61983CJ0018_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 7 . februar 1983 har Domenico Morina, fuldmaegtig i loenklasse A 6 ved generaldirektoratet for forskning og dokumentation ( GD V ) i Europa-Parlamentet, anlagt sag angaaende Europa-Parlamentets ophaevelse af en procedure med henblik paa ansaettelse af en ekspeditionssekretaer ( stillingsgruppe A 5/4 ved ovennaevnte generaldirektorat, afdelingen for juridiske anliggender ( meddelelse om ledig stilling nr . 3285 af 3 . 11 . 1981 )).
2 Sagsoegeren, der kan forfremmes efter vedtaegtens artikel 45, soegte den ledige stilling, som ifoelge meddelelsen foerst skulle soeges besat ved forflyttelse eller forfremmelse .
3 Ved afgoerelse af 6 . maj 1982 betemte Europa-Parlamentets generalsekretaer, at stillingen omgaaende skulle overflyttes til generaldirektorat IV, afdelingen for kasse og bogholderi . Da denne overflyttelse medfoerte en aendring af karakteren af de opgaver, der var knyttet til stillingen, annullerede administrationen ansaettelsesproceduren, idet den underrettede sagsoegeren herom ved en meddelelse med paategningen »proceduren annulleret af ansaettelsesmyndigheden« .
4 Den 29 . juli 1982 indbragte Morina i medfoer af artikel 90, stk . 2, en klage over denne annullation, som han kraevede en begrundelse for . Ved skrivelse af 3 . november 1982 afviste Parlamentets formand klagen, idet han anfoerte, at ansaettelsesproceduren var blevet afbrudt, fordi stillingen var blevet overflyttet til generaldirektorat IV, hvorfor det var umuligt at gennemfoere ansaettelsen paa grundlag af meddelelsen om den ledige stilling . Parlamentets formand anfoerte yderligere, at »de trufne afgoerelser er begrundet i noedvendige hensyn til tjenesten og ikke i subjektive hensyn i forbindelse med Deres ansoegning« .
5 Sagsoegeren har i sagen, der er anlagt den 7 . februar 1983, dels nedlagt paastand om, at afgoerelsen om at overflytte den ledige stilling annulleres, dels om, at afbrydelsen af ansaettelsesproceduren kendes ulovlig .
Formaliteten
6 Europa-Parlamentet har ikke direkte nedlagt paastand om afvisning, men har udtrykt tvivl om, hvorvidt sagen kan admitteres, idet den ikke har samme genstand som den indbragte klage . Klagen maa anses for en simpel anmodning om at faa uddybet begrundelsen for at annullere ansaettelsesproceduren, mens i staevningen er nedlagt paastand om, at afgoerelsen om at overflytte stillingen annulleres .
7 Det fremgaar af klagen, at selv om sagsoegeren rent faktisk anmoder om at blive bekendt med grundene til at annullere ansaettelsesproceduren, har han ligeledes praeciseret, at han, saafremt begrundelsen ikke blev uddybet, ville vaere noedt til at anlaegge sag ved Domstolen med paastand om annullation af en afgoerelse, som klart indeholder et klagepunkt imod ham . Foelgelig bestaar der ikke noget modsaetningsforhold mellem klagen og den anlagte sag, som boer antages til realitetsbehandling .
Realiteten
8 Sagsoegeren har for det foerste gjort gaeldende, at Europa-Parlamentet ved under ansaettelsesproceduren at overflytte den ledige stilling og saaledes traekke stillingsopslaget tilbage har tilsidesat principperne om den berettigede forventning og om god forvaltningskik .
9 Som allerede fastslaaet af Domstolen i dom af 24 . juni 1969 ( Fux, sag 26/68, Sml . 1969, s . 145 ) er formaalet med vedtaegtens bestemmelser at garantere ansoegerne, at ansaettelsesmyndigheden foretager ansaettelser i overensstemmelse med gaeldende retsregler . Det fremgaar imidlertid ikke af disse bestemmelser, at ansaettelsesmyndigheden er forpligtet til at gennemfoere en paabegyndt ansaettelsesprocedure . Dette anbringende kan derfor ikke tages til foelge .
10 Sagsoegeren har videre haevdet, at afgoerelsen om at overflytte den omstridte stilling ikke er tilstraekkelig begrundet i forhold til ham, idet den ikke indeholder nogen forklaring paa de af Parlamentet paaberaabte tjenstlige grunde .
11 Begrundelsen af en afgoerelse, som indeholder et klagepunkt, skal goere det muligt for Domstolen at udoeve sin proevelsesret vedroerende retsakters lovlighed og give den paagaeldende de noedvendige oplysninger for at vurdere, om afgoerelsen er tilstraekkelig begrundet . Kravet om begrundelse skal dog vurderes paa grundlag af omstaendighederne i det konkrete tilfaelde, bl.a . retsaktens indhold, arten af de anfoerte grunde og adressatens interesse i at modtage en forklaring . Naar det mere specielt drejer sig om en foranstaltning
vedroerende organisationen af tjenesten skal det yderligere understreges, at begrundelsespligten boer saettes i forhold til den skoensfrihed, som ansaettelsesmyndigheden nyder inden for omraadet, saaledes som det allerede er fastslaaet af Domstolen i dom af 28 . maj 1980 ( Kuhner, forenede sager 33 og 75/79, Sml . 1980, s . 1677 ) og dom af 29 . oktober 1981 ( Arning, sag 125/80, Sml . 1981, s . 2539 ).
12 Selv om administrationen i det foreliggende tilfaelde foerste alene underrettede sagsoegeren om, at ansaettelsesproceduren var annulleret og ikke begrundede dette skridt, anfoerte den dog i besvarelsen af sagsoegerens klage, at proceduren var afbrudt, fordi stillingen var overflyttet, og at de omtvistede afgoerelser var truffet af tjenstlige grunde, som intet havde at goere med sagsoegerens ansoegning . I den foreliggende sag maa en saadan begrundelse anses for tilstraekkelig til, at sagsoegeren kan goere sine rettigheder gaeldende . Dette anbringende kan saaledes heller ikke tages til foelge .
13 Sagsoegeren har endelig anfoert, at Parlamentet har gjort sig skyld i magtfordrejning, idet stillingen ikke blev overflyttet af tjenstlige grunde, men for at udelukke sagsoegeren og begunstige en anden tjenestemand .
14 Det skal i denne forbindelse fastslaas, at sagsoegeren paa ingen maade har praeciseret, hvori klagepunktet bestaar, eller foert nogen form for bevis, som kan stoette et saadant anbringende . I sit indlaeg for Domstolen har Europa-Parlamentet yderligere foert bevis for de af Parlamentet paaberaabte tjenstlige grunde . Foelgelig kan dette anbringende heller ikke tages til foelge .
15 Da der ikke kan gives sagsoegeren medhold i de fremfoerte anbringender, vil sagsoegte vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
16 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom .
17 I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne dog deres egne omkostninger i sager anlagt af Faellesskabets ansatte .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( tredje afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Hvert part baerer sine omkostninger .