62003CJ0022_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑22/03,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Rechtbank te Rotterdami (Madalmaad) 21. jaanuari 2003. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 23. jaanuaril 2003, menetluses:
Optiver BV jt
versus
Stichting Autoriteit Financiële Markten, Stichting Toezicht Effectenverkeer’i õigusjärglane,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja esimees C. W. A. Timmermans, kohtunikud R. Silva de Lapuerta, R. Schintgen (ettekandja) P. Kūris ja G. Arestis,
kohtujurist: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
kohtusekretär: vanemametnik M.-F. Contet,
arvestades kirjalikus menetluses ja 30. septembri 2004. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
– Optiver BV, Optrix BV ja Optra BV, esindajad: advocaat H. Speyart ja advocaat M. Scheele,
– All Options International BV, esindajad: advocaat
E. Kuijpers ja advocaat G. J. G. Bolderman,
– Robeco Obligatie DividendFunds NV jt, esindajad: advocaat
H. Speyart ja advocaat
A. J. P. Tillema,
– Stichting Autoriteit Financiële Markten, Stichting Toezicht Effectenverkeer’i õigusjärglane, esindajad: advocaat
H. J. Sachse, advocaat
F. Leeflang ja advocaat
T. van Wagensveld,
– Madalmaade valitsus, esindajad: S. Terstal ja C. Wissels,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: P. Ormond, keda abistas barrister
J. Stratford,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: R. Lyal ja W. Wils,
olles 9. novembri 2004. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta (EÜT L 249, lk 25; ELT eriväljaanne 09/01, lk 11) tõlgendamist.
2. Taotlus esitati Optiver BV ja kolmekümne kaheksa teise äriühingu (edaspidi „Optiver jt”), kes on Madalmaades asutatud investeerimisühingud, ja Stichting Autoriteit Financiële Markten’i (edaspidi „AFM”), kes on Stichting Toezicht Effectenverkeer’i õigusjärglane, vahelises vaidluses seoses äriühingute tegevusest saadud kogutulude maksustamisega.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
3. Nagu tuleneb direktiivi 69/335 esimesest põhjendusest, on direktiivi eesmärk luua kodumaise turuga sarnanevate omadustega majandusliit ning selle eesmärgi saavutamise üks olulisi tingimusi on kapitali vaba liikumise soodustamine.
4. Direktiivi 69/335 kuuenda põhjenduse kohaselt eeldab sellise eesmärgi saavutamine, et liikmesriikides siiamaani kehtinud kapitali suurendamise kaudsed maksud kaotatakse ja ühisturu piires tuleks kapitali suurendamist maksustada ühekordselt ning nimetatud maksu määr peaks kõikides liikmesriikides olema sama.
5. Direktiivi 69/335 artikli 4 lõike 1 kohaselt:
„Kapitalimaksuga maksustatakse järgmised tehingud:
a) kapitaliühingu moodustamine;
b) sellise äriühingu, ühistu või muu juriidilise isiku ümberkujundamine kapitaliühinguks, mis varem kapitaliühing ei olnud;
c) kapitaliühingu kapitali suurendamine mis tahes varalise sissemaksega;
d) kapitaliühingu kapitali suurendamine mis tahes varalise sissemakse abil, mille puhul vastu ei saada osa ühingu kapitalist või varadest, vaid liikmetega samaväärsed õigused [...];
[...]”.
6. Direktiivi 69/335 artikli 4 lõike 1 punktid e–h näevad ette, et kolmandas riigis registreeritud kapitaliühingu juhtimise tegeliku keskuse või registrijärgse asukoha üleviimine liikmesriiki või kapitaliühingu juhtimise tegeliku keskuse või registrijärgse asukoha üleviimine ühest liikmesriigist teise liikmesriiki maksustatakse kapitalimaksuga.
7. Direktiivi 69/335 artikli 4 lõige 2 nimetab tehingud, mida võib kapitalimaksuga maksustada.
8. Direktiiv 69/335 näeb vastavalt oma viimasele põhjendusele samuti ette, et kaotatakse kapitalimaksu või väärtpaberitelt võetava tempelmaksuga samaväärsed muud kaudsed maksud, mille säilitamine võiks kahjustada käesoleva direktiiviga taotletavaid eesmärke. Need maksud, mille võtmine on keelatud, on nimetatud direktiivi 69/335 artiklis 10, mille kohaselt:
„Kapitalimaksule lisaks ei võta liikmesriigid tulunduslikelt äriühingutelt, ühistutelt või muudelt juriidilistelt isikutelt mistahes muid makse:
a) artiklis 4 nimetatud tehingutelt;
b) artiklis 4 nimetatud tehingutega hõlmatud sissemaksetelt, laenudelt või teenustelt;
c) majandustegevusele eelneva registreerimise või mistahes muu formaalsuse eest, mille alusel tekib tulundusliku äriühingu, ühistu või muu juriidilise isiku õiguslikust vormist tulenevalt selle õigus- ja teovõime.”
9. Direktiivi 69/335 artikkel 11 sätestab:
„Liikmesriigid ei maksusta mis tahes viisil:
a) aktsiate, osade või samaliigiliste väärtpaberite või neid esindavate sertifikaatide valmistamist, emiteerimist, börsil noteerimist, turuletoomist või ostu-müüki, olenemata emitendist;
b) laene, sealhulgas riigilaene, mida võetakse võlakohustuste või muude kaubeldavate väärtpaberite abil, nendega seotud formaalsusi või nende võlakohustuste või muude kaubeldavate väärtpaberite valmistamist, emiteerimist, börsil noteerimist, turuletoomist või ostu-müüki, olenemata emitendist.”
10. Direktiivi 69/335 artikli 12 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Olenemata artiklitest 10 ja 11 võivad liikmesriigid võtta:
a) kindlasummalist või proportsionaalset maksu väärtpaberiülekannetelt;
[...]
e) lõive või tasusid;
[...]”.
Siseriiklikud õigusnormid
11. 16. novembri 1995. aasta Wet toezicht effectenverkeer 1995 (1995. aasta seadus väärtpaberiturujärelevalve kohta, Staatsblad  1995, nr 574; edaspidi „1995. aasta seadus”) korraldab väärtpaberitega seotud tehingute järelevalvet. Vastavalt selle artiklile 1 puudutab see seadus väärtpaberivahendajaid ja varahaldajaid, kelle kohta kasutatakse samuti terminit „investeerimisühing”.
12. 1995. aasta seaduse artikli 7 lõige 1 sätestab, et isikutel, kellel ei ole luba tegutseda väärtpaberivahendajatena või varahaldajatena, on keelatud pakkuda või osutada teenuseid Madalamaades või Madalmaadest. Sama artikli lõike 4 kohaselt annab rahandusminister tegevusloa, kui on täidetud teatud kvalitatiivsed tingimused.
13. 1995. aasta seaduse artikkel 42 sätestab:
„Minister või juriidiline isik, kellele artikli 40 alusel on need ülesanded ja selline pädevus antud, võib vastavalt ministri kehtestatud normidele panna nende ülesannete täitmise ja pädevuse teostamisega kaasnevate kulude katmise kohustuse väärtpaberiturgude korraldajatele; institutsioonidele, kes vastavalt artiklile 22 heakskiidetud väärtpaberiturgudel lasevad käibele noteeritud väärtpabereid; investeerimisühingutele; artikli 7 lõikes 1 nimetatud tegevusloa saajatele […].”
14. AFM on ametiasutus, kellele 1995. aasta seaduse artikli 40 rakendamisel see pädevus anti. Sõltuvalt AFM-i eelarvest määratakse kindlaks summa, mille tasumiseks võib ta 1995. aasta seaduse artikli 7 lõikes 1 nimetatud tegevusloa saanud ühinguid kohustada.
15. Investeerimisühingute poolt tasumisele kuuluvad summad koosnevad ühest küljest nendele ettevõtjatele tegelikult osutatud eriteenuste lõivust ja teisest küljest maksust, mis arvutatakse lähtuvalt AFM-i eelarve koostamise aluseks olevale aastale eelneva eelarveaasta jooksul nende ühingute tegevusest saadud kogutuludest (edaspidi „maks”).
16. Regeling toezichtskosten Wet toezicht effectenverkeer 1995 (1995. aasta seadusega väärtpaberiturujärelevalve kohta kehtestatud järelevalvetasu puudutav määrus), mida on 2000. aastal muudetud ( Staatscourant  2000, nr 137, lk 10; edaspidi „dekreet”), artikli 5 lõige 1 sätestab:
„Madalmaade väärtpaberivahendajatelt, kellele on seaduse artikli 7 lõike 1 kohaselt antud tegevusluba, võetakse iga-aastast maksu, mille summa määratakse kindlaks lõikes 3 nimetatud tuluvahemike põhjal lähtuvalt eelarve koostamisele eelnenud aastal nende investeerimisühingute poolt saadud tuludest.”
17. Dekreedi artikli 5 lõige 3 määrab kindlaks tuluvahemikud ja näeb ette kümme erinevat tulujärku.
18. Määruse põhjendusest tuleneb, et „tulude” all peetakse silmas tavalisest äritegevusest saadud kogutulusid osas, milles need tulenevad 1995. aasta seaduse artikli 7 lõikes 1 nimetatud tegevustest. Muu hulgas võivad nimetatud tulud tuleneda väärtpaberitega seotud teenuste osutamisest või vahendamisest, neto-kauplemisest, tehingu tegemise korralduse vahendustasust, varahaldusest, repo-tehingutest, väärtpaberitehingutega seotud kursikasumist, emissioonide ülevõtmisest ja korraldamisest, väärtpaberite hoidmisest ja hoidmistehingute haldamisest, väärtpaberite arveldussüsteemi korraldamisest ning turukorraldusest.
19. Vaststellingsregeling bedragen Regeling toezichtskosten Wet toezicht effectenverkeer 1995 voor 2000 (määrus, millega määratakse 2000. aastaks kindlaks summad 1995. aasta seadusega väärtpaberiturujärelevalve kohta kehtestatud järelevalvetasu dekreedi kohaldamiseks, Staatscourant  2000, nr 137, lk 9) määrab kindlaks dekreedi artikli 5 lõikes 1 viidatud summad.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
20. Optiver jt on saanud loa 1995. aasta seaduse artikli 7 lõikes 1 nimetatud väärtpaberitehingute tegemiseks.
21. 15. augusti 2000. aasta otsusega määras AFM põhikohtuasja hagejatele 31. jaanuaril 2000 lõppenud eelarveaastat puudutava maksu nende väärtpaberitega seotud tuludelt.
22. Optiver jt esitasid nimetatud otsuste peale vaided, leides, et maks on direktiiviga 69/335 vastuolus. Kuna need vaided jäeti rahuldamata, jõudis kohtuasi Rechtbank te Rotterdami ning asjas väideti, et maks, millega maksustatakse väärtpaberite turuletoomist ja ka ostu-müüki, on direktiivi 69/335 artikliga 11 vastuolus.
23. AFM väidab, et nimetatud maksu puhul ei ole tegemist väärtpaberite ostu-müügi maksuga, vaid see puudutab nende väärtpaberitega tehtud tehingute läbi saadud tulusid. Teise võimalusena väidab AFM, et selline maks kujutab endast ühte direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punktides a ja e nimetatud eranditest.
24. Leides, et kohtuasja lahendamiseks on vajalik direktiivi 69/335 tõlgendamine, otsustas Rechtbank te Rotterdam menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiiviga [69/335], täpsemalt [selle] artiklite 11 ja 12 tõlgendusega on vastuolus investeerimisühingute […] väärtpaberitega seotud tegevusest saadud kogutulude maksustamine?”
Eelotsuse küsimus
25. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sisuliselt seda, kas direktiivi 69/335 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus investeerimisühingute selline maksustamine, nagu see on vaatluse all põhikohtuasjas, mis puudutab nende väärtpaberitega seotud tegevusest saadud kogutulusid.
26. Küsimusele tarviliku vastuse andmiseks tuleb teha kindlaks, kas maks kuulub direktiivi 69/335 kohaldamisalasse.
27. Selles osas tuleb meelde tuletada, et direktiivist 69/335 tuleneb, et viimane näeb ette peale kapitalimaksu muude kaudsete maksude kaotamise, millel on samasugused tunnused kui kapitalimaksul, st maksude kaotamise, millega direktiiviga kaetud tehinguid maksustatakse.
28. Mis puudutab sellise maksuga maksustamise määratlemist, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, siis tuleb märkida, et Madalmaade õigusaktide kohaselt peab väärtpaberivahendajatel ja varahalduritel Madalmaades olema kohustuslikus korras tegevusluba selles liikmesriigis oma teenuste osutamiseks.
29. 1995. aasta seaduse kohaselt on rahandusministrile kuuluva väärtpaberitega seotud tehingute järelevalve pädevuse teostamine antud AFM-ile. Viimasel on õigus võtta tegutsemisest tulenevat tasu, muu hulgas investeerimisühingutele määratud maksu, mis arvutatakse määrusega kehtestatud tabeli alusel kord aastas lähtuvalt nimetatud ametiasutuse eelarve koostamise aluseks olevale aastale eelneva eelarveaasta jooksul nende ühingute tegevusest saadud kogutuludest.
30. Sellest tuleneb, et eraõiguslikud isikud maksavad riigi poolt antud ülesandeid täitvale ametiasutusele selle finantseerimiseks sellist maksu, mis tuleneb riigi poolt kehtestatud õigusnormist.
31. Nagu komisjon on õigustatult väitnud – kuigi on tõsi, et nimetatud tunnuseid arvestades ei saaks põhjendatult väita, et tegemist ei ole maksustamisega, on siiski tõsi, et nimetatud maks ei kujuta endast direktiiviga 69/335 keelatud maksustamist, kuna see ei kuulu viimase kohaldamisalasse.
32. Ühelt poolt ei ole nimetatud maksu aluseks selliste konkreetsete tehingute tegemine, nagu on nimetatud direktiivi 69/335 artiklites 4, 10 ja 11, vaid üldiselt mitmesuguste väärtpaberitega seotud tegevuste teostamine.
33. Teiselt poolt on maksustamise aluseks investeerimisühingute mitmesugustest tegevustest saadud kogutulud, nimetatud maks sarnaneb kõige rohkem tulu otsese maksustamisega, mis ei ole direktiiviga 69/335 kaetud (vt eelkõige 26. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑287/94: Frederiksen, EKL 1996, lk I‑4581, punkt 21, ja 18. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑113/99: P.P. Handelsgesellschaft, EKL 2001, lk I‑471, punktid 24 ja 27).
34. Neil asjaoludel tuleb leida, et selline maks, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, ei kuulu direktiivi 69/335 kohaldamisalasse ega kujuta endast seega selle direktiiviga keelatud maksustamist.
35. Seega tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 69/335 tuleb tõlgendada selliselt, et investeerimisühingute väärtpaberitega seotud tegevusest saadud kogutulude maksustamine ei ole sellega vastuolus.
Kohtukulud
36. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes, Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus investeerimisühingute selline maksustamine, nagu see on vaatluse all põhikohtuasjas, mis puudutab nende väärtpaberitega seotud tegevusest saadud kogutulusid.