61989TJ0002_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagsfremstilling
1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.
2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 ton, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.
3 Sagsoegeren kom foerst ind paa polypropylenmarkedet i 1980 gennem Montefina, som selskabet ejede sammen med Montepolimeri, og indtil marts 1982 havde selskabet ikke selvstaendige salgsfunktioner uden for Montefina, som stod for begge moderselskabers markedsfoering. Paa polypropylenmarkedet var selskabet kun en lille producent med en markedsandel paa mellem 0,2% og 2,1%.
4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:
- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")
- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")
- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")
- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")
- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")
- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")
- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")
- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")
- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")
- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")
- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").
Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.
5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:
- Amoco
- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")
- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")
- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")
- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").
Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.
6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-Traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.
7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.
8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.
9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).
10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.
11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne, samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.
12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke have givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med Traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.
13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.
14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "Det Raadgivende Udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det Raadgivende Udvalg vedtog sin udtalelse ved det 170. moede den 5.-6. december 1985.
15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:
"Artikel 1
Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, ved:
- for Anic' s vedkommende, fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983,
- for Rhône-Poulenc' s vedkommende, fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980,
- for Petrofina' s vedkommende, fra 1980 og mindst til november 1983,
- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende, fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983,
- for Hercules', Linz', Saga' s og Solvay' s vedkommende, fra omkring november 1977 og mindst til november 1983,
- for ATO' s vedkommende, senest fra 1978 og mindst til november 1983,
- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende, fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983,
at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:
a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik
b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater
c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder
d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal
e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).
Artikel 2
De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.
Artikel 3
For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:
i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT
ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF
iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM
iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL
v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR
vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM
vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM
viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL
ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT
x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT
xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR
xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF
xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL
xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR
xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskab AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.
Artikel 4 og 5
(udelades)".
16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.
Retsforhandlinger
17 Sagsoegeren har herefter ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 23. juli 1986 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89, T-3/89, T-4/89 og T-6/89 - T-15/89).
18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.
19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").
20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.
21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.
22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.
23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.
24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.
25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.
26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.
28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.
Parternes paastande
29 Sagsoegeren, Petrofina SA, har nedlagt foelgende paastande:
1) Principalt annulleres Kommissionens beslutning af 23. april 1986 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 (IV/31.149 - polypropylen).
2) Subsidiaert nedsaettes den boede paa 600 000 ECU, der er paalagt sagsoegeren.
3) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Realiteten
30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringender om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har fremsendt dokumenter for sent og ikke i meddelelsen om klagepunkter har angivet alle de klagepunkter, der er naevnt i beslutningen, (2) da Kommissionen for Retten har paaberaabt sig dokumenter, der ikke er naevnt i beslutningen, (3) da det endelige referat af hoeringerne ikke er fremsendt til Kommissionens og Det Raadgivende Udvalgs medlemmer, og (4) da sagsoegeren ikke har modtaget rapporten fra hoeringskonsulenten. Retten skal dernaest behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, (B) at den ikke har vurderet virkningerne paa handelen mellem medlemsstater korrekt, og (C) at den har paalagt sagsoegeren et kollektivt ansvar. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse, hvorved det goeres gaeldende, at begrundelsen er (1) utilstraekkelig, (2) selvmodsigende og (3) forkert, og for det fjerde anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, der haevdes ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (1) varighed og (2) grovhed.
Retten til kontradiktion
1. For sent fremsendte dokumenter og nye klagepunkter
31 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen til virksomhederne har fremsendt en raekke tabeller og nye dokumenter som bilag til en skrivelse af 31. oktober 1984, dvs. mindre end to uger foer foerste hoeringsrunde, uden at overholde de betingelser, der er fastsat i artikel 4 i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63"). Petrofina var derfor ikke i stand til at varetage sine interesser, saa meget mere som Kommissionen havde forbudt virksomhedernes salgsafdelinger at faa kendskab til dokumenterne.
32 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at det var i strid med princippet om, at meddelelsen om klagepunkter skal indeholde alle de forhold, der goeres gaeldende mod de beroerte virksomheder, da der ellers skal indledes en ny procedure, samt med artikel 2, stk. 4, og artikel 4 i forordning nr. 99/63, at Kommissionen fremsendte skrivelser med nye forhold og med en ny argumentation paa et tidspunkt, hvor virksomhederne allerede havde besvaret meddelelsen om klagepunkter.
33 Kommissionen har anfoert, at formaalet med de omtalte skrivelser alene var at fuldstaendiggoere Kommissionens faktiske og retlige argumentation og ikke at fremkomme med nye klagepunkter. Selv om der havde vaeret tale om en egentlig aendring af klagepunkterne, ville proceduren ikke af denne grund vaere behaeftet med en fejl, idet virksomhederne blev opfordret til at fremkomme med deres bemaerkninger inden for en rimelig frist. Den anden hoeringsrunde fandt foerst sted flere maaneder senere, og Kommissionen frafaldt begraensningerne med hensyn til overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.
34 Retten kan ikke tiltraede den foerste del af dette anbringende med hensyn til de faktiske omstaendigheder, idet Kommissionen efter kritik fra sagsoegeren og andre producenter gennemfoerte en ny hoeringsrunde fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Dette skete, efter at Kommissionen ved skrivelser af 29. marts 1985 paa ny havde meddelt virksomhederne, hvilket bevismateriale den var i besiddelse af, og efter at den ved samme skrivelse havde frafaldet begraensningerne med hensyn til overgivelse af dette materiale til salgsafdelingerne.
35 For saa vidt angaar anden del af dette klagepunkt, henvises til, at sagsoegeren i skrivelse af 29. maj 1985 i besvarelse af Kommissionens skrivelser af 29. marts 1985 anfoerte, at "det saaledes er rimeligt og logisk at gaa ud fra, at der med Kommissionens skrivelser af 29. marts 1985 - der fremkommer efter en procedure, hvorunder alle forhold i denne sag er kommet frem - er foretaget en afgraensning af sagens videre forloeb, baade med hensyn til klagepunkterne og de retlige anbringender", uden at goere gaeldende, at skrivelserne af 29. marts 1985 indeholdt nye klagepunkter, der noedvendiggjorde en ny procedure.
36 Endvidere har sagsoegeren ikke for Retten angivet, paa hvilken maade skrivelserne indeholder nye klagepunkter, selv om selskabet i replikken har anfoert, at Kommissionen i skrivelserne af 29. marts 1985 koncentrerede sin argumentation om det forhold, at der forelaa en eller flere aftaler i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, uden dog at udelukke, at nogle af betingelserne for, at der foreligger en samordnet praksis, var opfyldt. Det bemaerkes hertil, at Kommissionen allerede havde foretaget denne dobbelte kvalifikation i den generelle del af meddelelsen om klagepunkter til sagsoegeren (jf. navnlig punkt 127 og 138).
37 Anbringendet maa derfor forkastes.
2. Paaberaabelse for Retten af dokumenter, der ikke er naevnt i beslutningen
38 Sagsoegeren har i replikken anfoert, at Kommissionen tilsidesaetter retten til kontradiktion, naar den foerst i svarskriftet henviser til og over for sagsoegeren under naervaerende sag paaberaaber sig nogle bilag fra tredjemand og et telex fra Petrofina af 11. marts 1982, der var vedlagt meddelelsen om klagepunkter, men ikke naevnt i beslutningen. Petrofina gik derfor ud fra, at Kommissionen havde ladet sig overbevise af de forklaringer, som sagsoegeren var fremkommet med under den administrative procedure.
39 Det bemaerkes, at selv om det i beslutningen skal omtales, hvilke beviser Kommissionen har fundet afgoerende, er det ikke noedvendigt, at den udtoemmende opregner alt det bevismateriale, den er i besiddelse af, men den kan henvise samlet hertil. Beslutningen kan under ingen omstaendigheder indeholde nye klagepunkter, der ikke er naevnt i de meddelelser om klagepunkter, som er fremsendt til sagsoegeren, eller nyt bevismateriale, der ikke er omtalt i meddelelserne om klagepunkter eller vedlagt disse. Det er imidlertid ikke i denne sag gjort gaeldende, at beslutningen indeholder nye klagepunkter eller bygger paa nye beviser, eller at de beviser, Kommissionen fandt afgoerende, ikke er naevnt heri. Hvad saerlig angaar telexet af 11. marts 1982, bemaerkes alene, at det forhold, at det ikke er omtalt i beslutningen, ikke indebaerer, at Kommissionen ikke har anvendt det som bevis, idet de klagepunkter, som telexet er paaberaabt til stoette for under den administrative procedure, er fastholdt i beslutningen.
40 Anbringendet maa derfor forkastes.
3. Manglende fremsendelse af referatet af hoeringerne
41 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionens og Det Raadgivende Udvalgs medlemmer traf afgoerelse uden at have det endelige referat af de hoeringer, der fandt sted for Kommissionen, selv om der i referatet omtales forhold, som er meget vigtige for Petrofina. Endvidere fik Det Raadgivende Udvalgs medlemmer foerst det foreloebige referat af hoeringerne en uge foer, de afgav deres udtalelse.
42 Kommissionen har anfoert, at forordning nr. 99/63 ikke indeholder regler om, hvilke instanser det foreloebige eller endelige referat af hoeringerne skal fremsendes til. Under alle omstaendigheder kunne Kommissionens og Det Raadgivende Udvalgs medlemmer traeffe afgoerelse med fuldt kendskab til sagen, saaledes at beslutningen ikke havde vaeret anderledes, selv om de paastaaede sagsbehandlingsfejl ikke havde foreligget (Domstolens dom af 10.7.1980, sag 30/78, Distillers Company mod Kommissionen, Sml. s. 2229, praemis 26). Det Raadgivende Udvalg havde ganske vist kun det foreloebige referat, men medlemsstaternes myndigheder havde mulighed for at deltage i hoeringerne, hvilket de i denne sag ogsaa gjorde for de flestes vedkommende. Endvidere har Kommissionen understreget, at Petrofina ikke har gjort gaeldende, at det foreloebige referat ikke gengiver hoeringerne loyalt og korrekt. Hvad angaar Kommissionens medlemmer, havde de ikke kun det foreloebige referat, men ogsaa virksomhedernes bemaerkninger hertil.
43 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til Det Raadgivende Udvalg og Kommissionen, er foreloebigt, kun er en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt (dom af 15.7.1970, sag 44/69, Buchler mod Kommissionen, Sml. s. 151, praemis 17).
44 For saa vidt angaar det referat, der er fremsendt til Kommissionen, bemaerkes, at denne sammen med det foreloebige referat modtog virksomhedernes bemaerkninger hertil, og det maa saaledes antages, at Kommissionens medlemmer var orienteret om alle vaesentlige forhold, inden de traf afgoerelse.
45 Med hensyn til det foreloebige referat, der er fremsendt til Det Raadgivende Udvalg, bemaerkes, at sagsoegeren ikke har angivet, paa hvilke punkter dette referat ikke loyalt og korrekt gengiver hoeringerne, og det er saaledes ikke bevist, at det paagaeldende dokument er affattet paa en saadan maade, at Det Raadgivende Udvalgs medlemmer kunne blive vildledt paa et afgoerende punkt.
46 Endvidere bemaerkes, at sagsoegeren heller ikke har angivet, hvorfor den frist paa en uge, som Det Raadgivende Udvalgs medlemmer havde til at gennemgaa det foreloebige referat, ikke var tilstraekkelig, eller hvorledes de af denne grund skulle vaere vildledt paa et afgoerende punkt.
47 Anbringendet maa derfor forkastes.
4. Manglende fremsendelse af hoeringskonsulentens rapport
48 Sagsoegeren har anfoert, at hoeringskonsulentens rapport skulle vaere tilstillet Kommissionens og Det Raadgivende Udvalgs medlemmer. De beroerte virksomheder burde have haft lejlighed til at faa kendskab til og kommentere rapporten. Ifoelge sagsoegeren er der tale om en betingelse, der er ufravigelig af hensyn til hoeringskonsulentens uafhaengighed og konstruktive medvirken.
49 Kommissionen har henvist til, hvad der er hoeringskonsulentens rolle og opgaver, og har paa grundlag heraf anfoert, at denne medvirker under Kommissionens interne beslutningsproces med det formaal at sikre, at den er fuldt orienteret om alle forhold i sagen. Saafremt rapporten fremsendes til virksomhederne, vil det skade hoeringskonsulentens uafhaengighed og konstruktive medvirken. Det er overladt til det kommissionsmedlem, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, at skoenne, om rapporten skal fremsendes til Kommissionen, idet han paa hoeringskonsulentens anmodning kan vedlaegge dennes udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, der forelaegges Kommissionen. Kommissionen er af den opfattelse, at det er unoedvendigt at fremsende rapporten til Det Raadgivende Udvalgs medlemmer.
50 Det bemaerkes indledningsvis, at de relevante bestemmelser om hoeringskonsulentens mandat, der er medtaget som bilag til Den Trettende Beretning om Konkurrencepolitikken, lyder saaledes:
"Artikel 2
Hoeringskonsulenten har til opgave at sikre, at hoeringen afvikles korrekt, og derigennem at bidrage til, at hoeringen og den eventuelle efterfoelgende beslutning faar en objektiv karakter. Han skal isaer soerge for, at der ved udarbejdelsen af udkastene til Kommissionens beslutninger paa konkurrenceomraadet tages behoerigt hensyn til alle relevante faktiske omstaendigheder, hvad enten disse er til fordel eller ugunst for de paagaeldende.
Han skal ved udoevelsen af sine funktioner soerge for, at retten til at varetage sit forsvar bliver respekteret, idet han dog samtidig skal tage hensyn til kravet om, at konkurrencereglerne anvendes effektivt og i overensstemmelse med gaeldende forordninger og de af Domstolen fastslaaede principper.
Artikel 5
Hoeringskonsulenten underretter generaldirektoeren for konkurrence om hoeringens forloeb og om de konklusioner, han drager af hoeringen. Han fremsaetter sine bemaerkninger om procedurens videre forloeb. Disse bemaerkninger kan vedroere noedvendigheden af at indhente yderligere oplysninger, frafaldelse af visse klagepunkter eller meddelelse af yderligere klagepunkter.
Artikel 6
Hoeringskonsulenten kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, under udoevelsen af de i artikel 2 ovenfor fastlagte funktioner fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, naar det paagaeldende kommissionsmedlem faar forelagt det foreloebige udkast til beslutning, som er bestemt til forelaeggelse for Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal.
Artikel 7
Efter omstaendighederne kan det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, paa hoeringskonsulentens anmodning beslutte at vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, som forelaegges Kommissionen, saaledes at det sikres, at denne er fuldt ud orienteret om samtlige en individuel sags elementer, naar den som besluttende myndighed tager stilling til denne sag."
51 Det fremgaar af ordlyden af hoeringskonsulentens mandat, at hans rapport ikke noedvendigvis skal fremsendes til Det Raadgivende Udvalg eller Kommissionen. Der findes saaledes ikke bestemmelser om fremsendelse af rapporten til Det Raadgivende Udvalg. Hoeringskonsulenten skal ganske vist underrette generaldirektoeren for konkurrence (artikel 5), og han kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade (artikel 6). Endvidere kan kommissionsmedlemmet paa hoeringskonsulentens anmodning vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, der forelaegges Kommissionen (artikel 7). Der findes imidlertid ikke bestemmelser, hvorefter hoeringskonsulenten, generaldirektoeren for konkurrence eller det kommissionsmedlem, som har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, er forpligtet til at fremsende hoeringskonsulentens rapport til Kommissionen.
52 Sagsoegeren kan derfor ikke paaberaabe sig, at hoeringskonsulentens rapport ikke er fremsendt til Det Raadgivende Udvalg og Kommissionens medlemmer.
53 Endvidere bemaerkes det, at retten til kontradiktion ikke indebaerer, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport, der er et rent internt dokument i Kommissionen. Domstolen har i denne forbindelse udtalt, at rapporten kun er vejledende for Kommissionen, der ikke er forpligtet til at rette sig efter denne, og rapporten derfor ikke har en saadan betydning, at Faellesskabets retsinstanser skal tage hensyn til denne ved udoevelsen af deres kontrolfunktion (kendelse af 11.12.1986, sag 212/86 R, ICI mod Kommissionen, grund 5-8, ikke trykt i Samling af Afgoerelser). Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7).
54 Det understreges i denne forbindelse, at formaalet med hoeringskonsulentens rapport ikke er at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller fremkomme med nyt bevismateriale mod dem.
55 Virksomhederne kan saaledes ikke efter reglerne om kontradiktion kraeve hoeringskonsulentens rapport udleveret med henblik paa at kommentere denne (jf. Domstolens dom af 17.1.1984, sag 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25).
56 Anbringendet maa derfor forkastes.
Beviset for overtraedelsen
57 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til EF, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.
58 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis, dels (I) for perioden fra 1980 til marts 1982, dels (II) for perioden fra marts 1982 til november 1983, med hensyn til (A) systemet med regelmaessige moeder, (B) prisinitiativerne, (C) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (D) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.
1. Bevismaessige konstateringer
I - Perioden fra 1980 til marts 1982
A - Den anfaegtede retsakt
59 Det anfoeres i beslutningen (105. betragtning, tredje afsnit), at Petrofina foerst kom ind paa markedet i 1980 (via Montefina), og selv om selskabets repraesentant foerst begyndte at deltage fast i moederne i marts 1982 (dets udtalelser herom er noget usikre), deltog selskabet i kvoteordningerne fra 1980.
60 Det anfoeres dog i beslutningen (33. betragtning), at Petrofina deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa basis af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981.
61 Petrofina havde indtil marts 1982 ingen saerskilte salgsfunktioner uden for Montefina. Indtil da afsatte Montefina produktionen fra Feluy-anlaegget, der tilhoerte dette selskab, paa vegne af begge moderselskaber, Montepolimeri og Fina. Ved beregningen af kvoterne fik hvert moderselskab imidlertid normalt tildelt en saerskilt andel i denne periode. Petrofina var saaledes selvstaendig deltager i kvoteordningerne fra 1980. Ogsaa selv om dette ikke var tilfaeldet, maa Petrofina stadig vaere delvis ansvarlig for Montefina' s deltagelse i kartellet indtil marts 1982 (beslutningen, 102. betragtning, tredje afsnit; jf. ogsaa 78. betragtning, femte og ottende afsnit).
62 I slutningen af februar 1980 blev producenterne enige om maal - igen udtrykt i ton - for 1980 paa basis af et anslaaet aarligt marked paa 1 390 000 ton. Ifoelge beslutningen (55. betragtning) blev der hos ATO og ICI fundet en raekke tabeller med de "fastsatte maal" for hver producent for 1980. Det oprindelige overslag paa 1 390 000 ton viste sig at vaere for optimistisk. Hver producents kvote maatte derfor reduceres, saa kvoterne kom til at stemme overens med et samlet forbrug i 1980 paa kun 1 200 000 ton. Bortset fra ICI og DSM svarede producenternes faktiske salg i det vaesentlige til deres maal.
63 Det anfoeres i beslutningen (56. betragtning), at markedsdelingen for 1981 var genstand for lange og komplicerede forhandlinger. Ved moederne i januar 1981 enedes man om, at hver producent som en midlertidig foranstaltning med det formaal at lette ivaerksaettelsen af prisinitiativet for februar til marts skulle begraense sit maanedlige salg til 1/12 af 85% af 1980-maalet. Med henblik paa at faa fastlagt en mere permanent ordning oplyste hver producent paa moederne, hvilken maengde han haabede at kunne saelge i loebet af 1981. Sammenlagt var disse "oenskede maengder" imidlertid langt stoerre end den forventede efterspoergsel. Trods flere kompromisforslag fra Shell og ICI blev der ikke opnaaet enighed om en endelig kvoteaftale for 1981. Som en noedloesning gik producenterne ud fra den enkelte producents kvote i det foregaaende aar som teoretisk grundlag og indberettede deres faktiske salg i hver maaned paa moederne. Det faktiske salg blev saaledes kontrolleret paa grundlag af en teoretisk opdeling af det disponible marked, der var baseret paa 1980-kvoterne (57. betragtning til beslutningen).
B - Parternes anbringender
64 Sagsoegeren har indledningsvis anfoert, at selskabet foerst deltog i nogle af de omhandlede moeder fra maj 1982.
65 Dernaest har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen ikke har fremlagt noget bevis for, at selskabet deltog i fastsaettelsen af maalpriser, men at Kommissionen i et svar paa et spoergsmaal fra Retten har maattet erkende, at Petrofina ikke deltog i moederne i januar 1981.
66 Endelig har sagsoegeren anfoert, at selskabet aldrig har deltaget i fastsaettelsen af kvoter, og at det forhold, at selskabets navn er naevnt i en raekke tabeller, der blev fundet hos ICI og ATO (bilag 55-61 til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter, herefter benaevnt "bilag til den generelle meddelelse"), og hvori der for hver virksomhed er angivet oplysninger om omsaetning og "targets" for 1980 og 1981, ikke er tilstraekkeligt bevis for, at selskabet deltog i et kartel. Hertil kommer, at tallene i Kommissionens tabeller er behaeftet med vaesentlige fejl med hensyn til selskabets omsaetning og faktiske kapacitet, hvilket viser, at det ikke selv har givet disse oplysninger.
67 Kommissionen har henvist til, at den i beslutningen (105. betragtning, tredje afsnit) har anfoert, at Petrofina' s stilling i forhold til i moederne naturligt er noget usikker foer marts 1982, idet selskabets salg af polypropylen paa dette tidspunkt foregik gennem Montefina, der var Petrofina' s og Monte' s faelles salgsselskab. Kommissionen har tilfoejet, at selv om det ikke er sikkert, at Petrofina var saerskilt repraesenteret paa moederne foer marts 1982, synes det forhold, at selskabet i udkastene til markedsdeling generelt er adskilt fra Monte, at vise, at det deltog i kartellet fra 1980.
68 Kommissionen har saaledes gjort gaeldende, at sagsoegerens deltagelse i kartellet i den omhandlede periode foelger af, at det i denne periode deltog i kvoteordningen.
69 Kommissionen har i denne forbindelse anfoert, at det forhold, at sagsoegerens navn er naevnt i de forskellige tabeller vedroerende tildeling af kvoter for 1980 og 1981, viser, at selskabet deltog i kvoteordningen.
70 Med hensyn til 1980 drejer det sig for det foerste om en tabel af 26. februar 1980 med overskriften "Polypropylene - Sales target 1980 (kt)", der blev fundet hos ATO (bilag 60 til den generelle meddelelse). I denne tabel sammenlignes for alle de vesteuropaeiske producenter "1980 target", "opening suggestions", "proposed adjustments" og "agreed targets 1980". Kommissionen har i retsmoedet anfoert, at det fremgaar af en henvisning i tabellen til en aendring fra Petrofina ("Based on 1979 + Petrofina adjust"), at selskabet deltog i udarbejdelsen af denne. Den kvote, der i tabellen er tildelt Petrofina, svarer til den, som fremgaar af en anden tabel af 8. oktober 1980 fra ICI (bilag 57 til den generelle meddelelse), hvori der for alle de vesteuropaeiske producenter er en sammenligning mellem "1980 Nameplate Capacity" og "1980 Quota".
71 Hvad angaar 1981, drejer det sig dels om en tabel af 9. oktober 1980 fra ICI (bilag 58 til den generelle meddelelse), hvori der for alle de vesteuropaeiske producenter er en sammenligning vedroerende 1980 af "effective capacity", "aspirations", "market shares", "hence actuals" og "hence loading" i procent af "effective capacity" og vedroerende 1981 af "effective capacity", "market share proposal ICI 1981", "1981 sales at 1980 loading of 1981 cap.", "tonnages of 1980 share", "Pro-rated to 1981 Market". ICI har i svaret paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) vedroerende denne tabel oplyst foelgende:
"the document was prepared within ICI as an internal working document in order to make an estimate of the volume 'aspirations' of the West European polypropylene producers for 1981, and to compare such 'aspirations' with previous 'Target Tonnages' and 'actual' sales achievements thus enabling ICI to take part in discussions on 'Target Tonnages' for 1981.
The source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves. However, figures for Amoco/Hercules, and certain other producers eg the reference to 'Spanish', would have been estimated from industry figures generally available from Fides.
The hand written figures in the 1980 'actual' column: detailed precisely actual sales for the year 1980 (in contrast to the rounded figures given in the typed column); clarified the Amoco/Hercules figures; and corrected a mistaken figure for Petrofina".
("Dokumentet blev udarbejdet hos ICI som et internt arbejdsdokument for at faa et skoen over de vesteuropaeiske polypropylenproducenters 'oenskede maengder' for 1981 og sammenligne disse 'oenskede maengder' med tidligere 'maengdemaal' og 'faktisk' salg, saaledes at ICI kunne deltage i forhandlingerne om 'maengdemaal' for 1981.
Kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv. For saa vidt angaar tallene for Amoco/Hercules - og visse andre producenter, f.eks. henvisningen til 'spansk' - maa der imidlertid vaere tale om skoen paa grundlag af tal fra branchen, som var almindeligt tilgaengelige i Fides-systemet.
De haandskrevne tal i kolonnen med 1980 'faktisk salg' specificerer praecist det faktiske salg i 1980 (i modsaetning til de omtrentlige tal i den maskinskrevne kolonne), klargoer tallene for Amoco/Hercules og korrigerer et forkert tal for Petrofina").
Endvidere drejer det sig om en tabel, som blev fundet hos ICI (bilag 59 til den generelle meddelelse), hvori producenternes salg udtrykt i maengde og markedsandel sammenlignes i foelgende kolonner: "1979 actual", "1980 target", "(1980) actual" og "1981 aspirations". Kommissionen har henvist til, at Petrofinas salgsmaal i disse to tabeller er overensstemmende.
72 Kommissionen har anfoert, at selv om omsaetningstallene i de naevnte tabeller maatte vise sig at vaere fejlagtige, saaledes som sagsoegeren har gjort gaeldende, staar det alligevel fast, at Petrofina ikke bestrider maaltallene i de forskellige tabeller, der er overensstemmende. Endvidere har Kommissionen understreget, at selv om tallene vedroerende Petrofina i de forskellige tabeller, der findes i bilag 58, 61 og 65-67 til den generelle meddelelse, ikke svarer til de faktisk opnaaede resultater, viser dette paa ingen maade, at der ikke har vaeret en samordning. At der har vaeret en samordning, fremgaar af, at de omhandlede tabeller findes, og afhaenger ikke af, om de maal, der er indeholdt heri, faktisk er opnaaet paa markedet. En eventuel manglende overensstemmelse mellem tallene og de resultater, Petrofina faktisk har opnaaet paa markedet, paavirker saaledes ikke bevisvaerdien af de tabeller, der indeholder tallene. Hertil kommer, at de anfaegtede tal kun vedroerer nogle af oplysningerne i de omhandlede tabeller. De beroerer saaledes ikke de tabeller, hvori de findes, i deres helhed.
C - Rettens vurdering
73 Det bemaerkes, at Kommissionen i svaret paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten og i retsmoedet samt i beslutningens 78. betragtning, ottende afsnit, har erkendt, at den ikke har bevis for, at Petrofina deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter foer marts 1982, og at det er forkert, naar det i beslutningens 33. betragtning, tredje afsnit, er anfoert, at Petrofina deltog i to moeder i januar 1981.
74 Det maa derfor fastslaas, at der ikke er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra 1980 til marts 1982, hvilket selskabet har benaegtet i replikken og i retsmoedet, og at der paa dette punkt er en fejl i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, saaledes som sagsoegeren har anfoert i retsmoedet, uden at Kommissionen har bestridt dette.
75 Endvidere maa det fastslaas, at da sagsoegeren ikke deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter i denne periode, og da der samtidig ikke foreligger oplysninger om selskabets prismaessige adfaerd, er der heller ikke foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren sammen med andre polypropylenproducenter deltog i fastsaettelsen af maalpriser fra 1980 til marts 1982.
76 Det maa herefter undersoeges, om det alligevel kan anses for bevist, at sagsoegeren deltog i overtraedelsen fra 1980 til marts 1982, da selskabets navn er naevnt i tabeller med salgsmaal for denne periode, saaledes som Kommissionen har anfoert.
77 Det maa understreges, at det fremgaar af de af Kommissionen fremlagte dokumenter (bilag 57-61 og 65-67 til den generelle meddelelse), at der mellem producenterne er udvekslet forretningsmaessige oplysninger, som er blevet droeftet under moederne i forbindelse med fastlaeggelse af salgsmaal. Det kan paa grundlag af det ordvalg, der er anvendt i disse dokumenter (som f.eks. "opening suggestions", "proposed adjustments", "agreed targets"), fastslaas, at der blev opnaaet enighed mellem producenterne.
78 Da der imidlertid ikke foreligger bevis for, at Petrofina deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter i denne periode, finder Retten ikke, at Kommissionen har godtgjort, at sagsoegeren deltog i udarbejdelsen af tabeller vedroerende salgsmaal og dermed heller ikke i fastsaettelsen af disse maal. Det forhold, at sagsoegerens eller Montefina' s navn er naevnt i disse tabeller, kan ikke anses for et tilstraekkeligt indicium. I denne forbindelse maa der henses til, dels at hele Petrofina' s produktion af polypropylen paa dette tidspunkt blev markedsfoert af Montefina, som sagsoegeren og Monte ejede i faellesskab, dels at oplysningerne om Montefina' s produktionskapacitet og salg samt om Petrofina' s planer noedvendigvis maatte vaere kendt af den anden part i det faelles selskab, og denne maa vaere fremkommet med disse ved de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter for effektivt at kunne deltage i fastsaettelsen af salgsmaalene. Det bemaerkes i denne forbindelse, at der i tabellen af 8. oktober 1980 (bilag 57 til den generelle meddelelse) ud for Montefina' s navn som "1980 Quota" er anfoert: "20 to Petrofina - balance included in Montedison" ("20 til Petrofina - resten til Montedison"). Det maa antages, at Montedison, der kendte indholdet af aftalen mellem selskabet og sagsoegeren om fordeling af salgsmaengder i deres faelles selskab, blot har draget konsekvensen heraf, for saa vidt angaar den kvote, der tilkom sagsoegeren, saaledes at Monte har beregnet sagsoegerens andel af Montefina' s samlede produktion ved afslutningen af de droeftelser, Monte deltog i.
79 Endvidere bemaerkes, at det ikke i beslutningen er anfoert, og der derfor heller ikke er foert tilstraekkeligt bevis for, at Montefina som selvstaendig juridisk enhed deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter eller i fastsaettelsen af maalpriser og salgsmaal. Kommissionen har derfor ikke foert tilstraekkeligt bevis for "Montefina' s deltagelse i kartellet indtil marts 1982" (beslutningen, 102. betragtning, tredje afsnit, sidste pkt.), og at sagsoegeren derfor ikke kan vaere "delvis ansvarlig" for en saadan deltagelse. Dette gaelder saa meget mere, som Kommissionen i retsmoedet har oplyst, at formaalet med beslutningens 102. betragtning, tredje afsnit, sidste pkt., ikke var at goere sagsoegeren delvis ansvarlig for konkurrencebegraensende handlinger, der blev foretaget af den anden part i det faelles datterselskab Montefina, og som sagsoegeren gennem dette selskab havde fordel af, men for Montefina' s egne handlinger, der bestod i at deltage i den overtraedelse, der i beslutningen goeres gaeldende mod sagsoegeren.
80 Kommissionen har herefter ikke foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren eller Montefina deltog i systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, der navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, eller sammen med andre polypropylenproducenter deltog i fastsaettelsen af maalpriser og salgsmaal for perioden fra begyndelsen af 1980 til marts 1982.
II - Perioden fra marts 1982 til november 1983
A - Systemet med regelmaessige moeder
a) Den anfaegtede retsakt
81 Det anfoeres i beslutningen (18. betragtning og 105. betragtning, tredje og fjerde afsnit), at Petrofina deltog i systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, idet selskabet deltog fast i moederne fra marts 1982 til september 1983. Det foerste moede, der har kunnet paavises i denne periode, blev afholdt den 10. marts 1982 (58. betragtning, andet afsnit).
82 Ifoelge beslutningen (21. betragtning) var formaalet med de regelmaessige moeder navnlig at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.
b) Parternes anbringender PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0002.1
83 Sagsoegeren har bestridt at have deltaget i et producentmoede den 10. marts 1982 og har anfoert, at det fremgaar af referatet af moedet, der blev fundet hos Hercules (bilag 23 til den generelle meddelelse), at selskabet ikke deltog i dette. Referatet indeholder saaledes en alvorlig fejl med hensyn til Petrofina' s produktionskapacitet (50 kiloton pr. aar i stedet for 30). Sagsoegeren har ogsaa bestridt at have deltaget i to andre moeder den 20. august og den 2. november 1982.
84 Endvidere har sagsoegeren understreget, at naar selskabet deltog i moederne, var dets deltagelse kun passiv, og at formaalet alene var at faa oplysninger med henblik paa at komme ind paa markedet. Dette underbygges af selskabets konkurrencemaessige adfaerd paa markedet. Selskabet har herved henvist til en raekke dokumenter, hvori dets konkurrenter betegner dets adfaerd som aggressiv og oproersk baade med hensyn til priser og salgsmaengder. Dette bekraeftes ogsaa af den gennemgang, der blev foretaget af et uafhaengigt revisionsfirma, Coopers & Lybrand (herefter benaevnt "Coopers & Lybrand' s gennemgang"), og af den oekonometriske undersoegelse af det tyske marked, som professor Albach fra Universitetet i Bonn gennemfoerte.
85 Kommissionen har gjort gaeldende, at Petrofina deltog fast i moederne, og har henvist til, at selskabet i svaret paa begaeringen om oplysninger [bilag I til den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til Petrofina (herefter benaevnt "bilag til meddelelsen til Petrofina")] har erkendt, at medarbejdere fra selskabets Chemical Sales Division fra marts 1982 deltog i moederne. Kommissionen mener, at det foerste moede, Petrofina deltog i, var moedet den 10. marts 1982 (bilag 23 til den generelle meddelelse).
c) Rettens vurdering
86 Det bemaerkes, at Petrofina i svaret paa begaeringen om oplysninger anfoerte, at "à partir de mars 1982 certains membres du personnel de la Chemical Sales Division de notre société ont assisté aux réunions dont vous faites état dans votre lettre" (bilag 1 til meddelelsen til Petrofina - "medarbejdere fra vor Chemical Sales Division deltog fra marts 1982 i de moeder, som De omtaler i Deres skrivelse"), og svaret opregner 25 moeder i perioden fra 18. maj 1982 til 30. september 1983 - for hvilke sagsoegeren har oplyst, hvem der repraesenterede selskabet - ud af de i alt 29 moeder, der haevdes at vaere afholdt.
87 For saa vidt angaar sagsoegerens deltagelse i et moede den 10. marts 1982, bemaerkes, at selv om dette moede ikke fremgaar af den liste over moeder, for hvilke sagsoegeren har oplyst, hvem der repraesenterede selskabet, ligger moedet i en periode, hvor sagsoegeren har erkendt at have deltaget i moederne ("fra marts 1982"). Endvidere har sagsoegeren ikke bestridt at have deltaget i et andet moede den 13. maj 1982 - som heller ikke fremgaar af Petrofina' s liste - selv om Kommissionen i beslutningens 37. betragtning, andet afsnit, har anfoert, at Petrofina deltog i dette moede.
88 Fejlen vedroerende Petrofina' s produktionskapacitet i referatet af moedet den 10. marts 1982 (bilag 23 til den generelle meddelelse) kan ikke drage Kommissionens konklusioner i tvivl, idet den samme fejl gaar igen i andre dokumenter vedroerende perioder, hvor Petrofina har erkendt at have deltaget i moederne. Det er i denne forbindelse et yderligere indicium for Petrofina' s deltagelse i moedet, at sagsoegerens prisinstruktion af 11. marts 1982 er sammenfaldende med den maalpris, der blev fastlagt paa moedet.
89 Det maa derfor laegges til grund, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra marts 1982 til udgangen af september 1983, selv om selskabet har bestridt at have deltaget i moederne den 20. august og den 2. november 1982.
90 Det er dernaest med rette, at Kommissionen - paa grundlag af de oplysninger, ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), og som underbygges af en raekke moedereferater - fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret: "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...", og "A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings" ("' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...", og "En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne").
91 Endvidere har Kommissionen med rette udledt af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger - hvori det anfoeres: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis ... By late 1978/early 1979 it was determined that the 'ad hoc' meetings of Senior Managers should be supplemented by meetings of lower level managers with more marketing knowledge" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis ... I slutningen af 1978 eller begyndelsen af 1979 blev det besluttet, at 'ad hoc' -moederne for overordnede ledere skulle suppleres med moeder for ledere paa et lavere niveau med stoerre kendskab til markedsfoering") - og af moedernes karakter og formaal, at disse var led i et system med regelmaessige moeder.
92 Herudover bemaerkes, at Petrofina' s udtalelse om, at selskabet kun deltog passivt i moederne, staar i modstrid til selskabets egne oplysninger om, at det undertiden gav visse oplysninger om sine maanedlige salgsmaengder udtrykt i ton, og til referaterne af nogle af moederne, f.eks. referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), hvor Petrofina redegjorde for sine interne relationer til Monte i det faelles datterselskab Montefina, og referatet af 8. december 1982, der er udarbejdet af en medarbejder fra ICI (bilag 77 til den generelle meddelelse), af en telefonsamtale mellem ICI og Hercules vedroerende et forslag fra Petrofina med hensyn til kvoter for foerste kvartal af 1983.
93 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra marts 1982 til september 1983, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal, at de var led i et system, og at sagsoegeren ikke kun deltog passivt i moederne.
B - Prisinitiativerne
a) Den anfaegtede retsakt
94 Det anfoeres i beslutningen (28. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer.
95 Ifoelge beslutningen (37.-39. betragtning) deltog Petrofina i prisinitiativet fra juni til juli 1982, der blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som Petrofina deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia).
96 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (39. betragtning til beslutningen). Det anerkendes i beslutningen, at der ikke foreligger prisinstrukser fra sagsoegeren. Producenterne kunne ved moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.
97 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i prisinitiativet fra september til november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20.-21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober, idet selskabet var til stede ved de fleste, om ikke alle, moeder, der blev afholdt fra juli til november 1982, og hvor dette initiativ blev planlagt og kontrolleret (45. betragtning til beslutningen). Ved moedet den 20. august 1982 blev den forhoejelse, der var planlagt til 1. september, udskudt til 1. oktober, og denne beslutning blev bekraeftet ved moedet den 2. september 1982 (41. betragtning til beslutningen).
98 Efter moederne den 20. august og 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt ved moederne (43. betragtning til beslutningen).
99 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982 en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november/december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.
100 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningen, 44. betragtning, andet afsnit).
101 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november/december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.
102 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i prisinitiativet fra juli til november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter, herunder Petrofina, udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at Shell skulle fremstaa som officiel anfoerer i et fagtidsskrift, European Chemical News (herefter benaevnt "ECN").
103 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina og Solvay efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafia-pris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det tilfoejes, at der hos ATO og Petrofina kun blev fundet fragmentariske prisinstrukser, men at de viser, at disse producenter haevede deres prisniveau, for Petrofina' s og Solvay' s vedkommende med en vis tidsforskydning. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.
104 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, 6. og 21. juli, 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra den 1. september, og som var baseret paa en rafia-pris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved slutningen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.
105 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafia-prisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters.
106 Endelig anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, andet og tredje afsnit), at ATO og Petrofina var til stede paa alle de relevante moeder, men at de begge haevder, at hvis der overhovedet blev givet interne prisinstrukser i den periode, prisinitiativet for juli til november 1983 omfattede, skete det mundtligt. Et internt notat fra ATO, dateret den 28. september 1983, indeholder imidlertid en tabel med overskriften "Rappel du prix de cota (sic)" med priser paa de tre vigtigste polypropylenkvaliteter gaeldende i september og oktober for de forskellige lande. Priserne var identiske med de af BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay anvendte priser. Under kontrolundersoegelsen hos ATO i oktober 1983 bekraeftede repraesentanter for virksomheden, at salgskontorerne var blevet underrettet om disse priser.
107 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, 4. afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.
108 Afslutningsvis anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, sidste afsnit), at det hed i fagpressen ved udgangen af 1983, at polypropylenpriserne var blevet styrket med en rafia-pris paa 2,08 til 2,15 DM/kg (det fastsatte maal var 2,25 DM/kg).
b) Parternes anbringender
109 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen paa grund af selskabets passive deltagelse i moederne ikke heraf kan udlede, at det deltog i prisaftaler.
110 Endvidere har sagsoegeren gjort gaeldende, at selskabet aldrig har fastsat sine priser paa grundlag af maalpriser, og at det bevismateriale, Kommissionen har fremlagt, ikke er bevis for det modsatte.
111 Sagsoegeren har i denne forbindelse for det foerste anfoert, at selskabet ikke deltog i moedet den 10. marts 1982, hvor Kommissionen haevder, at der blev fastlagt en maalpris paa 2,00 DM/kg pr. 1. april, og at det telex, selskabet den 11. marts 1982 sendte til sine salgsafdelinger (bilag 2 til meddelelsen til Petrofina), derfor ikke har forbindelse med moedet.
112 For det andet har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen har fejlfortolket referatet af moedet den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse), og at selskabets adfaerd paa markedet efter moedet viser, at dets deltagelse i moedet var uden betydning.
113 For det tredje har sagsoegeren anfoert, at det telex, selskabet sendte til salgsafdelingerne den 20. juli 1983 (bilag 5 til meddelelsen til Petrofina), ikke har forbindelse med den maalpris, som blev omtalt paa moedet den 20. maj 1983 (bilag 39 til den generelle meddelelse), idet telexets indhold beror paa en teknisk fejl.
114 Endvidere har sagsoegeren gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har kunnet fremlaegge prisinstrukser fra Petrofina, der er i overensstemmelse med maalpriserne, som bevis for, at selskabet paa en eller anden maade har gennemfoert disse. Det fremgaar af en raekke dokumenter, at selskabet i hele den periode, det var paa polypropylenmarkedet, blev betragtet som en "persistent trouble-maker", og at de diagrammer, selskabet har fremlagt, viser, at det i 97% af tilfaeldene ikke tilpassede sine faktiske priser til maalpriserne, og at priserne laa helt op til 30% under maalpriserne. Sagsoegeren har i denne forbindelse henvist til Coopers & Lybrand' s gennemgang.
115 Endelig har sagsoegeren anfoert, at der ikke er overensstemmelse mellem det forhold, at det fastslaas, at selskabet deltog i polypropylenproducenternes fastsaettelse af maalpriser, og det forhold, at Amoco og BP ikke er omfattet af beslutningen, selv om det heri anfoeres, at disse virksomheder i visse tilfaelde synes at have tilpasset deres priser til de maalpriser, der var fastsat ved moederne (78. betragtning, sidste afsnit).
116 Sagsoegeren har ligeledes bestridt, at perioden fra oktober til november 1983 skal medtages. Selskabet har anfoert, at moederne ophoerte senest fra midten af oktober, og at stigningerne i slutningen af aaret er helt uafhaengige af de producentmoeder, der blev afholdt tidligere, saaledes som professor Albachs undersoegelse viser.
117 Kommissionen har anfoert, at der i beslutningen henvises til en lang raekke beviser til stoette for, at sagsoegeren deltog i prisinitiativerne i 1982 og 1983. Petrofina' s deltagelse i prisaftaler er generelt bevist ved, at selskabet deltog i moeder, hvis formaal ifoelge referaterne var at fastsaette maalpriser.
118 For det foerste har Kommissionen gjort gaeldende, at referatet af moedet den 10. marts 1982 (bilag 23 til den generelle meddelelse), hvori Petrofina deltog, viser, at der blev indgaaet aftale om en maalpris paa 2,00 DM/kg pr. 1. april 1982. Aftalen blev gennemfoert af Petrofina den foelgende dag ved et telex til selskabets salgsafdelinger i Tyskland, hvori disse instrueres om at anvende denne pris fra den 1. april 1982. Kommissionen har anfoert, at det forhold, at saelgerne over for kunder havde en forhandlingsmargen, ikke afkraefter, at aftalen blev gennemfoert, idet "maalpriserne" skulle vaere udgangspunktet for forhandlingerne med kunderne.
119 For det andet har Kommissionen gjort gaeldende, at referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse) viser, at Petrofina deltog i fastsaettelsen af en maalpris paa 2,00 DM/kg pr. 1. juni 1982.
120 Kommissionen har for det tredje gjort gaeldende, at referatet af moedet den 21. september 1982 viser, at Petrofina deltog i foranstaltninger til stoette for maalpriserne. Petrofina tilkendegav saaledes under moedet, at selskabet kun havde accepteret to undtagelser til maalpriserne, og disse var begrundet i, at priserne svarede til lavere priser, der var godkendt ved et moede.
121 Endelig har Kommissionen gjort gaeldende, at referatet af moedet den 1. juni 1983 viser, at Petrofina tilsluttede sig en aftale om en maalpris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli 1983, idet "those present reaffirmed complete commitment to the 1.85 move to be achieved by 1st July" ("de tilstedevaerende [ved moedet] bekraeftede, at de var fast besluttet paa at naa 1,85 pr. 1. juli").
122 Kommissionen har tilfoejet, at Petrofina den 20. juli 1983 gav en prisinstruks, som svarede til den maalpris, der var fastsat paa moedet, og at denne instruks viser, at selskabet deltog i gennemfoerelsen af maalpriserne.
123 Med hensyn til Coopers & Lybrand' s gennemgang har Kommissionen anfoert, at den aldrig har haevdet, at producenterne alle fastsatte en ensartet kartelpris, og det er derfor uden betydning, naar sagsoegeren henviser til, at der var forskel mellem maalpriserne og selskabets faktiske priser.
124 I duplikken har Kommissionen endvidere anfoert, at den af Petrofina foreslaaede fortolkning af de ovennaevnte dokumenter, maaske i sig selv er sandsynlig, men at den er uden betydning, naar der tages hensyn til den sammenhaeng, dokumenterne optraeder i, nemlig en samlet aftale om priser og kvoter som beskrevet i beslutningen.
125 Kommissionen kan ikke tiltraede sagsoegerens argument vedroerende det forhold, at selskabet er blevet behandlet anderledes end Amoco og BP, idet de sidstnaevnte virksomheder ikke deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, saaledes at hovedbeviset for deres deltagelse i priskartellet mangler.
126 Endelig har Kommissionen anfoert, at selv om moederne ikke blev afholdt efter september 1983, var der knyttet virkninger til kartellet i oktober og november 1983, og disse maaneder skal derfor medtages.
c) Rettens vurdering
127 Retten finder, at det fremgaar af referaterne af de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, at de producenter, der deltog i moederne, dér blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen. Det anfoeres saaledes i referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse):
"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individual country figures are shown in the attached table".
("Alle mente, at der var meget gode muligheder for at gennemfoere en prisforhoejelse inden ferien + efter nogen debat enighed om 2,00 DM fra den 1. juni (UK 14. juni). Tallene for de enkelte lande fremgaar af vedlagte tabel").
128 Da der er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i disse moeder fra marts 1982, kan selskabet ikke goere gaeldende, at det ikke tilsluttede sig de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér, uden at fremkomme med indicier til stoette herfor. Da sagsoegerne ikke er fremkommet med saadanne indicier, er der ingen grund til at antage, at selskabet - modsat de andre deltagere - ikke tilsluttede sig initiativerne.
129 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren har henvist til to argumenter til stoette for, at selskabet ikke deltog i de aftalte prisinitiativer. For det foerste har selskabet anfoert, at det kun deltog passivt i moederne, og for det andet, at det paa ingen maade tog hensyn til resultatet af moederne ved fastlaeggelsen af sin adfaerd paa markedet med hensyn til priser.
130 Ingen af disse argumenter kan anses for indicium for, at sagsoegeren - saaledes som selskabet paastaar - ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer. Retten henviser i denne forbindelse til, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren ikke kun deltog passivt i moederne, saaledes at der ikke i de faktiske omstaendigheder er stoette for sagsoegerens foerste argument. Med hensyn til det andet argument bemaerkes indledningsvis, at selv om der med hensyn til de faktiske omstaendigheder var holdepunkter for dette argument, ville det ikke udelukke, at sagsoegeren havde deltaget i fastsaettelsen af prismaal ved moederne, men det ville kun indebaere, at sagsoegeren ikke havde gennemfoert resultatet af disse moeder. Det anfoeres i oevrigt ikke i beslutningen, at sagsoegeren anvendte priser, der altid svarede til de maalpriser, som var aftalt paa moederne, og det goeres saaledes heller ikke i den anfaegtede retsakt til stoette for, at sagsoegeren deltog i fastsaettelsen af maalpriser, gaeldende, at selskabet gennemfoerte resultatet af moederne.
131 Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke har bestridt rigtigheden af Petrofina' s undersoegelser eller konklusionen paa Coopers & Lybrand' s gennemgang, der skal vise, at der var betydelige forskelle mellem de faktisk anvendte priser og maalpriserne. Kommissionen har heller ikke bestridt, at det fremgaar af en raekke dokumenter, som sagsoegeren har fremlagt, at selskabet i sin tid paa polypropylenmarkedet blev betragtet som en "persistent trouble-maker". Det bemaerkes imidlertid, at de undersoegelser, som producenterne selv foretog ved moederne den 21. september, 6. oktober, 2. november og 2. december 1982 med hensyn til virkningen af deres prisinitiativer paa markedspriserne, synes at vise, at de i det store og hele var tilfredse med deres resultater (bilag 30-33 til den generelle meddelelse).
132 Retten finder, at sagsoegeren i hvert fald i stoerre omfang, end selskabet selv haevder, ivaerksatte resultatet af moederne, selv om Kommissionen kun har kunnet fremlaegge én skriftlig prisinstruks fra Petrofina - et telex af 11. marts 1982 - der svarer til de aftalte maalpriser. Den anden skriftlige instruks, som Kommissionen har fremlagt - telexet af 20. juli 1983 - maa lades ude af betragtning, idet den kan skyldes en teknisk fejl i Petrofina' s produktionsanlaeg. Denne fejl haevdes at have medfoert en midlertidig produktionsnedgang, hvis virkning sagsoegeren har villet reducere ved en prisforhoejelse, saaledes at efterspoergslen midlertidigt blev begraenset.
133 For saa vidt angaar det foerste telex, bemaerkes, at det er afsendt dagen efter det moede, hvor der var blevet fastlagt en maalpris for april, og som Petrofina havde deltaget i - i modsaetning til, hvad selskabet selv haevder - og at telexet svarer fuldt ud til maalprisen. Selv om det fremgaar af telexet, at Petrofina overlod en vis forhandlingsmargen til sine salgsafdelinger, er det tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren benyttede de maalpriser, der var fastlagt ved moederne, som udgangspunkt for forhandlinger med kunderne.
134 Da sagsoegeren har anfoert, at prisinstrukserne til salgsafdelingerne blev givet mundtligt, og ikke er fremkommet med indicier til stoette for, at selskabets mundtlige instrukser ikke svarede til resultaterne af moederne, finder Retten, at Kommissionen med rette udledte af det forhold, at den eneste skriftlige prisinstruks, sagsoegeren gav, svarede til den maalpris, som var fastsat ved et tidligere moede, hvori sagsoegeren deltog, at ogsaa de prisinstrukser, sagsoegeren gav mundtligt, samlet maa have svaret til de maalpriser, der blev fastlagt ved de moeder, selskabet deltog i.
135 Endvidere bemaerkes, at forholdene for sagsoegeren og for Amoco og BP ikke er sammenlignelige, idet disse virksomheder i modsaetning til sagsoegeren ikke deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra marts 1982 til udgangen af september 1983, saaledes at de ikke kan have deltaget i de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér. Sagsoegeren kan derfor ikke paaberaabe sig den maade, hvorpaa sagen med hensyn til disse virksomheder blev afsluttet i beslutningen, til stoette for, at der ikke er foert tilstraekkeligt bevis for selskabets deltagelse i prisinitiativerne.
136 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette har udledt af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) - hvori det anfoeres, at "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ..." ("' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter den 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...") - at disse prisinitiativer var led i et system med fastsaettelse af maalpriser.
137 Endelig bemaerkes, at selv om det sidste producentmoede, som Kommissionen har foert bevis for, blev afholdt den 29. september 1983, udsendte nogle producenter (BASF, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Solvay og Saga) alligevel fra den 20. september til den 25. oktober 1983 overensstemmende prisinstrukser (bilag I til skrivelsen af 29. marts 1985), der skulle traede i kraft den 1. november 1983, og Kommissionen kunne derfor med rette laegge til grund, at der var knyttet virkninger til producentmoederne indtil november 1983.
138 Kommissionen har saaledes foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i 37.-51. betragtning til beslutningen, at disse initiativer var led i et system, og at der var knyttet virkninger til disse indtil november 1983.
C - Foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne
a) Den anfaegtede retsakt
139 Det anfoeres i beslutningen [artikel 1, litra c), og 27. betragtning, jf. ogsaa 42. betragtning], at sagsoegeren sammen med de oevrige producenter vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at fremme ivaerksaettelsen af maalpriserne, saasom midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra slutningen af september 1982 et "kontostyringssystem" med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder.
140 For saa vidt angaar systemet med "kontostyring" ("account management"), som i den seneste og mest udviklede form fra december 1982 er kendt under navnet "kontoledelse" ("account leadership"), blev sagsoegeren paa samme maade som de oevrige producenter udpeget til koordinator ("leader") for mindst én stor kunde, saaledes at selskabet hemmeligt skulle koordinere kundens forbindelser til dens leverandoerer. Som led i systemet fandt man frem til kunder i Belgien, Italien, Tyskland og Det Forenede Kongerige, og for hver af disse blev der udpeget en "koordinator". I december 1982 blev der foreslaaet en mere generel anvendelse af dette system, idet der for hver stoerre kunde blev udpeget en "kundeadministrator" ("account leader"), som skulle lede, droefte og organisere prisaendringer. Andre producenter, der jaevnligt handlede med den paagaeldende kunde, blev betegnet som "participanter" ("contenders") og samarbejdede med "administratoren" ved tilbudsgivning til den paagaeldende kunde. For at beskytte "administratoren" og "participanterne" skulle andre producenter, som kunden rettede henvendelse til, tilbyde priser, der laa over maalprisen. ICI haevder, at systemet broed sammen efter nogle maaneder, hvor det kun havde fungeret delvis og ineffektivt, men i beslutningen anfoeres det, at det fremgaar af det fuldstaendige referat af moedet den 3. maj 1983, at der paa det tidspunkt foregik intensive droeftelser om enkelte kunder og om de priser, hver enkelt producent tilboed eller skulle tilbyde dem, samt om de leverede eller bestilte maengder.
141 I beslutningen (20. betragtning) anfoeres det ligeledes, at Petrofina deltog i lokale moeder, hvor man paa nationalt plan droeftede ivaerksaettelsen af de ordninger, der var vedtaget paa plenarmoederne.
b) Parternes anbringender
142 Sagsoegeren har anfoert, at da selskabets rolle hele tiden var passiv, gennemfoerte det aldrig systemet med "kontoledelse" og havde aldrig til hensigt at goere dette. Sagsoegeren har derfor afvist det bevismateriale, Kommissionen er fremkommet med til stoette for beskyldningerne.
143 Sagsoegeren har for det foerste med hensyn til referatet af moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse) - hvori selskabet ifoelge Kommissionen optraeder som "kundeadministrator" for tre kunder - anfoert, at Coopers og Lybrand' s gennemgang viser, at selskabet altid har leveret til Ostend Stores til konkurrencedygtige priser, at Fibrilo i september 1982 ikke laengere var kunde hos selskabet, og at Waltex aldrig har figureret paa selskabets kundeliste. Dette bekraeftes af et internt notat fra ICI fra slutningen af december 1982 (bilag 35 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres: "despite the appointment of A/C leaders, there does not appear to have been any improvement in December over November" ("trods udpegelsen af kundeadministratorer synes der ikke at vaere en bedring i december i forhold til november").
144 For det andet har sagsoegeren gjort gaeldende, at referatet af moedet den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres, at der mellem producenterne blev udvekslet oplysninger om priser og maengder vedroerende de aftaler, der var indgaaet for oktober, ikke er trovaerdigt, idet oplysningerne vedroerende selskabet er unoejagtige. Selskabets salg i Tyskland blev saaledes gennemfoert til priser langt under de angivne priser.
145 For det tredje har sagsoegeren gjort gaeldende med hensyn til referatet af et moede i foraaret 1983 (bilag 37 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres, at Petrofina ikke havde leveret til visse kunder, at det skyldes andre omstaendigheder end anvendelsen af et system med "kontoledelse", at der ikke blev leveret til disse kunder. Med hensyn til Steen blev Petrofina saaledes udelukket af konkurrencen, saaledes som Coopers & Lybrand' s gennemgang viser. Adolff undlod at koebe hos Petrofina paa grund af kvaliteten af en tidligere leverance. For saa vidt angaar Ostend Stores, havde Petrofina leveret saa store maengder i marts, at denne kunde foerst havde behov for nye leverancer i juni. Med hensyn til Boussac fremgaar det af notatet, at det var paa grund af kreditvaerdigheden, at der ikke blev leveret til denne virksomhed.
146 Sagsoegeren har anerkendt, at selskabet med hensyn til visse kunder, som det havde leveret til, ved moederne havde oplyst, hvilke maengder og til hvilke priser det havde leveret, men undertiden var oplysningerne forkerte, som sammenligningen med Coopers & Lybrand' s gennemgang viser.
147 Sagsoegeren har ogsaa anfoert, at referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres, at "Petrofina - have reduced sales following new agreement with MP" ("Petrofina har reduceret salget efter ny aftale med MP"), ikke har den raekkevidde, som Kommissionen tillaegger det, idet den "new agreement", som omtales deri, ikke er en kvoteaftale, men kun en aftale om ombytning af kapacitet med Monte i det faelles datterselskab, Montefina. Selskabet har saaledes ikke midlertidigt begraenset sin produktion for at lette anvendelsen af maalpriserne.
148 Kommissionen har henvist til det bevismateriale, der efter dens opfattelse viser, at Petrofina deltog i forskellige foranstaltninger med henblik paa at fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne.
149 Kommissionen har anfoert, at referatet af moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse) viser, at Petrofina deltog i systemet med "kontoledelse", idet selskabet naevnes i referatet som "kundeadministrator" for tre af sine kunder. Endvidere har Kommissionen anfoert, at naar det i beslutningen (27. betragtning, syvende led, tredje afsnit) anfoeres, at alle producenterne blev udpeget som "kundeadministrator" for kunder, stoettes dette paa referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse). Ifoelge Kommissionen fremgaar det af referatet af et moede i foraaret 1983 (bilag 37 til den generelle meddelelse) og af moedet den 3. maj 1983 (bilag 38 til den generelle meddelelse), at Petrofina deltog i systemet med "kontoledelse", idet referaterne viser, at Petrofina ved moederne diskuterede de saerlige forhold for sine kunder og leverancer.
150 Det er Kommissionens opfattelse, at referatet af moedet den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse) viser, at Petrofina deltog i en informationsudveksling mellem producenterne, som man var blevet enig om maaneden foer, vedroerende de aftaler, de havde indgaaet for oktober, og priserne i de tilbud, de havde accepteret.
151 Endelig har Kommissionen anfoert, at referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse) viser, at sagsoegeren deltog i en foranstaltning, der gik ud paa at afslaa at saelge i Tyskland og Frankrig til en pris under 1,85 DM/kg, for at stoette prisinitiativet. Selv om Petrofina' s forklaring maatte vise sig at vaere rigtig, viser det forhold, at Petrofina ved et producentmoede begyndte at forklare sit interne forhold til Monte i det faelles datterselskab, Montefina, og hvilken indflydelse dette havde paa selskabets adfaerd paa markedet, klart, at dets rolle paa moederne ikke kun var passiv, og at det udvekslede oplysninger med konkurrenterne om sine kunder.
c) Rettens vurdering
152 For saa vidt angaar de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, bemaerkes, at sagsoegerens argumentation ikke gaar ud paa at paavise, at saadanne foranstaltninger ikke blev vedtaget, men at paavise, at selskabet ikke paatog sig nogen forpligtelser i forbindelse hermed eller deltog i gennemfoerelsen af disse.
153 I denne forbindelse finder Retten paa grundlag af moedereferaterne, hvis indhold har vaeret diskuteret mellem parterne (bilag 29, 30, 33, 37 og 38 til den generelle meddelelse), at Petrofina udvekslede oplysninger vedroerende sine kunder og sine priser sammenholdt med de fastlagte maal, og at selskabet var udpeget som "kundeadministrator" for flere af sine kunder. Endvidere har sagsoegeren i svaret paa begaeringen om oplysninger (bilag 1 til meddelelsen til Petrofina) indroemmet, at selskabet deltog i lokale moeder.
154 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegeren har accepteret at begraense sit salg, bemaerkes, at selv om referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse) maaske ikke har den raekkevidde, Kommissionen har tillagt det i processkrifterne (begraensning af salget i henhold til en ny aftale), viser det i hvert fald, at Petrofina ved det moede forsoegte at give indtryk af, at selskabet ville reducere sit salg i henhold til en aftale om ombytning af kapacitet med Monte i Montefina ("Have reduced sales comparing with 1981 following new agreement with MP"; "Har reduceret salget i forhold til 1981 efter ny aftale med MP"), og at det afslog kontrakter i Tyskland og Frankrig under 1,85 DM/kg ("Refused business in Germany + France below DM 1.85"; "Afslog kontrakter i Tyskland + Frankrig under 1,85 DM"). Endvidere naevnes det i referatet, at sagsoegeren havde tilkendegivet, at selskabet ville lukke sit produktionsanlaeg tyve dage i august ("Plant will be shut down for 20 days in August"; "Fabrikken vil vaere lukket 20 dage i august").
155 Retten finder herefter, at sagsoegeren ikke med hensyn til de faktiske forhold har underbygget, at selskabet - i modsaetning til de oevrige polypropylenproducenter - ikke skulle have tilsluttet sig foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, fra marts 1982. Selskabets argumentation gaar hoejest i retning af at paavise, at dets gennemfoerelse af visse af disse foranstaltninger var ufuldstaendig, navnlig med hensyn til "kontoledelse", men dette forhold er - selv om det maatte anses for bevist - ikke tilstraekkeligt til at imoedegaa, at sagsoegeren, der deltog aktivt i de moeder, hvorunder foranstaltningerne med henblik paa at fremme gennemfoerelsen af prisinitiativerne blev vedtaget, sammen med de andre polypropylenproducenter tilsluttede sig disse foranstaltninger.
156 Det maa i oevrigt understreges, at 27. betragtning til beslutningen, sammenholdt med 26. betragtning, andet afsnit, maa fortolkes saaledes, at det ikke goeres gaeldende, at hver producent enkeltvis paatog sig at traeffe alle de foranstaltninger, der er naevnt dér, men at de enkelte producenter paa forskellige tidspunkter ved moederne sammen med de oevrige producenter vedtog en helhed af foranstaltninger, der er naevnt i beslutningen, og som gik ud paa at skabe gunstige betingelser for en prisforhoejelse, navnlig ved kunstigt at reducere udbuddet af polypropylen. Gennemfoerelsen af de enkelte foranstaltninger i denne helhed blev fordelt i henhold til en aftale mellem de forskellige producenter paa grundlag af deres saerlige situation.
157 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren fra marts 1982 var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de i beslutningen naevnte foranstaltninger, som skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne.
D - Maengdemaal og kvoter
a) Den anfaegtede retsakt
158 Det anfoeres i beslutningen (58. betragtning), at der for 1982 blev fremsat komplicerede forslag til kvoteordninger, der gik ud paa at naa frem til en rimelig afvejning af forskellige faktorer, saasom hidtidige salgsresultater, oensker og disponibel kapacitet. Det samlede marked, der skulle deles mellem producenterne, blev anslaaet til 1 450 000 ton. Nogle producenter fremlagde detaljerede planer til markedsdelingsordninger, mens andre noejedes med blot at oplyse, hvad de forventede at kunne saelge. Monte og ICI forsoegte ved moedet den 10. marts 1982 at naa frem til en aftale. Det fremgaar imidlertid af beslutningen (58. betragtning, sidste afsnit), at man som i 1981 ikke naaede frem til nogen endelig aftale. I aarets foerste halvdel aflagde hver producent beretning om sin maanedlige omsaetning paa moederne, og omsaetningen blev sammenholdt med den paagaeldendes procentvise andel af salget i det foregaaende aar. Ifoelge beslutningen (59. betragtning) fortsatte forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteordning for 1983 paa moedet i august 1982, og ICI foerte bilaterale forhandlinger med hver af producenterne om denne nye ordning. Indtil der kunne indfoeres en saadan kvoteordning, blev producenterne opfordret til i anden halvdel af 1982 at begraense deres maanedlige salg til deres faktiske, procentvise andel af det samlede marked i de foerste seks maaneder af 1982. I 1982 havde markedsandelene saaledes naaet en vis balance, og i forhold til de tidligere aar var de stabile for de fleste producenters vedkommende.
159 Ifoelge beslutningen (60. betragtning) opfordrede ICI for 1983 alle producenter til at meddele stoerrelsen af den kvote, de selv oenskede tildelt, og foreslaa, hvilken procentdel de oevrige producenter burde have tildelt. Monte, Anic, ATO, DSM, Linz, Saga og Solvay fremsatte hver isaer detaljerede forslag, ligesom de tre tyske producenter fremsatte et faelles forslag gennem BASF. De forskellige forslag blev behandlet paa edb for at faa beregnet et gennemsnit, der blev sammenholdt med de enkelte producenters oenskede markedsandel. ICI kunne paa grundlag heraf fremsaette forslag til retningslinjerne for en ny rammeaftale for 1983. Disse forslag blev droeftet paa moederne i november og december 1982. Ved moedet den 2. december 1982 blev der diskuteret et forslag, der i foerste omgang kun daekkede aarets foerste kvartal. Det fremgaar af referatet af dette moede, der blev udarbejdet af ICI, at ATO, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Monte og Solvay samt Hercules fandt deres tildelte kvote "acceptabel" (63. betragtning til beslutningen). Oplysningerne underbygges af notater fra en telefonsamtale, ICI foerte med Hercules den 3. december 1982.
160 Endelig anfoeres det i beslutningen (63. betragtning, tredje afsnit), at et dokument, der blev fundet hos Shell, bekraefter, at der blev indgaaet en aftale, idet selskabet forsoegte ikke at overskride sin kvote. Dokumentet bekraefter endvidere, at en maengdekontrolordning blev viderefoert i andet kvartal af 1983. For at holde markedsandelen i andet kvartal oppe i naerheden af 11% gav Shell-koncernen saaledes sine nationale salgsselskaber ordre til at reducere salget. Det bekraeftes af referatet af moedet den 1. juni 1983, at der fandtes en saadan aftale. Selv om der ikke i referatet naevnes kvoter, anfoeres det, at "eksperterne" udvekslede oplysninger om hver enkelt producents salg i den foregaaende maaned, hvilket indicerer, at der fandtes en kvoteordning (64. betragtning til beslutningen).
b) Parternes anbringender
161 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har foert bevis for, at selskabet deltog i en kvoteordning. Det, Kommissionen har betegnet som selskabets deltagelse i markedsdelingsordninger, er i virkeligheden, at de andre producenter har tildelt Petrofina salgskvoter, uden at selskabet har oensket det. Petrofina har aldrig accepteret disse kvoter eller respekteret dem. Petrofina, der var den senest tilkomne producent paa markedet, maatte sikre sig en kundekreds og faa den til at vokse, og disse maal var uforenelige med enhver form for produktionsbegraensning.
162 Sagsoegeren har dels anfoert, at selskabets sensationelle gennembrud i form af markedsandele, efter at det kom ind paa markedet, afkraefter, at selskabet skulle have deltaget i en saadan ordning, dels at de tabeller, Kommissionen har anvendt som bevis for, at det deltog i en saadan ordning, ikke har nogen bevisvaerdi, idet de er behaeftet med vaesentlige fejl med hensyn til dets omsaetning.
163 I denne forbindelse har sagsoegeren gjort gaeldende, at det ikke paa grundlag af referatet af moedet den 6. oktober 1982 (bilag 31 til den generelle meddelelse) kan anses for bevist, at selskabet deltog i en kvoteordning, idet Petrofina' s salg oversteg det tal, der er angivet i dette dokument, med mere end 12,5%. Sagsoegeren har ligeledes bestridt, at referatet af moedet den 2. november 1982 (bilag 32 til den generelle meddelelse) kan anses for bevis for, at selskabet deltog i en kvoteordning, idet det ikke deltog i dette moede. Endelig er referatet af moedet den 2. december 1982 og navnlig bilaget hertil med overskriften "1983 - Quarter 1 Proposal" (bilag 33 til den generelle meddelelse) yderst upraecis, for saa vidt angaar Petrofina, og var kun et forslag, som Petrofina ikke godkendte, idet selskabet ikke var en af de virksomheder, der fandt forslaget "acceptabelt".
164 Sagsoegeren har vedroerende 1983 anfoert, at selskabet frivilligt afstod fra at deltage i de forhandlinger, som oejensynligt fandt sted mellem visse producenter med henblik paa at naa frem til en markedsdelingsordning for dette aar, og selskabet havde paa denne maade udtrykkeligt og uden at lade tvivl tilbage tilkendegivet, at selskabet tog afstand fra disse forslag. Der findes derfor ikke i sagen noget forslag fra Petrofina, hvorfor den kolonne i tabellen med sammenfatning af producenternes forslag (bilag 85, s. 2, til den generelle meddelelse), der var tiltaenkt Petrofina, er blank. Den foregaaende tabel (bilag 85, s. 1, til den generelle meddelelse) er ikke udarbejdet af Petrofina og synes kun at vaere en omarbejdelse af den foelgende tabel.
165 Ifoelge sagsoegeren tilregner Kommissionen ogsaa fejlagtigt Petrofina et andet dokument med overskriften "Polypropylene Framework" (bilag 87 til den generelle meddelelse), der hidhoerer fra en tredjemand og ikke Petrofina. Endvidere har Kommissionen begaaet en fejl ved at sammenligne det "reviderede" tal i denne tabel med det, der paastaas at vaere Petrofina' s "maal" i bilag 85. I sidstnaevnte dokument er kolonnen med overskriften "Fina" saaledes tom. Endelig har sagsoegeren bestridt bevisvaerdien af et dokument af 8. december 1982 fra ICI (bilag 77 til den generelle meddelelse), idet de udtalelser, der heri tillaegges en medarbejder fra Petrofina, er forkerte. Medarbejderen oplyste, at det forhold, at Petrofina skulle have en yderligere andel paa 5% af produktionen fra Feluy-anlaegget, der tilhoerte Montefina, ville medfoere en reduktion i Monte' s andel, men dette forhold hindrede ikke, at Monte' s faktiske kapacitet ligeledes blev udvidet i 1983.
166 Kommissionen har indledningsvis anfoert, at hverken selskabets stadig stigende markedsandel eller manglende overholdelse af kvoterne viser, at Petrofina ikke deltog i kvoteaftalerne, idet de aftaler, der var indgaaet mellem producenterne, hele tiden aendrede sig og saaledes blev revideret fra tid til anden for at tage hoejde for udviklingen i markedsforholdene, og navnlig forslag fra nytilkomne, bl.a. Petrofina. Kommissionen har anfoert, at det fremgaar af forskellige dokumenter, at Petrofina deltog i kvoteordningen for 1982.
167 Referatet af moedet den 20. august 1982 (bilag 28 til den generelle meddelelse) viser saaledes ifoelge Kommissionen, at Petrofina i 1982 gav oplysninger om sin maanedlige omsaetning i forbindelse med den midlertidige ordning, der gik ud paa, at producenterne blev opfordret til at begraense deres salg til deres faktiske markedsandel fra januar til juni. Det fremgaar ligeledes af referaterne af moederne den 6. oktober, den 2. november og den 2. december 1982 (bilag 31, 32 og 33 til den generelle meddelelse), at producenterne sammenlignede den enkelte producents faktiske salg i den foregaaende maaned med de teoretiske maal, der var beregnet i forhold til det faktiske salg i foerste halvaar af 1982.
168 Kommissionen har videre anfoert, at Petrofina' s deltagelse i udarbejdelsen af en kvoteordning for 1983 fremgaar af, at selskabets navn er naevnt i to dokumenter (bilag 85 og 87 til den generelle meddelelse), som synes at vaere fra oktober eller november 1982, og hvori der for hver producent er angivet omsaetning, forslag til markedsandele, gennemsnit, oenskede maengder og faktiske markedsandele. Disse oplysninger synes at vaere fremkommet ved edb-behandling.
169 Endvidere har Kommissionen gjort gaeldende, at det fremgaar af et dokument af 8. december 1982 fra ICI (bilag 77 til den generelle meddelelse), at Petrofina deltog i udarbejdelsen af en kvoteordning for 1983. Dokumentet er et forslag fra Petrofina vedroerende kvoter i foerste kvartal af 1983. Det fremgaar af dokumentet, at Petrofina henviste til, at selskabet skulle have en yderligere andel paa 5% af produktionen paa Feluy-anlaegget, og at en beregnet aarlig maengde paa 37,5 kiloton svarede til 9,8 kiloton for foerste kvartal. Petrofina oplyste endvidere, at selskabet ville vende tilbage til dette punkt ved det foelgende moede, idet det erkendte, at dets oenske ville indebaere en reduktion af Monte' s andel.
170 Endelig fremgaar det ifoelge Kommissionen af et internt dokument, der blev fundet hos Shell (bilag 90 til den generelle meddelelse), at der blev indgaaet en aftale for andet kvartal af 1983. Shell gav saaledes i henhold til dette dokument sine nationale salgsselskaber ordre til at reducere deres salg, for at den kvote, der var tildelt Shell, kunne overholdes. Kommissionen har tilfoejet, at referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse) viser, at der blev udvekslet oplysninger om salget i maj ved dette moede.
c) Rettens vurdering
171 Det bemaerkes, at sagsoegeren fra marts 1982 til 30. september 1983 deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, hvorunder producenterne droeftede deres salgsmaengder og udvekslede oplysninger herom. Det forhold, at visse af de oplysninger, der blev udvekslet, eventuelt er forkerte, er uden betydning, idet fejlene dels er mindre vigtige, dels kan skyldes Petrofina' s oenske om at skjule de faktiske tal for at vildlede konkurrenterne.
172 Samtidig med, at Petrofina deltog i moederne, fremgaar selskabets navn ogsaa af forskellige tabeller (bilag 71, 85 og 87 til den generelle meddelelse), hvis indhold klart viser, at de skulle anvendes til at fastlaegge salgsmaal. De fleste sagsoegere har i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten indroemmet, at det ikke havde vaeret muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet. ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) vedroerende en af disse tabeller oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Kommissionen lagde derfor med rette til grund, at oplysningerne i tabellerne var givet af Petrofina i forbindelse med de moeder, selskabet deltog i.
173 Det forhold, at Petrofina stadigt foroegede sin markedsandel og systematisk overskred de kvoter, selskabet var blevet tildelt, er ikke bevis for, at sagsoegeren bevidst afstod fra at paatage sig forpligtelser i forhandlingerne vedroerende kvoter, idet ingen af forholdene synes at vaere omtalt paa moederne, og sagsoegeren har saaledes - selv om selskabet ikke respekterede de aftalte maal - alligevel givet indtryk af, at de respekterede dem.
174 For saa vidt angaar 1982, bemaerkes, at det over for producenterne er gjort gaeldende, at de deltog i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteaftale for dette aar, at de i forbindelse hermed gav meddelelse om deres oenskede salgsmaengder, at de - da der ikke blev indgaaet en endelig aftale - ved moederne orienterede om deres maanedlige omsaetning i foerste halvaar, som blev sammenlignet med den procentvise andel af salget i det foregaaende aar, og at de i andet halvaar bestraebte sig paa at begraense deres maanedlige salg til den procentvise markedsandel i aarets foerste halvdel.
175 Der er foert bevis for de foranstaltninger, der blev truffet i foerste halvaar af 1982, ved referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres:
"To support the move a number of other actions are needed a) limit sales volume to some agreed prop. of normal sales."
["For at stoette prisforhoejelsen maa der traeffes en raekke andre foranstaltninger a) begraense salget til en vis aftalt del af det normale salg."] PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0002.2
At disse foranstaltninger blev gennemfoert, bekraeftes af referatet af moedet den 9. juni 1982 (bilag 25 til den generelle meddelelse), der er vedlagt en tabel, hvori der for hver producent er angivet det faktiske tal ("actual") for salget i januar til april 1982 sammenlignet med et teoretisk tal "based on 1981 av[erage] market share", af referatet af moedet den 20.-21. juli 1982 (bilag 26 til den generelle meddelelse), for saa vidt angaar perioden fra januar til maj 1982, og af referatet af moedet den 20. august 1982 (bilag 28 til den generelle meddelelse), for saa vidt angaar perioden fra januar til juli 1982.
176 De foranstaltninger, der blev truffet for andet halvaar af 1982, er bevist ved referatet af moedet den 6. oktober 1982 (bilag 31 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres: "In October this would also mean restraining sales to the Jan/June achieved market share of a market estimated at 100 kt" og "Performance against target in September was reviewed" ("I oktober vil dette indebaere, at salget begraenses til den markedsandel, der blev opnaaet fra januar til juli, paa grundlag af et forventet marked paa 100 kt" og "De resultater, der var opnaaet i september, blev vurderet i forhold til maalet"). Dette referat er vedlagt en tabel med overskriften "September provisional sales versus target [based on Jan-June market share applied to demand est(imated) at 120 Kt]" - ["Foreloebigt salg i september i forhold til maalet (beregnet paa grundlag af markedsandelen i januar til juni ud fra en forventet efterspoergsel paa 120 kt)"]. Det bekraeftes af referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse), at disse foranstaltninger blev opretholdt. Referatet er vedlagt en tabel, hvori det faktiske salg i november 1982 ("Actual") sammenlignes med teoretiske tal ("Theoretical") beregnet paa grundlag af "J-June % of 125 Kt".
177 For saa vidt angaar de to halvaar af 1982, finder Retten, at Kommissionen af det forhold, at der ved de regelmaessige moeder var en gensidig kontrol af, at der blev gennemfoert et system med begraensning af det maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode, med rette har udledt, at dette system var vedtaget af moededeltagerne.
178 For saa vidt angaar 1983, bemaerkes indledningsvis, at det fremgaar af de dokumenter, Kommissionen har fremlagt (bilag 33, 77, 85 og 87 til den generelle meddelelse), at polypropylenproducenterne i slutningen af 1982 og begyndelsen af 1983 droeftede en kvoteordning for 1983, at sagsoegeren deltog i de moeder, hvor disse droeftelser fandt sted, og at selskabet i denne forbindelse gav oplysninger om sit salg.
179 Sagsoegeren deltog saaledes i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteordning for 1983.
180 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt forhandlingerne faktisk foerte til et resultat med hensyn til de to foerste kvartaler af 1983, saaledes som det anfoeres i beslutningen (63. betragtning, tredje afsnit, og 64. betragtning), bemaerkes, at det fremgaar af referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse), at sagsoegeren ved moedet oplyste sin omsaetning i maj maaned paa samme maade som ni andre virksomheder. Endvidere anfoeres foelgende i referatet af et internt moede i Shell-koncernen den 17. marts 1983 (bilag 90 til den generelle meddelelse):
"... and would lead to a market share of approaching 12% and well above the agreed Shell target of 11%. Accordingly the following reduced sales targets were set and agreed by the integrated companies."
("... og ville foere til en markedsandel, der naermer sig 12% og ligger en del over Shell' s aftalte maal paa 11%. Foelgende reducerede salgsmaal blev fastsat af og aftalt med selskaberne i koncernen").
De nye maengder er angivet og herefter anfoeres foelgende:
"this would be 11.2 Pct of a market of 395 kt. The situation will be monitored carefully and any change from this agreed plan would need to be discussed beforehand with the other PIMS members".
("dette vil svare til 11,2% af et marked paa 395 kt. Situationen foelges noeje, og enhver aendring i den aftale plan skal foerst droeftes med de andre PIMS-medlemmer").
181 Retten finder, at Kommissionen ved at sammenholde disse to dokumenter med rette har udledt, at forhandlingerne mellem producenterne foerte til indfoerelse af en kvoteordning. Det interne notat fra Shell-koncernen viser saaledes, at virksomheden anmodede sine nationale salgsselskaber om at begraense deres salg, ikke for at begraense Shell-koncernens samlede salgsmaengde, men for at begraense koncernens samlede markedsandel til 11%. En saadan begraensning, der er udtrykt i form af markedsandel, kan kun forklares med, at der fandtes en kvoteordning. Endvidere indeholder referatet af moedet den 1. juni 1983 et yderligere indicium for en saadan ordning, idet formaalet med udveksling af oplysninger om producenternes maanedlige salg foerst og fremmest maa vaere at kontrollere, at de paatagne forpligtelser overholdes.
182 Endelig bemaerkes, at de 11% ikke kun optraeder som Shell' s markedsandel i selskabets interne notat, men ogsaa i to andre dokumenter: et internt notat fra ICI, hvori dette selskab anfoerer, at Shell foreslaar denne andel for sig selv, Hoechst og ICI (bilag 87 til den generelle meddelelse), og et af ICI udarbejdet referat af et moede den 29. november 1982 mellem ICI og Shell, hvorunder naevnte forslag blev omtalt paa ny (bilag 99 til den generelle meddelelse).
183 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette kunne antage, at de forskellige foranstaltninger til begraensning af salget var led i en kvoteordning, idet disse havde samme formaal, nemlig at begraense presset paa priserne som foelge af udbudsoverskuddet.
184 Kommissionen findes herefter at have foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren fra marts 1982 var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om den begraensning af deres maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode (indtil slutningen af 1982) og om de salgsmaal for foerste halvaar af 1983, som er naevnt i beslutningen, og som var led i en kvoteordning.
2. Anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1
A - Retlig kvalifikation
a) Den anfaegtede retsakt
185 Det anfoeres i beslutningen (81. betragtning, foerste afsnit), at hele det kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af systemet med regelmaessige og institutionaliserede moeder, maa betragtes som en enkelt uafbrudt "aftale" efter artikel 85, stk. 1.
186 I den foreliggende sag deltog producenterne ved at tilslutte sig en faelles plan om at regulere priser og leverancer paa polypropylenmarkedet i en overordnet rammeaftale, der blev udmoentet i en raekke mere detaljerede delaftaler, som blev udarbejdet fra tid til anden (beslutningen, 81. betragtning, tredje afsnit).
187 Det anfoeres videre i beslutningen (82. betragtning, foerste afsnit), at der ved den detaljerede udmoentning af den overordnede plan paa mange omraader blev opnaaet udtrykkelig enighed, som f.eks. ved de individuelle prisinitiativer og de aarlige kvoteordninger. I nogle tilfaelde naaede producenterne maaske ikke til bred enighed om en definitiv ordning, f.eks. for saa vidt angaar kvoterne for 1981 og 1982. Deres vedtagelse af midlertidige foranstaltninger, herunder udveksling af oplysninger og sammenligningen af det faktiske maanedlige salg med resultaterne i en tidligere referenceperiode, maa dog ikke blot betragtes som en udtrykkelig aftale om at indfoere og gennemfoere saadanne foranstaltninger, men ogsaa som en stiltiende aftale om saa vidt muligt at opretholde producenternes respektive stilling paa markedet.
188 Endvidere anfoeres det i beslutningen, at den omstaendighed, at producenterne naturligvis ikke alle kunne vaere til stede ved samtlige moeder, ikke aendrer ved den konklusion, at der her er tale om én uafbrudt aftale. Alle "initiativer" maatte noedvendigvis planlaegges og ivaerksaettes over flere maaneder, og hvad angaar den enkelte producents deltagelse i disse initiativer, goer det ingen stoerre forskel, om vedkommende var til stede ved alle moeder eller ej (beslutningen, 83. betragtning, foerste afsnit).
189 Ifoelge beslutningen (86. betragtning, foerste afsnit) maatte ivaerksaettelsen af kartellet anses for en "aftale" i henhold til artikel 85, stk. 1, eftersom det var baseret paa en faelles, detaljeret plan.
190 "Aftaler" og "samordnet praksis" er ifoelge beslutningen (86. betragtning, andet afsnit) to forskellige begreber, men der kan vaere tilfaelde, hvor der i en hemmelig forstaaelse indgaar elementer af begge former for ulovligt samarbejde.
191 Det anfoeres videre, at "samordnet praksis" er en form for samarbejde mellem virksomheder, der - uden at have naaet det stadium, hvor en egentlig aftale er indgaaet - bevidst erstatter den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med et praktisk samarbejde (beslutningen, 86. betragtning, tredje afsnit).
192 Ifoelge beslutningen (87. betragtning, foerste afsnit) blev det saerskilte begreb "samordnet praksis" indfoejet i Traktaten for at forhindre, at virksomheder omgaar artikel 85, stk. 1, ved at foretage en form for konkurrencebegraensende samordning, der ikke kan betragtes som en egentlig aftale, f.eks. ved forinden at underrette hinanden om, hvilken holdning de hver isaer vil indtage, saaledes at hver enkelt part i sin kommercielle adfaerd kan handle ud fra sin viden om, at konkurrenterne vil foelge samme adfaerd (jf. Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, Sml. s. 151).
193 Domstolen fastslog i dom af 16. december 1975 (forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie mod Kommissionen, Sml. s. 1663), at de kriterier for koordinering og samarbejde, som den har opstillet i sin praksis, og hvorefter det paa ingen maade kraeves, at der udarbejdes en egentlig "plan", skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag Traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver virksomhed uafhaengigt skal tage stilling til den politik, den vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet (beslutningen, 87. betragtning, andet afsnit). En konkret adfaerd kan saaledes - som en form for "samordnet praksis" - vaere omfattet af artikel 85, stk. 1, selv om parterne ikke forinden er naaet til enighed om en faelles plan, der fastlaegger deres naermere adfaerd paa markedet, men vedtager eller tilslutter sig samordnede foranstaltninger, der fremmer koordineringen af deres kommercielle adfaerd (beslutningen, 87. betragtning, tredje afsnit, foerste pkt.).
194 Endvidere anfoeres det i beslutningen (87. betragtning, tredje afsnit, tredje pkt.), at det i et komplekst kartel desuden er muligt, at nogle producenter paa et givet tidspunkt ikke giver udtryk for en egentlig tilslutning til en bestemt foranstaltning, der er vedtaget af de andre, men ikke desto mindre udtrykker generel stoette til den paagaeldende plan og indretter deres adfaerd herefter. I visse henseender kan det vedvarende samarbejde og den vedvarende samordning mellem producenterne om gennemfoerelse af den overordnede plan derfor have nogle af de kendetegn, der er karakteristiske for samordnet praksis (beslutningen, 87. betragtning, tredje afsnit, femte pkt.).
195 Betydningen af begrebet "samordnet praksis" beror saaledes ifoelge beslutningen (87. betragtning, fjerde afsnit) i mindre grad paa en sondring mellem dette begreb og begrebet "aftale" end paa en sondring mellem de former for samordning, der er omfattet af artikel 85, stk. 1, og den simple parallelle adfaerd, der ikke er forbundet med nogen samordning. I denne sag er det derfor mindre vaesentligt at fastslaa samarbejdets praecise karakter.
196 Endelig anfoeres det i beslutningen (88. betragtning, foerste og andet afsnit), at de fleste af producenterne under den administrative procedure haevdede, at deres adfaerd i forbindelse med de paastaaede prisinitiativer ikke beroede paa nogen aftale efter artikel 85 (jf. 82. betragtning til beslutningen), og at der heller ikke ud fra deres adfaerd var grundlag for at fastslaa, at der var tale om en samordnet praksis. Dette begreb forudsaetter ifoelge producenterne "aabenlyse handlinger" paa markedet, og i den foreliggende sag er der slet ikke tale om saadanne handlinger, da der aldrig blev udsendt prislister eller "maalpriser" til kunderne. Dette argument afvises i beslutningen. Havde det i denne sag vaeret noedvendigt at paaberaabe sig beviser for en samordnet praksis, ville kravet om, at deltagerne skulle have taget visse skridt for at naa deres faelles maal, fuldt ud vaere opfyldt. De forskellige prisinitiativer er klart dokumenteret. Det kan heller ikke benaegtes, at de enkelte producenter traf parallelle foranstaltninger for at ivaerksaette dem. De skridt, producenterne tog saavel individuelt som samlet, fremgaar klart af det foreliggende bevismateriale: moedereferater, interne memoranda, instrukser og rundskrivelser til salgskontorer samt skrivelser til kunder. Det er helt irrelevant, om de "offentliggjorde" prislister. Prisinstrukserne er i sig selv ikke blot det bedste bevis for de foranstaltninger, de enkelte producenter traf for at virkeliggoere det faelles maal, men ud fra deres indhold og tidspunktet for deres udsendelse er de ogsaa bevis for en forstaaelse mellem dem.
b) Parternes anbringender
197 Sagsoegeren har indledningsvis anfoert, at Kommissionen har handlet i strid med aanden i og ordlyden af artikel 85, stk. 1, idet den ikke har paavist, at der forelaa en aftale eller en samordnet praksis, men fandt det tilstraekkeligt at fastslaa, at der forelaa en "forstaaelse". For saa vidt angaar kvalifikationen af overtraedelsen, kan det endvidere ifoelge Petrofina konstateres, at Kommissionens argumentation konstant har aendret sig under sagens behandling, og afslutningsvis har Kommissionen fastslaaet, at den retlige kvalifikation af overtraedelsen er af underordnet betydning. Det er sagsoegerens opfattelse, at der skal sondres skarpt mellem "aftale" og "samordnet praksis" (Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st.), og at det paahviler Kommissionen at foere bevis for, at betingelserne for, at der foreligger en af de to former for kartel, er opfyldt for sagsoegerens vedkommende.
198 En aftale forudsaetter, at der mellem de deltagende parter faktisk er enighed om at paatage sig gensidige rettigheder og forpligtelser. Saafremt det ikke kan paavises, at parterne har haft til hensigt at paatage sig forpligtelser, kan deres hensigt foerst vurderes, naar aftalen opfyldes. Sagsoegeren har udtrykkeligt bestridt at have deltaget i en aftale og har anfoert, at Kommissionen ikke har foert bevis for, at selskabet paatog sig at begraense konkurrencen ved at deltage i aftaler, der var indgaaet i faellesskab.
199 Samordnet praksis forudsaetter ifoelge sagsoegeren, at virksomhederne faktisk har udvist en adfaerd paa markedet. Selv om man let kan forestille sig, at en samordnet praksis baade har et konkurrencebegraensende formaal og en konkurrencebegraensende virkning, synes en samordnet praksis vanskeligt at kunne have et konkurrencebegraensende formaal uden at have en konkurrencebegraensende virkning. Der vil saaledes ikke laengere vaere tale om en "praksis", men en stiltiende overenskomst, der falder inden for anvendelsesomraadet for begrebet aftale. Da Kommissionen haevder, at der ikke noedvendigvis skal vaere en konkurrencebegraensende virkning paa markedet, vil det ifoelge sagsoegeren foere til, at en virksomheds blotte deltagelse i moeder mellem konkurrenter - uanset om den har til hensigt at deltage i konkurrencebegraensende adfaerd, og uanset at en saadan adfaerd ikke er ivaerksat eller har virkninger paa markedet - anses for samordnet praksis efter Traktatens artikel 85. Sagsoegeren har - med henvisning til Domstolens praksis (dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., forslaget til afgoerelse, s. 177-180, og sag 49/69, BASF mod Kommissionen, Sml. s. 217, praemis 22-33, dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 567-576, dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck mod Kommissionen, Sml. s. 3125, forslaget til afgoerelse, s. 3310, dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, Pioneer mod Kommissionen, Sml. s. 1825, og dom af 3.7.1985, sag 243/83, Binon, Sml. s. 2015, praemis 17) og den amerikanske retspraksis vedroerende Sherman Act - anfoert, at foelgende tre betingelser skal vaere opfyldt, for at der foreligger en samordnet praksis: 1) bevis for en parallel adfaerd, der er faelles for flere virksomheder paa markedet, 2) bevis for en faelles hensigt herom, som kan fremgaa af en flerhed af forhold, men blot det, at en repraesentant for en virksomhed deltager i et moede, er ikke tilstraekkeligt, og 3) en sammenhaeng mellem den konstaterede adfaerd paa markedet og virksomhedernes faelles hensigt. Kommissionen har i denne sag hverken bevist, at det paastaaede kartel har haft virkninger paa markedet, at sagsoegeren har udvist en adfaerd paa markedet, hvoraf det fremgaar, at selskabet deltog i en samordnet praksis, eller at sagsoegeren har tilsluttet sig et konkurrencebegraensende formaal.
200 Kommissionen skulle saaledes ifoelge sagsoegeren have paavist, at betingelserne for, at der foreligger enten en aftale eller en samordnet praksis, var opfyldt for sagsoegerens vedkommende. Dette har Kommissionen ikke gjort, idet den blot har fastslaaet, at der forelaa en "hemmelig forstaaelse", som har elementer fra begge begreber.
201 Kommissionen har derimod anfoert, at det er af underordnet betydning, om en forstaaelse eller et kartel retligt kvalificeres som en aftale eller en samordnet praksis i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, og om dette samarbejde indeholder elementer fra det ene eller det andet. Kommissionen har i denne forbindelse anfoert, at ordene "aftale" og "samordnet praksis" omfatter de forskellige typer af adfaerd, hvorved konkurrenter paatager sig en gensidig begraensning i deres handlefrihed paa markedet med udgangspunkt i direkte eller indirekte kontakter mellem dem i stedet for helt selvstaendigt at fastlaegge deres fremtidige konkurrencepolitik.
202 Kommissionen har videre anfoert, at formaalet med at anvende de forskellige begreber i artikel 85 er at forbyde enhver form for samarbejde og ikke at angive, at de skal behandles forskelligt. Det er derfor uden betydning at fastlaegge, hvor skillelinjen skal drages mellem de forskellige begreber, der skal omfatte enhver form for forbudt adfaerd. Grunden til, at begrebet "samordnet praksis" er medtaget i artikel 85, er, at bestemmelsen - ud over aftaler - skal omfatte de former for samarbejde, som kun er udtryk for en form for faktisk samordning eller praktisk samarbejde, men som alligevel kan virke konkurrencefordrejende (Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 64-66).
203 Kommissionen har gjort gaeldende, at det fremgaar af Domstolens praksis (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 173 og 174), at hensigten er at forbyde enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet. Der kan saaledes foreligge en samordnet praksis, allerede fordi der er kontakt mellem konkurrenter, selv om denne kontakt endnu ikke har givet sig udslag i nogen adfaerd paa markedet.
204 Det er Kommissionens opfattelse, at der er tale om samordnet praksis, naar der er en samordning med det formaal at begraense virksomhedernes selvbestemmelsesret i forhold til hinanden, ogsaa selv om der ikke er konstateret en faktisk adfaerd paa markedet. Det er i virkeligheden et spoergsmaal om betydningen af ordet "praksis". Kommissionen kan ikke stoette den opfattelse, at dette ord skal forstaas snaevert som "adfaerd paa markedet". Efter Kommissionens opfattelse kan ved ordet forstaas den blotte deltagelse i kontakter, naar disse har til formaal at begraense virksomhedernes selvbestemmelsesret.
205 Kommissionen har videre anfoert, at hvis det, for at der er tale om en samordnet praksis, er en forudsaetning, at begge forhold foreligger - samordning og adfaerd paa markedet - vil mange former for praksis, som har til formaal, men ikke noedvendigvis til foelge at fordreje konkurrencen paa det faelles marked, falde uden for artikel 85' s anvendelsesomraade. Dette foerer saaledes til, at man ophaever virkningen af en del af artikel 85. Hertil kommer, at sagsoegerens opfattelse ikke er i overensstemmelse med Domstolens praksis vedroerende begrebet samordnet praksis (dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 66, dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 26, og dom af 14.7.1981, sag 172/80, Zuechner, Sml. s. 2021, praemis 14). Naar der i disse domme i alle tilfaelde naevnes praksis paa markedet, er der ikke tale om det forhold, der udgoer overtraedelsen - saaledes som sagsoegeren har anfoert - men om det forhold, hvoraf der kan udledes en samordning. Ifoelge Domstolens praksis kraeves der ikke en faktisk adfaerd paa markedet. Det kraeves kun, at virksomhederne har taget kontakt med hinanden paa en saadan maade, at de giver afkald paa den noedvendige selvbestemmelsesret. Den amerikanske retspraksis vedroerende Sherman Act gaar i samme retning.
206 Ifoelge Kommissionen er det saaledes ikke en noedvendig forudsaetning for, at der foreligger en overtraedelse af artikel 85, at virksomhederne i deres praksis har gennemfoert det, de er blevet enige om. Gerningsindholdet i artikel 85, stk. 1, er fuldt ud realiseret, naar virksomhederne har til hensigt at erstatte den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med et samarbejde, og denne hensigt er udmoentet i en samordning, saaledes at der ikke noedvendigvis efterfoelgende skal vaere konstateret en vis adfaerd paa markedet.
207 For saa vidt angaar beviset, har Kommissionen heraf udledt, at aftalen og den samordnede praksis kan bevises ved hjaelp af direkte eller indirekte beviser. Det er i denne sag ikke noedvendigt at benytte indirekte beviser, som f.eks. parallel adfaerd paa markedet, idet Kommissionen har direkte bevis for en hemmelig forstaaelse, navnlig i moedereferaterne.
208 Kommissionen har afslutningsvis konkluderet, at den var berettiget til at kvalificere den konstaterede overtraedelse principalt som en aftale og subsidiaert, for saa vidt der er behov herfor, som en samordnet praksis.
c) Rettens vurdering
209 Det bemaerkes, at Kommissionen - i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert - har kvalificeret hvert af de forhold, der er paaberaabt over for sagsoegeren, enten som aftale eller som samordnet praksis i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det fremgaar saaledes af beslutningens 80. betragtning, andet afsnit, jf. 81. betragtning, tredje afsnit, og 82. betragtning, foerste afsnit, at Kommissionen principalt har kvalificeret hvert af forholdene som "aftale".
210 Tilsvarende fremgaar det af beslutningens 86. betragtning, andet og tredje afsnit, jf. 87. betragtning, tredje afsnit, og 88. betragtning, at Kommissionen subsidiaert har kvalificeret de forskellige elementer i overtraedelsen som "samordnet praksis", enten fordi det paa grundlag af disse ikke kunne fastslaas, at parterne forinden var naaet til enighed om en faelles plan, der fastlagde deres naermere adfaerd paa markedet, men dog at de havde vedtaget eller tilsluttet sig samordnede foranstaltninger, der skulle fremme koordineringen af deres politik, eller fordi det paa grundlag af disse og som foelge af kartellets komplekse karakter med hensyn til nogle af producenterne ikke kunne anses for bevist, at de paa et givet tidspunkt havde givet udtryk for en egentlig tilslutning til en bestemt foranstaltning, der var vedtaget af de andre, men ikke desto mindre havde udtrykt generel stoette til den paagaeldende plan og indrettet deres adfaerd herefter. Det konkluderes saaledes i beslutningen, at det vedvarende samarbejde og den vedvarende forstaaelse mellem producenterne om gennemfoerelsen af den overordnede plan derfor i visse henseender kunne have nogle af de kendetegn, der er karakteristiske for samordnet praksis.
211 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det, for at der er tale om en aftale i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, er tilstraekkeligt, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade (jf. dom af 15.7.1970, sag 41/69, ACF Chemiefarma mod Kommissionen, Sml. s. 107, praemis 112, og dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, a.st., praemis 86). Kommissionen kunne derfor med rette anse enigheden mellem sagsoegeren og andre polypropylenproducenter, som der er foert tilstraekkeligt bevis for, og som omfattede fastsaettelse af maalpriser, foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og foranstaltninger med henblik paa at begraense det maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode fra marts 1982 til udgangen af samme aar samt salgsmaal for foerste halvdel af 1983, for aftaler i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
212 Da Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at virkningerne af prisinitiativerne fortsatte til november 1983, er det med rette, at den fastslog, at overtraedelsen mindst vedvarede til november 1983. Det fremgaar saaledes af Domstolens praksis, at artikel 85 ogsaa finder anvendelse paa aftaler, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert (dom af 3.7.1985, sag 243/83, a.st., praemis 17).
213 Med hensyn til definitionen af begrebet "samordnet praksis" henvises til Domstolens praksis, hvoraf fremgaar, at de kriterier om koordination og samarbejde, som den tidligere har opstillet, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag Traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 173 og 174).
214 Sagsoegeren har i denne sag deltaget i moeder, der havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og der blev under moederne udvekslet oplysninger mellem konkurrenter om de priser, de oenskede paa markedet, om deres forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de ansaa for noedvendige, om deres omsaetning og om navne paa kunder. Sagsoegeren har ved sin deltagelse i disse moeder sammen med sine konkurrenter deltaget i en samordning med det formaal at paavirke deres adfaerd paa markedet og at informere hinanden om, hvorledes den enkelte producent forventede at ville optraede paa markedet.
215 Sagsoegerens formaal var saaledes ikke kun paa forhaand at fjerne den usikkerhed, der var med hensyn til konkurrenternes fremtidige adfaerd, men selskabet maa noedvendigvis have taget hensyn - direkte eller indirekte - til de oplysninger, det fik ved disse moeder, ved fastlaeggelsen af den politik, det agtede at foere paa markedet. Paa samme maade maa selskabets konkurrenter - direkte eller indirekte - have taget hensyn til de oplysninger, som sagsoegeren gav dem, vedroerende den adfaerd, selskabet havde besluttet eller paataenkte at indtage paa markedet, ved fastlaeggelsen af den politik, de agtede at foere.
216 Det er saaledes med rette, at Kommissionen - paa grund af moedernes formaal - subsidiaert har kvalificeret de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, som sagsoegeren deltog i fra marts 1982 til september 1983, som samordnet praksis i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
217 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen var berettiget til at fastslaa, at der var tale om en enkelt overtraedelse, som i beslutningens artikel 1 kvalificeres som "en aftale og en samordnet praksis", bemaerkes, at den samordnede praksis, der er konstateret, og de indgaaede aftaler paa grund af deres sammenfaldende formaal indgaar som led i systemer med regelmaessige moeder, fastsaettelse af maalpriser og kvoter.
218 Det maa understreges, at disse systemer var led i de paagaeldende virksomheders bestraebelser paa at naa et bestemt oekonomisk maal, nemlig at fordreje den normale prisudvikling paa polypropylenmarkedet. Det ville derfor vaere unaturligt at opdele denne sammenhaengende adfaerd, der havde ét formaal, i forskellige saerskilte overtraedelser. Sagsoegeren deltog saaledes i flere aar i et integreret hele med systemer, der tilsammen udgoer en enkelt overtraedelse, og denne overtraedelse blev gradvis udmoentet dels i aftaler, dels i ulovlig samordnet praksis.
219 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ligeledes var berettiget til at kvalificere denne ene overtraedelse som "en aftale og samordnet praksis", idet overtraedelsen samtidig indeholdt elementer, der maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis". Da der er tale om en kompleks overtraedelse, maa Kommissionens dobbelte kvalifikation i beslutningens artikel 1 forstaas ikke som en kvalifikation, som forudsaetter, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis, men som en tilkendegivelse af, at der er tale om et kompleks, som indeholder faktiske omstaendigheder, hvoraf nogle er kvalificeret som aftaler og andre som samordnet praksis, jf. EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det fremgaar ikke af denne bestemmelse, at der skal ske en specifik kvalifikation for en saadan kompleks overtraedelse.
220 Sagsoegerens anbringende maa saaledes forkastes.
B - Paavirkning af handelen mellem medlemsstater
a) Den anfaegtede retsakt
221 Det anfoeres i beslutningen (93. betragtning, foerste afsnit), at aftalen mellem producenterne var egnet til maerkbart at paavirke samhandelen mellem medlemsstater.
222 Der var ifoelge beslutningen (93. betragtning, tredje afsnit) i den foreliggende sag tale om et meget omfattende samarbejde, der daekkede praktisk taget al handel i hele EF (og andre vesteuropaeiske lande) med et vigtigt industriprodukt, og som derfor i sig selv kunne foere til, at samhandelen udviklede sig paa en anden maade, end hvis aftalen ikke havde eksisteret. Det anfoeres videre i beslutningen (93. betragtning, fjerde afsnit), at da producenterne ved aftale fastsatte priserne paa et kunstigt niveau i stedet for at overlade det til markedet selv at finde balancen, haemmede de konkurrencen i hele Faellesskabet. Virksomhederne havde ikke laengere noget oejeblikkeligt behov for at tilpasse sig til markedet og loese problemerne med den konstaterede overkapacitet.
223 Endelig anfoeres det i beslutningen (94. betragtning), at fastsaettelsen af maalpriser for hver enkelt medlemsstat, der dog maatte tilpasses til de herskende lokale forhold - hvilket blev droeftet i enkeltheder paa nationale moeder - maa have fordrejet handelsmoenstret og de virkninger, effektivitetsforskelle mellem de enkelte producenter ville have haft for priserne. Systemet med "kundeadministration", der foerte til, at kunderne blev ledt hen til bestemte navngivne producenter, forstaerkede prisordningernes virkninger. Kommissionen har anerkendt, at producenterne ved fastsaettelsen af kvoter og maal ikke foretog nogen naermere specificering af den maengde, der maatte afsaettes i det enkelte land eller den enkelte region. Selve eksistensen af en kvote eller et maal begraensede imidlertid de muligheder, en producent raadede over.
b) Parternes anbringender
224 Sagsoegeren har anfoert, at det ikke er bevist, at selskabet deltog i en aftale, der kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstater maerkbart. Selskabets deltagelse modbevises af Petrofina' s sensationelle gennembrud i de fem aar, selskabet var paa polypropylenmarkedet i fem medlemsstater.
225 Kommissionen har hertil anfoert, at selv om det maatte anses for bevist, at Petrofina havde et sensationelt gennembrud paa markedet i forskellige medlemsstater, kunne Kommissionen alligevel fastslaa, at handelen mellem staterne og konkurrencestrukturen blev paavirket, idet kartellet noedvendigvis har drejet samhandelen i en anden retning, end den ellers ville have taget (Domstolens dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, a.st., praemis 172).
c) Rettens vurdering
226 Det bemaerkes, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, er Kommissionen ikke forpligtet til at paavise, at selskabets deltagelse i en aftale eller samordnet praksis har haft en maerkbar virkning paa samhandelen mellem medlemsstater. I henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, er det saaledes tilstraekkeligt, at aftaler og samordnet praksis, der er konkurrencebegraensende, kan paavirke handelen mellem medlemsstater. Det maa i denne forbindelse fastslaas, at de konstaterede konkurrencebegraensninger kunne dreje handelsstroemmene bort fra den retning, de ellers ville have taget (Domstolens dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, a.st., praemis 172).
227 Heraf foelger, at Kommissionen i 93. og 94. betragtning til beslutningen har foert tilstraekkeligt bevis for, at den overtraedelse, sagsoegeren deltog i, kunne paavirke handelen mellem medlemsstater, og det er ikke noedvendigt, at Kommissionen paaviser, at sagsoegerens deltagelse i sig selv har paavirket samhandelen mellem medlemsstater.
228 Sagsoegerens anbringende maa derfor forkastes.
C - Kollektivt ansvar
a) Den anfaegtede retsakt
229 Det anfoeres i beslutningen (83. betragtning, foerste afsnit), at den omstaendighed, at producenterne naturligvis ikke alle kunne vaere til stede ved samtlige moeder, ikke aendrer ved den konklusion, at der her er tale om én uafbrudt aftale. Alle "initiativer" maatte noedvendigvis planlaegges og ivaerksaettes over flere maaneder, og hvad angaar den enkelte producents deltagelse i disse initiativer, goer det ingen stoerre forskel, om vedkommende var til stede ved alle moeder eller ej. I alle tilfaelde var den normale praksis, at de producenter, der ikke var til stede, blev underrettet om, hvad der var blevet vedtaget paa moederne. Alle de virksomheder, som beslutningen er rettet til, deltog i udformningen af generelle planer og detaljerede droeftelser, og deres lejlighedsvise fravaer fra bestemte moeder (eller for Shell' s vedkommende fra alle plenarmoeder) har ingen indflydelse paa omfanget af deres deltagelse i overtraedelsen.
230 Det tilfoejes i beslutningen (83. betragtning, andet afsnit), at det centrale punkt i den foreliggende sag er, at producenterne i en lang aarraekke gik sammen om at naa et faelles maal, og hver enkelt deltager maatte tage ansvaret ikke blot for den direkte rolle, de selv spillede heri, men ogsaa for aftalen som helhed. Omfanget af hver enkelt producents deltagelse kan derfor ikke fastslaas paa grundlag af den periode, for hvilken der foreligger prisinstrukser fra den paagaeldende producent, men kun paa grundlag af hele det tidsrum, hvor vedkommende deltog i den faelles plan.
231 Dette gaelder ogsaa for Anic og Rhône-Poulenc, der trak sig ud af polypropylenmarkedet, foer Kommissionen begyndte undersoegelsen. Fra disse to virksomheder foreligger der ingen prisinstrukser til salgskontorer overhovedet. Deres deltagelse i moederne og i maengdemaal- og kvoteordningerne kan imidlertid fastslaas paa grundlag af det foreliggende bevismateriale. Aftalen maa betragtes som en helhed, og der er foert bevis for deres deltagelse, ogsaa selv om der ikke blev fundet prisinstrukser fra dem (beslutningen, 83. betragtning, tredje afsnit).
b) Parternes anbringender
232 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen har gjort det umuligt for selskabet at varetage sine interesser ved at paalaegge det et kollektivt ansvar. Kommissionen har saaledes anfoert, at "hver enkelt deltager maatte tage ansvaret ikke blot for den direkte rolle, de selv spillede heri, men ogsaa for aftalen som helhed" (beslutningen, 83. betragtning, andet afsnit), men Kommissionen var imidlertid forpligtet til at foere bevis for, at alle betingelserne for, at der foreligger en overtraedelse i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, var opfyldt for sagsoegerens vedkommende. Kommissionen har herved paalagt sagsoegeren et generelt og kollektivt ansvar for andre producenters adfaerd.
233 Kommissionen har anfoert, at den har foert bevis for, at alle betingelserne for, at der foreligger en overtraedelse, var opfyldt for sagsoegerens vedkommende, og at den saaledes ikke har paalagt selskabet ansvar for andre producenters adfaerd.
c) Rettens vurdering
234 Det fremgaar af Rettens vurdering vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer og anvendelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, at den har foert tilstraekkeligt bevis for, at betingelserne for, at den overtraedelse foreligger, der i beslutningen er gjort gaeldende over for sagsoegeren, er opfyldt for selskabets vedkommende, og der er saaledes ikke paalagt selskabet ansvar for andre producenters adfaerd.
235 Det bemaerkes i denne forbindelse, at beslutningens 83. betragtning, andet og tredje afsnit, ikke er i modstrid med dette, idet det heri navnlig begrundes, hvorfor Kommissionen mener, at den har foert tilstraekkeligt bevis for overtraedelsen med hensyn til virksomheder, hvor den ikke har fundet prisinstrukser for hele den periode, hvori de deltog i systemet med regelmaessige moeder.
236 Anbringendet maa derfor forkastes.
3. Sammenfatning
237 Det foelger af det anfoerte, at der med Kommissionens bevismaessige konstateringer vedroerende sagsoegeren ikke er foert tilstraekkeligt bevis med hensyn til perioden fra begyndelsen af 1980 til marts 1982, og beslutningens artikel 1 maa derfor annulleres, for saa vidt det heri fastslaas, at sagsoegeren deltog i overtraedelsen i denne periode. Sagsoegerens oevrige anbringender vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer og anvendelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, i den anfaegtede retsakt maa forkastes.
Begrundelsen
1. Utilstraekkelig begrundelse
238 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen paa grund af sin generelle karakter er utilstraekkeligt begrundet, idet der ikke tages stilling til de saerlige argumenter, Petrofina har fremfoert, navnlig med hensyn til det forhold, at der ikke foreligger prisinstrukser fra selskabet, at det ikke deltog i nogen form for kvoteordning, og at det kun deltog som observatoer i moederne.
239 Kommissionen har anfoert, at en tilbagevisning af dette anbringende forudsaetter en gennemgang af beslutningens materielle begrundelse, som allerede er foretaget som led i dens argumentation vedroerende beviset for overtraedelsen.
240 Det bemaerkes, at det fremgaar af Rettens vurdering af Kommissionens bevismaessige konstateringer og anvendelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, i den anfaegtede retsakt, at Kommissionen fuldt ud har taget hensyn til sagsoegerens argumenter, som gaar ud paa, at der ikke foreligger prisinstrukser fra selskabet, at det ikke deltog i nogen form for kvoteordning, og at det kun deltog som observatoer i moederne. Kommissionen har som allerede anfoert med rette forkastet disse argumenter, navnlig i beslutningens 83. betragtning, andet afsnit, sidsste pkt., 52. og foelgende betragtninger og 84. betragtning, foerste afsnit. Anbringendet maa derfor forkastes.
2. Selvmodsigende begrundelse
241 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningens begrundelse paa to punkter er selvmodsigende. For det foerste har Kommissionen i hvert fald implicit erkendt, at den enten skal foere bevis for en formel enighed om en konkurrencebegraensende plan eller en adfaerd paa markedet, hvorved en saadan plan gennemfoeres, men Kommissionen har hverken foert bevis for det ene eller det andet forhold og modsiger sig selv, naar det i beslutningen (85. betragtning, andet afsnit) anfoeres, "At der var tilfaelde, hvor en producent i sin prispolitik blev omtalt som 'oproersk' eller 'undergravende', naar han soegte at oege sin markedsandel paa bekostning af de andre (og undertiden blev afkraevet en forklaring paa sin opfoersel af disse), afsvaekker ikke de meget omfattende beviser for, at der fandtes en faelles plan om at regulere markedet". Denne selvmodsigende begrundelse er navnlig vigtig for Petrofina, idet selskabet af de andre producenter blev betegnet som urostifter, naar det havde optraadt aggressivt paa markedet. For det andet modsiger Kommissionen sig selv, naar den foerst anerkender, at Petrofina ikke har givet prisinstrukser (beslutningens 45. betragtning, andet afsnit), og dernaest paastaar, at alle producenter fremsendte prisinstrukser til deres salgskontorer, og at disse prisinstrukser viser, at prisinitiativerne blev ivaerksat (beslutningens 90. betragtning).
242 Kommissionen har anfoert, at en tilbagevisning af dette anbringende forudsaetter en gennemgang af beslutningens materielle begrundelse, som allerede er foretaget som led i dens argumentation vedroerende beviset for overtraedelsen.
243 Det bemaerkes, at sagsoegerens argument beror paa en laesning af beslutningen, hvorved visse begrundelser heri paa en forkert maade udsondres. Beslutningen udgoer derimod en helhed, og hver begrundelse maa laeses i lyset af de oevrige begrundelser, for at de oejensynlige modsigelser i beslutningen kan fjernes.
244 Endvidere fremgaar det af Rettens vurdering vedroerende beviset for overtraedelsen, at begrundelserne ikke er selvmodsigende, og anbringedet maa derfor forkastes.
3. Forkert begrundelse
245 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningens begrundelse er forkert, idet Kommissionen heri har udtalt, at: "Selve eksistensen af en kvote eller et maal [imidlertid] begraensede de muligheder, en producent raadede over" (94. betragtning til beslutningen), mens Petrofina har forklaret, at selskabet ved en afgjort konkurrencepraeget adfaerd fik et sensationelt gennembrud paa markedet i referenceperioden.
246 Kommissionen har anfoert, at den allerede har tilbagevist dette anbringende i sin argumentation vedroerende beviset for overtraedelsen.
247 Det bemaerkes, at som Retten allerede har udtalt, kunne de konstaterede konkurrencebegraensninger paavirke handelen mellem medlemsstater. Der er saaledes ikke tale om en forkert begrundelse. Anbringendet maa derfor forkastes.
Boeden
248 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i beslutningen har tilsidesat artikel 15 i forordning nr. 17, idet den ikke i tilstraekkeligt omfang har taget hensyn til overtraedelsens varighed og grovhed.
1. Overtraedelsens varighed
249 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved udmaalingen af boeden ikke har bedoemt varigheden af selskabets deltagelse i overtraedelsen korrekt. Denne periode er vaesentlig kortere, navnlig fordi selskabets deltagelse var ophoert, da Kommissionen foretog kontrolundersoegelserne, og ophoerte ikke foerst i november 1983.
250 Kommissionen har anfoert, at den ved udmaalingen af boeden korrekt har taget hensyn til overtraedelsens varighed.
251 Det bemaerkes, at det fremgaar af Rettens vurdering vedroerende beviset for overtraedelsen, at varigheden af den overtraedelse, der er fastslaaet, for saa vidt angaar sagsoegeren, er kortere end antaget i beslutningen, idet den begyndte i marts 1982 og ikke i begyndelsen af 1980. Det fremgaar imidlertid ligeledes af Rettens vurdering, at Kommissionen med rette har lagt til grund, at overtraedelsen varede til november 1983.
252 Den boede, der er paalagt sagsoegeren, boer derfor af denne grund nedsaettes.
2. Overtraedelsens grovhed
A - Sagsoegerens begraensede rolle
253 Sagsoegeren har anfoert, at overtraedelsen ikke var saa grov, som Kommissionen haevder, idet selskabet kun deltog i moederne som en passiv observatoer med det oenske at faa oplysninger om markedsforholdene. Selskabet har aldrig haft til hensigt at tilslutte sig en konkurrencebegraensende adfaerd eller traeffe foranstaltninger med henblik paa den praktiske gennemfoerelse heraf, hvilket fremgaar af, at andre producenter betegnede selskabets adfaerd som oproersk.
254 Kommissionen har anfoert, at karteldeltagernes handlemaade var udtaenkt og forsaetlig, at kartellet havde en saerlig alvorlig karakter (horisontal prisfastsaettelse og markedsdeling) og omfattede naesten alle Faellesskabets polypropylenproducenter, saaledes at det havde en betydelig magt. Selv om det anses for bevist, at Petrofina deltog passivt, kan dette forhold ikke medfoere, at boeden bortfalder. Domstolen har saaledes ifoelge Kommissionen anerkendt, at enhver konkret deltagelse i en overtraedelse er tilstraekkelig til at paalaegge en boede - ogsaa selv om der er tale om en passiv adfaerd, der letter gennemfoerelsen af overtraedelsen (dom af 12.7.1979, forenede sager 32/78 og 36/78-82/78, BMW Belgium mod Kommissionen, Sml. s. 2435, praemis 49 ff., og dom af 1.2.1978, sag 19/77, Miller International Schallplatten mod Kommissionen, Sml. s. 131, praemis 18). For saa vidt angaar udmaalingen af boeden, har Kommissionen anfoert, at den i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet har taget hensyn til sagsoegerens rolle i samarbejdet (109. betragtning til beslutningen).
255 Det bemaerkes, at det fremgaar af Rettens vurdering vedroerende beviset for overtraedelsen, at Kommissionen korrekt har foert bevis for sagsoegerens rolle i overtraedelsen fra marts 1982, og at Kommissionen derfor i beslutningen med rette fandt, at der ikke var foert bevis for, at denne rolle var af passiv karakter.
256 Anbringendet kan derfor ikke tiltraedes.
B - Kriterierne til udmaaling af boederne ikke konkrete
257 Sagsoegeren har anfoert, at det fremgaar af Domstolens praksis (dom af 15.7.1970, sag 45/69, Boehringer Mannheim mod Kommissionen, Sml. s. 153, praemis 55 ff., dom af 8.11.1983, forenede sager 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 og 110/82, IAZ mod Kommissionen, Sml. s. 3369, praemis 50 ff., og dom af 10.12.1985, forenede sager 240/82-242/82, 261/82, 262/82, 268/82 og 269/82, Stichting Sigarettenindustrie mod Kommissionen, Sml. s. 3831, praemis 100), at Kommissionen skal angive de noejagtige kriterier, der er anvendt ved udmaalingen af den boede, der er paalagt den enkelte virksomhed. Kommissionen skal noedvendigvis konkret angive baade de forhold, der er afgoerende for, at der foreligger en overtraedelse, og de kriterier, der er anvendt ved fastsaettelsen af boeden. Kommissionen er i denne sag ikke fremkommet med nogen angivelse herom, men har derimod anerkendt, at fastsaettelsen af den enkelte boede er sket paa grundlag af en raekke, i mange tilfaelde ikke maalbare faktorer, og at den derfor ikke praecist kunne angive, hvorledes de enkelte faktorer praecist er indgaaet i fastsaettelsen. Da Kommissionen ikke kunne fastsaette boederne ud fra den konkurrencebegraensende virkning paa markedet, kunne den kun henvise til overtraedelsens grovhed og beskrev ikke naermere denne, da den uden at henvise til andre objektive kriterier fastsatte de stoerste boeder, den nogen sinde har paalagt. Denne fremgangsmaade er uforenelig med retssikkerhedsprincippet og naermer sig det vilkaarlige, idet det ikke kan efterproeves, om der er det noedvendige forhold mellem omfanget af den enkeltes medvirken til overtraedelsen og paalaeggelsen af en forholdsmaessig og rimelig boede. Det var saa meget mere vigtigt, at kriterierne blev gjort konkrete, idet Kommissionen selv har understreget, at de betydelige boeder i denne sag var begrundet i overtraedelsens saerligt grove karakter.
258 Sagsoegeren har videre anfoert, at Kommissionen i denne sag navnlig burde have taget hensyn til de meget betydelige tab, selskabet led, det forhold, at der ikke foreligger prisinstrukser fra selskabet, forskellene mellem selskabets salgspriser og de paastaaede "maalpriser", selskabets sensationelle gennembrud paa markedet, omfanget af de foretagne investeringer og selskabets lille andel af polypropylenmarkedet.
259 Kommissionen har anfoert, at den ved paalaeggelse af sanktionerne i denne sag har handlet i overensstemmelse med sin faste politik og de principper, Domstolen har fastlagt med hensyn til boeder. Fra 1979 har det vaeret dens politik at sikre overholdelsen af konkurrenceregler ved at paalaegge mere byrdefulde sanktioner, navnlig med hensyn til de former for overtraedelser, der er klart definerede i konkurrenceretten, og saerligt grove overtraedelser som den foreliggende med henblik paa at oege sanktionernes praeventive virkning. Denne politik er anerkendt af Domstolen (dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, a.st., praemis 106 og 109), som i flere tilfaelde har udtalt, at der ved fastsaettelsen af sanktioner skal tages hensyn til en lang raekke faktorer (dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, a.st., praemis 120, og dom af 8.11.1983, forenede sager 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 og 110/82, a.st., praemis 52).
260 Kommissionen er i saerlig grad egnet til at foretage en saadan vurdering, som kun kan tilsidesaettes, hvis der foreligger en vaesentlig faktisk eller retlig vildfarelse. Endvidere har Domstolen fastslaaet, at Kommissionen efter sagernes karakter kan foretage en forskellig vurdering af de sanktioner, den anser for noedvendige, ogsaa selv om de forhold, der foreligger i de forskellige sager, er sammenlignelige (dom af 12.7.1979, forenede sager 32/78 og 36/78-82/78, a.st., praemis 53, og dom af 9.11.1983, sag 322/81, a.st., praemis 111 ff.).
261 Kommissionen har endvidere anfoert, at den ved boedefastsaettelsen har taget hensyn til generelle kriterier, der er beskrevet i 108. betragtning til beslutningen, og individuelle kriterier, som er beskrevet i 109. betragtning til beslutningen. Foerstnaevnte kriterier er anvendt til at fastsaette boedens samlede stoerrelse, mens det med de sidstnaevnte har vaeret muligt for Kommissionen at fordele denne boede rimeligt og forholdsmaessigt mellem de beroerte producenter. De generelle kriterier har paa grund af deres karakter ikke kunnet goeres konkrete. I oevrigt har Kommissionen taget hensyn til de forhold, som Petrofina i denne forbindelse har fremfoert. For saa vidt angaar de individuelle kriterier, mener Kommissionen, at den har besvaret de argumenter, Petrofina har fremfoert. Denne fremgangsmaade er godkendt af Domstolen (dom af 15.7.1970, sag 45/69, a.st., praemis 55).
262 Det bemaerkes, at Kommissionen ved fastsaettelsen af den boede, der er paalagt sagsoegeren, dels har fastlagt kriterier for fastsaettelse af det generelle niveau for de boeder, der er paalagt de af beslutningen beroerte virksomheder (108. betragtning til beslutningen), dels har fastlagt kriterier med henblik paa at foretage en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed (109. betragtning til beslutningen).
263 Retten finder, at de kriterier, der er naevnt i 108. betragtning, fuldt ud begrunder det generelle boedeniveau, som er anvendt over for de virksomheder, beslutningen er rettet til. Der henvises i denne forbindelse specielt til, at overtraedelsen af Traktatens artikel 85, stk. 1, navnlig litra a), b) og c), var aabenbar, hvilket polypropylenproducenterne, der handlede forsaetligt og i dybeste hemmelighed, ikke var uvidende om.
264 Retten finder ligeledes, at de fire kriterier, der er naevnt i 109. betragtning, er relevante og tilstraekkelige som grundlag for en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed.
265 For saa vidt angaar de forhold, som Kommissionen efter sagsoegerens opfattelse burde have taget hensyn til, bemaerkes, at Kommissionen ikke var forpligtet til at praecisere, hvorledes den havde taget hensyn til de betydelige tab, som producenterne havde lidt paa polypropylenmarkedet, og som navnlig skyldtes omfanget af de foretagne investeringer, til de paastaaede forskelle mellem sagsoegerens salgspris og de fastsatte maalpriser eller til selskabets sensationelle gennembrud paa polypropylenmarkedet, idet det drejer sig om forhold, som er indgaaet i fastsaettelsen af det generelle boedeniveau, som Retten har anset for rimeligt.
266 For saa vidt angaar det forhold, at der ikke skulle foreligge prisinstrukser fra sagsoegeren, fremgaar det af Rettens vurdering vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer med hensyn til overtraedelsen, at det ikke er bevist, at instrukserne ikke foreligger, og Kommissionen skulle derfor ikke tage hensyn hertil ved fastsaettelsen af boeden.
267 Med hensyn til, at der ikke skulle vaere taget hensyn til Petrofina' s lille andel af polypropylenmarkedet, bemaerkes, at sagsoegerens argumentation, hvorefter selskabet ikke kunne oeve indflydelse paa markedet, maa forkastes. Det er saaledes ikke afgoerende, om sagsoegerens deltagelse kunne oeve indflydelse paa markedet, men om den overtraedelse, som selskabet deltog i, kunne oeve indflydelse paa markedet. Retten har i denne forbindelse fastslaaet, at Kommissionen blandt de kriterier, der er anvendt ved fastsaettelsen af det generelle boedeniveau, med rette har medtaget det forhold, at de virksomheder, der deltog i overtraedelsen, besad naesten hele markedet, hvilket klart viser, at den overtraedelse, de i faellesskab har begaaet, maa have haft indflydelse paa markedet. For saa vidt sagsoegerens argumentation tilsigter at paavise, at Kommissionen ikke har taget hensyn til selskabets relative betydning paa polypropylenmarkedet, maa den ogsaa forkastes, idet Kommissionen i 109. betragtning til beslutningen har anfoert, at den ved udmaalingen af de boeder, der er paalagt de enkelte virksomheder, har taget hensyn til deres respektive leverancer af polypropylen inden for Faellesskabet. Sagsoegeren har ikke med hensyn til dette kriterium anfaegtet den maade, hvorpaa det er anvendt paa selskabet.
268 Hvad angaar de to foerste kriterier, der er naevnt i 109. betragtning til beslutningen, nemlig den rolle, virksomhederne hver isaer spillede i samarbejdet, og det tidsrum, hvori de deltog i overtraedelsen, bemaerkes, at da begrundelserne med hensyn til fastsaettelsen af boederne maa ses i sammenhaeng med alle beslutningens begrundelser, har Kommissionen i tilstraekkelig grad redegjort for, hvorledes der konkret vedroerende sagsoegeren er taget hensyn til disse kriterier.
269 For saa vidt angaar de sidste kriterier, nemlig producenternes respektive leverancer af polypropylen inden for Faellesskabet og deres omsaetning, finder Retten paa grundlag af de tal, den har anmodet Kommissionen om, og hvis rigtighed sagsoegeren ikke har bestridt, at disse kriterier ikke er anvendt paa en urimelig maade ved udmaalingen af den boede, der er paalagt sagsoegeren, i forhold til de boeder, der er paalagt andre producenter.
270 Sagsoegerens anbringende maa derfor forkastes.
C - Hensyntagen til overtraedelsens virkninger
271 Sagsoegeren har anfoert, at det foelger af en almindelig retsgrundsaetning, at grovheden af en overtraedelse altid beror paa dens virkninger. Dette princip bekraeftes af Domstolens praksis vedroerende boeder i kartelsager (dom af 15.7.1970, sag 41/69, a.st., praemis 175 ff., og sag 45/69, a.st., praemis 52 ff., dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., dom af 1.2.1978, sag 19/77, a.st., dom af 13.2.1979, sag 85/76, Hoffmann-La Roche mod Kommissionen, Sml. s. 461, dom af 12.7.1979, forenede sager 32/78 og 36/78-82/78, a.st., dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, a.st., dom af 8.11.1983, forenede sager 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 og 110/82, a.st., praemis 42 ff., dom af 9.11.1983, sag 322/81, a.st., dom af 10.12.1985, forenede sager 240/82-242/82, 261/82, 262/82, 268/82 og 269/82, a.st., praemis 89 ff.). Kommissionen har i denne sag ikke paavist, at kartellet har haft virkning paa markedet, og har endog udtrykt tvivl herom. Endvidere har den ikke forkastet de oekononometriske undersoegelser, Petrofina har fremlagt, og som viser, at kartellet ikke har haft nogen virkning. Den paalagte boede er derfor for stor.
272 Kommissionen har anfoert, at den ved fastsaettelsen af boeden har taget hensyn til, at formaalet med kartellet ikke fuldt ud blev naaet, selv om den ikke var forpligtet hertil paa grund af kartellets konkurrencebegraensende formaal.
273 Det bemaerkes, at Kommissionen har sondret mellem to former for virkninger foraarsaget af overtraedelsen. Den foerste form gaar ud paa, at producenterne - efter de moeder, hvor der blev fastsat maalpriser - gav deres salgsafdelinger instruktion om at ivaerksaette dette prisniveau, saaledes at "maalpriserne" var udgangspunkt for prisforhandlinger med kunderne. Kommissionen fastslog med rette paa grundlag heraf, at alt tyder paa, at aftalen paavirkede konkurrenceforholdene maerkbart (beslutningens 74. betragtning, andet afsnit, med henvisning til 90. betragtning). Den anden form for virkninger gaar ud paa, at en sammenligning mellem udviklingen i fakturerede priser med de maalpriser, der blev fastsat i forbindelse med konkrete prisinitiativer, bekraefter rigtigheden af den fremstilling, som er givet i de papirer, der blev fundet hos ICI og andre producenter angaaende gennemfoerelsen af prisinitiativerne (beslutningens 74. betragtning, sjette afsnit).
274 Retten finder, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for den foerste form for virkninger paa grundlag af de talrige prisinstrukser, som producenterne gav, og som svarer til hinanden og til de maalpriser, der blev fastsat ved moederne. Disse priser skulle afgjort tjene som grundlag for prisforhandlinger med kunderne.
275 Dette paavirkes ikke af, at Kommissionen kun fandt én prisinstruks fra sagsoegeren, der direkte gengiver resultatet af et moede, hvori selskabet deltog, idet de virkninger, Kommissionen har taget hensyn til ved fastsaettelsen af det generelle boedeniveau, ikke er virkninger af den faktiske adfaerd, som en bestemt virksomhed paastaas at have udvist, men derimod virkningerne af den samlede overtraedelse, som virksomheden deltog i sammen med andre.
276 For saa vidt angaar den anden form for virkninger, bemaerkes for det foerste, at Kommissionen ikke havde grund til at betvivle rigtigheden af de undersoegelser, som producenterne selv gennemfoerte ved deres moeder (jf. bl.a. referatet af moederne den 21. september, den 6. oktober, den 2. november og den 2. december 1982, bilag 30-33 til den generelle meddelelse), og som viste, at de maalpriser, der var fastlagt ved moederne, i stor udstraekning var gennemfoert paa markedet. Endvidere bemaerkes, at selv om Coopers og Lybrand' s gennemgang og de oekonomiske analyser, som er udfoert paa nogle af producenternes anmodning, maatte vise, at de undersoegelser, som producenterne selv gennemfoerte ved moederne, var forkerte, ville dette ikke foere til en nedsaettelse af boeden, idet Kommissionen i beslutningens 108. betragtning, sidste led, har angivet, at den som formildende omstaendighed har taget hensyn til, at prisinitiativerne kun delvis virkede efter hensigten, og at der i sidste instans ikke fandtes foranstaltninger, hvorved en producent kunne tvinges til at overholde kvoterne eller andre ordninger.
277 De begrundelser i beslutningen, der vedroerer fastsaettelsen af boeden, maa ses i sammenhaeng med de oevrige begrundelser i beslutningen, og paa grundlag heraf maa det fastslaas, at Kommissionen med rette fuldt ud har taget hensyn til den foerste form for virkninger og til det begraensede omfang af den anden form for virkninger. Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren ikke har angivet, i hvilken udstraekning Kommissionen har undladt at tage tilstraekkeligt hensyn til det begraensede omfang af den anden form for virkninger som en formildende omstaendighed.
278 Anbringendet maa saaledes forkastes.
D - Utilstraekkelig begrundelse
279 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved fastsaettelsen af boeden ikke har taget stilling til selskabets argumenter, der gaar ud paa, at selskabet deltog i moederne ud fra et oenske om at fremme konkurrencen, at det fastsatte sine priser ud fra konkurrencemaessige hensyn, at det havde et sensationelt gennembrud paa markedet, at selskabet aldrig fungerede som "kundeadministrator" eller "participant", og at selskabet efter bedste evne bidrog til at oplyse sagen. Der burde ved fastsaettelsen af boedeniveauet vaere taget hensyn til alle disse forhold, og det burde fremgaa af beslutningen, hvorledes dette var sket.
280 Kommissionen har anfoert, at Petrofina kun paa ny har henvist til allerede kendte argumenter og paaberaabt sig forhold, som Kommissionen allerede har taget hensyn til ved udmaalingen af den paalagte boede.
281 Det bemaerkes, at det fremgaar af Rettens vurdering vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer, at de argumenter, som Kommissionen ifoelge sagsoegeren med urette har undladt at tage stilling til, med hensyn til de faktiske forhold er ubegrundede.
282 For saa vidt angaar det sidste argument, som sagsoegeren har fremfoert, bemaerkes, at det fremgaar af en samlet laesning af beslutningen, at sagsoegeren ikke var blandt de meget faa producenter, der samarbejdede ved kontrolundersoegelsen, og som der er henvist til i beslutningens 109. betragtning, sidste afsnit, og at det er korrekt, at det forholder sig saaledes, idet sagsoegeren ikke medvirkede til at oplyse sagen ud over, hvad selskabet er forpligtet til i henhold til faellesskabsretten.
283 Anbringendet maa derfor forkastes.
E - Selvmodsigende begrundelse
284 Sagsoegeren har anfoert, at det er selvmodsigende, naar det i beslutningen anfoeres, dels at Kommissionen har taget hensyn til den rolle, virksomhederne hver isaer spillede i samarbejdet, laengden af det tidsrum, hvori de deltog i overtraedelsen, deres respektive leverancer af polypropylen inden for Faellesskabet og deres omsaetning (109. betragtning, foerste afsnit), dels at Kommissionen ikke fandt, at der kunne foretages nogen saerlig sondring mellem producenterne paa grundlag af omfanget af den enkelte producents engagement i de vedtagne ordninger (109. betragtning, sjette afsnit).
285 Retter finder, at der maa sondres mellem den rolle, virksomhederne hver isaer spillede i samarbejdet, og omfanget af virksomhedernes deltagelse i de vedtagne ordninger. Det foerste punkt vedroerer de dele af overtraedelsen, som virksomhederne deltog i, mens det andet punkt vedroerer intensiteten af deres deltagelse i disse dele.
286 De to begrundelser i beslutningen er saaledes ikke selvmodsigende, og anbringendet maa derfor forkastes.
F - Lighedsgrundsaetningen
287 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen er i strid med rimelighedsprincippet og forbuddet mod forskelsbehandling, idet Amoco og BP paa den ene side og sagsoegeren paa den anden side behandles forskelligt. Det forhold, at Petrofina - i oevrigt passivt - deltog i moederne i modsaetning til de to andre virksomheder, kan ikke i sig selv begrunde, at de behandles forskelligt. Endvidere kan Kommissionen ikke paastaa, at sagsoegeren bevidst har haft til hensigt at begraense konkurrencen, mens den paa grundlag af det samme bevismateriale ikke fandt, at Amoco og BP havde en saadan retsstridig hensigt.
288 Kommissionen har anfoert, at det forhold, at Amoco og BP paa den ene side og sagsoegeren paa den anden side er blevet behandlet forskelligt, skyldes, at de to foerstnaevnte virksomheder ikke deltog i moederne, og Kommissionen havde saaledes ikke i forhold til disse tilstraekkelige indicier til at bevise, at de bevidst havde til hensigt at begraense konkurrencen.
289 Det bemaerkes, at en betingelse for, at lighedsgrundsaetningen kan anses for tilsidesat, er, at sammenlignelige forhold er blevet behandlet forskelligt. I det foreliggende tilfaelde er forholdene for Petrofina paa den ene side og for Amoco og BP paa den anden side imidlertid ikke sammenlignelige, idet de sidstnaevnte ikke deltog i regelmaessige moeder for polypropylenproducenter. Kommissionen kunne derfor lovligt skoenne, at den ikke havde tilstraekkeligt bevis for, at disse producenter havde deltaget i en samordning med et konkurrencebegraensende formaal, men at den havde det for sagsoegerens vedkommende. I henhold til beslutningen var det grundlaeggende bevis, at der forelaa en saadan samordning. Retten finder derfor, at forskellen i de naevnte virksomheders og sagsoegerens situation begrunder, at de er blevet behandlet forskelligt.
290 Anbringendet kan derfor ikke tiltraedes.
291 Den boede, der er paalagt sagsoegeren, findes herefter at vaere rimelig under hensyn til grovheden af den overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler, som det kan fastslaas, at sagsoegeren har begaaet, men boeden nedsaettes til halvdelen, idet overtraedelsen havde en kortere varighed. Selv om overtraedelsen med hensyn til varigheden er nedsat med mere end halvdelen (26 maaneder ud af 47 maaneder), havde overtraedelsen imidlertid en meget stor intensitet i de resterende 21 maaneder.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
292 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Retten kan imidlertid i henhold til artikel 87, stk. 3, fordele sagens omkostninger eller bestemme, at hver part skal baere sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter. Da der delvis er givet sagsoegeren medhold, og da begge parter har nedlagt paastand om, at den anden tilpligtes at betale sagens omkostninger, baerer hver part sine omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Foerste Afdeling)
1) Artikel 1, tredje led, i Kommissionens beslutning af 23. april 1986 (IV/31.149 - polypropylen, EFT L 230, s. 1) annulleres, for saa vidt det heri fastslaas, at Petrofina deltog i overtraedelsen fra 1980 til marts 1982.
2) Den boede, der er paalagt sagsoegeren ved beslutningens artikel 3, fastsaettes til 300 000 ECU, svarende til 13 153 050 BFR.
3) I oevrigt frifindes sagsoegte.
4) Hver part baerer sine omkostninger.