsttab, der følger af nedsættelsen af de institutionelle priser på visse markafgrøder, ved at yde en godtgørelse til producenterne. Imidlertid har disse to forordninger også - og især - til formål at undgå overproduktion af markafgrøder .
43. Således har jordudtagningen fået et »nyt ansigt« inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, for så vidt som den er blevet »en almindelig foranstaltning i produktionsstyringen« . Fællesskabslovgiver betragter jordudtagningen »som en ordning til styring af produktionen af markafgrøder, hvis sats kan ændres hvert produktionsår under hensyn til markedssituationen« . Jordudtagningen udgør således en af de væsentligste foranstaltninger med henblik på at nedbringe den overskudsproduktion, som følger af landbruget i Fællesskabet.
44. Som det med rette er anført af den finske regering kan en bekræftende besvarelse af det præjudicielle spørgsmål medvirke til at opfylde dette formål.
En bekræftende besvarelse ville således gøre det muligt for Fællesskabets producenter at modtage godtgørelse for de udtagne arealer, selv om der på de pågældende arealer i det år, der gik forud for udtagningsperioden, ikke blev »dyrket markafgrøder« i forordning nr. 1765/92's forstand. Omvendt ville en begrænsning af godtgørelserne under disse omstændigheder formentlig risikere at tilskynde landbrugerne til at tilså deres arealer med markafgrøder i det år, der gik forud for udtagningsperioden, hvilket ville begrænse effektiviteten af den ordning, som er indført ved forordning nr. 1765/92.
45. På baggrund af ovenstående skal jeg herefter foreslå, at det præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1765/92 skal fortolkes således, at udtrykket »et areal, der i det foregående år er blevet dyrket med henblik på høst« omfatter arealer tilsået med en kortvarig græsart, såfremt dette græs er blevet høstet.
V - Eventuel begrænsning af dommens tidsmæssige virkninger
46. Det Forenede Kongeriges regering har i sit skriftlige indlæg, redegjort for betydningen af den foreliggende sag.
Den har anført, at den siden forordning nr. 1765/92 trådte i kraft har nægtet at udbetale godtgørelse - for de udtagne arealer - til producenter, som i det år, der gik forud for udtagningsperioden, havde tilsået deres arealer med foderafgrøder, selv i de tilfælde, hvor afgrøderne havde været høstet med henblik på ensilage. Det er det Forenede Kongeriges regerings opfattelse, at såfremt Domstolen besvarer det præjudicielle spørgsmål bekræftende, vil den være nødt til at genoptage samtlige sager, som er blevet behandlet siden 1993, med henblik på at undersøge, om afslagene omfattede arealer, der var tilsået med en kortvarig græsart, og om dette græs er blevet høstet. Den administrative byrde forbundet med en fornyet behandling ville være omfattende, idet der er tale om godt 10 000 sager.
Det Forenede Kongeriges regering har således udtrykkeligt anmodet Domstolen om en tidsmæssig begrænsning af dommens virkninger, såfremt den skulle nå frem til, at artikel 2 i forordning nr. 1765/92 omfatter arealer som de i hovedsagen omhandlede.
47. Det følger af Domstolens faste praksis, at den »undtagelsesvis - under anvendelse af et almindeligt retssikkerhedsprincip i Fællesskabets retsorden og under hensyntagen til de alvorlige forstyrrelser, dommen kan medføre for så vidt angår fortiden i retsforhold, der er etableret i god tro - kan se sig foranlediget til at begrænse de berørte parters muligheder for at påberåbe sig en bestemmelse, Domstolen har fortolket, for derved at rejse tvivl om sådanne retsforhold« .
48. I den forbindelse tager Domstolen »stilling til, om de to hovedbetingelser for at træffe bestemmelse om en sådan begrænsning [er] opfyldt, nemlig om de berørte parter var i god tro, og om der [er] fare for alvorlige forstyrrelser« .
49. Betingelsen om »god tro« stiller krav om, at de berørte parter med rimelighed kan have taget fejl med hensyn til anvendelsen eller rækkevidden af den fortolkede fællesskabsbestemmelse.
I den foreliggende sag fremgår det af sagens akter, at Kommissionen allerede fra august 1992 var bekendt med, at de arealer, der var tilsået med kortvarigt græs, efter Det Forenede Kongeriges regerings opfattelse ikke kunne betragtes som arealer, der var »blevet dyrket med henblik på høst« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2 i forordning nr. 1765/92. De britiske myndigheder havde i perioden mellem 1992 og 1997 regelmæssigt rettet henvendelse til Kommissionen for at få oplyst, om deres fortolkning af de omtvistede bestemmelser kunne volde problemer i forhold til fællesskabsretten. Imidlertid har Kommissionen under den mundtlige forhandling bekræftet, at den aldrig har besvaret disse forespørgsler.
Under disse omstændigheder er det min opfattelse, at Kommissionens adfærd kan have ført til, at de berørte parter med rimelighed er gået ud fra, at artikel 2 i forordning nr. 762/94 ikke fandt anvendelse på arealer som de i hovedsagen omhandlede .
50. Derimod tvivler jeg på, om den anden betingelse om, at der skal foreligge »alvorlige forstyrrelser« er opfyldt. Ganske vist har Det Forenede Kongeriges regering angivet grundene til, at Domstolens dom risikerer at påføre de pågældende myndigheder en betragtelig administrativ byrde. Imidlertid har den ikke angivet noget præcist forhold, hvormed det efter Domstolens praksis kan fastslås, at der foreligger egentlige »forstyrrelser« inden for den nationale administration.
51. På det foreliggende grundlag er det derfor min opfattelse, at der ikke er anledning til at begrænse virkningerne af Domstolens dom.
$ 3721DA $
Forslag til afgørelse
52. Jeg skal af disse grunde foreslå Domstolen at besvare spørgsmålet på følgende måde:
»Artikel 2, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 762/94 af 6. april 1994 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 1765/92 for så vidt angår jordudtagning skal fortolkes således, at udtrykket et areal, der i det foregående år er blevet dyrket med henblik på høst, omfatter arealer tilsået med en kortvarig græsart, såfremt dette græs er blevet høstet.«