61957J0012
DOMSTOLENS DOM
AF 26. JUNI 1958
Syndicat de la Sidérurgie du Centre-Midi mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab
Sag 12/57
Processprog: Fransk
Angående:
Søgsmål om annullation af artiklerne 6, stk. 3, 8 og 9, i Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/57 af 26. januar 1957 (offentliggjort i JO nr. 4 af 28. 1. 1957; findes ikke på dansk) og følgelig også af artiklerne 3, stk. 1, 4, stk. 3, 5, 6 stk. 1 og 2, og 7 i den nævnte beslutning.
Domskonklusion :
Sagen kan antages til realitetsbehandling, men savner fornødent grundlag; følgelig forkastes annullationssøgsmålet mod bestemmelserne i artiklerne 3, stk. 1 b, 4, stk. 3, 5, 6, 8 og 9 i Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/57 af 26. januar 1957.
Generaladvokatens forslag til afgørelse :
at sagsøgte frifindes.
Sammendrag
1.
Retspleje — annullationssøgsmål — generel beslutning — sagsøgende organisation af virksomheder — ret til at anlægge sag ved Domstolen
(Traktaten, artiklerne 33, stk. 2, 48 og 80)
2.
Retspleje — annullationssøgsmål — generel beslutning — sagsøgende organisation af virksomheder — magtfordrejning — antagelse til realitetsbehandling
(Traktaten, artikel 33, stk. 2)
3.
Finansielle ordninger — indirekte virkemidler
(Traktaten, artiklerne 53 og 5 7)
4.
Fællesskabets grundlæggende målsætning
a)
Den Høje Myndigheds forpligtelser — anvendelse af artiklerne 2 til 5
(Traktaten, artiklerne 2, 3, 4, 5 og 53)
b)
Tilvejebringelse af overensstemmelse mellem de forskellige mål i artikel 3
(Traktaten, artiklerne 2, 3, 4 og 53)
c)
Samtidig forfølgelse af forskellige mål — fælles interesser
(Traktaten, artikel 3, stk. 1)
5.
Finansielle ordninger — fordelingssystem — direkte indgreb i produktionen
(Traktaten, artiklerne 53 b, 59 og bilag II)
6.
Styring af investeringerne — finansielle ordninger — indirekte indgreb i investeringerne
(Traktaten, artiklerne 53 b og 54)
7.
Særlig byrde — finansielle ordninger — fordeling af byrderne på basis af objektive og lovlige kriterier
(Traktaten, artiklerne 4 b og 53 b)
8.
Finansiel byrde pålagt virksomhederne — finansiel ordning — ikke-restriktiv karakter
(Traktaten, artiklerne 53 b og 65, stk. 2 b)
1.
En organisation af virksomheder har ret til at anlægge sag ved Domstolen imod en generel beslutning, når denne kan medføre skade for visse, måske endog indbyrdes afvigende, interesser, som sagsøgeren varetager.
2.
Et søgsmål indgivet af en organisation af virksomheder kan antages til realitetsbehandling, når organisationen udtrykkeligt påberåber sig et eller flere tilfælde af magtfordrejning over for dens medlemmer, når den på relevant måde angiver de grunde, hvoraf det eller de påberåbte tilfælde af magtfordrejning efter dens mening udspringer, og når de fremførte anbringender tilsigter at få fastslået, at Den Høje Myndighed ved sin vedtagelse af de anfægtede beslutninger, har anvendt de beføjelser, som traktaten har tillagt den, til andre formål end de, med henblik på hvilke beføjelserne blev tillagt den.
3.
De i artikel 53 omhandlede finansielle ordninger er ordninger, som er baseret på overførsel af ressourcer, især i form al udligning eller kompensation. De er indirekte interventionsmåder, således som det forstås i traktatens artikel 57, og står herved i modsætning til de direkte virkemidler, såsom en fastsættelse af et kvotasystem for produktionen (artikel 58) eller fordeling af ressourcerne (artikel 59).
4.
a)
Den i artikel 53 udtrykkelige omtale af artikel 3 fritager ikke Den Høje Myndighed fra at overholde traktatens øvrige artikler, navnlig artiklerne 2, 4 og 5. Artiklerne 2 til 5 skal altid overholdes, fordi de fastsætter Fællesskabets grundlæggende målsætning. Disse bestemmelser er af samme tvingende karakter og skal iagttages samtidig for at sikre en korrekt anvendelse.
b)
Bestemmelserne i artiklerne 2 til 5, som er tilstrækkelige i sig selv, er umiddelbart anvendelige, når de ikke er gentaget i nogen bestemmelse i traktaten. Hvis de er gentaget eller reguleret i andre bestemmelser i denne, skal disse, som vedrører én og samme bestemmelse, betragtes i deres helhed og anvendes samtidig. I praksis må man, da målene i artikel 3 udgør almindelige principper, mod hvis gennemførelse og indbyrdes overensstemmelse, man i videst muligt omfang skal stræbe, dog tilvejebringe en vis overensstemmelse mellem disse forskellige mål, idet det åbenbart er umuligt at gennemføre dem alle samtidig og hver især fuldt ud.
c)
Beskyttelsen af den fælles interesse er ikke til hinder for, at et indgreb, som forfølger de forskellige mål i traktatens artikel 3 samtidig, når omstændighederne kræver det, omfatter alle foranstaltninger af selektiv og progressiv karakter, som er forenelige med lighedsprincippet og nødvendige til gennemførelsen af de i den nævnte artikel fastlagte opgaver; følgelig kan et indirekte indgreb i produktionen ikke under påskud af, at det indebærer forskellig behandling, betragtes som uforeneligt med beskyttelsen af den fælles interesse.
5.
De i traktatens artikel 59 og bilag II fastsatte fremgangsmåder, som udelukkende består i fastsættelse af anvendelsprioritering og fordeling af ressourcer, er direkte og udelukkende kvantitative og har derfor intet at gøre med indirekte indgreb i produktionen i form af prisforanstaltninger uden mængdemæssig indkøbsbegrænsning, idet et sådant indgreb sker ved en finansiel ordning i medfør af artikel 53 b.
6.
Bestemmelserne i traktatens artikel 54 er på ingen måde en hindring for anvendelsen af foranstaltninger, som er i overensstemmelse med de forenede bestemmelser i traktatens artikler 3, 5, 53 b, 57 og 59 og som kan øve indflydelse på styringen af de investeringer, virksomhederne har planlagt. Navnlig har de artikel 53 b, omhandlede finansielle ordninger, som Den Høje Myndighed har ret til at anvende som indirekte virkemiddel på produktionen, ifølge deres natur virkninger, der kan influere på producenternes dispositioner, som f. eks. deres investeringsprogrammer.
7.
Der foreligger ikke en efter artikel 4 c særlig byrde, når Den Høje Myndighed ved indførelsen af en finansiel ordning af den i artikel 53 b fastsatte art pålægger visse virksomheder højere bidrag end andre, når denne ulige fordeling af byrderne hviler på kriterier, der er objektivt fastsat og berettiges ved de mål, som den nævnte ordning lovligt forfølger.
8.
Når de økonomiske vilkår berettiger indførsel af fordelingsbestemmelser vedrørende den finansielle byrde, som påhviler virksomhederne, bør disse bestemmelser ikke være mere restriktive, end den finansielle ordnings formål kræver det.