Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. RICHARD DE LA TOUR
представено на 30 октомври 2025 година(1)
Дело C‑571/24
YO,
CT
срещу
Bundesrepublik Deutschland,
при участието на:
Kreis Bergstraße
(Преюдициално запитване, отправено от
Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Областен административен съд
Берлин-Бранденбург, Германия)
„ Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Имиграционна политика — Директива
2003/86/ЕО — Право на събиране на семейството — Член 10, параграф 3, буква a) — Събиране на семейството на пристигнал в качеството на непридружен малолетен или непълнолетен бежанец с роднини от първа степен по пряка възходяща линия — Малолетен или непълнолетен непридружен бежанец, навършил пълнолетие на дата, която предхожда предоставянето на статута на бежанец и постановяването на решение от 12 април 2018 г., A
и
S (C‑550/16, EU:C:2018:248) — Последиците от това решение за датата за подаване на заявление за събиране на семейството “
I.      Въведение
1.        С настоящото преюдициално запитване от Съда се иска да уточни последиците, които трябва да се изведат от решение от 12 април 2018 г., A
и
S(2), по отношение на разглеждането на заявление за събиране на семейството, подадено на основание член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86/ЕО(3) от родителите на млад гражданин на трета страна (наричан по-нататък „кандидатът за събиране на семейството“)(4), който, е влязъл в качеството на непридружено малолетно или непълнолетно лице на територията на държава членка, навършил е пълнолетие по време на процедурата по разглеждане на молбата му за международна закрила и му е признат статут на бежанец преди датата на постановяване на това решение.
2.        В посоченото решение Съдът изяснява условията, при които непридружените малолетни или непълнолетни лица, навършили пълнолетие по време на тази процедура, могат да искат да се ползват от правото на събиране на семейството съгласно предвидените в този член по-благоприятни разпоредби.
По-специално Съдът е постановил, че заявлението за събиране на семейството по принцип трябва да се подаде в тримесечен срок, считано от датата, на която съответното „малолетно или непълнолетно лице“ е признато за бежанец(5).
3.        В настоящото дело обаче съответното „малолетно или непълнолетно лице“ е придобило статута на бежанец на дата, много преди постановяването на решение A
и
S, така че този тримесечен срок е изтекъл към момента, в който родителите му, YO и CT, и двамата сирийски граждани, пребиваващи в Турция, са искали да се позоват на правото на събиране на семейството, предвидено в член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86. Това е контекстът, в който се вписва настоящото дело, като генералното консулство на Германия в Истанбул (Турция) отхвърля молбата им с мотива, че това право е погасено при навършване на пълнолетие от детето и че във всеки случай заявлението им не е подадено във възможно най-кратък срок след предоставянето на статута на бежанец на техния син.
4.        Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Областен административен съд Берлин-Бранденбург, Германия), който е запитващата юрисдикция, иска по същество от Съда да установи дали следва да се приспособят правилата, изведени от него в решение A и S, и по-специално дали тримесечният срок следва да започне да тече от датата на постановяване на това решение или да бъде удължен.
В писменото си становище германското правителство предлага подаването на заявление за събиране на семейството да бъде обвързано с абсолютна възрастова граница, над която вече да не съществува такава възможност.
5.        В настоящото заключение ще изложа причините, поради които не споделям идеята, че в толкова особен случай като този подаването на заявление за събиране на семейството на основание член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86 следва да бъде обвързано със спазването на тримесечен срок, считано от датата на постановяване на решение A
и
S. За сметка на това ще предложа на Съда да прибегне до презумпция и по този начин да възприеме тримесечен срок, считано от датата, на която се предполага, че кандидатът за събиране на семейството е узнал за това решение.
II.    Правна уредба
А.      Правото на Съюза
6.        Член 1 от Директива 2003/86 е със следния текст:
„Настоящата директива има за цел да определи условията за упражняване на правото на събиране на семейството от граждани на трети страни, пребиваващи законно на територията на държавите членки“.
7.        Съгласно член 2, буква е) от тази директива:
„За целите на настоящата директива:
[…]
е)      „непридружено малолетно или непълнолетно лице“ означава всеки гражданин на трета страна или лице без гражданство на възраст под 18 години, влизащи на територията на държава членка, непридружени от възрастен, който да отговаря по закон или съгласно обичая за времето, през което грижата за тях не е поета от такова лице или всяко малолетно или непълнолетно лице, което е оставено само след влизането си на територията на държава членка“.
8.        Във включения в глава V от посочената директива, озаглавена „Събиране на семейства на бежанци“, член 10, параграф 3, буква а) се уточнява:
„Ако бежанецът е непридружено малолетно или непълнолетно лице, държавите членки:
a)      разрешават влизането и пребиваването с цел събиране на семейството на негови родственици от първа степен по пряка възходяща линия, без да се прилагат изискванията на член 4, параграф 2, буква а)“.
Б.      Германското право
9.        Член 36 от Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (Закон за пребиваването, заетостта и интеграцията на чужденците на федерална територия)(6) от 30 юли 2004 г.(7) (наричан по-нататък „AufenthG“), озаглавен „Събиране на родителите и други членове на семейството“, гласи в параграф 1:
„Чрез дерогация от член 5, параграф 1, точка 1 и член 29, параграф 1, точка 2, на родителите на малолетен или непълнолетен чужденец, който има разрешение за пребиваване съгласно член 23, параграф 4, член 25, параграф 1 или параграф 2, първо изречение, първо предложение, карта за постоянно пребиваване съгласно член 26, параграф 3 или след издаването на разрешение за пребиваване съгласно член 25, параграф 2, първо изречение, второ предложение притежава карта за постоянно пребиваване съгласно член 26, параграф 4, се издава разрешение за пребиваване, ако на територията на Федералната република не пребивава негов родител с родителски права над него“.
III. Фактите в главното производство и преюдициалните въпроси
10.      Кандидатът за събиране на семейството е сирийски гражданин от кюрдски произход, роден на 31 януари 1999 г. Той влиза на територията на Германия на 6 август 2015 г. на 16 годишна възраст. Представляван от настойник, на 3 юни 2016 г. той подава молба за международна закрила, когато е на 17 години и 4 месеца. Признат му е статут на бежанец с решение от 15 май 2017 г. на Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (Федерална служба за миграцията и бежанците), когато е на 18 години и 3 месеца.
11.      Родителите на кандидата за събиране на семейството не подават заявление за събиране на семейството след приключване на процедурата по разглеждане на заявлението за международна закрила, тъй като детето им е било информирано няколко пъти от настойника си, от адвоката си, както и от различни компетентни в областта на чужденците органи и организации, че съгласно практиката на Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Германия) правото на родителите да се съберат с детето си, което има статут на бежанец съгласно член 36, параграф 1 от AufenthG, съществува само до момента на навършване на пълнолетие от детето(8). Според запитващата юрисдикция, като се има предвид тази съдебна практика и произтичащата от нея практика на органите за вземане на решения към момента на настъпване на фактите по главното производство, заявленията за събиране на семейството на основание член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86 нямат никаква перспектива за успех за бежанците, намиращи се в такова положение.
12.      В решението си A и S, Съдът приема, че член 2, буква е) във връзка с член 10, параграф 3, буква a) от Директива 2003/86 трябва да се тълкува в смисъл, че трябва да се квалифицира като „малолетно или непълнолетно лице“ по смисъла на тази разпоредба гражданинът на трета страна, който е на възраст под 18 години в момента на влизането си на територията на държава членка и подаването на молбата си за убежище в тази държава, но по време на процедурата по предоставяне на убежище навършва пълнолетие и впоследствие получава статут на бежанец(9). Според Съда в такава хипотеза заявлението за събиране на семейството трябва да бъде подадено в „разумен срок“ и трябва по принцип да се подаде в тримесечен срок от датата, на която съответното „малолетно или непълнолетно лице“ е признато за бежанец(10).
13.      След като се запознава с това решение и се основава на него, с писмо от 24 април 2018 г. кандидатът за събиране на семейството иска от компетентния орган в областта на чужденците на националната администрация, от посолството на Германия в Турция и от генералното консулство на Германия в Истанбул да бъде издадено разрешение за пребиваване с цел събиране на семейството с родителите и братята и сестрите си.
Той подава и молба за restitutio in integrum като охранителна мярка, що се отнася до тримесечния срок, който съгласно решение A
и
S по принцип трябва да се спазва в такъв случай. От своя страна с писмо от 11 юли 2018 г., адресирано до посолството на Германия в Анкара и генералното консулство на Германия в Истанбул, родителите подават заявление за издаване на визи с цел събиране на семейството. На 20 ноември 2018 г. те лично посещават генералното консулство в Истанбул, за да подадат заявлението си.
14.      С решения от 10 април 2019 г. генералното консулство на Германия в Истанбул отхвърля тези заявления с мотива, че родителите на бежанец имат право на събиране на семейството само докато той навърши пълнолетие и освен това същите не са подали заявлението си за събиране на семейството във възможно най-кратък срок след предоставянето на статут на бежанец на техния син.
15.      С решение от 30 март 2021 г.,
Verwaltungsgericht Berlin (Административен съд Берлин, Германия), отхвърля подадената жалба от родителите на кандидата за събиране на семейството срещу решението на генералното консулство на Германия в Истанбул в частта, която ги засяга. Първо, той приема, че правото на събиране на семейството не може да се основе нито на член 36, параграф 1 от AufenthG, който изисква кандидатът за събиране на семейството да е малолетен или непълнолетен към момента на постановяване на решението от административния орган, нито на член 10, параграф 3, буква а) от Директива
2003/86, който изисква заявлението да бъде подадено в предписания в решение A
и
S тримесечен срок от придобиването на статута на бежанец. Второ, той счита, че няма причини за удължаване на срока или за отлагане на началото му. Трето, той приема, че няма основание за restitutio in integrum (възстановяването на срока) или за „снизходителна преценка“ поради непреодолима сила, тъй като обстоятелството, че жалбоподателите не са действали своевременно, защото са считали, че заявлението или жалбата им щели да бъдат отхвърлени, не е допустим довод за наличието на пречка.
16.      В жалбата си до Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Областен административен съд Берлин-Бранденбург) жалбоподателите твърдят, че неспазването на тримесечния срок, който произтича от решение A
и
S, не може да им бъде противопоставено, тъй като този срок започва да тече едва от момента на узнаването му от заинтересованите лица. В случая това не било така, тъй като преди публикуването на въпросното решение не било възможно жалбоподателите да знаят, че въпреки че синът им е навършил пълнолетие, те имат право на събиране на семейството с него.
Всъщност дотогава Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд) приемал като висша съдебна инстанция, че в съответствие с Директива 2003/86 съгласно член 36, параграф 1 от AufenthG предпоставка за присъединяването на родителите към дете с признат статут на бежанец е детето все още да не е навършило пълнолетие към момента на подаване на заявлението за събиране на семейството. Освен това дотогава спазването на тримесечният срок след предоставянето на статут на бежанец за подаването на такова заявление, не бил нормативно уреден, а бил въведен едва чрез посоченото решение на Съда.
17.      Отчитайки доводите на жалбоподателите, запитващата юрисдикция иска да установи по какъв начин те могат да упражнят правото на събиране на семейството по член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86 след постановяването на решение A и S.
18.      При тези обстоятелства Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Областен административен съд Берлин-Бранденбург) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Прилага ли се, без да се изменя, тримесечният срок от признаването на статут на бежанец, който съгласно решение [A и S] трябва да се спазва за заявлението за събиране на семейството, подадено на основание член 10, параграф 3, буква а) от [Директива 2003/86], в случай че към момента на влизане на територията на държава членка и подаването на молбата си за убежище в тази държава кандидатът за събиране на семейството е бил на възраст под 18 години, но по време на процедурата по предоставяне на убежище навършва пълнолетие, когато този срок вече е бил изтекъл към момента на постановяване на [това решение], а съгласно практиката на административните органи по това време и практиката на върховните съдилища в тази държава членка не е съществувала възможност да бъде уважено подадено от вече навършил пълнолетие бежанец заявление за събиране на семейството?
2)      При отрицателен отговор на първия въпрос, трябва ли в такива случаи срокът да започва да тече едва от по-късен момент или да се прилага по-дълъг срок?“.
19.      Писмени становища представят жалбоподателите, германското правителство и Европейската комисия.
Тези страни и заинтересовани лица вземат участие в съдебното заседание, проведено на 18 септември 2025 г., по време на което те отговарят и на поставените от Съда въпроси за устен отговор.
IV.    Анализ
20.      С преюдициалните си въпроси, които според мен следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска от Съда да уточни последиците, които трябва да се изведат от решение A и S по отношение на разглеждането на заявление за събиране на семейството, подадено на основание член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86 от родителите на непридружено малолетно или непълнолетно лице, което е навършило пълнолетие по време на процедурата по разглеждане на молбата му за международна закрила и на което е бил признат статут на бежанец на дата, която значително предхожда постановяването на това решение. По-специално от Съда се иска да определи реда и условията за прилагане на срока за подаване на такова заявление за събиране на семейството в този случай.
21.      Преди да пристъпя към разглеждането на този въпрос и за да се определи точно неговият обхват, според мен е от съществено значение да се припомни контекстът на настоящото дело.
22.      От една страна, Съдът не ограничава действието на решение A и S във времето(11).
23.      От друга страна, следва да се подчертае, че в приложение на постоянната съдебна практика постановеното в производство по преюдициално запитване решение има не конститутивно, а чисто декларативно действие(12). Даденото от Съда преюдициално тълкуване на член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86 в решение A и S, потвърдено с решение от 30 януари 2024 г., Landeshauptmann von Wien (Събиране на семейството с малолетен или непълнолетен бежанец)(13), изяснява и уточнява значението и обхвата на този член, както той трябва или е трябвало да се разбира и прилага от момента на влизането му в сила.
24.      В това отношение припомням, че Съдът е постановил, че административна и съдебна практика като тази, която е била противопоставена на жалбоподателите в настоящия случай и която поставя правото на събиране на семейството на основание член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86 в зависимост от датата, на която съответното малолетно или непълнолетно лице е получило статут на бежанец, противоречи на правото на Съюза(14), по три причини:
–        първо, тъй като подобна практика, доколкото поставя посоченото в тази разпоредба право на събиране на семейството в зависимост от по-голямата или по-малка бързина, с която компетентните национални органи разглеждат молбата за международна закрила, поставя под въпрос полезното действие на посочената разпоредба;
–        второ, тъй като тази практика, доколкото възпира тези органи да разглеждат с предимство молбите за международна закрила, подадени от непридружени ненавършили пълнолетие лица, противоречи на целта за предоставяне на специална закрила на бежанците, по-специално на непридружените малолетни или непълнолетни лица, и нарушава член 24, параграфи
2 и
3 от Хартата на основните права на Европейския съюз, и
–        трето, тъй като посочената практика противоречи на принципите на равно третиране и на правна сигурност, доколкото създава абсолютна непредвидимост за засегнатото малолетно или непълнолетно лице дали ще има право да се събере с родителите си.
25.      Настоящото дело е пример за последиците от такава административна и съдебна практика.
26.      Всъщност кандидатът за събиране на семейството е подал молбата си за международна закрила на 17 години и 4 месеца, тоест на възраст, близка до навършването на пълнолетие, което обоснова необходимостта от бързо разглеждане на молбата му.
Въпреки че държавите членки редовно са призовавани да разглеждат с предимство молбите за международна закрила на непридружените малолетни или непълнолетни лица с цел да се отчете особената им уязвимост, процедурата за разглеждане на молбата на кандидата за събиране на семейството продължава единадесет месеца, тоест срок, който е много по-дълъг от обичайните срокове и противоречи на разпоредбите на член 31, параграф 3 от Директива 2013/32/ЕС(15). Следователно по време на тази процедура съответното малолетно или непълнолетно лице естествено навършва пълнолетие, като родителите му, пребиваващи в Турция, съответно губят правото да подадат заявление за събиране на семейството на основание член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86, в приложение на административната и съдебната практика, която към онзи момент действа в Германия.
27.      След постановяването на решение A и S, от което произтича несъвместимостта с правото на Съюза на разглежданата в главното производство административна и съдебна практика, принципът на ефективност задължава компетентните германски органи да гарантират пълното действие на правото на събиране на семейството, основано на член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86, като оставят без приложение тази практика при разглеждане на подаденото от жалбоподателите заявление за събиране на семейството(16).
28.      Ето защо генералното консулство на Германия в Истанбул не може да отхвърли подаденото от жалбоподателите заявление с мотива, че такова право е съществувало само до навършването на пълнолетие от сина им.
Освен това то не може да ги упреква, че не са подали заявлението си във възможно най-кратък срок след предоставянето на статут на бежанец на кандидата за събиране на семейството.
Всъщност е очевидно, че в положение като разглежданото, настъпило преди постановяването на решение A и S, на жалбоподателите не може да се противопостави изтичането на срок, който към момента на предоставяне на статут на бежанец на детето им от компетентния национален орган формално все още не е бил установен нито като принцип, нито като продължителност. Ето защо според мен липсата на ясно определен срок води до недопустимост на довода, че този срок е бил превишен(17).
29.      Запитващата юрисдикция, сезирана с жалба за отмяна на приетото от генералното консулство на Германия в Истанбул решение за отхвърляне, трябва да гарантира пълното действие на член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86 за целите на решаването на висящия пред нея спор.
По силата на принципа на лоялно сътрудничество, предвиден в член 4, параграф 3 ДЕС, това означава да се отстранят незаконосъобразните последици, произтичащи от такова нарушение на правото на Съюза, и по-специално да се поправят вредите, които то е причинило на засегнатите лица(18).
30.      Именно с тази цел посочената юрисдикция отправя запитване до Съда.
31.      В случая е безспорно, че мярката, която в най-голяма степен може да възстанови, поне с действие занапред, правното и фактическото положение, в което лица като жалбоподателите биха се намирали ако разглежданата административна и съдебна практика не съществуваше, би се състояла в това да се приеме за допустимо заявлението за събиране на семейството, подадено от жалбоподателите след постановяването на решение A и S. Както обаче подчертава Комисията, не става въпрос да се позволи на всички бежанци, които са имали качеството непридружени малолетни или непълнолетни към момента на влизането си на територията на приемащата държава членка, но са навършили пълнолетие по време на процедурата по разглеждане на молбата им за международна закрила, да се позовават на това решение без никакво ограничение във времето след постановяването му.
Всъщност предвид безвъзвратния ход на времето е възможно също те да са достигнали достатъчно напреднала възраст, която вече не обосновава непременно да им бъде признато правото на събиране на семейството по член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86.
32.      Следователно от съществено значение е да се определи срокът за подаване на такова заявление за събиране на семейството след датата на постановяване на решение A и S, както и началният момент на този срок.
33.      Запитващата юрисдикция, Комисията и германското правителство по същество са съгласни за определянето на тримесечен срок, считано от датата на постановяване на решение A и S. Според германското правителство от съществено значение е този срок да започне да тече от датата, на която пълнолетният млад човек обективно е могъл да узнае за това решение, за да се гарантира еднакво и предвидимо третиране на всички заявители. Така това правителство не допуска посоченият срок да започне да тече от датата, на която пълнолетният млад човек действително е могъл да узнае за него, тъй като подобно условие би било в противоречие с принципа на равно третиране и с изискванията за правна сигурност.
Комисията има по-нюансирано разбиране, тъй като предлага да се вземат предвид конкретните обстоятелства, при които забавянето при подаването на заявление за събиране на семейството може да бъде „обективно извинимо“. Що се отнася до жалбоподателите, те предлагат този тримесечен срок да започне да тече от изтичането на двуседмичен срок, считано от датата на постановяване на посоченото съдебно решение — срок, който би позволил на всеки да се запознае със същото съдебно решение.
34.      Подчертавам, че е безспорно, че в толкова особено положение като разглежданото, заявлението за събиране на семейството трябва да бъде подадено в разумен срок.
Никой не оспорва това.
Както Съдът е приел в решение A и S, би било „несъвместимо с целта на член 10, параграф 3 буква а) от Директива 2003/86 бежанец, който е бил непридружено малолетно или непълнолетно лице към момента на подаване на молбата [за международна закрила], но навършва пълнолетие по време на процедурата, да се позовава на тази разпоредба без никакво ограничение във времето, за да се събере със семейството си“(19).
35.      Въпреки това не ми се струва разумно да се възприеме тримесечен срок, считано от датата на постановяване на решение A и S, както предлага по-специално германското правителство.
Всъщност, макар да изглежда, че това разрешение се основава на разрешението, изведено от Съда в това решение, положението на жалбоподателите не е сходно с положението, в което са се намирали жалбоподателите по делото, по което е постановено посоченото решение.
36.      По това дело тримесечният срок за подаване на заявлението за събиране на семейството, считано от датата на която лицето е признато за бежанец, се обяснява с факта, че решението за признаване на статута на бежанец е връчено на кандидата за международна закрила, тъй като става въпрос за индивидуален акт.
Съгласно член 22 от Директива 2011/95/ЕС(20), приемащата държава членка информира последния за правата и задълженията, свързани със статута му, сред които е и правото на събиране на семейството, признато в член 9, параграф 1 от Директива 2003/86.
Следователно заинтересованото лице е напълно информирано на разбираем за него език за мерките, които следва да вземе незабавно, за да упражни ефективно правото си на събиране на семейството на основание член 10, параграф 3, буква а) от тази директива.
37.      Положението обаче е много различно в случай като разглеждания.
Всъщност решение A и S не е било връчено, нито е било съобщено официално на кандидата за събиране на семейството или на неговите родители, тъй като никой от тях не е бил страна в производството, по което е постановено това решение.
От устните състезания, проведени в съдебното заседание, е видно, че посоченото решение е получило известна публичност в Германия, по-специално сред различните сдружения, и е вярно, че кандидатът за събиране на семейството и неговите родители са проявили особена бдителност и грижа, като са подали заявленията си за събиране на семейството в тримесечния срок, считано от постановяването на същото решение.
Въпреки това не мисля, че от техния случай могат да се правят обобщения.
С оглед на разнообразието на срещаните положения от пълнолетен млад бежанец, който вече не се ползва задължително от представителство и грижа от своя законен настойник и който следователно вече не е непременно информиран и съветван от квалифицирани служители, не може разумно да се очаква да се запознае с решение A и S в деня на публикуването му, да изведе правните последици от него и незабавно да предприе действия за събиране на семейството, при положение че може да владее доста несигурно езика и процедурите в приемащата държава членка.
38.      Това важи в още по-голяма степен за родителите, които пребивават в държавата по произход или в друга трета държава.
39.      Струва ми се, че подлагането на тези млади пълнолетни бежанци или на техните родители на същото изискване като това, което се очаква в решение A и S, изисквайки от последните задължително да предявят правото си на събиране на семейството в срок от три месеца, считано от датата на постановяване на това решение, е необосновано, като се има предвид твърде особеното положение, в което се намират и което прави късното подаване на заявлението им обективно извинимо.
40.      Струва ми се обаче, че възприемането на тримесечен срок, считано от датата, на която кандидатът за събиране на семейството действително е узнал за решение A и S, също не е задоволителен подход.
Най-напред, тази дата не може лесно да бъде установена от компетентния национален орган, като освен това съществува риск заинтересованите лица да злоупотребят.
По-нататък, посочената дата би могла да е особено отдалечена във времето, така че подобно условие би създало риск от неспазване на целите на предвидения в член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86 режим.
Накрая, това условие би нарушило изискването за правна сигурност и очевидно би довело до различно третиране на кандидатите за събиране на семейството, доколкото началният момент на този срок ще е различен в зависимост от индивидуалните обстоятелства.
Ето защо по този въпрос споделям изразените от германското правителство опасения.
41.      За да се избегнат тези затруднения, предлагам да се приложи презумпция и по този начин тримесечният срок да започне да тече от датата, на която се предполага, че кандидатът за събиране на семейството е узнал за решение A и S. С оглед на специфичните трудности, с които е могъл да се сблъска младият бежанец, за да бъде напълно информиран за практиката на Съда, разумно е да се предположи, че той е могъл да узнае за тази практика от изтичането на шестмесечен срок, считано от постановяването на това решение(21).
42.      Използването на такава презумпция позволява в положение като разглежданото ефективно да се упражни правото на събиране на семейството, основано на член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86, като същевременно се гарантира, че целите на този режим няма да бъдат нарушени, като се ограничи във времето прилагането на по-благоприятните разпоредби, от които се ползват непридружените малолетни или непълнолетни лица за целите на събирането на семейството.
43.      Установявайки такава презумпция, Съдът би противопоставил на кандидатите за събиране на семейството принципа, че незнанието на закона не извинява, като същевременно би признал, че тези кандидати не разполагат непременно с достатъчно способи, за да бъдат незабавно и напълно информирани за практиката на Съда.
Като опростява тежестта на доказване, той би позволил на компетентния национален орган да определи дата, от която започва да тече тримесечният срок за подаване на заявление за събиране на семейството в това положение, като по този начин се гарантира правната сигурност, и по-специално предвидимостта на нормата, както и равното третиране на кандидатите за събиране на семейството.
44.      С оглед на важността на засегнатите интереси обаче посочената презумпция не би трябвало да е пречка компетентният национален орган да вземе предвид всички обстоятелства във всеки отделен случай и евентуално да определи до каква степен заявление за събиране на семейството, подадено след изтичането на този срок, може да се приеме за допустимо от гледна точка на естеството на причините за забавянето и на положената грижа от кандидата или от членовете на неговото семейство.
45.      С оглед на тези съображения считам, че заявлението за събиране на семейството, подадено на основание член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86 от родителите на непридружено малолетно или непълнолетно лице, което е навършило пълнолетие по време на процедурата по разглеждане на молбата му за международна закрила и на което е бил признат статут на бежанец на дата, която предхожда постановяването на решение A и S, трябва да бъде подадено в тримесечен срок, считано от датата, на която се предполага, че кандидатът за събиране на семейството или членовете на неговото семейство са узнали за това решение, тоест от изтичането на шестмесечен срок от датата на постановяване на посоченото решение.
46.      Що се отнася до предложението, направено от германското правителство в становището му, че за това заявление за събиране на семейството следва да се въведе абсолютна възрастова граница от 21 години, за да се гарантира запазването на връзката с качеството „малолетно или непълнолетно лице“, считам, че в рамките на настоящото дело не е необходимо, нито дори е уместно Съдът да се произнася по такова предложение.
47.      Първо, общо правило, че заявление за събиране на семейството на основание член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86 трябва да бъде подадено преди бежанецът да е навършил 21 години, попада в приложното поле на материалноправна норма на Съюза.
Налага се обаче изводът, че макар законодателят на Съюза да предвижда минималната възраст на кандидата за събиране на семейството в член 4, параграф 5 от тази директива, за да предотврати принудителните бракове, той не е установил правило от такова естество в член 10, параграф 3, буква а) от посочената директива.
При това положение, при липсата на правно основание и освен ако Съдът не реши да действа като законодател, не мисля, че той следва да установява такова правило.
На държавите членки също не следва да се признава свободата да определят такова правило, тъй като има опасност различията в националните законодателства относно поемането на грижа за тази специфична категория бежанци, квалифицирана като „преходна категория“, да нарушат хармонизацията, към която се стреми законодателят на Съюза(22).
48.      Второ, установяването на абсолютна възрастова граница от 21 години в контекста на прилагането на член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86 би накарало Съда да разшири предмета на поставените от запитващата юрисдикция въпроси.
Всъщност предвид особените нужди от защита на непридружените малолетни и непълнолетни лица, които навършват пълнолетие в хода на процедурата по разглеждане на молбата за международна закрила(23), би следвало да се постави въпросът за обхвата на едно стандартизирано правило с оглед на практиката на Съда(24). Освен това следва да се постави въпросът за условията на това правило, и по-специално
условието за възрастта, от която може по принцип да се счита, че това пълнолетно лице е достатъчно самостоятелно и в състояние да задоволи нуждите си, за да живее самò в приемащата държава членка. Очевидно е, че подобно разсъждение заслужава вниманието на законодателя на Съюза и на държавите членки.
V.      Заключение
49.      С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставените от Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Областен административен съд Берлин-Бранденбург, Германия) преюдициални въпроси по следния начин:
„Член 10, параграф 3, буква а) от Директива 2003/86/CE на Съвета от 22 септември 2003 година
относно правото на събиране на семейството,
трябва да се тълкува в смисъл, че
когато гражданин на трета страна, влязъл в качеството на непридружено малолетно или непълнолетно лице на територията на държава членка, е навършил пълнолетие по време на процедурата по разглеждане на молбата му за международна закрила и е получил статут на бежанец, както и свързаните с този статут права преди датата на постановяване на решение от 12 април 2018 г., A и S (C‑550/16, EU:C:2018:248), заявлението за събиране на семейството трябва да се подаде в тримесечен срок, считано от датата, на която се предполага, че кандидатът за събиране на семейството или членовете на неговото семейство са узнали за това решение, тоест от изтичането на шестмесечен срок от датата на постановяване на посоченото решение“.
1      Език на оригиналния текст: френски.
2      C‑550/16, наричано по-нататък „решение A и S“, EU:C:2018:248.
3      Директива на Съвета от 22 септември 2003 година
относно правото на събиране на семейството (ОВ L 251, 2003 г., стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 164).
4      Съгласно член 2, буква в) от Директива 2003/86, „кандидат за събиране на семейството“ означава „гражданин на трета страна, пребиваващ законно в държава членка и кандидатстващ или членовете на семейството на който кандидатстват за събиране на семейството, за да се присъединят към него“.
5      Вж. решение A и S (т. 61).
6      BGBl. 2004 I, стр. 1950.
7      В редакцията му, публикувана на 25 февруари 2008 г.
(BGBl. 2008 I, стр. 162), последно изменен с член 3 от Закона от 8 май 2024 г. (BGBl. 2024 I, стр. 152).
8      Запитващата юрисдикция посочва решение на Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд) от 18 април 2013 г., 10 C‑9/12, точка 17 и сл.
9      Вж. решение A и S (т. 64 и диспозитив).
10      Вж. решение A и S (т. 61).
11      Вж. решение от 6 март 2007 г., Meilicke и др. (C‑292/04, EU:C:2007:132, т. 34—37).
12      Вж. решения от 18 ноември 2021 г., État belge (Обучение на пилоти) (C‑413/20, EU:C:2021:938, т. 58), и от 10 март 2022 г., Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, т. 41 и цитираната съдебна практика).
13      C‑560/20, EU:C:2024:96.
14      Вж. решение от 30 януари 2024 г., Landeshauptmann von Wien (Събиране на семейството с малолетен или непълнолетен бежанец) (C‑560/20, EU:C:2024:96, т. 35, 51 и 57).
15      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 60). Съгласно член 31, параграф 3 от тази директива държавите членки гарантират, че процедурата по разглеждане на молба за международна закрила приключва в срок от шест месеца от подаването на молбата. Вж. също параграф 7, буква б) от посочения член 31.
16      Вж. решения от 9 март 1978 г., Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, т. 24), от 10 март 2022 г., Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, т. 64 и цитираната съдебна практика), и от 1 август 2025 г., Alace и Canpelli (C‑758/24 и C‑759/24, EU:C:2025:591, т. 63).
17      Вж. в това отношение решение от 11 септември 2019 г., Călin (C‑676/17, EU:C:2019:700, т. 50—57). Споделям становището на Комисията (т. 31 от нейното становище).
18      Вж. решение от 10 март 2022 г., Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, т. 63 и цитираната съдебна практика).
19      Решение A и S (т. 61).
20      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила
(ОВ L 337, 2011 г., стр. 9). Този член 22 предвижда, че „[д]ържавите членки предоставят на лицата, на които е предоставена международна закрила, във възможно най-кратък срок след предоставянето на статут на бежанец или статут на субсидиарна закрила достъп до информация на езика, който те разбират или се предполага, че разбират, за правата и задълженията, произтичащи от съответния статут“.
21      Препращам към съображенията ми, изложени в точка 37 от настоящото заключение.
22      Вж. в това отношение информационна бележка на
Европейската мрежа за миграцията от ноември 2022 г., озаглавена „Преход към пълнолетието на непридружените малолетни и непълнолетни лица“.
23      Според доктрината и различни специализирани международни организации тези млади пълнолетни лица спадат към специфична категория бежанци, квалифицирана като „преходна категория“.
Вж. в това отношение Viterbo, H., Ioffe, Y. No Refuge from Childhood: How Child Protection Harms Refugees. —
European Journal of International Law, European University Institute, Florence, vol. 35, No. 3, 2024, 647—677, по-специално
стp. 676. Вж. също УНИЦЕФ, Enfants non accompagnés, Mettre l’enfant au centre (Непридружени деца. Да поставим детето в центъра.), ноември 2023 г.; Препоръка CM/Rec(2019)4 на Комитета на министрите на Съвета на Европа от 24 април 2019 г., озаглавена „L’aide aux jeunes réfugiés en transition vers l’âge adulte“ („Подпомагане на младите бежанци в прехода им към пълнолетие“), както и насоките, приложение към тази препоръка (по-специално т. 27) и практическото ръководство към посочената препоръка, озаглавено „Atteindre l’âge de 18 ans en toute confiance“ („Достигане на 18‑годишна възраст с увереност“), април 2023 г. (т. 3.7, стр. 39 и сл.) и Тематичен документ на комисаря на Съвета на Европа по правата на човека, озаглавен „Réaliser le droit au regroupement familial des réfugiés en Europe“ („Реализиране на правото на събиране на семейството на бежанците в Европа“), юни 2017 г., по-специално, препоръка 7 (стр. 5), както и Резолюция 1996 (2014) на Парламентарната асамблея на Съвета на Европа, Комитет по въпросите на миграцията, бежанците и разселените лица, от 23 април 2014 г., озаглавен „Enfants migrants: quels droits à 18 ans“ („Деца мигранти: какви са правата им на 18‑годишна възраст“).
24      Относно подхода на Съда за степента, в която навършило пълнолетие дете продължава да има нужда от присъствието и грижите на своя родител, вж. решение от 8 май 2013 г., Alarape и Tijani (C‑529/11, EU:C:2013:290, т. 28 и цитираната съдебна практика), относно правото на пребиваване на родителя на дете, което е навършило пълнолетие и се обучава в приемащата държава членка, както и решение от 30 септември
2020 г., CPAS de Seraing (C‑402/19, EU:C:2020:759, т. 42), относно изпълнението на решение за връщане на родител на пълнолетно дете.