62024CJ0366
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
18. detsember 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Siseturg – Teenuste osutamise vabadus – Kaupade vaba liikumine – Kultuurilise mitmekesisuse kaitse või edendamine – Raamatute kojukandeteenus – Liikmesriigi meede, mis näeb sellise teenuse eest ette miinimumhinna – Direktiiv 2006/123/EÜ – Kohaldatavus – Seos ELTL artiklitega 34 ja 56
Kohtuasjas C‑366/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Conseil d’État’ (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 17. mai 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 21. mail 2024, menetluses
Amazon EU Sàrl
versus
Ministre de la Culture,
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra ja N. Fenger (ettekandja),
kohtujurist: M. Szpunar,
kohtusekretär: ametnik I. Illéssy,
arvestades kirjalikku menetlust ja 3. aprilli 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Amazon EU Sàrl, esindajad: dikigoros A. Komninos ning avocats L. Nouari, M. Petite, M. Pezzetta, M. Rivollier, K. Schallenberg, A. Tombiński ja Y. Utzschneider,
–
Prantsuse valitsus, esindajad: B. Dourthe, B. Fodda ja M. Guiresse,
–
Belgia valitsus, esindajad: C. Jacob ja L. Van den Broeck,
–
Hispaania valitsus, esindaja: A. Torró Molés,
–
Madalmaade valitsus, esindajad: M. K. Bulterman ja J. M. Hoogveld,
–
Soome valitsus, esindajad: H. Leppo ja M. Pere,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: L. Malferrari, M. Mataija, B. Stromsky ja J. Szczodrowski,
olles 3. juuli 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab ELTL artiklite 34 ja 56 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (ELT 2006, L 376, lk 36) tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt Amazon EU Sàrli ning teiselt poolt ministre de la Culture (kultuuriminister, Prantsusmaa) ja ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique’i (majandus-, rahandus- ning tööstus-, energeetika- ja digisuveräänsuse minister, Prantsusmaa) vahelises kohtuvaidluses selle üle, kas riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse jaemüüjatele miinimumhinnad niisuguste raamatute kättetoimetamise teenuse eest, millele ei tulda järele raamatute jaemüügikauplustesse, on õiguspärased.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2000/31/EÜ
3
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul („direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta“) (EÜT 2000, L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 13/25, lk 99) artikli 1 „Eesmärk ja reguleerimisala“ lõikes 6 on ette nähtud:
„Käesolev direktiiv ei mõjuta ühenduse või siseriiklikul tasandil võetud ühenduse õigusaktide kohaseid meetmeid, mille eesmärk on kultuurilise ja keelelise mitmekesisuse edendamine ja pluralismi kaitsmine.“
4
Direktiivi artiklis 2 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
h)
„kooskõlastatud valdkond“: liikmesriikide õigussüsteemides sätestatud nõuded, mida kohaldatakse infoühiskonna teenuste osutajate või infoühiskonna teenuste suhtes, olenemata sellest, kas nõuded on üldist laadi või konkreetselt nende jaoks kavandatud.
[…]
ii)
kooskõlastatud valdkonda ei kuulu järgmised nõuded:
–
kaupadele kui niisugustele esitatavad nõuded,
–
kaupade tarnele esitatavad nõuded,
–
muul viisil kui elektroonilisel teel pakutavatele teenustele esitatavad nõuded.“
Direktiiv 2006/123
5
Direktiivi 2006/123 põhjendustes 11 ja 40 on märgitud:
„(11)
Käesolev[a] direktiiviga ei sekkuta liikmesriikide poolt ühenduse õiguse kohaselt võetud meetmetesse, mis on seotud kultuurilise ja keelelise mitmekesisuse ning meediapluralismi kaitse või edendamisega, sealhulgas nende rahastamisega. […]
[…]
(40)
„Olulise avaliku huviga seotud põhjuste“ mõiste[…], millele viidatakse käesoleva direktiivi teatavates sätetes, […] hõlmab vähemalt järgmiseid valdkondi: avalik kord, avalik julgeolek ja rahvatervis; […] kultuuripoliitika eesmärgid, sealhulgas sõnavabaduse eri aspektide, eelkõige sotsiaalsete, kultuuriliste, usuliste ja filosoofiliste ühiskonnaväärtuste kaitse; kõrge haridustaseme tagamise vajadus, ajakirjanduse mitmekesisuse kaitse ja riigikeele edendamine; riigi ajaloo- ja kunstipärandi säilitamine […]“.
6
Direktiivi artikli 1 „Sisu“ lõigetes 1–6 on sätestatud:
„1.   Käesolev direktiiv kehtestab üldsätted, mis lihtsustavad teenuseosutajate asutamisvabaduse teostamist ja teenuste vaba liikumist, säilitades samas teenuste kõrge kvaliteedi.
2.   Käesolevas direktiivis ei käsitleta avalik-õiguslikele või eraõiguslikele isikutele reserveeritud üldist majandushuvi pakkuvate teenuste liberaliseerimist ega teenuseid osutavate avalik-õiguslike isikute erastamist.
3.   Käesolevas direktiivis ei käsitleta teenuseid osutavate monopolide keelustamist ega liikmesriikide antavat abi, mis on reguleeritud konkurentsi käsitlevate ühenduse eeskirjadega.
Käesolev direktiiv ei mõjuta liikmesriikide vabadust määrata kooskõlas ühenduse õigusega kindlaks, milliseid teenuseid nad loevad üldist majandushuvi pakkuvateks teenusteks, kuidas selliste teenuste osutamist tuleks korraldada ja rahastada kooskõlas riigiabi eeskirjadega ning milliseid konkreetseid kohustusi nende suhtes tuleks kohaldada.
4.   Käesolev direktiiv ei mõjuta ühenduse või riigi tasandil kultuurilise või keelelise mitmekesisuse või meediapluralismi kaitseks või edendamiseks kooskõlas ühenduse õigusega võetud meetmeid.
5.   Käesolev direktiiv ei mõjuta liikmesriikide kriminaalõigust. Siiski ei või liikmesriigid piirata teenuste osutamise vabadust kriminaalõiguse neid sätteid kohaldades, mis konkreetselt mõjutavad teenuste osutamise valdkonnale juurdepääsu või selles valdkonnas tegutsemist, hoidudes kõrvale käesoleva direktiiviga kehtestatud eeskirjadest.
6.   Käesolev direktiiv ei mõjuta tööõigust, […] mida liikmesriigid kohaldavad vastavalt ühenduse õigust austavatele siseriiklikele õigusaktidele. Käesolev direktiiv ei mõjuta samuti sotsiaalkindlustust käsitlevaid liikmesriikide õigusakte.“
7
Direktiivi artiklis 2 „Reguleerimisala“ on ette nähtud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse liikmesriikides asutatud teenuseosutajate poolt osutatavate teenuste suhtes.
2.   Käesolevat direktiivi ei kohaldata järgmiste tegevusalade suhtes:
[…]
d)
transpordi valdkonna teenused, sealhulgas sadamateenused, mis kuuluvad [EÜ] asutamislepingu V jaotise reguleerimisalasse;
[…]“.
8
Direktiivi artiklis 4 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
„teenus“ – asutamislepingu artiklis 50 osutatud mis tahes iseseisev majandustegevus, mida tavaliselt osutatakse tasu eest;
[…]“.
9
Sama direktiivi IV peatükk „Teenuste vaba liikumine“ sisaldab artikli 16 lõike 1 punkti b, milles on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid austavad teenuseosutajate õigust osutada teenuseid muus liikmesriigis kui selles, kus nad on asutatud.
Liikmesriik, kus teenust osutatakse, tagab oma territooriumil vabaduse teenuste osutamise valdkonnale juurdepääsuks ja selles valdkonnas tegutsemiseks.
Liikmesriigid ei sea oma territooriumil teenuste osutamise valdkonnale juurdepääsu ega selles valdkonnas tegutsemise eeltingimuseks vastavust mis tahes järgmistele nõuetele, mis ei vasta järgmistele põhimõtetele:
[…]
b)
vajadus: nõue peab olema põhjendatud avaliku korra, avaliku julgeoleku, rahvatervise või keskkonnakaitse seisukohast;“.
Prantsuse õigus
10. augusti 1981. aasta seadus
10
10. augusti 1981. aasta seaduse nr 81‑766 raamatuhindade kohta (loi no 81-766, relative au prix du livre; JORF, 11.8.1981, lk 2198) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „10. augusti 1981. aasta seadus“) on artikli 1 neljandas lõigus sätestatud:
„Jaemüüjad peavad kehtestama tegeliku jaemüügihinna, mis on 95–100% kirjastaja või importija määratud hinnast. Kui raamat saadetakse ostjale ja sellele ei tulda järele raamatute jaemüügikauplusesse, on müügihinnaks kirjastaja või importija määratud hind. Jaemüüja ei tohi pakkuda raamatu kättetoimetamise teenust mingil juhul otseselt ega kaudselt tasuta, välja arvatud juhul, kui raamatule tullakse järele raamatute jaemüügikauplusesse. Selle eest tuleb küsida miinimumtasu, mis on kindlaks määratud kultuuri ja majanduse eest vastutavate ministrite määrusega Autorité de régulation des communications électroniques, des postes et de la distribution de la presse’i (elektroonilist sidet, posti ja ajakirjanduslevi reguleeriv asutus) ettepanekul. Selles määruses võetakse arvesse postiteenuste osutajate küsitavaid hindu raamatute jaemüügiturul ja vajadust säilitada territooriumil tihe jaemüüjate võrgustik.“
4. aprilli 2023. aasta määrus
11
4. aprilli 2023. aasta määruse raamatute kättetoimetamise teenuse miinimumhinna kohta (arrêté relatif au montant minimal de tarification du service de livraison du livre, du 4 avril 2023) (JORF, 7.4.2023, tekst nr 22; edaspidi „4. aprilli 2023. aasta määrus“) artiklis 1 on sätestatud:
„10. augusti 1981. aasta seaduse […] artikli 1 neljandas lõigus mainitud raamatute kättetoimetamise teenuse miinimumhind on:
–
3 [eurot] koos kõikide maksudega tellimuste eest, mis sisaldavad ühte või mitut raamatut, mille ostuväärtus uue raamatu puhul koos kõikide maksudega on väiksem kui 35 eurot või,
–
üle 0 [euro] koos kõikide maksudega tellimuste eest, mis sisaldavad ühte või mitut uut raamatut, mille ostuväärtus uue raamatu puhul koos kõikide maksudega on vähemalt 35 [eurot].
Nõnda kindlaks määratud miinimumhinda kohaldatakse tellimuse kättetoimetamise teenuse suhtes olenemata sellest, mitmest pakist tellimus koosneb.
Ostja tasub kättetoimetamisteenuse eest samal ajal tellimuse eest tasumisega.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
12
Luksemburgi õiguse alusel asutatud äriühing Amazon EU esitas Conseil d’État’le (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) kaebuse 4. aprilli 2023. aasta määruse tühistamiseks.
13
Amazon EU põhjendab oma kaebust sellega, et suur osa raamatutest, mida ta Prantsusmaal müüb, tarnitakse teises liikmesriigis asuvatest ladudest, ning väidab, et 4. aprilli 2023. aasta määruses kindlaks määratud summas miinimumhinna kehtestamisega jaemüüjatele nende raamatute kättetoimetamise teenuse eest, millele ei tulda järele raamatute jaemüügikauplusesse, on eiratud esimese võimalusena direktiivi 2000/31 ning teise võimalusena direktiivi 2006/123 ning kaupade vaba liikumist.
14
Mis puudutab direktiivi 2000/31 rikkumist, siis väidab Amazon EU, et 10. augusti 1981. aasta seaduse, mida selle määrusega rakendatakse, artikli 1 neljas lõik rikub seda direktiivi, piirates teisest liikmesriigist pärit infoühiskonna teenuste vaba liikumist tingimustel, mis on vastuolus direktiivi artikli 3 lõikes 4 sätestatud tingimustega. Kultuuriminister vaidleb nendele argumentidele vastu.
15
Mis puudutab direktiivi 2006/123 rikkumist, siis väidab Amazon EU, et 10. augusti 1981. aasta seaduse artikli 1 neljas lõik eirab selle direktiivi eesmärke, kuna see seab teenuste osutamise vabaduse tingimuseks nõude, mis ei ole kooskõlas selle direktiivi artikli 16 lõikes 1 sätestatud tingimustega.
16
Kultuuriminister väidab seevastu esimese võimalusena, et kuna need riigisisesed õigusnormid võeti vastu kirjastuste mitmekesisuse ja seega kultuurilise mitmekesisuse säilitamiseks, ei kuulu need direktiivi 2006/123 artikli 1 lõike 4 järgi selle direktiivi kohaldamisalasse. Teise võimalusena väidab minister, et kultuurilise mitmekesisuse säilitamine on põhjus, mis kõnesolevaid õigusnorme õigustab.
17
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et 10. augusti 1981. aasta seaduse artikli 1 neljas lõik reguleerib üksnes raamatute kättetoimetamise teenust, mistõttu see kehtestab nõude, mis direktiivi 2000/31 artikli 2 punkti h alapunkti ii kohaselt, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus 2. detsembri 2010. aasta kohtuotsuses Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725), ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalasse.
18
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teiseks teada, kas direktiivi 2006/123 artikli 1 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega jäetakse selle direktiivi kohaldamisalast välja liikmesriigi meede, mis reguleerib asjaomase liikmesriigi territooriumil teenuste osutamist kultuurilise mitmekesisuse kaitsmiseks või edendamiseks, või tuleb mainitud artikli 1 lõiget 4 koostoimes selle direktiivi artikli 16 lõike 1 punktiga b tõlgendada nii, et kultuurilise mitmekesisuse kaitse või edendamine võib õigustada erandi tegemist keelust kohaldada teises liikmesriigis asutatud teenuseosutajatele selliste riigisiseste õigusnormidega kehtestatud nõuet.
19
Samuti küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas põhikohtuasjas vaidluse all olevate riigisiseste õigusnormide hindamine direktiivi 2006/123 seisukohast välistab nende hindamise esmase õiguse seisukohast.
20
Juhul kui viimati nimetatud hindamine tuleb läbi viia, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus kolmandaks teada, kas liikmesriigi meedet, millega kehtestatakse kauba kojukandeteenuse miinimumhinnad, tuleb käsitada selle kauba müügitingimusena ja seega hinnata seda ELTL artikliga 34 tagatud kaupade vaba liikumise seisukohast, või tuleb seda meedet hinnata ELTL artikliga 56 tagatud teenuste osutamise vabaduse seisukohast, arvestades eelkõige selle kauba internetimüügile põhjustatavat kahju või asjaolu, et kauba kättetoimetamise teenus on kauba müümise teenusest eraldiseisev.
21
Neil asjaoludel otsustas Conseil d’État (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi [2006/123] artikli 1 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega jäetakse direktiivi kohaldamisalast välja liikmesriigi meede, mis kultuurilise mitmekesisuse kaitsmiseks või edendamiseks reguleerib liikmesriigi territooriumil teenuste osutamist, või tuleb seda lõiget koostoimes sama direktiivi artikli 16 lõike 1 punktiga b tõlgendada nii, et kultuurilise mitmekesisuse säilitamine või edendamine võib õigustada erandi tegemist keelust kohaldada teises liikmesriigis asuvatele teenuseosutajatele selliste liikmesriigi õigusnormidega kehtestatud nõuet?
2.
Kas selliste liikmesriigi õigusnormide kooskõla hindamine direktiivi [2006/123] eesmärkidega välistab sama hindamise […] liidu esmase õiguse seisukohast?
3.
Juhul kui tuleb hinnata kultuurilise mitmekesisuse kaitsmiseks või edendamiseks võetud riigisisese meetme kooskõla ELTL artiklitega 34 ja 56 tagatud vabadustega, siis kas liikmesriigi meedet, millega kehtestatakse kauba kojukande miinimumhind, tuleb käsitada selle kauba müügitingimusena ja seega hinnata seda üksnes kaupade vaba liikumise seisukohast, või tuleb vaidlusaluseid õigusnorme hinnata üksnes teenuste osutamise vabaduse seisukohast, võttes eelkõige arvesse selle kauba internetimüügile põhjustatavat kahju või asjaolu, et kauba kojukandeteenus on kauba müümise teenusest eraldiseisev?“
Menetluse suulise osa uuendamise taotlus
22
Pärast kohtujuristi ettepaneku esitamist taotles Amazon EU Euroopa Kohtu kantseleisse 1. augustil 2025 saabunud dokumendis menetluse suulise osa uuendamist Euroopa Kohtu kodukorra artikli 83 alusel.
23
Amazon EU põhjendas oma taotlust sellega, et kohtujuristi ettepanek käsitleb direktiivi 2000/31 ja direktiivi 2006/123 kohta käivaid argumente, mille üle pooled ei ole piisavalt vaielnud. Direktiivi 2000/31 puhul kritiseerib Amazon EU seda ettepanekut ühelt poolt seetõttu, et täpsustatud ei ole selle aluseks võetud faktilisi asjaolusid, ja teiselt poolt seetõttu, et 2. detsembri 2010. aasta kohtuotsust Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725) ei ole piisavalt analüüsitud. Direktiivi 2006/123 puhul vaidleb Amazon EU mitmes aspektis vastu sellele, kuidas kohtujurist seda oma ettepanekus tõlgendas.
24
Euroopa Kohus võib kodukorra artikli 83 alusel igal ajal pärast kohtujuristi ärakuulamist teha määruse menetluse suulise osa uuendamiseks, eelkõige siis, kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet, või kui pool on pärast suulise osa lõpetamist esitanud uue asjaolu, millel on otsustav tähtsus Euroopa Kohtu lahendile, või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled või Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikud ei ole vaielnud.
25
ELTL artikli 252 teise lõigu kohaselt on kohtujuristi ülesanne avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult teha põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalust. Kohtujuristi ettepanek ega selleni jõudmiseks läbitud arutluskäik ei ole Euroopa Kohtule siduvad (11. novembri 2010. aasta kohtuotsus Hogan Lovells International, C‑229/09, EU:C:2010:673, punkt 26, ja 4. septembri 2025. aasta kohtuotsus Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, punkt 30).
26
Euroopa Liidu Kohtu põhikirjas ega kodukorras ei ole ette nähtud võimalust, et pooled või põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikud saaksid esitada seisukohti vastuseks kohtujuristi ettepanekule. Asjaolu, et pool või huvitatud isik ei nõustu kohtujuristi ettepanekuga, olenemata sellest, milliseid küsimusi selles analüüsiti, ei saa järelikult iseenesest olla põhjus, mis annaks alust menetluse suulise osa uuendamiseks (vt selle kohta 4. veebruari 2000. aasta kohtumäärus Emesa Sugar, C‑17/98, EU:C:2000:69, punktid 17 ja 18, ning 4. septembri 2025. aasta kohtuotsus Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, punkt 31).
27
Käesoleval juhul said Amazon EU ja käesolevas menetluses osalenud huvitatud isikud vastupidi Amazon EU väidetele esitada nii menetluse kirjalikus kui ka suulises osas direktiivi 2000/31 ja direktiivi 2006/123 kohta õiguslikke asjaolusid, mida nad pidasid asjakohaseks, et võimaldada Euroopa Kohtul vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele. Ükski argumentidest, millele Amazon EU tugines menetluse suulise osa uuendamise taotlust põhjendades, ei saa seega olla aluseks menetluse uuendamisele kodukorra artikli 83 alusel.
28
Neil asjaoludel leiab Euroopa Kohus, olles kohtujuristi ära kuulanud, et puudub vajadus menetluse suulise osa uuendamiseks.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
29
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2006/123 artikli 1 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et see jätab selle direktiivi kohaldamisalast välja liikmesriigi võetud meetme, millega kehtestatakse kultuurilise mitmekesisuse kaitseks või edendamiseks miinimumhinnad selliste raamatute kättetoimetamisele kõnealuse liikmesriigi territooriumil, millele ostja ei tule järele raamatute jaemüügikauplusesse.
30
Direktiivi 2006/123 artikli 2 „Reguleerimisala“ lõikes 1 on sätestatud, et seda direktiivi kohaldatakse liikmesriikides asutatud teenuseosutajate poolt osutatavate teenuste suhtes. Mõiste „teenus“ hõlmab nimetatud direktiivi artikli 4 punkti 1 kohaselt EÜ artiklis 50 (nüüd ELTL artikkel 57) osutatud mis tahes iseseisvat majandustegevust, mida tavaliselt osutatakse tasu eest.
31
Euroopa Kohus on täpsustanud, et direktiivi 2006/123 kohaldamise seisukohast on kaupade jaekaubandus „teenus“ (30. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus X ja Visser, C‑360/15 ja C‑31/16, EU:C:2018:44, punkt 97).
32
Käesoleval juhul puudutab põhikohtuasjas kõne all olev riigisisene meede raamatute jaekaubandust, mistõttu on direktiiv 2006/123 põhikohtuasjale põhimõtteliselt kohaldatav. Kõnealuse riigisisese meetmega silmas peetud teenuse esmane eesmärk ei ole nende kaupade ühest kohast teise viimine, mistõttu vastupidi Prantsuse valitsuse väidetele ei kujuta selline teenus endast transpordivaldkonna teenust, mis jääb direktiivi 2006/123 artikli 2 lõike 2 punkti d kohaselt selle direktiivi kohaldamisalast välja (vt selle kohta 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus CNAE jt, C‑292/21, EU:C:2023:32, punktid 34 ja 35).
33
Kõnealuse direktiivi artikli 1 „Sisu“ lõikes 4 on ette nähtud, et see direktiiv „ei mõjuta“ riigi tasandil kultuurilise või keelelise mitmekesisuse või meediapluralismi kaitseks või edendamiseks kooskõlas liidu õigusega võetud meetmeid.
34
Selleks et teha kindlaks, kas see säte piirab direktiivi 2006/123 kohaldamisala, tuleb väljendi „ei mõjuta“ ulatus selle sätte tähenduses kindlaks määrata vastavalt selle tavapärasele tähendusele tavakeeles, võttes arvesse selle väljendi kasutamise konteksti ja mainitud direktiiviga taotletavaid eesmärke. Ka selle direktiivi artikli 1 lõike 4 kujunemislugu võib anda asjakohast teavet selle sätte tõlgendamiseks (vt selle kohta 7. septembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (ELTL artikli 20 alusel riigis elamise õiguse olemus), C‑624/20, EU:C:2022:639, punkt 28).
35
Väljend „ei mõjuta“ tavapärases tähenduses viitab sellele, et liidu seadusandja soovis välistada võimaluse, et direktiiv 2006/123 võiks mõjutada meetmeid, mida liikmesriigid võtavad kultuurilise või keelelise mitmekesisuse või meediapluralismi kaitseks või edendamiseks. Seda tõlgendust toetab selle direktiivi põhjendus 11, milles on märgitud, et direktiiviga „ei sekkuta“ sellistesse meetmetesse.
36
Lisaks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 57, tuleb tõdeda, et kuigi on tõsi, et direktiivi 2006/123 artikli 1 lõigete 3, 4 ja 6 prantsuskeelses versioonis näib tehtavat vahet juhtumitel, mil seda direktiivi ei kohaldata teatud valdkondade suhtes, ja juhtumitel, mil see direktiiv ei mõjuta teatavaid riigi tasandil võetud meetmeid, ei esine sellist nüanssi artikli 1 teistes keeleversioonides, nagu inglise, saksa, itaalia, kreeka, poola ja rumeenia keeles. Kõikide Euroopa Liidu ametlikes keeltes koostatud aktide puhul on tegemist nende aktide autentsete keeleversioonidega, mistõttu peab liidu akti kõigil keeleversioonidel olema põhimõtteliselt sama väärtus (25. juuni 2020. aasta kohtuotsus A jt (Aalteri ja Nevele tuulepargid), C‑24/19, EU:C:2020:503, punkt 39).
37
Seoses direktiivi 2006/123 artikli 1 lõike 4 kontekstiga tuleb samuti märkida, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et mainitud artikli 1 lõiked 2, 3 ja 6 sisaldavad sätteid, mis piiritlevad direktiivi kohaldamisala (vt selle kohta 13. novembri 2018. aasta kohtuotsus Čepelnik, C‑33/17, EU:C:2018:896, punkt 36, ning 10. juuli 2025. aasta kohtuotsus INTERZERO jt, C‑254/23, EU:C:2025:569, punktid 90 ja 91).
38
Järelikult, vastupidi sellele, mida väidavad Amazon EU, Madalmaade valitsus ja Euroopa Komisjon, ei saa ainuüksi asjaolust, et kõnealune lõige 4 asub direktiivi artiklis 1 „Sisu“, mitte artiklis 2, mille pealkiri on „Reguleerimisala“, järeldada, et see ei puuduta sama direktiivi kohaldatavust.
39
Lisaks tuleb märkida, et 7. septembri 2022. aasta kohtuotsuses Cilevičs jt (C‑391/20, EU:C:2022:638), mis puudutas liikmesriigi õigusnormide, mis kohustasid kõrgharidusasutusi viima tasuline õpe läbi ainult asjasse puutuva liikmesriigi riigikeeles, analüüsis Euroopa Kohus kohtuasja, milles see kohtuotsus tehti, üksnes ELTL artikliga 49 tagatud asutamisvabaduse seisukohast, olgugi et tasulise õppe pakkumine kujutab endast „majandustegevust“ direktiivi 2006/123 artikli 4 punkti 1 tähenduses (6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (kõrgharidus), C‑66/18, EU:C:2020:792, punkt 195).
40
7. septembri 2022. aasta kohtuotsusest Cilevičs jt (C‑391/20, EU:C:2022:638) nähtub kaudselt, et Euroopa Kohus leidis, et niisugused õigusnormid võivad kuuluda selle direktiivi artikli 1 lõike 4 kohaldamisalasse ja seega olla selle direktiivi kohaldamisalast välja jäetud, mistõttu tuleb nende kooskõla liidu õigusega analüüsida üksnes esmase õiguse alusel.
41
Mis puudutab liidu seadusandja tahet, siis nähtub Euroopa Parlamendi raportist ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv teenuste kohta siseturul [A6-0409/2005], et direktiivi 2006/123 praeguse artikli 1 lõikega 4 seotud põhjenduse 11 lisamise eesmärk oli „täpsustada [kõnealuse direktiivi] reguleerimisala“.
42
Kõigist neist kaalutlustest tuleneb, et kultuurilise või keelelise mitmekesisuse kaitse või edendamise eesmärgi tagamiseks pidas liidu seadusandja otstarbekaks jätta seda eesmärki taotlevad meetmed direktiivi 2006/123 kohaldamisalast välja, kusjuures tuleb siiski täpsustada, et artikli 1 lõike 4 sõnastuse kohaselt ei vabasta see valik kohustusest kontrollida, kas need meetmed on kooskõlas liidu õigusega, eelkõige ELTL artiklitega 34 ja 56, mida on silmas peetud eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmandas küsimuses.
43
Lisaks, arvestades Amazon EU ja komisjoni seisukohti direktiivi 2000/31 kohaldatavuse kohta, tuleb lisada, et selle direktiivi artikli 1 lõikel 6 on sama õiguslik sisu kui direktiivi 2006/123 artikli 1 lõikel 4, mis on sisuliselt sõnastatud samamoodi. Seega, ilma et oleks vaja analüüsida, kas põhikohtuasjas vaidluse all olev liikmesriigi meede kuulub direktiivi 2000/31 artikli 2 punkti h alapunkti ii teise taande kohaldamisalasse või kas see kuulub selle direktiiviga „kooskõlastatud valdkonda“, piisab, kui märkida, et sama moodi, nagu on märgitud eelmises punktis seoses direktiiviga 2006/123, ei ole direktiiv 2000/31 igal juhul kohaldatav liikmesriigi meetme suhtes, mis on võetud kultuurilise või keelelise mitmekesisuse säilitamiseks.
44
Järelikult, kuna põhikohtuasjas kõne all olevat riigisisest meedet võib pidada meetmeks, mille eesmärk on säilitada kultuuriline mitmekesisus, nagu leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei saa selle meetme kooskõla liidu õigusega hinnata neist kahest direktiivist kummagi alusel.
45
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2006/123 artikli 1 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et see jätab selle direktiivi kohaldamisalast välja liikmesriigi võetud meetme, millega kehtestatakse kultuurilise mitmekesisuse kaitseks või edendamiseks miinimumhinnad selliste raamatute kättetoimetamisele kõnealuse liikmesriigi territooriumil, millele ostja ei tule järele raamatute jaemüügikauplusesse.
Teine küsimus
46
Arvestades esimesele küsimusele antud vastust, ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Kolmas küsimus
47
Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELTL artikleid 34 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi võetud meedet, millega kehtestatakse miinimumhinnad selliste raamatute kättetoimetamisele kõnealuse liikmesriigi territooriumil, millele ostja ei tule järele raamatute jaemüügikauplusesse, tuleb analüüsida üksnes ELTL artikliga 34 tagatud kaupade vaba liikumise seisukohast või üksnes ELTL artikliga 56 tagatud teenuste osutamise vabaduse seisukohast, ja kas esimesel juhul tuleb seda pidada „müügitingimuseks“24. novembri 1993. aasta kohtuotsuse Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) tähenduses.
48
Esimesena tuleb selleks, et teha kindlaks, milline põhivabadus on põhikohtuasjas kohaldatav, arvesse võtta põhikohtuasjas kõne all oleva riigisisese meetme eset (vt selle kohta 14. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus Omega, C‑36/02, EU:C:2004:614, punktid 24 ja 25, ning 19. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft, C‑295/23, EU:C:2024:1037, punkt 50).
49
Kui liikmesriigi meede mõjutab nii teenuste osutamise vabadust kui ka kaupade vaba liikumist, tuleb seda üldjuhul hinnata ainult ühe põhivabaduse seisukohast nimetatud kahest, kui konkreetsete asjaolude põhjal on üks neist vabadustest teise suhtes teisese tähtsusega ja neid on võimalik käsitleda koos (vt selle kohta 24. märtsi 1994. aasta kohtuotsus Schindler, C‑275/92, EU:C:1994:119, punkt 22, ning 11. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Katoen Natie Bulk Terminals ja General Services Antwerp, C‑407/19 ja C‑471/19, EU:C:2021:107, punkt 84).
50
Käesoleval juhul ei reguleeri põhikohtuasjas kõne all olev riigisisene meede, mis kehtestab selliste raamatute kättetoimetamisele, millele ei tulda järele raamatute jaemüügikauplusesse, miinimumhinnad, mida raamatute jaemüüjad peavad ostjatelt küsima, nende jaemüüjate ja kättetoimetamise teenuse osutajate vahelisi lepinguid ega hindu või tingimusi, mida need teenuseosutajad peavad järgima.
51
Seevastu, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 76 ja 77 sisuliselt märkis, mõjutab see meede lõppkokkuvõttes koguhinda, mida ostja raamatu enda valdusesse saamise eest maksab. Vaidlusealuse meetme alusel see koguhind nimelt tõuseb, kui raamatule ei tulda järele raamatute jaemüügikauplusesse, olgugi et jaemüüjatel on selle raamatu kui sellise hinna kindlaksmääramisel üksnes väga piiratud kaalutlusruum.
52
Järelikult, kuna põhikohtuasjas vaidluse all olev liikmesriigi meede puudutab eelkõige raamatute jaemüüjaid, sest see mõjutab raamatu, st kauba kogu müügihinda, tuleb seda analüüsida üksnes kaupade vaba liikumise seisukohast.
53
Teisena, kuivõrd eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib kindlaks teha, kas põhikohtuasjas kõne all olev riigisisene meede kujutab endast „müügitingimust“24. novembri 1993. aasta kohtuotsuse Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) tähenduses, siis tuleb märkida, et kaupade vaba liikumine on EL toimimise lepingu aluspõhimõte, mis väljendub ELTL artiklis 34 sätestatud liikmesriikidevaheliste koguseliste impordipiirangute ja kõigi samaväärse toimega meetmete keelus (18. juuni 2019. aasta kohtuotsus Austria vs. Saksamaa, C‑591/17, EU:C:2019:504, punkt 119).
54
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hõlmab koguseliste impordipiirangutega samaväärse toimega meetmete keeld, mis on sätestatud ELTL artiklis 34, kõiki liikmesriikide meetmeid, mis võivad otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada liidusisest kaubandust (vt selle kohta 11. juuli 1974. aasta kohtuotsus Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82 punkt 5, ja 10. juuli 2025. aasta kohtuotsus Purefun Group, C‑365/24, EU:C:2025:558, punkt 40).
55
24. novembri 1993. aasta kohtuotsuse Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) punktidest 16 ja 17 nähtub, et teatud müügitingimusi piiravate või keelavate riigisiseste sätete kohaldamine teistest liikmesriikidest pärit toodetele ei takista otseselt või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt liikmesriikidevahelist kaubandust, tingimusel et neid sätteid kohaldatakse kõigile asjaomastele ettevõtjatele, kes tegutsevad riigi territooriumil, ning et need mõjutavad kodumaiste ja teistest liikmesriikidest pärit toodete turustamist õiguslikult ja faktiliselt ühtemoodi. Kui need tingimused on täidetud, ei takista ega häiri sedalaadi õigusnormide kohaldamine teisest liikmesriigist pärit ja selle riigi nõuetele vastavate kaupade müügile nende kaupade turule juurdepääsu rohkem kui kodumaiste kaupade puhul.
56
Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et liikmesriigi võetud meede kuulub isegi juhul, kui selle eesmärk ega tagajärg ei ole teistest liikmesriikidest pärit kaupade ebasoodsam kohtlemine, mõiste „koguseliste piirangutega samaväärse toimega meede“ alla ELTL artikli 34 tähenduses, kui see takistab teistest liikmesriikidest pärit kaupade pääsu liikmesriigi turule (vt selle kohta 10. veebruari 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C‑110/05, EU:C:2009:66, punkt 37).
57
Sellest kohtupraktikast tuleneb esiteks, et mõiste „müügitingimused“ hõlmab üksnes riigisiseseid õigusnorme, mis reguleerivad seda, kuidas tohib kaupu turustada, samas kui normid selle kohta, kuidas tohib kaupu vedada, ei kuulu selle mõiste alla (vt analoogia alusel 18. juuni 2019. aasta kohtuotsus Austria vs. Saksamaa, C‑591/17, EU:C:2019:504, punktid 128 ja 129).
58
Teiseks, kui liikmesriigi meetmega kehtestatud miinimumtasud selliste raamatute kättetoimetamise eest, millele ei tulda järele raamatute jaemüügikauplusesse, kehtivad kõikidele raamatute jaemüüjatele, mõjutavad need eriti kaugmüüki, kuna need tähendavad raamatu koguhinna tõusu, mida ostja peab maksma, et saada raamat enda valdusesse väljaspool neid kauplusi. Seega võib niisugune liikmesriigi õigusnormidega ette nähtud hind mõjutada rohkem teiste liikmesriikide ettevõtjaid, kellel on vähem võimalusi kui esimese liikmesriigi ettevõtjatel neis kauplustes kaugmüügi teel tellitud raamatuid üle anda. Sellise hinna kehtestamine võib seega veelgi enam takistada teistest liikmesriikidest pärit raamatute turulepääsu ja kujutab endast seega koguselise piiranguga samaväärse toimega meedet ELTL artikli 34 tähenduses (vt analoogia alusel 19. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Deutsche Parkinson Vereinigung, C‑148/15, EU:C:2016:776, punkt 23).
59
Seega tuleb asuda seisukohale, et mõiste „müügitingimus“24. novembri 1993. aasta kohtuotsuse Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) tähenduses ei hõlma sellist liikmesriigi meedet, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas.
60
Eeltoodut arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et ELTL artikleid 34 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi võetud meedet, millega kehtestatakse miinimumhinnad selliste raamatute kättetoimetamisele kõnealuse liikmesriigi territooriumil, millele ostja ei tule järele raamatute jaemüügikauplusesse, tuleb analüüsida üksnes ELTL artikliga 34 tagatud kaupade vaba liikumise seisukohast ja seda ei saa pidada „müügitingimuseks“24. novembri 1993. aasta kohtuotsuse Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) tähenduses.
Kohtukulud
61
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ siseturu teenuste kohta artikli 1 lõiget 4
tuleb tõlgendada nii, et
see jätab selle direktiivi kohaldamisalast välja liikmesriigi võetud meetme, millega kehtestatakse kultuurilise mitmekesisuse kaitseks või edendamiseks miinimumhinnad selliste raamatute kättetoimetamisele kõnealuse liikmesriigi territooriumil, millele ostja ei tule järele raamatute jaemüügikauplusesse.
2.
ELTL artikleid 34 ja 56 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi võetud meedet, millega kehtestatakse miinimumhinnad selliste raamatute kättetoimetamisele kõnealuse liikmesriigi territooriumil, millele ostja ei tule järele raamatute jaemüügikauplusesse, tuleb analüüsida üksnes ELTL artikliga 34 tagatud kaupade vaba liikumise seisukohast ja seda ei saa pidada „müügitingimuseks“24. novembri 1993. aasta kohtuotsuse Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905) tähenduses.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.