62025CJ0819
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
26. ožujka 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Hitni prethodni postupak – Granična kontrola, azil i useljavanje – Politika useljavanja – Direktiva 2003/86/EZ – Pravo na spajanje obitelji – Članak 13. stavak 1. – Obveza davanja svih olakšica za pribavljanje viza – Vize odobrene pod suspenzivnim uvjetom osobne nazočnosti korisnikâ radi provjere njihova identiteta i vjerodostojnosti podnesenih isprava – Korisnici koji ne mogu otputovati u diplomatsko ili konzularno predstavništvo države članice koja je odobrila vizu – Obveze države članice da osigura ili olakša to putovanje – Nepostojanje”
U predmetu C‑819/25 PPU [Gonrieh] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Prvostupanjski sud u Bruxellesu za postupke na francuskom jeziku, Belgija), odlukom od 12. prosinca 2025., koju je Sud zaprimio 12. prosinca 2025., u postupku
X i Y, koji djeluju u vlastito ime i u svojstvu zakonskih zastupnika svoje maloljetne djece A, B, C i D
protiv
État belge,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún, predsjednica vijeća, J. Passer (izvjestitelj), E. Regan, D. Gratsias i B. Smulders, suci,
nezavisni odvjetnik: R. Norkus,
tajnik: C. Di Bella, administrator,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 11. veljače 2026.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za osobe X i Y, koje djeluju u vlastito ime i u svojstvu zakonskih zastupnika svoje maloljetne djece A, B, C i D, P. Robert i J. Van Edom, avocats,
–
za belgijsku vladu, L. Jans, C. Pochet i M. Van Regemorter, u svojstvu agenata, uz asistenciju B. Appaertsa i C. Cailleta, avocats,
–
za Češku Republiku, A. Edelmannová, S. Šindelková i J. Vláčil, u svojstvu agenata,
–
za Saveznu Republiku Njemačku, J. Möller i R. Kanitz, u svojstvu agenata,
–
za Helensku Republiku, L. Kotroni, u svojstvu agenta,
–
za Francusku Republiku, O. Duprat‑Mazaré i C. Thomas, u svojstvu agenata,
–
za Talijansku Republiku, S. Fiorentino, u svojstvu agenta,
–
za Kraljevinu Nizozemsku, A. Hanje i P. P. Huurnink, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, F. Blanc, E. Cujo, J. Hottiaux i C. Ladenburger, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 5. ožujka 2026.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Direktive Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji (SL 2003., L 251, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 70. te ispravci SL 2020., L 61, str. 32. i SL 2020., L 61, str. 33.), osobito njezina članka 13. stavka 1., u vezi s člancima 2., 4., 7. i 24. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između, s jedne strane, osobe Y, s boravištem u Belgiji, njegove supruge X i njihovo četvero djece, osoba A, B, C i D, koji žive u pojasu Gaze, i, s druge strane, État belge (Belgijska Država), u vezi sa zahtjevom da se toj državi naloži da osigura evakuaciju osobe X i djece s tog područja ili da donese druge mjere kojima se olakšava njihov izlazak s navedenog područja u svrhu spajanja obitelji.
Pravni okvir
Ugovor o funkcioniranju Europske unije
3
Člankom 20. stavkom 2. točkom (c) UFEU‑a određuje se:
„Građani Unije uživaju prava i podliježu dužnostima predviđenima Ugovorima. Oni, između ostalog, imaju:
[…]
(c)
pravo, na državnom području treće zemlje u kojoj država članica čiji su državljani nema svoje predstavništvo, na zaštitu od strane diplomatskih i konzularnih tijela bilo koje države članice, pod istim uvjetima kao i državljani te države”.
4
Člankom 23. UFEU‑a određuje se:
„Svaki građanin Unije na državnom području treće zemlje u kojoj država članica čiji je on državljanin nema predstavništvo, ima pravo na zaštitu od strane diplomatskih ili konzularnih tijela bilo koje države članice, pod istim uvjetima kao i državljani te države. […]”
Povelja
5
Člankom 2. Povelje, naslovljenim „Pravo na život”, određuje se:
„1.   Svatko ima pravo na život.
2.   Nitko ne smije biti osuđen na smrtnu kaznu ili biti pogubljen.”
6
Člankom 4. Povelje, naslovljenim „Zabrana mučenja i nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja ili kazne”, predviđa se:
„Nitko se ne smije podvrgnuti mučenju ni nečovječnom ili ponižavajućem postupanju ili kazni.”
7
Članak 7. Povelje, naslovljen „Poštovanje privatnog i obiteljskog života”, glasi kako slijedi:
„Svatko ima pravo na poštovanje svojeg privatnog i obiteljskog života, doma i komuniciranja.”
8
U skladu s člankom 24. Povelje, naslovljenim „Prava djeteta”:
„1.   Djeca imaju pravo na zaštitu i brigu koja je potrebna za njihovu dobrobit. Ona mogu slobodno izražavati svoje mišljenje. Njihovo se mišljenje uzima u obzir u pitanjima koja se na njih odnose, u skladu s njihovom dobi i zrelosti.
2.   U svakom djelovanju koje se odnosi na djecu, bez obzira na to provode li ga tijela javne vlasti ili privatne institucije, primarni cilj mora biti zaštita interesa djeteta.
3.   Svako dijete ima pravo na održavanje redovitog osobnog odnosa i izravan kontakt s oba roditelja, osim ako je to u suprotnosti s njegovim interesima.”
9
Članak 46. Povelje, naslovljen „Diplomatska i konzularna zaštita”, glasi:
„Svaki građanin Unije na državnom području treće zemlje u kojoj država članica čiji je on državljanin nema predstavništvo, ima pravo na zaštitu od strane diplomatskih ili konzularnih tijela bilo koje države članice, pod istim uvjetima kao i državljani te države.”
Direktiva 2003/86
10
U uvodnoj izjavi 13. Direktive 2003/86 navodi se:
„Trebalo bi utvrditi skupinu pravila koja reguliraju postupak ispitivanja zahtjeva za spajanjem obitelji te ulazak i boravak članova obitelji. Ti bi postupci trebali biti učinkoviti i praktični, uzimajući u obzir normalno radno opterećenje administracije država članica, kao i transparentni i pravični kako bi mogli ponuditi odgovarajuću pravnu sigurnost onima na koje se odnose.”
11
Člankom 2. te direktive određuje se:
„U smislu ove Direktive:
[…]
(c)
‚sponzor’ znači državljanin treće države koji zakonito boravi u državi članici i koji traži ili čiji članovi obitelji traže spajanje obitelji da bi mu/joj se pridružili;
(d)
‚spajanje obitelji’ znači ulazak i boravak u državi članici članova obitelji državljanina treće zemlje koji zakonito boravi u toj državi članici s ciljem očuvanja obiteljske zajednice, neovisno o tome je li obiteljski odnos nastao prije ili poslije ulaska sponzora;
[…]”
12
Članak 5. stavak 1. navedene direktive glasi kako slijedi:
„Da bi se ostvarilo pravo na spajanje obitelji, države članice utvrđuju hoće li zahtjev za ulazak i boravak nadležnim državnim tijelima države članice u pitanju podnijeti sponzor ili član ili članovi obitelji.”
13
Člankom 13. stavkom 1. iste direktive predviđa se:
„Čim je prihvaćen zahtjev za spajanje obitelji, država članica u pitanju dopušta ulazak članu ili članovima obitelji. U tom pogledu, država članica u pitanju daje takvim osobama svaku dodatnu mogućnost [sve olakšice] za pribavljanje nužnih viza.”
Direktiva (EU) 2015/637
14
U članku 5. Direktive Vijeća (EU) 2015/637 od 20. travnja 2015. o mjerama koordinacije i suradnje za olakšavanje pružanja konzularne zaštite građanima Unije bez predstavništva u trećim zemljama te o stavljanju izvan snage Odluke 95/553/EZ (SL 2015., L 106, str. 1.) navodi se:
„Konzularna zaštita pruža se članovima obitelji koji sami nisu građani Unije, a koji su u pratnji građana bez predstavništva u trećoj zemlji, u istom opsegu i pod istim uvjetima kao što bi se pružila članovima obitelji građana države članice koja pruža pomoć, a koji sami nisu građani Unije, u skladu s nacionalnim pravom ili praksom te države članice.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
15
Osobe Y i X, prema navodima iz odluke kojom je upućen zahtjev za prethodnu odluku, vjenčane su i imaju petero djece, osobe A, B, C, D i E, koja su rođena između 2013. i 2021. Oni nisu građani Unije. Na dan koji nije točno naveden osobi Y odobrena je viza kojom joj je omogućen boravak u Belgiji, gdje ima i radnu dozvolu. Sud koji je uputio zahtjev navodi da je osoba Y nadležnim belgijskim tijelima podnijela i zahtjev za priznavanje statusa izbjeglice, o kojem, prema navodima odvjetnika tužiteljâ iz glavnog postupka na raspravi pred Sudom, na dan te rasprave još uvijek nije bilo odlučeno.
16
Hamas je 7. listopada 2023. iz pojasa Gaze počinio nekoliko terorističkih napada na izraelskom državnom području. Nakon tih događaja Država Izrael blokirala je pojas Gaze i izvršila vojnu intervenciju na tom području.
17
Osoba Y napustila je pojas Gaze 3. svibnja 2024. s jednim od svoje djece, osobom E, te su zajedno ušli u Egipat preko graničnog prijelaza Rafah.
18
Taj je granični prijelaz zatvoren 5. svibnja 2024., zbog čega osoba X i druga djeca nisu mogli doći u Egipat. Iz odluke kojom je upućen zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je četiri dana prije njezina donošenja taj granični prijelaz još uvijek bio zatvoren.
19
U tom kontekstu, Kraljevina Belgija uspostavila je postupak evakuacije iz pojasa Gaze u Belgiju za belgijske državljane, izbjeglice kojima je taj status priznat u Belgiji i članove njihove uže obitelji ako su sami nositelji vize ili dozvole boravka u Belgiji. Evakuacije su se provodile od studenoga 2023., ali morale su biti prekinute u ožujku 2024.
20
Nakon ožujka 2025. Kraljevina Belgija, Država Izrael i Hašemitska Kraljevina Jordan dogovorile su novi postupak evakuacije iz pojasa Gaze u okviru kojeg Kraljevina Belgija preuzima odgovornost za prijevoz istih kategorija osoba kao što su one navedene u prethodnoj točki, i to od tog područja do Belgije, a preko Izraela i Jordana.
21
Na dan koji nije točno naveden osoba X i petero djece bračnog para podnijeli su Officeu des étrangers (Ured za strance, Belgija) zahtjev za ulazak i boravak na temelju spajanja obitelji. Zahtjev koji se odnosi na osobu E podnesen je veleposlanstvu Belgije u Egiptu, zemlji u kojoj boravi, dok su ostali zahtjevi podneseni na daljinu.
22
Tih je šest zahtjeva odbijeno 23. svibnja 2025.
23
Na dan koji nije točno naveden, ali nakon 26. svibnja 2025., osoba Y napustila je Egipat i sama je stigla u Belgiju.
24
Nakon zahtjeva odvjetnika tužiteljâ iz glavnog postupka kojim se traži da Ured za strance preispita svoju odluku o odbijanju navedenu u točki 22. ove presude, taj je ured 6. listopada 2025. osobi X i petero djece odobrio vize na temelju spajanja obitelji pod suspenzivnim uvjetom provjere identiteta zainteresiranih osoba i vjerodostojnosti isprava priloženih njihovim zahtjevima za ulazak i boravak. Za provedbu te provjere bila je potrebna osobna nazočnost u belgijskom veleposlanstvu ili konzulatu.
25
Osoba E mogla je preuzeti svoju putovnicu s vizom u veleposlanstvu Belgije u Egiptu 16. listopada 2025. Međutim, osoba X i ostala djeca, koji su ostali u pojasu Gaze, nisu mogli doći do belgijskog veleposlanstva ili konzulata.
26
Tužitelji iz glavnog postupka podnijeli su 21. listopada 2025. tužbu protiv Belgijske Države tribunalu de première instance francophone de Bruxelles (Prvostupanjski sud u Bruxellesu za postupke na francuskom jeziku, Belgija), sudu koji je uputio zahtjev, koji odlučuje o privremenoj pravnoj zaštiti.
27
Najprije su zatražili da se Belgijskoj Državi naloži da osobu X i četvero djece koji se još uvijek nalaze u pojasu Gaze uvrsti na popis osoba koje treba evakuirati u okviru postupka iz točke 20. ove presude i da konkretno organizira njihovu evakuaciju čim formalnosti budu ispunjene. Podredno su, u biti, zatražili da se Belgijskoj Državi naloži da obavijesti izraelska, egipatska i jordanska tijela ili bilo koje drugo uključeno tijelo da zainteresirane osobe imaju vizu za Belgiju i da žele dobiti dopuštenje za napuštanje pojasa Gaze kako bi otišle u Belgiju.
28
Belgijska Država istaknula je prigovor nedopuštenost tužbe zbog nenadležnosti, koji je sud koji je uputio zahtjev odbio.
29
Osim toga, taj je sud utvrdio da životni uvjeti osobe X i njezino četvero djece u pojasu Gaze ispunjavaju uvjet hitnosti predviđen belgijskim postupovnim odredbama o privremenoj pravnoj zaštiti.
30
Navedeni je sud još napomenuo da, u skladu s nacionalnim pravom, Belgijska Država prilikom provođenja postupka evakuacije raspolaže marginom prosudbe u određivanju korisnika tog postupka, za koju smatra da nije bila očito povrijeđena.
31
Međutim, sud koji je uputio zahtjev napomenuo je da je opseg obveza koje Belgijska Država ima na temelju prava Unije predmet neslaganja između stranaka glavnog postupka, koja se ne mogu razriješiti prema postojećoj sudskoj praksi Suda, a čije bi rješenje moglo biti korisno i za druge slične sporove koji su u tijeku pred belgijskim sudovima.
32
U tim je okolnostima tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Prvostupanjski sud u Bruxellesu za postupke na francuskom jeziku) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Kad država članica, na temelju [Direktive 2003/86] i u skladu s [presudom od 18. travnja 2023., Afrin (C‑1/23 PPU, u daljnjem tekstu: presuda Afrin, EU:C:2023:296)], odobri vizu u okviru spajanja obitelji i zahtijeva da se korisnik vize osobno pojavi prilikom izdavanja (osobnog uručenja) navedene vize radi provjere njegova identiteta, proširuje li se provedba prava Unije u smislu članka 51. [Povelje] izvan samog odobravanja vize, primjerice, sve do njezina izdavanja (osobnog uručenja)?
2.
U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 13. stavak 1. Direktive [2003/86], samostalno ili u vezi s člancima 2., 4., 7. i 24. [Povelje], tumačiti na način da se njime nalaže državi članici koja je odobrila vizu kako je navedeno u prvom pitanju da, kad korisnik vize (državljanin treće zemlje) ne može samostalno napustiti treću zemlju u kojoj boravi te mu je ondje život očito ugrožen, pruži tom korisniku pomoć koja mu omogućuje napuštanje te zemlje i izdavanje (osobno uručenje) navedene vize?
3.
U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje, treba li pomoć koju je potrebno pružiti na temelju navedenih odredbi obuhvaćati:
–
uključivanje korisnika vize (državljanina treće zemlje) u postupak evakuacije koji je država članica o kojoj je riječ uspostavila za kategorije osoba koje je sama odredila, pod istim uvjetima kao i za te kategorije osoba, čak i ako taj korisnik ne pripada tim kategorijama; ili barem
–
obavješćivanje tijela bilo koje treće zemlje koja tog korisnika sprečava da se uputi u [Europsku u]niju o tome da on namjerava boraviti u Europskoj uniji i da u tu svrhu posjeduje potrebnu vizu, čak i ako takvo obavješćivanje izlazi iz okvira prethodno navedenog postupka evakuacije?”
Zahtjev za primjenu hitnog prethodnog postupka
33
Sud koji je uputio zahtjev zatražio je da se o ovom zahtjevu za prethodnu odluku odluči u hitnom prethodnom postupku predviđenom u članku 23.a prvom stavku Statuta Suda Europske unije i članku 107. Poslovnika Suda.
34
Iz tih odredbi proizlazi da primjena tog postupka ovisi o dvama kumulativnim uvjetima. S jedne strane, u zahtjevu za prethodnu odluku moraju se postaviti pitanja tumačenja koja se odnose na područje slobode, sigurnosti i pravde, što je predmet glave V. trećeg dijela UFEU‑a. S druge strane, okolnosti spora iz glavnog postupka, kako ih je opisao sud koji je uputio zahtjev, moraju biti obilježene postojanjem hitnog slučaja.
35
Kad je riječ o prvom uvjetu, valja utvrditi da se ovaj zahtjev za prethodnu odluku odnosi na tumačenje članka 13. stavka 1. Direktive 2003/86, koja je donesena na temelju članka 63. prvog stavka točke 3. podtočke (a) UEZ‑a, koji je postao članak 79. stavak 2. točka (a) UFEU‑a. Prema tome, ta je direktiva obuhvaćena glavom V. trećeg dijela UFEU‑a, koja se odnosi na područje slobode, sigurnosti i pravde. U skladu s člankom 23.a prvim stavkom Statuta Suda Europske unije i člankom 107. stavkom 1. Poslovnika, o tom se zahtjevu stoga može odlučivati u hitnom prethodnom postupku.
36
Kad je riječ o drugom uvjetu, valja podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, činjenica da je dijete odvojeno od jednog od svojih roditelja može biti temelj za utvrđivanje postojanja hitnosti u svrhu provedbe hitnog prethodnog postupka, s obzirom na to da produljenje te odvojenosti može ozbiljno naštetiti tom djetetu i njegovu odnosu s tim roditeljem (vidjeti u tom smislu presude od 22. prosinca 2010., Mercredi, C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, t. 39., od 19. studenoga 2015., P, C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, t. 32. i presudu Afrin, t. 26. i navedenu sudsku praksu).
37
U ovom slučaju iz odluke kojom je upućen zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da su djeca A, B, C i D, rođena između 2013. i 2021., odvojena od svojeg oca skoro dvije godine i da bi produljenje te situacije moglo ozbiljno naštetiti njihovu budućem odnosu s ocem.
38
U tim je okolnostima peto vijeće Suda 12. siječnja 2026., nakon što je saslušalo nezavisnog odvjetnika, odlučilo prihvatiti zahtjev suda koji je uputio zahtjev da se o njemu odluči u hitnom prethodnom postupku.
O prethodnim pitanjima
39
Svojim prethodnim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 13. stavak 1. Direktive 2003/86, zasebno ili u vezi s člancima 2., 4., 7. i 24. Povelje, tumačiti na način da je država članica dužna – u slučaju državljanina treće zemlje kojem je odobrena viza u svrhu spajanja obitelji pod uvjetom provjere njegova identiteta i vjerodostojnosti isprava priloženih njegovu zahtjevu za vizu podnesenom na daljinu, a s obzirom na to da ta provjera zahtijeva osobnu nazočnost u diplomatskom ili konzularnom predstavništvu te države članice – organizirati i osigurati transfer te osobe u to mjesto ili kontaktirati jednu ili više trećih zemalja kako bi se olakšao taj transfer u situaciji kada je toj osobi nemoguće doći na to mjesto.
40
Člankom 13. stavkom 1. te direktive predviđa se da, čim je zahtjev za spajanje obitelji prihvaćen, dotična država članica dopušta ulazak članu ili članovima obitelji. U tom pogledu, ta država članica tim osobama daje sve olakšice za pribavljanje potrebnih viza.
41
U ovom se slučaju sud koji je uputio zahtjev osobito pita kako treba tumačiti drugu rečenicu te odredbe u okolnostima poput onih u glavnom postupku, odnosno u okolnostima postupka evakuacije navedenog u točki 20. ove presude.
42
Iako ne pripadaju kategorijama osoba koje su obuhvaćene tim postupkom evakuacije, tužitelji iz glavnog postupka zatražili su da se osoba X i četvero djece koji se nalaze u pojasu Gaze uključe u navedeni postupak, pozivajući se na članak 13. stavak 1. Direktive 2003/86 kao i na tumačenje te direktive koje je Sud dao u presudi Afrin, koja se ponajprije odnosila na tumačenje članka 5. navedene direktive, kojim se pak utvrđuju pravila o podnošenju i ispitivanju zahtjeva za spajanje obitelji.
43
U toj je presudi Sud presudio da se članku 5. stavku 1. Direktive 2003/86, u vezi s člankom 7. i člankom 24. stavcima 2. i 3. Povelje, protivi nacionalni propis kojim se podnošenje zahtjeva za ulazak i boravak u svrhu spajanja obitelji uvjetuje obvezom članova sponzorove obitelji da osobno dođu u diplomatsko ili konzularno predstavništvo, uključujući i u situaciji kada im je nemoguće ili pretjerano teško doći u to predstavništvo. Međutim, Sud je izričito naveo da to tumačenje prava Unije ne sprečava državu članicu da zahtijeva osobnu nazočnost članova sponzorove obitelji u kasnijoj fazi postupka spajanja obitelji, koji se odvija u fazama, dodajući u točki 58. navedene presude da se takva nazočnost može zahtijevati radi provjere obiteljskih veza i identiteta zainteresiranih osoba. U tom pogledu, Sud je u točki 59. iste presude pojasnio da država članica treba olakšati tu nazočnost, među ostalim, izdavanjem konzularnih isprava ili propusnica.
44
Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 45. svojeg mišljenja, u ovom je slučaju Kraljevina Belgija postupila u skladu sa sudskom praksom Suda proizišlom iz presude Afrin time što je predvidjela nazočnost zainteresiranih osoba radi provjere njihovih identiteta i vjerodostojnosti isprava priloženih njihovim zahtjevima za ulazak i boravak tek nakon podnošenja zahtjeva za spajanje obitelji.
45
Ta faza postupka uređena je člankom 13. stavkom 1. Direktive 2003/86, prema kojem je država članica o kojoj je riječ, nakon što prihvati zahtjev za spajanje obitelji, dužna dopustiti ulazak članu ili članovima obitelji i dati im „svaku dodatnu mogućnost [sve olakšice] za pribavljanje nužnih viza”.
46
Budući da tom direktivom nije definiran doseg te obveze davanja svih olakšica za pribavljanje potrebnih viza, valja istražiti njezino značenje uzimajući u obzir tekst i kontekst tog članka 13. stavka 1. te ciljeve navedene direktive.
47
Naime, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da tumačenje odredbe prava Unije zahtijeva da se u obzir uzme ne samo njezin tekst nego i kontekst u kojem se nalazi kao i ciljevi te svrha akta kojeg je ona dio. Nastanak odredbe prava Unije može se također pokazati važnim za njezino tumačenje (presuda od 8. svibnja 2025., Provincie Oost‑Vlaanderen i Sogent, C‑236/24, EU:C:2025:321, t. 21. i navedena sudska praksa).
48
Kad je riječ o tekstu druge rečenice navedenog članka 13. stavka 1., važno je istaknuti da u svakodnevnom jeziku pojam „[olakšice]” označava sredstva koja omogućavaju dobivanje nečega bez poteškoća, a izraz „pribav[iti]” znači uspjeh u dobivanju nečega. Tako izraz „[sve olakšice] za pribavljanje nužnih viza” označava sva sredstva koja omogućavaju pribavljanje viza bez poteškoća.
49
Kad je riječ o kontekstu istog članka 13. stavka 1., treba istaknuti da, u skladu s uvodnom izjavom 13. Direktive 2003/86, postupovna pravila kojima se uređuje ispitivanje zahtjeva za spajanje obitelji te ulazak i boravak članova obitelji moraju biti učinkovita i praktična, uzimajući u obzir normalno radno opterećenje administracije država članica.
50
Iz točke 5.1. Komunikacije Komisije Vijeću i Europskom parlamentu od 3. travnja 2014. o smjernicama za primjenu Direktive 2003/86 (COM(2014) 210 final), koju Sud uzima u obzir prilikom tumačenja te direktive (vidjeti u tom smislu presudu od 2. rujna 2021., État belge (Pravo boravka u slučaju nasilja u obitelji), C‑930/19, EU:C:2021:657, t. 64.), proizlazi da obveza davanja svih olakšica za dobivanje viza znači da bi „države članice trebale osigurati brz postupak dobivanja vize, smanjiti administrativna opterećenja što je više moguće i izbjeći dvostruke provjere ispunjenja uvjeta za spajanje obitelji”. U toj se točki 5.1. dodaje da „[u] iznimnim okolnostima, na primjer u slučaju država u raspadu ili zemalja s visokim rizikom za unutarnju sigurnost, države članice potiče se da prihvaćaju hitne putne isprave koje izdaje Međunarodni odbor Crvenog križa (ICRC), da izdaju jednosmjerne propusnice laissez‑passer ili da nude članovima obitelji mogućnost izdavanja vize po dolasku u državu članicu”.
51
Kad je riječ o nastanku navedene direktive, treba istaknuti da se u komentarima o člancima prijedloga direktive Vijeća o pravu na spajanje obitelji, koji je Komisija podnijela 1. prosinca 1999. (COM(1999) 638 final, str. 22.), navodi da, kada se zahtjev za spajanje obitelji prihvati i kada je korisniku „potrebna viza za ulazak u državu članicu u kojoj boravi sponzor, ta država članica olakšava izdavanje vize, osobito njezinim izdavanjem u kratkom roku”.
52
S obzirom na te kontekstualne elemente i nastanak članka 13. stavka 1. Direktive 2003/86, a kao što je to nezavisni odvjetnik u bitnome istaknuo u točkama 48., 49. i 51. svojeg mišljenja, valja smatrati da se drugom rečenicom te odredbe državama članicama nalaže obveza uklanjanja neopravdanih upravnih prepreka te primjene brzih i učinkovitih upravnih postupaka za izdavanje viza. Nasuprot tomu, ni tom odredbom ni bilo kojom drugom odredbom te direktive ne nalaže se obveza koja se odnosi na diplomatske i konzularne odnose između države članice i treće zemlje.
53
Takvo je tumačenje u skladu s ciljem navedene direktive, koji je, kao što je to Sud više puta presudio, poticanje spajanja obitelji i pružanje zaštite državljanima trećih zemalja, osobito maloljetnicima (presuda Afrin, t. 42. i navedena sudska praksa).
54
To se tumačenje ne može dovesti u pitanje tumačenjem Suda u presudi Afrin. Točno je da je Sud u točkama 50. i 51. te presude istaknuo da je, u situacijama u kojima je osobna nazočnost nemoguća ili pretjerano otežana, osobito kada članovi sponzorove obitelji žive u području sukoba i riskiraju da se zbog kretanja izlože nečovječnom ili ponižavajućem postupanju ili čak ugroze svoj život, za postizanje cilja navedene direktive neophodno da države članice pokažu potrebnu fleksibilnost kako bi se zainteresiranim osobama omogućilo da podnesu svoj zahtjev za spajanje obitelji.
55
Međutim, kao što to proizlazi iz točaka 58. i 59. navedene presude, taj zahtjev fleksibilnosti od država članica zahtijeva samo da se osobna nazočnost omogući u kasnijoj fazi postupka, odnosno u njegovoj završnoj fazi, a ne u fazi podnošenja zahtjeva za spajanje obitelji, ili pak da se olakša takva nazočnost, eventualno izdavanjem konzularnih isprava ili propusnica, te da se broj nazočnosti svede na ono što je krajnje nužno. Treba ustvrditi da se sve te obveze po samoj svojoj prirodi razlikuju od obveza koje se odnose na diplomatske ili konzularne odnose između države članice i treće zemlje.
56
Iz toga slijedi da se, u kontekstu opće obveze uklanjanja neopravdanih upravnih prepreka te primjene brzih i učinkovitih upravnih postupaka, posebne obveze koje države članice imaju u vezi s provedbom članka 13. stavka 1. Direktive 2003/86 mogu odnositi, primjerice, na dostupnost njihovih konzularnih službi ili na izdavanje dotičnoj osobi isprava koje bi joj mogle olakšati dolazak u konzularno predstavništvo, kao što je poziv da se pojavi pred konzularnim tijelima.
57
Kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 51. svojeg mišljenja, uključivanje članova obitelji osobe Y u postupak evakuacije iz pojasa Gaze naveden u točki 20. ove presude ili pružanje pomoći koja se sastoji od obavješćivanja tijelâ trećih država o njihovoj namjeri da napuste to područje kako bi otišli u Belgiju zahtijevalo bi donošenje mjera koje nadilaze zahtjeve predviđene člankom 13. stavkom 1. Direktive 2003/86. Naime, te inicijative zahtijevaju diplomatske ili konzularne korake Kraljevine Belgije u jednoj ili više trećih zemalja, što su koraci koji nisu obuhvaćeni područjem primjene te direktive, nego međunarodnim odnosima te države članice s trećim zemljama, u ovom slučaju Državom Izraelom, Hašemitskom Kraljevinom Jordanom i, ovisno o slučaju, Arapskom Republikom Egiptom.
58
Uostalom, kad je riječ o području diplomatske i konzularne zaštite, valja istaknuti da se, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točkama 60. i 61. svojeg mišljenja, članak 20. stavak 2. točka (c) i članak 23. UFEU‑a te članak 46. Povelje primjenjuju samo na građane Unije koji se nalaze na državnom području treće zemlje u kojoj država članica čiji su oni državljani nema predstavništvo i, u skladu s člankom 5. Direktive 2015/637, članove njihovih obitelji koji su im u pratnji, a koji sami nisu građani Unije, ali ne i na državljane trećih zemalja koji imaju pravo na spajanje obitelji na temelju Direktive 2003/86.
59
Naposljetku, što se tiče eventualne relevantnosti članaka 2., 4., 7. i 24. Povelje, člankom 51. stavcima 1. i 2. Povelje predviđa se da se njezine odredbe primjenjuju na države članice samo kada provode pravo Unije i da ni u kojem slučaju ne proširuju nadležnosti Europske unije kako su utvrđene u Ugovorima.
60
Kao što to proizlazi iz točke 57. ove presude, mjere koje zahtijevaju tužitelji iz glavnog postupka, navedene u točki 27. ove presude, nisu obuhvaćene područjem primjene Direktive 2003/86, tako da odbijanje takvog zahtjeva ne predstavlja provedbu prava Unije u smislu članka 51. stavka 1. Povelje. Slijedom toga, takav se zahtjev ne može temeljiti ni na odredbama te Povelje.
61
S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 13. stavak 1. Direktive 2003/86, u vezi s člancima 2., 4., 7. i 24. Povelje, treba tumačiti na način da država članica nije dužna – u slučaju državljanina treće zemlje kojem je odobrena viza u svrhu spajanja obitelji pod uvjetom provjere njegova identiteta i vjerodostojnosti isprava priloženih njegovu zahtjevu za vizu podnesenom na daljinu, a s obzirom na to da ta provjera zahtijeva osobnu nazočnost u diplomatskom ili konzularnom predstavništvu te države članice – organizirati i osigurati transfer te osobe u to mjesto ili kontaktirati jednu ili više trećih zemalja kako bi se olakšao taj transfer u situaciji kada je navedenoj osobi nemoguće doći na to mjesto.
Troškovi
62
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:
Članak 13. stavak 1. Direktive Vijeća 2003/86/EZ od 22. rujna 2003. o pravu na spajanje obitelji, u vezi s člancima 2., 4., 7. i 24. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da:
država članica nije dužna – u slučaju državljanina treće zemlje kojem je odobrena viza u svrhu spajanja obitelji pod uvjetom provjere njegova identiteta i vjerodostojnosti isprava priloženih njegovu zahtjevu za vizu podnesenom na daljinu, a s obzirom na to da ta provjera zahtijeva osobnu nazočnost u diplomatskom ili konzularnom predstavništvu te države članice – organizirati i osigurati transfer te osobe u to mjesto ili kontaktirati jednu ili više trećih zemalja kako bi se olakšao taj transfer u situaciji kada je navedenoj osobi nemoguće doći na to mjesto.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.