61982CJ0320_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 6 . oktober 1982, indgaaet til Domstolen den 16 . december 1982, har Bundessozialgericht i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artiklerne 77 og 78 i Raadets forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, som flytter inden for Faellesskabet ( EFT 1971 II, s . 336 ).
2 Spoergsmaalet har foelgende ordlyd :
»Kan et barn med italiensk statsborgerskab, der har mistet sine foraeldre eller en af dem, og som altid har boet i Italien, kraeve, at en tysk socialforsikringsinstitution betaler et tillaeg til den pension til boern af afdoede arbejdstagere, barnet oppebaerer fra en italiensk forsikringsinstitution, naar barnets afdoede fader havde betalt bidrag til baade den tyske og italienske socialforsikring, og der allerede alene i kraft af de i Tyskland betalte bidrag efter tysk lovgivning bestod et krav paa foernaevnte pension?«
3 Den nationale ret har med spoergsmaalet oensket fastslaaet, om kravet paa pension som barn af en afdoed arbejdstager i et tilfaelde, hvor den afdoede fader havde vaeret omfattet af lovgivningen i flere medlemsstater, udeluk § 1983_SAG320/82
§ LO :
§ 3820
§ LU :
kende reguleres af lovgivningen i den medlemsstat, som det i henhold til artiklerne 77 og 78 i forordning nr . 1408/71 tilkommer at udrede denne ydelse ( i den foreliggende sag Italien ), eller om det tvaertimod paahviler den kompetente forsikringsinstitution i en anden medlemsstat, hvis lovgivning i sig selv hjemler ret til en hoejere pension ( i den foreliggende sag Forbundsrepublikken Tyskland ), at udbetale et tillaeg svarende til forskellen mellem de to beloeb .
4 I dommen af 9 . juli 1980 ( Gravina, sag 807/79, Sml ., s . 2205 ) udtalte Domstolen, at formaalet med EOEF-traktatens artikel 51 ikke ville blive naaet, hvis arbejdstagere som foelge af, at de udnytter deres ret til fri bevaegelighed, skulle miste de socialsikringsmaessige fordele, som under alle omstaendigheder sikres dem alene i henhold til lovgivningen i en medlemsstat . Faellesskabsforordningerne om social sikring maa foelgelig ikke, medmindre en undtagelse har udtrykkelig hjemmel og er i overensstemmelse med traktatens maal, anvendes saaledes, at den vandrende arbejdstager eller dennes paaroerende fratages retten til at oppebaere ydelser, der udredes alene i henhold til lovgivningen i en medlemsstat .
5 I den naevnte dom antages det paa dette grundlag, at artikel 78 i forordning nr . 1408/71 ikke maa fortolkes saaledes, at de efterladte boern af en afdoed arbejdstager, der har vaeret omfattet af lovgivningen i flere medlemsstater, fratages retten til ydelser, som bestaar alene i henhold til en medlemsstats lovgivning, naar disse er hoejere end ydelserne fra den medlemsstat, paa hvis omraade de efterladte boern har taget bopael .
6 Bundessozialgericht har givet udtryk for tvivl om, hvorvidt denne fortolkning finder anvendelse i den foreliggende sag . Retten har anfoert, at der i den foreliggende sag ikke er tale om et efterladt barn, der har forlagt sin bopael, eftersom appelindstaevnte i hovedsagen altid har haft bopael i Italien, hvor hans fader, foer han rejste til Tyskland for at arbejde dér, var omfattet at den sociale sikringsordning, og hvor den italienske sikringsinstitution har udbetalt boernetilskud i henhold til artikel 77 i forordning nr . 1408/71 . Bundessozialgericht har endvidere anfoert, at det efter rettens opfattelse er i overensstemmelse med faellesskabslovgiverens erklaerede maal, som er at forenkle og fremskynde den administrative procedure, at alene den italienske ordning finder anvendelse, saaledes at der ikke kan oppebaeres nogen ydelse i henhold til den tyske lovgivning .
§ D ' AMARIO/LANDESVERSICHERUNGSANSTALTSCHWABEN
§ LO :
§ 3821
§ LU :
7 Det bemaerkes indledningsvis, at spoergsmaalet om, hvorvidt det efterladte barn altid har haft bopael i en medlemsstat, eller om barnet er tilflyttet denne medlemsstat, er uden betydning for anvendelsen af artiklerne 77 og 78 i forordning nr . 1408/71 . Som Domstolen nemlig allerede fastslog i dommen af 12 . juni 1970 ( Laterza, sag 733/79, Sml ., s . 1915 ) vedroerende boernetilskud, foelger det af de principper, der ligger til grund for den naevnte forordning, at hvis det ydelsesbeloeb, der udbetales i bopaelsstaten, er lavere end det beloeb, der udbetales i den anden ydelsespligtige stat, bevarer arbejdstageren eller dennes paaroerende retten til det hoejeste beloeb og modtager fra den kompetente sociale sikringsinstitution i sidstnaevnte stat en tillaegsydelse, som svarer til forskellen mellem de to ydelser .
8 Det bemaerkes endvidere, at selv om den samtidige udbetaling af ydelser fra forskellige medlemsstater, for saa vidt angaar ydelser til efterladte boern, kan medfoere praktiske vanskeligheder, som endnu ikke er blevet loest i faellesskabsbestemmelserne om anvendelse af forordning nr . 1408/71, kan denne omstaendighed dog ikke i sig selv begrunde, at forordningen fortolkes saaledes, at anvendelsen af lovgivningen i en medlemsstat er til hinder for udbetaling af hoejere ydelser, der bestaar ret til alene i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat .
9 Det foelger af det anfoerte, at de af den nationale ret anfoerte omstaendigheder og betragtninger ikke giver anledning til at aendre Domstolens praksis vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 51 og forordning nr . 1408/71 .
10 Det forelagte spoergsmaal maa herefter besvares med, at artiklerne 77 og 78 i forordning nr . 1408/71 skal fortolkes saaledes, at kravet paa pension som barn af en afdoed arbejdstager, som bestaar i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, der er kompetent i henhold til disse bestemmelser, ikke, i tilfaelde af, at den afdoede fader har vaeret omfattet af lovgivningen i flere medlemsstater, udelukker krav paa en hoejere efterladtepension, som bestaar alene i henhold til en anden medlemsstats lovgivning . Saafremt de ydelser, der faktisk oppebaeres i den foerste medlemsstat, er lavere end det ydelsesbeloeb, som hjemles alene i henhold til lovgivningen i den anden medlemsstat, kan det efterladte barn af den kompetente forsikringsinstitution i denne medlemsstat kraeve udbetalt et tillaeg svarende til forskellen mellem de to beloeb .
Afgørelse om sagsomkostninger
§ 1983_SAG320/82
§ LO :
§ 3822
§ LU :
Sagens omkostninger
11 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, der har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale domstol, tilkommer det denne af traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt den af Bundessozialgericht ved kendelse af 8 . januar 1982 for ret :
Artiklerne 77 og 78 i forordning nr . 1408/71 skal fortolkes saaledes, at kravet paa pension som barn af en afdoed arbejdstager, som bestaar i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, der er kompetent i henhold til disse bestemmelser, ikke, naar den afdoede fader har vaeret omfattet af lovgivningen i flere medlemsstater, udelukker krav paa en hoejere efterladtepension, som bestaar alene i henhold til en anden medlemsstats lovgivning . Saafremt de ydelser, der faktisk oppebaeres i den foerste medlemsstat, er lavere end det ydelsesbeloeb, som hjemles alene i henhold til lovgivningen i den anden medlemsstat, kan det efterladte barn af den kompetente forsikringsinstitution i denne medlemsstat kraeve udbetalt et tillaeg svarende til forskellen mellem de to
beloeb .