62024TJ0368
RETTENS DOM (Femte Afdeling)
11. juni 2025 (
*1
)
»Personalesag – midlertidigt ansatte – kontrakt på ubestemt tid – ansættelsesvilkårenes artikel 2, litra c) – opsigelse af kontrakten – ansættelsesvilkårenes artikel 47, litra c), nr. i) – brud på tillidsforhold – begrundelsespligt – artikel 3 i bilag IX til vedtægten – magtfordrejning eller procedurefordrejning – uskyldsformodning – ret til at blive hørt – åbenbart urigtigt skøn – proportionalitetsprincippet – omsorgspligt – ansvar – økonomisk og ikke-økonomisk skade«
I sag T-368/24,
EO ved advokaterne L. Levi og P. Baudoux,
sagsøger,
mod
Europa-Parlamentet ved S. Seyr, I. Lázaro Betancor og K. Zejdová, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
har
RETTEN (Femte Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, J. Svenningsen (refererende dommer), og dommerne C. Mac Eochaidh og M. Stancu,
justitssekretær: fuldmægtig A. Marghelis,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter retsmødet den 4. marts 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Sagsøgeren, EO, har med sit søgsmål i henhold til artikel 270 TEUF nedlagt påstand dels om annullation af afgørelsen af 15. september 2023, hvorved Europa-Parlamentet opsagde hans kontrakt som midlertidigt ansat (herefter »den anfægtede afgørelse«), dels om erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som EO angiveligt har lidt som følge af denne afgørelse.
Tvistens baggrund
2
Sagsøgeren var tidligere midlertidigt ansat som omhandlet i artikel 2, litra c), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union (herefter »ansættelsesvilkårene«) hos den politiske gruppe Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet (herefter »S&D-gruppen«).
3
Sagsøgeren var i forbindelse med udøvelsen af sine funktioner som politisk rådgiver for S&D-gruppen bl.a. involveret i udarbejdelsen af Europa-Parlamentets beslutning af 24. november 2022 om menneskerettighedssituationen i forbindelse med VM i fodbold i Qatar (EUT 2023, C 167, s. 99, herefter »beslutningen af 24. november 2022«).
4
I dagene efter vedtagelsen af beslutningen af 24. november 2022 tilbød en akkrediteret parlamentarisk assistent til et medlem af S&D-gruppen sagsøgeren at deltage i en kamp ved verdensmesterskabet i fodbold i Qatar. Denne gave bestod af to billetter til kvartfinalekampen mellem Argentina og Nederlandene og til dækning af rejse- og opholdsudgifter for to personer.
5
Fra den 8. til den 11. december 2022 rejste sagsøgeren sammen med sin partner til Qatar.
6
Den 9. december 2022 indledte de belgiske myndigheder en undersøgelse af Qatars eventuelle ulovlige lobbyvirksomhed. Der blev bl.a. gennemført ransagninger i Parlamentets kontorer og anholdt flere personer, herunder den akkrediterede parlamentariske assistent, der er nævnt i præmis 4 ovenfor.
7
Den 16. december 2022 underrettede sagsøgeren sin kontorchef om sit ophold i Qatar. Sammen informerede de generalsekretæren for S&D-Gruppen.
8
Den 20. december 2022, efter at have hørt sagsøgeren, suspenderede formanden for S&D-gruppen i sin egenskab af myndighed med kompetence til at indgå ansættelseskontrakter (herefter »ansættelsesmyndigheden«) sagsøgeren fra tjenesten på ubestemt tid med fradrag i hans vederlag i henhold til artikel 23 og 24 i bilag IX til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«).
9
Samme dag offentliggjorde S&D-gruppens præsidium en pressemeddelelse med titlen »Nultolerance over for korruption«, hvori præsidiet erklærede, at det »fuldt ud støtter suspensionen af et medlem af [dets] personale som følge af en alvorlig forseelse i forbindelse med den igangværende retslige undersøgelse« (herefter »pressemeddelelsen af 20. december 2022«).
10
Den 4. januar 2023 underrettede ansættelsesmyndigheden sagsøgeren om, at der var indledt en administrativ undersøgelse af, hvorvidt han eventuelt havde tilsidesat de forpligtelser, der er fastsat i vedtægtens artikel 11.
11
Den 30. januar 2023 blev den administrative undersøgelsesrapport fremsendt til ansættelsesmyndigheden og til generalsekretæren for S&D-gruppen med en anbefaling om at indkalde sagsøgeren til en høring i overensstemmelse med artikel 3 i bilag IX til vedtægten.
12
Den 6. marts 2023 blev sagsøgeren hørt af ansættelsesmyndigheden i overensstemmelse med artikel 3 i bilag IX til vedtægten under tilstedeværelse af generalsekretæren for S&D-Gruppen, et medlem af Parlamentets juridiske tjeneste og de ansatte, der havde udarbejdet den administrative undersøgelsesrapport.
13
Den 31. maj 2023 meddelte ansættelsesmyndigheden sagsøgeren, at den havde til hensigt at opsige hans kontrakt på grundlag af ansættelsesvilkårenes artikel 47, litra c), nr. i), samtidig med at den fritog ham for tjeneste i opsigelsesperioden på ti måneder med den begrundelse, at tillidsforholdet mellem ham og S&D-Gruppen var blevet brudt. Ansættelsesmyndigheden indkaldte ham til en samtale den 7. juni 2023 med henblik på at høre ham forud for vedtagelsen af en afgørelse. For det tilfælde, at sagsøgeren ikke ønskede at deltage i denne samtale, blev han opfordret til at fremsætte sine bemærkninger skriftligt.
14
Den 2. juni 2023 anmodede sagsøgerens advokat om udsættelse af denne samtale med den begrundelse, at hun var forhindret i at deltage på den foreslåede dato. Hun anmodede ligeledes ansættelsesmyndigheden om at fremsende alle de dokumenter, der lå til grund for hensigten om at opsige sagsøgerens kontrakt.
15
Den 15. juni 2023 blev sagsøgeren indkaldt til en samtale, der var planlagt til den 29. juni 2023. Den følgende dag svarede sagsøgerens advokat, at hun var forhindret i at deltage på denne dato. Hun anmodede om udsættelse af samtalen og gentog sin anmodning om at modtage de dokumenter, der lå til grund for ansættelsesmyndighedens hensigt om at opsige sagsøgerens kontrakt.
16
Den 10. juli 2023 præciserede ansættelsesmyndigheden de oplysninger, som lå til grund for dens hensigt om at opsige sagsøgerens kontrakt, og indkaldte ham til en samtale, der var planlagt til den 18. juli 2023. For det tilfælde, at sagsøgeren var forhindret i at deltage på denne dato, blev han anmodet om at fremsætte sine skriftlige bemærkninger senest den 24. juli 2023.
17
Den 13. juli 2023 svarede sagsøgerens advokat, at denne var forhindret i at deltage den 18. juli 2023. Samtidig med, at hun oplyste, at sagsøgeren ville fremsende sine skriftlige bemærkninger senest den 24. juli 2023, foreslog hun at udsætte samtalen til efter, at hun var vendt tilbage fra ferie, og gentog på ny sin anmodning om at modtage de dokumenter, som lå til grund for ansættelsesmyndighedens hensigt om at opsige sagsøgerens kontrakt.
18
Den 20. juli 2023 fremsatte sagsøgeren sine skriftlige bemærkninger vedrørende ansættelsesmyndighedens hensigt om at opsige hans kontrakt.
19
Den 7. september 2023 ophævede ansættelsesmyndigheden suspensionen af sagsøgeren og meddelte ham, at der endnu ikke var truffet en afgørelse i henhold til artikel 3 i bilag IX til vedtægten på grund af en igangværende strafferetlig efterforskning, situationens samlede kompleksitet og myndighedens forpligtelse til at tage hensyn til alle de relevante forhold i sagen.
20
Den 15. september 2023 vedtog ansættelsesmyndigheden den anfægtede afgørelse på grundlag af ansættelsesvilkårenes artikel 47, litra c), nr. i), som følge af, at tillidsforholdet mellem S&D-gruppen og sagsøgeren var brudt.
21
Den 8. december 2023 indgav sagsøgeren en klage over den anfægtede afgørelse i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2.
22
I en skrivelse af 15. marts 2024, der vedrørte »[o]pfølgningen på den administrative undersøgelse og høringen i marts 2023« og »[h]ensigten om at give en advarsel på grundlag af artikel 3, stk. 1, litra b), i bilag IX til vedtægten«, gav ansættelsesmyndigheden sagsøgeren meddelelse om, at den i sidste ende havde besluttet at udsætte vedtagelsen af en afgørelse i henhold til artikel 3 i bilag IX til vedtægten, og at der først ville blive truffet en endelig afgørelse, når den afgørelse, der var truffet af den nationale ret, for hvilken sagen var indbragt, var blevet endelig, således at det var muligt at tage hensyn til de faktiske konstateringer, som de belgiske myndigheder måtte nå frem til.
23
Da klagen af 8. december 2023 ikke blev besvaret inden for den frist på fire måneder, der er fastsat i vedtægtens artikel 90, stk. 2, blev denne først stiltiende afvist den 8. april 2024. Ved afgørelse af 17. april 2024 afslog S&D-gruppens præsidium imidlertid udtrykkeligt klagen inden for den frist på tre måneder, der er fastsat i vedtægtens artikel 91, stk. 3, andet led.
Parternes påstande
24
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–
Den anfægtede afgørelse og om fornødent den udtrykkelige afgørelse om afslag på klagen annulleres.
–
Parlamentet tilpligtes at betale erstatning for den lidte økonomiske og ikke-økonomiske skade.
–
Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne også i tilfælde af frifindelse.
25
Parlamentet har nedlagt følgende påstande:
–
Påstanden om annullation forkastes som ugrundet.
–
Påstanden om erstatning afvises delvist og forkastes under alle omstændigheder som ugrundet.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
Annullationspåstanden
26
Da den udtrykkelige afgørelse om afslag på klagen ikke har selvstændigt indhold, for så vidt som den blot bekræfter den anfægtede afgørelse, skal det lægges til grund, at annullationspåstanden alene tilsigter annullation af den anfægtede afgørelse, hvis lovlighed skal prøves under hensyntagen til begrundelsen i afgørelsen om afslag på klagen (jf. i denne retning dom af 17.1.1989, Vainker mod Parlamentet_293/87, EU:C:1989:8, præmis 8, og af 6.7.2022, MZ mod Kommissionen, T-631/20, EU:T:2022:426, præmis 21).
Det femte anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten
27
Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse ikke er begrundet, eftersom ansættelsesmyndigheden hverken har forklaret grundene til, at den besluttede at opsige hans kontrakt på det pågældende tidspunkt, eller grundene til, at den ikke vedtog en mindre indgribende sanktion. Ansættelsesmyndigheden har heller ikke begrundet afslaget på indsigt i alle de dokumenter, der blev anvendt med henblik på at vedtage den anfægtede afgørelse.
28
Parlamentet har bestridt denne argumentation.
29
Når opsigelsen af en midlertidigt ansats kontrakt skyldes et brud på tillidsforholdet, påhviler det i denne forbindelse ansættelsesmyndigheden at præcisere de faktiske omstændigheder, der afslører eller begrunder dette brud, med henblik på at gøre det muligt for den pågældende at vurdere, om opsigelsen af den pågældendes kontrakt er begrundet, og for at gøre det muligt for Retten at udøve sin legalitetskontrol (jf. i denne retning dom af 7.11.2019, WN mod Parlamentet, T-431/18, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:781, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis).
30
I det foreliggende tilfælde fremgår det af den anfægtede afgørelse, at ansættelsesmyndigheden opsagde sagsøgerens kontrakt med varsel efter at have konstateret, at tillidsforholdet mellem sagsøgeren og S&D-gruppen i sin helhed var blevet uigenkaldeligt brudt. Ifølge ansættelsesmyndigheden fulgte dette brud på tillidsforholdet af sagsøgerens adfærd, idet han havde accepteret den gave, der er omhandlet i præmis 4 ovenfor, og var rejst til Qatar, hvilket i lyset af de belgiske myndigheders undersøgelse af Qatars eventuelle ulovlige lobbyvirksomhed skadede denne politiske gruppes omdømme.
31
I den udtrykkelige afgørelse om afslag på klagen tilføjede S&D-gruppens præsidium, at bruddet på tillidsforholdet også skyldtes den omstændighed, at sagsøgeren ikke straks havde underrettet sine overordnede om rejsen til Qatar, hvilket han først gjorde en uge efter offentliggørelsen af avisartikler om de belgiske myndigheders undersøgelse og anholdelsen af den akkrediterede parlamentariske assistent, som havde givet ham billetter til den omhandlede fodboldkamp og betalt hans rejse- og opholdsudgifter.
32
Ansættelsesmyndigheden præciserede herved i tilstrækkelig grad de faktiske omstændigheder, der begrundede, at tillidsforholdet var blevet brudt, og som lå til grund for opsigelsen af sagsøgerens kontrakt. Begrundelsen for den anfægtede afgørelse var således tilstrækkelig til at sætte sagsøgeren i stand til at forstå, hvorfor ansættelsesmyndigheden opsagde hans kontrakt på dette tidspunkt og ikke vedtog en mindre alvorlig foranstaltning.
33
Denne konklusion afkræftes ikke af argumentet om, at ansættelsesmyndigheden ikke begrundede sit afslag på at give indsigt i de dokumenter, som den lagde til grund for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse.
34
Forpligtelsen til at begrunde en afgørelse om opsigelse af en tidsubegrænset kontrakt kræver nemlig blot, at ansættelsesmyndigheden fremlægger en begrundelse for denne afgørelse (jf. i denne retning dom af 8.9.2009, ETF mod Landgren, T-404/06 P, EU:T:2009:313, præmis 156), hvilket den gjorde i det foreliggende tilfælde. Følgelig er den omstændighed, at ansættelsesmyndigheden ikke begrundede sit afslag på at give indsigt i alle relevante dokumenter – såfremt dette måtte anses for godtgjort – uden betydning for, om den anfægtede afgørelses begrundelse er tilstrækkelig.
35
Det femte anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten skal derfor forkastes.
Det første anbringende om tilsidesættelse af artikel 3 i bilag IX til vedtægten og om magtfordrejning eller procedurefordrejning
36
Sagsøgeren har gjort gældende, at ansættelsesmyndigheden tilsidesatte artikel 3 i bilag IX til vedtægten og følgelig begik magtfordrejning eller procedurefordrejning ved at vedtage den anfægtede afgørelse. Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at artikel 3 i bilag IX til vedtægten ville miste sin effektive virkning, hvis administrationen havde mulighed for at opsige hans kontrakt uden at vedtage foranstaltninger som følge af den administrative undersøgelse, der var indledt over for ham, og den høring for ansættelsesmyndigheden, der er fastsat i denne artikel. Da ansættelsesmyndigheden ikke har truffet nogen afgørelse i henhold til den nævnte artikel, kan den anfægtede afgørelse således sidestilles med en skjult disciplinær sanktion.
37
Parlamentet har bestridt denne argumentation.
38
I det foreliggende tilfælde valgte ansættelsesmyndigheden at opsige sagsøgerens kontrakt med varsel i henhold til ansættelsesvilkårenes artikel 47, litra c), nr. i), og ikke at anvende ansættelsesvilkårenes artikel 49, som fastsætter, at ansættelsesforholdet efter gennemførelse af den disciplinære forfølgning, der er fastsat i bilag IX til vedtægten, kan opsiges af disciplinære grunde uden varsel, hvis den ansatte groft tilsidesætter sine pligter. Ansættelsesmyndigheden foreholdt i øvrigt ikke sagsøgeren i den anfægtede afgørelse, at han havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til vedtægtens artikel 11.
39
I denne forbindelse kan den argumentation, som sagsøgeren har fremført til støtte for det første anbringende, alene tiltrædes, hvis ansættelsesmyndigheden havde været forpligtet til at vedtage en afgørelse i henhold til artikel 3 i bilag IX til vedtægten, inden den undersøgte muligheden for at opsige hans kontrakt på de betingelser, der er fastsat i ansættelsesvilkårenes artikel 47.
40
Unionens retsinstanser har imidlertid gentagne gange fastslået, at selv i tilfælde af fejl, som kan begrunde afskedigelse af en midlertidigt ansat af disciplinære grunde, er denne myndighed ikke forpligtet til at indlede en disciplinær forfølgning af vedkommende frem for at gøre brug af muligheden for ensidig opsigelse af kontrakten i henhold til ansættelsesvilkårenes artikel 47, litra c), nr. i) (jf. i denne retning dom af 7.7.2011, Longinidis mod Cedefop, T-283/08 P, EU:T:2011:338, præmis 100, og af 8.5.2024, UF mod Kommissionen, T-24/23, EU:T:2024:293, præmis 54 og den deri nævnte retspraksis).
41
Efter at have modtaget den rapport, der udarbejdes efter en undersøgelse, der er indledt i henhold til artikel 2 i bilag IX til vedtægten, er ansættelsesmyndigheden ganske vist forpligtet til at iværksætte et af de tre tiltag, der er beskrevet i dette bilags artikel 3 (jf. i denne retning dom af 12.12.2024, DD mod FRA, C-587/21 P, EU:C:2024:1017, præmis 40). I det foreliggende tilfælde fremgår det af ansættelsesmyndighedens skrivelser af 7. september 2023 og 15. marts 2024, der er nævnt i præmis 19 og 22 ovenfor, at ansættelsesmyndigheden havde til hensigt at vedtage foranstaltninger som følge af undersøgelsesrapporten i overensstemmelse med artikel 3 i bilag IX til vedtægten, så snart de belgiske myndigheder endeligt havde fastlagt de faktiske omstændigheder.
42
Den omstændighed, at der skal træffes en afgørelse i henhold til artikel 3 i bilag IX til vedtægten, er imidlertid ikke til hinder for, at ansættelsesmyndigheden kan opsige den pågældendes tidsubegrænsede kontrakt med varsel i overensstemmelse med ansættelsesvilkårenes artikel 47, litra c), nr. i), når den konstaterer, at de oplysninger, som den er blevet gjort bekendt med, vidner om et brud på tillidsforholdet, der er til hinder for fortsættelsen af ansættelsesforholdet, og dette uafhængigt af spørgsmålet om, hvorvidt disse oplysninger ligeledes kan påvise, at den pågældende har tilsidesat sine vedtægtsmæssige forpligtelser.
43
Den omstændighed, at sagsøgerens kontrakt blev opsagt på grundlag af ansættelsesvilkårenes artikel 47, litra c), nr. i), udgør derfor ikke en tilsidesættelse af artikel 3 i bilag IX til vedtægten.
44
Sagsøgeren har i øvrigt i retsmødet medgivet, at de sagsakter, som Retten råder over, ikke indeholder objektive, relevante og samstemmende indicier, der kan godtgøre, at den anfægtede afgørelse blev truffet udelukkende eller dog i det mindste overvejende for at forfølge andre formål end dem, der er angivet, således at det ikke kan fastslås, at der foreligger magtfordrejning eller procedurefordrejning (jf. i denne retning dom af 25.1.2023, NS mod Parlamentet, T-805/21, ikke trykt i Sml., EU:T:2023:22, præmis 119 og den deri nævnte retspraksis).
45
I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, fratager denne konklusion ikke artikel 3 i bilag IX til vedtægten sin effektive virkning.
46
Opsigelsen af sagsøgerens kontrakt er nemlig ikke til hinder for, at ansættelsesmyndigheden kan foretage et valg mellem de tre muligheder, der er fastsat i artikel 3 i bilag IX til vedtægten, hvilket den er forpligtet til at foretage senest, når de belgiske myndigheder endeligt har fastlagt de faktiske omstændigheder.
47
Såfremt ansættelsesmyndigheden finder, at de forhold, som sagsøgeren foreholdes, er tilstrækkeligt alvorlige til at begrunde indledningen af en disciplinær forfølgning med eller uden involvering af Disciplinærrådet i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, litra c), i bilag IX til vedtægten, har opsigelsen af hans kontrakt inden en eventuel indledning af en disciplinær forfølgning højst den ene konsekvens, at valget af den sanktion, som ansættelsesmyndigheden i givet fald kan pålægge ham, begrænses (jf. i denne retning dom af 26.4.2017, OU mod Kommissionen, T-569/16, EU:T:2017:285, præmis 35)
48
Henset til det ovenstående skal det første anbringende om tilsidesættelse af artikel 3 i bilag IX til vedtægten og om magtfordrejning eller procedurefordrejning forkastes.
Det fjerde anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar
49
Sagsøgerens argumentation omfatter i det væsentlige to led, hvorved han har foreholdt Parlamentet dels at have tilsidesat uskyldsformodningen i forhold til ham, dels ikke at have hørt ham forud for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse.
– Det fjerde anbringendes første led om tilsidesættelse af retten til overholdelse af uskyldsformodningen
50
Sagsøgeren har gjort gældende, at opsigelsen af hans kontrakt, pressemeddelelsen af 20. december 2022 og fjernelsen af hans profil i S&D-gruppens organisationsplan, der blev offentliggjort på internettet, tilsidesætter hans ret til uskyldsformodning.
51
Parlamentet har bestridt denne argumentation.
52
Hvad indledningsvis angår den ulovlighed, som offentliggørelsen af pressemeddelelsen af 20. december 2022 og fjernelsen af sagsøgerens profil fra organisationsplanen på S&D-gruppens websted er behæftet med, er det tilstrækkeligt at bemærke, at disse tiltag ikke har til formål at forberede opsigelsen af hans kontrakt, og at de derfor som sådan ikke har nogen forbindelse med genstanden for den foreliggende sag. Selv hvis det antages, at disse tiltag er ulovlige, kan dette følgelig ikke medføre annullation af den anfægtede afgørelse.
53
Denne argumentation er således irrelevant.
54
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt sagsøgerens ret til uskyldsformodning er blevet tilsidesat ved den anfægtede afgørelse, skal det bemærkes, at en tilsidesættelse af uskyldsformodningen kan hidrøre fra udtalelser eller afgørelser fra offentlige myndigheder, som afspejler følelsen af, at personen er skyldig, og som opfordrer offentligheden til at tro på vedkommendes skyld, eller som foregriber den kompetente rets strafferetlige vurdering af forholdene (jf. i denne retning dom af 9.6.2021, DI mod ECB, T-514/19 P, EU:T:2021:332, præmis 117 og den deri nævnte retspraksis). Som sagsøgeren har anført i stævningen, har retspraksis i denne henseende understreget vigtigheden af de offentlige myndigheders ordvalg. Der skal i denne forbindelse tages hensyn til de pågældende udtalelsers virkelige betydning og ikke til deres bogstavelige form samt til de konkrete forhold, hvorunder disse udtalelser blev formuleret (jf. dom af 30.11.2022, KN mod Parlamentet, T-401/21, EU:T:2022:736, præmis 73 og den deri nævnte retspraksis).
55
I det foreliggende tilfælde følger opsigelsen af sagsøgerens kontrakt af ubestridte faktiske omstændigheder, som han selv har underrettet ansættelsesmyndigheden om. Den anfægtede afgørelse begrænser sig desuden til at fastslå, at det tillidsforhold, der er nødvendigt for at fortsætte ansættelsesforholdet, er bortfaldet, uden at tage stilling til det særskilte spørgsmål om, hvorvidt sagsøgeren har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler ham i henhold til vedtægtens artikel 11. Denne afgørelse foregriber derfor ikke udfaldet af en eventuel disciplinær forfølgning og tilsidesætter ikke i sig selv sagsøgerens ret til overholdelse af uskyldsformodningen.
56
Det skal endvidere efterprøves, at de udtryk, som ansættelsesmyndigheden anvendte for at begrunde opsigelsen af sagsøgerens kontrakt, ikke afspejler følelsen af, at sagsøgeren er skyldig, ikke opfordrer offentligheden til at tro på sagsøgerens skyld og ikke foregriber den strafferetlige vurdering af forholdene.
57
Da sagsøgeren i retsmødet blev adspurgt om, hvilke ord der var anvendt i den anfægtede afgørelse, og som ifølge sagsøgeren udgjorde en tilsidesættelse af uskyldsformodningen, begrænsede denne sig til at nævne et punkt i den anfægtede afgørelse, hvori der henvises til pressemeddelelsen af 20. december 2022, og til at henvise til ordlyden af denne pressemeddelelse, hvorefter en ansat i denne gruppe blev suspenderet »som følge af en alvorlig forseelse i forbindelse med den igangværende retslige undersøgelse«.
58
I denne passage i den anfægtede afgørelse begrænsede ansættelsesmyndigheden sig imidlertid til at nævne pressemeddelelsen af 20. december 2022, da den sammenfattede sagsøgerens argumenter, som han havde påberåbt sig i sine skriftlige bemærkninger af 20. juli 2023 som nævnt i præmis 18 ovenfor. Ansættelsesmyndigheden tog desuden ikke hensyn til de ord, der i denne pressemeddelelse blev anvendt af S&D-gruppens præsidium.
59
Denne passage i den anfægtede afgørelse påviser således ikke, at sagsøgerens ret til uskyldsformodning er blevet tilsidesat.
60
Det fjerde anbringendes første led om tilsidesættelse af retten til overholdelse af uskyldsformodningen skal således forkastes.
– Det fjerde anbringendes andet led om tilsidesættelse af retten til at blive hørt
61
Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at ansættelsesmyndigheden tilsidesatte hans ret til at blive hørt, idet den på trods af hans gentagne anmodninger gav afslag på at fremsende de relevante dokumenter, som den anfægtede afgørelse var baseret på. For det andet nægtede ansættelsesmyndigheden sagsøgeren retten til at blive hørt ved en samtale. For det tredje havde han ikke tilstrækkelig tid til at udarbejde sine skriftlige bemærkninger, henset til den omstændighed, at han kun havde haft adgang til sine e-mails mellem den 11. og den 17. juli 2023, og at han havde haft et problem med at få adgang hertil hele dagen den 14. juli 2023.
62
Parlamentet har bestridt denne argumentation.
63
For det første kan sagsøgerens argumentation om ansættelsesmyndighedens angivelige afslag på at fremsende samtlige dokumenter, der lå til grund for den anfægtede afgørelse, ikke tiltrædes.
64
Ansættelsesmyndigheden oplyste nemlig i skrivelsen af 31. maj 2023 sagsøgeren om, at hensigten om at opsige hans kontrakt var baseret på de oplysninger, som han selv havde fremsendt til S&D-gruppen den 16. december 2022. Dernæst besvarede ansættelsesmyndigheden i skrivelsen af 10. juli 2023 sagsøgerens anmodning om indsigt i samtlige relevante dokumenter, idet den bekræftede, at hensigten om at afskedige ham var baseret på de faktiske omstændigheder, som generalsekretæren for S&D-gruppen var blevet gjort bekendt med den 16. december 2022. Endelig havde ansættelsesmyndigheden med henblik på at underbygge, at der forelå en skade på S&D-gruppens omdømme, til denne skrivelse vedlagt artikler i den italienske presse, hvori sagsøgeren ved navns nævnelse var udpeget som en af de personer, der var involveret i de aktiviteter, der var genstand for de belgiske myndigheders undersøgelse.
65
Ansættelsesmyndigheden bekræftede imidlertid i den anfægtede afgørelse, at opsigelsen af sagsøgerens kontrakt alene skyldtes, at det ikke var muligt at opretholde et gensidigt tillidsforhold, henset til de faktiske omstændigheder, som sagsøgeren ikke havde bestridt, og den skade, der var sket på S&D-gruppens omdømme.
66
Under disse omstændigheder må det fastslås, at sagsøgeren rådede over alle de relevante oplysninger således, at han på en hensigtsmæssige måde kunne fremsætte sine bemærkninger til ansættelsesmyndighedens hensigt om at opsige hans kontrakt.
67
For det andet kan den omstændighed, at sagsøgeren ikke blev hørt mundtligt inden vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, ikke udgøre en tilsidesættelse af hans ret til at blive hørt.
68
Det fremgår nemlig af retspraksis, at gennemførelsen af retten til at blive hørt kan finde sted inden for rammerne af en mundtlig og/eller skriftlig udveksling, som ansættelsesmyndigheden har indledt, og hvor bevisbyrden påhviler denne myndighed (jf. i denne retning dom af 30.11.2023, MG mod EIB, C-173/22 P, EU:C:2023:932, præmis 32, og af 3.6.2015, BP mod FRA, T-658/13 P, EU:T:2015:356, præmis 54).
69
I det foreliggende tilfælde opfordrede ansættelsesmyndigheden sagsøgeren til at fremsætte skriftlige bemærkninger for det tilfælde, at han ikke kunne deltage i en mundtlig samtale, og den 20. juli 2023 fremsatte sidstnævnte sine skriftlige bemærkninger til udkastet til den anfægtede afgørelse. Sagsøgeren kan således ikke foreholde ansættelsesmyndigheden, at den vedtog denne afgørelse uden først at have hørt ham.
70
Denne konklusion afkræftes ikke af artikel 19, stk. 2, i de generelle gennemførelsesbestemmelser for udvælgelsesprøver og ‑procedurer, ansættelse og indplacering af Europa-Parlamentets tjenestemænd og øvrige ansatte, som kræver, at ansættelsesmyndigheden indkalder den pågældende til en samtale, inden den opsiger vedkommendes kontrakt.
71
Ansættelsesmyndigheden indkaldte nemlig tre gange sagsøgeren til en samtale forud for afskedigelsen, nemlig den 31. maj, den 15. juni og den 10. juli 2023, hvilket han afslog som følge af, at hans advokat var forhindret i at deltage.
72
Følgelig kan den manglende mundtlige udveksling af grunde, som ikke kan tilregnes administrationen, ikke medføre annullation af den anfægtede afgørelse.
73
For det tredje fik sagsøgeren i modsætning til, hvad han har gjort gældende, en tilstrækkelig frist til på en hensigtsmæssig måde at fremsætte sine bemærkninger inden vedtagelsen af den anfægtede afgørelse.
74
Mellem den 31. maj 2023, hvor ansættelsesmyndigheden meddelte ham, at den havde til hensigt at opsige hans kontrakt, og den 15. september 2023, hvor den anfægtede afgørelse blev vedtaget, blev sagsøgeren nemlig hørt i forbindelse med en skriftlig udveksling, som ansættelsesmyndigheden tog initiativ til, og han havde i denne periode tilstrækkelig tid til at fremsætte sine bemærkninger til udkastet til afgørelse om afskedigelse og til at forberede sit forsvar. Denne tidsperiode forekommer så meget desto mere tilstrækkelig i betragtning af, at de faktiske omstændigheder, der lå til grund for opsigelsen af kontrakten, bestod af faktiske forhold, som sagsøgeren havde et præcist kendskab til, eftersom han selv havde gjort sine overordnede bekendt hermed.
75
Den omstændighed, at han først fik adgang til sine e-mails mellem den 11. og den 17. juli 2023, og den omstændighed, at han havde haft forbindelsesproblemer hele dagen den 14. juli 2023, kan ikke rejse tvivl om denne konstatering.
76
Den periode på seks dage, hvor sagsøgeren kunne få adgang til sine e-mails, kan nemlig ikke kvalificeres som kort. Sagsøgeren har desuden ikke gjort gældende, at han havde anmodet om, at hans adgang blev forlænget for en længere periode, og at Parlamentet havde afslået denne anmodning.
77
Under alle omstændigheder påhviler det sagsøgeren at forklare, hvilke argumenter og forhold han kunne have gjort gældende, hvis han havde haft en længere frist, og i givet fald at godtgøre, at disse argumenter og forhold i hans tilfælde kunne have ført til et andet resultat (jf. i denne retning dom af 3.7.2019, PT mod EIB, T-573/16, EU:T:2019:481, præmis 269 (ikke trykt i Sml.) og den deri nævnte retspraksis), hvilket han ikke har gjort.
78
Det fjerde anbringendes andet led om tilsidesættelse af retten til at blive hørt skal derfor forkastes. Følgelig må det fjerde anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar forkastes i sin helhed.
Det andet anbringende om anlæggelsen af åbenbart urigtige skøn
79
Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er baseret på åbenbart urigtige begrundelser. For det første fandt ansættelsesmyndigheden med urette, at han havde accepteret en gave fra en kontakt uden for Parlamentet, eftersom gaven kom fra hans kollega, og idet han ikke med rimelighed kunne vide, at sidstnævnte angiveligt var korrupt. Den omstændighed, at han havde modtaget to billetter til en fodboldkamp, kan således ikke af offentligheden opfattes som en interessekonflikt eller manglende uafhængighed. For det andet er der intet, der gør det muligt at antage, at den rejse til Qatar, som hans kollega forærede ham, havde til formål at belønne hans arbejde i Parlamentet, navnlig henset til den omstændighed, at han ikke havde mulighed for at påvirke beslutningsprocessen. Tværtimod fremsatte han i forbindelse med udarbejdelsen af forslaget til beslutning om menneskerettighedssituationen i Qatar i forbindelse med verdensmesterskabet i fodbold flere kritikpunkter i denne henseende. For det tredje foreligger der en modstrid mellem den anfægtede afgørelse, som ifølge ansættelsesmyndigheden er baseret på godtgjorte faktiske omstændigheder, der påviser et brud på tillidsforholdet, og afgørelsen om at udsætte vedtagelsen af en afgørelse i henhold til artikel 3 i bilag IX til vedtægten med den begrundelse, at de faktiske omstændigheder endnu ikke er tilstrækkeligt godtgjort.
80
Parlamentet har bestridt denne argumentation.
81
I denne henseende følger det af retspraksis, at eksistensen af et tillidsforhold ikke er baseret på objektive forhold og i sagens natur ikke kan efterprøves, idet Retten ikke kan sætte sin egen vurdering i stedet for administrationens. For så vidt som en institution er forpligtet til at belyse grundene til den mistede tillid med henvisning til præcise faktiske omstændigheder, skal Unionens retsinstanser imidlertid kontrollere, at disse grunde hviler på faktiske omstændigheder, som er materielt korrekte (jf. i denne retning dom af 27.10.2022, CE mod Regionsudvalget, C-539/21 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2022:840, præmis 110, og af 8.5.2024, UF mod Kommissionen, T-24/23, EU:T:2024:293, præmis 58).
82
I det foreliggende tilfælde har sagsøgeren ikke bestridt, at de faktiske omstændigheder, som ligger til grund for den anfægtede afgørelse, er materielt rigtige.
83
Det er i denne henseende godtgjort, at sagsøgeren nogle dage efter vedtagelsen af beslutningen af 24. november 2022 accepterede en gave fra en kollega bestående af to billetter til at overvære verdensmesterskabet i fodbold, og at han sammen med sin samlever rejste til Qatar fra den 8. til den 11. december 2022 for at overvære denne fodboldkamp. Desuden blev rejse- og opholdsudgifterne dækket af denne kollega. Det er ligeledes ubestridt, at sagsøgeren først underrettede sine overordnede om denne rejse den 16. december 2022, dvs. en uge efter, at det blev offentliggjort, at de belgiske myndigheder foretog en undersøgelse.
84
Henset til de opgaver, som sagsøgeren varetog i S&D-gruppen, anlagde ansættelsesmyndigheden ikke et åbenbart urigtigt skøn ved at lægge til grund, at hans adfærd kunne skabe en opfattelse hos offentligheden af, at han ikke var uafhængig i forhold til påvirkning fra kilder uden for S&D-gruppen, og at han dermed kunne skade denne politiske gruppes omdømme. I et sådant politisk miljø kan tabet af tillid nemlig meget vel følge af, at der er sket skade på omdømmet hos den politiske gruppe, som den pågældende er ansat hos.
85
Det skal endvidere fremhæves, at visse artikler i pressen, der nævner sagsøgerens navn i forbindelse med »Qatargate«-skandalen, blev offentliggjort før den 16. december 2022, dvs. inden han underrettede sine overordnede om opholdet i Qatar og om de betingelser, hvorunder han var rejst til dette land, således at S&D-gruppens præsidium heller ikke anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at lægge til grund, at tillidsforholdet var blevet påvirket af den omstændighed, at sagsøgeren ikke straks havde underrettet sine overordnede om de omhandlede faktiske omstændigheder.
86
Henset til disse forhold må det konkluderes, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at ansættelsesmyndigheden anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at fastslå, at tillidsforholdet var blevet uigenkaldeligt brudt.
87
Denne konklusion drages ikke i tvivl af sagsøgerens argumenter.
88
For det første er den omstændighed, at den gave, som sagsøgeren accepterede, ikke hidrører fra en »person uden for« Parlamentet, uden betydning for lovligheden af den anfægtede afgørelse, som ikke foreholder sagsøgeren en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 11, stk. 1. Selv om den akkrediterede parlamentariske assistent, som gav sagsøgeren den omtvistede gave, er ansat ved Parlamentet, står det i øvrigt fast, at sagsøgeren ikke med rimelighed kunne antage, at den gave, som han havde modtaget, hidrørte fra selve institutionen som arbejdsgiver.
89
For det andet er den omstændighed, at den gave, som han accepterede, ikke havde til formål at belønne hans arbejde, ligeledes irrelevant. Ansættelsesmyndigheden lagde nemlig heller ikke denne betragtning til grund for at nå til konstateringen af, at tillidsforholdet var brudt.
90
Eftersom proceduren for opsigelse af en midlertidigt ansats kontrakt med varsel ikke har samme genstand som en disciplinær forfølgning, er det for det tredje ikke selvmodsigende at konkludere, at de faktiske omstændigheder, som den anfægtede afgørelse er støttet på, er tilstrækkeligt godtgjort til at fastslå, at tillidsforholdet er brudt, samtidig med at det lægges til grund, at vedtagelsen af en afgørelse i henhold til artikel 3 i bilag IX til vedtægten skal udsættes for at kunne tage hensyn til de faktiske konstateringer, som de belgiske myndigheder har foretaget, inden der træffes afgørelse om, hvilke foranstaltninger der skal iværksættes som følge af den administrative undersøgelse, der er indledt i henhold til dette bilags artikel 2.
91
På baggrund af det ovenstående skal det andet anbringende om anlæggelsen af åbenbart urigtige skøn forkastes.
Det tredje anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet
92
Sagsøgeren har gjort gældende, at opsigelsen af hans kontrakt er en uforholdsmæssig foranstaltning, henset til den omstændighed, at han handlede i god tro ved hurtigt at underrette sine overordnede om de faktiske omstændigheder og ved fuldt ud at samarbejde med de belgiske myndigheder.
93
Parlamentet har bestridt denne argumentation.
94
I denne henseende er det tilstrækkeligt at bemærke, at når en undersøgelse af en midlertidigt ansats adfærd giver ansættelsesmyndigheden anledning til at fastslå, at det tillidsforhold, der er nødvendigt for at fortsætte ansættelsesforholdet, er brudt, har denne myndighed ret til at opsige den pågældendes kontrakt i overensstemmelse med ansættelsesvilkårenes artikel 47, litra c), nr. i) (jf. i denne retning dom af 29.4.2004, Parlamentet mod Reynolds, C-111/02 P, EU:C:2004:265, præmis 56, og af 21.6.2023, UG mod Kommissionen, T-571/17 RENV, EU:T:2023:351, præmis 384 (ikke trykt i Sml.)).
95
Da ansættelsesmyndigheden ikke anlagde et åbenbart urigtigt skøn eller begik magtfordrejning, da den fandt, at tillidsforholdet var endeligt brudt, kunne den opsige sagsøgerens kontrakt uden at tilsidesætte proportionalitetsprincippet.
96
Det tredje anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet skal derfor forkastes.
Det sjette anbringende om tilsidesættelse af omsorgspligten
97
Sagsøgeren har gjort gældende, at ansættelsesmyndigheden ikke tog hensyn til den indvirkning, som den anfægtede afgørelse ville have på hans beskæftigelsesmuligheder, helbredstilstand og omdømme samt på hans erhvervsmæssige og økonomiske situation.
98
Parlamentet har bestridt denne argumentation.
99
Selv om en ansats interesse i at forblive i tjenesten ikke i sig selv kan være til hinder for, at den pågældendes kontrakt opsiges, forholder det sig i det foreliggende tilfælde ikke desto mindre således, at ansættelsesmyndighedens omsorgspligt over for sine ansatte kræver, at den tager hensyn til den pågældendes personlige interesser (jf. i denne retning dom af 10.10.2014, EMA mod BU, T-444/13 P, EU:T:2014:865, præmis 35 og 36).
100
I denne henseende fremgår det af den anfægtede afgørelse, at ansættelsesmyndigheden endda gik ud over, hvad dens omsorgspligt kræver, eftersom den undersøgte det forslag, som sagsøgeren havde fremsat i sine skriftlige bemærkninger, om at finde en alternativ løsning til opsigelse af hans kontrakt ved at vurdere, om en omplacering til en anden stilling inden for S&D-gruppen kunne genoprette tillidsforholdet.
101
En sådan undersøgelse er tilstrækkelig til at godtgøre, at ansættelsesmyndigheden tog hensyn til sagsøgerens personlige interesse i at forblive i tjenesten. Ansættelsesmyndigheden foretog herved den interesseafvejning, som dens omsorgspligt over for sagsøgeren indebar.
102
Det sjette anbringende om tilsidesættelse af omsorgspligten skal derfor forkastes, og følgelig skal annullationspåstanden forkastes i sin helhed.
Erstatningspåstanden
103
Sagsøgeren har nedlagt påstand om erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som han har lidt som følge af den anfægtede afgørelse.
104
Parlamentet har bestridt denne argumentation.
105
Eftersom undersøgelsen af annullationspåstanden ikke har påvist, at ansættelsesmyndigheden begik en ulovlighed ved vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, er den første betingelse for, at Parlamentet ifalder ansvar, nemlig at den adfærd, som det foreholdes, er retsstridig, ikke opfyldt. Følgelig skal erstatningspåstanden forkastes som ugrundet, uden at det er fornødent at undersøge, om den kan antages til realitetsbehandling (jf. præmis 25 ovenfor), eller om de øvrige betingelser for, at Parlamentet ifalder ansvar – nemlig tilstedeværelsen af en skade og en årsagsforbindelse mellem denne skade og den foreholdte ulovlighed – er opfyldte.
106
På baggrund af det ovenstående skal Parlamentet frifindes i det hele.
Sagsomkostninger
107
Ifølge artikel 134, stk. 1, i Rettens procesreglement pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. I henhold til procesreglementets artikel 135, stk. 2, kan Retten endog pålægge en vindende part helt eller delvist at betale sagsomkostningerne, såfremt det synes berettiget, henset til denne parts forhold, også forud for sagsanlægget, og navnlig såfremt denne har påført modparten udgifter, som Retten finder er påført unødvendigt eller af ond vilje.
108
I det foreliggende tilfælde har sagsøgeren tabt sagen og har ikke præciseret, hvilken »adfærd« fra Parlamentets side, der tvang ham til at anlægge den foreliggende sag. Det bør derfor pålægges sagsøgeren at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med Parlamentets påstand herom.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling):
1)
Europa-Parlamentet frifindes.
2)
EO betaler sagsomkostningerne.
Svenningsen
Mac Eochaidh
Stancu
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 11. juni 2025.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.