62020TO0771(01)
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (шести състав)
25 септември 2025 година (
*1
)
„Иск за обезщетение — Обща външна политика и политика на сигурност — Вреди, произтичащи от твърдяното нарушение на основните права — Престъпления, извършени в Косово през 1999 г. — Мисия на Съюза в областта на върховенството на закона в Косово (Eulex Kosovo) — Неспазване на изискванията за форма — Член 76, буква г) от Процедурния правилник — Частична явна недопустимост — Невъзможност за подвеждане под отговорност за твърдените бездействия — Иск, частично явно лишен от всякакво правно основание“
По дело T‑771/20 RENV,
KS,
KD,
представлявани от P. Koutrakos, адвокат, F. Randolph, KC, и J. Stojsavljevic-Savic, solicitor,
ищци,
срещу
Съвет на Европейския съюз, представляван от P. Mahnič и S. Lejeune,
Европейска комисия, представлявана от M. Carpus-Carcea и Й. Маринова,
и
Европейска служба за външна дейност (ЕСВД), представлявана от L. Havas, S. Marquardt и E. Orgován,
ответници,
подпомагани от
Чешка република, представлявана от J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová и O. Šváb,
и от
Френска република, представлявана от M. de Lisi, B. Fodda, S. Royon, T. Stéhelin и B. Travard,
встъпили страни в подкрепа на Съвета,
от
Кралство Белгия, представлявано от M. Jacobs и C. Pochet,
от
Велико херцогство Люксембург, представлявано от A. Germeaux и T. Schell,
от
Кралство Нидерландия, представлявано от M. Bulterman и J. Langer,
от
Република Австрия, представлявана от J. Schmoll, M. Meisel и E. Samoilova,
от
Румъния, представлявана от R. Antonie, L.‑E. Baţagoi, E. Gane и L. Ghiţă
от
Република Финландия, представлявана от H. Leppo и M. Pere, и от
Кралство Швеция, представлявано от H. Eklinder, F.‑L. Göransson и R. Shahsavan Eriksson,
встъпили страни в подкрепа на Комисията,
ОБЩИЯТ СЪД (шести състав),
състоящ се при разискванията от: M. J. Costeira (докладчик), председател, М. Кънчева и E. Tichy-Fisslberger, съдии,
секретар: V. Di Bucci,
постанови настоящото
Определение
1
С иска си на основание член 268 ДФЕС във връзка с член 340, втора алинея ДФЕС ищците, KS и KD, молят да им бъде присъдено обезщетение за вредите, които твърдят, че са понесли вследствие на действията и бездействията, за които носели отговорност Съветът на Европейския съюз, Европейската комисия и Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) в рамките на прилагането на Съвместно действие 2008/124/ОВППС на Съвета от 4 февруари 2008 година относно мисията на Европейския съюз в областта на върховенството на закона в Косово, EULEX KOSOVO (OВ L 42, 2008 г., стр. 92) (наричани по-нататък съответно „Съвместното действие“ и „мисията Eulex Kosovo“), и по-конкретно във връзка с провежданите по време на тази мисия разследвания относно изчезването и убийството на членове на семействата им през 1999 г. в Прищина (Косово).
Обстоятелствата по спора
2
Ищците са роднини (съпруги и майка) на лица, които са били изтезавани, убити или които са изчезнали в контекста на военните престъпления, извършени в Косово между юни и юли 1999 г.
3
Съгласно член 2, първа алинея от Съвместното действие, в редакцията му, приета на 4 февруари 2008 г., мандатът на мисията Eulex Kosovo е да подпомага институциите на Косово, съдебните власти и правоприлагащите органи в напредъка им към устойчивост и отчетност, както и в по-нататъшното развитие и укрепване на независима многоетническа съдебна система, многоетническа полиция и митническа служба, като гарантира, че в тези институции няма политическа намеса и че те се придържат към международно признатите стандарти и най-добрите европейски практики.
4
През октомври 2009 г. в съответствие с процедурата, предвидена в член 12, параграф 2 от Съвместното действие, Европейският съюз създава Експертната група по правата на човека (наричана по-нататък „Експертната група“), натоварена да разглежда жалби за нарушения на правата на човека, допуснати от мисията Eulex Kosovo при изпълнение на нейния мандат. Експертната група е независим външен орган за отчетност, който, след като разгледа жалбите, приема заключение дали тази мисия е нарушила правата на човека, гарантирани в Косово. Когато Експертната група счита, че е извършено такова нарушение, нейното заключение може да включва необвързващи препоръки за предприемане на коригиращи действия от ръководителя на мисията.
5
На 11 март 2014 г. KD подава до Експертната група жалба във връзка с разследването на отвличането и убийството на съпруга и сина ѝ.
6
На 11 юни 2014 г. KS също сезира Експертната група с жалба във връзка с разследването на изчезването на съпруга ѝ.
7
На 11 ноември 2015 г. Експертната група заключава по подадената от KS жалба, че са нарушени член 2 (относно правото на живот), член 3 (относно забраната на изтезанията), член 8 (относно правото на зачитане на личния и семейния живот) и член 13 (относно правото на ефективно средство за защита) от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“), като отправя препоръки до ръководителя на мисията Eulex Kosovo за приемането на коригиращи действия.
8
На 19 октомври 2016 г. Експертната група заключава по подадената от KD жалба, че са нарушени член 2 (относно правото на живот), член 3 (относно забраната на изтезанията) и член 13 (относно правото на ефективно средство за защита) от ЕКПЧ във връзка с член 2 от същата конвенция и отправя до ръководителя на мисията Eulex Kosovo препоръки за коригиращи действия.
Предходните производства пред Общия съд и Съда
9
На 29 декември 2020 г. ищците предявяват в секретариата на Общия съд иск, заведен под номер T‑771/20, на основание член 268 ДФЕС за обезщетение за вредите, които твърдят, че са претърпели вследствие на различни действия и бездействия на Съвета, Комисията, ЕСВД и мисията Eulex Kosovo в рамките на разследванията във връзка с изчезването и убийството на членове на семействата им през 1999 г. в Прищина.
10
В подкрепа на иска си ищците изтъкват по-специално:
–
нарушение на членове 2, 3 и 8 от ЕКПЧ, както и на членове 2 и 4 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), поради липсата на подходящи разследвания относно изчезването и убийството на членове на техните семейства, по-специално защото е липсвал подходящ персонал на мисията Eulex Kosovo за осъществяване на изпълнителния ѝ мандат, като посоченото нарушение е установено от Експертната група на 11 ноември 2015 г. по отношение на KS и на 19 октомври 2016 г. по отношение на KD,
–
нарушение на член 6, параграф 1 и на член 13 от ЕКПЧ, както и на член 47 от Хартата, поради липсата на разпоредби, предвиждащи предоставянето на правна помощ в процедурите пред Експертната група в полза на жалбоподатели, които отговарят на условията, както и поради създаването на тази експертна група без правомощия за изпълнение на собствените ѝ решения, нито за предоставяне на способи за защита от установените нарушения,
–
пропуск да бъдат предприети коригиращи действия, позволяващи пълно или частично поправяне на посочените в първите две тирета нарушения, макар на 29 април 2016 г. ръководителят на мисията да е уведомил Съюза за заключенията на Експертната група,
–
неправомерно упражняване на или злоупотреба с изпълнителни правомощия от страна на Съвета и ЕСВД, доколкото на 12 октомври 2017 г. те са посочили, че мисията Eulex Kosovo е предприела всички възможни мерки, за да разследва отвличането и вероятното убийство на съпруга на KS и убийството на съпруга и сина на KD, както и че за Експертната група не е предвидено да упражнява функции на правораздавателен орган,
–
неправомерно упражняване на или злоупотреба с изпълнителни правомощия или публична власт, доколкото в случая на KD, представляващ prima facie случай на военно престъпление, не е било гарантирано нито извършването на задълбочен правен анализ от страна на мисия Eulex Kosovo или Специализираната прокуратура за разследване, нито преследване пред Специализирания състав за Косово.
11
Освен това ищците искат от Общия съд да се произнесе по предварителния въпрос дали мисията Eulex Kosovo следва да се добави към ответниците, като същевременно твърдят, че нарушенията, които изтъкват в подкрепа на иска си, спадат към изключителната компетентност на Съвета, Комисията и ЕСВД.
12
С акт от 18 май 2021 г. Комисията повдига възражение за недопустимост, като твърди по същество, че не може да бъде подведена под отговорност за твърдените в подкрепа на иска нарушения.
13
С актове от 19 май 2022 г. Съветът и ЕСВД също повдигат по едно възражение за липса на компетентност и за недопустимост, като изтъкват по-специално, че не могат да бъдат подведени под отговорност за твърдените действия и бездействия, както и че исковата молба е неясна и е подадена след изтичане на срока.
14
На 5 юни 2021 г. ищците подават искане за извършване на действие по събиране на доказателства на основание член 88 от Процедурния правилник на Общия съд, за да получат целия оперативен план на мисията Eulex Kosovo (наричан по-нататък „OPLAN“) във всичките му редакции от създаването на мисията през 2008 г.
15
На 23 юни 2021 г. Съветът и ЕСВД подават в секретариата на Общия съд становище по посоченото в точка 14 по-горе искане за извършване на действие по събиране на доказателства, в което се противопоставят на предоставянето на целия OPLAN с мотива, че посоченият документ е класифициран като „restreint UE/EU restricted“, като същевременно посочват, че може да се предостави привилегирован достъп до приложението към OPLAN относно Експертната група.
16
С акт от 23 юли 2021 г. ищците представят становища, като искат от Общия съд да отхвърли възраженията за липса на компетентност и за недопустимост, повдигнати от ответниците.
17
С определение от 10 ноември 2021 г., KS и KD/Съвет и др. (T‑771/20, непубликувано, наричано по-нататък първоначалното определение, EU:T:2021:798), Общият съд уважава възраженията за липса на компетентност и вследствие на това отхвърля иска.
18
В точки 28—33 от първоначалното определение Общият съд приема по същество, че до делото се стига в резултат от действия или поведение, които се вписват в рамките на политически или стратегически въпроси, свързани с определянето на дейностите, приоритетите и ресурсите на мисията Eulex Kosovo и с решението за създаване на Експертната група в рамките на тази мисия, попадаща в обхвата на общата външна политика и политика на сигурност на Съюза (наричана по-нататък „ОВППС“). В съответствие с разпоредбите на член 24, параграф 1, втора алинея, последно изречение ДЕС и на член 275, първа алинея ДФЕС Общият съд припомня, че съдът на Съюза по принцип не е компетентен по отношение на разпоредбите в областта на ОВППС, нито по отношение на актовете, приети въз основа на тях, и смята, че изключенията от този принцип не се прилагат при обстоятелствата в конкретния случай.
19
Подадените от ищците и Комисията съответно на 12 и 19 януари 2022 г. жалби до Съда срещу първоначалното определение са съединени от Съда за целите на устната фаза на производството и на съдебния акт, с който се слага край на производството.
20
Същевременно в решение от 24 февруари 2022 г., Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), Съдът, сезиран с преюдициално запитване на основание член 267 ДФЕС, отправено от Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Френскоезичен трудов съд Брюксел, Белгия), постановява, че член 16, параграф 5 от Съвместно действие 2008/124, изменено с Решение 2014/349/ОВППС на Съвета от 12 юни 2014 г. (ОВ L 174, 2014 г., стр. 42), съгласно който „EULEX KOSOVO отговаря за претенциите и задълженията, произтичащи от изпълнението на мандата, считано от 15 юни 2014 г., с изключение на всякакви претенции, свързани с тежки нарушения от страна на ръководителя на мисията, за които отговорност носи той“, трябва да се тълкува в смисъл, че уточнява датата, от която трябва да се счита, че мисията Eulex Kosovo поема отговорността за всички вреди и задължения, които са възникнали или могат да възникнат от изпълнението на поверената му мисия, и следователно че то се суброгира, считано от тази дата, в правата и задълженията на лицата, които преди това са отговаряли за изпълнението на тази мисия, с изключение на задълженията, произтичащи от тежки нарушения, извършени от ръководителя на мисията, за които отговорност носи той (решение от 24 февруари 2022 г., Eulex Kosovo, C‑283/20, EU:C:2022:126, т. 41).
21
С решение от 10 септември 2024 г., KS и др./Съвет и др. (C‑29/22 P и C‑44/22 P, наричано по-нататък решението на Съда по жалбата, EU:C:2024:725), Съдът отменя първоначалното определение в частта, в която Общият съд приема, че явно не е от компетентността му да разгледа оплакванията, посочени в точка 10 по-горе.
22
След като отхвърля жалбите в останалата им част, Съдът приема, че не разполага с необходимите данни, за да се произнесе окончателно по спора, и връща делото на Общия съд за произнасяне по допустимостта и евентуално по съществото на иска, както и по искането на ищците за извършване на действие по събиране на доказателства.
Производството след връщането на делото за ново разглеждане и исканията на страните
23
С процесуално-организационно действие от 18 декември 2024 г. страните са приканени да се произнесат по-специално по евентуалните изводи, които следва да се направят от решение от 24 февруари 2022 г., Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), що се отнася по-конкретно до въпроса за подвеждането под отговорност за твърдените нарушения в рамките на делото, върнато на Общия съд за ново разглеждане. Комисията взема отношение по това процесуално-организационно действие на 24 януари 2025 г. Ищците, Съветът и ЕСВД вземат отношение по същото действие на 27 януари 2025 г.
24
Ищците молят Общия съд:
–
да осъди Съвета, Комисията и ЕСВД солидарно да ги обезщетят, включително чрез плащането на лихви с лихвен процент и за период, които Общият съд прецени за подходящи, за вредите, които са претърпели поради нарушенията на основните права, изтъкнати в рамките на настоящото производство,
–
да осъди Съвета, Комисията и ЕСВД да заплатят съдебните разноски, включително тези, направени в производствата пред Експертната група.
25
Съветът моли Общия съд:
–
да отхвърли иска поради липса на компетентност,
–
да отхвърли иска като недопустим или при условията на евентуалност като явно неоснователен, що се отнася до него,
–
да осъди ищците да заплатят съдебните разноски.
26
Комисията моли Общия съд:
–
да отхвърли иска като недопустим в частта, в която е насочен срещу нея,
–
да осъди ищците да заплатят съдебните разноски.
27
ЕСВД моли Общия съд да отхвърли иска поради липса на компетентност и при условията на евентуалност да го обяви за недопустим в частта, в която е насочен срещу нея.
28
В становищата си по възраженията за липса на компетентност и за недопустимост ищците молят по същество Общия съд да отхвърли всички възражения, повдигнати от Съвета, Комисията и ЕСВД.
От правна страна
29
Съгласно член 126 от Процедурния правилник, когато разглеждането на иск или жалба явно не е от компетентността на Общия съд или когато искът или жалбата е явно недопустим(а) или явно лишен(а) от всякакво правно основание, Общият съд може по предложение на съдията докладчик във всеки един момент, без да провежда докрай производството, да реши да се произнесе с мотивирано определение.
30
В случая Общият съд намира, че делото е достатъчно изяснено от доказателствата по преписката, и решава да се произнесе, без да провежда докрай производството.
По обхвата на връщането за ново разглеждане
31
Съгласно член 61, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, когато жалбата е основателна и делото е върнато на Общия съд за постановяване на решение, последният е обвързан от всяко решение на Съда по правни въпроси.
32
След отмяната от Съда и връщането на делото на Общия съд, последният е сезиран на основание член 191 от Процедурния правилник с решението на Съда и трябва да се произнесе отново по всички представени от страните в първоинстанционното производство искания и основания, с изключение, от една страна, на тези, които страните са оттеглили след връщането на делото за ново разглеждане, и от друга страна, на тези, за които се отнасят неотменените от Съда части от диспозитива на първоначалния съдебен акт, както и на съображенията, които са необходимата основа за тези части (вж. в този смисъл решение от 14 септември 2011 г., Marcuccio/Комисия, T‑236/02, EU:T:2011:465, т. 83 и 85, и от 25 януари 2023 г., GEA Group/Комисия, T‑640/16 RENV, непубликувано, EU:T:2023:18, т. 50 и 52 и цитираната съдебна практика).
33
В случая Съдът оставя в сила първоначалното определение в частта, в която Общият съд е обявил, че явно не е от компетентността му да разгледа оплакванията, от една страна, за твърдяната липса на необходими ресурси, предоставени на мисията Eulex Kosovo, и от друга страна, за оттеглянето на изпълнителния мандат на тази мисия по силата на Решение (ОВППС) 2018/856 на Съвета от 8 юни 2018 година за изменение на Съвместно действие 2008/124 (ОВ L 146, 2018 г., стр. 5) (т. 126 и 136 от решението на Съда по жалбата и т. 2 от диспозитива на посоченото решение).
34
Ето защо Общият съд вече не следва да се произнася по исканията и основанията, отнасящи се до посочените в точка 33 по-горе оплаквания.
35
Що се отнася до другите оплаквания по иска, посочени в точка 10 по-горе, Съдът отменя първоначалното определение в частта, в която Общият съд е приел, че не е компетентен, тъй като с посочените оплаквания се оспорват действия или бездействия, които се вписват в рамките на политически или стратегически въпроси, свързани с определянето и прилагането на ОВППС (т. 120, 128, 130, 131 и 135 от решението на Съда по жалбата).
36
Ето защо повдигнатите от Съвета и ЕСВД пред Общия съд възражения за липса на компетентност, основани на мотива, посочен в точка 35 по-горе, трябва да бъдат отхвърлени, доколкото се отнасят до оплакванията, посочени в точка 10 по-горе.
37
Освен това в отговор на процесуално-организационното действие от 18 декември 2024 г. ищците посочват по същество, че разпоредбите на член 16, параграф 5 от Съвместното действие, както са тълкувани в решение от 24 февруари 2022 г., Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), не означават, че мисията Eulex Kosovo е сред ответниците по настоящото дело. Според тях обхватът на посоченото решение трябва да се ограничи строго до фактическия и правен контекст на разглежданото в случая от Съда преюдициално запитване, така че процесуалната правоспособност на тази мисия остава ограничена до спорове, отнасящи се до въпроси от административно естество.
38
От отговора на ищците на процесуално-организационното действие от 18 декември 2024 г. следва, че трябва да се приеме, че те са оттеглили искането си Общият съд да се произнесе по предварителния въпрос дали мисията Eulex Kosovo трябва да бъде добавена към ответниците. Следователно е отпаднало основанието за произнасяне по това искане, като впрочем не е от компетентността на Общия съд да постановява установителни решения (вж. определение от 27 ноември 2012 г., H-Holding/Парламент, T‑672/11, непубликувано, EU:T:2012:628, т. 20 и цитираната съдебна практика).
Предварителни бележки
39
Като начало следва да се припомни, че искът за извъндоговорна отговорност на Съюза трябва формално да бъде насочен срещу институцията, която носи отговорност за действията, за които ищецът твърди, че са причинили вредите, за които иска обезщетение (вж. в този смисъл определение от 17 декември 2021 г., Theodorakis и Theodoraki/Съвет, T‑495/14, непубликувано, EU:T:2021:941, т. 47).
40
В това отношение въпросът за определянето на институцията, органа, службата или агенцията, на която е възложено да представлява Съюза в рамките на иск за извъндоговорна отговорност на основание член 268 ДФЕС и член 340, втора алинея ДФЕС, попада в обхвата на преценката на допустимостта на този иск (вж. в този смисъл определение от 2 февруари 2015 г., Gascogne Sack Deutschland и Gascogne/Европейски съюз, T‑577/14, непубликувано, EU:T:2015:80, т. 22 и цитираната съдебна практика).
41
За сметка на това, доколкото в случая Съветът, Комисията и ЕСВД оспорват възможността бездействията, за които ги упрекват ищците, да им бъдат вменени в отговорност, тъй като не са били длъжни да предприемат действия, се налага изводът, че тези доводи се отнасят до въпрос, свързан със законосъобразността на поведението на тези институции и на този орган на Съюза, и следователно спадат към преценката по същество на иска за обезщетение, а не неговата допустимост (вж. в този смисъл решения от 8 март 2023 г., Sánchez-Gavito León/Съвет и Комисия, T‑100/21, непубликувано, EU:T:2023:109, т. 83 и 84, и от 23 май 2019 г., Steinhoff и др./ЕЦБ, T‑107/17, EU:T:2019:353, т. 61—63).
По първото оплакване
42
В рамките на първото оплакване ищците изтъкват, че липсата на подходящи разследвания на изчезването на техните близки поради липса на подходящ персонал на мисията Eulex Kosovo съставлява нарушение на членове 2, 3 и 8 от ЕКПЧ, както и на членове 2 и 4 от Хартата, което е допуснато от тази мисия при осъществяване на изпълнителния ѝ мандат и отговорността за което трябва да се поеме солидарно от Съвета, Комисията и ЕСВД.
43
Освен това според ищците твърдяното нарушение произтича и от бездействията, за които носят отговорност Съветът, Комисията и ЕСВД, тъй като те не са следили за това мисията Eulex Kosovo да разполага с подходящ персонал, за да изпълнява мандата си в съответствие с членове 2 и 3 от ЕКПЧ.
44
Съветът, Комисията и ЕСВД изтъкват по-специално, че не могат да бъдат подведени под отговорност за твърдените нарушения и че следователно искът трябва да бъде отхвърлен като недопустим.
45
В това отношение, от една страна, следва да се припомни, че член 16, параграф 5 от Съвместното действие, изменено с Решение 2014/349, трябва да се тълкува в смисъл, че прехвърля по принцип, считано от 15 юни 2014 г., на мисията Eulex Kosovo отговорността за всички претенции и задължения, които вече са възникнали или могат да възникнат във връзка с изпълнението на мандата ѝ, и следователно че считано от същата тази дата, тази мисия се суброгира в правата и задълженията, включително по текущите производства, на лицата, които преди това са отговаряли за изпълнението на мандата ѝ (вж. в този смисъл решение от 24 февруари 2022 г., Eulex Kosovo, C‑283/20, EU:C:2022:126, т. 46).
46
От друга страна, що се отнася до твърдяната липса на подходящ персонал, Съдът приема, че възможността на мисията Eulex Kosovo да наема персонал представлява акт на ежедневно управление, който се вписва в рамките на изпълнението на мандата ѝ. Така в рамките на предоставените ѝ ресурси тази мисия трябва да следи наетият от нея персонал да бъде подходящ (вж. в този смисъл решението на Съда по жалбата, т. 127).
47
От това следва, че твърдяната липса на подходящ персонал се дължи на нарушения при ежедневното управление на мисията Eulex Kosovo, за чиито вредни последици, ако се приеме, че са установени, тази мисия носи изключителна отговорност в рамките на осъществяването на своя изпълнителен мандат.
48
При това положение, доколкото ищците се позовават на нарушения в управлението на човешките ресурси на мисията Eulex Kosovo, допуснати от последната, а искът по настоящото дело не е насочен срещу нея, първото оплакване е опорочено поради грешка при определянето на ответника и трябва да бъде отхвърлено като явно недопустимо (вж. в този смисъл определение от 17 декември 2021 г., Theodorakis и Theodoraki/Съвет, T‑495/14, непубликувано, EU:T:2021:941, т. 61).
49
Освен това, както следва от точка 127 от решението на Съда по жалбата, мисията Eulex Kosovo трябва да следи, в рамките на предоставените ѝ ресурси, наетият от нея персонал да бъде подходящ. Следователно, доколкото Съветът, Комисията и ЕСВД са упрекнати, че не са следили за това, първото оплакване трябва да бъде отхвърлено като явно лишено от всякакво правно основание поради невъзможност за вменяване в отговорност на твърдените бездействия.
50
Освен това съгласно постоянната съдебна практика следва още да се припомни, че краткото изложение на основанията, каквото трябва да има във всяка искова молба или жалба по смисъла на член 21 от Статута на Съда на Европейския съюз, приложим за Общия съд по силата на член 53, първа алинея от този статут и на член 76, буква г) от Процедурния правилник, означава, че исковата молба или жалбата трябва да сочи изрично в какво се състои основанието на иска или жалбата. Така, за да е допустим(а) искът или жалбата пред Общия съд, е необходимо съществените фактически и правни обстоятелства, на които се основава, да следват поне обобщено, но по логичен и разбираем начин от текста на самата искова молба или жалба. Въпреки че съдържанието на исковата молба или жалбата може да бъде обосновавано и допълвано по конкретни въпроси чрез препращане към определени пасажи от приложени към нея доказателства, общото препращане към други, макар и приложени към исковата молба или жалбата документи, не може да компенсира липсата на съществена част от правните доводи, които следва да бъдат посочени в самата искова молба или жалба съгласно тези разпоредби (вж. решение от 13 февруари 2025 г., Комисия и др./Carpatair, C‑244/23 P—C‑246/23 P, EU:C:2025:87, т. 76 и цитираната съдебна практика).
51
Когато исковата молба или жалбата не отговаря на предвидените в член 76, буква г) от Процедурния правилник изисквания относно изложението на основанията, Общият съд има основание да обяви иска или жалбата за явно недопустим(а) (вж. в този смисъл определение от 6 юни 2024 г., Lucaccioni/Комисия, T‑516/23, непубликувано, EU:T:2024:386, т. 19 и цитираната съдебна практика).
52
С оглед на изложеното по-горе следва да се отбележи, че в исковата молба не са изложени никакви доводи в подкрепа на твърдяното задължение на Съвета, Комисията и ЕСВД по силата на членове 2, 3 и 8 от ЕКПЧ, на членове 2 и 4 от Хартата или на който и да е друг принцип или разпоредба от правото на Съюза да следят ежедневното управление на мисията Eulex Kosovo, така че последната да наема подходящ персонал.
53
Следователно първото оплакване във всички случаи трябва да бъде отхвърлено като явно недопустимо.
По второто оплакване
54
В рамките на второто оплакване ищците изтъкват, че разпоредбите на член 6, параграф 1 и на член 13 от ЕКПЧ, както и на член 47 от Хартата, от една страна, изискват страните в производствата пред Експертната група, които отговарят на условията, да имат достъп до правна помощ, и от друга страна, не допускат посочената група да може да бъде създадена и запазена, без да разполага с правомощие да осигури изпълнението на решенията си и без на заинтересованите лица да бъде предоставено правно средство за защита след установяването на нарушения от нея.
55
Съветът и ЕСВД повдигат възражение за недопустимост на второто оплакване, като поддържат, че исковата молба не е ясна и прецизна, що се отнася до естеството на твърдените незаконосъобразности. Освен това Съветът, Комисията и ЕСВД поддържат, че не носят отговорност за твърдените нарушения.
56
В това отношение следва да се отбележи, че в точки 54 и 58 от исковата молба ищците изтъкват, че като са създали и запазили Експертната група, без да са ѝ позволили да отпуска правна помощ, без да са ѝ дали правомощие да изпълнява решенията си и без на заинтересованите лица да е било предоставено правно средство за защита след установяването на нарушения от тази група, Съветът, Комисията и ЕСВД са допуснали солидарно достатъчно съществени нарушения на правото на Съюза в противоречие с член 6, параграф 1 и член 13 от ЕКПЧ, както и с член 47 от Хартата.
57
С оглед на твърденията, посочени в точка 56 по-горе, следва да бъдат отхвърлени повдигнатите от Съвета и ЕСВД възражения за недопустимост, тъй като от тях достатъчно ясно личи, че ищците упрекват Съвета, Комисията и ЕСВД, че са създали Експертната група, без да са ѝ предоставили достатъчно правомощия с оглед на изискванията за ефективни правни средства за защита и за справедлив съдебен процес, доколкото заключенията на тази група наподобяват просто препоръки и нямат задължителна или изпълнителна сила, както и без да са предвидили подходящи процесуални гаранции, като например възможността за правна помощ или за правно средство за защита, позволяващо на заинтересованите лица да се позоват на констатираните от посочената група нарушения.
58
Що се отнася до съществото на твърденията, посочени в точка 56 по-горе, следва да се припомни, че спазването на изискванията за ефективни правни средства за защита и за справедлив съдебен процес, закрепени в член 47 от Хартата, както и в член 6, параграф 1 от ЕКПЧ, по принцип се преценява общо с оглед на всички налични правни средства за защита, и по-специално на наличните средства за съдебна защита, с които разполагат заинтересованите лица. Що се отнася до правото на ефективно средства за защита, закрепено в член 13 от ЕКПЧ, произтичащите от него гаранции вече са включени в по-строгите гаранции по член 6, параграф 1 от тази конвенция (вж. в този смисъл решение от 9 март 2023 г., Intermarché Casino Achats/Комисия, C‑693/20 P, EU:C:2023:172, т. 40—49 и цитираната съдебна практика).
59
Съответно, дори да се предположи, че сами по себе си редът и условията за обжалване пред Експертната група не отговарят на изискванията за ефективни правни средства за защита и за справедлив съдебен процес, това обстоятелство не е причина Общият съд да уважи второто оплакване, доколкото исковете и жалбите пред съда на Съюза представляват правно средство за защита, с което ищците и жалбоподателите разполагат след установяването на нарушения от посочената група, като им се предоставят всички гаранции, предвидени в посочените в рамките на второто оплакване разпоредби, и по-специално възможността да се ползват от правна помощ, както и възможността да бъде постановено подлежащо на изпълнение съдебно решение, което се ползва със сила на пресъдено нещо.
60
От това следва, че второто оплакване трябва да бъде отхвърлено като явно лишено от всякакво правно основание.
По третото оплакване
61
Третото оплакване се отнася до трайната липса на коригиращи действия, които могат да отстранят твърдените в рамките на първите две оплаквания нарушения, водещи до достатъчно съществено нарушение на правото на Съюза.
62
В това отношение ищците изтъкват, че представените от тях доказателства са в подкрепа на тезата, че твърдените нарушения произтичат от липса на приоритизиране или от липса на подходящи ресурси и персонал за изпълнение на правните задължения на Съюза, а не от лошо функциониране на мисията Eulex Kosovo в конкретни случаи.
63
Според ищците твърдението, посочено в точка 62 по-горе, се потвърждава от писмото на ръководителя на мисията Eulex Kosovo до Експертната група от 29 април 2016 г., съгласно което изпълнението на отправените от тази група препоръки е извън правомощията на посочената мисия. От това следвало, че неспособността на Експертната група да призове тази мисия да осъществява изпълнителния си мандат в съответствие със законовите изисквания произтича от трайния отказ на Съвета да предостави на посочената група правомощия и ресурси, които биха ѝ позволили да осигури изпълнението на препоръките си, както и да предостави на заинтересованите лица правно средство за защита след констатираните от нея нарушения.
64
Според ищците най-късно от 29 април 2016 г. институциите на Съюза е трябвало да предприемат подходящи коригиращи действия, за да се гарантира, че мисията Eulex Kosovo разполага с достатъчно ресурси, за да проведе разследвания в съответствие с член 2 от ЕКПЧ, да прекрати третирането, на което те са подложени и което противоречи на член 3 от тази конвенция, и да ги обезщети за нарушението на основните им права, установено от Експертната група. Разглежданите коригиращи действия трябвало да се състоят по-специално в изменение на Съвместното действие и на нормативната база за Експертната група.
65
В отговора си на процесуално-организационното действие от 18 декември 2024 г. ищците уточняват, че отговорност за твърдените в рамките на третото оплакване нарушения носят Съветът, Комисията и ЕСВД с оглед на командната верига, определена в Съвместното действие, тъй като чрез командващия гражданските операции последните разполагат с правомощие да дават инструкции на ръководителя на мисията.
66
Съветът, Комисията и ЕСВД оспорват възможността да бъдат подведени под отговорност за твърдените бездействия. Освен това Съветът и ЕСВД изтъкват липсата на прецизност на третото оплакване, като отбелязват липсата на каквито и да било правни доводи, които да обосноват задължението за предприемане на действия, което се твърди, че имат във връзка с формулираните от Експертната група препоръки.
67
Що се отнася до последния въпрос, Съветът изтъква също, че участието му в операции по управление на кризи се осъществява на равнището на политическия контрол и стратегическото ръководство, без той да може да участва в ежедневното управление на задачите, възложени на мисиите на Съюза в тактически план на мястото на операциите.
68
С оглед на доводите на страните третото оплакване може да се раздели на три части.
По първата част, отнасяща се до липсата на подходящи ресурси и персонал на мисията Eulex Kosovo
69
В рамките на първата част от третото оплакване ищците твърдят, че липсата на мерки, с които да се отстранят установените от Експертната група нарушения, се дължи на трайния отказ на Съвета, Комисията и ЕСВД да предоставят на мисията Eulex Kosovo подходящи ресурси и персонал.
70
В това отношение, от една страна, в съответствие с изводите в точка 126 от решението на Съда по жалбата, следва да се припомни, че не е от компетентността на Общия съд да се произнася по иск за отговорност, с който се търси обезщетение за вреди, произтичащи от твърдения недостиг на предоставените на мисията Eulex Kosovo ресурси, доколкото взиманите в тази област решения са пряко свързани с политически или стратегически избор, извършван в рамките на ОВППС.
71
Ето защо, както следва от точки 33 и 34 по-горе, Общият съд не следва да се произнася по оплакването за твърдения недостиг на ресурсите, предоставени на мисията Eulex Kosovo.
72
От друга страна, що се отнася до твърдяната липса на подходящ персонал на мисията Eulex Kosovo, в съответствие с анализа на първото оплакване, съдържащ се в точки 45—49 по-горе, следва да се припомни, че твърдените нарушения, допуснати при ежедневното управление на тази мисия, не могат да бъдат вменени в отговорност на Съвета, Комисията и ЕСВД, тъй като спадат към упражняването на изпълнителния мандат на тази мисия и на това основание водят до носене на изключителна отговорност от последната в съответствие с разпоредбите на член 16, параграф 5 от Съвместното действие, изменено с Решение 2014/349.
73
От това следва, че първата част от третото оплакване трябва да бъде отхвърлена частично като явно недопустима поради грешката, допусната при посочването на ответника, а в останалата си част като явно лишена от всякакво правно основание поради невъзможността Съветът, Комисията и ЕСВД да бъдат подведени под отговорност за твърдените нарушения.
По втората част от третото оплакване, отнасяща се до правомощието на Съвета, Комисията и ЕСВД за разследване
74
В рамките на втората част от третото оплакване ищците изтъкват, че Съветът, Комисията и ЕСВД не са преустановили нарушенията, установени от Експертната група във връзка с разследванията на изчезването на близките им, като не са използвали правомощието си за разследване по отношение на мисията Eulex Kosovo.
75
Колкото до последния въпрос, в съответствие с изводите в точки 132 и 133 от решението на Съда по жалбата е важно да се отбележи, че твърденията за липса както на коригиращи действия, с които могат да се отстранят установените от Експертната група нарушения, така и на задълбочен правен анализ на случая на KD, се отнасят до твърдяното неприемане на индивидуални мерки, свързани с конкретните случаи на ищците.
76
С оглед обаче на разпоредбите на Съвместното действие, и по-специално на членове 7, 8, 11 и 12 от него, следва да се констатира, че приемането на такива индивидуални мерки не зависи от упражняването на политическия контрол и стратегическото ръководство, каквито трябва да осъществяват Съветът, Комисията и ЕСВД чрез Комитета по политика и сигурност (КПС) и командващия гражданските операции на мисията, доколкото по-специално предоставеното на последния правомощие да дава инструкции се упражнява на стратегическо равнище, а не на равнището на мястото на операциите, което е част от дейността на ръководителя на мисията.
77
Що се отнася до последния въпрос, от разпоредбите на член 2 във връзка с член 3 от Съвместното действие, и по-специално от член 3, букви г) и и), в редакцията им преди Решение 2018/856, ясно личи, че приемането на индивидуални мерки, които могат да отстранят установените от Експертната група нарушения на основните права, не може да бъде отделено от упражняването на мандата на мисията Eulex Kosovo, доколкото този мандат се състои в това да се гарантира, от една страна, че случаите на военни престъпления и други тежки престъпления са правилно разследвани и преследвани и че присъдите са правилно постановени и изпълнени, и от друга страна, че в дейностите си тази мисия спазва международните стандарти относно правата на човека.
78
Същият извод се налага и с оглед на текста на разпоредбите на членове 2 и 3 от Съвместното действие, и по-специално на член 3, букви а) и д) от това съвместно действие, в редакцията му след изменението с Решение 2018/856, съгласно които мисията Eulex Kosovo продължава, от една страна, да наблюдава конкретни дела и съдебни процеси в институциите на Косово за наказателно и гражданско правосъдие, в тясно сътрудничество с други участници от Съюза, както и да наблюдава съответните заседания в рамките на регионалното сътрудничество по дела, свързани с военни престъпления, и от друга страна, да гарантира, че във всичките си дейности спазва международните стандарти относно правата на човека.
79
С оглед на всички разпоредби от Съвместното действие, посочени в точки 76—78 по-горе, следва да бъдат отхвърлени доводите на ищците, основани на писмото на ръководителя на мисията Eulex Kosovo от 29 април 2016 г., съгласно което изпълнението на препоръките на Експертната група е извън правомощията на тази мисия.
80
Този извод се потвърждава от решението на Експертната група от 19 октомври 2016 г., прието в отговор на писмото от 29 април 2016 г., посочено в точка 79 по-горе, от което изрично следва, че задължението за изпълнение на нейните препоръки се носи изцяло и изключително от ръководителя на мисията Eulex Kosovo, а не от други органи или институции на Съюза.
81
С оглед на изложеното по-горе следва да се приеме, че твърдените във втората част от третото оплакване бездействия поставят под въпрос упражняването на изпълнителния мандат от мисията Eulex Kosovo и на това основание са от изключителната отговорност на тази мисия, така че Съветът, Комисията и ЕСВД не могат да бъдат подведени под отговорност за тях.
82
Следователно втората част от третото оплакване трябва да бъде отхвърлена като явно лишена от всякакво правно основание.
По третата част от третото оплакване, отнасяща се до липсата на достатъчно правомощия на Експертната група
83
В рамките на третата част от третото оплакване ищците упрекват Съвета, Комисията и ЕСВД за трайния им отказ да предоставят на Експертната група достатъчно правомощия и ресурси, доколкото посочената група не може да осигури изпълнението на решенията си и заинтересованите лица не разполагат с никакво правно средство за защита след установяването на нарушения.
84
По този въпрос е важно да се отбележи, че ищците не излагат никакви доводи в подкрепа на третата част от третото оплакване, що се отнася до твърдението, че предоставените на Експертната група прерогативи или процесуални средства са недостатъчни.
85
В това отношение ищците само твърдят, от една страна, в точка 54, подточка ii) и в точка 58 от исковата молба, че като са създали и запазили Експертната група, без да са ѝ дали правомощието да отпуска правна помощ, нито правомощието да изпълнява решенията си или да предоставя способ за защита след установяването на нарушения, Съветът, Комисията и ЕСВД са нарушили член 6, параграф 1 и член 13 от ЕКПЧ, както и член 47 от Хартата, и от друга страна, в точка 59 от исковата молба, че като не са приели коригиращи действия вследствие на заключенията на Експертната група, последните са допуснали достатъчно съществено нарушение на правото на Съюза.
86
Ето защо по съображенията, които вече са изложени в рамките на второто оплакване в точки 58 и 59 по-горе, третата част от третото оплакване трябва да бъде отхвърлена като явно лишена от всякакво правно основание.
По четвъртото оплакване
87
Четвъртото оплакване е за неправомерно упражняване на или злоупотреба с изпълнителни правомощия от страна на Съвета и ЕСВД, доколкото последните твърдят, от една страна, че мисията Eulex Kosovo е направила всичко възможно, за да разследва случаите, свързани с изчезването на близките на ищците (наричано по-нататък „първото спорно твърдение“), и от друга страна, че задачата на Експертната група не е да се превърне в съдебен орган (наричано по-нататък „второто спорно твърдение“).
88
Разглежданите твърдения са видни от писмата на Съвета и ЕСВД от 12 октомври 2017 г., изпратени в отговор на писмата на ищците от 3 октомври, 3 ноември и 5 декември 2016 г., с които последните са поискали от институциите на Съюза по-специално да следят за това случаите по изчезването на техните близки да бъдат разследвани по подходящ начин, както и да засилят правомощията на Експертната група.
89
В този контекст ищците изтъкват, че спорните твърдения са израз на отказ да се уважи искането им за обезщетение и представляват неправомерно упражняване на или злоупотреба с изпълнителни правомощия.
90
Съветът възразява, че даденият в писмото му от 12 октомври 2017 г. отговор е от фактическо естество и не буди спор, като изтъква, че ищците не са доказали какъв вид нарушение или отговорност може да му бъде вменена, що се отнася до текста на посоченото писмо.
91
ЕСВД поддържа, че в исковата молба не се обяснява по какъв начин писмото ѝ от 12 октомври 2017 г. води до носене на извъндоговорна отговорност от Съюза и като цяло, че в нея няма обяснение относно правната стойност на актовете на Експертната група или относно начина, по който тези актове могат да обвързват засегнатите по настоящото дело институции и орган.
92
От това Съветът и ЕСВД заключават, че оплакването трябва да бъде отхвърлено като недопустимо.
93
Като начало, в съответствие с изводите в точки 132 и 133 от решението на Съда по жалбата, следва да се отбележи, че първото спорно твърдение се отнася до евентуалното неприемане на индивидуални мерки, свързани с конкретните случаи на ищците, по същия начин както и твърденията, изложени в рамките на втората част от третото оплакване, отнасящи се до липсата на коригиращи действия, с които да се отстранят установените от Експертната група нарушения на основните права.
94
Що се отнася до второто спорно твърдение, в точка 134 от решението си по жалбата Съдът приема, че то представлява акт, който няма обвързващ характер.
95
Четвъртото оплакване следва да се разгледа именно в светлината на тези съображения на Съда.
96
На първо място, като се има предвид по-специално предметът на писмата на Съвета и ЕСВД от 12 октомври 2017 г., както следва от първия параграф на посочените писма, е важно да се констатира, че ищците не изтъкват никакъв довод, с който може да се докаже, че спорните твърдения биха могли да се тълкуват като израз на отказ да се уважи искането им за обезщетение, дори да се предположи, че такова искане, отправено конкретно до тази институция и до този орган, може да се изведе от предходните писмени изявления на ищците, и по-специално от писмото им от 3 октомври 2016 г., което те също не са се опитали да докажат мотивирано.
97
При това положение в частта относно отхвърлянето на твърдяното искане за обезщетение на ищците четвъртото оплакване не е прецизно и трябва да бъде отхвърлено като недопустимо.
98
На второ място, що се отнася до първото спорно твърдение, е важно да се отбележи, че в писмените изявления на ищците не са изложени никакви доводи, с които могат да се докажат отправените срещу Съвета и ЕСВД обвинения в неправомерно упражняване на или злоупотреба с правомощия.
99
По-специално не се уточнява на какво основание, с оглед на правомощията, предвидени в Договорите и в разпоредбите на Съвместното действие, Съветът и ЕСВД са длъжни да се намесят с оглед на приемането на индивидуални мерки по разследване, свързани с конкретните случаи на ищците, при положение че в това отношение Съветът изтъква, че участието му в операциите по управление на кризи остава ограничено до упражняването на политическия контрол и стратегическото ръководство на мисията Eulex Kosovo в съответствие с член 38, алинея 2 ДЕС.
100
Що се отнася до последния въпрос, следва да се констатира, че становището на ищците в отговора им на процесуално-организационното действие от 18 декември 2024 г. относно правомощието за даване на инструкции, предоставено на Съвета и ЕСВД в рамките на командната верига на мисията Eulex Kosovo, не може да компенсира липсата на прецизност на исковата молба.
101
Всъщност, дори да се предположи, че упражняването на стратегическото командване от командващия гражданските операции може да го накара да даде инструкции на мисията с оглед на приемането на индивидуални мерки, свързани с конкретни случаи, ищците не посочват на какво основание Съветът и ЕСВД са длъжни да действат в този смисъл в рамките на политическия контрол и стратегическото ръководство, което им е възложено посредством КПС и командващия гражданските операции на мисията.
102
С оглед на изложеното по-горе следва да се приеме, че четвъртото оплакване, доколкото се основава на първото спорно твърдение, не е подкрепено с доказателства и трябва да бъде отхвърлено като явно недопустимо.
103
При всички положения, дори да се предположи, че първото спорно твърдение трябва да се разглежда не като фактическа преценка, лишена от самостоятелно правно значение, както твърди Съветът, а като произнасяне с характер на решение, изразяващо отказа на последния и на ЕСВД да предприемат действия с оглед на приемането на индивидуалните мерки във връзка с конкретните случаи на ищците, посочени в точка 133 от решението на Съда по жалбата, следва да се приеме, че подобна намеса няма нищо общо с правомощията, упражнявани от тази институция и този орган по отношение на мисията Eulex Kosovo.
104
Всъщност, както вече е видно по същество от точки 76—81 по-горе, приемането на такива индивидуални мерки няма да попада в обхвата на политическия контрол и стратегическото ръководство, които Съветът и ЕСВД са длъжни да осъществяват посредством КПС и командващия гражданските операции.
105
От това следва, че предполагаемите позиции на Съвета и ЕСВД, доколкото изразявали отказ за предприемане на действия с оглед на приемането на индивидуални мерки, свързани с конкретните случаи на ищците, не могат да се считат за незаконосъобразни.
106
Следователно оплакването, свързано с първото спорно твърдение, трябва във всички случаи да бъде отхвърлено като явно лишено от всякакво правно основание.
107
На трето място, що се отнася до второто спорно твърдение, е важно да се отбележи, че естеството му на необвързващ акт на пръв поглед допуска то да доведе до носене на извъндоговорна отговорност от Съюза (вж. в този смисъл решение от 9 февруари 2022 г., QI и др./Комисия и ЕЦБ, T‑868/16, EU:T:2022:58, т. 71 и цитираната съдебна практика).
108
При все това, дори да се предположи, че разглежданото твърдение е израз на отказ да се предостави на Експертната група качеството на съдебен орган, трябва да се констатира, че ищците по никакъв начин не са доказали наличието на задължение в това отношение за Съвета и ЕСВД, състоящо се в предвиждането на всички гаранции, произтичащи от правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес, на етапа на досъдебните процедури и преди обжалването пред съда на Съюза.
109
Следователно четвъртото оплакване в частта относно второто спорно твърдение трябва да бъде отхвърлено като явно недопустимо и при всички положения, по вече изложените в точки 58 и 59 по-горе съображения, като явно лишено от всякакво правно основание.
По петото оплакване
110
В рамките на петото оплакване Съветът, Комисията и ЕСВД са упрекнати в неправомерно упражняване на или злоупотреба с правомощия, доколкото в случая на KD, представляващ prima facie случай на военно престъпление, не е било гарантирано нито извършването на задълбочен правен анализ от страна на мисия Eulex Косово или Специализираната прокуратура за разследване, нито преследване пред Специализирания състав за Косово.
111
В това отношение е достатъчно да се констатира, че петото оплакване по същество съответства на твърденията, изложени в рамките на втората част от третото оплакване, и поради това е свързано с първото спорно твърдение по четвъртото оплакване.
112
Ето защо поради вече изложените в точки 76—81 и 103—106 по-горе съображения петото оплакване трябва да бъде отхвърлено като явно лишено от всякакво правно основание.
113
Освен това следва да се отбележи, че в подкрепа на петото оплакване не са изложени никакви доводи, които да позволят на Общия съд да прецени дали е налице задължение за Съвета, Комисията и ЕСВД да наблюдават конкретни разследвания, попадащи в мандата на мисията Eulex Kosovo.
114
Следователно петото оплакване трябва във всички случаи да бъде отхвърлено като явно недопустимо в съответствие със съдебната практика, цитирана в точки 50 и 51 по-горе.
115
С оглед на всички изложени по-горе съображения искът по настоящото дело трябва да бъде отхвърлен като частично явно недопустим и частично явно неоснователен, без да е необходимо произнасяне по възраженията за просрочие, повдигнати от Съвета и ЕСВД, нито по искането за събиране на доказателства, направено от ищците.
По съдебните разноски
116
Съгласно член 195 от Процедурния правилник в актовете си, постановени след отмяна и връщане на делото за ново разглеждане, Общият съд се произнася по съдебните разноски по образуваните пред него производства, от една страна, и по производството по обжалване пред Съда, от друга страна.
117
Доколкото в решението си по жалбата Съдът частично отменя първоначалното определение, връща делото на Общия съд за ново разглеждане и не се произнася по съдебните разноски, в настоящото определение Общият съд следва да се произнесе по всички съдебни разноски, направени в производствата пред него, включително в първоначалното производство, както и по съдебните разноски в производството по обжалване пред Съда по дела C‑29/22 P и C‑44/22 P.
118
Съгласно член 134, параграф 3 от Процедурния правилник, ако страните са загубили по едно или няколко от предявените основания, по принцип всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
119
Освен това съгласно член 135, параграф 1 от Процедурния правилник, когато справедливостта изисква това, Общият съд може да реши страна, която е загубила делото, да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, само част от съдебните разноски на другата страна и дори да не бъде осъдена да ги заплаща.
120
На последно място, съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник държавите членки, встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски.
121
Тъй като в случая ищците, Съветът и ЕСВД са загубили делото пред Общия съд по някои от представените от тях искания, включително в първоначалното производство, както и в производството по обжалване пред Съда по дела C‑29/22 P и C‑44/22 P, следва да се постанови, че всяка от тези страни понася направените от нея съдебни разноски във всички производства пред Общия съд и пред Съда, без да е необходимо произнасяне по разноските, направени от ищците в производствата пред Експертната група.
122
Освен това следва да се вземат предвид особените обстоятелства в случая, и по-специално разясненията, направени с решение от 24 февруари 2022 г., Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), постановено след предявяването на иска по настоящото дело, и да се освободят ищците от задължението да заплатят съдебните разноски, направени от Комисията във всички производства пред Общия съд и пред Съда.
123
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник Кралство Белгия, Чешката република, Френската република, Великото херцогство Люксембург, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Румъния, Република Финландия и Кралство Швеция понасят направените от тях съдебни разноски в производствата пред Общия съд и пред Съда.
По изложените съображения,
ОБЩИЯТ СЪД (шести състав)
определи:
1)
Отхвърля иска.
2)
KS, KD, Съветът на Европейския съюз, Европейската комисия, Европейската служба за външна дейност (ЕСВД), Кралство Белгия, Чешката република, Френската република, Великото херцогство Люксембург, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Румъния, Република Финландия и Кралство Швеция понасят направените от тях съдебни разноски в производствата пред Общия съд и пред Съда.
Съставено в Люксембург на 25 септември 2025 година.
Секретар
V. Di Bucci
Председател
M. J. Costeira
(
*1
)	Език на производството: английски.