62011CC0555
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н N. JÄÄSKINEN
представено на 12 септември 2013 година (
1
)
Дело C-555/11
Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados (EEAE)
Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis (SPATE)
Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon (PSAS)
Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon (SEMA)
Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon (PSSAS)
срещу
Ypourgos Anaptyxis, Antagonistikotitas kai Naftilias,
Omospondia Asfalistikon Syllogou Ellados
(Преюдициално запитване, отправено от Symvoulio tis Epikrateias (Държавен съвет на Гърция)
„Право на установяване и свободно предоставяне на услуги — Директива 2002/92/ЕО — Приложно поле — Застрахователно посредничество — Изключване на дейности, упражнявани от застрахователно предприятие или от заето в него лице — Възможност за посоченото заето лице да осъществява спорадично дейности по застрахователно посредничество“
1.
Настоящото преюдициално запитване представлява първото дело, в което Съдът е сезиран с тълкуването на Директива 2002/92/ЕО (
2
), която урежда правила за започване и извършване на дейностите на застрахователно посредничество от физически и юридически лица в Европейския съюз.
2.
Целта на поставения въпрос по същество е да се получат уточнения във връзка с понятието „застрахователно посредничество“ по смисъла на член 2, точка 3, втора алинея от посочената директива (
3
). Съгласно тази разпоредба дейностите по посредничество, когато се предприемат от застрахователно предприятие или от заето лице в застрахователно предприятие, действащ[о] на отговорност на застрахователното предприятие, не се смятат за застрахователно посредничество.
3.
Делото произтича от спор между, от една страна, Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados (ЕЕАЕ) (Съюз на професионалните застрахователи в Гърция) и други професионални сдружения в областта на застрахователното посредничество, а именно Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis (SPATE), Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon (PSAS), Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon (SEMA) и Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon (PSSAS) (наричани по-нататък заедно „ЕЕАЕ и др.“), и от друга страна, Ypourgos Anaptyxis (министърът на развитието) и Omospondia Asfalistikon Syllogou Ellados (Федерация на застрахователните сдружения в Гърция, наричана по-нататък „OASE“).
4.
В рамките на този спор ЕЕАЕ и др. оспорват съответствието на националните мерки за транспониране с Директива 2002/92, доколкото те засягали упражняването на професията независим застрахователен посредник в Гърция. Както следва от преписката, в съответствие с разглежданата национална правна уредба всеки служител на застрахователно предприятие може да упражнява, спорадично и при условие че спазва ограничението за дохода, дейност по застрахователно посредничество, без да бъде подчинен на изискванията, приложими по силата на посочената директива.
I – Правна рамка
А – Директива 2002/92
5.
По смисъла на съображения 9, 13 и 14 от Директива 2002/92:
„(9)
Различни видове лица или институции, като агенти, брокери и „банково-застрахователни“ оператори, могат да разпространяват застрахователни продукти. Еднаквото третиране на операторите, както и защитата на клиентите, налагат в обхвата на настоящата директива да попаднат всички такива лица и институции.
(13)
Настоящата директива не следва да се прилага за лицата, практикуващи застрахователно посредничество като съпътстваща дейност при определени строги условия.
(14)
Застрахователните и презастрахователни посредници следва да бъдат регистрирани в компетентния орган на държавата членка по пребиваване или главно управление, при условие че отговарят на строги професионални изисквания, отнасящи се до тяхната компетентност, добро име, застраховка за професионална отговорност и финансово състояние“.
6.
Член 1, параграф 1 от Директива 2002/92 предвижда:
„Настоящата директива урежда правила за започване и извършване на дейностите на застрахователно и презастрахователно посредничество от физически и юридически лица, които са се установили или желаят да се установят в държава членка“.
7.
Съгласно член 2, параграф 3 от Директива 2002/92:
„За целите на настоящата директива:
[…]
3.
„застрахователно посредничество“ означава дейностите по представяне, предлагане или друга подготвителна работа за сключване на застрахователни договори или по сключване на такива договори, или по съдействие за административното управление и изпълнението на такива договори, по-специално при настъпването на застрахователното събитие.
Горните дейности, когато се предприемат от застрахователно предприятие или от заето лице на застрахователно предприятие, действащ[о] на отговорност на застрахователното предприятие, не се смятат за застрахователно посредничество.
Предоставянето на информация по отделни поводи в рамките на друга професионална дейност, при условие че предметът на тази дейност не е оказване на съдействие на клиента при сключването или изпълнението на застрахователен договор, управлението на застрахователни събития за застрахователно предприятие по професия [или дейностите по изплащането на обезщетения] и експертната оценка на застрахователни събития, също не се смятат за застрахователно посредничество“.
8.
Член 3 от посочената директива, озаглавен „Регистрация“, предвижда в параграф 6:
„Държавите членки гарантират, че застрахователните предприятия използват застрахователните и презастрахователните посреднически услуги само на регистрирани застрахователни и презастрахователни посредници, както и на лицата по член 1, параграф 2“.
9.
Член 4, параграф 1 от същата директива гласи:
„Застрахователните и презастрахователните посредници са длъжни да притежават съответните знания и способности, определени от държавата членка на произход на посредника.
[…]
Не е необходимо държавите членки да прилагат изискванията по първа алинея на този параграф за всички физически лица, работещи в дадено предприятие, които извършват дейност по застрахователно и презастрахователно посредничество. Държавите членки вземат необходимите мерки, щото подходяща част от лицата в управленската структура на такива предприятия, които отговарят за посредничеството на застрахователни продукти, както и всички останали лица, пряко занимаващи се със застрахователно и презастрахователно посредничество, да демонстрират необходимите знания и способности за изпълнението на своите задължения“.
Б – Гръцкото законодателство
1. Президентски указ № 190/2006
10.
Директива 2002/92 е транспонирана в гръцкото право с Президентски указ № 190/2006 (
4
), който предвижда в член 2, параграф 3, втора алинея:
„Застрахователно посредничество“ означава всяка дейност по представяне, предлагане или друга подготвителна работа за сключване на застрахователни договори или по сключване на такива договори, или по съдействие за административното управление и изпълнението на такива договори, по-специално при настъпването на застрахователното събитие. Горните дейности, когато се предприемат от застрахователно предприятие или от заето лице на застрахователно предприятие, действащо на отговорност на застрахователното предприятие и обвързано с него по силата на трудов договор, не се смятат за застрахователно посредничество […]“.
2. Закон № 3557/2007
11.
Президентски указ № 190/2006 е изменен със Закон № 3557/2007 (
5
), член 15, параграф 2 от който добавя към член 2, параграф 3 от посочения указ нова алинея, гласяща следното:
„По изключение служителят на застрахователното предприятие по смисъла на предходния параграф може да осъществява дейности по застрахователно посредничество, без за него да се прилагат разпоредбите на настоящия закон, когато общият му брутен годишен доход от такива дейности не надвишава сумата от 5000 (пет хиляди) EUR“.
12.
Съгласно посочения член 11, параграф 3, буква б) от Закон № 3557/2007 с наредба на министъра на развитието, издадена в рамките на 30 дни от публикуването на посочения закон, следва да се уточнят документите, които удостоверяват общите, търговски или професионални познания на кандидатстващите застрахователни или презастрахователни посредници, на обвързаните застрахователни и презастрахователни посредници, на служителите в застрахователните предприятия и в предприятията за застрахователно и презастрахователно посредничество, както и случаите, в които тези субекти имат последващо задължение за обучение.
3. Наредба № К3-8010
13.
Наредбата на държавния секретар за развитието K3-8010 от 8 август 2007 г. (
6
) е приета на основание член 11, параграф 3, буква б) от Закон № 3557/2007. Параграф XX от тази наредба предвижда:
„Служителят на застрахователно предприятие може да развива дейности по застрахователно посредничество, без да бъде задължен да се регистрира в компетентната търговска камара, ако брутните му годишни доходи от такива дейности, получени от комисиони, като цяло не надвишават сумата от 5000 (пет хиляди) EUR. Ако брутните му годишни доходи от такива дейности надвишават посочената сума, служителят трябва да се регистрира в компетентната търговска камара съгласно условията в сила за предварително избраната за неговата регистрация категория застрахователно посредничество. Положението на застрахователен [служител] е несъвместимо с това на застрахователен експерт“.
II – Спорът по главното производство, преюдициалният въпрос и производството пред Съда
14.
ЕЕАЕ и др. представляват професионални сдружения, чиято цел е защита на професионалните и финансови интереси на техните членове, които извършват дейност в областта на застрахователното посредничество като свободна професия. На 29 октомври 2007 г. ЕЕАЕ и др. подават до запитващата юрисдикция жалба, по-специално за отмяна на параграф XX от Наредба № К3-8010. С тази жалба ЕЕАЕ и др. оспорват съответствието на посочения параграф с Директива 2002/92, доколкото той изключва при определени условия прилагането на последната към всяко заето лице в застрахователно предприятие, което упражнява дейности по застрахователно посредничество, без да отговаря на формалните изисквания, наложени с член 4, параграф 1 от тази директива.
15.
Както е видно от акта за преюдициално запитване, запитващата юрисдикция изказва резерви по основателността на жалбата за отмяна на параграф XX от Наредба № К3-8010. Всъщност според посочената юрисдикция — след като в рамките на гръцкото законодателство, тълкувано в съответствие с Директива 2002/92, се гарантира, че заетото лице в застрахователно предприятие, което упражнява спорадично дейности по застрахователно посредничество, в тази насока действа винаги под отговорност и надзор на предприятието, което му осигурява и подходящо обучение — изискванията на разпоредбите на посочената директива са удовлетворени и е без значение в какво правоотношение се намира посоченото заето лице с дружеството, когато развива тези дейности.
16.
Като се има предвид обаче, че друг състав на посочената юрисдикция изглежда не споделя тази позиция, Symvoulio tis Epikrateias (Гърция) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли разпоредбите на член [2], [точка] 3, втора алинея от Директива 2002/92/ЕО, съгласно които: „[г]орните дейности (изброени в първа алинея от същата разпоредба), когато се предприемат от застрахователно предприятие или от заето лице на застрахователно предприятие, действащ[о] на отговорност на застрахователното предприятие, не се смятат за застрахователно посредничество“, да се тълкува в смисъл, че заето лице в застрахователно предприятие, което не разполага с квалификациите по член 4, параграф 1 от [тази] директива, може да упражнява дейности по застрахователно посредничество — спорадично и не в рамките на основното си професионално занятие — дори когато това лице не действа като подчинено на съответното предприятие, но въпреки това последното упражнява надзор върху неговите действия, или [тази] директива дава възможност такива дейности да се осъществяват само в рамките на правоотношението, при което това лице е подчинено на предприятието?“
17.
Настоящото преюдициално запитване е регистрирано в секретариата на Съда на 3 ноември 2011 г. Представени са писмени становища от ЕЕАЕ и др., OASE, гръцкото, белгийското, кипърското и австрийското правителство, както и от Европейската комисия. OASE, гръцкото правителство и Комисията вземат участие в съдебното заседание на 20 юни 2013 г.
III – Анализ
А – Относно Директива 2002/92
1. Относно целта и приложното поле на Директива 2002/92
18.
Вместо въведение отбелязвам, че от преписката изглежда става ясно, че буквалното тълкуване на релевантните разпоредби на Директива 2002/92 не води до еднозначен резултат, който да позволи на запитващата юрисдикция да разреши спора, с който е сезирана. Следователно уместно е да се направи позоваване на утвърдената съдебна практика, съгласно която за определянето на обхвата на разпоредба на правото на Съюза трябва да се вземат предвид едновременно целите, контекста и съдържанието ѝ (
7
).
19.
В това отношение е общоизвестно, че застрахователните посредници са основни участници в разпространението на застрахователни продукти в Европейския съюз. Както следва от съображения 6 и 7 от нея, Директива 2002/92 има за предмет премахване на препятствията, с които могат да се сблъскат посочените посредници при упражняване на свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги. Застрахователните посредници също играят важна роля за защита на интересите на титулярите на полици, не само чрез разпространението на застрахователни продукти, продавани от различни застрахователни предприятия, но най-вече като консултират и подпомагат титулярите на полици чрез анализ на техните конкретни нужди (
8
).
20.
Следователно Директива 2002/92, създадена като механизъм за хармонизиране, изразяващ нов подход, който се състои в приемането на законодателство по отношение на дейността, а не по отношение на съответния субект (
9
), установява правила относно достъпа до дейности по застрахователно посредничество и тяхното упражняване, като въвежда по-специално за застрахователните посредници задължения като регистрация и спазване на минимални професионални изисквания (
10
). Посочената директива също така представлява инструмент за защита на титулярите на полици и има за цел да улесни предлагането на застрахователни продукти на потребителите.
21.
За тази цел Директива 2002/92 въвежда система за взаимно признаване (
11
), основана на хармонизирани изисквания и на ограничаване на достъпа до посредници, което се изразява в задължение за застрахователните предприятия да използват само услуги по застрахователно посредничество, предоставяни от регистрирани посредници (
12
).
22.
Като следствие от възприетия в Директива 2002/92 нов функционален подход нейното приложно поле се определя или като се разграничи понятието „дейност по посредничество“ (
13
), или като се изключат от посоченото приложно поле лицата, предлагащи определени видове посреднически услуги (
14
).
2. Относно определенията за посредничество и за посредник
23.
Що се отнася до определението за дейностите по „застрахователно посредничество“, възприето в член 2, точка 3 от Директива 2002/92, въпросното понятие обхваща дейностите по представяне, предлагане или друга подготвителна работа за сключване на застрахователни договори или по сключване на такива договори, или по съдействие за административното управление и изпълнението на такива договори, по-специално при настъпването на застрахователното събитие.
24.
Същевременно в съответствие с член 2, точка 3, втора алинея от посочената директива горните дейности, когато се предприемат от застрахователно предприятие или от заето лице на застрахователно предприятие, действащ[о] на отговорност на застрахователното предприятие, не се смятат за застрахователно посредничество. От това следва, че тези категории лица не са подчинени на наложените с тази директива изисквания, а същевременно имат право да упражняват дейности по представяне или по сключване на застрахователни договори, или по съдействие за административното им управление. Впрочем според мен разграничението, което същата директива прави между дейностите на предприятията и дейностите на заетите в тях лица, е излишно, освен в случай на сключване на договори без влизане в лична връзка с представителя на предприятие (
15
).
25.
За сметка на това член 2, точка 3, трета алинея от Директива 2002/92 изключва от понятието „посредничество“ упражняваните спорадично дейности, които се състоят в предоставяне на информация в рамките на друга професионална дейност (
16
).
26.
Освен това някои дейности, независимо че спадат към понятието „застрахователно посредничество“, са изключени от приложното поле на Директива 2002/92 съгласно член 1, параграф 2 от нея. Такъв е случаят с категорията лица, предлагащи застрахователни договори, които отговарят кумулативно на всички посочени условия, включително това във връзка с правилото de minimis относно ограничението за годишната застрахователна вноска, която не може да превишава 500 EUR, както и това относно продължителността на договора, която не може да превишава пет години.
27.
Така Директива 2002/92 съдържа функционално определение на понятието „посредничество“, което се стреми да обхване различните категории посредници (брокер, агент, подагент), и същевременно включва други канали за разпространение, като банковото застраховане (
17
). Всъщност, както следва от съображение 9 от тази директива, диапазонът на лицата и институциите, които могат да разпространяват застрахователни продукти, е много широк (
18
).
28.
Що се отнася до понятието „застрахователен посредник“, съдържащо се в член 2, точка 5 от Директива 2002/92, в неговия обхват попада всяко физическо или юридическо лице, което срещу възнаграждение започва или извършва застрахователно посредничество. Това предполага, от една страна, че следователно се касае за дейност, упражнявана професионално, и от друга страна, че лицата, които упражняват дейност по застрахователно посредничество без никаква насрещна престация от парично и икономическо естество, не се разглеждат като посредници по смисъла на тази директива.
29.
В това отношение подчертавам, че професията „застрахователен посредник“ може да се упражнява и по модела на обвързаното посредничество. Съгласно член 2, точка 7 от посочената директива лицето, което упражнява такава дейност, действа за сметка и от името на едно или повече застрахователни предприятия.
30.
Отбелязвам впрочем, че съгласно един нов подход Директива 2002/92 не възприема направените на национално равнище разграничения между различните видове посредничество. Всъщност още от етапа на подготвителните работи разграничението между агенти и брокери (
19
) не е могло да бъде установено във всички държави членки. Следователно професията „застрахователен посредник“ по смисъла на тази директива съответства в държавите членки на множество професионални подкатегории (
20
). След като обаче посочената директива предвижда минимални изисквания относно условията и съдържанието на информацията, която застрахователните посредници трябва да предоставят на своите потенциални клиенти, последните би трябвало да могат да определят с какъв вид посредник си имат работа (
21
).
3. Относно примерите за транспониране на Директива 2002/92
31.
Полезно е да се отбележи, че като се имат предвид особеностите във връзка с приложното поле на Директива 2002/92 и със съдържащите се в нея определения, държавите членки са избрали разнообразни решения за целите на нейното транспониране. Така съгласно френското законодателство следва да се различават дейностите извън периметъра на посредничеството, от една страна, и дейностите, които попадат в определението за застрахователно посредничество, но са освободени от свързаните с него задължения, от друга страна (
22
). Финландското законодателство от своя страна предвижда общо определение на посредничеството, като успоредно с това уточнява дейностите, определяни като „не-посредничество“, които се свързват с дейности на застрахователни предприятия и на техните служители (
23
).
32.
Държавите членки също така са предвидили изключения във връзка със задължението за вписване в националния регистър на застрахователните посредници, като например, в белгийското право, що се отнася до застраховане за рискове на собственото предприятие на посредника, или в случай на застраховане по застрахователни договори, които отговарят на всички посочени в член 1, параграф 2 от Директива 2002/92 условия (
24
). Такъв е случаят и със законодателството на Обединеното кралство, що се отнася до предоставяне по отделни поводи на информация в областта на застраховането или при наличието на предложения за застрахователни договори, допълнителни спрямо основната дейност, при условие за продължителност на договорите и ограничение на доходите (
25
).
33.
На поставения въпрос следва да се отговори именно с оглед на тези съображения.
Б – Относно разграничаването на понятието „застрахователно посредничество“
1. Относно националното законодателство, разглеждано в главното производство
34.
Със своя въпрос запитващата юрисдикция се стреми по същество да установи дали разграничаването на понятието „посредничество“, направено в член 2, точка 3 от Директива 2002/92, обхваща ситуацията, в която заето лице (
26
) в застрахователно предприятие, което не отговаря на условията във връзка с изискванията, приложими за застрахователните посредници по силата на тази директива, и което не действа в рамките на отношение на подчинение, но върху неговите действия се упражнява надзор, има право да осъществява спорадично дейности по застрахователно посредничество.
35.
На първо място, следва да се уточни, че в гръцкото право дейността по застрахователно посредничество се регулира от няколко акта от различен порядък, чиито текстове предизвикват определени въпроси. Всъщност определението „застрахователно посредничество“ присъства в Президентски указ № 190/2006, изменен впоследствие със Закон № 3557/2007. Този закон въвежда дерогация по отношение на посоченото по-горе определение, основана на ограничаване на доходите, приложимо за всички заети лица в застрахователно предприятие. Така посочената разпоредба изглежда освобождава последните от формалностите във връзка с упражняване на дейности по посредничество, без обаче да уточнява кой трябва да изпълни свързаните с така изключените дейности задължения. Накрая, по силата на делегацията в Закон № 3557/2007 е приета Наредба № К3-8010, която посочва относително неточни условия за прилагане на посочената дерогация.
36.
Тъй като обаче подадената до запитващата юрисдикция жалба цели отмяна само на разпоредбите на Наредба K3-8010, настоящият анализ се ограничава само до тази наредба, и по-специално до параграф XX от нея.
37.
Всъщност от преписката е видно, че разглежданото от запитващата юрисдикция национално законодателство въвежда изключение, чийто обхват се отличава от приложното поле на изключението по член 2, точка 3 от Директива 2002/92 с това, че предоставя на всяко заето лице в застрахователно предприятие възможност да извършва спорадично дейности по застрахователно посредничество срещу възнаграждение до 5000 EUR, без да трябва да изпълнява специалните условия, приложими по силата на член 4, параграф 1 от посочената директива. Впрочем от преписката става ясно, че заето лице в застрахователния сектор не може да изпълнява дейност на застрахователен експерт, макар да може да упражнява дейности по посредничество.
38.
Във връзка с това отбелязвам, че внеслите писмени становища в настоящото дело страни отстояват различни гледни точки. Така според ЕЕАЕ и др. параграф XX от Наредба № К3-8010 не съответства на Директива 2002/92, след като приравнява заетото лице в застрахователно предприятие на застрахователен посредник. Според белгийското и австрийското правителство член 2, точка 3, втора алинея от тази директива следва да се тълкува в смисъл, че заето лице в застрахователно предприятие, което не отговаря на предвидените в член 4, параграф 1 от посочената директива изисквания, не може да осъществява спорадично дейности по застрахователно посредничество.
39.
OASE и гръцкото и кипърското правителство предлагат да се приеме, че в светлината на член 2, точка 3, втора алинея от Директива 2002/92 заето в застрахователно предприятие лице, което не отговаря на предвидените в член 4, параграф 1 от нея изисквания, може да осъществява дейности по застрахователно посредничество спорадично и не като основно професионално занятие.
40.
Накрая, от своя страна, Комисията твърди, че предвидената в член 2, точка 3 от посочената директива дерогация се прилага за дейности, упражнявани от заети лица в застрахователно предприятие на отговорност на техния работодател, дори когато тези дейности не попадат изключително в рамките на техния „трудов договор на наемен работник“.
2. По предвидените от Директива 2002/92 условия за упражняване на дейността по посредничество
41.
Смятам, че е уместно да се разграничат три основни хипотези във връзка с упражняването на дейността по посредничество с оглед на приложното поле на Директива 2002/92.
42.
На първо място, следва да се разглежда обсъжданият тук случай, а именно този на служител в застрахователно предприятие. В тази хипотеза, независимо че дейностите на дадено заето лице могат да попаднат в родовото определение на застрахователно посредничество, от посочената директива следва, че те не се считат за такива.
43.
Както отбелязва австрийското правителство, една от причините за изключване на тези дейности от приложното поле на Директива 2002/92, и следователно за освобождаване на лицата, които ги упражняват, от изискванията на тази директива, произтича от факта, че от застрахователните предприятия или от техните служители се очаква да отговарят на професионалните изисквания, гарантиращи защитата на титулярите на полици, след като по-специално съгласно посочената директива застрахователните предприятия се приемат за такива, след като предварително са получили официалното разрешение, посочено в член 6 от Първа директива 79/267/ЕИО на Съвета от 5 март 1979 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби за достъпа и упражняването на животозастрахователна дейност (ОВ L 63, стр. 1).
44.
По мое мнение основната цел, преследвана с такова ограничаване на приложното поле на Директива 2002/92, е да се даде възможност на застрахователните предприятия да продават своите собствени застрахователни продукти, от една страна, и от друга страна, да могат да действат в качеството на посредници за целите на продажбата на продукти на други застрахователни дружества, например членове на същата група или свързани с нея с търговски споразумения или по друг начин. Разбира се, тези съображения са валидни за заетите в посочените предприятия лица.
45.
Всъщност, тъй като предприятието може да действа само чрез своите служители, следва да се приеме, че когато последните действат от името и за сметка на своя работодател, те трябва да бъдат приравнявани на предприятието и следователно техните дейности са изключени от приложното поле на посочената директива. Следователно в тази хипотеза договорното отношение, установено при продажба със застрахователно посредничество, обвързва съответното застрахователно предприятие и титуляря на полица, като служителят действа единствено като пълномощник на първото.
46.
Освен това, що се отнася до правната връзка между застрахователното предприятие и служителя, Комисията с основание отбелязва, че член 2, точка 3 от Директива 2002/92 следва да се тълкува като включващ дейности, упражнявани от заети лица в застрахователното предприятие на отговорност на техния работодател, дори когато тези дейности не попадат изключително в рамките на техния „трудов договор на наемен работник“ по смисъла на националното трудово право. Всъщност многообразието на договорните отношения, които могат да обвързват заето лице и неговия работодател в различните държави членки, изключва всякакво единно тълкуване на въпросната дерогация (
27
). Впрочем условията за заплащане на заето лице според мен не са релевантни предвид дадените от тази директива определения.
47.
За сметка на това полезното действие на Директива 2002/92 по мое мнение изключва възможността заетите лица в дадено застрахователно предприятие да извършват от собствено име дейности по посредничество, без да изпълняват посочените в тази директива условия. Както отбелязва белгийското правителство, когато говори за дейността по застрахователно посредничество, упражнявана спорадично и допълнително извън рамките на трудовия договор, който свързва заетото лице и застрахователното предприятие, националното законодателство, разглеждано в главното производство, излиза извън рамките на член 2, точка 3, втора алинея от посочената директива. Всъщност вече се касае не за пряка продажба на застрахователни продукти, а за застрахователно посредничество в същинския смисъл на понятието.
48.
От преписката обаче става ясно, че разглежданото в главното производство законодателство позволява на служител в застрахователно предприятие да съвместява две длъжности, след като той може да действа успоредно, от една страна, в качество на служител, приравняван на своя работодател, и от друга страна, в качество на неквалифициран независим агент, при условие че не надхвърля определената граница на доходите (
28
). Отбелязвам, че в резултат на това посоченото законодателство допуска триъгълна договорна конфигурация, чиято структура включва, на първо място, заетото лице и титуляря на полица, на второ място, посочения титуляр и застрахователното предприятие, и на трето място, заетото лице и застрахователното предприятие. Нещо повече, това законодателство създава объркване, което засяга правилата за разпределение на отговорността, що се отнася до характерните задължения на посредника по отношение на титуляря на полица.
49.
Да се допусне такава възможност обаче според мен би означавало заобикаляне на целта на Директива 2002/92, особено с оглед на нейното приложно поле във връзка с понятието „застрахователно посредничество“, на изискванията във връзка с професионалната квалификация на посредниците, както и на императивното изискване за защита на титулярите на полици.
50.
В този контекст следва да се подчертае, че разликата между служител на предприятие, от когото се изисква лоялност към неговия работодател, и застрахователен посредник се състои по-специално в степента на независимост и безпристрастност, тъй като от посредника се очаква да предоставя съвети на основата на задължението си за обективен анализ, което не е така за заето лице, действащо от името и в интерес на предприятието. Предложеното тълкуване е подкрепено от преследваната с Директива 2002/92 цел, а именно да даде възможност на посредниците да се ползват по-лесно от свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги. Статутът на заето лице в предприятие обаче като такъв изключва ползването на тези свободи.
51.
Наистина гръцкото правителство с основание изтъква, че посочената директива не осъществява изчерпателно хармонизиране. Това обаче изобщо не засяга нейната цел за установяване на минимални изисквания във връзка със знанията и професионалните способности на посредниците, за да се осъществи истински европейски пазар на застрахователното посредничество. Така посочената директива оставя свобода на преценка по отношение на условията, а не на самия принцип за минимално равнище на изисквания, когато се упражняват дейности по застрахователно посредничество.
52.
Във всички случаи разпоредбите на член 4, параграф 1, четвърта алинея от Директива 2002/92, съгласно които не е необходимо държавите членки да прилагат изискванията във връзка с подходящите знания и способности за всички лица, работещи в дадено предприятие, очевидно представляват адаптиране на изискванията, аналогично на това в случая с регулираните професии. Така е ясно, че както адвокатска кантора наема на работа юристи, които не са вписани в адвокатската колегия, и персонал, който няма пълна юридическа квалификация, по същия начин не е необходимо всички служители в застрахователно предприятие да отговарят на изискванията за професионална квалификация.
53.
На второ място, следва да се разгледа случаят на обвързан застрахователен посредник по смисъла на член 2, точка 7 от Директива 2002/92, който действа на пълната отговорност било на застрахователно дружество, било на друг посредник (
29
).
54.
От правна гледна точка се касае за агент на такова дружество или на друг посредник, който не е приравнен на последните, след като има статут на самостоятелно заето лице (
30
). Съгласно член 12, параграф 1 от Директива 2002/92 застрахователните посредници обаче са задължени да информират клиента за обстоятелствата, които могат да повлияят върху тяхната безпристрастност, и по-специално, дали дават съветите си въз основа на задължението за предоставяне на добросъвестен анализ. Обвързаните посредници са задължени да разкриват своята липса на безпристрастност, което не е така за застрахователните дружества или за техните служители.
55.
Подчертавам обаче, че обвързаният посредник е задължен да действа като посредник от името и за сметка на застрахователното предприятие. Това според мен изключва възможността заето лице да действа едновременно като такова и като обвързан посредник на своя работодател.
56.
Всъщност функцията на обвързано посредничество по необходимост предполага посредничеството да бъде допълнително по отношение на друга дейност. Ако се допусне, че тази „друга дейност“ може да се изразява в трудово правоотношение със застрахователно дружество, възниква въпросът какви последици може да има това от гледна точка на защитата на титулярите на полици и как да се избегне объркването между тези различни роли.
57.
Разглежданото в главното производство законодателство позволява на всеки служител на застрахователно дружество, тоест, съгласно едно буквално тълкуване, също и на техническия, охранителния и почистващия персонал, да получава възнаграждение като посредник, приравнен на брокер по смисъла на облигационното право (
31
). Впрочем отбелязвам, че в съдебното заседание представителят на гръцкото правителство изглежда е оспорил това тълкуване на националните разпоредби, без обаче да установи съществуването в националното право на разпоредби, които да ограничават посочената възможност само за специализираните служители на застрахователни предприятия.
58.
На трето място, накрая следва да се разгледа случаят на независим застрахователен посредник, който действа като представител на клиент спрямо застрахователното дружество. Директива 2002/92 се прилага изцяло за такъв случай и държавите членки са задължени да определят изискванията относно знанията и способностите, които посредниците трябва да притежават.
59.
Във връзка с това отбелязвам, че в рамките на преработването на Директива 2002/92 е предвидено нейното приложно поле да се разшири така, че да включва продажбите на застрахователни договори, осъществявани от застрахователни и презастрахователни предприятия без намесата на застрахователен посредник. Предвидено е също така предложението за преразгледаната директива да се прилага за всички канали за разпространение (преки застрахователи, предприятия за отдаване на автомобили под наем и т.н.) (
32
). Следва да се подчертае, че преработването на посочената директива предвижда, че застрахователните продукти, продавани като допълнителна дейност към продажбата на услуги, попадат в обхвата на Директивата след преразглеждането ѝ (
33
).
IV – Заключение
60.
Предвид гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Symvoulio tis Epikrateias въпрос в следния смисъл:
„Член 2, точка 3, втора алинея от Директива 2002/92/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 9 декември 2002 година относно застрахователното посредничество следва да се тълкува в смисъл, че заето в застрахователно предприятие лице, което не отговаря на предвидените в член 4, параграф 1 от посочената директива изисквания, не може да осъществява дейности по застрахователно посредничество спорадично извън рамките на отношението на подчинение, произтичащо от договорно правоотношение, което го свързва с това предприятие, и при спазване на годишна горна граница на дохода. За сметка на това дейностите на заето лице в застрахователно предприятие, което действа от името и за сметка на своя работодател, се изключват от приложното поле на тази директива“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 9 декември 2002 година относно застрахователното посредничество (OB L 9, стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 4, стр. 246).
(
3
)	Следва да се отбележи, че запитващата юрисдикция посочва „член 3, точка 3, втора алинея от Директива 2002/92“. Като се има предвид, че понятието „застрахователно посредничество“, което е предмет на въпроса, е определено в член 2, точка 3, а не в член 3 от същата директива, според мен тази печатна грешка трябва да се коригира.
(
4
)	FEK A’ 196.
(
5
)	FEK 100/A'/14 май 2007 г.
(
6
)	FEK B'/1600/17 август 2007 г.
(
7
)	Вж. Решение от 19 юли 2012 г. по дело A (С-33/11, точка 27).
(
8
)	Предложение за директива на Европейския парламент и на Съвета относно застрахователното посредничество (COM(2000) 511 окончателен).
(
9
)	За разлика от Директива 77/92/ЕИО на Съвета от 13 декември 1976 година относно мерки за улесняване на ефективното упражняване на свободата на установяване и свободно предоставяне на услуги по отношение на дейността на застрахователни агенти и брокери (предишна група 630 от МСХК), и по-специално преходни мерки по отношение на този вид дейност (ОВ 1977 г., L 26, стр. 14), Директива 2002/92 се характеризира с хармонизиране, което се основава не на съществуващите категории посредници, а на дейностите по застрахователно посредничество като цяло.
(
10
)	Съгласно членове 3 и 4 от Директива 2002/92 основните изисквания са свързани с регистрация, професионална квалификация, добро име и застраховка за професионална отговорност, както и мерки за защита на паричните сметки на клиентите.
(
11
)	Горепосоченото предложение за директива (COM(2000) 511 окончателен).
(
12
)	И от лицата, посочени в член 1, параграф 2 от посочената директива. Застрахователните посредници, регистрирани в дадена държава членка, могат да работят в други държави членки в режима на свободно предоставяне на услуги или посредством създаване на клон. Държавите членки могат да допълват предвидените в същата директива професионални изисквания, но единствено за застрахователните посредници, които те регистрират.
(
13
)	Член 2, точки 3 и 4 от тази директива.
(
14
)	Член 1, параграфи 2 и 3 от същата директива.
(
15
)	Като например в случай на сключване на договор през интернет.
(
16
)	Такъв може да бъде например случаят с адвокат, нотариус, експерт, консултант, които предоставят информация по отделни поводи, без при това да предлагат застрахователен договор.
(
17
)	Вж. подготвителните работи по посочената директива (COM(2000) 0511 окончателен).
(
18
)	Както обаче става ясно от проекта за преработка, Директива 2002/92 не се прилага за всички лица, продаващи застраховки, като например самите застрахователни предприятия. Затова в рамките на преработената версия е предложено нейното приложно поле да бъде разширено в този смисъл. Вж. точка 59 от настоящото заключение.
(
19
)	Тези понятия са разграничени в посочената по-горе Директива 77/92, отменена с Директива 2002/92, и съответстват на различните професии в продажбата на застраховки в държавите членки.
(
20
)	Така от преписката става ясно, че в гръцкото законодателство има пет категории застрахователни посредници, а именно застрахователни агенти, застрахователни посредници, застрахователни експерти, координатори на застрахователни експерти и спорната категория служители в застрахователни предприятия. Финландското законодателство различава в областта на застрахователното посредничество, от една страна, агент, който е физическо или юридическо лице, действащо от името и на отговорност на застрахователя, и от друга страна, брокер, който започва дейност по посредничество на основата на договор със субект, различен от застрахователя (вж. Laki vakuutusedustuksesta № 570 от 15.7.2005 г., наричан по-нататък „закон № 570/2005“). Белгийското законодателство предвижда три категории посредници: брокер, който е посредникът, свързващ титулярите на полици и застрахователните предприятия, без да е обвързан с избора на последните, агент, определен като посредник, който по силата на едно или повече споразумения или пълномощни от името и за сметка на едно или няколко застрахователни предприятия упражнява дейности по посредничество, и накрая, подагент в качеството му на посредник, действащ на отговорност на брокер или на агент (вж. www.fsma.be). Обратно, във френското право Застрахователният кодекс (член R511-2) разпределя последните в шест категории, като се има предвид, че посредникът има право да упражнява дейност по няколко категории като: застрахователни брокери, общи застрахователни агенти; застрахователни пълномощници, които са самостоятелно заети физически лица и упълномощени от застрахователно предприятие юридически лица, пълномощници на застрахователни посредници, които са самостоятелно заети физически лица и юридически лица, упълномощени от брокери, общи агенти, застрахователни пълномощници, междинни застрахователни пълномощници, чуждестранни застрахователни посредници (вж. Bigot, J. L’intermédiation en assurance: les nouvelles règles du jeu. — La semaine juridique, édition générale, No. 47, Novembre 2006, I-189).
(
21
)	Вж. горепосоченото предложение за директива (COM(2000) 0511 окончателен) и глава III от Директива 2002/92.
(
22
)	Langé, D. Les intermédiaires d’assurance à l’heure du marché unique: la réforme de l’intermédiation en assurance. — Revue général du droit des assurances, No. 2006 4, р. 857. Отбелязвам, че съгласно френското законодателство определените като предприятия „без посредници“ застрахователни предприятия, разпространяващи застрахователни продукти чрез своите децентрализирани офиси, в които служители приемат клиентите, попадат в това изключение. Служителите в посочените предприятия не се включват в професионалната категория на застрахователните посредници и не попадат под задължението за регистрация.
(
23
)	Вж. закон № 570 от 15 юли 2005 г.
(
24
)	За описанието на изключенията, приложими в белгийското право, вж. http://www.fsma.be
(
25
)	За приложимата в Обединеното кралство система вж. http://www.fsa.gov.uk/pubs/other/ins_reg.pdf.
(
26
)	Отбелязвам, че понятието „заето лице“ в текста на различните езици на Директива 2002/92 e изразено с термините „υπάλληλος“ (на гръцки език), „empleado“ (на испански език), „Angestellter“ (на немски език), „employee“ (на английски език), „impiegato“ (на италиански език), „pracownik“ (на полски език), „työntekijä“ (на финландки език), „anställd“ (на шведски език), което обосновава използването на по-широкия термин „служител“.
(
27
)	Във връзка с това отбелязвам, че тъй като трудовото право не е предмет на хармонизация на равнището на Съюза, в националното право съществува многообразие от решения, присъщо на свободата на договаряне. Така основната връзка може да бъде или трудово правоотношение в широк смисъл, или трудов договор. Като се има предвид това, по смисъла на правото на Съюза изключването на „заетите лица“ в застрахователни предприятия от полето на понятието „посредничеството“ би следвало разумно да се тълкува като насочено към договорните отношения между заето лице и застрахователно предприятие, които се характеризират с отношение на подчиненост. Все пак в договорно отношение, в което страните са равнопоставени, никоя от тях не може да се разглежда като заето лице.
(
28
)	Що се отнася до ограничението за възнаграждение, следва да се уточни, че още на етапа на подготвителните работи по Директивата се приема да не се ограничава обхватът на Директива 2002/92 предвид определено равнище на дейности на застрахователните посредници (например според годишния обем събрани застрахователни премии), за да не изключва тя от приложното си поле „дребните“ посредници, за които се смята, че не гарантират подходящо равнище на защита за титулярите на полици. Вж. горепосоченото предложение за директива (COM(2000) 511 окончателен)..
(
29
)	Разширяването на определението за обвързан застрахователен посредник до посредници, работещи на отговорност на друг посредник, е предвидено в изменения член 2 от ревизираната Директива 2002/92 (вж. предложение за Директива на Европейския парламент и на Съвета относно застрахователното посредничество (COM(2012) 360 окончателен).
(
30
)	Професията обвързан застрахователен посредник присъства в други директиви относно финансовите пазари, като например Директива 93/22/ЕИО на Съвета от 10 май 1993 година относно инвестиционните услуги в областта на ценните книжа (ОВ L 141, стр. 27; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 7, стр. 3) и Директива 2004/39/EО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/EИО и 93/6/EИО на Съвета и Директива 2000/12/EО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/EИО на Съвета (ОВ L 145, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 247).
(
31
)	Както става ясно от преписката, ако осигурят на своя работодател, който е застрахователно предприятие, застрахователни полици, служителите имат право на комисиона независимо от заплатата съгласно трудовия им договор.
(
32
)	Като следствие от това предложената преработена версия предвижда член 2, точка 3, втора алинея от тази директива да се заличи и да се замени с изречението в първа алинея от него, съгласно което дейностите, „когато се извършват от застрахователно предприятие без намесата на застрахователен посредник“, се смятат за „застрахователно и презастрахователно посредничество“. Вж. (COM(2012) 360 окончателен).
(
33
)	Например това са продажбите на застраховки за помощ при пътуване, извършвани от туристическите агенции, и продажбите на застраховки срещу няколко риска, извършвани от предприятията за отдаване на автомобили под наем и лизинговите предприятия. Вж. [COM(2012) 360 окончателен].