62022CJ0162_RES
Kohtuasi C‑162/22
Menetlus, mille algatamist taotles A. G
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas)
Euroopa Kohtu (esimene koda) 7. septembri 2023. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Elektrooniline side – Isikuandmete töötlemine elektroonilise side sektoris – Direktiiv 2002/58/EÜ – Kohaldamisala – Artikli 15 lõige 1 – Andmed, mida säilitavad elektroonilise side teenuste osutajad ja mis tehakse kättesaadavaks kriminaalmenetlusi läbiviivatele asutustele – Nende andmete hilisem kasutamine ametialast rikkumist käsitlevas uurimises
Õigusaktide ühtlustamine – Telekommunikatsioonisektor – Isikuandmete töötlemine ja eraelu kaitse elektroonilise side sektoris – Direktiiv 2002/58 – Liikmesriikide õigus piirata teatavate õiguste ja kohustuste ulatust – Liikmesriigi meetmed, mis panevad elektroonilise side teenuste osutajatele liiklus- ja asukohaandmete üldise ja vahet tegemata säilitamise kohustuse – Andmed, mis on tehtud pädevatele asutustele kättesaadavaks raske kuritegevuse vastu võitlemise eesmärgil – Nende andmete hilisem kasutamine korruptsiooniga seotud ametialaseid rikkumisi käsitlevates uurimistes – Lubamatus
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artiklid 7, 8 ja 11 ning artikli 52 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/58, artikli 15 lõige 1)
(vt punktid 30–43 ja resolutsioon)
Kokkuvõte
Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra (Leedu Vabariigi riigiprokuratuur) (edaspidi „riigiprokuratuur“) algatas haldusuurimise põhikohtuasja apellandi suhtes, kes oli tol ajal Leedu prokuratuuris prokurör, kuna oli kaudseid tõendeid selle kohta, et viimane oli tema juhitud uurimises õigusvastaselt andnud kahtlustatavale ja tema advokaadile uurimise kohta olulist teavet.
Uurimise aruandes tuvastas riigiprokuratuuri komisjon, et põhikohtuasja apellant oli tõepoolest toime pannud ametialase rikkumise. Aruande kohaselt tõendasid ametialast rikkumist haldusuurimise käigus kogutud tõendid. Eelkõige kinnitasid jälitustoimingute käigus saadud teave ja kahe eeluurimise käigus kogutud andmed, et põhikohtuasja apellant ja kahtlustatava kaitsja suhtlesid telefonitsi kahtlustatava suhtes toimunud eeluurimise käigus, mida põhikohtuasja apellant juhtis. Sama aruande alusel andis riigiprokuratuur kaks käskkirja, millega ta määras põhikohtuasja apellandile karistuse ja vabastas ta teenistusest. Vilniaus apygardos administracinis teismas (Vilniuse regionaalne halduskohus, Leedu), kellele põhikohtuasja apellant esitas kaebuse nende kahe käskkirja tühistamiseks, jättis kaebuse rahuldamata eelkõige põhjendusel, et kõnealusel juhul tehtud jälitustoimingud olid seaduslikud ning jälitustegevuse seaduse (
1
) sätete kohaselt kogutud teavet kasutati seaduslikult hindamaks, kas põhikohtuasja apellant võis olla toime pannud ametialase rikkumise.
Põhikohtuasja apellant esitas apellatsioonkaebuse Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasele (Leedu kõrgeim halduskohus), mis on eelotsusetaotluse esitanud kohus, ning väitis, et jälitusasutuste juurdepääs elektroonilise side liiklust ja sisu käsitlevatele andmetele jälitustoimingu tegemiseks kujutab endast nii tõsist põhiõiguste riivet, mille jaoks eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi (
2
) ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) sätteid arvestades võib loa anda üksnes raske kuritegevuse vastu võitlemise eesmärgil. Põhikohtuasja apellandi sõnul näeb jälitustegevuse seadus (
3
) aga ette, et selliseid andmeid võib kasutada nii raskete kuritegude uurimiseks kui ka korruptsiooniga seotud distsiplinaar- või ametialaste rikkumiste uurimiseks.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul käsitlevad põhikohtuasja apellandi tõstatatud küsimused kahte aspekti, milleks on esiteks juurdepääs elektroonilise side teenuste osutajate säilitatavatele andmetele muul eesmärgil kui raske kuritegevuse vastu võitlemine ja avalikku julgeolekut ähvardava suure ohu ärahoidmine ning teiseks nende andmete kasutamine korruptsiooniga seotud ametialaste rikkumiste uurimiseks juhul, kui selline juurdepääs on saadud.
Olles meenutanud juhiseid, mis tulenevad kohtuotsusest Privacy International (
4
) eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi kohaldamisala kohta ja kohtuotsusest Prokuratuur (tingimused elektroonilise side andmetele juurdepääsuks) (
5
) kuritegude ennetamise, uurimise, avastamise ja kohtus menetlemise eesmärgi ulatuse kohta, märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Euroopa Kohus ei ole veel võtnud seisukohta küsimuses, milline mõju on kõnealuste andmete hilisemal kasutamisel põhiõiguste riivele. Neil asjaoludel tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas sellist hilisemat kasutamist tuleb samuti pidada hartas (
6
) tunnustatud põhiõiguste niivõrd raskeks riiveks, et seda saab õigustada üksnes võitlusega raske kuritegevuse vastu ja avalikku julgeolekut ähvardava suure ohu ärahoidmisega, mis välistab võimaluse kasutada neid andmeid korruptsiooniga seotud ametialaste rikkumiste uurimistes.
Euroopa Kohus täpsustas kohtuotsusest La Quadrature du Net jt (
7
) ning Commissioner of An Garda Síochána jt (
8
) tuleneva kohtupraktika ulatust, leides, et eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 15 lõikega 1 koostoimes hartaga (
9
) on vastuolus see, kui elektroonilise sidega seotud isikuandmeid, mida elektroonilise side teenuste osutajad säilitavad selle sätte alusel võetud seadusandliku meetme kohaselt ja mis seejärel on sama meetme alusel tehtud pädevatele asutustele kättesaadavaks raske kuritegevuse vastu võitlemise eesmärgil, võib kasutada korruptsiooniga seotud ametialaste rikkumiste uurimises.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt meenutas Euroopa Kohus seoses tingimustega, mille korral võib elektroonilise sidega seotud liiklus- ja asukohaandmeid kasutada korruptsiooniga seotud ametialast rikkumist puudutavas haldusmenetluses, et juurdepääsu nendele andmetele võib vastavalt eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 15 lõike 1 alusel võetud meetmele anda vaid siis, kui teenuseosutajad on neid andmeid säilitanud viisil, mis on kooskõlas selle sättega. Järgmiseks märkis ta, et selliste andmete hilisem kasutamine on võimalik ainult tingimusel, kui esiteks oli nende andmete säilitamine elektroonilise side teenuste osutajate poolt kooskõlas eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 15 lõikega 1, nagu seda on tõlgendatud Euroopa Kohtu praktikas, ja teiseks oli ka pädevatele asutustele antud juurdepääs nendele samadele andmetele kooskõlas selle sättega.
Eesmärkide kohta, mis võivad õigustada andmete – mida elektroonilise side teenuste osutajad on säilitanud eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 15 lõikega 1, mida on tõlgendatud harta alusel, kooskõlas oleva meetme põhjal – kasutamist ametiasutuste poolt, tuletas Euroopa Kohus meelde, et see säte lubab liikmesriikidel teha erandeid selle direktiivi artikli 5 lõikes 1 ette nähtud põhimõttelisest kohustusest tagada isikuandmete konfidentsiaalsus ja sellele vastavatest kohustustest, mida on mainitud eelkõige sama direktiivi artiklites 6 ja 9, kui selline piiramine on demokraatlikus ühiskonnas vajalik, otstarbekas ja proportsionaalne meede selleks, et tagada riigi julgeolek, riigikaitse ja avalik julgeolek või kuritegude toimepanemise või elektroonilise side süsteemi volitamata kasutamise ennetamine, uurimine, avastamine ja kohtus menetlemine. Selleks võivad liikmesriigid muu hulgas võtta seadusandlikke meetmeid, millega nähakse ette andmete säilitamine piiratud aja jooksul, kui see on mõnel nimetatud põhjusel õigustatud.
Euroopa Kohus täpsustas aga, et eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 15 lõikega 1 ei saa õigustada seda, et erand põhimõttelisest kohustusest tagada elektroonilise side ja sellega seotud andmete konfidentsiaalsus ning eelkõige direktiivi artiklis 5 ette nähtud andmete säilitamise keelust saaks reegliks, sest vastasel juhul jääks viimati nimetatud säte suuresti sisutühjaks.
Eesmärkide kohta, millega saab põhjendada eelkõige eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artiklites 5, 6 ja 9 ette nähtud õiguste ja kohustuste piiramist, tuletas Euroopa Kohus meelde, et selle direktiivi artikli 15 lõike 1 esimeses lauses esitatud eesmärkide loetelu on ammendav, mis tähendab, et selle sätte alusel vastu võetud seadusandlik meede peab tegelikult ja tingimata vastama ühele neist eesmärkidest.
Üldist huvi teenivate eesmärkide kohta, millega saab põhjendada eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 15 lõike 1 alusel võetavat meedet, tuletas Euroopa Kohus meelde, et kohtupraktikast ja täpsemalt kohtuotsustest La Quadrature du Net jt ning Commissioner of An Garda Síochána jt tuleneb, et vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele on nende eesmärkide vahel hierarhia nende olulisuse alusel ning meetmega taotletava eesmärgi olulisus peab olema vastavuses meetmest tuleneva riive raskusega. Seejuures on eesmärk kaitsta riigi julgeolekut olulisem kui eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 15 lõikes 1 sätestatud muud eesmärgid, sealhulgas eesmärk võidelda üldiselt kuritegevuse ja ka raske kuritegevuse vastu ning eesmärk kaitsta avalikku julgeolekut. Tingimusel, et järgitakse muid harta artikli 52 lõikes 1 ette nähtud nõudeid, võib eesmärk kaitsta riigi julgeolekut seega õigustada meetmeid, mis toovad kaasa raskemaid põhiõiguste riiveid kui need, mida need teised eesmärgid võiksid õigustada.
Mis täpsemalt puudutab eesmärki ennetada, uurida, avastada ja kohtus menetleda kuritegusid, siis märkis Euroopa Kohus, et vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele saavad ainult võitlus raske kuritegevuse vastu ja riigi julgeolekut ähvardava suure ohu ärahoidmine õigustada harta artiklites 7 ja 8 tunnustatud põhiõiguste raskeid riiveid, nagu need, mille toob endaga kaasa liiklus- ja asukohaandmete säilitamine. Seega saab üldise kuritegude ennetamise, uurimise, avastamise ja kohtus menetlemise eesmärgiga põhjendada üksnes selliseid põhiõiguste riiveid, mis ei ole rasked.
Sellest kohtupraktikast tuleneb, et kuigi võitlus raske kuritegevuse vastu ja avalikku julgeolekut ähvardava suure ohu ärahoidmine on üldist huvi teenivate eesmärkide hierarhias vähem olulised kui riigi julgeoleku tagamine, on need siiski olulisemad kui võitlus kuritegevuse vastu üldiselt ja avalikku julgeolekut ähvardavate väikeste ohtude ärahoidmine. Kirjeldatud kontekstis tuletas Euroopa Kohus siiski meelde, et liikmesriikide võimalust põhjendada eelkõige eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artiklites 5, 6 ja 9 ette nähtud õiguste ja kohustuste piiramist tuleb hinnata sellise piiranguga kaasneva riive raskust kaaludes ja kontrollides, et selle piiranguga taotletava üldisele huvile vastava eesmärgi olulisus oleks vastavuses riive raskusega.
Veel tuletas Euroopa Kohus meelde, et juurdepääs liiklus- ja asukohaandmetele, mida teenuseosutajad säilitavad eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 15 lõike 1 kohaselt võetud meetme alusel, mis peab toimuma seda direktiivi tõlgendanud kohtupraktikast tulenevaid tingimusi täielikult järgides, saab põhimõtteliselt olla põhjendatud üksnes üldisest huvist lähtuva eesmärgiga, mille tõttu on see säilitamiskohustus teenuseosutajatele pandud. Teisiti on see vaid siis, kui juurdepääsuga taotletav eesmärk on olulisem kui eesmärk, mis õigustas säilitamist.
Euroopa Kohtu hinnangul kehtivad need kaalutlused mutatis mutandis nende liiklus- ja asukohaandmete hilisema kasutamise suhtes, mida elektroonilise side teenuste osutajad säilitavad eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 15 lõike 1 kohaselt raske kuritegevuse vastu võitlemise eesmärgil võetud meetme alusel. Selliseid andmeid ei saa nimelt pärast seda, kui need on säilitatud ja tehtud pädevatele asutustele kättesaadavaks raske kuritegevuse vastu võitlemise eesmärgil, edastada teistele ametiasutustele ja kasutada selleks, et saavutada selliseid eesmärke nagu käesoleval juhul võitlus korruptsiooniga seotud ametialaste eksimuste vastu, mis on üldisest huvist lähtuvate eesmärkide hierarhias vähem olulised kui raske kuritegevuse vastu võitlemine ja avalikku julgeolekut ähvardava suure ohu ärahoidmine. Kui sellises olukorras lubada juurdepääsu säilitatavatele andmetele ja nende kasutamist, läheks see vastuollu eespool meenutatud üldisest huvist lähtuvate eesmärkide hierarhiaga.
(
1
)	Leedu Vabariigi 2. oktoobri 2012. aasta jälitustegevuse seadus (Lietuvos Respublikos kriminalinės žvalgybos Įstatymas; Žin., 2012, nr 122‑6093) (põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis) (edaspidi „jälitustegevuse seadus“).
(
2
)	Täpsemalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) (EÜT 2002, L 201, lk 37; ELT eriväljaanne 13/29, lk 514) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiviga 2009/136/EÜ (ELT 2009, L 337, lk 11)), artikli 15 lõige 1.
(
3
)	Jälitustegevuse seaduse artikli 19 lõige 3.
(
4
)	6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, punkt 39).
(
5
)	2. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Prokuratuur (tingimused elektroonilise side andmetele juurdepääsuks) (C‑746/18, EU:C:2021:152, punktid 33 ja 35).
(
6
)	Harta artiklid 7 ja 8.
(
7
)	6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus La Quadrature du Net jt (C‑511/18, C‑512/18 ja C‑520/18, EU:C:2020:791).
(
8
)	5. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Commissioner of An Garda Síochána jt (C‑140/20, EU:C:2022:258).
(
9
)	Harta artiklid 7, 8 ja 11 ning artikli 52 lõige 1.