62024CJ0311
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
29. jaanuar 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Põllumajandus – Kõlvatu konkurents – Ebaausad kaubandustavad – Direktiiv (EL) 2019/633 – Keeld – Artikli 3 lõike 1 punkt d – Maksenõue, mis ei ole tarnija põllumajandustoodete ja toiduainete müügiga seotud – Artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punkt e – Trahvide määramise õigus – Mitme keelatud ebaausa kaubandustava käsitamine „ühe rikkumisena“, mille eest määratakse üksainus trahv – Ne bis in idem’i põhimõte – Riigisisene õigusakt, millega kehtestatakse trahvi ülemmäär
Kohtuasjas C‑311/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Oberlandesgericht Wieni (liidumaa kõrgeim kohus Viinis, Austria) 26. aprilli 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 29. aprillil 2024, menetluses
Bundeswettbewerbsbehörde
versus
M. GmbH,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: teise koja president K. Jürimäe (ettekandja), Euroopa Kohtu president K. Lenaerts teise koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud F. Schalin, M. Gavalec ja Z. Csehi,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Bundeswettbewerbsbehörde, esindaja: C. F. Winkler,
–
M. GmbH, esindaja: Rechtsanwalt S. Albiez,
–
Austria valitsus, esindajad: A. Posch, J. Schmoll ja P. Thalmann,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Dawes, M. ter Haar ja M. Zerwes,
olles 11. septembri 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/633, mis käsitleb põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas ettevõtjatevahelistes suhetes esinevaid ebaausaid kaubandustavasid (ELT 2019, L 111, lk 59), artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punkti e.
2
Taotlus on esitatud neljas liidetud kohtuasjas, mille pooled on Bundeswettbewerbsbehörde (föderaalne konkurentsiamet, Austria; edaspidi „BWB“) ja äriühing M. GmbH ning mis puudutab niisuguste maksenõuete sissenõutavust, mille viimati nimetatud isik on oma tarnijatele esitanud.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
EL toimimise leping
3
ELTL artikli 39 lõikes 1 on sätestatud:
„Ühise põllumajanduspoliitika eesmärgid on:
a)
tõsta põllumajanduse tootlikkust tehnilise progressi edendamise ning põllumajandusliku tootmise ratsionaalse arengu tagamise ja tootmistegurite, eelkõige tööjõu optimaalse kasutamise teel;
b)
selle kaudu kindlustada põllumajandusega tegeleva rahvastikuosa rahuldav elatustase, eelkõige põllumajandusega tegelevate inimeste isikutulu suurendamise teel;
c)
stabiliseerida turud;
d)
tagada varude kättesaadavus;
e)
tagada mõistlikud tarbijahinnad.“
4
ELTL artikli 43 lõikes 2 on sätestatud:
„Euroopa Parlament ja [Euroopa Liidu N]õukogu kehtestavad seadusandliku tavamenetluse kohaselt ning pärast konsulteerimist [Euroopa] majandus- ja sotsiaalkomiteega artikli 40 lõikes 1 ettenähtud ühise põllumajanduse turukorralduse ning muud ühise põllumajanduspoliitika ja ühise kalanduspoliitika eesmärkide saavutamiseks vajalikud sätted.“
Direktiiv 2019/633
5
Direktiivi 2019/633 põhjendused 1, 6–9, 14, 16, 24, 34 ja 39 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)
Põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas on põllumajandustoodete ja toiduainete tarnijate ja ostjate läbirääkimispositsiooni erinevuste märkimisväärne tasakaalustamatus tavaline. Selline läbirääkimispositsioonide tasakaalustamatus toob endaga tõenäoliselt kaasa ebaausad kaubandustavad, kui suuremad ja mõjukamad kaubanduspartnerid püüavad seoses müügitehinguga läbi suruda teatavaid neile kasulikumaid tavasid või lepingulisi suhteid, kui üks kaubanduspartner on nõrgem kui teised. Sellised tavad võivad näiteks: kalduda suurel määral kõrvale heast äritavast, olla vastuolus hea usu ja ausa kauplemise põhimõttega ning olla ühepoolselt kehtestatud ühe kaubanduspartneri poolt teise suhtes; kujutada endast majandusliku riski põhjendamatut ja ebaproportsionaalset üleminekut ühelt kaubanduspartnerilt teisele või kujutada endast ühe kaubanduspartneri õiguste ja kohustuste märkimisväärset tasakaalustamatust. Teatavad tavad võivad olla ilmselgelt ebaausad isegi siis, kui mõlemad pooled on nendega nõus. [Euroopa] Liidu tasandil tuleks kehtestada ebaausate kaubandustavade vastase kaitse miinimumstandard, et vähendada selliste tavade esinemist, mis tõenäoliselt mõjutavad negatiivselt põllumajandusega tegeleva rahvastikuosa elatustaset. Käesoleva direktiivi minimaalse ühtlustamise põhimõte võimaldab liikmesriikidel võtta vastu või jätta kehtima riigisisesed normid, mis lähevad kaugemale käesolevas direktiivis loetletud ebaausatest kaubandustavadest.
[…]
(6)
Kuigi äririsk on omane kogu majandustegevusele, on põllumajandustootmine eriti ebakindel, sest see sõltub bioloogilistest protsessidest ning ilmastikutingimustest. See ebakindlus on võimendatud, kuna põllumajandustooted ja toiduained on suuremal või vähemal määral riknevad ja hooajalised. Põllumajanduspoliitika on selgelt rohkem turule orienteeritud kui varem, mistõttu on kaitse ebaausate kaubandustavade eest muutunud põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas tegutsevatele ettevõtjatele veelgi olulisemaks.
(7)
Ennekõike võivad sellised ebaausad kaubandustavad mõjutada negatiivselt põllumajandusega tegeleva rahvastikuosa elatustaset. See mõju on kas otsene, kuna see puudutab nii põllumajandustootjaid ja nende organisatsioone kui ka tarnijaid, või kaudne, avaldudes põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas kasutatavate ebaausate kaubandustavade tagajärjel nn doominoefektina viisil, mis mõjutab negatiivselt tarneahela esmatootjaid.
(8)
Enamikus, kuid mitte kõigis liikmesriikides on olemas riigisisesed erinormid, millega kaitstakse tarnijaid ettevõtjatevaheliste ebaausate kaubandustavade eest põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas. Kui on olemas võimalus tugineda lepinguõigusele või enesereguleerimise algatustele, piirab selliste õiguskaitsevahendite praktilist väärtust kartus, et kaebuse esitaja vastu kasutatakse kaubanduslikke survemeetmeid või et selliste tavade vaidlustamisega kaasnevad finantsriskid. Seetõttu delegeerivad teatavad liikmesriigid, kus on kehtestatud ebaausaid kaubandustavasid käsitlevad erinormid, nende normide täitmise tagamise haldusasutustele. Ebaausaid kaubandustavasid käsitlevad liikmesriikide erinormid – kui need on olemas – on aga väga erinevad.
(9)
Ettevõtjate arv ja suurus on põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahela eri etappides erinev. Läbirääkimispositsiooni erinevused, mis on vastavuses tarnija majandusliku sõltuvusega ostjast, toovad endaga tõenäolisemalt kaasa olukorra, kus suured ettevõtjad sunnivad väiksematele ettevõtjatele peale ebaausaid kaubandustavasid. Dünaamiline lähenemisviis, mille puhul võetakse aluseks tarnija ja ostja suhteline suurus nende aastakäibe alusel, peaks võimaldama paremat kaitset ebaausate kaubandustavade eest nendele ettevõtjatele, kellel on seda kõige rohkem vaja. Ebaausad kaubandustavad on eriti kahjulikud põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas tegutsevatele väike- ja keskmise suurusega ettevõtjatele (VKEd). Ettevõtjaid, kelle aastakäive ei ületa 350000000 eurot, tuleks samuti kaitsta ebaausate kaubandustavade eest olukordades, kus selliste tavadega seotud kulude vältimise eesmärgil suunatakse need kulud edasi põllumajandustootjatele. Põllumajandustootjatele avalduv nn doominoefekt näib olevat eriti märkimisväärne ettevõtjate puhul, kelle aastakäive on kuni 350000000 eurot. Põllumajandustoodete ja toiduainete, sealhulgas töödeldud toodete vahetarnijate toodete kaitse võib samuti aidata ära hoida kaubavahetuse ümbersuunamise töödeldud tooteid tootvatelt põllumajandustootjatelt ja nende liitudelt kaitsmata tarnijatele.
[…]
(14)
Käesolevat direktiivi tuleks kohaldada suuremate ettevõtjate äritegevuse suhtes nende ettevõtjate vastu, kellel on nõrgem läbirääkimispositsioon. Suhtelise läbirääkimispositsiooni ühtlustamiseks on sobilik eri ettevõtjate aastakäive. Kuigi tegu on ühtlustamisega, võimaldab selline kriteerium ettevõtjatele prognoositavust neile käesolevast direktiivist tulenevate õiguste ja kohustuste osas. Ülempiir peaks takistama kaitse pakkumist ettevõtjatele, kes ei ole haavatavad või on märkimisväärselt vähem haavatavad kui nende väiksemad partnerid või konkurendid. Seetõttu kehtestatakse käesoleva direktiiviga käibe alusel ettevõtjate kategooriad, mille kohaselt pakutakse kaitset.
[…]
(16)
Kui otsustatakse selle üle, kas lugeda konkreetset kaubandustava ebaausaks, on oluline vähendada ohtu, et piiratakse isikute vaheliste õiglaste ja tõhusust suurendavate kokkulepete kasutamist. Seetõttu on asjakohane teha vahet tavadel, mis on selgelt ja ühemõtteliselt ette nähtud isikute vahel sõlmitud tarnelepingutes või järgnevates lepingutes, ja tavadel, mida kasutatakse pärast tehingu alustamist, ilma et nendes oleks enne kokku lepitud, nii et keelatakse üksnes ühepoolsed ja tagasiulatuvad muudatused tarnelepingu selgetes ja ühemõttelistes tingimustes. Siiski loetakse teatavad kaubandustavad ebaausaks juba nende olemuse tõttu ja nende puhul ei tohiks kohaldada poolte lepinguvabadust.
[…]
(24)
Käesoleva direktiiviga ei ühtlustata tõendamiskohustust käsitlevaid norme, mida kohaldatakse riiklike nõuete täitmise eest vastutavate asutuste menetlustes, ega ühtlustata tarnelepingute määratlust. Seega on tõendamiskohustust käsitlevad normid ja tarnelepingute määratlus sätestatud liikmesriikide õiguses.
[…]
(34)
Hoiatava vahendi olemasolu, näiteks õigus määrata trahve ja muid sama tõhusaid karistusi või algatada menetlus trahvi määramiseks, sealhulgas kohtus, ning avaldada uurimistulemused, sealhulgus teabe avaldamine rikkumise toime pannud ostja kohta, võib motiveerida käitumist muutma ja otsima pooltevahelisi kohtueelseid lahendusi ning seetõttu peaksid sellised vahendid kuuluma nõuete täitmise eest vastutavate asutuste volituste hulka. Eriti tõhusaks ja hoiatavaks võivad osutuda trahvid. Siiski peaks nõuete täitmise eest vastutaval asutusel olema võimalik iga uurimise puhul otsustada, milliseid oma volitusi ta kasutab ja kas ta määrab või algatab menetluse trahvi või mõne muu sama tõhusa karistuse määramiseks.
[…]
(39)
Kuna enamik liikmesriike on juba kehtestanud ebaausaid kaubandustavasid käsitlevad riigisisesed normid (ehkki need on erinevad), on asjakohane kasutada liidu õiguse kohase kaitse miinimumstandardi kehtestamise vahendina direktiivi. See peaks võimaldama liikmesriikidel lisada asjakohased normid oma riigi õiguskorda nii, et oleks võimalik kehtestada ühtne kord. Liikmesriikidel ei tohiks keelata jätta oma territooriumil kehtima ja kehtestada rangemaid riigisiseseid norme, millega tagatakse ulatuslikum kaitse põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas ettevõtjatevahelistes suhetes ebaausate kaubandustavade eest, tingimusel et peetakse kinni siseturu toimimise suhtes kohaldatavast liidu õigusest ja et sellised normid on proportsionaalsed.“
6
Direktiivi artikli 1 „Reguleerimisese ja kohaldamisala“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Eesmärgiga võidelda tavade vastu, mis kalduvad suurel määral kõrvale heast äritavast, on vastuolus hea usu ja ausa kauplemise põhimõttega ning mille üks kaubanduspartner on ühepoolselt kehtestanud teise suhtes, sätestatakse käesolevas direktiivis selliste ebaausate kaubandustavade miinimumloetelu, mis on põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas ostjate ja tarnijate vahel keelatud, ning nähakse ette nende keeldude järgimise tagamiseks miinimumnormid ja nõuete täitmise eest vastutavate asutuste vahelise koostöö kord.
2.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse teatavate ebaausate kaubandustavade suhtes, mis tulevad ette olukorras, kus põllumajandustooteid ja toiduaineid müüb
a)
tarnija, kelle aastakäive on kuni 2000000 eurot, ostjale, kelle aastakäive on suurem kui 2000000 eurot;
b)
tarnija, kelle aastakäive on suurem kui 2000000 eurot, kuid ei ületa 10000000 eurot, ostjale, kelle aastakäive on suurem kui 10000000 eurot;
c)
tarnija, kelle aastakäive on suurem kui 10000000 eurot, kuid ei ületa 50000000 eurot, ostjale, kelle aastakäive on suurem kui 50000000 eurot;
d)
tarnija, kelle aastakäive on suurem kui 50000000 eurot, kuid ei ületa 150000000 eurot, ostjale, kelle aastakäive on suurem kui 150000000 eurot;
e)
tarnija, kelle aastakäive on suurem kui 150000000 eurot, kuid ei ületa 350000000 eurot, ostjale, kelle aastakäive on suurem kui 350000000.
[…]“.
7
Direktiivi artikli 3 „Ebaausate kaubandustavade keelustamine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et keelustatakse vähemalt kõik järgmised ebaausad kaubandustavad:
[…]
d)
ostja nõuab tarnijalt makseid, mis ei ole seotud tarnija põllumajandustoodete ja toiduainete müügiga;
[…]“.
8
Direktiivi artikli 6 „Nõuete täitmise eest vastutavate asutuste volitused“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et igal nende nõuete täitmise eest vastutaval asutusel on oma ülesannete täitmiseks vajalikud vahendid ja eksperditeadmised, ning annavad nõuete täitmise eest vastutavale asutusele järgmised õigused:
[…]
d)
õigus teha otsuseid, millega tuvastatakse artiklis 3 sätestatud keeldude rikkumisi ja nõutakse ostjalt keelatud kaubandustava kasutamise lõpetamist; nõuete täitmise eest vastutav asutus võib keelduda sellise otsuse tegemisest, kui sellega kaasneks risk avaldada kaebuse esitaja identiteet või muu teave, mille avalikustamist peab kaebuse esitaja oma huve kahjustavaks ning tingimusel, et kaebuse esitaja on sellise teabe artikli 5 lõike 3 kohaselt ära märkinud;
e)
õigus algatada kooskõlas riigisiseste normide ja menetlustega menetlusi, et määrata õigusrikkumise toimepanijale trahve ja muid sama tõhusaid karistusi ning võtta ajutisi meetmeid;
[…]
Esimese lõigu punktis e osutatud karistused peavad rikkumise laadi, kestust, kordumist ja raskust arvesse võttes olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.“
9
Direktiivi 2019/633 artiklis 9 on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid võivad ulatuslikuma kaitse tagamiseks jätta kehtima või kehtestada käesolevas direktiivis sätestatust rangemaid norme, mille eesmärk on võidelda ebaausate kaubandustavadega, tingimusel et need riigisisesed normid on kooskõlas siseturu toimimise normidega.
2.   Käesolev direktiiv ei piira selliste riigisiseste normide kohaldamist, mille eesmärk on võidelda käesoleva direktiivi kohaldamisalast välja jäävate ebaausate kaubandustavadega, kui need normid on kooskõlas siseturu toimimise normidega.“
Austria õigus
10
Föderaalseaduse kohalike teenuste ja konkurentsitingimuste parandamise kohta (Bundesgesetz zur Verbesserung der Nahversorgung und der Wettbewerbsbedingungen (Faire-Wettbewerbsbedingungen-Gesetz)) (BGBl. 392/1977), mida on muudetud föderaalseadusega, millega muudetakse föderaalseadust kohalike teenuste ja konkurentsitingimuste parandamise kohta (Bundesgesetz, mit dem das Bundesgesetz zur Verbesserung der Nahversorgung und der Wettbewerbsbedingungen geändert wird) (BGBl. I 239/2021) (edaspidi „FWBG“) §-s 5a on sätestatud:
„1.   Käesoleva jaotise sätete eesmärk on võidelda põllumajandustoodete ja toiduainete müügiga seotud ebaausate kaubandustavade vastu. Nende sätetega võetakse üle [direktiiv 2019/633]. Need ei mõjuta 1. jagu ega [seadust keelatud kokkulepete ja muude konkurentsipiirangute kohta Bundesgesetz gegen Kartelle und andere Wettbewerbsbeschränkungen (Kartellgesetz 2005)].
2.   Käesoleva jao sätteid kohaldatakse kaubandustavade suhtes, mida kohaldab põllumajandustoodete ja toiduainete müümisel:
1)
tarnija, kelle aastakäive on kuni 2 miljonit eurot, ostjale, kelle aastakäive on suurem kui 2 miljonit eurot;
2)
tarnija, kelle aastakäive on suurem kui 2 miljonit eurot, kuid ei ületa 10 miljonit eurot, ostjale, kelle aastakäive on suurem kui 10 miljonit eurot.
3)
tarnija, kelle aastakäive on suurem kui 10 miljonit eurot, kuid ei ületa 50 miljonit eurot, ostjale, kelle aastakäive on suurem kui 50 miljonit eurot.
4)
tarnija, kelle aastakäive on suurem kui 50 miljonit eurot, kuid ei ületa 150 miljonit eurot, ostjale, kelle aastakäive on suurem kui 150 miljonit eurot.
5)
tarnija, kelle aastakäive on suurem kui 150 miljonit eurot, kuid ei ületa 350 miljonit eurot, ostjale, kelle aastakäive on suurem kui 350 miljonit eurot.
[…]
3.   Käesolevat jagu kohaldatakse müügi suhtes, mille puhul kas tarnija või ostja või mõlemad on asutatud liidus.
[…]“.
11
FWBG §-s 5b on sätestatud:
„[…]
2.   „ostja“ – elu- või asutamiskohast sõltumata füüsiline või juriidiline isik või mis tahes liidu avaliku sektori asutus, kes ostab põllumajandustooteid ja toiduaineid; mõiste „ostja“ võib hõlmata ka selliste füüsiliste või juriidiliste isikute rühma;
3.   „tarnija“ – elu- või asutamiskohast sõltumata põllumajandustootja või füüsiline või juriidiline isik, kes müüb põllumajandustooteid ja toiduaineid; mõiste „tarnija“ võib hõlmata ka selliste põllumajandustootjate või selliste füüsiliste või juriidiliste isikute rühma, sealhulgas tootjaorganisatsiooni, tarnijaorganisatsiooni ning selliste organisatsioonide liitu.“
12
FWBG § 5c lõikes 1 on ette nähtud:
„I lisas loetletud kaubandustavad on keelatud. […]“.
13
FWBG § 6 lõikes 2 on sätestatud:
„Uurimisasutuse taotlusel 2. jao tähenduses võib keelatud kokkulepete asjades pädev kohus määrata § 5b punkti 2 tähenduses ostjale, kes rikub § 5c sätteid, trahvi summas kuni 500000 eurot. Trahvisumma arvutamisel võetakse arvesse eelkõige rikkumise raskust ja kestust, selle abil rikastumist, vastutusastet ja majanduslikku võimekust. Seaduse keelatud kokkulepete ja muude konkurentsipiirangute kohta § 33 kohaldatakse mutatis mutandis.“
14
FWBG I lisa „Kõikidel tingimustel keelatud kaubandustavad“ punktis 4 on loetletud juhtum:
„[o]stja nõuab tarnijalt makseid, mis ei ole tarnija põllumajandustoodete ja toiduainete müügiga seotud.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
15
M., kes on põhikohtuasjas kostja, peab Austrias toidukaupade jaemüügi kauplusi.
16
Ta esitas 2023. aasta mais oma põllumajandustoodete ja toiduainete tarnijatele maksenõuded, mis BWB arvates ei olnud seotud nende toodete müügiga ja millega rikuti seega FWBG § 5c lõiget 1 ja I lisa punkti 4, millega on võetud üle direktiivi 2019/633 artikli 3 lõike 1 esimese lõigu punkt d.
17
Nende maksenõuete põhjendamiseks väitis M., et COVID-19 pandeemia toime turismile on avaldanud talle tugevat majanduslikku mõju, mille tulemuseks on klientide nappus toiduainete jaemüügi valdkonnas ja kulude märkimisväärne suurenemine. Seetõttu alustas ta oma ettevõtte täielikku ümberkorraldamist, sealhulgas ostuprotsessi ümberkujundamist. Ümberkujundamise käigus võttis ta tööle väliskonsultandi, kes soovitas tal küsida oma tarnijatelt panust niisuguse protsessiga seotud suurte kulude osalisse hüvitamisse.
18
M. korraldas 16. mail 2023 sel eesmärgil veebis „tarnijate päeva“ (Supplier Day), mille käigus andis ta oma tarnijatele ülevaate põllumajandustoodete ja toiduainete turu hetkeolukorrast, sellega seotud probleemidest ning tekkinud kahjumist. Ta selgitas käimasolevat ümberkujundamisprotsessi. Nimetatud protsessi eesmärgina oli kindlaks määratud kategooriate haldamise professionaalsemaks muutmine (Category Management) ja siseprotsesside optimeerimine. Lisaks selgitas M. oma tarnijatele tema ees seisvat investeerimisvajadust, rõhutades vajadust hankida kliimasõbralikud vesinikutootmisüksused ja CO2-neutraalsete raskeveokite sõidukipark.
19
M. saatis 17. mail 2023 kõigile oma tarnijatele ühe kahest sama e-kirja variandist vastavalt sellele, kas tarnija oli eespool nimetatud tarnijate päeval osalenud või mitte. Selles e-kirjas palus ta neil teha sissemakse kindlaks määratud summas, et osaleda läbiviidava ümberkujundamisprotsessi rahastamises. E-kirjadele olid lisatud pro forma arved eri summas maksete tasumiseks. Need e-kirjad saadeti teele samal ajal. Välja arvatud pro forma arvel märgitud summa ja vahetegemine selle alusel, kas asjaomane tarnija oli osalenud 16. mai 2023. aasta tarnijate päeval või mitte, olid kõikidele tarnijatele saadetud e-kirjad ühesugused.
20
Eelotsusetaotlusest nähtub, et M. otsustas tarnijatele esitatud investeerimisnõudest omal algatusel loobuda, e-kirjadele lisatud pro forma arved tühistada ja juba tasutud summad tagasi maksta. Kokku otsustasid 16 tarnijast ainult kaks investeerimisnõude rahuldada ja saadetud e-kirjadele lisatud pro forma arvetel märgitud summa tasuda.
21
BWB tuvastas, et M. oli ostjana palunud 16 tarnijalt sellise makse tegemist, mis ei olnud põllumajandustoodete ja toidukaupade müügiga seotud. Seejuures leidis ta, et iga sellise maksenõudega rikuti FWBG § 5c lõiget 1 koostoimes I lisa punktiga 4. Seetõttu esitas ta 10. novembril 2023 Oberlandesgericht Wienile (liidumaa kõrgeim kohus Viinis, Austria), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, 16 nõuet määrata M-ile FWBG § 6 lõike 2 alusel trahv.
22
Neist nõuetest nelja lahendamine määrati selle kohtu 25. kojale. Need on liidetud ja puudutavad järgmist nelja tarnijat:
–
P. GmbH – maksenõue summas 12000 eurot;
–
L. GmbH – maksenõue summas 10000 eurot;
–
R. GmbH – maksenõue summas 12000 eurot;
–
S. GmbH – maksenõue summas 18000 eurot.
23
BWB on seisukohal, et iga maksenõue kujutab endast eraldi rikkumist.
24
M. vaidleb vastu väitele, et tegemist on eri nõuetega, märkides, et kõik BWB formuleeritud 16 nõuet põhinevad samal faktilisel olukorral. Tema arvates rikub see, kui jagada need nõuded kunstlikult 16 eraldi nõudeks, ne bis in idem’i põhimõtet. Teise võimalusena väidab M., et tegelikult heidetakse talle ette ühe ja vältava rikkumise toimepanemist. See kohtupraktikal põhinev õigusmõiste, mis tuleneb keelatud kokkulepete ja konkurentsiõiguse valdkonnas kohaldatavast õigusest, on tema arvates kohaldatav ka FWBG sätete suhtes, millega on võetud üle direktiiv 2019/633.
25
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et FWBG § 6 lõige 2 näeb ette kriminaalõiguslikku laadi karistuse. Austria kriminaalõiguse doktriini kohaselt tuleks M-ile süüks pandud käitumist käsitada „ühe rikkumisena“ selles tähenduses, et see kujutab endast üht õiguslikku tegevusüksust (tatbestandliche Handlungseinheit). Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et isegi kui asjaolud puudutavad ärisuhteid 16 tarnijaga, määratakse üks trahv summas maksimaalselt 500000 eurot, nagu on sätestatud FWBG § 6 lõikes 2.
26
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on siiski kahtlusi, kas see tulem võimaldab saavutada direktiivis 2019/633 sätestatud eesmärki, nimelt teatava tasakaalu taastamist ostjate ja tarnijate läbirääkimispositsiooni vahel põllumajandus- ja toiduainete tarneahelas. Sama kohus leiab, et tasakaalu taastamine saab toimuda üksnes ostja ja tarnija vahelises individuaalses suhtes. Kui aga M-i käitumine tuleb kvalifitseerida mitmeks rikkumiseks, mille eest võib paralleelselt määrata mitu trahvi, tuleb samuti välja selgitada, kas selline lahendus on asjaomase direktiiviga kooskõlas.
27
Neil asjaoludel otsustas Oberlandesgericht Wien (liidumaa kõrgeim kohus Viinis) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
a)
Kas direktiivi 2019/633 artikli 6 lõike 1 punkti e tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui ostja nõuab ühel ja samal põhjusel samal päeval eri tarnijatelt, kes kuuluvad vastavalt nimetatud direktiivi artiklile 1 selle direktiivi kaitse alla, selle direktiivi artikli 3 lõike 1 punktiga d vastuolus makse tegemist, on selle sättega vastuolus riigisisene õigusnorm, mille kohaselt käsitletakse neid maksenõudeid kogumina ja ühe rikkumisena (rikkumiste ideaalkonkurents), mille eest on pädeval asutusel õigus määrata ainult üks karistus?
b)
Kas [küsimusele 1a] vastamisel on seoses direktiivi 2019/633 artikli 6 lõike 1 teises lõigus sätestatud nõudega, mille kohaselt peab karistus olema rikkumise laadi, kestust, kordumist ja raskust arvesse võttes tõhus, proportsionaalne ja hoiatav, oluline, et Austria karistusõiguslikus sättes (FWBG § 6 lõige 2) on sellisel juhul ette nähtud trahv summas maksimaalselt (ainult) 500000 eurot?
2.
Juhul kui vastus [küsimusele 1a] on jaatav, siis:
kas direktiivi 2019/633 artikli 6 lõike 1 punkti e tuleb tõlgendada nii, et eri tarnijatele esitatud iga maksenõuet – kui see rikub selle direktiivi artikli 3 lõike 1 punktis d sätestatud keeldu – tuleb käsitada iseseisvalt karistatava kaubandustavana ja on kumulatsiooni põhimõtte kohaselt karistatav eraldi karistusega (trahviga), mistõttu tuleb määrata mitu trahvi, võttes arvesse asjaolu, et Austria karistusõiguslikus sättes (FWBG § 6 lõige 2) on ette nähtud trahv summas maksimaalselt 500000 eurot?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
28
Esimese küsimusega, käsitades seda tervikuna, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2019/633 artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punkti e tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et mitu maksenõuet, mis ei ole asjaomase direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti d tähenduses põllumajandustoodete ja toiduainete müügiga seotud ning mille ostja esitab üheaegselt mitmele tarnijale ühel ja samal põhjendusel, tuleb käsitada ühe rikkumisena, mille eest määratakse üks trahv, mille ülemmäär on kindlaks määratud.
29
Kõigepealt nähtub direktiivi 2019/633 põhjendustest 1, 7 ja 39, et selle direktiivi eesmärk on kehtestada liidu tasandil põllumajandustoodete ja toiduainete tarnijate kaitse miinimumstandard ostjate ebaausate kaubandustavade vastu põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas, et vähendada selliste tavade esinemissagedust, mis võivad avaldada negatiivset mõju põllumajandusega tegeleva rahvastikuosa elatustasemele. See mõju on kas otsene, kuna see puudutab nii põllumajandustootjaid ja nende organisatsioone kui ka tarnijaid, või kaudne, avaldudes põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas kasutatavate ebaausate kaubandustavade tagajärjel nn doominoefektina viisil, mis mõjutab lõppkokkuvõttes negatiivselt tarneahela esmatootjaid.
30
Seda silmas pidades on direktiivi artikli 3 lõike 1 esimeses lõigus esiteks ette nähtud, et liikmesriigid peavad tagama, et keelustatakse vähemalt kõik asjaomases sättes loetletud ebaausad kaubandustavad. Nende tavade hulka kuulub selle sätte punktis d nimetatud tava, mille kohaselt ostja nõuab tarnijalt makseid, mis ei ole tarnija põllumajandustoodete ja toiduainete müügiga seotud.
31
Teiseks, nagu nähtub direktiivi 2019/633 artiklist 4, määrab iga liikmesriik vähemalt ühe asutuse, kes tagab artiklis 3 sätestatud keeldude järgimise riigi tasandil. Nimetatud direktiivi artikli 6 lõike 1 esimese lõigu kohaselt peavad igal asutusel olema oma ülesannete täitmiseks vajalikud vahendid, eksperditeadmised ja õigused.
32
Esimesele küsimusele, mis käsitleb sama direktiivi artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punkti e tõlgendamist, tuleb vastata neid täpsustusi silmas pidades.
33
See säte näeb ette, et liikmesriigid peavad andma kõnealustele asutustele õiguse määrata trahve ja muid sama tõhusaid karistusi ning võtta rikkumise toimepanija suhtes ajutisi meetmeid või algatada sel eesmärgil menetlus vastavalt riigisisestele eeskirjadele ja menetlustele. Artikli 6 lõike 1 teises lõigus on samuti märgitud, et asjaomased karistused peavad rikkumise laadi, kestust, korduvust ja raskust arvesse võttes olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
34
Nagu soovitab kohtujurist oma ettepaneku punktis 26, tuleb seega järgemööda käsitleda eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud probleemistiku kahte aspekti, mis puudutavad ühelt poolt mitme ebaausa kaubandustava kvalifitseerimist üheks rikkumiseks, mille tagajärjel määratakse nende tavade eest koos üks trahv, ja teiselt poolt selle trahvi ülemmäära kindlaksmääramist.
35
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule liidu õigusnormi tõlgendamisel arvestada mitte üksnes selle sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (17. novembri 1983. aasta kohtuotsus Merck, 292/82, EU:C:1983:335, punkt 12, ja 8. mai 2025. aasta kohtuotsus Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, punkt 54 ning seal viidatud kohtupraktika).
36
Mis puudutab esimesena seda, kas direktiivi 2019/633 artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punktiga e on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud, et ebaausaid kaubandustavasid, mis seisnevad mitmes identses sama direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti d kohaselt keelatud teos, mille sama ostja on toime pannud üheaegselt, tuleb käsitada ühe rikkumisena, mille eest saab määrata ainult ühe trahvi, siis tuleb kõigepealt tõdeda, et artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punkti e sõnastus piirdub üldise viitega riigisisestele õigusnormidele ja menetlustele, esitamata konkreetseid juhiseid võimaluse kohta kvalifitseerida mitu keelatud tava üheks rikkumiseks. Seega jätab see säte liikmesriikidele põhimõtteliselt vabaduse otsustada, kas selline kvalifikatsioon ette näha või mitte, tingimusel et vastavalt artikli 6 lõike 1 teisele lõigule on karistus rikkumise laadi, kestust, korduvust ja raskust arvesse võttes tõhus, proportsionaalne ja hoiatav.
37
Mis puudutab seejärel asjaomase sätte konteksti, siis tuleb märkida, et direktiivi 2019/633 põhjendustest 1 ja 39 nähtub, et liidu seadusandja on valinud lähenemisviisi, mis põhineb ebaausate kaubandustavade eeskirjade minimaalsel ühtlustamisel ettevõtjate vahelistes suhetes põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas.
38
See minimaalse ühtlustamise loogika ilmneb direktiivi tekstis tehtud arvukatest viidetest liikmesriikide õigusele, kusjuures viimaste ülesanne on täpsustada direktiivis sätestatud teatavate normide rakendamist või ulatust. Direktiivi põhjenduses 24 on nimelt märgitud, selle direktiiviga ei ühtlustata tõendamiskohustust käsitlevaid norme, mida kohaldatakse riiklike nõuete täitmise eest vastutavate asutuste menetlustes, ega ühtlustata tarnelepingute määratlust. Samuti on sama direktiivi artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punktis c täpsustatud, et nendel asutustel peab olema õigus korraldada uurimise raames ette teatamata kohapealseid kontrolle kooskõlas riigisiseste normide ja menetlustega.
39
Lisaks jätab direktiiv 2019/633 liikmesriikidele sõnaselgelt vabaduse täiendada põllumajandustoodete ja toiduainete tarnijate kaitse süsteemi ulatuslikumat kaitset pakkuvate riigisiseste eeskirjadega. Direktiivi artiklis 9 on sätestatud, et liikmesriigid võivad ulatuslikuma kaitse tagamiseks jätta kehtima või kehtestada käesolevas direktiivis sätestatust rangemaid norme, mille eesmärk on võidelda ebaausate kaubandustavadega, tingimusel et need riigisisesed normid on kooskõlas siseturu toimimise normidega.
40
Sellest tuleneb, et kuna direktiivis 2019/633 ei ole sätestatud teisiti, tähendab minimaalse ühtlustamise loogika, et liitkaristuse moodustamise või hoopis mitme ebaausa kaubandustava kvalifitseerimise eeskirjade üle otsustavad üldjuhul liikmesriigid, kellele direktiiv 2019/633 ei näe ette kohustust ega keeldu selliseid norme valida.
41
Lõpuks kinnitavad käesoleva otsuse punktidest 36–40 tulenevat tõlgendust kõnealuse direktiiviga taotletavad eesmärgid. Nimelt ei saa asuda seisukohale, et direktiiv 2019/633 keskendub põllumajandustoodete ja toiduainete iga tarnija kaitsele tema konkreetses suhtes ostjaga, mis keelaks mitme sellise rikkumise kvalifitseerimise üheks rikkumiseks, milles osalevad eri tarnijad, või sellise rikkumise eest määratavate karistuste mis tahes liitmise. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 37 märkis, läheb kõnealuse direktiivi eesmärk, milleks on põllumajandusega tegeleva rahvastikuosa elatustaseme kaitse, kaugemale pelgast ostjate ja tarnijate vaheliste individuaalsete suhete kaitsest. Sellest seisukohast ei nõrgesta võimalus kvalifitseerida mitut kaubandustava koos üldjuhul selliste tavade keelu tõhusust ega kahjusta kõnealuse direktiivi eesmärki.
42
Lisaks tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku ja täieliku vastuse andmiseks lisada esiteks, et mõiste „üks ja vältav rikkumine“, nagu see nähtub ELTL artiklit 101 käsitlevast Euroopa Kohtu praktikast, ei ole direktiivi 2019/633 raames asjakohane. Sellega seoses tuleb märkida, et nimetatud direktiivi õiguslik alus, nimelt ELTL artikli 43 lõige 2, puudutab ühise põllumajanduspoliitika jätkamist vastavalt ELTL artikli 39 lõikele 1. Seega ei ole tegemist kõnealuse aluslepingu konkurentsieeskirju käsitlevate sätetega. See tähendab, et konkurentsiõiguse kontekstis välja töötatud mõiste „üks ja vältav rikkumine“ põhineb teistsugusel loogikal kui see, mis on selle direktiivi alus.
43
Igal juhul võib ELTL artiklit 101 käsitleva Euroopa Kohtu praktika kohaselt selle artikli rikkumine seisneda nii üksikus teos kui ka mitmes teos või koguni vältavas tegevuses. Kui eri teod kuuluvad oma identse eesmärgi tõttu „tervikplaani“, mis rikub konkurentsitingimusi ühisturul, on Euroopa Komisjonil õigus omistada nende tegude eest vastutus rikkumises kui tervikus osalemisele tuginedes (vt selle kohta 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, punkt 258). Seega kasutatakse mõistet „üks ja vältav rikkumine“ konkurentsi valdkonnas tõendite esitamist puudutavate eeskirjade kontekstis ja täpsemini selleks, et lihtsustada teatava tegevuse süükspanemist ettevõtjale. Vastav mõiste ei ole seega asjakohane, kui õiguskaitseasutused võivad kergema karistuse kohaldamisel kvalifitseerida mitu sama loogikaga käitumist üheks rikkumiseks.
44
Teiseks, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 35 ja 36 õigesti märkis, ei saa ne bis in idem’i põhimõttele tugineda ka selleks, et kohustada liikmesriike loobuma selliste eeskirjade vastuvõtmisest, mis võimaldavad kvalifitseerida mitu ebaausat kaubandustava üheks rikkumiseks.
45
Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 50 käsitlevast Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et ne bis in idem’i põhimõte keelab sama teo ja sama isiku suhtes kumuleerida nii menetlusi kui ka karistusi (vt selle kohta 20. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Garlsson Real Estate jt, C‑537/16, EU:C:2018:193, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 20. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Menci, C‑524/15, EU:C:2018:197, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika). Kuna idem-tingimus nõuab, et faktilised asjaolud oleksid samad, ei ole nimetatud põhimõte kohaldatav, kui vaidlusalused asjaolud ei ole identsed, vaid üksnes sarnased (vt selle kohta 30. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika). Sama õigusrikkumise esinemise hindamiseks asjakohane kriteerium on identsed faktilised asjaolud, mida tuleb mõista kui konkreetsete omavahel lahutamatult seotud asjaolude kogumit, mille tulemusel on asjaomane isik lõplikult õigeks või süüdi mõistetud (vt selle kohta 30. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
46
Kui aga mitut eri tarnijat puudutavaid ebaausad kaubandustavad kvalifitseeritakse üheks rikkumiseks, on idem-tingimus põhimõtteliselt täitmata.
47
Asjaolu, et põhikohtuasjas kõne all olevad tavad võib riigisisese õiguse alusel kvalifitseerida „üheks rikkumiseks“, ei ole seejuures tähtis. Euroopa Kohus on nimelt juba otsustanud, et faktiliste asjaolude õiguslik kvalifitseerimine riigisisese õiguse alusel ei ole sama õigusrikkumise tuvastamisel asjakohane, kuna põhiõiguste harta artikliga 50 tagatud kaitse ulatus ei tohi liikmesriigiti erineda (vt selle kohta 20. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Garlsson Real Estate jt, C‑537/16, EU:C:2018:193, punkt 38, ning 20. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Menci, C‑524/15, EU:C:2018:197, punkt 36).
48
Eeltoodust tuleneb, et direktiivi 2019/633 artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punkti e tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole üldjuhul vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud, et mitu selle direktiivi artikli 3 lõike 1 alusel keelatud ebaausat kaubandustava tuleb kvalifitseerida üheks rikkumiseks, mille eest saab määrata ühe trahvi.
49
Teisena tuleb kindlaks teha, kas direktiivi 2019/633 artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et niisugused riigisisesed õigusnormid on osutatud sättega siiski vastuolus, kui nendes on sätestatud trahvi ülemmäär, mis on ette nähtud selleks, et karistada kõnealuse üheks rikkumiseks kvalifitseeritavate tavade eest.
50
Konkreetselt on selle direktiivi artikli 6 lõike 1 teises lõigus sätestatud, et artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punktis e osutatud karistused peavad rikkumise laadi, kestust, korduvust ja raskust arvesse võttes olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
51
Konkreetselt proportsionaalsuse põhimõtte osas on Euroopa Kohus täpsustanud, et see põhimõte nõuab, et karistuse ja trahvisumma kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta kõiki konkreetse asja asjaolusid (vt selle kohta 19. oktoobri 2023. aasta kohtuotsus G. ST. T. (karistuse proportsionaalsus kaubamärgiõiguste rikkumise korral), C‑655/21, EU:C:2023:791, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika). Samuti ei tohi karistusmeetmed minna kaugemale sellest, mis on asjaomaste õigusnormidega taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalik (vt selle kohta 23. novembri 2023. aasta kohtuotsus J. P. Mali, C‑653/22, EU:C:2023:912, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika). Proportsionaalsust hinnatakse seega konkreetselt asjaomase karistusmeetmega taotletavate eesmärkide seisukohast.
52
Niisugune nõue, nagu ka direktiivi artikli 6 lõike 1 teisest lõigust tulenevad nõuded, eeldab, et riigisisesel rakendusasutusel või liikmesriigi kohtul, kelle ülesanne on karistada sama direktiivi artiklist 3 tulenevate keeldude rikkumise eest, on vajalik kaalutlusõigus, et määrata kõigile neile nõuetele vastav karistus.
53
Kui aga mitu direktiivi 2019/633 artikliga 3 keelatud ebaausat kaubandustava kvalifitseeritakse koos üheks rikkumiseks, mistõttu võib nende eest määrata trahvi vaid ühes ülemmääras, on võimalik, et rakendusasutus või selle trahvi suuruse kindlaksmääramise eest vastutav kohus jääb teatavatel juhtudel ilma kaalutlusõigusest, mis on nende nõuete täitmiseks vajalik.
54
Nii võib see olla eelkõige juhul, kui riigisisestes õigusnormides ette nähtud trahvi maksimumsumma on palju väiksem kui rahaline kasu, mida ostja on mitmele tarnijale nende põllumajandustoodete ja toiduainete müügiga mitteseotud maksenõude esitamisel kavandanud. Nimelt, kui nende maksete kumulatiivne kogusumma ületab märkimisväärselt trahvi ülemmäära, ei saa ühtne maksimumkaristus kogu rikkumise eest olla piisav, et tagada taotletud hoiatav mõju, või olla tõhus ja kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.
55
Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida, kas tal on põhikohtuasjas vajalik kaalutlusõigus, et määrata trahvisumma kindlaks kooskõlas direktiivi 2019/633 artikli 6 lõike 1 teises lõigus ette nähtud nõuetega. Seda tehes peab ta eelkõige arvesse võtma rahalise kasu suurust, mida ostja on mitmele tarnijale nende põllumajandustoodete ja toiduainete müügiga mitteseotud maksenõude esitamisel kavandanud, võrreldes niisuguse trahvi ülemmääraga, millega saab kõigi ebaseaduslike maksenõuete esitamise eest karistada.
56
Eeltoodut arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2019/633 artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punkti e koostoimes selle direktiivi artikli 6 lõike 1 teise lõiguga tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et mitu maksenõuet, mis ei ole selle direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti d tähenduses põllumajandustoodete ja toiduainete müügiga seotud, ja mille teatav ostja on üheaegselt adresseerinud mitmele tarnijale samal põhjendusel, tuleb kvalifitseerida koos üheks rikkumiseks, mille eest tuleb määrata üks trahv, mille ülemmäär on ette nähtud, tingimusel et liikmesriigi rakendusasutusel või selle rikkumise eest karistust määraval liikmesriigi kohtul on vajalik kaalutlusõigus, et rikkumise laadi, kestust, korduvust ja raskust arvesse võttes määrata kindlaks trahv, mis on tõhus, proportsionaalne ja hoiatav.
Teine küsimus
57
Esimesele eelotsuse küsimusele antud vastust arvestades ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu teisele küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
58
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/633, mis käsitleb põllumajandustoodete ja toiduainete tarneahelas ettevõtjatevahelistes suhetes esinevaid ebaausaid kaubandustavasid, artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punkti e koostoimes selle direktiivi artikli 6 lõike 1 teise lõiguga
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et mitu maksenõuet, mis ei ole selle direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti d tähenduses põllumajandustoodete ja toiduainete müügiga seotud, ja mille teatav ostja on üheaegselt adresseerinud mitmele tarnijale samal põhjendusel, tuleb kvalifitseerida koos üheks rikkumiseks, mille eest tuleb määrata üks trahv, mille ülemmäär on ette nähtud, tingimusel et liikmesriigi rakendusasutusel või selle rikkumise eest karistust määraval liikmesriigi kohtul on vajalik kaalutlusõigus, et rikkumise laadi, kestust, korduvust ja raskust arvesse võttes määrata kindlaks trahv, mis on tõhus, proportsionaalne ja hoiatav.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.