62024CJ0457
PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
5. ožujka 2026. (
*1
)
„Žalba – Zajednička poljoprivredna politika (ZPP) – Europski fond za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj (EPFRR) – Provedbena odluka (EU) 2021/2020 – Izdaci isključeni iz financiranja Europske unije – Izdaci nastali za Rumunjsku – Uredba (EU) br. 1306/2013 – Članak 52. – Postupak potvrde sukladnosti – Provedbena uredba (EU) br. 908/2014 – Članak 34. – Izmjena pravne osnove prijedloga financijskih ispravaka Europske komisije – Mogućnost predmetne države članice da učinkovito iznese svoje stajalište o tim prijedlozima – Pojam ‚vanjski faktor’ – Uredba (EU) br. 1307/2013 – Članak 44. – Zahtjevi raznolikosti – Miješanje zemljišta na ugaru i privremenih travnjaka – Provedbena uredba (EU) br. 809/2014 – Članak 35. – Povećanje stupnja kontrole – Pojam ‚znatna nesukladnost’”
U predmetu C‑457/24 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 26. lipnja 2024.,
Rumunjska, koju zastupaju E. Gane, R. Antonie i M. Chicu, u svojstvu agenata,
žalitelj,
a druga stranka u postupku je:
Europska komisija, koju zastupaju A. Biolan i M. Salyková, u svojstvu agenata,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
SUD (četvrto vijeće),
u sastavu: I. Jarukaitis, predsjednik vijeća, F. Biltgen, predsjednik prvog vijeća, u svojstvu suca četvrtog vijeća, M. Condinanzi, N. Jääskinen (izvjestitelj) i R. Frendo, suci,
nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
tajnik: R. Şereş, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 18. lipnja 2025.,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom Rumunjska traži ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 17. travnja 2024., Rumunjska/Komisija (T‑49/22, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2024:254), kojom je on odbio njezinu tužbu za djelomično poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2021/2020 od 17. studenoga 2021. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2021., L 413, str. 10., u daljnjem tekstu: sporna odluka), u dijelu u kojem se ta odluka odnosi na troškove koji su Rumunjskoj nastali na temelju EFJP‑a i EPFRR‑a (u daljnjem tekstu zajedno: fondovi) tijekom financijskih godina 2018. i 2019. u iznosu od 178320110,85 eura.
Pravni okvir
Uredba (EU) br. 1303/2013
2
Člankom 85. Uredbe (EU) br. 1303/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju zajedničkih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu, Europskom poljoprivrednom fondu za ruralni razvoj i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i o utvrđivanju općih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1083/2006 (SL 2013., L 347, str. 320. i ispravak SL 2016., L 200, str. 140.), naslovljenim „Financijske korekcije Komisije”, u stavku 3. određuje se:
„Pri odlučivanju o financijskoj korekciji iz stavka 1. [Europska k]omisija poštuje načelo proporcionalnosti uzimajući u obzir prirodu i ozbiljnost kršenja primjenjivog prava i njegove financijske posljedice na proračun [Europske u]nije. Komisija obavješćuje Europski parlament o donesenim odlukama o primjeni financijskih korekcija.”
Uredba (EU) br. 1306/2013
3
Uvodne izjave 36., 37. i 39. Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 352/78, (EZ) br. 165/94, (EZ) br. 2799/98, (EZ) br. 814/2000, (EZ) br. 1290/2005 i (EZ) 485/2008 (SL 2013., L 347, str. 549. te ispravci SL 2016., L 130, str. 6., SL 2017., L 327, str. 83. i SL 2018., L 233, str. 3.) glase:
„(36)
Komisija je odgovorna za provedbu proračuna Europske unije u suradnji s državama članicama u skladu s člankom 317. UFEU‑a. Komisija je ovlaštena odlučiti putem provedbenih akata, jesu li rashodi koje su ostvarile države članice u skladu s pravom Unije. Države bi članice trebale imati pravo opravdati svoje odluke o plaćanjima te pravo na pristup mirenju kada nema suglasnosti između njih i Komisije. […]”
(37)
Vezano uz EFJP, iznose koji su vraćeni treba vratiti u fond ako rashodi nisu u skladu s pravom Unije i ako nisu utemeljeni. Kako bi se osiguralo dovoljno vremena za sve potrebne administrativne postupke, uključujući unutarnje provjere, države članice bi trebale zatražiti povrat od korisnika u roku od 18 mjeseci nakon što su agencija za plaćanja ili tijelo odgovorno za povrat odobrili i, ovisno o slučaju, zaprimili izvješće o kontroli ili sličan dokument u kojemu se navodi da je došlo do nepravilnosti. Potrebno je izraditi odredbe za sustav financijske odgovornosti ako su počinjene nepravilnosti i ako nije izvršen potpuni povrat. U vezi s tim treba uvesti postupak koji Komisiji omogućuje čuvanje interesa proračuna Unije odlučivanjem o djelomičnom terećenju dotične države članice za iznose koji su izgubljeni zbog nepravilnosti i nisu vraćeni u razumnom roku. […]
[…]
(39)
U svrhu zaštite financijskih interesa proračuna Unije, države članice trebaju poduzeti mjere kako bi se uvjerile da su transakcije koje se financiraju iz Fondova stvarno provedene i pravilno izvršene. Osim toga, države članice trebaju spriječiti, otkriti i učinkovito razriješiti svaku nepravilnost ili nepoštovanje obveza od strane korisnika. […]”
4
Člankom 52. Uredbe br. 1306/2013, naslovljenim „Potvrda o sukladnosti”, propisuje se:
„1.   Ako otkrije da rashodi iz članka 4. stavka 1. i članka 5. nisu nastali u skladu s pravom Unije te, u slučaju EPFRR‑a, nisu nastali u skladu s primjenjivim pravom Unije i nacionalnim pravom iz članka 85. Uredbe [br. 1303/2013], Komisija donosi provedbene akte kojima određuje iznose koje treba isključiti iz financiranja Unije. […]
2.   Komisija procjenjuje iznose koji se isključuju na temelju težine zabilježene neusklađenosti. Uzima u obzir vrstu povrede te financijsku štetu prouzročenu Uniji. Isključivanje se temelji na utvrđivanju iznosa koji su neopravdano potrošeni i, ako te iznose nije moguće utvrditi uz razmjerne napore, može primijeniti esktrapolacijske ili paušalne ispravke. Paušalni ispravci primjenjuju se samo ako zbog prirode slučaja ili zbog toga što država članica nije dostavila Komisiji potrebne informacije nije moguće uz razmjeran napor preciznije utvrditi financijsku štetu prouzročenu Uniji.
3.   Prije donošenja odluke o odbijanju financiranja, nalazi inspekcije Komisije i odgovori države članice priopćuju se u pisanom obliku, nakon čega dvije strane nastoje postići dogovor o mjerama koje je potrebno poduzeti. U tom trenutku u postupku države članice imaju priliku pokazati da je stvarni razmjer nepoštovanja manji od procjene Komisije.
Ako se ne postigne dogovor, država članica može zatražiti pokretanje postupka usklađivanja međusobnih stajališta unutar roka od četiri mjeseca. Izvješće o ishodu postupka podnosi se Komisiji. Komisija uzima u obzir preporuke iz izvješća prije donošenja odluke o mogućem odbijanju financiranja i daje obrazloženje ako odluči ne slijediti te preporuke.
[…]”
5
Člankom 53. Uredbe br. 1306/2013, naslovljenim „Ovlasti Komisije”, u stavku 1. predviđa se:
„Komisija donosi provedbene akte kojima se utvrđuju pravila o provedbi:
[…]
(b)
potvrde o sukladnosti iz članka 52. u vezi s mjerama koje treba poduzeti u vezi s donošenjem odluke i njene provedbe, uključujući i razmjenu informacija između Komisije i država članica i rokove koje treba poštovati, kao i pomirbu postupka iz tog članka, uključujući osnivanje, zadatke, sastav i organizaciju rada tijela za mirenje.”
6
Članak 58. navedene uredbe, naslovljen „Zaštita financijskih interesa Unije”, glasi kako slijedi:
„1.   Države članice [u] okviru [zajedničke poljoprivredne politike (ZPP)] usvajaju sve zakonodavne, regulatorne i administrativne odredbe te poduzimaju sve druge potrebne mjere za osiguravanje učinkovite zaštite financijskih interesa Unije, posebno za:
(a)
provjere zakonitosti i pravilnosti operacija koje se financiraju iz Fondova;
[…]
2.   Države članice uvode učinkoviti sustav upravljanja i kontrole kako bi se osigurala usklađenost s propisima koji upravljaju programima potpore Unije kako bi se opasnost od financijske štete za Uniju smanjila na najmanju moguću mjeru.
[…]”
Uredba (EU) br. 1307/2013
7
Članak 43. točka Uredbe (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 (SL 2013., L 347, str. 608. i ispravak SL 2016., L 130, str. 7.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1307/2013) naslovljen „Opća pravila” određivao je u stavku 1.:
„Poljoprivrednici koji imaju pravo na primanje plaćanja u okviru programa osnovnih plaćanja ili programa jedinstvenih plaćanja po površini dužni su se na svim svojim prihvatljivim hektarima u smislu članka 32. stavaka 2. do 5. pridržavati poljoprivrednih praksi koje su korisne za klimu i okoliš iz stavka 2. ovog članka ili jednakih praksi iz stavka 3. ovog članka.”
8
Člankom 44. te uredbe, naslovljenim „Raznolikost usjeva”, propisivalo se:
„1.   Ako je obradivo zemljište poljoprivrednika veličine između 10 i 30 hektara i nije u potpunosti zasijano usjevima koji su pod vodom znatni dio godine ili u većem dijelu ciklusa usjeva, na tom obradivom zemljištu moraju biti barem dva različita usjeva. Glavni usjev ne smije zauzimati više od 75 % tog obradivog zemljišta.
Ako je obradivo zemljište poljoprivrednika veličine veće od 30 hektara i nije u potpunosti zasijano usjevima koji su pod vodom znatni dio godine ili u većem dijelu ciklusa usjeva, na tom obradivom zemljištu moraju biti barem tri različita usjeva. Glavni usjev ne smije zauzimati više od 75 % tog obradivog zemljišta, a dva glavna usjeva zajedno ne smiju zauzimati više od 95 % tog obradivog zemljišta.
2.   Ne dovodeći u pitanje broj usjeva potreban u skladu sa stavkom 1., najviši pragovi određeni u njima ne primjenjuju se na poljoprivredna gospodarstva na kojima trave ili druga travolika paša ili zemljište ostavljeno na ugaru zauzimaju više od 75 % obradivog zemljišta. U tim slučajevima glavni usjev na preostaloj obradivoj površini ne smije zauzimati više od 75 % preostalog obradivog zemljišta osim ako je ta preostala površina prekrivena travama ili drugom travolikom pašom ili je zemljište ostavljeno na ugaru.
3.   Stavci 1. i 2. ne primjenjuj[u] se na poljoprivredna gospodarstva:
(a)
na kojima se više od 75 % obradivog zemljišta koristi za proizvodnju trava ili druge travolike paše, koristi kao zemljište ostavljeno na ugaru ili podliježe kombinaciji ovih upotreba, pod uvjetom da obradiva površina koja se ne koristi u te svrhe nije veća od 30 hektara;
(b)
na kojima više od 75 % prihvatljive poljoprivredne površine zauzimaju trajni travnjaci, zauzima proizvodnja trava ili drugih travolikih paša ili se koristi za uzgoj usjeva pod vodom bilo tijekom znatnog dijela godine ili tijekom znatnog dijela ciklusa usjeva ili podliježe kombinaciji ovih mogućnosti korištenja, pod uvjetom da obradiva površina koja se ne koristi u te svrhe nije veća od 30 hektara;
(c)
na kojima više od 50 % površina obradivog zemljišta poljoprivrednik nije prijavio u zahtjevu za potporu prethodne godine i ako je, na temelju usporedbe zahtjeva za geoprostornu potporu, čitavo obradivo zemljište zasijano različitim usjevima u usporedbi s prethodnom kalendarskom godinom;
[…]”
9
Člankom 3. Uredbe (EU) 2017/2393 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2017. (SL 2017., L 350, str. 15.), stavak 2. i stavak 3. točke (a) i (b) članka 44. Uredbe br. 1307/2013 izmijenjeni su kako slijedi:
„2.   Ne dovodeći u pitanje broj usjeva koji je potreban u skladu sa stavkom 1., najviši pragovi koji su u njemu određeni ne primjenjuju se na poljoprivredna gospodarstva na kojima trave ili druge travolike paše ili zemljište ostavljeno na ugaru ili usjevi koji su pod vodom znatan dio godine ili tijekom znatna dijela ciklusa usjeva zauzimaju više od 75 % obradivog zemljišta. U tim slučajevima glavni usjev na preostaloj obradivoj površini ne smije zauzimati više od 75 % preostalog obradivog zemljišta osim ako je ta preostala površina prekrivena travama ili drugom travolikom pašom ili je zemljište ostavljeno na ugaru.
3.   Stavci 1. i 2. ne primjenjuju se na poljoprivredna gospodarstva:
(a)
na kojima se više od 75 % obradivog zemljišta koristi za proizvodnju trava ili druge travolike paše, za uzgoj mahunastih usjeva, kao zemljište ostavljeno na ugaru ili služi za kombinaciju tih upotreba;
(b)
na kojima više od 75 % prihvatljive poljoprivredne površine zauzimaju trajni travnjaci ili se koristi za proizvodnju trava ili druge travolike paše ili za uzgoj usjeva pod vodom tijekom znatna dijela godine ili tijekom znatna dijela ciklusa usjeva ili služi za kombinaciju tih upotreba”.
10
U skladu s člankom 6. Uredbe 2017/2393, izmjena članka 44. Uredbe br. 1307/2013 primjenjivala se od 1. siječnja 2018.
Delegirana uredba (EU) br. 640/2014
11
Člankom 2. Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 640/2014 od 11. ožujka 2014. o dopuni Uredbe br. 1306/2013 u pogledu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava te uvjeta za odbijanje ili obustavu plaćanja i administrativne kazne koje se primjenjuju za izravna plaćanja, potporu ruralnom razvoju i višestruku sukladnost (SL 2014., L 181, str. 48.), kako je izmijenjena Delegiranom uredbom Komisije (EU) 2017/723 od 16. veljače 2017. (SL 2016., L 107, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Delegirana uredba br. 640/2014) određuje se:
„1.   Za potrebe integriranog sustava iz članka 67. stavka 1. Uredbe [br. 1306/2013] primjenjuju se definicije iz članka 4. stavka 1. Uredbe [br. 1307/2013] i članka 67. stavka 4. Uredbe [br. 1306/2013].
Primjenjuju se i sljedeće definicije:
[…]
(23) ‚utvrđena površina’ znači:
(a)
kod programa potpora po površini, površina kod koje su ispunjeni svi kriteriji prihvatljivosti ili druge obveze u pogledu uvjeta za dodjelu potpore neovisno o broju prava na plaćanja kojima korisnik raspolaže; […]
[…]”
12
Člankom 23. te delegirane uredbe, naslovljenim „Osnova za izračun plaćanja za poljoprivredne prakse korisne za klimu i okoliš u pogledu prihvatljivih hektara prijavljenih u okviru programa osnovnih plaćanja ili programa jedinstvenih plaćanja po površini” u stavku 2. propisuje se:
„Ne dovodeći u pitanje administrativne kazne primjenjive u skladu s člankom 28., ako je površina prijavljena u jedinstvenom zahtjevu za osnovno plaćanje ili jedinstveno plaćanje po površini veća od utvrđene površine, utvrđena površina koristi se za izračun plaćanja za ekologizaciju.
Međutim, ako se utvrdi da je utvrđena površina za program osnovnih plaćanja ili program jedinstvenih plaćanja po površini veća od prijavljene površine u zahtjevu za potporu, prijavljena površina koristi se za izračun plaćanja za ekologizaciju.”
13
U članku 24. navedene delegirane uredbe naslovljenim „Smanjenje plaćanja za ekologizaciju u slučaju nesukladnosti s raznolikošću usjeva” navodi se:
„1.   Kada je riječ o obradivoj površini u pogledu koje se člankom 44. stavkom 1. prvim podstavkom Uredbe [br. 1307/2013] zahtijevaju najmanje dvije različite kulture pri čemu glavna kultura ne obuhvaća više od 75 % ukupne obradive površine, ali površina koja je utvrđena za glavnu kulturu obuhvaća više od 75 % utvrđene ukupne obradive površine, površina koju treba koristiti za izračun plaćanja za ekologizaciju u skladu s člankom 23. ove Uredbe smanjuje se za dvostruki iznos za koji površina glavne kulture prelazi 75 % utvrđene ukupne obradive površine.
2.   Kada je riječ o obradivoj površini u pogledu koje se člankom 44. stavkom 1. drugim podstavkom Uredbe [br. 1307/2013] zahtijevaju najmanje tri različite kulture pri čemu glavna kultura ne obuhvaća više od 75 % ukupne obradive površine, ali površina koja je utvrđena za glavnu kulturu obuhvaća više od 75 % utvrđene ukupne obradive površine, površina koju treba koristiti za izračun plaćanja za ekologizaciju u skladu s člankom 23. ove Uredbe smanjuje se za površinu glavne kulture koja prelazi 75 % utvrđene ukupne obradive površine.
3.   Kada je riječ o obradivoj površini u pogledu koje se člankom 44. stavkom 1. drugim podstavkom Uredbe [br. 1307/2013] zahtijevaju najmanje tri različite kulture pri čemu dvije glavne kulture ne obuhvaćaju više od 95 % ukupne obradive površine, ali površina koja je utvrđena za dvije glavne kulture obuhvaća više od 95 % utvrđene ukupne obradive površine, površina koju treba koristiti za izračun plaćanja za ekologizaciju u skladu s člankom 23. ove Uredbe smanjuje se za peterostruki iznos za koji površina dviju glavnih kultura prelazi 95 % utvrđene ukupne obradive površine.
4.   Kada je riječ o poljoprivrednim gospodarstvima u pogledu kojih se člankom 44. stavkom 2. Uredbe [br. 1307/2013] zahtijeva da glavna kultura na preostaloj obradivoj površini ne obuhvaća više od 75 % te preostale obradive površine, ali površina koja je utvrđena za glavnu kulturu na utvrđenoj preostaloj obradivoj površini obuhvaća više od 75 %, površina koju treba koristiti za izračun plaćanja za ekologizaciju u skladu s člankom 23. ove Uredbe smanjuje se za dvostruki iznos za koji površina glavne kulture prelazi 75 % te utvrđene preostale obradive površine.
5.   Ako se utvrdi da korisnik tijekom tri godine nije poštovao raznolikost usjeva kako je navedeno u ovom članku, površina za koju se smanjuje površina koja se koristi za izračun plaćanja za ekologizaciju u skladu sa stavcima 1. do 4. u narednim godinama množi se sa 2.”
14
Članak 25. navedene delegirane uredbe, naslovljen „Smanjenje plaćanja za ekologizaciju u slučaju nesukladnosti sa zahtjevima u pogledu trajnog travnjaka” glasi kako slijedi:
„1.   Ako se utvrdi nesukladnost s trećim podstavkom članka 45. stavka 1. Uredbe [br. 1307/2013], površina koju treba koristiti za izračun plaćanja za ekologizaciju u skladu s člankom 23. ove Uredbe smanjuje se za površinu kod koje je utvrđena nesukladnost sa zahtjevima iz članka 45. stavka 1. trećeg podstavka Uredbe [br. 1307/2013].
2.   Ako se utvrdi nesukladnost s obvezama iz članka 44. Delegirane uredbe [Komisije] (EU) br. 639/2014 [od 11. ožujka 2014. o dopuni Uredbe (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike te o izmjeni Priloga X. toj Uredbi (SL 2014., L 181, str. 1.)], površina koju treba koristiti za izračun plaćanja za ekologizaciju u skladu s člankom 23. ove Uredbe smanjuje se za površinu kod koje je utvrđena nesukladnost s obvezama iz članka 44. Delegirane uredbe [br. 639/2014].
3.   Nesukladnosti se smatraju ‚utvrđenima’ ako su utvrđene kao posljedica bilo koje vrste kontrola provedenih u skladu s člankom 74. Uredbe [br. 1306/2013] ili nakon što je o njima na bilo koji drugi način obaviješteno nadležno kontrolno tijelo ili agencija za plaćanje.”
15
Člankom 26. Delegirane uredbe br. 640/2014, naslovljenim „Smanjenje plaćanja za ekologizaciju u slučaju nesukladnosti sa zahtjevima u pogledu ekološki značajne površine”, određuje se:
„1.   Ekološki značajna površina propisana u skladu s člankom 46. stavkom 1. Uredbe [br. 1307/2013], dalje u tekstu: ‚propisana ekološki značajna površina’ izračunava se na temelju utvrđene ukupne obradive površine i uključujući, ako je primjenjivo, u skladu s člankom 46. stavkom 2. Uredbe [br. 1307/2013], utvrđene površine iz članka 46. stavka 2. prvog podstavka točaka (c), (d), (g) i (h) te Uredbe.
2.   Ako je propisana ekološki značajna površina veća od utvrđene ekološki značajne površine uzimajući u obzir ponderiranje ekološki značajnih površina predviđeno člankom 46. stavkom 3. Uredbe [br. 1307/2013], površina koju treba koristiti za izračun plaćanja za ekologizaciju u skladu s člankom 23. ove Uredbe smanjuje se za deseterostruki iznos izostavljene ekološki značajne površine.
Za potrebe prvog podstavka utvrđena ekološki značajna površina ne prelazi udio ekološki značajnih površina prijavljenih u ukupnoj obradivoj površini koja je prijavljena.
3.   Ako se utvrdi da korisnik tijekom tri godine nije poštovao zahtjeve ekološki značajne površine kako je navedeno u ovom članku, površina za koju se smanjuje površina koja se koristi za izračun plaćanja za ekologizaciju u skladu sa stavkom 2. u narednim godinama množi se sa 2.”
Provedbena uredba (EU) br. 809/2014
16
Članak 35. Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 809/2014 od 17. srpnja 2014. o utvrđivanju pravila za primjenu Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, mjera ruralnog razvoja i višestruke sukladnosti (SL 2014., L 227, str. 69. i ispravak SL 2019., L 68, str. 16.), kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) 2018/746 od 18. svibnja 2018. (SL 2018., L 125, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Provedbena uredba br. 809/2014), naslovljen „Povećanje stupnja kontrole” glasi kako slijedi:
„Ako se provjerama na licu mjesta otkrije znatna nesukladnost u kontekstu određenog programa potpore ili mjere potpore ili u regiji ili dijelu regije, nadležno tijelo može na odgovarajući način povećati postotak korisnika koji će biti predmet provjera na licu mjesta sljedeće godine.”
Provedbena uredba (EU) br. 908/2014
17
U uvodnoj izjavi 27. Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 908/2014 оd 6. kolovoza 2014. o utvrđivanju pravila za primjenu Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu agencija za plaćanje i drugih tijela, financijskog upravljanja, poravnanja računa, pravila o kontroli, jamstava i transparentnosti (SL 2014., L 255, str. 59. i ispravak SL 2015., L 114, str. 25.), kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) 2018/56 od 12. siječnja 2018. (SL 2018., L 10, str. 9.) (u daljnjem tekstu: Provedbena uredba br. 908/2014) navodi se:
„Kako bi se osiguralo da u uobičajenim slučajevima postupak potvrde o sukladnosti bude okončan u razumnom roku, primjereno je utvrditi konkretne rokove za različite faze postupka, koje trebaju poštovati Komisija i države članice. Međutim, Komisija bi ipak trebala moći produljiti te rokove ako je takvo produljenje potrebno zbog složenosti slučaja koji se istražuje. Postupak potvrde o sukladnosti trebao bi državama članicama davati pravo na kontradiktorni postupak i pravilno procijeniti informacije potrebne za ocjenu rizika za fondove.”
18
Člankom 34. te provedbene uredbe, naslovljenim „Potvrda o sukladnosti”, propisuje se:
„1.   Kako bi odredila koje iznose treba isključiti iz financiranja Unije, ako se utvrdi da rashodi nisu nastali u skladu s pravilima Unije, Komisija koristi vlastite nalaze i uzima u obzir informacije koje je stavila na raspolaganje država članica, pod uvjetom da su te informacije dostavljene u rokovima koje je Komisija odredila u okviru postupka potvrde o sukladnosti provedenog u skladu s člankom 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013 i u skladu s ovim člankom.
2.   Ako Komisija nakon analize smatra da rashodi nisu ostvareni u skladu s pravilima Unije, dostavlja svoje nalaze predmetnoj državi članici i navodi korektivne mjere koje su potrebne kako bi se u budućnosti osiguralo poštovanje navedenih pravila te privremenu razinu financijskog ispravka za koji u toj fazi postupka smatra da odgovara njezinim nalazima. Pri dostavi podataka određuje se i održavanje bilateralnog sastanka u roku od pet mjeseci od isteka roka za odgovor države članice. Pri dostavi podataka upućuje se na ovaj članak.
Država članica mora odgovoriti u roku od dva mjeseca od primitka podataka. U svom odgovoru država članica posebno ima priliku:
(a)
dokazati Komisiji da su stvarni razmjeri nesukladnosti ili rizik za fondove manji od onih koji je navela Komisija;
(b)
obavijestiti Komisiju o korektivnim mjerama koje je poduzela kako bi osigurala usklađenost s pravilima Unije i o datumu stupanja na snagu njihove provedbe.
U opravdanim slučajevima Komisija može na obrazložen zahtjev države članice odobriti produljenje dvomjesečnog razdoblja za najviše dva mjeseca. Zahtjev se upućuje Komisiji prije isteka navedenoga razdoblja.
Ako država članica smatra da nije potreban bilateralni sastanak, o tome obavješćuje Komisiju u odgovoru na prethodno navedenu dostavu podataka.
3.   Na bilateralnom sastanku obje strane nastoje postići dogovor o mjerama koje je potrebno poduzeti i o ocjeni ozbiljnosti povrede i financijske štete nanesene proračunu Unije.
U roku od 30 radnih dana od bilateralnog sastanka Komisija sastavlja zapisnik i šalje ga državi članici. Država članica može poslati Komisiji primjedbe u roku od 15 radnih dana od primitka zapisnika.
U roku od šest mjeseci od slanja zapisnika bilateralnog sastanka Komisija formalno dostavlja svoje zaključke državi članici na temelju podataka koje je primila u okviru postupka potvrde o sukladnosti. U dostavljenim zaključcima ocjenjuju se rashodi koje treba isključiti iz financiranja Unije na temelju članka 52. Uredbe [br. 1306/2013] i članka 12. Delegirane uredbe [Komisije br. 907/2014 od 11. ožujka 2014. o dopuni Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu agencija za plaćanja i ostalih tijela, financijskog upravljanja, poravnanja računa, jamstava i upotrebe eura (SL 2014., L 255, str. 18.)]. Pri dostavi zaključaka upućuje se na članak 40. stavak 1. ove Uredbe.
[…]
6.   Pri ocjenjivanju rashoda koji se isključuju iz financiranja Unije, informacije koje je dostavila država članica nakon Komisijine formalne dostave zaključaka iz trećeg podstavka stavka 3. mogu se uzeti u obzir samo:
(a)
ako je to potrebno da bi se izbjeglo veliko precjenjivanje financijske štete nanesene proračunu Unije; i
(b)
ako je kašnjenje dostave podataka valjano opravdano vanjskim faktorima i ne ugrožava pravovremeno donošenje Komisijine odluke u skladu s člankom 52. Uredbe [br. 1306/2013].
[…]”
19
Člankom 40. Provedbene uredbe br. 908/2014, naslovljenim „Postupak mirenja”, u stavku 1. određuje se:
„1. Država članica može uputiti predmet tijelu za mirenje u roku od 30 radnih dana od primitka formalnih zaključaka Komisije iz trećeg podstavka članka 34. stavka 3., tako da pošalje obrazložen zahtjev za mirenje tajništvu tijela za mirenje.
[…]”
Činjenice iz kojih proizlazi spor i sporna odluka
20
Opći sud izložio je okolnosti spora u točkama 2. do 30. pobijane presude te ih je za potrebe ovog postupka moguće sažeti na sljedeći način.
Istraga iz 2017.
21
Komisija je u pogledu Rumunjske pokrenula istragu AA/2017/002/RO (u daljnjem tekstu: istraga iz 2017.) na temelju članka 52. Uredbe br. 1306/2013 i članka 34. Provedbene uredbe br. 908/2014, kako bi provjerila jesu li njezina uprava i njezine provjere programa potpora po površini isplaćenih iz fondova provedene u skladu sa zakonodavstvom Unije za financijske godine 2015. i 2016.
22
Komisija je od 12. do 16. lipnja 2017. provela reviziju na licu mjesta u Rumunjskoj.
23
Po toj reviziji Komisija je 28. kolovoza 2017. obavijestila Rumunjsku o rezultatima svojih provjera, u skladu s člankom 34. stavkom 2. Provedbene uredbe br. 908/2014 te je od nje zatražila dodatne informacije.
24
Dana 20. veljače 2018. Komisija je organizirala bilateralni sastanak (u daljnjem tekstu: bilateralni sastanak o 2017.), u skladu s člankom 34. stavkom 2. Provedbene uredbe br. 908/2014.
25
Zapisnik s bilateralnog sastanka o 2017. dostavljen je Rumunjskoj 3. travnja 2018. zajedno s pozivom na dostavu dodatnih informacija do 2. srpnja 2018.
26
Rumunjska je 25. travnja 2018. dostavila svoja očitovanja o zapisniku s bilateralnog sastanka o 2017., a 2. srpnja i 11. rujna 2018. svoje odgovore na zahtjev za dostavu dodatnih informacija naveden u tom zapisniku, u skladu s odredbama Provedbene uredbe br. 908/2014.
27
Dana 1. ožujka 2019., u skladu s člankom 34. stavkom 3. trećim podstavkom i člankom 40. stavkom 1. Provedbene uredbe br. 908/2014, Komisija je Rumunjskoj dostavila svoje zaključke koji se temelje na informacijama primljenima u okviru postupka potvrde o sukladnosti. Konkretno, Komisija je, s jedne strane, navela da ostaje pri svojem stajalištu prema kojem sustav koji je Rumunjska provela tijekom financijskih godina 2015. i 2016., koje su predmet istrage iz 2017., sadržava nedostatke u funkcioniranju pet ključnih kontrola i, s druge strane, pojasnila iznos koji je namjeravala isključiti iz financiranja Unije.
28
Rumunjska je 10. travnja 2019. podnijela zahtjev za mirenje. Nakon mirenja, 24. lipnja 2019. proslijeđeno joj je izvješće tijela za mirenje.
29
Nakon tog izvješća Rumunjska je 10. srpnja 2019. Komisiji dostavila revidirani izračun učinka koji se temeljio na članku 34. stavku 6. Provedbene uredbe br. 908/2014.
30
Komisija je zatim Rumunjskoj dostavila svoje konačno stajalište, u kojem je navela da djelomično ostaje pri svojem stajalištu izraženom u svojim zaključcima dostavljenima 1. ožujka 2019. i da smanjuje visinu iznosa za koji je predlagala da se isključi iz financiranja Unije, nakon što je uzela u obzir revidirani izračun učinka koji je dostavila Rumunjska (u daljnjem tekstu: konačno stajalište za 2017.).
31
Potom je Rumunjskoj dostavljeno sažeto izvješće o istrazi iz 2017.
Istraga iz 2018.
32
Komisija je u pogledu Rumunjske pokrenula istragu AA/2018/007/RO (u daljnjem tekstu: istraga iz 2018.) na temelju članka 52. Uredbe br. 1306/2013 i članka 34. Provedbene uredbe br. 908/2014, kako bi provjerila jesu li njezina uprava i njezine provjere programa potpora po površini isplaćenih iz fondova provedene u skladu sa zakonodavstvom Unije za financijske godine 2017. i 2018.
33
Od 2. do 6. srpnja 2018. Komisija je provela reviziju na licu mjesta u Rumunjskoj (u daljnjem tekstu: revizija iz 2018.).
34
Dopisom od 28. kolovoza 2018. Komisija je obavijestila Rumunjsku o rezultatima svojih provjera, u skladu s člankom 34. stavkom 2. Provedbene uredbe br. 908/2014.
35
Rumunjska je 29. listopada 2018. Komisiji dostavila svoje primjedbe na rezultate provjera.
36
Dana 23. siječnja 2019. Komisija je pozvala Rumunjsku na bilateralni sastanak, u skladu s člankom 34. stavkom 2. Provedbene uredbe br. 908/2014.
37
Komisija i rumunjska tijela sastali su se 5. ožujka 2019. na bilateralnom sastanku (u daljnjem tekstu: bilateralni sastanak o 2018.).
38
Komisija je 10. travnja 2019. Rumunjskoj dostavila zapisnik s bilateralnog sastanka o 2018. (u daljnjem tekstu: zapisnik o istrazi iz 2018.).
39
Rumunjska je 3. svibnja 2019. Komisiji dostavila svoje primjedbe na zapisnik o istrazi iz 2018.
40
Dopisom od 10. lipnja 2019. Rumunjska je dostavila svoje odgovore na zahtjev za dodatne informacije naveden u zapisniku o istrazi iz 2018.
41
Komisija je potom 19. prosinca 2019. Rumunjskoj poslala preliminarne zaključke istrage iz 2018. (u daljnjem tekstu: obavijest o isključenim izdacima za 2018.), u skladu s člankom 34. stavkom 3. trećim podstavkom Provedbene uredbe br. 908/2014, u kojima je dostavila svoj prijedlog da se iz financiranja Unije isključi iznos od 178846662,94 eura te potvrdila svoje stajalište prema kojem su u Rumunjskoj tijekom financijskih godina 2017. i 2018. provedbom programa potpora po površini povrijeđena pravila Unije.
42
Konkretnije, Komisija je istaknula da su se razlozi za isključenje predmetnih izdataka iz fondova odnosili na nedostatke utvrđene u pogledu četiriju ključnih kontrola, odnosno administrativnih provjera u pogledu definicije zemljišta na ugaru u odnosu na definiciju privremenih travnjaka, provedbu unakrsnih provjera kako bi se utvrdila prihvatljivost prijavljenih parcela, provedbu dovoljnog broja provjera na licu mjesta i provedbu provjera na licu mjesta dostatne kvalitete.
43
Rumunjska je 5. veljače 2020. podnijela zahtjev za mirenje (u daljnjem tekstu: zahtjev za mirenje za 2018.).
44
Dana 15. prosinca 2020. Rumunjska je sudjelovala na sastanku mirenja.
45
Tijelo za mirenje dostavilo je 4. siječnja 2021. svoje izvješće u kojem je zaključilo da mirenje nije moguće.
46
Komisija je 5. srpnja 2021. Rumunjskoj dostavila svoje konačno stajalište, koje je doneseno nakon izvješća o mirenju. U tom je stajalištu Komisija u biti ostala pri svojoj ocjeni prema kojoj sustav koji je u Rumunjskoj proveden tijekom financijskih godina 2017. i 2018. ima nedostatke u funkcioniranju četiriju ključnih kontrola. Usto je Komisija smanjila predložene paušalne ispravke na iznos od 178320110,85 eura.
47
Potom je Komisija Rumunjskoj dostavila sažeto izvješće u kojem je podsjetila na različite faze istrage iz 2018., doseg primjedbi koje je Rumunjska iznijela tijekom postupka potvrde o sukladnosti i obrazloženje svojih konačnih zaključaka.
48
Dana 17. studenoga 2021. Komisija je donijela spornu odluku.
49
Što se tiče izdataka koji su za Rumunjsku nastali na ime fondova za financijske godine 2017. i 2018., Komisija je istaknula povrede prava Unije iz točke 42. ove presude i odlučila naložiti joj paušalni ispravak u iznosu od 178320110,85 eura.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
50
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 27. siječnja 2022. Rumunjska je podnijela tužbu za djelomično poništenje sporne odluke u dijelu u kojem se odnosi na izdatke koji su joj nastali na ime fondova tijekom financijskih godina 2018. i 2019. u iznosu od 178320110,85 eura.
51
U prilog osnovanosti svoje tužbe Rumunjska je isticala tri tužbena razloga.
52
Pobijanom presudom Opći je sud odbio te tužbene razloge kao neosnovane i slijedom toga tužbu u cijelosti.
53
Kao prvo, u točkama 34. do 173. pobijane presude Opći je sud ispitao i odbio prvi tužbeni razlog, koji se temeljio na Komisijinu neprikladnom korištenju ovlasti za isključenje iznosa iz financiranja Unije na temelju članka 52. Uredbe br. 1306/2013, a sastojao se od pet dijelova.
54
Prvo, u točkama 37. do 52. te presude, Opći je sud analizirao i odbio kao neosnovan prvi dio tog tužbenog razloga, koji se temeljio na pogreškama koje je Komisija počinila prilikom utvrđivanja nedostataka u upravnim provjerama u pogledu odnosa između istrage iz 2017. i istrage iz 2018. te u roku koji se primjenjuje na informacije koje je Rumunjska dostavila u okviru istrage iz 2018.
55
U tom je pogledu Opći sud istaknuo, osobito u točkama 41. i 42. navedene presude, da se istraga iz 2017. i istraga iz 2018. preklapaju u pogledu četiriju ključnih kontrola za koje je Komisija utvrdila povrede. Međutim, napomenuo je da su se, s jedne strane, te povrede odnosile na dva različita razdoblja, istraga iz 2017. na financijske godine 2015. i 2016. te istraga iz 2018. na financijske godine 2017. i 2018. te, s druge strane, da protiv odluke donesene nakon istrage iz 2017. nije podnesena žalba te je ona stoga postala konačna. Opći sud smatrao je da je tužba podnesena protiv sporne odluke, koja je donesena nakon istrage iz 2018. i da se ona odnosila na financijske godine 2017. i 2018. Stoga Rumunjska, prema mišljenju Općeg suda nije mogla, kad je riječ o istrazi iz 2017., dovesti u pitanje samo Komisijina pozivanja na tu istragu tijekom istrage iz 2018. i na temelju kojih je donijela spornu odluku.
56
Što se tiče roka primjenjivog na dostavu informacija Rumunjske u okviru istrage iz 2018., Opći je sud u točki 47. pobijane presude istaknuo da su dva uvjeta predviđena u tom pogledu u članku 34. stavku 6. Provedbene uredbe br. 908/2014 kumulativna, tako da, ako jedan od njih nije ispunjen, nije potrebno ispitati drugi.
57
Opći je sud zatim u točki 49. te presude presudio da djelomično preklapanje istrage iz 2017. i istrage iz 2018. ne utječe na zakonitost sporne odluke, tako da se postupanje koje Rumunjska stavlja na teret Komisiji, koja je tvrdila da zbog Komisijina postupanja u okviru istrage iz 2017. nije mogla dostaviti informacije bitne za istragu iz 2018., ne može smatrati vanjskim faktorom u smislu članka 34. stavka 6. točke (b) Provedbene uredbe br. 908/2004.
58
Usto je u točki 50. navedene presude Opći sud istaknuo da je u okviru postupka potvrde o sukladnosti predmetna država članica trebala dostaviti pojašnjenje na temelju kojeg se može smatrati da su vanjski faktori opravdali nepravodobno podnošenje informacija, nakon službenog priopćenja koje je poslala Komisija, te da je na Komisiji da ocijeni je li to objašnjenje zadovoljavajuće, zbog toga što je, u slučaju da je Komisija odbila navedeno pojašnjenje i da nije primijenila članak 34. stavak 6. Provedbene uredbe br. 908/2014, navedena država članica mogla pred Općim sudom osporavati odbijanje uzimanja u obzir informacija koje je tako dostavila.
59
U točki 51. pobijane presude Opći sud istaknuo je, s jedne strane, da se tijekom istrage iz 2018. jedini vanjski faktor na koji se pozivala Rumunjska odnosio na informacije o stopama pogreške upotrijebljenima za izračun rizika za EFJP. S druge strane, Rumunjska nije osporavala Komisijino postupanje tijekom postupka potvrde o sukladnosti, nego samo pred Općim sudom, tako da se Komisiji ne može valjano prigovoriti da nije pravilno ispitala pojam „vanjski faktor” u smislu članka 34. stavka 6. točke (b) Provedbene uredbe br. 908/2004.
60
Drugo, u točkama 53. do 99. te presude, Opći je sud ispitao i odbio kao neosnovan drugi dio prvog tužbenog razloga, koji se temeljio na pogreškama u ocjeni koje je Komisija počinila prilikom utvrđivanja nedostataka u upravnim provjerama u pogledu definicije zemljišta na ugaru u odnosu na definiciju privremenih travnjaka.
61
U tom je pogledu Opći sud najprije u točki 77. navedene presude odbio prvi prigovor, koji se temeljio na pozivanju Komisije na istragu iz 2017. u okviru istrage iz 2018.
62
Što se tiče argumenta Rumunjske prema kojem, u slučaju obradivog zemljišta čija površina iznosi između 10 i 30 hektara (ha), činjenica da se zemljište ostavljeno na ugaru miješa s privremenim travnjacima ne podrazumijeva nikakav rizik za fondove i da je, slijedom toga, u ovom slučaju poštovan članak 44. stavak 1. Uredbe br. 1307/2013, Opći je sud, među ostalim, presudio, u točki 70. pobijane presude, da je Rumunjska time što je u gotovo svim slučajevima navela da ako se jedan od dvaju usjeva, privremeni travnjak ili zemljište na ugaru, prijavi u jednoj od dviju kategorija potrebnih za osiguranje raznolikosti (glavni usjev ili sekundarni usjev), drugi se usjevi prijavljuju u drugu kategoriju, prešutno priznala da ne može jamčiti da ne postoji rizik za fondove.
63
U točki 71. te presude Opći sud pojasnio je da se tom argumentacijom priznaje moguće postojanje slučajeva u kojima su dvije kulture koje se zahtijevaju člankom 44. stavkom 1. prvim podstavkom Uredbe br. 1307/2013 zemljišta na ugaru i privremeni travnjaci. Stoga je, suprotno onomu što je tvrdila Rumunjska, bilo potrebno razlikovanje između zemljišta na ugaru i privremenih travnjaka kako bi se osiguralo ispunjavanje zahtjeva predviđenog tom odredbom prema kojem dva usjeva moraju biti prisutna na obradivom zemljištu poljoprivrednika veličine između 10 i 30 hektara jer bi mogla postojati situacija u kojoj je obradivo zemljište zapravo u potpunosti prekriveno zemljištem na ugaru ili privremenim travnjacima.
64
Što se tiče argumenta Rumunjske prema kojem je, iako u načelu glavna kultura ne smije obuhvaćati više od 75 % obradivog zemljišta, prekoračenje tog praga dopušteno u slučaju zemljišta na ugaru i u slučaju privremenih travnjaka, u skladu s člankom 44. stavkom 3. Uredbe br. 1307/2013, tako da, čak i ako se obje kulture miješaju, ne postoji nikakav rizik za fondove, Opći je sud u točki 72. navedene presude utvrdio da Rumunjska nije podnijela dokaz da je bio ispunjen preduvjet za primjenu iznimke predviđene u članku 44. stavku 3. točki (a) te uredbe, odnosno činjenica da privremeni travnjaci, zemljišta na ugaru ili njihova kombinacija čine više od 75 % obradivog zemljišta poljoprivrednog gospodarstva.
65
Što se tiče argumenta Rumunjske prema kojem su njezini inspektori provjeravali zemljišta prijavljena kao zemljišta ostavljena na ugaru tijekom dvije uzastopne godine kako bi sankcionirala eventualne nepravilnosti, Opći je sud u točki 76. pobijane presude istaknuo da je revizija iz 2018. otkrila drukčiji problem, odnosno činjenicu da je na licu mjesta počinjena pogreška u kvalifikaciji zemljišta i da je imala kaskadne posljedice, što je dovelo u pitanje primjenu pragova ekologizacije koji se temelje na raznolikosti usjeva u skladu s člankom 44. Uredbe br. 1307/2013.
66
Potom je Opći sud u točki 87. te presude odbio drugi prigovor, koji se temeljio na nejasnoći pravne osnove istrage iz 2018.
67
Opći se sud u točkama 83. do 86. navedene presude oslonio na činjenicu da je Rumunjska znala za pravnu osnovu istrage iz 2018. i to najkasnije 10. travnja 2019., na dan dostave zapisnika o istrazi iz 2018. Usto, prema njegovu mišljenju, Rumunjska nije mogla valjano tvrditi da pozivanje na članak 44. Uredbe br. 1307/2013, koji se odnosi na raznolikost usjeva radi korištenja programom plaćanja za poljoprivredne prakse korisne za klimu i okoliš, nije bilo dovoljno za razumijevanje prirode i dosega Komisijina osporavanja.
68
Naposljetku, Opći je sud u točki 99. pobijane presude odbio treći prigovor, koji se temeljio na pogreškama u izračunu paušalnog ispravka koji je Komisija primijenila u okviru istrage iz 2018.
69
U tu je svrhu osobito istaknuo, s jedne strane, u točki 95. te presude, da iznimka predviđena u članku 34. stavku 6. Provedbene uredbe br. 908/2014 nije primjenjiva u ovom slučaju. S druge strane, u točki 97. navedene presude utvrdio je da Rumunjska nije dokazala da je Komisija počinila pogrešku u ocjeni time što je smatrala da nije proveden ispravak koji Rumunjska navodi u prilog svojem argumentu da nepravilnost koju je istaknula Komisija ima nizak stupanj ozbiljnosti i mali opseg.
70
Treće, u točkama 100. do 152. te presude, Opći je sud ispitao i odbio kao neosnovan treći dio prvog tužbenog razloga, koji se temeljio na pogreškama u ocjeni koje je Komisija počinila prilikom utvrđivanja nedostataka u provedbi unakrsnih provjera radi utvrđivanja prihvatljivosti prijavljenih parcela.
71
Kad je riječ o prvom prigovoru, koji se temelji na pogreškama u ocjeni koje je Komisija počinila prilikom utvrđivanja nedostataka u provedbi kontrola u okviru EFJP‑a, Opći ga je sud odbio u točki 143. te presude.
72
Konkretno, u točkama 121. i 122. navedene presude razlikovao je ažuriranje informacijskog sustava poljoprivrednih parcela (u daljnjem tekstu: LPIS) malog postotka slučajeva neusklađenosti utvrđenih tijekom istrage iz 2018. te je zaključio da Komisija nije počinila pogrešku u ocjeni time što je u spornoj odluci smatrala da u pogledu tog ažuriranja ne postoji prag primjenjiv na pogreške.
73
Što se tiče navedenog ažuriranja, Opći je sud u točkama 130. i 131. pobijane presude presudio da pitanje pravne osnove za trogodišnje ažuriranje LPIS‑a ne utječe na nedostatke koje je Komisija utvrdila. Naime, s jedne strane, iz zapisnika s bilateralnog sastanka od 8. rujna 2017. o Akcijskom planu za 2017. koji navodi sâma Rumunjska proizlazi da nijedna država članica nije bila sankcionirana zato što nije ažurirala LPIS svake tri godine, ali da pogreške koje proizlaze iz neažuriranja stvaraju rizik za fondove i mogu činiti osnovu za financijske ispravke. S druge strane, kao što je to Opći sud već utvrdio u vezi s drugim argumentima Rumunjske, rizik za EFJP nastao je zbog starosti slika LPIS‑a.
74
Kad je riječ o drugom prigovoru, koji se temelji na pogreškama u ocjeni koje je Komisija počinila prilikom utvrđivanja nedostataka u provedbi kontrola u okviru EFJP‑a, Opći ga je sud odbio u točki 152. te presude.
75
Opći je sud presudio, s jedne strane, u točki 149. navedene presude, da je Komisija u Obavijesti o isključenim izdacima za 2018. pravilno objasnila da nije uzela u obzir izračune koje je dostavila Rumunjska jer nisu bili u skladu s onim što je dogovoreno na bilateralnom sastanku o 2018. S druge strane, u točki 150. iste presude presudio je da Komisija nije počinila pogrešku u ocjeni kada je smatrala da iznimka predviđena u članku 34. stavku 6. Provedbene uredbe br. 908/2014 nije primjenjiva u ovom slučaju.
76
Opći je sud u točki 151. pobijane presude također naveo da, u svakom slučaju, nije na Komisiji da dokaže da su izračuni države članice pogrešni, nego da je na toj državi članici da dokaže da su elementi na koje se Komisija oslonila kako bi izrazila svoje dvojbe pogrešni, što Rumunjska prema njegovu mišljenju nije učinila u ovom slučaju.
77
Četvrto, u točkama 153. do 169. navedene presude, Opći je sud ispitao i odbio kao neosnovan četvrti dio prvog tužbenog razloga, koji se temeljio na pogreškama u ocjeni koje je Komisija počinila prilikom utvrđivanja nedostataka u provedbi dovoljnog broja provjera na licu mjesta.
78
Što se tiče neslaganja između Rumunjske i Komisije o postotku korisnika koje treba provjeriti u okviru mjera potpore u korist ekologizacije ako se utvrde znatne nesukladnosti, Opći je sud najprije u točki 162. pobijane presude napomenuo da je to neslaganje bilo povezano s utvrđivanjem postotka koji proizlazi iz izračuna radi utvrđivanja jedne od dviju vrijednosti koje su potrebne za određivanje tog postotka.
79
Kad je riječ o radnom dokumentu DS/CDP/2015/19, na koji se poziva Rumunjska, Opći je sud u točki 163. te presude istaknuo da je u tom dokumentu navedeno da se plaćanje u korist ekologizacije može izvršiti samo za površinu koja je u načelu prihvatljiva, odnosno za površinu koja ispunjava kriterije prihvatljivosti programa jedinstvenih plaćanja po površini (u daljnjem tekstu: SAPS). U točki 164. navedene presude Opći je sud utvrdio da je u navedenom dokumentu, što se tiče formule koja se mora upotrijebiti za određivanje stupnja kontrole ekologizacije koju treba povećati u godini nakon godine znatnih neusklađenosti, pojašnjeno da brojnik, odnosno ukupno smanjenje ekologizacije u hektarima, treba shvatiti kao ukupno smanjenje broja hektara za regiju koja se provjerava, uključujući smanjenje za sve zahtjeve u pogledu ekologizacije. To je, prema mišljenju Općeg suda, podrazumijevalo da treba uzeti u obzir ne samo smanjenje koje proizlazi iz svih zahtjeva u području ekologizacije, nego i smanjenje broja hektara za regiju koja se provjerava.
80
Peto, u točkama 170. do 173. te presude, Opći je sud ispitao i odbio kao neosnovan peti dio prvog tužbenog razloga, koji se temeljio na pogreškama u ocjeni koje je Komisija počinila prilikom utvrđivanja nedostataka u provedbi provjera na licu mjesta dostatne kvalitete, jer je osnovanost tog dijela bila povezana s osnovanosti drugog i trećeg dijela prvog tužbenog razloga.
81
Kao drugo, u točkama 174. do 181. te presude Opći je sud ispitao i odbio kao neosnovan drugi tužbeni razlog, koji se temeljio na povredi načela proporcionalnosti.
82
U tom je pogledu Opći sud u točki 180. navedene presude istaknuo da se Rumunjska u okviru tog tužbenog razloga ponovno pozvala, s jedne strane, na to da nije mogla podnijeti odgovarajuće izračune u roku predviđenom u članku 34. stavku 3. Provedbene uredbe br. 908/2014 zbog preklapanja istrage iz 2017. i istrage iz 2018. i, s druge strane, na to da Komisija nije primijenila članak 34. stavak 6. te provedbene uredbe te stoga nije uzela u obzir ni izračune koje je Rumunjska iznijela u zahtjevu za mirenje za 2018. Stoga je Opći sud u točki 181. iste presude smatrao da, s obzirom na to da je u toj presudi presudio da, s jedne strane, podnošenje odgovarajućih izračuna u okviru istrage iz 2018. nije ovisilo o izračunima istrage iz 2017. i, s druge strane, da zbog toga što uvjeti predviđeni člankom 34. stavkom 6. navedene provedbene uredbe nisu ispunjeni u ovom slučaju, drugi tužbeni razlog valja odbiti.
83
Kao treće, u točkama 182. do 209. te presude Opći je sud ispitao i odbio kao neosnovan treći tužbeni razlog, koji se temeljio na povredi obveze obrazlaganja.
Zahtjevi stranaka pred Sudom
84
Rumunjska od Suda zahtijeva da:
–
proglasi žalbu dopuštenom i u cijelosti ukine pobijanu presudu;
–
konačno odluči o sporu prihvaćanjem tužbe za djelomično poništenje sporne odluke ili
–
podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje tako da prihvati tužbu za djelomično poništenje sporne odluke koju je podnijela Rumunjska i
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
85
Komisija od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu i
–
naloži Rumunjskoj snošenje troškova.
O žalbi
86
U prilog osnovanosti svoje žalbe Rumunjska ističe četiri žalbena razloga.
Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 52. Uredbe br. 1306/2013 u vezi s člankom 34. Provedbene uredbe br. 908/2014 i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja)
87
Prvi žalbeni razlog ima četiri dijela.
Prvi dio, koji se odnosi na izmjenu pravne osnove Komisijinih prijedloga za financijski ispravak tijekom postupka potvrde o sukladnosti
– Argumentacija stranaka
88
U okviru prvog dijela prvog žalbenog razloga Rumunjska osporava točke 85. i 86. pobijane presude.
89
S jedne strane, tvrdi da je Opći sud pogrešno presudio da je Komisija mogla izmijeniti pravnu osnovu svojih prijedloga za financijski ispravak tijekom postupka potvrde o sukladnosti, uključujući i tijekom bilateralnog sastanka. S druge strane, Opći je sud pogrešno smatrao da je Rumunjska bila obaviještena o pravnoj osnovi tih prijedloga najkasnije 10. travnja 2019., odnosno na dan dostave zapisnika o istrazi iz 2018., i da je ta država članica imala priliku učinkovito podnijeti svoja očitovanja prije nego što joj je Komisija poslala obavijest o isključenim izdacima.
90
Naime, postupak potvrde o sukladnosti podrazumijeva, u skladu s člankom 52. Uredbe br. 1306/2013, u vezi s člankom 34. Provedbene uredbe br. 908/2014, da Komisija već u prvoj fazi tog postupka navede pravila Unije koja smatra povrijeđenima, potrebne mjere i predviđeni ispravak u tom pogledu.
91
Rumunjska podsjeća, pozivajući se na presudu od 3. svibnja 2012., Španjolska/Komisija (C‑24/11 P, EU:C:2012:266, t. 26. do 28.), na to da je, po završetku istrage i u slučaju da smatra da izdaci nisu nastali u skladu s pravilima Unije, Komisija dužna obavijestiti dotičnu državu članicu o rezultatima svojih provjera i navesti korektivne mjere koje treba poduzeti kako bi se u budućnosti zajamčilo poštovanje tih pravila. Kako bi takva obavijest mogla ispuniti funkciju upozorenja te države članice, Komisija joj mora omogućiti potpuno razumijevanje svojih napomena, osobito dovoljno precizno navođenje nepravilnosti koja joj se stavlja na teret.
92
Komisija smatra da prvi dio prvog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
– Ocjena Suda
93
Najprije valja podsjetiti, s jedne strane, na to da je potvrda o sukladnosti uređena člankom 52. Uredbe br. 1306/2013.
94
U skladu sa stavkom 1. tog članka 52., potvrda o sukladnosti provodi se ako Komisija smatra da rashodi iz područja primjene članka 4. stavka 1. i članka 5. nisu nastali u skladu s pravom Unije te, u slučaju EPFRR‑a, nisu nastali u skladu s primjenjivim pravom Unije i nacionalnim pravom iz članka 85. Uredbe br. 1303/2013. Komisija donosi provedbene akte kojima određuje iznose koje treba isključiti iz financiranja Unije.
95
Člankom 52. stavkom 3. Uredbe br. 1306/2013 definira se postupak koji treba provesti prije odluke o odbijanju financiranja. Iz toga proizlazi da je donošenje takve odluke uvjetovano postojanjem razmjene pisanih obavijesti između Komisije i predmetne države članice o nalazima inspekcije koju je Komisija provela s ciljem postizanja dogovora o mjerama koje je potrebno poduzeti. Ako se ne postigne dogovor, dotična država članica može zatražiti pokretanje postupka mirenja, nakon čega se Komisiji podnosi izvješće s preporukama koja ga uzima u obzir prije donošenja odluke o odbijanju financiranja (vidjeti u tom smislu presudu od 23. listopada 2025., Bugarska/Komisija (Neopravdani rashodi koji se financiraju iz EFJP‑a), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, t. 56.).
96
Taj postupak tako uspostavlja dijalog između Komisije i dotične države članice te u biti ima za cilj, kao prvo, omogućiti im razmjenu informacija, kao drugo, omogućiti toj državi članici da ostvari svoje pravo obrane, kao treće, omogućiti potonjoj da dokaže netočnost Komisijinih nalaza i, naposljetku, kao četvrto, omogućiti navedenoj državi članici da obavijesti Komisiju o korektivnim mjerama koje je poduzela radi osiguranja poštovanja propisa Unije (vidjeti po analogiji presudu od 13. veljače 2020., Grčka/Komisija (Trajni pašnjaci), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, t. 84.).
97
S druge strane, u skladu s člankom 53. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 1306/2013, Komisija je donijela Provedbenu uredbu br. 908/2014, čijim se člankom 34. utvrđuju detaljna pravila za postupak potvrde o sukladnosti iz članka 52. Uredbe br. 1306/2013.
98
Kao što to proizlazi iz članka 34. Provedbene uredbe br. 908/2014, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 27., riječ je o kontradiktornom postupku čije različite faze koje ovise o poštovanju posebnih rokova kako bi se zajamčilo njegovo zaključenje u razumnom roku (vidjeti u tom smislu presudu od 23. listopada 2025., Bugarska/Komisija (Neopravdani rashodi koji se financiraju iz EFJP‑a), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, t. 58.).
99
Tijekom prve faze Komisija predmetnu državu članicu obavještava, u skladu s člankom 34. stavkom 2. Provedbene uredbe br. 908/2014, o svojim utvrđenjima te navodi korektivne mjere za koje smatra da su potrebne i privremenu razinu financijskog ispravka za koji smatra da je prikladan.
100
Iz sudske prakse proizlazi da se u toj obavijesti moraju na dovoljno precizan način utvrditi sve nepravilnosti koje se stavljaju na teret dotičnoj državi članici i na kojima se u konačnici temelji provedeni financijski ispravak. Samo se takvom obavijesti može zajamčiti potpuno razumijevanje Komisijinih napomena (vidjeti u tom smislu presudu od 23. listopada 2025., Bugarska/Komisija (Neopravdani rashodi koji se financiraju iz EFJP‑a), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, t. 59. i navedenu sudsku praksu).
101
Usto, u skladu s člankom 34. stavkom 2. prvim podstavkom Provedbene uredbe br. 908/2014, navedena obavijest mora predviđati održavanje bilateralnog sastanka u roku od pet mjeseci nakon isteka roka za odgovor kojim raspolaže dotična država članica. Iz članka 34. stavka 3. drugog podstavka te provedbene uredbe također proizlazi da Komisija u roku od 30 radnih dana od bilateralnog sastanka sastavlja zapisnik tog sastanka i šalje ga predmetnoj državi članici, koja svoje primjedbe može poslati Komisiji u roku od 15 radnih dana od njegova primitka.
102
Iako obavijest iz točke 99. ove presude treba dotičnoj državi članici omogućiti potpuno razumijevanje Komisijinih napomena kako bi mogla ispuniti svoju funkciju upozorenja (vidjeti u tom smislu presudu od 13. veljače 2020., Grčka/Komisija (Trajni pašnjaci), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, t. 82. i navedenu sudsku praksu), iz toga ne proizlazi da se sve pravne odredbe koje su potencijalno povrijeđene prvotno utvrđenom nepravilnošću nužno moraju navesti u toj obavijesti.
103
Naime, Sud je već presudio da, pod uvjetom da navedena obavijest može ispunjavati funkciju upozorenja, sâmo izostavljanje upućivanja u tom dokumentu ne predstavlja bitnu povredu postupka (vidjeti u tom smislu presude od 24. siječnja 2002., Finska/Komisija, C‑170/00, EU:C:2002:51, t. 34. i od 7. listopada 2004., Španjolska/Komisija, C‑153/01, EU:C:2004:589, t. 93.).
104
Jednako tomu, iako je Komisija u odnosima s državama članicama dužna poštovati uvjete koje si je sama propisala provedbenim uredbama, države članice u svojim odnosima s Komisijom ne mogu zauzeti isključivo formalistička stajališta ako iz okolnosti proizlazi da su njihova prava u potpunosti zaštićena (vidjeti u tom smislu presude od 24. siječnja 2002., Finska/Komisija, C‑170/00, EU:C:2002:51, t. 34. i od 7. listopada 2004., Španjolska/Komisija, C‑153/01, EU:C:2004:589, t. 93.). To je osobito slučaj kad je dotična država članica mogla razumjeti osnovu Komisijinih prijedloga financijskog ispravka te je mogla učinkovito iznijeti svoje stajalište tijekom postupka potvrde o sukladnosti (vidjeti po analogiji presudu od 19. siječnja 2006., Comunità montana della Valnerina/Komisija, C‑240/03 P, EU:C:2006:44, t. 129. i navedenu sudsku praksu).
105
Valja dodati da bi, suprotno onomu što tvrdi Rumunjska, tumačenje članka 52. Uredbe br. 1306/2013, u vezi s člankom 34. Provedbene uredbe br. 908/2014, prema kojem se nikakva izmjena pravne osnove koja se odnosi na Komisijine prijedloge financijskog ispravka ne bi mogla provesti nakon obavijesti iz točke 99. ove presude, koja je prva faza postupka potvrde o sukladnosti, dovelo do priznanja, suprotno sudskoj praksi navedenoj u točki 104. te presude, da države članice mogu spriječiti nastavak tog postupka. To bi tumačenje dovelo do nepoštovanja razvojne prirode navedenog postupka, koji se temelji na razmjeni informacija između Komisije i predmetne države članice i obvezivanja Komisije da ponovno pokrene taj postupak, iako iz okolnosti slučaja proizlazi da je ta država članica razumjela Komisijine prijedloge financijskog ispravka te je o njima mogla učinkovito podnijeti svoja očitovanja prije nego što joj je ta institucija, u skladu s člankom 34. stavkom 3. trećim podstavkom Provedbene uredbe br. 908/2014, dostavila zaključke do kojih je došla na temelju podataka koje je primila u okviru postupka potvrde o sukladnosti. Stoga bi takvo tumačenje bilo protivno cilju zaštite financijskih interesa proračuna Unije, navedenom u uvodnim izjavama 37. i 39. Uredbe br. 1306/2013, s obzirom na to da bi moglo ugroziti učinkovitost povrata neopravdano potrošenih iznosa.
106
Stoga Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u točki 85. pobijane presude presudio da Komisija može izmijeniti pravnu osnovu svojih prijedloga za financijske ispravke tijekom postupka potvrde o sukladnosti, pod uvjetom da je ta izmjena provedena u trenutku tog postupka koji omogućuje državi članici da zauzme stajalište o tim prijedlozima.
107
Što se tiče pitanja je li Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 86. pobijane presude presudio da je Rumunjska najkasnije 10. travnja 2019. bila obaviještena o pravnoj osnovi Komisijinih tvrdnji i da je zbog toga mogla učinkovito zauzeti stajalište o navedenim prijedlozima, iz ocjene činjenica koju je Opći sud proveo u točkama 83. i 84. pobijane presude proizlazi, a što Rumunjska nije osporavala, da je Komisija u zapisniku o istrazi za 2018., koji je dostavljen Rumunjskoj 10. travnja 2019., pojasnila da pravnu osnovu nedostataka koji joj se stavljaju na teret čine članak 4. i članci 44. do 46. Uredbe br. 1307/2013. U točki 84. te presude Opći je sud usto istaknuo da je ta država članica znala za nedostatke utvrđene u okviru revizije iz 2018. koji se odnose na pitanje definicije zemljišta na ugaru u odnosu na definiciju privremenih travnjaka, tako da ona ne može valjano tvrditi da pozivanje na članak 44. te uredbe, koji se odnosi na raznolikost usjeva radi korištenja programom plaćanja za ekologizaciju, nije bilo dovoljno za razumijevanje prirode i dosega Komisijinih tvrdnji.
108
U tim okolnostima, uzimajući u obzir činjenicu da je Rumunjska tako mogla dostaviti svoja očitovanja o tom dokumentu, kako se to zahtijeva odredbama navedenima u točki 101. ove presude, Opći je sud mogao u točki 86. pobijane presude presuditi da je Rumunjska bila obaviještena o pravnoj osnovi Komisijinih prijedloga financijskog ispravka najkasnije 10. travnja 2019., na dan dostave zapisnika o istrazi iz 2018., tako da je imala priliku učinkovito podnijeti svoja očitovanja prije nego što joj je Komisija dostavila svoje zaključke o izdacima koji su isključeni za 2018.
109
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da prvi dio prvog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
Drugi dio, koji se odnosi na primjenjivost članka 52. Uredbe br. 1306/2013, u vezi s člankom 34. Provedbene uredbe br. 908/2014, na dostavu informacija o nepostojanju povrede prava Unije
– Argumentacija stranaka
110
U okviru drugog dijela prvog žalbenog razloga Rumunjska osporava točke 50. i 51. pobijane presude.
111
Prema njezinu mišljenju, Opći je sud pogrešno presudio da se članak 52. Uredbe br. 1306/2013 u vezi s člankom 34. Uredbe br. 908/2014 primjenjuje ne samo na dostavu informacija o izračunu financijskog ispravka, nego i na dostavu informacija u vezi s nepostojanjem povrede prava Unije.
112
Opći se sud u tim točkama pozvao na uvjete propisane u članku 34. stavku 6. Provedbene uredbe br. 908/2004 kako bi u biti potvrdio Komisijin zaključak prema kojem informacije koje je Rumunjska dostavila nakon obavijesti o troškovima isključenima za 2018. i kojima se nastoji dokazati nepostojanje povrede prava Unije nisu trebale biti uzete u obzir.
113
Međutim, uvjet iz članka 34. stavka 6. točke (a) te provedbene uredbe upućuje na uzimanje u obzir informacija koje je država članica nepravodobno dostavila kako bi se izbjeglo veliko precjenjivanje financijske štete nanesene proračunu Unije. Ta odredba predstavlja iznimku koju stoga treba usko tumačiti i primjenjivati. Zbog toga se ona ne primjenjuje na dostavu informacija o nepostojanju povrede prava Unije.
114
Komisija prije svega smatra da je drugi dio prvog žalbenog razloga nedopušten. Podsjeća na to da je nadležnost Suda u postupku povodom žalbe ograničena na ocjenu pravnih utvrđenja u vezi s razlozima o kojima se raspravljalo pred Općim sudom. Međutim, Rumunjska pred Općim sudom nije tvrdila da se članak 34. Provedbene uredbe br. 908/2014 ne primjenjuje na postupak potvrde o sukladnosti koji je doveo do sporne odluke, nego je tvrdila suprotno. Usto Komisija smatra da se argumentima koje je iznijela Rumunjska ne može jasno utvrditi koja je povreda prava Unije počinjena u okviru postupka potvrde o sukladnosti koji se provodi u ovom slučaju, za koju ta država članica osim toga smatra da je „nepostojeća”.
115
Podredno, Komisija ističe da drugi dio prvog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
– Ocjena Suda
116
Uvodno, Komisija ističe nedopuštenost drugog dijela prvog žalbenog razloga jer, s jedne strane, Rumunjska nije istaknula argument koji se odnosi na neprimjenjivost članka 52. Uredbe br. 1306/2013, u vezi s člankom 34. Provedbene uredbe br. 908/2014, na dostavu informacija o nepostojanju povrede prava Unije pred Općim sudom i, s druge strane, jer taj argument nije dovoljno jasan.
117
U tom pogledu valja primijetiti da je na temelju ustaljene sudske prakse nadležnost Suda u postupku povodom žalbe ograničena na ocjenu pravnih utvrđenja u vezi s razlozima o kojima se raspravljalo u prvom stupnju postupka. Stranka, dakle, ne može pred Sudom prvi put iznijeti neki razlog koji nije iznijela pred Općim sudom jer bi joj se time omogućilo da pred Sudom, čija je nadležnost u žalbenom postupku ograničena, pokrene postupak o sporu koji je širi od onoga o kojem je odlučivao Opći sud. Međutim, žalitelj je ovlašten podnijeti žalbu u kojoj će pred Sudom istaknuti žalbene razloge i argumente koji proizlaze iz same pobijane presude i kojima je cilj osporiti njezinu pravnu osnovanost (presuda od 6. listopada 2021., Sigma Alimentos Exterior/Komisija, C‑50/19 P, EU:C:2021:792, t. 39. i 40. i ustaljena sudska praksa).
118
U ovom slučaju Rumunjska jasno i detaljno kritizira obrazloženje pobijane presude iz njezinih točaka 50. i 51. Ako se, kao što to tvrdi Rumunjska, članak 52. Uredbe br. 1306/2013, u vezi s člankom 34. Provedbene uredbe br. 908/2014, ne primjenjuje na dostavu informacija o nepostojanju povrede prava Unije, ocjena koju je Opći sud iznio u tim točkama u pogledu nepravodobnog podnošenja tih informacija bila bi pogrešna. Stoga se ne može smatrati da drugi dio prvog žalbenog razloga mijenja predmet spora pred Općim sudom ili da nije dovoljno jasan, što bi dovelo do nedopuštenosti tog dijela.
119
S obzirom na ta razmatranja valja odbiti argument o postojanju zapreke vođenju postupka usmjeren protiv drugog dijela prvog tužbenog razloga.
120
Kad je riječ o meritumu, iz članka 34. stavka 6. Provedbene uredbe br. 908/2014 proizlazi da se ta odredba odnosi na procjenu izdataka koje treba isključiti iz financiranja Unije.
121
Međutim, ocjena pitanja postoji li povreda prava Unije koja dovodi do takvog isključenja kao i određivanje iznosa financijskog ispravka koji iz toga proizlazi neodvojivo su povezani. Stoga se ne može smatrati, kao što to u biti tvrdi Rumunjska, da dotična država članica može podnijeti dodatne informacije kako bi dokazala nepostojanje povrede prava Unije nakon dostave službenih zaključaka Komisije, a da se pritom ne uzme u obzir okvir uspostavljen člankom 34. stavkom 6. Provedbene uredbe br. 908/2014 kojim se predviđaju uvjeti pod kojima država članica može dostaviti takve informacije.
122
Naime, ako ta odredba ne bi bila primjenjiva na dostavu takvih informacija, države članice mogle bi Komisiji nakon dostave njezinih službenih zaključaka dostaviti dodatne informacije koje bi je obvezivale da stalno preispituje vlastite zaključke o navodnom nepostojanju povrede prava Unije.
123
Osim toga, kao što to proizlazi iz točke 98. ove presude, postupak potvrde o sukladnosti kontradiktorni je postupak na čije se različite faze primjenjuju posebni rokovi kako bi se osiguralo da se postupak potvrde o sukladnosti zaključi u razumnom roku.
124
Međutim, tumačenje članka 34. stavka 6. Provedbene uredbe br. 908/2014 koje predlaže Rumunjska imalo bi za posljedicu produljenje tog postupka i lišilo bi posebne rokove koje su Komisija i države članice dužne poštovati u skladu s člankom 34. stavkom 3. te provedbene uredbe njihove biti.
125
Usto bi takvo tumačenje, s obzirom na to da bi omogućilo državama članicama da produlje postupak povrata neopravdano potrošenih iznosa, bilo teško uskladiti s ciljem očuvanja financijskih interesa proračuna Unije, navedenim u uvodnim izjavama 37. i 39. Uredbe br. 1306/2013. Naime, poput onoga što je to istaknuto u točki 105. ove presude, produljenje postupka potvrde o sukladnosti može ugroziti učinkovitost naplate tih iznosa.
126
Prema tome, valja odbiti drugi dio prvog žalbenog razloga kao neosnovan.
Treći dio, koji se odnosi na pojam „vanjski faktor” u smislu članka 34. stavka 6. točke (b) Provedbene uredbe br. 908/2014
– Argumentacija stranaka
127
U okviru trećeg dijela prvog žalbenog razloga Rumunjska osporava točku 49. pobijane presude.
128
Prema njezinu mišljenju, Opći je sud pogrešno presudio da Komisijino postupanje, odnosno djelomično preklapanje dviju istraga i kasno pojašnjenje, u prvoj istrazi, okolnosti relevantnih za drugu istragu, ne može biti „vanjski faktor” u toj drugoj istrazi, u smislu članka 34. stavka 6. točke (b) Uredbe br. 908/2014.
129
Međutim, prema mišljenju Rumunjske, svaki vanjski element koji državu članicu onemogućava da se upozna s elementima koji joj se stavljaju na teret jest „vanjski faktor” u smislu tih odredbi. To je osobito slučaj s Komisijinim nepravodobnim pojašnjenjem nedostatka koji joj se stavlja na teret ili Komisijinim usvajanjem drukčijeg pristupa u dvjema istragama koje su se istodobno provodile.
130
Usto, Rumunjska naglašava da se nije pozvala na preklapanje dviju istraga kako bi osporila zakonitost istrage iz 2017., koja se odnosi na 2015. i 2016., suprotno onomu što proizlazi iz točaka 41. i 42. pobijane presude. Smatra da je to preklapanje utjecalo na zakonitost istrage iz 2018. jer se Rumunjska nije mogla pravodobno upoznati s elementima koji su joj stavljeni na teret u toj istrazi.
131
Komisija prije svega ističe da je treći dio prvog žalbenog razloga nedopušten. Podsjeća na to da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, u skladu s člankom 256. stavkom 1. UFEU‑a i člankom 58. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, žalba ograničena na pitanja prava. Međutim, Rumunjska zapravo samo osporava činjeničnu ocjenu koju je Opći sud proveo u točki 49. pobijane presude. Podredno, Komisija osporava osnovanost argumentacije Rumunjske.
– Ocjena Suda
132
Komisija uvodno ističe da trećim dijelom prvog žalbenog razloga Rumunjska zapravo osporava činjeničnu ocjenu koju je Opći sud proveo u točki 49. pobijane presude i da stoga taj dio treba proglasiti nedopuštenim.
133
U tom je pogledu dovoljno primijetiti da Rumunjska ne osporava činjeničnu ocjenu Općeg suda, nego tumačenje pojma „vanjski faktor” u smislu članka 34. stavka 6. točke (b) Provedbene uredbe br. 908/2014 u točki 49. pobijane presude, prema kojem Komisijino postupanje, odnosno djelomično preklapanje dviju istraga i njezino pojašnjenje, u prvoj istrazi, relevantnih elemenata za drugu istragu nisu takav „vanjski faktor” u toj drugoj istrazi koji može opravdati to da se u okviru te istrage uzmu u obzir, u skladu s tom odredbom, informacije koje je dotična država članica dostavila nakon Komisijina službenog priopćenja iz članka 34. stavka 3. trećeg podstavka te provedbene uredbe.
134
U tim je okolnostima treći dio prvog žalbenog razloga dopušten.
135
Kad je riječ o meritumu, Rumunjska tvrdi da je Opći sud u točki 49. pobijane presude pogrešno presudio da se postupanje koje Rumunjska stavlja na teret Komisiji u okviru istrage iz 2017. ne može smatrati vanjskim faktorom u smislu članka 34. stavka 6. točke (b) Provedbene uredbe br. 908/2014.
136
Međutim, i kao što je Opći sud to valjano istaknuo u točki 50. pobijane presude, u okviru postupka potvrde o sukladnosti dotična država članica mora podnijeti pojašnjenje na temelju kojeg se može smatrati da su vanjski faktori opravdali nepravodobno podnošenje informacija, nakon službenog priopćenja koje je poslala Komisija, zapisnika s bilateralnog sastanka, i da je na Komisiji da ocijeni je li to pojašnjenje zadovoljavajuće, s obzirom na to da bi, u slučaju da Komisija odbije navedeno objašnjenje i ne primijeni članak 34. stavak 6. Provedbene uredbe br. 908/2014, ta država članica pred Općim sudom mogla osporavati odbijanje uzimanja u obzir dostavljenih informacija.
137
U tom pogledu iz točke 51. pobijane presude proizlazi, s jedne strane, da je Komisija pred Općim sudom tvrdila, a da joj Rumunjska nije proturječila, da se u istrazi iz 2018. jedini vanjski faktor na koji se ona pozivala odnosio na informacije o stopama pogreške upotrijebljenima za izračun rizika za EFJP. S druge strane, Rumunjska nije osporavala Komisijino postupanje tijekom postupka potvrde o sukladnosti, nego samo pred Općim sudom.
138
Međutim, ti razlozi sami po sebi mogu biti osnova za to što je Opći sud u točki 52. pobijane presude odbio argumentaciju Rumunjske koja se odnosi na rok primjenjiv na informacije koje je ona dostavila u okviru istrage iz 2018.
139
Slijedom toga, argumentacija usmjerena protiv točke 49. pobijane presude ne može dovesti u pitanje to što je Opći sud u točki 52. pobijane presude odbio prvi dio prvog tužbenog razloga tužbe za poništenje. Stoga je on bespredmetan.
140
Prema tome, valja odbiti treći dio prvog žalbenog razloga kao neosnovan.
Četvrti dio, koji se odnosi na pravo države članice na djelotvoran sudski nadzor
– Argumentacija stranaka
141
U okviru četvrtog dijela prvog žalbenog razloga Rumunjska smatra da je Opći sud ograničio njezino pravo na djelotvoran sudski nadzor, protivno članku 47. Povelje. Naime, tri pogreške koje se tiču prava utvrđene u okviru prvih triju dijelova tog žalbenog razloga imale bi za posljedicu ograničavanje mogućnosti te države članice da učinkovito istakne ključne aspekte u vezi s postojanjem povrede prava Unije pred Komisijom, a potom i pred Općim sudom, s obzirom na to da ta povreda predstavlja preduvjet za nalaganje financijskih ispravaka.
142
Komisija ističe da četvrti dio prvog žalbenog razloga treba proglasiti nedopuštenim jer nije dovoljno jasan. Naime, Rumunjska nije dostatno objasnila na koji su način Komisija ili Opći sud povrijedili članak 47. Povelje. U svakom slučaju, prema Komisijinu mišljenju, taj dio treba odbiti kao neosnovan.
– Ocjena Suda
143
Što se tiče Komisijina prigovora prema kojem su argumenti Rumunjske koji se temelje na povredi članka 47. Povelje nedopušteni zbog toga što nisu dovoljno jasni, najprije valja utvrditi da iz žalbe jasno proizlazi da su ti argumenti, koje je Rumunjska istaknula u okviru četvrtog dijela prvog žalbenog razloga, posljedica navodnih pogrešaka koje je ona utvrdila u okviru prvih triju dijelova tog žalbenog razloga.
144
U tim je okolnostima četvrti dio prvog žalbenog razloga dopušten.
145
S obzirom na navedeno, s obzirom na to da Rumunjska smatra da povreda članka 47. Povelje na koju se poziva u okviru tog žalbenog razloga proizlazi iz navodnih pogrešaka koje je utvrdila u okviru prvih triju dijelova istog žalbenog razloga, dovoljno je istaknuti da iz točaka 93. do 109., 120. do 126. i 135. do 140. ove presude proizlazi da ispitivanje tih prvih triju dijelova nije otkrilo nikakvu pogrešku koja se tiče prava u ocjeni koju je proveo Opći sud.
146
U tim se okolnostima ne može prihvatiti ni četvrti dio prvog žalbenog razloga.
147
Stoga prvi žalbeni razlog valja odbiti u cijelosti.
Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 52. Uredbe br. 1306/2013 u vezi s člankom 44. stavcima 1. do 3. Uredbe br. 1307/2013 i načelom proporcionalnosti
148
Drugi žalbeni razlog sadržava pet dijelova.
Prvi dio, koji se odnosi na pravila primjenjiva na raznolikost usjeva u slučaju obradivog zemljišta čija površina iznosi između 10 i 30 ha
– Argumentacija stranaka
149
U okviru prvog dijela drugog žalbenog razloga Rumunjska u biti kritizira način na koji je Opći sud u točkama 69. do 72. i 76. pobijane presude primijenio članak 44. stavke 1. do 3. Uredbe br. 1307/2013 u pogledu pravila primjenjivih na raznolikost usjeva, u slučaju u kojem veličina prijavljenih obradivih zemljišta iznosi između 10 i 30 ha.
150
Konkretnije, taj se dio odnosi na ispitivanje koje je Opći sud proveo u točkama 69. do 72. te presude, nakon kojeg je odbio argument Rumunjske prema kojem, u slučaju zemljišta čija površina iznosi između 10 i 30 ha, činjenica da se zemljišta ostavljena na ugaru miješaju s privremenim travnjacima ne podrazumijeva nikakav rizik za fondove. U tom pogledu, Rumunjska smatra da nije moguće zamisliti situaciju u kojoj bi miješanje zemljišta na ugaru i privremenih travnjaka moglo, u slučaju obradivog zemljišta čija površina iznosi između 10 i 30 ha, dovesti do povrede članka 44. stavaka 1. do 3. Uredbe br. 1307/2013.
151
Usto Rumunjska tvrdi da je, posredno, Opći sud pogrešno presudio, u točki 76. navedene presude, da je miješanje zemljišta ostavljenih na ugaru i privremenih pašnjaka imalo kaskadne posljedice, dovodeći time u pitanje primjenu pragova za ekologizaciju koji se temelje na raznolikosti usjeva, propisanoj u članku 44. Uredbe br. 1307/2013.
152
Komisija smatra da tu argumentaciju treba odbiti.
– Ocjena Suda
153
Najprije, kad je riječ o argumentaciji Rumunjske, kojom ona u biti osporava rasuđivanje Općeg suda iz točaka 70. do 72. pobijane presude, nakon kojeg je taj sud odbio njezin argument kojim se nastoji dokazati da, u slučaju zemljišta čija je površina između 10 i 30 ha, miješanje zemljišta ostavljenih na ugaru i privremenih travnjaka ne podrazumijeva nikakvu opasnost za fondove, valja istaknuti da, u skladu s člankom 44. stavkom 1. prvim podstavkom Uredbe br. 1307/2013, ako je obradivo zemljište poljoprivrednika veličine između 10 i 30 hektara i nije u potpunosti zasijano usjevima koji su pod vodom znatni dio godine ili u većem dijelu ciklusa usjeva, na tom obradivom zemljištu moraju biti barem dva različita usjeva, a glavni usjev ne smije zauzimati više od 75 % navedenog obradivog zemljišta.
154
Tako, u skladu s tom odredbom, kako bi se osigurala raznolikost usjeva, najmanje dva različita usjeva moraju u načelu biti prisutna na obradivom zemljištu veličine između 10 i 30 ha.
155
Stoga valja utvrditi da miješanje zemljišta na ugaru i privremenih travnjaka može dovesti do povrede tog pravila.
156
Naime, kao što je to Opći sud pravilno istaknuo u točkama 70. i 71. pobijane presude, ako je jedan od dvaju usjeva, privremeni travnjak ili zemljište na ugaru, prijavljen u jednu od dviju kategorija potrebnih za osiguranje raznolikosti u skladu s člankom 44. stavkom 1. Uredbe br. 1307/2013, odnosno glavni usjev ili sekundarni usjev, drugi se usjevi prijavljuju u drugoj kategoriji. U takvom slučaju ne može se isključiti da postoji situacija u kojoj bi obradivo zemljište zapravo bilo u potpunosti prekriveno zemljištem na ugaru ili privremenim travnjacima, tako da nije ispunjen uvjet da su najmanje dvije kulture prisutne na obradivom zemljištu veličine između 10 i 30 ha, koji je predviđen člankom 44. stavkom 1. prvim podstavkom Uredbe br. 1307/2013.
157
Stoga se Općem sudu ne može prigovoriti da je smatrao da je razlikovanje zemljišta na ugaru i privremenih travnjaka nužno kako bi se osigurala raznolikost usjeva u skladu sa zahtjevima iz članka 44. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 1307/2013.
158
Nadalje, kad je riječ o argumentaciji Rumunjske prema kojoj miješanje zemljišta na ugaru i privremenih travnjaka ne dovodi do opasnosti za fondove u pogledu obradivog zemljišta veličine između 10 i 30 ha, s obzirom na to da je prekoračenje praga od 75 % dopušteno kako u slučaju zemljišta na ugaru tako i u slučaju privremenih travnjaka, valja istaknuti da se člankom 44. stavkom 3. točkom (a) Uredbe br. 1307/2013, bilo to u verziji prije 1. siječnja 2018. ili u onoj koja je uslijedila nakon tog datuma po izmjeni provedenoj Uredbom 2017/2393, predviđa da se stavci 1. i 2. tog članka 44. ne primjenjuju na gospodarstva u kojima se više od 75 % obradivog zemljišta koristi za proizvodnju trava ili druge travolike paše, kao zemljište ostavljeno na ugaru ili služi za kombinaciju tih upotreba.
159
Kao što je to Opći sud istaknuo u točki 72. pobijane presude, primjena te iznimke stoga zahtijeva ispunjenje preduvjeta, odnosno da privremeni travnjaci, zemljišta na ugaru ili njihova kombinacija čine više od 75 % obradivog zemljišta poljoprivrednog gospodarstva.
160
Slijedom toga, s obzirom na to da je Opći sud u točki 72. pobijane presude u okviru utvrđenja i ocjene činjenica i dokaza utvrdio da Rumunjska nije podnijela dokaz da je taj uvjet bio ispunjen u ovom slučaju, Opći je sud mogao valjano odbiti i argumente Rumunjske koji se odnose na eventualnu primjenu članka 44. stavka 3. točke (a) Uredbe br. 1307/2013.
161
Naposljetku, s obzirom na to da tumačenje članka 44. stavaka 1. do 3. Uredbe br. 1307/2013, koje se odnosi na pravila primjenjiva na raznolikost usjeva, koje je Opći sud dao u slučaju obradivog zemljišta veličine između 10 i 30 hektara, ne sadržava pogrešku koja se tiče prava, ne može se prihvatiti ni argument Rumunjske prema kojem je Opći sud u točki 76. pobijane presude pogrešno presudio da je miješanje zemljišta na ugaru i privremenih travnjaka imalo kaskadne posljedice, dovodeći u pitanje primjenu pragova ekologizacije koji se temelje na raznolikosti usjeva, predviđenu člankom 44. Uredbe br. 1307/2013.
162
Slijedom toga, prvi dio drugog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
Drugi dio, koji se odnosi na iskrivljavanje argumentacije Rumunjske
– Argumentacija stranaka
163
Drugi dio drugog žalbenog razloga odnosi na točke 58. i 69. do 71. pobijane presude. Prema mišljenju Rumunjske, Opći je sud pomiješao tvrdnje iz točke 63. akta kojim se pokreće postupak s onima iz točke 64. te tužbe. Tvrdi da je Opći sud time iskrivio sadržaj argumentacije Rumunjske koja se odnosila na poseban slučaj obradivog zemljišta veličine između 10 i 30 ha.
164
To iskrivljavanje imalo je za posljedicu to da je Opći sud u točki 70. pobijane presude pogrešno smatrao da su rumunjska tijela prešutno priznala da ne mogu jamčiti da ne postoji rizik za fondove kad je riječ o obradivom zemljištu veličine između 10 i 30 ha.
165
Rumunjska je zapravo tvrdila da, u slučaju tih obradivih zemljišta, miješanje zemljišta na ugaru i privremenih travnjaka ne dovodi do povrede zahtjeva u pogledu raznolikosti.
166
Komisija osporava osnovanost te argumentacije.
– Ocjena Suda
167
Valja utvrditi da se ne mogu prihvatiti argumenti koji se temelje na iskrivljavanju argumentacije Rumunjske koju, među ostalim, sadržava točka 70. pobijane presude.
168
U tom pogledu valja istaknuti da je ta točka 70. dio rasuđivanja u skladu s kojim je Opći sud odgovorio na sve argumente kojima je Rumunjska nastojala dokazati da u slučaju zemljišta veličine između 10 i 30 ha činjenica da se zemljišta ostavljena na ugaru miješaju s privremenim travnjacima ne podrazumijeva nikakav rizik za fondove.
169
Kao što to proizlazi iz točaka 153. do 162. ove presude, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 71. i 72. pobijane presude smatrao da, u slučaju tih obradivih zemljišta, miješanje zemljišta na ugaru i privremenih travnjaka može dovesti do povrede pravila o raznolikosti usjeva i predstavljati rizik od štete za proračun Unije. Međutim, time što je tvrdila da, u slučaju navedenih obradivih zemljišta, miješanje zemljišta na ugaru i privremenih travnjaka ne dovodi do povrede zahtjeva raznolikosti, Rumunjska je prešutno priznala da ne može razlikovati zemljišta na ugaru i privremene travnjake za potrebe primjene pravila predviđenih u tu svrhu u članku 44. Uredbe br. 1307/2013.
170
Slijedom toga, drugi dio drugog žalbenog razloga ne može dovesti u pitanje analizu Općeg suda i stoga ga treba odbiti kao bespredmetan.
Treći dio, koji se odnosi na Komisijinu navodnu obvezu da uzme u obzir informacije o nepostojanju povrede prava Unije u slučaju obradivog zemljišta veličine između 10 i 30 ha
– Argumentacija stranaka
171
Treći dio odnosi se na utvrđenje iz točke 95. pobijane presude prema kojem Komisijine službe nisu bile dužne uzeti u obzir informacije koje je Rumunjska dostavila o nepostojanju povrede prava Unije u slučaju obradivog zemljišta veličine između 10 i 30 ha.
172
Komisija osporava argumentaciju Rumunjske.
– Ocjena Suda
173
U okviru trećeg dijela svojeg drugog žalbenog razloga Rumunjska ponavlja dio argumenata koji su već izneseni u prilog prvom žalbenom razlogu. Naime, iako je točno da se taj dio odnosi na točku 95. pobijane presude, a ne na točke 50. i 51. te presude, poput drugog dijela prvog žalbenog razloga, ipak valja utvrditi da je u toj točki 95. Opći sud samo podsjetio na to da, na temelju ispitivanja provedenog u točkama 49. do 51. navedene presude, iznimka predviđena u članku 34. stavku 6. Provedbene uredbe br. 908/2014 nije primjenjiva u ovom slučaju.
174
Međutim, kao što to proizlazi iz točke 126. ove presude, Opći sud prilikom tumačenja članka 34. stavka 6. Provedbene uredbe br. 908/2014 nije počinio pogrešku koja se tiče prava.
175
Prema tome, valja odbiti treći dio drugog žalbenog razloga kao neosnovan.
Četvrti dio, koji se odnosi na povredu članka 52. Uredbe br. 1306/2013 u vezi s člankom 34. Provedbene uredbe br. 908/2014
– Argumentacija stranaka
176
U okviru četvrtog dijela drugog žalbenog razloga Rumunjska osporava tumačenje članka 52. Uredbe br. 1306/2013, u vezi s člankom 34. Provedbene uredbe br. 908/2014, koje je Opći sud dao u točkama 83. do 87. pobijane presude.
177
Komisija smatra da taj dio treba odbiti kao neosnovan.
– Ocjena Suda
178
Valja primijetiti da u okviru četvrtog dijela drugog žalbenog razloga Rumunjska tvrdi, pri čemu upućuje na argumente iz prvog dijela prvog žalbenog razloga, da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja članka 52. Uredbe br. 1306/2013, u vezi s člankom 34. Provedbene uredbe br. 908/2014, koje proizlazi iz točaka 83. do 87. pobijane presude.
179
Međutim, kao što to proizlazi iz točaka 93. do 108. ove presude, Opći sud prilikom tumačenja tih odredaba nije počinio pogrešku koja se tiče prava.
180
Prema tome, valja odbiti četvrti dio drugog žalbenog razloga kao neosnovan.
Peti dio, koji se odnosi na načelo proporcionalnosti prilikom primjene paušalnog ispravka od 5 %
– Argumentacija stranaka
181
U okviru petog dijela drugog žalbenog razloga Rumunjska tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u točkama 95. do 99. pobijane presude time što je, nakon analize koju kvalificira kao sažetu, presudio da je Komisija poštovala načelo proporcionalnosti kada je primijenila paušalni ispravak od 5 % za financijske godine 2017. i 2018.
182
Prema njezinu mišljenju, kako bi se opravdao takav financijski ispravak, mora postojati značajan propust u primjeni izričitih pravila Unije koji sredstva izlažu stvarnom riziku od gubitka ili nepravilnosti.
183
Rumunjska u biti smatra da sažeta analiza koju je Opći sud proveo u točkama 95. do 99. pobijane presude ne potkrepljuje njegovu ocjenu prema kojoj se primjenom paušalnog ispravka od 5 % poštuje načelo proporcionalnosti, kako se zahtijeva u članku 85. stavku 3. Uredbe br. 1303/2013 i članku 52. stavku 1. Uredbe br. 1306/2013.
184
Tvrdi da u svojoj analizi težine i opsega utvrđenog nepoštovanja iz točke 97. pobijane presude Opći sud nije razmatrao razloge koji bi opravdali primjenu paušalnih ispravaka čiji je iznos znatno veći od dvostrukih od onih primijenjenih za financijske godine 2015. i 2016.
185
Kad je riječ o trajanju i ponavljanju navodnog nepoštovanja, Opći je sud u točki 98. te presude dao općenite izjave na temelju kojih se ne mogu razumjeti razlozi zbog kojih je opravdano sankcionirati postupanje Rumunjske zbog njegove repetitivnosti iako za to postupanje najprije nije pravomoćno presuđeno da nije u skladu s pravom Unije. U vezi s tim Rumunjska podsjeća na to da je konačno stajalište za 2017. proslijeđeno rumunjskim tijelima 20. prosinca 2019., odnosno nakon obavijesti o isključenim rashodima za 2018. Međutim, na taj datum Rumunjska nije mogla potpuno objektivno izmijeniti svoje postupanje za financijske godine na koje se odnosi istraga iz 2018.
186
Komisija smatra da peti dio drugog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
– Ocjena Suda
187
U pogledu, kao prvo, argumentacije Rumunjske koja se temelji na nedostatnom obrazloženju pobijane presude, valja podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, iz obrazloženja presude mora jasno i nedvosmisleno proizlaziti ocjena Općeg suda, tako da zainteresirane osobe mogu utvrditi razloge za donesenu odluku i da Sud može izvršavati sudski nadzor (presuda od 19. rujna 2019., Poljska/Komisija, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, t. 74. i navedena sudska praksa).
188
Obveza obrazlaganja ipak ne nalaže Općem sudu da pruži obrazloženje kojim bi se, iscrpno i točku po točku, odgovorilo na sve argumente koje su iznijele stranke u sporu. Obrazloženje, dakle, može biti implicitno, pod uvjetom da se njime omogućuje zainteresiranim osobama da saznaju razloge zbog kojih Opći sud nije prihvatio njihove argumente, a Sudu da raspolaže dostatnim elementima za izvršavanje svojeg nadzora (presuda od 19. rujna 2019., Poljska/Komisija, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, t. 75. i navedena sudska praksa).
189
U ovom je slučaju dovoljno utvrditi da je Opći sud, kako bi odgovorio na argument Rumunjske prema kojem je trebalo uzeti u obzir izračun naveden u zahtjevu za mirenje za 2018., najprije u točki 95. pobijane presude istaknuo, pri čemu je uputio na ispitivanje provedeno u točkama 49. do 51. te presude prema kojem dva uvjeta predviđena u članku 34. stavku 6. Provedbene uredbe br. 908/2014 nisu bila ispunjena, da iznimka predviđena tom odredbom nije primjenjiva u ovom slučaju. Opći je sud zatim u točki 97. navedene presude odgovorio na argumente Rumunjske prema kojima nepravilnost koju je istaknula Komisija ima nizak stupanj ozbiljnosti i mali opseg. U tom je pogledu uputio na ocjenu iz točaka 73. do 75. iste presude prema kojoj Rumunjska nije dokazala da su utvrđene nepravilnosti bile ispravljene tijekom upravnih provjera. U točki 98. pobijane presude Opći je sud odgovorio na argumente Rumunjske kojima se nastoji dokazati da te nepravilnosti nisu trajne i repetitivne prirode, objašnjavajući da su se elementi koje je ona iznijela odnosili na istragu iz 2017., a ne na istragu iz 2018.
190
Usto, valja istaknuti da je Opći sud u točkama 174. do 181. pobijane presude, koje Rumunjska ne osporava, odgovorio na drugi tužbeni razlog te države članice, koji se temeljio na povredi načela proporcionalnosti prilikom primjene paušalnih ispravaka od 5 % za EFJP i od 2 % za EPFRR. Stoga se Općem sudu ne može valjano prigovoriti da u točkama 95. do 99. te presude nije iznio posebne razloge koji se odnose na poštovanje tog načela i koji nadilaze odgovor na sve argumente koje je Rumunjska iznijela u okviru trećeg prigovora drugog dijela prvog tužbenog razloga, koji se temelji na pogreškama u izračunu paušalnog ispravka koji je Komisija primijenila u okviru istrage iz 2018.
191
Iz toga slijedi da Opći sud nije povrijedio svoju obvezu obrazlaganja jer razlozi navedeni u točkama 95. do 99. pobijane presude omogućuju da se na jasan i nedvosmislen način iznesu razlozi zbog kojih je Opći sud odbio argumente Rumunjske koji se temelje na navodnim pogreškama počinjenima u izračunu paušalnog ispravka koji je Komisija primijenila u okviru istrage iz 2018.
192
Slijedom toga, valja kao neosnovan odbiti prigovor koji se temelji na nedostatnom obrazloženju.
193
Kao drugo, što se tiče argumentacije kojom Rumunjska u biti tvrdi da je Opći sud povrijedio načelo proporcionalnosti time što nije utvrdio neusklađenost paušalnog ispravka koji je Komisija primijenila u spornoj odluci, valja primijetiti da Rumunjska samo tvrdi da sažeto obrazloženje Općeg suda ne potkrepljuje ocjenu prema kojoj se primjenom paušalnog ispravka od 5 % u okviru istrage iz 2018. poštuje načelo proporcionalnosti, a da pritom ipak ne navodi precizno pravne argumente koji idu u prilog toj tvrdnji. Nije na Sudu da istražuje koju je pogrešku koja se tiče prava Opći sud mogao počiniti (vidjeti u tom smislu presudu od 25. lipnja 2020., Vnesheconombank/Vijeće, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, t. 82. i navedenu sudsku praksu).
194
Iz toga proizlazi da peti dio drugog žalbenog razloga treba djelomično odbaciti kao nedopušten i djelomično odbiti kao neosnovan.
Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 52. Uredbe br. 1306/2013 i Smjernica za izračun financijskih ispravaka
195
Svojim trećim žalbenim razlogom Rumunjska tvrdi da je Opći sud povrijedio članak 52. Uredbe br. 1306/2013 i Komunikaciju Komisije C(2015) 3675 final od 8. lipnja 2015. naslovljenu „Smjernice za izračun financijskih ispravaka u okviru postupaka potvrde o sukladnosti i financijskog poravnanja računa” (u daljnjem tekstu: Smjernice za izračun financijskih ispravaka). U okviru tog žalbenog razloga Rumunjska osporava točke 121. i 122. te točke 130. i 131. pobijane presude.
Argumentacija stranaka
196
Rumunjska ističe da je Opći sud povrijedio članak 52. Uredbe br. 1306/2013 i Smjernice za izračun financijskih ispravaka, u pogledu nedostatka povezanog s ažuriranjem „LPIS‑kvaliteta”, time što je u točkama 121. i 122. pobijane presude smatrao da argument Rumunjske koji se odnosi na mali postotak utvrđenih neusklađenosti u tom pogledu nije relevantan, a u točkama 130. i 131. te presude da se ni njezini argumenti povezani s Akcijskim planom utvrđenim u listopadu 2017. ne mogu prihvatiti.
197
Tvrdi da je, time što je tako presudio, Opći sud nedostatak povezan s neažuriranjem LPIS‑a svake tri godine definirao na proturječan način.
198
Naime, time što je utvrdio da nije bilo praga koji se primjenjuje na pogreške koje proizlaze iz ažuriranja LPIS‑a i da sve pogreške mogu dovesti do financijskih posljedica, Opći je sud također smatrao da je nepostojanje „ažuriranja LPIS‑kvaliteta” svake tri godine objektivno nedostatak na kojem se temelji primjena financijskog ispravka.
199
Osim toga, ako pogreške koje proizlaze iz starosti slika stvaraju rizik za fondove i ako pitanje pravne osnove za trogodišnje ažuriranje LPIS‑a nije relevantno, iz toga bi slijedilo da pogreške koje proizlaze iz neažuriranja LPIS‑a čine nedostatak na kojem se temelji primjena financijskog ispravka.
200
U tom pogledu Rumunjska tvrdi da članak 52. Uredbe br. 1306/2013 sadržava pravilo prema kojem svaki nedostatak, nesukladnost ili nepravilnost na kojima se temelji financijski ispravak mora biti posljedica povrede prava Unije i stoga se mora temeljiti na jasno utvrđenoj pravnoj osnovi. Osim toga, u skladu sa Smjernicama za izračun financijskih ispravaka, u slučaju nepotpunih provjera, financijski ispravci mogu se primijeniti samo u slučaju ozbiljne povrede jasno utvrđenih pravila prava Unije.
201
Međutim, prema njezinu mišljenju, nije utvrđena pravna osnova za trogodišnje ažuriranje LPIS‑a, s obzirom na to da je Komisija u svojem zapisniku s bilateralnog sastanka od 8. rujna 2017. o Akcijskom planu za 2017. usto navela da to ažuriranje nije obuhvaćeno zakonskom obvezom, nego samo dobrom praksom. Usto, Opći je sud zaključio da postoji nedostatak koji obilježavaju pogreške koje proizlaze iz neažuriranja LPIS‑a, a da pritom u istrazi iz 2018. nije utvrđena nikakva takva pogreška. Smatra da je potonji pogrešno odbio argumente Rumunjske koji se odnose na mali postotak neusklađenosti. Takva bi ocjena bila u suprotnosti s Komisijinim nalazima o ažuriranju LPIS‑a u istrazi iz 2018. Komisijina radna teorija u toj istrazi prije se temelji na općem već postojećem problemu starosti slika LPIS‑a.
202
U tom pogledu Rumunjska ističe da pogreške koje proizlaze iz neažuriranja LPIS‑a ne odgovaraju nedostatku naslovljenom „ažuriranje LPIS‑kvaliteta”, kako ga je Komisija opisala u svojim utvrđenjima o kvaliteti ažuriranja LPIS‑a. Ta država članica podsjeća na to da pisana obavijest, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, mora dotičnoj državi članici omogućiti potpuno razumijevanje Komisijinih napomena, tako da ta obavijest može ispuniti funkciju upozorenja. Međutim, pozivajući se na poseban nedostatak, Opći je sud „ukinuo” funkciju upozorenja na Komisijina utvrđenja donesena u postupku potvrde o sukladnosti.
203
Komisija osporava argumentaciju Rumunjske.
204
Ona smatra da je argument prema kojem je Opći sud, time što se pozvao na nedostatak različit od onog opisanog u utvrđenjima koja je ona provela u postupku potvrde o sukladnosti, „ukinuo” funkciju upozorenja u pogledu tih utvrđenja, nedopušten jer Rumunjska nije istaknula taj argument u prvostupanjskom postupku.
Ocjena Suda
205
Najprije valja podsjetiti na to da se, kako bi se osiguralo poštovanje dobrog financijskog upravljanja sredstvima Unije i zaštitili financijski interesi Unije, Uredbom br. 1306/2013 državama članicama nalažu određene obveze. Tako su u skladu s člankom 58. stavkom 1. te uredbe, države članice dužne u okviru ZPP‑a usvojiti sve zakonodavne, regulatorne i administrativne odredbe te poduzeti sve druge potrebne mjere za osiguravanje učinkovite zaštite financijskih interesa Unije. Osim toga, iz stavka 2. tog članka 58. proizlazi da su države članice dužne uvesti učinkoviti sustav upravljanja i kontrole kako bi se osigurala usklađenost s propisima koji upravljaju programima potpore Unije kako bi se opasnost od financijske štete za Uniju smanjila na najmanju moguću mjeru.
206
Stoga, čak i ako pravo Unije ne precizira učestalost ažuriranja LPIS‑a, u svakom je slučaju na državama članicama da, u skladu s obvezama iz prethodne točke ove presude, osiguraju da LPIS učinkovito jamči poštovanje zakonodavstva koje uređuje programe potpora Unije i da opasnost od financijske štete za Uniju smanje na najmanju moguću mjeru.
207
S obzirom na navedeno, valja istaknuti da ni iz pobijane presude ni iz njezinih točaka 121., 122., 130. i 131. nipošto ne proizlazi da je Opći sud utvrdio da postoji nedostatak koji obilježava neažuriranje LPIS‑a svake tri godine.
208
Konkretno, suprotno onomu što tvrdi Rumunjska, Opći je sud u točki 122. pobijane presude, podsjećajući na to da je ažuriranje LPIS‑a prethodilo svim provjerama na licu mjesta, odbio argument te države članice prema kojem je mali postotak neusklađenosti utvrđenih tijekom kontrola trebalo uzeti u obzir prilikom određivanja financijskog ispravka. Opći sud ni na koji način nije uputio na obvezu navedene države članice da svake tri godine ažurira LPIS. Što se tiče točke 131. te presude, Opći je sud u njoj istaknuo da – s obzirom na to da je upravo starost slika LPIS‑a, odnosno kvaliteta zabilježenih slika, dovela do rizika za EFJP, a ne njegova učestalost ažuriranja – pitanje pravne osnove ciklusa ažuriranja tih slika nije utjecalo na primjenu ispravaka utvrđenih u okviru istrage iz 2018.
209
Usto, što se tiče prigovora Rumunjske, koji se temelji na proturječnosti ocjene Općeg suda i Komisijinih utvrđenja u pogledu postojanja novog nedostatka povezanog s neažuriranjem LPIS‑a, valja odbiti Komisijin argument prema kojem je nedopušten jer ga ta država članica nije istaknula u prvostupanjskom postupku.
210
U tom pogledu, kao što to proizlazi iz sudske prakse na koju se podsjeća u točki 117. ove presude, žalitelj je ovlašten podnijeti žalbu tako što pred Sudom ističe razloge i argumente koji proizlaze iz same osporavane presude i kojima je cilj osporavanje njezine osnovanosti u pogledu primjene prava.
211
To je slučaj u ovom predmetu, s obzirom na to da Rumunjska u biti tvrdi da je Opći sud prilikom definiranja nedostatka povezanog s ažuriranjem LPIS‑a odstupio od definicije koju je Komisija utvrdila u okviru istrage iz 2018. i da je stoga presudio da postoji nova nepravilnost koju Komisija nije utvrdila tijekom postupka potvrde o sukladnosti. Stoga je taj prigovor dopušten.
212
Međutim, što se tiče merituma argumentacije Rumunjske, valja primijetiti da, suprotno onomu što tvrdi ta država članica, iz točaka 121., 122., 131. i 133. pobijane presude ne proizlazi da je Opći sud smatrao da postoji novi nedostatak povezan s neažuriranjem LPIS‑a, koji je u suprotnosti s Komisijinim utvrđenjima.
213
Naime, kao što je to istaknuto u točki 208. ove presude, Opći je sud samo podsjetio na to da je rizik za EFJP nastao zbog starosti slika LPIS‑a, a ne učestalosti njegova ažuriranja.
214
Slijedom toga, Općem sudu ne može se prigovoriti da je povrijedio članak 52. Uredbe br. 1306/2013 i Smjernice za izračun financijskih ispravaka u točkama 121., 122., 130. i 131. pobijane presude ili da je u tom okviru utvrdio navodni nedostatak povezan s ažuriranjem LPIS‑a svake tri godine na proturječan način.
215
Treći prigovor stoga valja odbiti kao neosnovan.
Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članaka 31., 34. i 35. Provedbene uredbe br. 809/2014, članaka 23. do 26. Delegirane uredbe br. 640/2014 i radnog dokumenta DS/CDP/2015/19
216
Svojim četvrtim žalbenim razlogom Rumunjska tvrdi da je Opći sud povrijedio članke 31., 34. i 35. Provedbene uredbe br. 809/2014, članke 23. do 26. Delegirane uredbe br. 640/2014 i radni dokument DS/CDP/2015/19. Drugi dio drugog žalbenog razloga odnosi se na točke 163. i 164. pobijane presude.
Argumentacija stranaka
217
Rumunjska smatra da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da su površine koje nisu prihvatljive za SAPS morale biti uzete u obzir prilikom izračuna ukupnog smanjenja za ekologizaciju po hektaru, radi povećavanja uzoraka (stupnja) kontrole na licu mjesta. Tvrdi da je takvo tumačenje, kojim se površina koja nije prihvatljiva za SAPS izjednačava sa slučajem smanjenja plaćanja za poljoprivredne prakse korisne za klimu i okoliš (u daljnjem tekstu: plaćanje za ekologizaciju), protivno člancima 31., 34. i 35. Provedbene uredbe br. 809/2014, člancima 23. do 26. Delegirane uredbe br. 640/2014 i radnom dokumentu DS/CDP/2015/19.
218
Rumunjska naglašava da se u Prilogu I. tom dokumentu utvrđuje postotak povećanja stupnja kontrole za plaćanje za ekologizaciju upućivanjem na dvije vrijednosti. Prva vrijednost „A” obuhvaća postotak hektara zemljišta provjerenih na licu mjesta za koja su primijenjena smanjenja na temelju ekologizacije. Vrijednost „B” uključuje postotak poljoprivrednika provjerenih na licu mjesta za koje je utvrđena jedna nesukladnost ili više njih u okviru ekologizacije.
219
Postotak koji predstavlja vrijednost „A”, ako provjera na licu mjesta za plaćanje za ekologizaciju uključuje nasumični uzorak i uzorak odabran na temelju analize rizika provedene u skladu s člankom 34. stavkom 2. točkama (b) i (c) Provedbene uredbe br. 809/2014, određuje se zasebno za svaki od dvaju uzoraka. Prosjek dvaju postotaka koji iz njih proizlazi čini vrijednost „A”, koja se upotrebljava za određivanje povećanja stupnja kontrola na licu mjesta za plaćanje za ekologizaciju.
220
Usto, Rumunjska ističe da, kako bi se utvrdilo ukupno smanjenje plaćanja za ekologizaciju u hektarima koje treba primijeniti u svrhu utvrđivanja povećanja stope provjera na licu mjesta za plaćanje za ekologizaciju, treba poštovati članke 24. do 26. Delegirane uredbe br. 640/2014. Međutim, ti se članci odnose na smanjenje plaćanja za ekologizaciju u trima slučajevima, odnosno u slučaju neusklađenosti s obvezom raznolikosti usjeva, u slučaju neusklađenosti sa zahtjevima u pogledu trajnih travnjaka i u slučaju neusklađenosti sa zahtjevima primjenjivima na ekološki značajnu površinu. Međutim, suprotno onomu što je presudio Opći sud, površina neprihvatljiva za SAPS nije slučaj smanjenja plaćanja u korist ekologizacije.
221
Rumunjska također podsjeća na to da, u skladu s člankom 2. stavkom 1. točkom 23. Delegirane uredbe br. 640/2014, utvrđena površina obuhvaća samo hektare prihvatljive za plaćanje.
222
Osim toga, što se tiče smanjenja plaćanja za ekologizaciju u slučaju neusklađenosti s obvezom raznolikosti usjeva i u slučaju neusklađenosti sa zahtjevima koji se primjenjuju na ekološki značajnu površinu, opseg ili površina koja je predmet smanjenja izračunavaju se u odnosu na istu određenu površinu. Iz toga slijedi da svi prihvatljivi hektari za SAPS nisu prihvatljivi hektari za plaćanje za ekologizaciju.
223
Rumunjska također ističe da, kao što to proizlazi iz odredbi članka 35. Provedbene uredbe br. 809/2014 i kao što je potvrđeno radnim dokumentom DS/CDP/2015/19, znatnu neusklađenost treba utvrditi s obzirom na rezultate provjera na licu mjesta za plaćanje za ekologizaciju.
224
Komisija smatra da taj žalbeni razlog valja odbiti kao neosnovan.
Ocjena Suda
225
U okviru četvrtog žalbenog razloga Rumunjska prigovara Općem sudu da je povrijedio članke 31., 34. i 35. Provedbene uredbe br. 809/2014, članke 23. do 26. Delegirane uredbe br. 640/2014 i radni dokument DS/CDP/2015/19 time što je u točkama 163. i 164. pobijane presude presudio da se površina koja nije prihvatljiva za SAPS treba uzeti u obzir prilikom izračuna ukupnog smanjenja za ekologizaciju u hektarima kako bi se povećao uzorak (stopa) za provjere na licu mjesta.
226
Kao prvo, što se tiče prigovora Rumunjske prema kojem se površina koja nije prihvatljiva za SAPS ne smije uzeti u obzir u tom izračunu, valja podsjetiti na to da, u skladu s člankom 35. Provedbene uredbe br. 809/2014, ako se kontrolama na licu mjesta otkrije znatna nesukladnost u okviru programa potpore ili mjere potpore ili u regiji ili dijelu regije, nadležno tijelo posljedično povećava postotak korisnika koji se provjeravaju na licu mjesta sljedeće godine.
227
U tom pogledu valja utvrditi da je poštovanje kriterija prihvatljivosti za SAPS dio uvjeta koje treba ispuniti kako bi poljoprivrednik mogao ostvariti pravo na plaćanje za ekologizaciju.
228
Naime, kao prvo, člankom 2. stavkom 1. točkom 23. podtočkom (a) Delegirane uredbe br. 640/2014 definira se pojam „utvrđena površina” kao, kod programa potpora po površini, površina kod koje su ispunjeni svi kriteriji prihvatljivosti ili druge obveze u pogledu uvjeta za dodjelu potpore neovisno o broju prava na plaćanja kojima korisnik raspolaže.
229
Kao drugo, člankom 23. stavkom 2. te delegirane uredbe propisuje se da, ne dovodeći u pitanje administrativne kazne primjenjive u skladu s člankom 28. navedene delegirane uredbe, ako je površina prijavljena u jedinstvenom zahtjevu za osnovno plaćanje ili jedinstveno plaćanje po površini veća od utvrđene površine, utvrđena površina koristi se za izračun plaćanja za ekologizaciju.
230
Kao treće, članak 43. stavak 1. Uredbe br. 1307/2013 upućuje na prihvatljive hektare u okviru programa osnovnih plaćanja ili SAPS‑a. Iz toga konkretnije proizlazi da su se poljoprivrednici koji imaju pravo na temelju jednog od tih programa dužni na svim svojim prihvatljivim hektarima u smislu članka 32. stavaka 2. do 5. te uredbe pridržavati poljoprivrednih praksi koje su korisne za klimu i okoliš iz stavka 2. tog članka ili jednakih praksi iz stavka 3. navedenog članka 43.
231
Stoga iz prethodno navedenog proizlazi da su kriteriji SAPS‑a dio uvjeta čije poštovanje treba provjeriti kako bi se utvrdilo eventualno postojanje značajne neusklađenosti u okviru programa potpore ili mjere potpore u smislu članka 35. Provedbene uredbe br. 809/2014. Iz toga proizlazi da okolnost da površina nije prihvatljiva za SAPS treba uzeti u obzir u stopi pogreške koja se odnosi na ekologizaciju koja se upotrebljava za povećanje provjera na licu mjesta tijekom sljedeće godine.
232
Slijedom toga, Općem sudu ne može se prigovoriti da je u točkama 163. i 164. pobijane presude istaknuo da površinu koja ne ispunjava uvjete za SAPS treba uzeti u obzir prilikom izračuna ukupnog smanjenja za ekologizaciju u hektarima kako bi se povećao postotak korisnika koje treba provjeriti.
233
Kao drugo, kad je riječ o argumentaciji Rumunjske prema kojoj ne postoji nikakav rizik od dodjele plaćanja za ekologizaciju za hektare neprihvatljive za SAPS, uzimajući u obzir odredbe članka 23. stavka 2. Delegirane uredbe br. 640/2014, dovoljno je istaknuti da je točno da to utvrđenje vrijedi za konkretnog korisnika koji je pravilno provjeren na licu mjesta i za kojeg je eventualna neprihvatljivost za SAPS pravilno utvrđena.
234
Međutim, kao što je to pravilno istaknula Komisija, isto ne vrijedi za sve druge korisnike o kojima je riječ, koji nisu bili pravilno provjereni na licu mjesta.
235
Kao treće, valja utvrditi da se prigovor Rumunjske prema kojem je Opći sud pogrešno smatrao da neprihvatljiva površina za SAPS predstavlja slučaj smanjenja plaćanja za ekologizaciju iz članaka 24. do 26. Delegirane uredbe br. 640/2014 temelji na pogrešnom tumačenju pobijane presude.
236
Naime, iz točaka 163. i 164. pobijane presude proizlazi da je Opći sud samo presudio da površinu koja ne ispunjava uvjete za SAPS treba uzeti u obzir u stopi pogreške povezanoj s ekologizacijom koja se upotrebljava za povećanje uzorka provjera na licu mjesta. Suprotno onomu što se čini da tvrdi Rumunjska, eventualno povećanje postotka korisnika koji se provjeravaju na licu mjesta u sljedećoj godini ne dovodi samo po sebi do smanjenja plaćanja za ekologizaciju u smislu članaka 24. do 26. Delegirane uredbe br. 640/2014.
237
S obzirom na prethodna razmatranja, ne može se prihvatiti četvrti žalbeni razlog.
238
Budući da nijedan od žalbenih razloga nije prihvaćen, žalbu treba odbiti u cijelosti.
Troškovi
239
U skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.
240
U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
241
Budući da Rumunjska nije uspjela u postupku te s obzirom na to da je Komisija zatražila da ona snosi troškove postupka, treba joj naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove Komisije.
Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Žalba se odbija.
2.
Rumunjskoj se nalaže snošenje vlastitih troškova i troškova Europske komisije.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: rumunjski