62024CJ0279_RES
Дело C‑279/24
AY
срещу
Liusristeinische Landesbank (Österreich) AG
(Преюдициално запитване, отправено от Oberster Gerichtshof)
Решение на Съда (четвърти състав) от 4 декември 2025 година
„Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕО) № 593/2008 — Член 3, параграфи 1 и 2 — Избор на приложимо право — Член 6 — Приложно поле — Договор, сключен между продавач или доставчик и потребител с местопребиваване в друга държава членка — Насочване на дейността към държавата членка, в която е обичайното местопребиваване на потребителя, след сключването на договора, съдържащ клауза за избор на приложимо право“
Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Приложимо право към договорните задължения — Конвенция за приложимото право към договорните задължения — Регламент № 593/2008 — Потребителски договори — Приложно поле — Договор, сключен между продавач или доставчик и потребител с местопребиваване в друга държава членка — Насочване на дейността към държавата членка, в която е обичайното местопребиваване на потребителя, след сключването на договора, съдържащ клауза за избор на приложимо право — Изключване
(съображения 6, 11, 16 и 23, и членове 3 и 6 от Регламент № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 24—42 и диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Върховен съд, Австрия), Съдът внася уточнения относно приложимото право към потребителски договор, сключен между потребител, пребиваващ в една държава членка, и банка, установена в друга държава членка, с оглед на Регламент „Рим I“ (
1
).
През 2013 г. AY, потребител, който пребивава в Италия, сключва с австрийската банка Lioctsteinische Landesbank (Österreich) AG (наричана по-нататък „банката“) договор за откриване на текуща сметка и сметка за ценни книжа.
Съгласно „Общите условия за банковите операции“, предвидени от банката и известни на AY, всички правоотношения между страните по договора се уреждат от австрийското право. Освен това както при подписването на договора, така и при последващите актуализации на клиентския си профил заинтересованото лице избира „услуга без консултиране“.
През 2016 г. AY участва в събитие, организирано в Падуа (Италия) от италиански инвестиционен посредник (наричано по-нататък „събитието в Падуа“), по време на което управителят на посредника представя фонд, в чийто портфейл са включени и търгувани на фондовата борса облигации (наричани по-нататък TCN). На това събитие присъства и служител на банката, за да представи банката на присъстващите инвеститори.
Известно време след това AY по собствена инициатива купува чрез банката TCN и дялове от фонда, представен на събитието в Падуа.
Тъй като счита, че е претърпял финансова загуба в резултат на тези покупки, AY предявява иск за обезщетение за вреди, поради това че банката не е изпълнила задължението си за информация и консултации. Той счита, че италианското право, което би било по-благоприятно за него от австрийското право, е приложимо, тъй като с присъствието си на събитието в Падуа банката е насочила дейността си към италианския пазар. Тъй като съдилищата от по-долните инстанции отхвърлят иска му, AY сезира запитващата юрисдикция, която сезира Съда с преюдициално запитване относно приложимото към спора в главното производство право.
Съображения на Съда
Най-напред, Съдът припомня общото правило на член 3 от Регламент „Рим I“, че договорът се урежда от избраното от страните право. Освен това член 6 от същия регламент, озаглавен „Потребителски договори“, предвижда в параграф 1, че договор, сключен между потребител и професионалист, се урежда от правото на държавата, в която е обичайното местопребиваване на потребителя, при условие че са изпълнени условията, посочени в тази разпоредба, а именно професионалистът да извършва своята търговска или професионална дейност в държавата, в която е обичайното местопребиваване на потребителя, или по какъвто и да е начин да насочва тази дейност към съответната държава или към няколко държави, включително и тази държава, и договорът попада в обхвата на тази дейност.
Само в хипотезата, при която разглежданият договор не отговаря на тези условия, които трябва да бъдат проверени към датата на сключването му, този договор се урежда от избраното от страните право (
2
).
В случая към датата на сключване на съответния договор банката не е упражнявала професионалната си дейност в държавата, в която е обичайното местопребиваване на потребителя, нито е насочвала дейността си към тази държава, така че тези условия не са били изпълнени.
Впоследствие обаче банката е насочила професионалната си дейност към държавата, в която е обичайното местопребиваване на потребителя, така че това условие е било изпълнено след сключването на договора между този потребител и банката.
След това Съдът тълкува буквално, систематично и телеологично член 6, параграф 1 от Регламент „Рим I“.
С оглед на буквалното тълкуване текстът на тази разпоредба не предвижда изрично възможността за промяна на приложимото право към потребителски договор, когато предвидените в посочената разпоредба условия не са били налице към датата на сключване на договора, а са били изпълнени впоследствие в хода на търговските отношения.
Що се отнася до систематичното и телеологичното тълкуване, следва да се припомни, първо, че Регламент „Рим I“ цели по-специално да гарантира правната сигурност в европейското пространство на правосъдие чрез стълкновителни норми с висока степен на предвидимост.
Второ, в член 3, параграф 2 от посочения регламент се уточнява, че промяна на приложимото към договора право, както е определено от страните при сключването на договора, може да бъде резултат само от споразумение между тези страни, чиято свобода на избор на приложимо право освен това следва да е един от основните принципи на системата от стълкновителни норми в материята на договорните задължения. За да се осигури пълното действие на принципа на автономия на волята на страните по договора, следва да се направи така, че да бъде зачетен свободно упражненият от тези страни избор по отношение на приложимия закон в рамките на тяхното договорно правоотношение.
Трето, страните по договор, които са смятани за по-слаби, следва да бъдат защитени чрез стълкновителни норми, които са по-благоприятни за техните интереси, отколкото общите норми. Тълкуване, съгласно което е възможно отклонение от стълкновителните норми, предвидени в Регламент „Рим I“, за да се определи приложимото право към потребителски договори, с мотива че друго право е по-благоприятно за потребителя, непременно би засегнало значително общото изискване за предвидимост на правото и следователно принципа на правна сигурност в договорните отношения с потребители.
С оглед на всичко изложено по-горе текстът на член 6, параграф 1 от Регламент „Рим I“ изключва възможността за промяна на приложимото към потребителски договор право, когато условията по тази разпоредба не са били изпълнени към датата на сключване на договора, но са били изпълнени впоследствие в хода на търговските отношения, като такова тълкуване се потвърждава от структурата и целите, преследвани с посочената разпоредба. Освен това подобна промяна би нарушила избора на право, направен от страните в съответствие с член 3, параграф 1 от този регламент.
(
1
)	Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) (ОВ L 177, 2008 г., стр. 6).
(
2
)	Член 3 и член 6, параграф 1, букви а) и б) и параграф 3 от Регламент „Рим I“.