62021CO0204(04)
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ЗАМЕСТНИК-ПРЕДСЕДАТЕЛЯ НА СЪДА
21 април 2023 година (
*1
)
„Обезпечително производство — Член 163 от Процедурния правилник на Съда — Молба да се отмени или измени определение за постановяване на временни мерки — Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Ефективна съдебна защита — Независимост на съдиите — Неизпълнение — Промяна на обстоятелствата — Периодична имуществена санкция“
По дело C‑204/21 R-RAP
с предмет искане да се отмени или измени определение за постановяване на временни мерки на основание член 163 от Процедурния правилник на Съда, подадено на 10 март 2023 г.,
Република Полша, представлявана от B. Majczyna и S. Żyrek,
молител,
срещу
Европейска комисия, представлявана от K. Herrmann и P. J. O. Van Nuffel,
ответник,
подпомагана от:
Кралство Белгия, представлявано от M. Jacobs, C. Pochet и L. Van den Broeck,
Кралство Дания, представлявано от V. Pasternak Jørgensen и Søndahl Wolff,
Кралство Нидерландия, представлявано от M. K. Bulterman и J. Langer,
Република Финландия, представлявана от H. Leppo,
Кралство Швеция, представлявано първоначално от H. Eklinder, J. Lundberg, C. Meyer-Seitz, M. Salborn Hodgson, R. Shahsavan Eriksson, H. Shev и O. Simonsson, а впоследствие от H. Eklinder, C. Meyer-Seitz, M. Salborn Hodgson, R. Shahsavan Eriksson, H. Shev и O. Simonsson
встъпили страни,
ЗАМЕСТНИК-ПРЕДСЕДАТЕЛЯТ НА СЪДА,
след изслушване на генералния адвокат, A. M. Collins,
постанови настоящото
Определение
1
С молбата си Република Полша иска от Съда да отмени или, при условията на евентуалност, да измени определението на заместник-председателя на Съда от 27 октомври 2021 г., Комисия/Полша (C‑204/21 R, EU:C:2021:878, наричано по-нататък „определението от 27 октомври 2021 г.“).
Производството пред Съда
2
На 1 април 2021 г. Европейската комисия предявява иск за установяване на неизпълнение на задължения на основание член 258 ДФЕС, за да се установи, че:
–
като е приела и е оставила в сила член 42a, параграфи 1 и 2 и член 55, параграф 4 от Ustawа — Prawo o ustroju sądów powszechnych (Закон за устройството на общите съдилища) от 27 юли 2001 г. (Dz. U., 2001 г., бр. 98, позиция 1070), изменен с Ustawa o zmianie ustawy — Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (Закон за изменение на Закона за устройството на общите съдилища, на Закона за Върховния съд и на някои други закони) от 20 декември 2019 г. (Dz. U., 2020 г., позиция 190, наричан по-нататък „законът за изменение“) (наричан по-нататък „измененият Закон за общите съдилища“), член 26, параграф 3 и член 29, параграфи 2 и 3 от Ustawа o Sądzie Najwyższym (Закон за Върховния съд) от 8 декември 2017 г. (Dz. U., 2018 г., позиция 5), изменен със закона за изменение (наричан по-нататък „измененият Закон за Върховния съд“) и член 5, параграфи 1a и 1b от Ustawa — Prawo o ustroju sądów administracyjnych (Закон за устройството на административните съдилища) от 25 юли 2002 г. (Dz. U., 2002 г., позиция 1269), изменен със закона за изменение (наричан по-нататък „измененият Закон за административните съдилища), а също и член 8 от закона за изменение, които забраняват на всеки национален съд да проверява дали са спазени изискванията на Европейския съюз за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) с оглед на практиката на Европейския съд по правата на човека относно член 6, точка 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., както и по член 267 ДФЕС и принципа на предимство на правото на Съюза,
–
като е приела и е оставила в сила член 26, параграфи 2 и 4—6 и член 82, параграфи 2—5 от изменения Закон за Върховния съд, както и член 10 от закона за изменение, които предвиждат, че единствено Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (колегията за извънреден контрол и публични въпроси) на Sąd Najwyższy (Върховен съд, Полша) (наричана по-нататък „колегията за извънреден контрол и публични въпроси“) е компетентна да разглежда оплаквания и правни въпроси, отнасящи се до липсата на независимост на съд или съдия, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, както и по член 267 ДФЕС и принципа на предимство на правото на Съюза,
–
като е приела и е оставила в сила член 107, параграф 1, точки 2 и 3 от изменения Закон за общите съдилища, както и на член 72, параграф 1, точки 1—3 от изменения Закон за Върховния съд, които дават възможност да се квалифицира като дисциплинарно нарушение проверката за спазването на изискванията на Съюза за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, както и по член 267 ДФЕС,
–
като е оправомощила Izba Dyscyplinarna (дисциплинарна колегия) на Sąd Najwyższy (Върховен съд) (наричана по-нататък „дисциплинарната колегия“), чиято независимост и безпристрастност не са гарантирани, да се произнася по делата, които имат пряко отражение върху статута и изпълняването на съдийската длъжност и длъжността на помощник-съдия, каквито са, от една страна, исканията за предоставяне на разрешение за образуване на наказателно производство срещу съдии и помощник-съдии или за тяхното арестуване, както и, от друга страна, делата по служебни правоотношения и социалноосигурителни правоотношения относно съдии в Sąd Najwyższy (Върховен съд) и делата относно пенсионирането на тези съдии, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС,
–
като е приела и е оставила в сила член 88a от изменения Закон за общите съдилища, член 45, параграф 3 от изменения Закон за Върховния съд и член 8, параграф 2 от изменения Закон за административните съдилища, Република Полша е накърнила правото на неприкосновеност на личния живот и правото на защита на личните данни, гарантирани с член 7 и член 8, параграф 1 от Хартата и член 6, параграф 1, букви в) и д), член 6, параграф 3 и член 9, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1).
3
Същия ден Комисията подава молба за допускане на обезпечение с искането Съдът да наложи на Република Полша до постановяване на решението по съществото на спора редица задължения.
4
С определение от 14 юли 2021 г., Комисия/Полша (C‑204/21 R, наричано по-нататък „определението от 14 юли 2021 г.“, EU:C:2021:593), заместник-председателят на Съда в точка 1 от диспозитива на това определение задължава Република Полша до обявяването на съдебното решение, с което ще се сложи край на производството по дело C‑204/21:
а)
да спре, от една страна, прилагането на разпоредбите на член 27, параграф 1, точка 1а от изменения Закон за Върховния съд, по силата на които дисциплинарната колегия е компетентна да се произнася както като първа, така и като втора инстанция по исканията за предоставяне на разрешение за образуване на наказателно производство срещу съдии и помощник-съдии, за тяхното предварително задържане, за тяхното арестуване или за довеждането им, и от друга страна, на последиците от решения, които вече са приети от дисциплинарната колегия въз основа на този член и с които се разрешава образуването на наказателно производство срещу съдия или арестуването му, и да не препраща посочените в този член дела на юрисдикции, които не отговарят на изискванията за независимост, определени по-специално в решение от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982);
б)
да спре прилагането на разпоредбите на член 27, параграф 1, точки 2 и 3 от изменения Закон за Върховния съд, въз основа на които дисциплинарната колегия е компетентна да се произнася по дела относно статута на съдия в Sąd Najwyższy (Върховен съд) и изпълняването на съдийската длъжност от такъв съдия, по-специално по делата по служебни правоотношения и социалноосигурителни правоотношения и по делата относно пенсионирането на тези съдии, и да не препраща тези дела на юрисдикции, които не отговарят на изискванията за независимост, определени по-специално в решение от 19 ноември 2019 г.__ A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982);
в)
да спре прилагането на разпоредбите на член 107, параграф 1, точки 2 и 3 от изменения Закон за общите съдилища, както и на член 72, параграф 1, точки 1—3 от изменения Закон за Върховния съд, които дават възможност да се търси дисциплинарна отговорност от съдиите, които са разгледали въпроса за спазването на изискванията за независимост и безпристрастност на съд, предварително създаден със закон, по смисъла на разпоредбите на член 19, параграф 1 ДЕС във връзка с член 47 от Хартата;
г)
да спре прилагането на разпоредбите на член 42а, параграфи 1 и 2, както и на член 55, параграф 4 от изменения Закон за общите съдилища, на член 26, параграф 3, както и на член 29, параграфи 2 и 3 от изменения Закон за Върховния съд, на член 5, параграфи 1а и 1b от изменения Закон за административните съдилища, и на член 8 от Закона за изменение, доколкото забраняват на националните съдилища да проверяват дали са спазени изискванията на Съюза за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, по смисъла на член 19, параграф 1 ДЕС във връзка с член 47 от Хартата;
д)
да спре прилагането на разпоредбите на член 26, параграф 2 и параграфи 4—6, както и на член 82, параграфи 2—5 от изменения Закон за Върховния съд и на член 10 от Закона за изменение, които установяват изключителната компетентност на колегията за извънреден контрол и публични въпроси да разглежда оплаквания за липсата на независимост на съдия или на юрисдикция, и
е)
най-късно до един месец след като ѝ бъде връчено определението от 14 юли 2021 г., да уведоми Комисията за всички мерки, които е приела, за да се съобрази изцяло с това определение.
5
С определение от 6 октомври 2021 г., Полша/Комисия (C‑204/21 R, EU:C:2021:834), заместник-председателят на Съда отхвърля искането на Република Полша да се отмени определението на заместник-председателя на Съда от 14 юли 2021 г.
6
С определение от 27 октомври 2021 г. заместник-председателят на Съда налага на Република Полша периодична имуществена санкция от 1000000 EUR на ден, платими на Комисията, считано от датата на връчване на тази държава членка на същото определение до датата на изпълнение от последната на задълженията, произтичащи от определението от 14 юли 2021 г., или при липса на такова изпълнение — до датата на обявяването на съдебното решение, с което ще се сложи край на производството по дело C‑204/21.
7
На 10 март 2023 г. Република Полша подава настоящата молба.
Искания на страните
8
Република Полша моли Съда:
–
да отмени определението от 27 октомври 2021 г. или,
–
при условията на евентуалност, да намали размера на периодичната имуществена санкция, наложена с това определение.
9
Комисията моли Съда:
–
да отхвърли молбата за отмяна на определението от 27 октомври 2021 г. и
–
при разглеждането на искането за намаляване на размера на периодичната имуществена санкция, наложена с това определение, да вземе предвид мерките, приети от Република Полша за прилагане на определението от 14 юли 2021 г.
По искането за отмяна или, при условията на евентуалност, за изменение на определението от 27 октомври 2021 г.
10
Като начало следва да се припомни, че съгласно член 162, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда определението за постановяване на временни мерки не подлежи на обжалване.
11
За сметка на това съгласно член 163 от този правилник по искане на някоя от страните определението за постановяване на временни мерки може във всеки един момент да бъде изменено или отменено поради промяна на обстоятелствата. Понятието „промяна на обстоятелствата“ се отнася по-специално до настъпването на обстоятелство от фактически или правен характер, което може да постави под въпрос изводите на съдията по обезпечителното производство относно условията, с които е обвързано спирането на изпълнението или постановяването на временна мярка (определение на заместник-председателя на Съда от 20 септември 2021 г., Чешка република/Полша, C‑121/21 R, EU:C:2021:752, т. 22).
12
Важно е също така да се отбележи, че целта на молба, подадена на основание на тази разпоредба, не е съдията по обезпечителното производство да обяви за недействително с обратна сила определение, с което е постановена временна мярка, а само то да бъде изменено или отменено, тъй като съдията по обезпечителното производство може да преразгледа такова определение само занапред, включително евентуално да преоцени с оглед на обстоятелствата, налични към датата на неговото решение, фактическите и правните основания, които обосновават prima facie постановяването на съответната временна мярка (определение на заместник-председателя на Съда от 19 май 2022 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров), C‑121/21 R, непубликувано, EU:C:2022:408, т. 22 и цитираната съдебна практика).
13
От това следва, че не би могло молба, подадена на основание член 163 от Процедурния правилник, да има за предмет оспорване на вече настъпилите последици от определение, с което е постановена временна мярка (определение на заместник-председателя на Съда от 19 май 2022 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров), C‑121/21 R, непубликувано, EU:C:2022:408, т. 23).
14
В случая, тъй като молбата, подадена от Република Полша, се отнася само до определението от 27 октомври 2021 г., тя трябва да се разбира в смисъл, че има за цел да се отмени или измени периодичната имуществена санкция, наложена в допълнение към временните мерки, постановени с определението от 14 юли 2021 г.
15
С оглед на произнасянето по това искане следва да се припомни, че член 279 ДФЕС оправомощава Съда да разпорежда всякакви временни мерки, които счита за необходими, за да гарантира пълната ефикасност на бъдещото окончателно решение (определение от 20 ноември 2017 г., Комисия/Полша, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, т. 97, и определение от 27 октомври 2021 г., т. 19).
16
Съдията по обезпечителното производство по-специално трябва да може да осигури ефикасността на разпореждане, адресирано до някоя от страните на основание член 279 ДФЕС, като вземе всякакви мерки с цел тази страна да спазва определението в обезпечителното производство. Такава мярка по-специално може да се изрази в предвиждане на налагането на периодична имуществена санкция, ако въпросното разпореждане не бъде изпълнено от съответната страна (определение от 20 ноември 2017 г., Комисия/Полша, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, т. 100, и определение от 27 октомври 2021 г., т. 20).
17
В този контекст, видно от определението от 27 октомври 2021 г., доколкото от преписката не следва, че приетите от Република Полша мерки са достатъчни, за да се осигури изпълнението на временните мерки, постановени с определението от 14 юли 2021 г., съдията по обезпечителното производство приема, че е необходимо ефикасността на тези временни мерки да се засили, като се предвиди налагане на периодична имуществена санкция на тази държава членка, която да я откаже да бави изпълнението на последното определение.
18
Следователно, с оглед на произнасянето по настоящата молба съдията по обезпечителното производство следва да определи дали доводите, изтъкнати от Република Полша, позволяват да се установи промяна на обстоятелствата, която предполага, че към датата на произнасянето на този съдия периодичната имуществена санкция, наложена на тази държава члена с определението от 27 октомври 2021 г. вече не е напълно или частично обоснована.
19
По-точно, като се има предвид, че доводите, изложени от Република Полша в подкрепа на нейната молба, имат за цел да се установи, че тази държава членка е приложила изцяло временните мерки, постановени с определението от 14 юли 2021 г., съдията по обезпечителното производство следва да определи дали случаят действително е такъв, така че в тази хипотеза налагането на периодична имуществена санкция от 1000000 евро на ден вече да не бъде обосновано занапред.
20
Следва също така да се уточни, доколкото настоящата жалба цели при условията на евентуалност да се намали размерът на периодичната имуществена санкция, наложена с определението от 27 октомври 2021 г., че съдията по обезпечителното производство може на основание член 163 от Процедурния правилник не само да отмени, но и да измени определение за постановяване на временни мерки. Това изменение може да се състои по-специално в намаляване на размера на периодичната имуществена санкция, наложена преди това на държава членка, когато промяна на обстоятелствата оправдава такова намаляване.
21
С оглед на гореизложеното следва да се разгледат начините за изпълнение на различните временни мерки, постановени с определението от 14 юли 2021 г., за да се установи дали Република Полша доказва, че вследствие на промяна на обстоятелствата това изпълнение обосновава отмяната, или, при липсата на отмяна, намаляването занапред на периодичната имуществена санкция, наложена с определението от 27 октомври 2021 г.
По задължението да се спре прилагането на разпоредбите на член 27, параграф 1, точки 1а, 2 и 3 от изменения Закон за Върховния съд
Доводи
22
Република Полша изтъква, че Ustawa o zmianie ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (Закон за изменение на Закона за Върховния съд и на някои други закони) от 9 юни 2022 г. (Dz. U. позиция 1259, наричан по-нататък „законът от 9 юни 2022 г.“), премахва дисциплинарната колегия и отменя член 27 от изменения Закон за Върховния съд в неговата цялост.
23
Следователно задължението да се спре прилагането на разпоредбите на член 27, параграф 1, точки 1а, 2 и 3 от този закон е останало без предмет.
24
Комисията също преценява, че Законът от 9 юни 2022 г. прилага правилно това задължение.
Съображения
25
Видно от точка 1, букви a) и б) от диспозитива на определението от 14 юли 2021 г., то налага задължение на Република Полша, по-конкретно да спре прилагането на разпоредбите на член 27, параграф 1, точки 1a, 2 и 3 от изменения Закон за Върховния съд, по силата на които дисциплинарната колегия е компетентна да се произнася както като първа, така и като втора инстанция по исканията за предоставяне на разрешение за образуване на наказателно производство срещу съдии или помощник-съдии, за тяхното предварително задържане, за тяхното арестуване или за довеждането им, както и по дела относно статута на съдия в Sąd Najwyższy (Върховен съд) и изпълняването на съдийската длъжност от такъв съдия.
26
Както е видно обаче от член 1 от Закона от 9 юни 2022 г., член 27 от изменения Закон за Върховния съд е отменен в своята цялост. Освен това се установява, че с този закон се премахва дисциплинарната колегия.
27
Въпреки че за да се осигури изпълнението на определението от 14 юли 2021 г., приемането на тези мерки не е било задължително (вж. в този смисъл определението от 27 октомври 2021 г., т. 53), последните гарантират, че член 27, параграф 1, точки 1a, 2 и 3 от изменения Закон за Върховния съд вече не е приложим в полския правен ред.
28
Следователно Република Полша се е съобразила напълно с временните мерки, посочени в точка 25 от настоящото определение.
По задължението за спиране на действието на постановените от дисциплинарната колегия решения, с които се разрешава образуването на наказателно производство срещу съдия или арестуването му
Доводи
29
Република Полша изтъква, от една страна, че съгласно член 9 от Закона от 9 юни 2022 г. по делата, които са били от компетентност на дисциплинарната колегия преди влизането в сила на този закон, Izba Odpowiedzialności Zawodowej (колегия за професионална отговорност) на Sąd Najwyższy (Върховен съд) (наричана по-нататък „колегията за професионална отговорност“) преразглежда служебно в хода на първото заседание по дадено дело временното отстраняване от длъжност на съответния съдия, постановено от дисциплинарната колегия. Това производство позволявало да се провери в най-кратки срокове подходящия характер на временните мерки, приети от последната колегия.
30
От друга страна, член 18, параграф 1 от Закона от 9 юни 2022 г. разрешавал на съдията, срещу когото е произнесено окончателно дисциплинарно решение или е прието окончателно решение, с което образуването на наказателно производство се разрешава от състав на Sąd Najwyższy (Върховен съд), в който влиза поне един член на дисциплинарната колегия, да поиска възобновяване на производството пред колегията за професионална отговорност.
31
С това законът от 9 юни 2022 г. въвеждал правна рамка, позволяваща на съдиите, засегнати от решенията на дисциплинарната колегия, да оспорят тези решения. Всъщност по отношение на редица съдии такива решения вече били преразгледани. И накрая, имало и все още висящи дела, отнасящи се до решения от този характер.
32
Комисията поддържа, че така въведените от Република Полша средства за правна защита нямат за последица незабавното спиране на действието на решенията на дисциплинарната колегия. Освен това примерите, посочени от Република Полша, не били показателни.
Съображения
33
Видно от точка 1, буква a) от диспозитива на определението от 14 юли 2021 г., последното задължава Република Полша по-конкретно да спре прилагането на последиците от решенията, приети от дисциплинарната колегия въз основа на член 27, параграф 1, точка 1a от изменения Закон за Върховния съд.
34
Република Полша поддържа по същество, че е осигурила пълно изпълнение на тази временна мярка, като е въвела две отделни средства за правна защита, предвидени съответно в член 9 и в член 18, параграф 1 от Закона от 9 юни 2022 г.
35
Що се отнася на първо място до член 9 от закона от 9 юни 2022 г., видно от самия текст на този член, решенията на дисциплинарната колегия, с които се налага временно отстраняване от длъжност на съдия до решаването на дело, което все още е било висящо при влизането в сила на този закон, задължително трябва да се преразгледат от колегията за професионална отговорност.
36
Несъмнено такова преразглеждане по принцип може да попречи на решение от този порядък, прието от дисциплинарната колегия, да продължи по право да произвежда последиците си, тъй като тяхното запазване зависи от одобрението на това решение от друга инстанция.
37
С оглед на това, видно, от една страна, както от текста на член 9 от закона от 9 юни 2022 г., така и от тълкуването, което му дава Република Полша, този член не е приложим по отношение на всички решения, приети от дисциплинарната колегия. По-конкретно, този член не позволява да се ограничат последиците от решенията, с които се налага дисциплинарно наказание на съдия или с които се разрешава образуването на наказателно производство срещу него, въпреки че тези решения попадат в обхвата на временната мярка, посочена в точка 33 от настоящото определение, и освен това могат да имат значителни последици за живота и кариерата на съответните съдии.
38
От друга страна, вярно е, че член 9 от закона от 9 юни 2022 г. предвижда преразглеждане на решение на дисциплинарната колегия, с което се разпорежда временно отстраняване от длъжност на съдия, в първото заседание относно положението на този съдия, проведено пред колегията за професионална отговорност. Същевременно обаче нито от разпоредбите на този закон, нито от доводите на Република Полша следва, че действието на такова решение ще бъде спряно до първото съдебно заседание, което освен това не изглежда, че трябва да се провежда в предварително определен срок.
39
На второ място, що се отнася до член 18, параграф 1 от закона от 9 юни 2022 г., от текста на тази разпоредба е видно, че тя предоставя на съдията, засегнат от определени влезли в сила решения, приети от дисциплинарната колегия, възможността да поиска в шестмесечен срок, считано от влизането в сила на този закон, възобновяване на отнасящото се до него производство.
40
Макар въвеждането на такъв способ за защита, доколкото той е ефективен, да е от естество да засили съдебната защита, с която могат да разполагат съдиите, засегнати от производство пред дисциплинарната колегия, той по никакъв начин не предполага спиране на действието на решение, прието от дисциплинарната колегия, в хипотезата, при която съответният съдия не подаде искане за преразглеждане на това решение при условията, предвидени в Закона от 9 юни 2022 г.
41
Освен това, дори когато е отправено такова искане за преразглеждане, от член 18, параграф 1 от този закон не следва, че действието на посоченото в тази молба решение на дисциплинарната колегия ще бъде спряно до разглеждането на тази молба.
42
Следователно изглежда, че средствата за правна за защита, на които се позовава Република Полша, не могат във всички случаи и незабавно да спрат действието на решенията, приети от дисциплинарната колегия на основание член 27, параграф 1, точка 1а от изменения закон за Върховния съд.
43
При тези условия дори да се предположи за установено обстоятелството, че някои от тези решения действително са били оспорени или би могло скоро да бъдат оспорени, във всички случаи то не може да докаже, че временната мярка, посочена в точка 33 от настоящото определение, е изцяло изпълнена.
44
Следователно Република Полша се е съобразила само частично с тази временна мярка.
По задължението за спиране на прилагането на полските разпоредби, забраняващи на националните съдилища да проверяват спазването на изискванията на Съюза за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон
Доводи
45
Република Полша изтъква, че полското право позволява да се гарантира защитата на правото на независим и безпристрастен съд, създаден със закон, в различните фази на делата и в различните производства. Така тази държава членка преценява, основавайки се на съдебната си практика, че е изпълнила временните мерки, наложени с определение от 8 април 2020 г., Комисия/Полша (C‑791/19 R, EU:C:2020:277).
46
Освен това законът от 9 юни 2022 г. въвеждал в полския правен ред ново средство за правна защита, което позволявало да се провери спазването от съдията на изискванията за независимост и безпристрастност с оглед на обстоятелствата, свързани с неговото назначаване, както и на неговите действия, когато някоя от страните повдига съмнения в това отношение. Прилагането на този механизъм можело да доведе до отвод на съдия и в случаи, в които не е направено такова искане.
47
Комисията изтъква, че средството за правна защита, на което се позовава Република Полша, се прилага по искане на някоя от страните в разглежданото производство и че първоначално то е било обвързано с редица ограничителни условия. От друга страна, това средство за правна защита не позволявало да се извърши служебна проверка за спазването на изискванията за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон. Тази институция посочва и дело, по което е образувано дисциплинарно производство за нарушение на член 42а, параграфи 1 и 2 от изменения Закон за общите съдилища.
Съображения
48
От точка 1, буква г) от диспозитива на определението от 14 юли 2021 г. следва, че то задължава Република Полша да спре прилагането на член 42а, параграфи 1 и 2, както и на член 55, параграф 4 от изменения Закон за общите съдилища, на член 29, параграфи 2 и 3 от изменения Закон за Върховния съд, на член 5, параграфи 1а и 1b от изменения Закон за административните съдилища и на член 8 от закона за изменение, доколкото тези разпоредби забраняват на националните съдилища да проверяват дали са спазени изискванията на Съюза за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, произтичащо от член 19, параграф 1 ДЕС и от член 47 от Хартата.
49
В това отношение, на първо място, доколкото доводите на Република Полша трябва да се разбират като целящи да се установи, че временната мярка, посочена в предходната точка, се прилага в практиката на нейните съдилища, достатъчно е да се отбележи, че тези доводи не съдържат никакво уточнение относно съдържанието на тази практика и че освен това те не са придружени от никакви доказателства, с които да се установи съществуването на посочената практика.
50
На второ място, Законът от 9 юни 2022 г. несъмнено въвежда ново средство за правна защита, което позволява да се проверява спазването на изискванията за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, като това средство за правна защита се урежда по-специално от член 42а, параграф 3 от изменения Закон за общите съдилища, от член 29, параграф 5 от изменения Закон за Върховния съд и от член 5, параграф 1 от изменения Закон за административните съдилища.
51
Независимо от това, от една страна, е безспорно, че полските разпоредби, посочени в точка 48 от настоящото определение, не са отменени и че прилагането им не е спряно официално, така че ограниченията, които те въвеждат по отношение на възможността за проверка на спазването на изискванията за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, по принцип все още са изцяло приложими в полския правен ред.
52
От друга страна, както от текста на разпоредбите, уреждащи новото средство за правна защита, въведено от полския законодател, на което се позовава Република Полша, така и от доводите, изтъкнати от тази държава членка, следва, че прилагането на това средство за правна защита може да бъде инициирано само по искане на някоя от страните в съответното производство.
53
От това следва, че посоченото средство за правна защита трябва да се разбира в смисъл, че въвежда дерогация от ограниченията, произтичащи от полските разпоредби, посочени в точка 48 от настоящото определение, само когато е направено такова искане. Следователно не се доказва, че тези ограничения биха отпаднали в други случаи, по-специално когато съдия извършва служебна проверка за спазването на изискванията на независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон.
54
Ето защо, и без да е необходимо да се определя дали правото на Съюза задължително предполага, че съдията трябва да може служебно да извърши такава проверка, изглежда, че приемането на Закона от 9 юни 2022 г. не може да гарантира във всички случаи спирането на всички последици от полските разпоредби, посочени в точка 48 от настоящото определение.
55
При тези условия следва да се приеме, че макар приемането на Закона от 9 юни 2022 г. да може да ограничи действието на тези разпоредби, то не е достатъчно, за да се гарантира изцяло изпълнението на временната мярка, посочена в точка 48 от настоящото определение.
56
Вследствие на това Република Полша се е съобразила само частично с тази временна мярка.
По задължението за спиране на прилагането на полските разпоредби, позволяващи да се търси дисциплинарна отговорност на съдиите за това, че са извършили проверка за спазването на изискванията за независимост и безпристрастност на съд, предварително създаден със закон
Доводи
57
Република Полша поддържа, че приложимите полски разпоредби никога не са позволявали да се търси дисциплинарна отговорност на съдиите, с мотива, че са гарантирали на страните правото на съд, създаден със закон, и че дисциплинарните съдилища винаги са тълкували тези разпоредби по този начин.
58
Освен това Законът от 9 юни 2022 г. уточнявал определенията за дисциплинарни нарушения, за които съдиите могат да носят отговорност. Така, от една страна, от този закон следвало, че съдържанието на съдебно решение не може да представлява дисциплинарно нарушение, дори когато това съдържание се отнася до правото на съд, създаден със закон. От друга страна, този закон потвърждавал, че проверката за спазване на изискванията за независимост и безпристрастност в случая, попадащ в редица изброени в него разпоредби, не съставлява дисциплинарно нарушение.
59
Според Комисията посочените от Република Полша разпоредби не допускали образуването на дисциплинарно производство срещу съдии, които постановяват решения, опорочени от неправилно тълкуване на изискванията на член 19, параграф 1 ДЕС, или които проверяват по искане на страна спазването на изискванията за независимост и безпристрастност на съдията.
60
Посочените разпоредби обаче не изключвали възможността служебната проверка от член на съдебен състав за спазването на тези изисквания да бъде квалифицирана като дисциплинарно нарушение. Освен това Комисията била уведомена за образуването на едно дисциплинарно производство и за действия по разследване, извършвани по две дела, попадащи в тази хипотеза.
Съображения
61
От точка 1, буква в) от диспозитива на определението от 14 юли 2021 г. следва, че то задължава Република Полша да спре прилагането на член 107, параграф 1, точки 2 и 3 от изменения Закон за общите съдилища и на член 72, параграф 1, точки 1—3 от изменения Закон за Върховния съд, които дават възможност да се търси дисциплинарна отговорност от съдиите, които са разгледали въпроса за спазването на изискванията за независимост и безпристрастност на съд, предварително създаден със закон, произтичащо от член 19, параграф 1 ДЕС и член 47 от Хартата.
62
В това отношение следва да се посочи, на първо място, че доводът, че приложимите полски разпоредби никога не са позволявали да се търси дисциплинарна отговорност на съдиите с мотива, че са гарантирали на страните правото на съд, създаден със закон, представлява повторение на довода, изтъкнат от Република Полша в писменото ѝ становище по молбата за допускане на обезпечителни мерки, подадена от Комисията на 1 април 2021 г. Следователно такъв довод не може да докаже наличието на „промяна на обстоятелствата“ по смисъла на член 163 от Процедурния правилник и поради това трябва да се отхвърли (вж. по аналогия определение на заместник-председателя на Съда от 20 септември 2021 г., Чешка република/Полша, C‑121/21 R, EU:C:2021:752, т. 24).
63
На второ място, както подчертава Република Полша, законът от 9 юни 2022 г. допълва член 107 от изменения Закон за общите съдилища и член 72 от изменения Закон за Върховния съд.
64
С тези допълнения посочените членове вече предвиждат по-конкретно, че нито допускането на грешка при тълкуването и прилагането на разпоредбите на правото на Съюза, нито проверката за спазването на изискванията за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, в случаите по член 42а, параграф 3 от изменения Закон за общите съдилища, по член 29, параграф 5 от изменения Закон за върховните съдилища и по член 5, параграф 1 от изменения Закон за административните съдилища, представляват дисциплинарно нарушение.
65
На първо място обаче е безспорно, че полските разпоредби, посочени в точка 61 от настоящото определение, не са отменени и че прилагането им не е било спряно официално, така че тези разпоредби по принцип все още позволяват да се търси дисциплинарна отговорност на съдиите, които са разгледали въпроса за спазването на изискванията за независимост и безпристрастност на съд, предварително създаден със закон, произтичащо от член 19, параграф 1 ДЕС и от член 47 от Хартата.
66
По-нататък следва да се отбележи, че въведеното със Закона от 9 юни 2022 г. уточнение, съгласно което допускането на грешка при тълкуването и прилагането на разпоредбите на правото на Съюза не съставлява дисциплинарно нарушение, по никакъв начин не изключва prima facie, че подобна квалификация може да бъде дадена, когато правилното или неправилното тълкуване и прилагане на тези разпоредби води до оспорване на някои правила, приложими в полския правен ред.
67
По-специално, тъй като член 107, параграф 1 от изменения Закон за общите съдилища и член 72, параграф 1 от изменения Закон за Върховния съд все още предвиждат, че съдията носи дисциплинарна отговорност за неизпълнение на служебните задължения, включително при действия, които могат да възпрепятстват или сериозно да накърнят функционирането на съдебен орган, или при актове, които поставят под въпрос наличието на служебно правоотношение на съдия, валидността на назначаването на съдия или легитимността на конституционен орган на Република Полша, не може да се приеме, че изключването на образуване на дисциплинарно производство поради грешка в тълкуването и прилагането на разпоредбите на правото на Съюза задължително възпрепятства образуването на такова производство, в случай че съдията основателно или неоснователно прецени, че правото на Съюза го задължава да приеме акт, пораждащ такива последици.
68
Накрая, както от текста на Закона от 9 юни 2022 г., така и от тълкуването, което му дава Република Полша, следва, че въведеното с този закон уточнение, съгласно което проверката на спазването на изискванията за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, не представлява дисциплинарно нарушение, се прилага само когато тази проверка се извършва в случаите по член 42а, параграф 3 от изменения Закон за общите съдилища, член 29, параграф 5 от изменения Закон за Върховния съд и член 5, параграф 1 от изменения Закон за административните съдилища.
69
От точки 52 и 53 от настоящото определение е видно обаче, че тези разпоредби позволяват такава проверка да се извършва само по искане на някоя от страните в съответното производство. Вследствие на това не се установява, че измененията, въведени със Закона от 9 юни 2022 г., позволяват във всички случаи да се изключи възможността за образуване на дисциплинарно производство срещу съдия единствено поради обстоятелството, че е извършил тази проверка.
70
При посочените условия, въпреки че тези изменения действително позволяват да се гарантира спазването на временната мярка, посочена в точка 61 от настоящото определение, когато проверката за спазване на изискванията за независимост и безпристрастност на съд, предварително създаден със закон, произтичащи от правото на Съюза, се извършва в рамките на новото средство за правна защита, въведено с разпоредбите, посочени в точка 68 от това определение, тези изменения не могат да гарантират пълното прилагане на тази временна мярка.
71
Следователно Република Полша се е съобразила само частично с тази временна мярка.
По задължението за спиране на прилагането на полските разпоредби, които установяват изключителната компетентност на колегията за извънреден контрол и публични въпроси да разглежда оплаквания за липсата на независимост на съдия или на юрисдикция
Доводи
72
Република Полша твърди, от една страна, че на 29 юли 2021 г. председателят на Sąd Najwyższy (Върховен съд), който председателства и колегията за извънреден контрол и публични въпроси, е приел определение, с което се установява, че пред тази колегия няма висящо дело, по което да е повдигнато основание за незаконосъобразност на назначаване на съдия, и с което се разпорежда да спре вписването в регистъра на дела относно отвод на съдия или относно определяне на компетентния съд във връзка с липсата на независимост на съдия или на юрисдикция (наричано по-нататък „определението от 29 юли 2021 г.“).
73
От друга страна, след влизането в сила на Закона от 9 юни 2022 г. заместник-председателят на първо отделение на колегията за извънреден контрол и публични въпроси върнал всички искания за отвод на съдия, подадени на основание член 26, параграф 2 от изменения Закон за Върховния съд. Той считал, че новото средство за правна защита, въведено с този закон, следва да се прилага с предимство, а разглеждането на оплакванията, свързани с липсата на независимост на съдията, да се остави на общите съдилища.
74
От тези обстоятелства следвало, че полските съдилища на практика вече не прилагали разпоредбите, посочени в точка 1, буква д) от диспозитива на определението от 14 юли 2021 г.
75
Комисията не оспорва съществуването на представените от Република Полша доказателства и посочва, че тя не е била уведомена след влизането в сила на Закона от 9 юни 2022 г. за прилагането на разпоредбите, с които на колегията за извънреден контрол и публични въпроси се предоставя изключителна компетентност да разглежда оплаквания за липсата на независимост на съдия или на юрисдикция.
76
От друга страна обаче от уебсайта на Sąd Najwyższy (Върховен съд) и от електронния регистър на тази юрисдикция следвало, че колегията за извънреден контрол и публични въпроси все още е сезирана по дела, свързани с такива оплаквания, които са ѝ предадени преди влизането в сила на Закона от 9 юни 2022 г. на основание член 26, параграф 2 от изменения Закон за Върховния съд. Вследствие на това не можело да се изключи възможността тази колегия да продължи да упражнява изключителната си компетентност в тази област.
Съображения
77
От точка 1, буква д) от диспозитива на определението от 14 юли 2021 г. следва, че то задължава Република Полша да спре прилагането на разпоредбите на член 26, параграфи 2 и 4—6, на член 82, параграфи 2—5 от изменения Закон за Върховния съд и на член 10 от закона за изменение, които установяват изключителната компетентност на колегията за извънреден контрол и публични въпроси да разглежда оплаквания за липсата на независимост на съдия или на юрисдикция.
78
Безспорно е, че посочените в предходната точка разпоредби не са отменени и че прилагането им не е спряно официално, така че колегията за извънреден контрол и публични въпроси по принцип продължава да има изключителната компетентност да се произнася по делата, посочени в тези разпоредби.
79
Ето защо следва да се провери дали определенията, постановени от съдиите в Sąd Najwyższy (Върховен съд), на които се позовава Република Полша, на практика могат да лишат тези разпоредби от действие.
80
В това отношение, на първо място, в точка 51 от определението от 27 октомври 2021 г. се посочва, че мерките, приети от председателя на Sąd Najwyższy (Върховен съд), сред които е определението от 29 юли 2021 г., не позволяват да се установи, че колегията за извънреден контрол и публични въпроси вече не може да разглежда висящите пред нея дела, нито че делата, които са от компетентност на тази колегия, вече не трябва да ѝ се препращат от общите съдилища.
81
От това следва, че определението от 29 юли 2021 г. не може да се приеме за „промяна на обстоятелствата“ по смисъла на член 163 от Процедурния правилник, която позволява да се установи, че посочената в точка 77 от настоящото определение временна мярка е изцяло изпълнена от Република Полша.
82
Освен това посочените от Комисията примери за дела, които са били предадени на колегията за извънреден контрол и публични въпроси преди влизането в сила на Закона от 9 юни 2022 г. и които все още са висящи пред тази колегия, потвърждават, че определението от 29 юли 2021 г. на практика не изключва напълно прилагането на правилата, предвидени в тази временна мярка.
83
На второ място, едно определение на заместник-председателя на първо отделение на колегията за извънреден контрол и публични въпроси, представено от Република Полша, изглежда, действително доказва наличието на практика за препращане на общите съдилища на делата, предадени на тази колегия на основание разпоредбите, посочени в точка 77 от настоящото определение — практика, чието съществуване не се оспорва от Комисията.
84
При това положение посоченото определение на заместник-председателя на първо отделение на колегията за извънреден контрол и публични въпроси предвижда препращане на общите съдилища само на делата, които попадат в обхвата на новото средство за правна защита, въведено със Закона от 9 юни 2022 г., посочено в точка 50 от настоящото определение. Следователно не се установява, че прилагането на разпоредбите, посочени в точка 77 от настоящото определение, би било отхвърлено и по дела, които не попадат в приложното поле на това ново средство за правна защита, но по които са подадени оплаквания относно липсата на независимост на съдия или юрисдикция.
85
Вследствие на това, въпреки че мерките, на които се позовава Република Полша, могат да ограничават в значителна степен прилагането на правилата, които предоставят изключителна компетентност на колегията за извънреден контрол и публични въпроси, от преписката не следва, че прилагането на тези правила на практика е напълно спряно.
86
Следователно Република Полша се е съобразила само частично с временната мярка, посочена в точка 77 от настоящото определение.
По задължението да не се препращат делата, посочени в член 27, параграф 1, точки 1а, 2 и 3 от изменения Закон за Върховния съд, на юрисдикции, която не отговарят на изискванията за независимост
Доводи
87
Република Полша твърди, че делата, посочени в член 27, параграф 1, точки 1а, 2 и 3 от изменения Закон за Върховния съд, са възложени със Закона от 9 юни 2022 г. на два отделни състава на Sąd Najwyższy (Върховен съд), а именно на колегията за професионална отговорност и на колегията за извънреден контрол и публични въпроси.
88
На първо място, нито едно решение на Съда не установявало, че тези колегии не отговарят на гаранциите, посочени в решение от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982). Членовете на посочените колегии се ползвали с всички гаранции за независимост като останалите съдии от Sąd Najwyższy (Върховен съд). Освен това факторите, взаимната връзка между които накарала Съда да уважи иска на Комисията за установяване на неизпълнение на задължения, свързани с дисциплинарната колегия в решението от 15 юли 2021 г., Комисия/Полша (Дисциплинарен режим на съдиите) (C‑791/19, EU:C:2021:596), не били част от характеристиките на колегията за професионална отговорност или на колегията за извънреден контрол и публични въпроси. Накрая, единствено обстоятелството, че съдия е назначен от държавен глава по предложение на орган, съставен предимно от членове, представляващи законодателната или изпълнителната власт, не било достатъчно, за да се установи нарушение на член 19, параграф 1 ДЕС.
89
Комисията преценява, че колегията за професионална отговорност, както и колегията за извънреден контрол и публични въпроси, не отговарят на гаранциите, посочени в решението от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982).
90
В това отношение тя посочва, че четиринадесет от седемнадесетте членове на колегията за извънреден контрол и публични въпроси, както и четирима от единадесетте членове на колегията за професионална отговорност, са назначени за членове на Sąd Najwyższy (Върховен съд) при условия, за които Европейският съд по правата на човека приема, че водят до нарушаване на правото на съд, предварително създаден със закон.
91
Според Комисията съчетанието от обстоятелството, че тези съдии са назначени по предложение на орган, който вече не предлага достатъчно гаранции за независимост от законодателната или изпълнителната власт, и от обстоятелството, че тези назначения са извършени въпреки спирането от административна юрисдикция на приетото от този орган предложение, поражда сериозни съмнения относно това дали въпросните две колегии отговарят на изискванията за независимост, произтичащи от член 19, параграф 1 ДЕС.
Съображения
92
От точка 1, букви а) и б) от диспозитива на определението от 14 юли 2021 г. следва, че то задължава Република Полша по-специално да не препраща делата, посочени в член 27, параграф 1, точки 1а, 2 и 3 от изменения Закон за Върховния съд на юрисдикции, които не отговарят на изискванията за независимост, предвидени по-специално в решението от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982).
93
Безспорно е, че след отмяната на член 27 от изменения Закон за Върховния съд и премахването на дисциплинарната колегия полският законодател е предоставил компетентността, възложена преди това на тази колегия, отчасти на колегията за професионална отговорност, и отчасти и на колегията за извънреден контрол и публични въпроси.
94
Въпреки че по този начин Република Полша препраща делата, посочени в член 27, параграф 1, параграфи 1а, 2 и 3 от изменения Закон за Върховния съд, на органи, различни от дисциплинарната колегия, Комисията все пак счита, че това препращане не може да гарантира изпълнението на временните мерки, посочени в точка 92 от настоящото определение, тъй като колегията за професионална отговорност и колегията за извънреден контрол и публични въпроси не отговарят, с оглед на реда и условията за назначаване на техните членове, на изискванията за независимост, предвидени по-специално в решението от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982).
95
В това отношение следва да се отбележи, че така изразеното от Комисията становище не произтича пряко от констатация, направена от Съда на основание член 258 ДФЕС, че Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1 ДЕС, що се отнася до организацията и функционирането на колегията за професионална отговорност, както и на колегията за извънреден контрол и публични въпроси, тъй като Съдът досега не е изразявал становище по този въпрос при разглеждането на иск за установяване на неизпълнение на задължения.
96
Освен това становището на Комисията не може да бъде подкрепено и от решение на Съда на основание член 267 ДФЕС.
97
Безспорно, в точка 152 от решение от 6 октомври 2021 г., W.Ż. (Колегия за извънреден контрол и публични въпроси на Върховния съд — Назначаване) (C‑487/19, EU:C:2021:798), Съдът преценява, че редица обстоятелства, свързани с назначаването на един съдия в колегията за извънреден контрол и публични въпроси, могат да доведат до заключението, че съдията по делото е назначен в явно нарушение на основните правила на процедурата по назначаване на съдиите в Sąd Najwyższy (Върховен съд), които са неразделна част от изграждането и функционирането на полската съдебна система, и следователно в нарушение на член 19, параграф 1 ДЕС.
98
Тази констатация обаче е направена, без да се засяга окончателната преценка от страна на запитващата юрисдикция, която единствена е компетентна в рамките на преюдициалното производство да установява и преценява фактите по спора в главното производство, както и да тълкува и прилага националното право (вж. в този смисъл решение от 14 юли 2022 г., Volkswagen, C‑134/20, EU:C:2022:571, т. 36 и цитираната съдебна практика).
99
Следователно в този контекст съдията по обезпечителното производство не може да приеме довода на Комисията, без преди това да прецени съвместимостта на процедурата по назначаване на членовете на колегията за професионална отговорност и на колегията за извънреден контрол и публични въпроси с член 19, параграф 1 ДЕС.
100
Следователно този довод се различава от разгледаните в точки 22—86 от настоящото определение доводи. Преценката на последните всъщност предполага само да се определи дали новите мерки, приети от Република Полша, могат да доведат до спиране на действието на полските разпоредби, критикувани от Комисията в рамките на иска за установяване на неизпълнение на задължения, който е предмет на дело C‑204/21, въз основа на твърдения за нарушение, за които в определение от 14 юли 2021 г. е прието, че не са лишени от сериозно основание. За тази цел не е било необходимо съдията по обезпечителното производство да преценява съвместимостта с правото на Съюза на тези нови мерки или на други елементи от полската правна уредба.
101
В рамките обаче на установената с членове 258 и 260 ДФЕС система Съдът има изключителна компетентност, която му е предоставена изрично и пряко от Договора за функционирането на ЕС, да преценява съвместимостта на действията на държавите членки с правото на Съюза (вж. в този смисъл решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, т. 49 и 50).
102
Несъмнено съдията по обезпечителното производство е компетентен, преди да бъде постановено решение на Съда по иск за неизпълнение на задължения, да извърши предварителна преценка на твърденията за нарушение, изложени в подкрепа на този иск, за да се произнесе по условието относно fumus boni juris, без да се засяга окончателната преценка на Съда на тези твърдения за нарушение.
103
Тази компетентност обаче не може, без да се засегне изключителната компетентност на Съда, произтичаща от членове 258 и 260 ДФЕС, да позволи на съдията по обезпечителното производство да преценява съвместимостта с правото на Съюза на национална практика или правна уредба, която не е предмет на твърдения за нарушение в подкрепа на иск за установяване на неизпълнение на задължения и която не е била разглеждана по-рано от Съда (вж. по аналогия решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, т. 51).
104
Решение в обратен смисъл всъщност би могло да наруши процесуалните права на засегнатата държава членка, като я лиши от възможността в досъдебната фаза на производството за установяване на неизпълнение на задължения да уточни становището си относно доводите, изложени от Комисията, фаза, която ѝ предоставя възможност да изпълни задълженията си, произтичащи от правото на Съюза или надлежно да изтъкне правните основания на защитата си срещу тези доводи (вж. по аналогия решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, т. 55 и 56).
105
Следва също така да се уточни, че разглеждането от съдията по обезпечителното производство на довод, изведен от несъвместимостта с правото на Съюза на национална практика или правна уредба, която не е предмет на твърдения за нарушение, изложени в подкрепа на иск за установяване на неизпълнение на задължения, не може да се приеме, дори ако разглеждането се ограничава до това да се определи дали този довод на пръв поглед не изглежда лишен от сериозно основание.
106
Всъщност такъв стандарт за проверка при разглеждането на молба за допускане на обезпечителни мерки е обоснован само поради факта, че въпросният довод трябва да бъде предмет на окончателна преценка от съда по съществото на делото, което не е така по отношение на довод, отнасящ се до такава национална практика или правна уредба.
107
Затова когато при проверката от съдията по обезпечителното производство на изпълнението на временните мерки възникне спор между Комисията и съответната държава членка относно съвместимостта с правото на Съюза на национална практика или правна уредба, която не е предмет на твърдения за нарушение, изложени в подкрепа на иск за установяване на неизпълнение на задължения и която не е разглеждана по-рано от Съда, Комисията следва, ако прецени това за уместно, да предяви нов иск за установяване на неизпълнение на задължения относно тази национална практика или правна уредба (вж. по аналогия решение от 15 януари 2014 г., Комисия/Португалия, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, т. 52).
108
При тези условия, като се има предвид, че съвместимостта на процедурата по назначаване на членовете на колегията за професионална отговорност, както и на колегията за извънреден контрол и публични въпроси, с правото на Съюза не е предмет на твърденията за нарушение, изложени в предявения иск по дело C ‑204/21, припомнени в точка 2 от настоящото определение, и че тази съвместимост не е била разглеждана по-рано от Съда, съдията по обезпечителното производство не би могъл да уважи довода на Комисията, посочен в точка 94 от настоящото определение.
109
От това следва, че без да се засяга въпросът дали тази процедура по назначаване е съвместима с правото на Съюза, следва да се приеме, че Република Полша се е съобразила с посочените в точка 92 от настоящото определение временни мерки.
110
С оглед на всичко изложено по-горе трябва да се приеме, че от преписката не следва, че приетите от Република Полша мерки са достатъчни, за да гарантират изпълнението на всички временни мерки, предвидени в определението от 14 юли 2021 г., и че следователно вече не е необходимо да се засилва ефикасността на тези временни мерки, като се налага периодична имуществена санкция.
111
Ето защо следва да се отхвърли искането да се отмени определението от 27 октомври 2021 г.
112
Независимо от това, от точки 25—109 от настоящото определение следва, че мерките, въведени от Република Полша след подписването на определението от 27 октомври 2021 г., могат да гарантират в значителна степен изпълнението на временните мерки, предвидени в определението от 14 юли 2021 г.
113
Вследствие на това, с оглед на обстоятелствата по случая и на платежоспособността на Република Полша размерът на периодичната имуществена санкция, наложена с определение от 27 октомври 2021 г., следва да се намали на 500000 EUR на ден, считано от датата на подписването на настоящото определение.
По тези съображения заместник-председателят на Съда определи:
1)
Отхвърля искането да се отмени определението на заместник-председателя на Съда от 27 октомври 2021 г., Комисия/Полша (C‑204/21 R, EU:C:2021:878).
2)
Намалява размера на периодичната имуществена санкция, платима на Европейската комисия и наложена на Република Полша с определение на заместник-председателя на Съда от 27 октомври 2021 г., Комисия/Полша (C‑204/21 R, EU:C:2021:878), на 500000 евро на ден, считано от датата на подписването на настоящото определение.
3)
Не се произнася по съдебните разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: полски