61995CJ0165_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-165/95,
angaaende en anmodning, som High Court of Justice, Queen's Bench Division (Det Forenede Kongerige) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
The Queen
mod
Ministry of Agriculture, Fisheries and Food,
ex parte: Benjamin Lay samt Donald Gage og David Gage,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende artikel 1, stk. 2, og artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2055/93 af 19. juli 1993 om tildeling af en specifik referencemaengde til visse producenter af maelk eller mejeriprodukter (EFT L 187, s. 8),
har
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, H. Ragnemalm, og dommerne G.F. Mancini og G. Hirsch (refererende dommer),
generaladvokat: G. Tesauro
justitssekretaer: fuldmaegtig L. Hewlett,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- B. Lay, Donald Gage og David Gage ved Richard Gordon, QC, og barrister Alan MacLean for solicitors Dawson & Co.
- Det Forenede Kongeriges regering ved Stephen Braviner, Treasury Solicitor's Department, som befuldmaegtiget, bistaaet af barrister Christopher Vajda
- Raadet for Den Europaeiske Union ved juridisk konsulent Arthur Brautigam og Jan-Peter Hix, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Dierk Booss, som befuldmaegtiget, bistaaet af advokaterne Hans-Juergen Rabe og Georg M. Berrisch, Hamburg,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der i retsmoedet den 13. marts 1997 er afgivet mundtlige indlaeg af B. Lay, Donald Gage og David Gage ved Alan MacLean, af Det Forenede Kongeriges regering ved Stephanie Ridley, Treasury Solicitor's Department, som befuldmaegtiget, og Christopher Vajda, af Raadet ved Jan-Peter Hix og af Kommissionen ved advokat Hans-Juergen Rabe,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 29. april 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 26. april 1995, indgaaet til Domstolen den 30. maj 1995, har High Court of Justice, Queen's Bench Division, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 1, stk. 2, og artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2055/93 af 19. juli 1993 om tildeling af en specifik referencemaengde til visse producenter af maelk eller mejeriprodukter (EFT L 187, s. 8).
2 Spoergsmaalene er blevet stillet under en sag mellem paa den ene side maelkeproducenter, dels B. Lay, dels Donald Gage og David Gage (herefter »sagsoegerne i hovedsagen«), og paa den anden side Ministeriet for Landbrug, Fiskeri og Foedevarer (herefter »ministeriet«) vedroerende en specifik referencemaengde, de havde ansoegt om, efter at B. Lay havde koebt og Donald Gage og David Gage havde forpagtet en del af en bedrift, mens der bestod en forpligtelse om ikke-markedsfoering af maelk, der var afgivet i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger (EFT L 131, s. 1).
3 I 1982 koebte B. Lay Resthill Farm, der sammen med en anden gaard udgjorde en enkelt bedrift, der tilhoerte Holton.
4 I oktober 1984 forpagtede Donald Gage og David Gage Court Farm; denne udgjorde sammen to andre gaarde en enkelt bedrift, der tilhoerte selskabet A.J. Combes & Son Ltd.
5 I henhold til forordning nr. 1078/77 havde de oprindelige ejere, Holton samt selskabet A.J. Combes & Son Ltd, mod en ikke-markedsfoeringspraemie indgaaet en forpligtelse om ikke at markedsfoere maelk i en periode paa fem aar. Mens Holton havde indgaaet forpligtelsen i 1980, udloeb den forpligtelse, A.J. Combes & Son havde indgaaet, ved udgangen af september 1985.
6 I forbindelse med koebet henholdsvis indgaaelsen af forpagtningsaftalen indgik sagsoegerne i hovedsagen en forpligtelse svarende til den del af de paagaeldende bedrifter, de havde faaet overdraget, uden at de som modydelse fik udbetalt en ikke-markedsfoeringspraemie. Paa det tidspunkt agtede sagsoegerne i hovedsagen at indsaette en bestand paa 50 koeer, saa snart deres ikke-markedsfoeringsforpligtelse udloeb.
7 Som foelge af den fortsatte uligevaegt mellem udbud og efterspoergsel i maelkesektoren blev der i 1984 indfoert en ordning om tillaegsafgift paa maelk ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 om aendring af forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 10) og Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13). I henhold til artikel 5c i Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 (EFT 1968 I, s. 169), som aendret ved forordning nr. 856/84, opkraeves der en tillaegsafgift paa maengder af maelk, der overstiger en referencemaengde, som naermere skal fastsaettes, enten paa grundlag af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, der leveres af en producent (formel A), eller den maengde, der koebes af en opkoeber (formel B) i et referenceaar.
8 Da sagsoegerne i hovedsagen ikke havde nogen maelkeproduktion i referenceaaret, eftersom de deltog i den midlertidige ordning om ikke-markedsfoering, der var indfoert ved forordning nr. 1078/77, og derfor var saakaldte »SLOM-producenter«, blev de ikke tildelt nogen referencemaengde i henhold til ordningen om tillaegsafgift.
9 I domme af 28. april 1988 (sag 120/86, Mulder, Sml. s. 2321, og sag 170/86, von Deetzen, Sml. s. 2355) erklaerede Domstolen forordning nr. 857/84 ugyldig i det omfang, den ikke foreskrev tildeling af en referencemaengde til SLOM-producenterne.
10 Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989 om aendring af forordning nr. 857/84 (EFT L 84, s. 2) blev der foelgelig indsat en ny artikel 3a i forordning nr. 857/84, hvorefter der paa naermere angivne betingelser skulle tildeles SLOM-producenter en specifik referencemaengde.
11 Udstedelsen af forordning nr. 764/89 medfoerte ogsaa udstedelse af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989 om aendring af forordning (EOEF) nr. 1546/88 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning nr. 804/68 (EFT L 110, s. 27). Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 (EFT L 139, s. 12) var blevet udstedt til erstatning for Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning nr. 804/68 (EFT L 132, s. 11) med henblik paa gennemfoerelse af forordning nr. 857/84.
12 Som foelge af Domstolens domme af 11. december 1990 (sag C-189/89, Spagl, Sml. I, s. 4539, og sag C-217/89, Pastaetter, Sml. I, s. 4585) blev artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84 aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1639/91 af 13. juni 1991 (EFT L 150, s. 35), saaledes at der kunne tildeles en hoejere specifik referencemaengde end de oprindelige 60% af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, producenten havde solgt i de tolv kalendermaaneder, der laa forud for den maaned, hvor ansoegningen om ikke-markedsfoeringspraemie blev indgivet.
13 Med virkning fra den 1. april 1993 blev den ordning om tillaegsafgift, der var indfoert ved forordning nr. 856/84 og nr. 857/84, der i mellemtiden var udloebet, med visse aendringer viderefoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3950/92 af 28. december 1992 om en tillaegsafgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 405, s. 1).
14 I dom af 19. maj 1993 (sag C-81/91, Twijnstra, Sml. I, s. 2455) fastslog Domstolen, at artikel 3a, stk. 2, tredje afsnit, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, skal fortolkes saaledes, at det i henhold til denne artikel er tilladt ved delvis overdragelse af en bedrift, hvor erhververen forpligter sig til at overholde den af overdrageren i medfoer af forordning nr. 1078/77 indgaaede ikke-markedsfoeringsforpligtelse, at fordele den specielle referencemaengde mellem overdrageren og erhververen i forhold til det afstaaede areal.
15 Som foelge af den naevnte dom blev der ved forordning nr. 2055/93, der er genstand for den foreliggende sag, bl.a. indfoert regler om beregning af den specifikke referencemaengde i tilfaelde af delvis overdragelse af en bedrift.
16 Det er paa denne retlige baggrund, at sagsoegerne i hovedsagen i henholdsvis 1993 og 1994 ansoegte om at faa tildelt en specifik referencemaengde. Saaledes blev B. Lay den 24. december 1993 tildelt en specifik referencemaengde paa 73 871 liter maelk, hvilket ifoelge hans oplysninger svarer til maelkeproduktionen fra 14 koeer. Tilsvarende fik Donald Gage og David Gage den 26. maj 1994, efter at deres ansoegning havde vaeret taget op til fornyet overvejelse, tildelt en referencemaengde paa 14 725 liter maelk.
17 I begge tilfaelde havde ministeriet beregnet de specifikke referencemaengder paa grundlag af forholdet mellem det erhvervede henholdsvis forpagtede areal og det samlede areal for hver enkelt bedrift.
18 Sagsoegerne bestred ikke, at beregningerne var korrekte, men anlagde sag ved High Court of Justice, idet ministeriet efter deres opfattelse havde anlagt en fejlagtig fortolkning af begrebet »foderafgroedearealer« i artikel 1, stk. 2, og artikel 2 i forordning nr. 2055/93. Ifoelge sagsoegerne havde ministeriet fastsat den specifikke referencemaengde uden at tage hensyn til, at de oprindelige ejere naesten udelukkende havde gennemfoert malkekvaegholdet paa den del af bedriften, der var overdraget til sagsoegerne.
19 For saa vidt angaar spoergsmaalet om fordeling af en allerede tildelt referencemaengde, saafremt der sker en delvis overdragelse, bestemmes det i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2055/93:
»2. Hvis en bedrift, hvoraf en del er erhvervet, mens den var omfattet af bestemmelserne i forordning (EOEF) nr. 1078/77, i henhold til artikel 3a i forordning (EOEF) nr. 857/84 har faaet tildelt en referencemaengde paa grundlag af den maengde, for hvilken retten til praemie i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77 er bevaret eller opnaaet, deles den paagaeldende referencemaengde mellem den overdragende producent og den producent, der har erhvervet en del:
...
- i forhold til de foderafgroedearealer, der er omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra d), i forordning (EOEF) nr. 1391/78, og som er overdraget i overensstemmelse med artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 3950/92.
...«
20 Saafremt der endnu ikke er tildelt en specifik referencemaengde, tildeles erhververen en saadan maengde i henhold til de regler, der er fastsat i artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 2055/93.
21 Artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 2055/93 har foelgende ordlyd:
»1. Den producent som defineret i artikel 9, litra c), i forordning (EOEF) nr. 3950/92, der:
- ...
- eller har overtaget en del af en bedrift, der er omfattet af ... bestemmelser[ne i forordning nr. 1078/77], og for hvilken der ikke er blevet tildelt en referencemaengde i henhold til artikel 3a i forordning (EOEF) nr. 857/84
modtager efter ansoegning en specifik referencemaengde, paa betingelse af:
...«
22 Samme forordnings artikel 2, stk. 1, er affattet saaledes:
»Den specifikke referencemaengde, der er omhandlet i artikel 1, stk. 1, fastlaegges af medlemsstaten efter objektive kriterier i forhold til de i artikel 1, stk. 1, litra d), i forordning (EOEF) nr. 1391/78 omhandlede foderafgroedearealer, som producenten dyrker paa datoen for ansoegningen, paa grundlag af den maengde, for hvilken praemien er beregnet, med fradrag af en procentdel, som er repraesentativ for de samlede nedsaettelser, der anvendes paa de referencemaengder, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 2 i forordning (EOEF) nr. 857/84, idet nedsaettelsen under alle omstaendigheder skal omfatte en basisnedsaettelse paa 4,5%, eller med artikel 6 i samme forordning.
...«
23 Artikel 1, stk. 1, litra d), i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1391/78 af 23. juni 1978 om aendrede gennemfoerelsesbestemmelser for praemieordningen for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger (EFT L 167, s. 45), som der henvises til i ovennaevnte bestemmelser, indeholder foelgende definition:
»d) 'foderafgroedearealer': hele det landbrugsareal, der udnyttes af en producent som defineret i artikel 5, litra a), i forordning (EOEF) nr. 1078/77«.
24 En producent som omhandlet i sidstnaevnte bestemmelse er i artikel 5, litra a), i forordning nr. 1078/77 defineret saaledes:
»a) producent:
- en landbruger, fysisk eller juridisk person, hvis bedrift er beliggende paa Faellesskabets omraade, og som er beskaeftiget med kvaegopdraet.
- ...«
25 Artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 3950/92, som der henvises til i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2055/93, bestemmer:
»1. Den referencemaengde, der er til raadighed paa en bedrift, overdrages sammen med bedriften ved salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv til de producenter, som overtager den, efter regler, som medlemsstaterne fastsaetter under hensyn til de arealer, der anvendes til maelkeproduktionen, eller under hensyn til andre objektive kriterier og eventuelt til en aftale mellem parterne ...
...«
26 I samme forordnings artikel 9, litra c), tilfoejes det:
»I denne forordning forstaas ved:
...
c) producent: landmand, fysisk eller juridisk person eller sammenslutning af fysiske eller juridiske personer, hvis bedrift ligger paa Faellesskabets geografiske omraade, og
- som saelger maelk eller andre mejeriprodukter direkte til forbrugeren
- og/eller leverer til opkoeberen.«
27 High Court of Justice, Queen's Bench Division, fandt, at tvistens afgoerelse afhang af en fortolkning af ovennaevnte bestemmelser og en vurdering af deres gyldighed. Retten udsatte derfor sagen og har forelagt Domstolen foelgende tre spoergsmaal:
»1) Skal en medlemsstat ved fastlaeggelsen af en delerhververs ret til en referencemaengde efter artikel 1, stk. 2, og artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2055/93, naar henses til denne forordning og de generelle faellesskabsretlige principper om beskyttelse af den berettigede forventning, om proportionalitet og om ejendomsrettens ukraenkelighed, fordele referencemaengden mellem overdrageren og delerhververen paa grundlag af en konstatering af, hvor stor en del af bedriften der blev anvendt til maelkeproduktion paa det tidspunkt, da overdrageren afgav ikke-markedsfoeringstilsagnet, for derefter at foretage en forholdsmaessig fordeling af referencemaengden mellem overdrageren og erhververen paa grundlag af den del af de paagaeldende arealer, som er anvendt til maelkeproduktion, og som er blevet overdraget til delerhververen?
2) Saafremt spoergsmaal 1 besvares benaegtende, oenskes det oplyst, hvorvidt bestemmelserne i artikel 1, stk. 2, og artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2055/93 er ugyldige, idet de strider mod generelle faellesskabsretlige principper, herunder navnlig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, proportionalitetsprincippet og princippet om ejendomsrettens ukraenkelighed.
3) Saafremt spoergsmaal 1 og 2 besvares benaegtende, oenskes det oplyst, hvorvidt en medlemsstat ved fastlaeggelsen af en delerhververs ret til en referencemaengde efter artikel 1, stk. 2, og artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2055/93 kan foretage en forholdsmaessig fordeling af referencemaengden mellem overdrageren og delerhververen paa grundlag af stoerrelsen af den del af overdragerens bedrift, som er blevet overdraget til erhververen.«
Fortolkningen af artikel 1, stk. 2, og artikel 2 i forordning nr. 2055/93 (foerste og tredje spoergsmaal)
28 Med det foerste og det tredje spoergsmaal, som boer behandles under ét, oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om artikel 1, stk. 2, og artikel 2 i forordning nr. 2055/93, og navnlig begrebet »foderafgroedearealer«, som er indeholdt i de naevnte bestemmelser, skal fortolkes saaledes, at saafremt der sker en delvis overdragelse af en blandet bedrift, skal den specifikke referencemaengde fordeles mellem overdrageren og erhververen eller tildeles erhververen i forhold til, hvor stor en del af bedriften der direkte eller indirekte anvendtes til maelkeproduktion paa det tidspunkt, hvor forpligtelsen til ikke-markedsfoering i henhold til forordning nr. 1078/77 blev indgaaet, eller om den paagaeldende maengde skal fordeles eller tildeles i forhold til bedriftens samlede areal.
29 Ifoelge forordning nr. 2055/93 faar erhververen i tilfaelde af delvis overdragelse af en bedrift tildelt en specifik referencemaengde, der enten fordeles mellem ham og overdrageren i forhold til foderafgroedearealerne, jf. forordningens artikel 1, stk. 1, eller tildeles ham, ogsaa i forhold til foderafgroedearealet, jf. forordningens artikel 2, stk. 1, sammenholdt med artikel 1, stk. 1. I begge tilfaelde er begrebet foderafgroedearealer det begreb, der er indeholdt i artikel 1, stk. 1, litra d), i forordning nr. 1391/78.
30 Ifoelge Det Forenede Kongeriges regering, Raadet og Kommissionen maa der ved begrebet »foderafgroedearealer« som omhandlet i den naevnte bestemmelse forstaas de samlede arealer, der tilhoerer en bedrift, ogsaa selv om de paagaeldende arealer kun delvis anvendes til maelkeproduktion. Efter deres opfattelse maa den specifikke referencemaengde, der skal tildeles en erhverver, derfor beregnes paa grundlag af forholdet mellem de overdragne arealer og de samlede arealer, der tilhoerer bedriften.
31 Heroverfor har sagsoegerne i hovedsagen anfoert, at begrebet foderafgroedearealer som omhandlet i den naevnte bestemmelse kun omfatter de dele af bedriften, der anvendes til maelkeproduktion, men ikke arealer, der er bestemt til andre former for landbrugsvirksomhed.
32 Hertil bemaerkes foerst, at som det fremgaar af fjerde og sjette betragtning til forordning nr. 2055/93, er den blevet udstedt »for fuldt ud at tage hensyn til Domstolens afgoerelser«. Disse afgoerelser omfatter bl.a. Twijnstra-dommen.
33 I praemis 25 i den naevnte dom fastslog Domstolen, at hele referencemaengdeordningen er baseret paa det generelle princip, der er fastsat i artikel 7 i forordning nr. 857/84 og i artikel 5 i forordning nr. 1371/84, og som betyder, at i tilfaelde af en delvis overdragelse af en bedrift faar erhververen tildelt en referencemaengde i forhold til det areal, der er overdraget.
34 I Twijnstra-dommen blev det almindelige princip om referencemaengdens tilknytning til arealerne, saaledes som det bl.a. fremgaar af dom af 23. januar 1997 (sag C-463/93, St. Martinus Elten, Sml. I, s. 255, praemis 14), kun opstillet med hensyn til en delvis overdragelse af en bedrift, der udelukkende anvendtes til maelkeproduktion. Ved den paagaeldende dom er der derfor ikke taget stilling til det tilfaelde, som hovedsagen omhandler, og hvor der sker en delvis overdragelse af en blandet bedrift.
35 I denne forbindelse bemaerkes, at i tilfaelde af en delvis overdragelse af en bedrift bestemmes det i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 3950/92 og i artikel 7 i forordning nr. 1546/88, som gentager det almindelige princip, der er opstillet i artikel 7 i forordning nr. 857/84 og i artikel 5 i forordning nr. 1371/84, at der skal ske en delvis overfoersel af maelkekvoterne under hensyn til eller i forhold til »de arealer, der anvendes til maelkeproduktionen eller paa grundlag af andre objektive kriterier«.
36 Det fremgaar af ordlyden af de naevnte bestemmelser, at det i kraft af en snaever forbindelse mellem referencemaengderne og de arealer, der anvendes til maelkeproduktion, sikres, at den producent, der som erhverver eller overdrager genoptager maelkeproduktionen, kan producere den del af maelkemaengden, der svarer til den del af de arealer, der oprindelig anvendtes til maelkeproduktion, og som han har erhvervet eller beholdt.
37 En saadan ordlydsfortolkning er i overensstemmelse med formaalet med ovennaevnte bestemmelser, som er at beskytte den berettigede forventning, som erhververe kan paaberaabe sig. Efter at have erhvervet de dele af en bedrift, der tidligere anvendtes til maelkeproduktion, og efter overtagelse af ikke-markedsfoeringsforpligtelsen har ogsaa en erhverver ret til at forvente, at han igen kan anvende de erhvervede arealer til maelkeproduktion (jf. Twijnstra-dommen, praemis 23).
38 For at erhververne ikke afskaeres fra at blive omfattet af det almindelige princip om sammenhaengen mellem referencemaengden og arealerne, saafremt der sker en delvis overdragelse af en blandet bedrift, maa der foelgelig tildeles en specifik referencemaengde paa grundlag af de arealer, der anvendtes til maelkeproduktion paa det tidspunkt, hvor ikke-markedsfoeringspraemien blev ydet.
39 I dom af 17. december 1992 (sag C-79/91, Knuefer, Sml. I, s. 6895, praemis 12) blev det i denne forbindelse praeciseret, at referencemaengderne skal fordeles noejagtigt i forhold til stoerrelsen af den paagaeldende bedrifts respektive arealer, som anvendes til maelkeproduktion, uden at der kan tages hensyn til beskaffenheden af anvendelsen af disse arealer.
40 I samme doms praemis 13 tilfoejede Domstolen, at med henblik paa fordelingen af referencemaengderne skal der tages hensyn til samtlige de arealer paa bedriften, der direkte eller indirekte bidrager til dennes maelkeproduktion.
41 Ordlyden af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 2055/93, der er udstedt til gennemfoerelse af Twijnstra-dommen, er ikke i strid med en saadan fortolkning, men stoetter den.
42 Det fremgaar saaledes af denne bestemmelse, at tildelingen af en specifik referencemaengde skal ske i forhold til de foderafgroedearealer, der er omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra d), i forordning nr. 1391/78, der er udstedt til gennemfoerelse af ordningen om ikke-markedsfoeringspraemier, og hvori dette begreb er defineret som hele det landbrugsareal, der udnyttes af en producent som omhandlet i artikel 5, litra a), i forordning nr. 1078/77.
43 Begrebet »foderafgroedearealer« betyder saaledes kun det samlede landbrugsareal, der anvendes af en landbruger, der er producent som omhandlet i artikel 5, litra a), i forordning nr. 1078/77. En landbruger kan imidlertid kun vaere producent som omhandlet i sidstnaevnte bestemmelse, saafremt han er beskaeftiget med kvaegopdraet, og, naermere bestemt i relation til tildelingen af en specifik referencemaengde, saafremt han saelger eller leverer maelk i sin egenskab af producent som omhandlet i artikel 9, litra c), i forordning nr. 3950/92, som der henvises til i artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 2055/93.
44 En saadan fortolkning bekraeftes ogsaa af, at der i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2055/93 henvises til artikel 7 i forordning nr. 3950/92, hvorefter overdragelse af en referencemaengde i tilfaelde af overdragelse af en bedrift sker under hensyn til de arealer, der anvendes til maelkeproduktionen, eller under hensyn til andre objektive kriterier og eventuelt til en aftale mellem parterne. Som generaladvokaten har anfoert i punkt 11 i sit forslag til afgoerelse, er der for saa vidt angaar forpligtelsen til at tage hensyn til de arealer, der anvendes til maelkeproduktion, en parallel mellem overdragelse af en referencemaengde i tilfaelde af overdragelse af en bedrift og delvis overdragelse af en specifik referencemaengde i tilfaelde af delvis overdragelse af en bedrift.
45 Det Forenede Kongeriges regering, Raadet og Kommissionen har navnlig anfoert, at en saadan fortolkning ikke kan anvendes, idet ministeriet ikke raader over oplysninger, paa grundlag af hvilke det kan afgoere, hvilke dele af en bedrift der har vaeret anvendt til maelkeproduktion.
46 Det bemaerkes for det foerste, at som generaladvokaten med rette har anfoert i punkt 15 i sit forslag til afgoerelse, kan eventuelle administrative vanskeligheder og kontrolmaessige problemer i princippet ikke vaere til hinder for en fortolkning, der alene er i overensstemmelse med de generelle faellesskabsretlige principper og navnlig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
47 Endvidere bemaerkes, at det i artikel 4, stk. 2, litra d), og artikel 5, stk. 1, litra d), i forordning nr. 1391/78 er bestemt, at »foderafgroedearealer, som dyrkes af producenten paa tidspunktet for indgivelse af ansoegningen« om en ikke-markedsfoeringspraemie, dels skal angives i ansoegningen, dels registreres af den kompetente myndighed. I oevrigt kan der anvendes alle bevismidler til stoette for, hvilke forskellige arealer der er anvendt som foderafgroedearealer bestemt til maelkeproduktion.
48 Det Forenede Kongeriges regering, Raadet og Kommissionen har for det andet anfoert, at en snaever fortolkning af begrebet foderafgroedearealer, saaledes at det kun skulle omfatte arealer, der anvendes til maelkeproduktion, udgoer en tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet.
49 I tilfaelde af en delvis overdragelse af en blandet bedrift kan der paa grundlag af den af Det Forenede Kongerige, Raadet og Kommissionen foreslaaede fortolkning ganske vist ske en entydig fastsaettelse af de specifikke referencemaengder, der tilkommer erhververen, og der kan saaledes i videst muligt omfang herved paa forhaand undgaas tvister om, hvorledes landbrugsarealerne blev anvendt ved begyndelsen af ikke-markedsfoeringsperioden.
50 Paa baggrund af ovennaevnte bemaerkninger kan muligheden for, at parterne er uenige om, hvilke arealer der skal tages hensyn til ved beregningen af de specifikke referencemaengder, ikke i sig selv begrunde en fortolkning, der er i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
51 Raadet og Kommissionen har for det tredje anfoert, at en saadan fortolkning ikke kan udjaevne de forskelle, der er mellem paa den ene side overdragerens og erhververens interesser og paa den anden side de formaal, der forfoelges med tillaegsafgiftsordningen.
52 Hertil bemaerkes, at den maade, hvorpaa tildelingen eller fordelingen sker efter naervaerende dom, medfoerer, at de, der som overdragere eller erhververe er indehavere af bedriftsarealer, der oprindelig anvendtes til maelkeproduktion, kan genoptage maelkeproduktionen i det omfang, de paagaeldende arealer har bidraget til maelkeproduktionen. Derimod har en saadan indehaver, uanset om han er overdrager eller erhverver, ikke ret til en referencemaengde, for saa vidt som de paagaeldende arealer ikke oprindeligt blev anvendt til maelkeproduktion.
53 En saadan fortolkning kan derfor heller ikke medfoere en overskridelse af den maengde, som ejeren kunne have haft ret til, saafremt han ikke havde overdraget en del af sin bedrift, eller en tilsidesaettelse af formaalene med afgiftsordningen, enten derved, at der som foelge af en delvis overdragelse af en saadan maengde sker en omdannelse til foderafgroedearealer bestemt til maelkeproduktion af arealer, der aldrig har vaeret anvendt hertil, eller derved, at en isoleret markedsfoering alene af de specifikke referencemaengder fremmes.
54 Det foerste og det tredje spoergsmaal skal derfor besvares med, at artikel 1, stk. 2, og artikel 2 i forordning nr. 2055/93 skal fortolkes saaledes, at saafremt der sker en delvis overdragelse af en blandet bedrift, skal referencemaengden fordeles mellem overdrageren og erhververen eller tildeles erhververen i forhold til, hvor stor en del af bedriften der direkte eller indirekte anvendtes til maelkeproduktion paa det tidspunkt, hvor forpligtelsen til ikke-markedsfoering i henhold til forordning nr. 1078/77 blev indgaaet.
Gyldigheden af artikel 1, stk. 2, og artikel 2 i forordning nr. 2055/93 (andet spoergsmaal)
55 Henset til besvarelsen af det foerste og det tredje spoergsmaal er det ufornoedent at besvare dette spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
56 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering, af Raadet for Den Europaeiske Union og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af High Court of Justice, Queen's Bench Division ved kendelse af 26. april 1995, for ret:
Artikel 1, stk. 2, og artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2055/93 af 19. juli 1993 om tildeling af en specifik referencemaengde til visse producenter af maelk eller mejeriprodukter skal fortolkes saaledes, at saafremt der sker en delvis overdragelse af en blandet bedrift, skal referencemaengden fordeles mellem overdrageren og erhververen eller tildeles erhververen i forhold til, hvor stor en del af bedriften der direkte eller indirekte anvendtes til maelkeproduktion paa det tidspunkt, hvor forpligtelsen til ikke-markedsfoering i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger blev indgaaet.