62022CJ0546
EUROOPA KOHTU OTSUS (seitsmes koda)
4. oktoober 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Pakettreisid ja seotud reisikorraldusteenused – Direktiiv (EL) 2015/2302 – Artikli 12 lõige 3 – Pakettreisilepingu lõpetamine reisikorraldaja poolt – Vältimatud ja erakorralised asjaolud – Reisi toimumata jäämine selliste asjaolude tõttu – Ametlik soovitus mitte reisida sihtriiki seoses COVID-19 levikuga
Kohtuasjas C‑546/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Oberster Gerichtshofi (Austria kõrgeim üldkohus) 29. juuni 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 16. augustil 2022, menetluses
GF
versus
Schauinsland-Reisen GmbH,
EUROOPA KOHUS (seitsmes koda),
koosseisus: koja president F. Biltgen, teise koja president A. Prechal (ettekandja) seitsmenda koja kohtuniku ülesannetes ja kohtunik N. Wahl,
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
GF, esindaja: Rechtsanwalt A. Konrad,
–
Schauinsland-Reisen GmbH, esindaja: Rechtsanwalt M. Wukoschitz,
–
Kreeka valitsus, esindajad: A. Dimitrakopoulou, C. Kokkosi ja E. Tsaousi,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: B.‑R. Killmann ja I. Rubene,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2302, mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/83/EL ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ (ELT 2015, L 326, lk 1), artikli 12 lõike 3 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud GFi ja Schauinsland-Reisen GmbH vahelises kohtuvaidluses kahju hüvitamise nõude üle, mille GF esitas Schauinsland-Reiseni vastu seoses sellega, et viimane lõpetas nende vahel sõlmitud pakettreisilepingu pärast seda, kui avaldati ametlik soovitus reisijatele sihtriiki mitte reisida.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 2015/2302 põhjendused 29–32 on sõnastatud järgmiselt:
„(29)
Arvestades pakettreisilepingute eripärasid, tuleks kehtestada lepingupoolte õigused ja kohustused pakettreisi algusele eelnevaks ja järgnevaks ajaks, eriti juhuks, kui pakettreisi teenuseid ei osutata nõuetekohaselt või kui muutuvad konkreetsed asjaolud.
(30)
Kuna pakettreisid ostetakse sageli pikalt ette, võivad ilmneda ettenägematud asjaolud. […]
(31)
Reisijad peaksid samuti saama lõpetada pakettreisilepingu igal ajal enne pakettreisi algust, tasudes selle eest asjakohase ja põhjendatud lõpetamistasu, võttes arvesse eeldatavat kulude kokkuhoidu ja reisiteenuste alternatiivsest kasutamisest tulenevat tulu. Samuti peaks neil olema õigus pakettreisileping lõpetada lõpetamistasu maksmata, kui pakettreisi teenuste osutamist mõjutavad märkimisväärselt vältimatud ja erakorralised asjaolud. Kõnealused asjaolud võivad hõlmata näiteks sõjategevust, muid tõsiseid julgeolekuprobleeme, nagu terrorism, märkimisväärseid ohte inimese tervisele, nagu raske haiguse puhang reisisihtkohas, või loodusõnnetusi, nagu üleujutused, maavärinad, või ilmastikutingimused, mis muudavad võimatuks reisida sihtkohta turvaliselt pakettreisilepingus ette nähtud viisil.
(32)
Eriolukordades peaks ka korraldajal olema õigus lõpetada pakettreisileping enne pakettreisi algust hüvitist maksmata […]“.
4
Direktiivi artiklis 1 „Reguleerimisese“ on ette nähtud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on aidata kaasa siseturu nõuetekohasele toimimisele ning kõrgetasemelise ja võimalikult ühtlase tarbijakaitse saavutamisele, ühtlustades liikmesriikide õigus- ja haldusnormide teatavaid aspekte, mis puudutavad reisijate ja ettevõtjate vahel sõlmitud pakettreisilepinguid ja seotud reisikorraldusteenuste lepinguid.“
5
Direktiivi artiklis 3 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
12)
„vältimatud ja erakorralised asjaolud“ – olukord, mis ei ole sellele viitava poole kontrolli all ja mille tagajärgi ei oleks saanud vältida isegi kõigi mõistlike meetmete võtmise korral;
[…]“.
6
Direktiivi 2015/2302 artikli 12 „Pakettreisilepingu lõpetamine ja lepingust taganemise õigus enne pakettreisi algust“ lõigetes 2–3 on sätestatud:
„2.   […] [R]eisijal [on] õigus lõpetada pakettreisileping enne pakettreisi algust lõpetamistasu maksmata, kui sihtkohas või selle vahetus läheduses esinevad vältimatud ja erakorralised asjaolud, mis mõjutavad olulisel määral pakettreisi teenuste osutamist või reisijate vedu sihtkohta. Kui pakettreisileping lõpetatakse käesoleva lõike alusel, on reisijal õigus kõikide pakettreisi maksete tagasimaksmisele, kuid mitte täiendavale hüvitisele.
3.   Korraldaja võib pakettreisilepingu lõpetada ja maksta reisijale tagasi kõik pakettreisi eest tehtud maksed täiendavat hüvitist maksmata, juhul kui:
[…]
b)
korraldaja ei saa lepingut täita vältimatute ja erakorraliste asjaolude tõttu ning ta teavitab reisijat lepingu lõpetamisest enne pakettreisi algust põhjendamatu viivituseta.“
7
Direktiivi artikli 13 „Vastutus pakettreisi teenuste osutamise eest“ lõikes 3 on ette nähtud:
„Kui mis tahes reisiteenust ei osutata kooskõlas pakettreisilepinguga, heastab korraldaja mittevastavuse, v.a juhul, kui:
a)
see on võimatu või
b)
sellega kaasnevad ebaproportsionaalsed kulud, võttes arvesse mittevastavuse ulatust ja mõjutatud reisiteenuste väärtust.
Kui korraldaja ei heasta mittevastavust käesoleva lõike esimese lõigu punkti a või b kohaselt, kohaldatakse artiklit 14.“
8
Direktiivi artiklis 16 „Kohustus anda abi“ on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et korraldaja annab raskustesse sattunud reisijale põhjendamatult viivitamata asjakohast abi, sh artikli 13 lõikes 7 osutatud asjaoludel, eelkõige:
a)
tagades asjakohase teabe tervishoiuteenuste, kohalike ametiasutuse ja konsulaarabi kohta ning
b)
aidates reisijat sidepidamisel ja alternatiivsete reisivõimaluste leidmisel.
Korraldaja võib võtta sellise abi eest mõistlikku tasu, kui raskus on põhjustatud reisija poolt tahtlikult või reisija hooletuse tõttu. Selline tasu ei tohi ühelgi juhul olla suurem kui korraldaja kantud tegelikud kulud.“
Austria õigus
9
24. aprilli 2017. aasta föderaalseaduse, mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid (Bundesgesetz über Pauschalreisen und verbundene Reiseleistungen (Pauschalreisegesetz – PRG); BGBl. I, 50/2017), põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni § 10 lõike 3 teise alternatiivi kohaselt võib reisikorraldaja enne pakettreisi algust asjaomasest pakettreisilepingust taganeda, tagastades kõik pakettreisi eest tehtud maksed, kuid maksmata täiendavat hüvitist, „kui reisikorraldaja ei saa seda reisilepingut vältimatute ja erakorraliste asjaolude tõttu täita ning ta esitab reisilepingust taganemise avalduse reisijale viivitamata, ent hiljemalt enne pakettreisi algust“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
10
Arstipraksises tegutsev eriarst GF ja tema abikaasa sõlmisid 13. mail 2020 Schauinsland-Reiseniga lepingu, mille kohaselt viimane pidi korraldama pakettreisi Maldiividele, mis pidi toimuma ajavahemikul 26. detsembrist 2020 kuni 2. jaanuarini 2021. Pakettreisi koguhind oli 8620 eurot.
11
Alates 2020. aasta detsembrikuust kehtis COVID‑19 pandeemiast tingitud terviseriskide tõttu Außenministeriumi (Austria välisministeerium) kõrgeima taseme reisihoiatus Maldiivide kohta, mille kohaselt „[paluti] hoiduda kõikidest turismireisidest ja mittevajalikest reisidest nimetatud riiki, sealhulgas puhkuse ja pereliikmete külastamise eesmärgil tehtavatest reisidest“.
12
Sel ajal oli Maldiividel seitsme päeva keskmine nakatumus 34,7 uut nakatunut 100000 elaniku kohta, olles madalam kui Austrias, kus nimetatud kuupäeval, st 14. detsembril 2020, oli 100000 elaniku kohta 220 uut nakkusjuhtumit.
13
Schauinsland-Reisen lõpetas pakettreisilepingu reisihoiatuse tõttu 3. detsembril 2020. Põhjus tehti GFile teatavaks hiljemalt 9. detsembril 2020 ja ning tema ettemakse tagastati talle.
14
GF esitas Landesgericht für Zivilrechtssachen Grazile (liidumaa tsiviilkohus Grazis, Austria) nõude hüvitada talle ja tema abikaasale 21821,82 euro suurune kahju. Seejuures tugines ta nimetatud lõpetamisest tekkinud kahjule saamata jäänud puhkusenaudingu ning saamata jäänud tulu tõttu, kuna tema praksis oli kavandatud reisi tõttu suletud ning ta ei oleks seda pärast lepingu lõpetamist enam saanud nii ruttu uuesti avada. Lisaks nõudis ta „kindasummalist kuluhüvitist“.
15
Siinkohal väitis GF, et välisministeeriumi antud hoiatus reisijatele ei kujutanud endast erakorralist ja vältimatut asjaolu, mis oleks takistanud Schauinsland-Reisenil pakettreisilepingut täita, liiatigi oli Maldiividel seitsme päeva keskmine nakatumus lepingu lõpetamise hetkel madalam kui Austrias, seal oli tagatud piisav arstiabi ning tema ja ta abikaasa olid lisaks sõlminud tervisekindlustust hõlmava reisikindlustuslepingu.
16
Schauinsland-Reisen väitis vastu, et temalt ei saanud mõistlikult oodata, et ta täidaks pakettreisilepingut vaatamata sellise hoiatuse avaldamisele, arvestades ettenägematuid tagajärgi, mis tal oleks võinud tekkida seoses tema kui reisikorraldaja vastutusega. Alates 26. detsembrist 2020 Austrias kehtinud liikumispiiranguid arvestades ei oleks GF tohtinud reisile minnagi.
17
Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (liidumaa tsiviilkohus Grazis) jättis 13. juuli 2021. aasta otsusega GFi kahju hüvitamise nõude rahuldamata, asudes seisukohale, et Schauinsland-Reisen tugines pakettreisilepingu lõpetamisel õigusega vältimatutele ja erakorralistele asjaoludele, mistõttu GF ei saa nõuda kahjuhüvitist.
18
Oberlandesgericht Graz (liidumaa kõrgeim kohus Grazis, Austria), kes lahendas asja apellatsiooniastmes, jättis 27. jaanuari 2022. aasta otsusega esimese astme kohtu otsuse muutmata. See kohus leidis, et isegi kui pidada reisihoiatust ainult kaudseks tõendiks erakorraliste takistuste esinemise kohta, puudunuks igal juhul Schauinsland-Reisenil süü, arvestades seda, et pakettreisilepingu lõpetamise hetkel oli COVID‑19 pandeemia kulg teadmata.
19
GF esitas kassatsioonkaebuse Oberster Gerichtshofile (Austria kõrgeim üldkohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
20
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et elanikkonnale antud reisihoiatus, millega seondus soovitus hoiduda turismireisidest kavandatud reisi sihtkohta, avaldati ligikaudu kolm nädalat enne asjaomase pakettreisi algust. Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ei COVID‑19 pandeemia kulg ega reisihoiatuse andmine ei olnud Schauinsland-Reiseni kontrolli all ning ta ei oleks saanud nende tagajärgi vältida mõistlike meetmete võtmisega.
21
Siiski tekib esiteks küsimus, kas sellise hoiatuse andmisest iseenesest piisab, et tuvastada suur oht, mis võimaldab reisikorraldajal eelkõige võimalikke pakettreisilepingu täitmist takistada võivaid tervishoiumeetmeid arvesse võttes asjaomase pakettreisilepingu lõpetada, ilma et ta peaks maksma täiendavat hüvitist, või tuleb reisikorraldajalt nõuda, et ta hindaks riske ise, sõltumata kõnealusest hoiatusest, ja arvestaks kõigi juhtumi asjaoludega.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et seisukohta, mille kohaselt määrav on reisihoiatus, toetab argument, et avaliku hoiatuse annab reisijatele pädev ja erapooletu asutus ning et see on üheti mõistetav, vastates seega asjaomase üldsuse selguse ja õiguskindluse vajadusele. Lisaks on sellisel riigiasutusel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, üldjuhul usaldusväärsemad võimalused ohuolukorra jälgimiseks sihtkohas kui ettevõtjal.
23
Sellise määrava tähtsuse vastu räägib siiski asjaolu, et arvestades terviseolukorra pidevat muutumist erinevates mõjutatud piirkondades, ei pruugi ametiasutuste reisihoiatus peegeldada reaalset ohuolukorda reisi sihtkohas reisi toimumise ajal.
24
Teiseks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas kõrgeima taseme reisihoiatuse korral on korraldajal võimalik tugineda sellele, et ta „ei saa lepingut täita vältimatute ja erakorraliste asjaolude tõttu“ direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 tähenduses, kuigi asjaomane reis saaks põhimõtteliselt toimuda ja selle korraldaja klient on teatanud, et ta lepib tuvastatud riskiga.
25
Nendel asjaoludel otsustas Oberster Gerichtshof (kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi [2015/2302] artikli 12 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et reisikorraldaja võib vältimatutele ja erakorralistele asjaoludele, mille tõttu ei saa ta reisilepingut täita, tugineda juba siis, kui asjaomase pädevusega asutus kliendi elukohaliikmesriigis on andnud enne kavandatud reisi algust reisi sihtriigi kohta kõrgeima taseme reisihoiatuse?
2.
Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis:
kas direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et vältimatute ja erakorraliste asjaoludega ei ole tegemist juhul, kui reisija, kellele on reisihoiatus ja pandeemia edasise arengu ebaselgus teada, on avaldanud sellegipoolest soovi reisile minna ja reisi läbiviimine ei oleks olnud korraldaja jaoks võimatu?“
Menetlus Euroopa Kohtus
26
Euroopa Kohtu president peatas 3. märtsi 2023. aasta otsusega menetluse kuni menetlust lõpetava otsuse tegemiseni kohtuasjas C‑299/22.
27
Euroopa Kohtu president tegi 4. märtsi 2024. aasta otsusega eelotsusetaotluse esitanud kohtule teatavaks 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsuse Tez Tour (C‑299/22, EU:C:2024:181) ja 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsuse Kiwi Tours (C‑584/22, EU:C:2024:188), paludes tal teada anda, kas ta soovib neid kohtuotsuseid arvesse võttes jääda oma eelotsusetaotluse juurde.
28
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis 7. märtsi 2024. aasta kirjas, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse järgmisel päeval, et ta jääb oma eelotsusetaotluse juurde. Ta märkis, et kuigi eelmises punktis nimetatud kohtuotsused annavad tarvilikku teavet esitatud küsimustele vastamiseks, sest nendes selgitatakse mõiste „vältimatud ja erakorralised asjaolud“ tõlgendust direktiivi 2015/2302 tähenduses, pidas ta siiski vajalikuks, et oleks täpsustatud, millistel tingimustel võib asuda seisukohale, et korraldaja „ei saa lepingut täita“ niisuguste asjaolude tõttu selle direktiivi artikli 12 lõike 3 tähenduses.
Eelotsuse küsimuste analüüs
29
Nende kahe küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 punkti b tuleb tõlgendada nii, et tuvastamaks, et ta ei saa pakettreisilepingut täita selle sätte tähenduses „vältimatute ja erakorraliste asjaolude“ tõttu, piisab, kui asjaomane korraldaja tugineb sellele, et pädevad asutused on andnud reisijatele ametliku soovituse asjaomasesse piirkonda mitte reisida, isegi kui reisija on avaldanud sellegipoolest soovi reisile minna ja reisilepingu täitmine ei oleks olnud korraldaja jaoks võimatu.
30
Meenutagem siinkohal kõigepealt, et direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 punktis b on ette nähtud, et korraldaja võib pakettreisilepingu lõpetada ja maksta reisijale tagasi kõik asjaomase pakettreisi eest tehtud maksed täiendavat hüvitist maksmata, juhul kui korraldaja ei saa seda reisilepingut täita vältimatute ja erakorraliste asjaolude tõttu ning ta teavitab reisijat nimetatud reisilepingu lõpetamisest enne pakettreisi algust põhjendamatu viivituseta.
31
Mõiste „vältimatud ja erakorralised asjaolud“ selle sätte tähenduses on direktiivi artikli 3 punktis 12 määratletud kui „olukord, mis ei ole sellele viitava poole kontrolli all ja mille tagajärgi ei oleks saanud vältida isegi kõigi mõistlike meetmete võtmise korral“.
32
Direktiivi põhjenduses 31 on selle mõiste ulatust selgitatud nii, et „[k]õnealused asjaolud võivad hõlmata näiteks sõjategevust, muid tõsiseid julgeolekuprobleeme, nagu terrorism, märkimisväärseid ohte inimese tervisele, nagu raske haiguse puhang reisisihtkohas, või loodusõnnetusi, nagu üleujutused, maavärinad, või ilmastikutingimused, mis muudavad võimatuks reisida sihtkohta turvaliselt pakettreisilepingus ette nähtud viisil“.
33
Direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 ja artikli 3 punkti 12 sõnastusest nende koostoimes, nagu seda on selgitatud direktiivi põhjenduses 31, nähtub seega, et see, kas reisikorraldaja saab kasutada oma õigust lõpetada pakettreisileping täiendavat hüvitist maksmata, sõltub üksnes sellest, kas esinevad objektiivsed asjaolud, mis võivad mõjutada asjaomaste pakettreisi teenuste osutamist, ja sellest, kas ta on reisijale enne pakettreisi algust reisilepingu lõpetamisest teatanud (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 31).
34
Lisaks tuleb märkida, et kuna selle õiguse kasutamine sõltub eelkõige tingimusest, et korraldaja „ei saa seda reisilepingut täita vältimatute ja erakorraliste asjaolude tõttu“, peab see tingimus olema tingimata täidetud sellise lepingu lõpetamise kuupäeval (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Kiwi Tours, C‑584/22, EU:C:2024:188, punkt 27, ja 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 65).
35
Esiteks tuleb „vältimatute ja erakorraliste asjaolude“ esinemise kohta märkida, et see tingimus on täidetud, kui sellised asjaolud tõepoolest esinevad asjaomase pakettreisilepingu lõpetamise kuupäeval, mis tähendab, et sel kuupäeval esineb olukord, mis vastab direktiivi 2015/2302 artikli 3 punktis 12 määratletud ja selle direktiivi põhjenduses 31 kirjeldatud mõiste „vältimatud ja erakorralised asjaolud“ määratlusele (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Kiwi Tours, C‑584/22, EU:C:2024:188, punkt 29).
36
Sellest ei saa aga automaatselt järeldada, et „vältimatute ja erakorraliste asjaolude“ tuvastamiseks piisab, kui pädevad asutused on avaldanud ametliku soovituse reisijatel asjaomasesse piirkonda mitte reisida (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 32).
37
Nimelt oleks selline automaatsus vastuolus nende soovituste laadi ja alusega, mille eesmärk on laia üldsuse teavitamine objektiivsetest asjaoludest, mis tekitavad terviseriske või muid ohte, mis võivad kuuluda mõiste „vältimatud ja erakorralised asjaolud“ alla direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 punkti b tähenduses, ning seega ka teavitamine paratamatult muutuvast olukorrast, mis erineb sõltuvalt mõjutatud piirkonnast (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 33).
38
Need soovitused ei kajasta seega tingimata tõetruult objektiivset olukorda, mis esineb teataval hetkel kohas, kus asjaomast reisi tuleb läbi viia, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus samuti rõhutas.
39
Kuigi neil soovitustel võib nende laadist tulenevalt olla oluline tõenduslik väärtus küsimuses, kas niisugused asjaolud tegelikult esinesid riikides, mida need puudutavad, ning milline on nende asjaolude mõju asjaomaste pakettreisi teenuste osutamisele, ei saa sellistele soovitustele siiski omistada sellist tõendusjõudu, et need kujutaksid endast siinkohal ümberlükkamatuid tõendeid (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 37).
40
Seda analüüsi kinnitavad direktiivi 2015/2302 ettevalmistavad materjalid. Nimelt, nagu rõhutas Euroopa Komisjon, ei sisalda see direktiiv erinevalt komisjoni 9. juuli 2013. aasta ettepanekust võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv pakettreiside ja toetatud reisikorraldusteenuste kohta, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja direktiivi 2011/83/EL ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ (COM(2013) 512 (final)) –, mis on selle direktiivi aluseks ja mille põhjenduse 26 viimases lauses oli täpsustatud, et „[e]elkõige tuleks vältimatuteks ja erakorralisteks asjaoludeks pidada seda, kui usaldusväärsed ja üldsusele kättesaadavad teadaanded, näiteks liikmesriikide ametiasutuste välja antud teadaanded, ei soovita sihtkohta reisida“ – lõpuks ühtegi täpsustust selliste soovituste tõendusliku väärtuse või isegi määrava tähtsusega tõendusjõu kohta.
41
Kuna direktiivis 2015/2302 puuduvad sätted tõendamiskorra kohta seoses „vältimatute ja erakorraliste asjaolude“ esinemisega direktiivi artikli 12 lõike 3 punkti b tähenduses, tuleb sellisel juhul menetlusautonoomia põhimõttest lähtudes ning võrdväärsuse põhimõtet ja tõhususe põhimõtet silmas pidades kehtestada iga liikmesriigi õiguskorras reeglid tõendite hindamiseks, lubatavad tõendamisvahendid, mida liikmesriigi pädevale kohtule võib esitada, põhimõtted, mille alusel see kohus peab hindama talle esitatud tõendite tõendusjõudu, ning nõutav tõendatuse tase (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 38).
42
Tõhususe põhimõtte kohta tuleb siiski täpsemalt märkida, et see nõuab seoses menetlusnormidega, mis puudutavad hagisid nende õiguste kaitse tagamiseks, mis õigussubjektidele tulenevad liidu õigusest, et need normid ei teeks liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 39).
43
Kui aga nõustuda sellega, et ametlike soovituste avaldamine, mille eesmärk on hoiatada reisijaid asjaomasesse piirkonda reisimise eest, on automaatselt piisav, et korraldaja saaks kõnealuse pakettreisilepingu direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 punktis b sätestatud „erakorraliste ja vältimatute asjaolude“ tõttu lõpetada ega oleks seega kohustatud maksma täiendavat hüvitist, võib see muuta reisijal võimatuks kasutada oma õigust hüvitisele, kuna vaatamata selliste soovituste vastuvõtmisele ei pruugi nimetatud asjaolusid lepingu lõpetamise hetkel selles piirkonnas esineda või enam esineda (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 40).
44
Seega, ilma et see piiraks olulist tõenduslikku väärtust, mida liikmesriigid võivad menetlusautonoomia põhimõtte alusel omistada kõnealustele soovitustele seoses tõsise terviseriski olemasoluga, peab reisijal olema siiski võimalus tugineda asjaoludele, mis võivad ümber lükata nende soovituste tõendusliku väärtuse, et vaidlustada sel viisil korraldaja poolt direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 punkti b alusel lepingu lõpetamise põhjendatus.
45
Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne GFi esitatud argumente arvesse võttes hinnata, kas Schauinsland-Reisen võis pakettreisilepingu lõpetamise hetkel põhjendatult leida, et tegemist on „vältimatute ja erakorraliste asjaoludega“ direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 punkti b tähenduses, arvestades eelkõige seda, et välisministeerium oli andnud põhikohtuasjas kõne all oleva kõrgeima taseme reisihoiatuse COVID‑19 pandeemiast tingitud terviseriskide tõttu.
46
Teiseks tuleb juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastab, et lepingu lõpetamise ajal esinesid tõepoolest „vältimatud ja erakorralised asjaolud“ direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 punkti b tähenduses, kindlaks teha, kas korraldaja „ei saa[nud] niisuguste asjaolude tõttu „lepingut täita“ selle sätte tähenduses.
47
Sellega seoses tuleb esimesena märkida, et direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 punktis b kasutatud väljend „ei saa lepingut täita“ erineb väljendist „mõjutavad olulisel määral pakettreisi teenuste osutamist või reisijate vedu sihtkohta“, mida on kasutatud selle direktiivi artikli 12 lõikes 2 ja mis puudutab reisija õigust leping lõpetada ning mida Euroopa Kohus on tõlgendanud nii, et see ei hõlma mitte ainult mõju, mille tagajärjel muutub asjaomaste pakettreisi teenuste osutamine võimatuks, vaid ka olulist mõju pakettreisi teenuste osutamise tingimustele (29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 48).
48
Samas on nende kahe sätte eesmärk anda nii reisijale kui ka korraldajale – juhul, kui ilmnevad erakorralised ja vältimatud asjaolud – õigus leping lõpetada (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 70).
49
Neil asjaoludel tuleb sarnaselt tõlgendusega, mille Euroopa Kohus andis direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõikele 2, asuda seisukohale, et tuvastamaks, et korraldaja „ei saa lepingut täita“ selle direktiivi artikli 12 lõike 3 punkti b tähenduses vältimatute ja erakorraliste asjaolude tõttu, ei ole vaja, et tal oleks niisugustel asjaoludel objektiivselt võimatu asjaomast pakettreisi läbi viia. Vastupidi, piisab, kui asjaolud, millele tuginetakse, mõjutavad märkimisväärselt pakettreisi teenuste osutamise tingimusi.
50
Järelikult võib sellist tervisekriisi nagu COVID‑19 levik – arvestades tõsist ohtu, mida see kujutab inimeste tervisele – pidada sündmuseks, mille tõttu „ei saa“ korraldaja „lepingut täita“ direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 punkti b tähenduses, sõltumata asjaolust, et see ei pruugi muuta lepingu täitmist objektiivselt võimatuks (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 53).
51
Seejuures tuleb arvesse võtta ka mõistlikke meetmeid, mida korraldaja või reisija ise on võtnud või võiks vajaduse korral võtta, et asjaomast reisi saaks läbi viia hoolimata korraldaja viidatud vältimatutest ja erakorralistest asjaoludest tingitud terviseriskidest või muudest ohtudest, kusjuures tuleb täpsustada, et korraldajalt ei saa nõuda, et ta kannaks reisi korraldamisel selliste riskide korral ebaproportsionaalseid kulusid, võttes arvesse asjaomaste reisiteenuste väärtust.
52
Seevastu ei oma tähtsust pelk asjaolu, et reisija teatas, et ta soovib sellele reisile minna tuvastatud riskidest hoolimata, kuna küsimust, kas korraldaja ei saanud asjaomast reisilepingut täita, tuleb analüüsida objektiivselt, mitte puhtalt subjektiivsete hinnangute põhjal (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punktid 54 ja 69).
53
Teisena tuleb märkida, et pakettreisilepingu täitmise takistuse hindamine on paratamatult tulevikku suunatud, kuna see takistus ilmneb lõplikult alles hetkel, mil reis oleks pidanud toimuma, ja seega pärast asjaomase lepingu lõpetamise kuupäeva (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Kiwi Tours, C‑584/22, EU:C:2024:188, punkt 30, ja 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 66).
54
Sellest järeldub, et see hinnang peab põhinema prognoosil selle kohta, kas on tõenäoline, et korraldaja „ei saa lepingut täita“ direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 punkti b tähenduses tema viidatud erakorraliste ja vältimatute asjaolude tõttu (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Kiwi Tours, C‑584/22, EU:C:2024:188, punkt 31, ja 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Tez Tour, C‑299/22, EU:C:2024:181, punkt 67).
55
Sellega seoses ei oma tähtsust, kas kavandatud reisi hetkel valitsenud olukord oleks võimaldanud asjaomast reisilepingut täita või mitte (vt selle kohta 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Kiwi Tours, C‑584/22, EU:C:2024:188, punkt 49).
56
Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne hinnata, kas Schauinsland-Reisen võis pakettreisilepingu lõpetamise ajal mõistlikult eeldada – eelkõige põhikohtuasjas kõne all oleva reisihoiatuse alusel –, et tal ei ole COVID‑19 pandeemiast tingitud terviseriskide tõttu tõenäoliselt võimalik seda reisilepingut täita, sest kuigi pandeemia ei muutnud tingimata kõnealuse reisilepingu täitmist objektiivselt võimatuks, oleks see siiski märkimisväärselt mõjutanud reisiteenuste osutamise tingimusi, ilma et proportsionaalse hinnaga meetmete võtmine oleks seda olukorda suutnud parandada.
57
Eeltoodud kaalutluste alusel tuleb eelotsuse küsimustele vastata, et direktiivi 2015/2302 artikli 12 lõike 3 punkti b tuleb tõlgendada nii, et tõendamaks, et korraldaja ei saa pakettreisilepingut täita vältimatute ja erakorraliste asjaolude tõttu selle sätte tähenduses, võib asjaomane korraldaja tugineda sellele, et pädevad asutused on andnud reisijatele ametliku soovituse asjaomasesse piirkonda mitte reisida, isegi kui reisija on avaldanud sellegipoolest soovi reisile minna ja reisilepingu täitmine ei oleks olnud korraldaja jaoks objektiivselt võimatu. Selline soovitus ei saa siiski kujutada endast siinkohal ümberlükkamatut tõendit.
Kohtukulud
58
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2302, mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/83/EL ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ, artikli 12 lõike 3 punkti b
tuleb tõlgendada nii, et
tõendamaks, et korraldaja ei saa pakettreisilepingut täita vältimatute ja erakorraliste asjaolude tõttu selle sätte tähenduses, võib asjaomane korraldaja tugineda sellele, et pädevad asutused on andnud reisijatele ametliku soovituse asjaomasesse piirkonda mitte reisida, isegi kui reisija on avaldanud sellegipoolest soovi reisile minna ja reisilepingu täitmine ei oleks olnud korraldaja jaoks objektiivselt võimatu. Selline soovitus ei saa siiski kujutada endast siinkohal ümberlükkamatut tõendit.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.