Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. SZPUNAR
представено на 5 февруари 2026 година(1)
Дело C‑873/24 [Marwanak](i)
GK,
NU,
TZ,
MV,
UK
(Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия)
„ Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕС) № 650/2012 — Европейско удостоверение за наследство — Задължения на издаващия орган — Наследство, включващо недвижимо имущество, намиращо се в държава членка, различна от държавата членка, издала удостоверението — Правна
уредба
на вписванията на държавата членка по местонахождение на недвижимия имот, която обуславя вписването в имотния регистър от включването в удостоверението на информация за наследения недвижим имот — Задължение за включване на тази информация в случай на универсално правоприемство “
I.      Въведение
1.        Настоящото преюдициално запитване се отнася до въпрос, който е предмет на спорове след влизането в сила на Регламент (ЕС) № 650/2012(2): в кои случаи следва да се включи информация за наследственото имущество в европейското удостоверение за наследство? Съмненията възникват от факта, че макар Регламент № 650/2012 да предвижда възможност за включване на такава информация в европейското удостоверение за наследство, формулировката му относно обстоятелствата, при които това следва да се направи, е неясна.
2.        Проблемът е особено важен в случай на различия между изискванията на наследственото право и правната уредба на вписванията в различните държави членки. От една страна, разпоредбите на приложимото към наследяването право могат да предвиждат, че наследството се прехвърля чрез универсално правоприемство, така че съставът на наследството не се определя на етапа на удостоверяване на наследствените права на наследниците. От друга страна, правната уредба на вписванията на държавата членка, в чийто регистър е вписан наследеният актив от наследственото имущество, може да обуславя вписването на правата на наследника в регистъра в зависимост от посочването на наследственото имущество в документа за вписване. При това положение трябва ли информацията за наследеното имущество да бъде включена в европейското удостоверение за наследство?
3.        Този въпрос вече е бил предмет на предварителните ми бележки в заключението ми по дело Registrų centras(3). Тогава се противопоставих на въвеждането на задължение за включване в европейското удостоверение за наследство на информация за недвижимите имоти, които са част от наследството, когато цялото наследство преминава към един наследник чрез универсално правоприемство(4). В крайна сметка решение Registrų centras(5) не дава отговор на този въпрос, тъй като той не беше пряко предмет на преюдициалния въпрос на запитващата юрисдикция(6). Този въпрос се разглежда в решението по настоящото дело.
II.    Правна уредба
А.      Правото на Съюза
1.      Регламент № 650/2012
4.        Съображения 7, 18, 67, 68 и 71 от Регламент № 650/2012 гласят:
„(7)      Правилното функциониране на вътрешния пазар следва да се улесни с отстраняването на пречките пред свободното движение на хора, които днес са изправени пред трудности при упражняване на правата си в областта на наследяването с трансгранични последици. […]
[…]
(18)      Изискванията за вписване в регистър на право върху недвижима или движима собственост следва да бъдат изключени от обхвата на настоящия регламент. Ето защо следва правото на държавата членка, в която се води регистърът […], да определя правните условия и начина на извършване на вписването, както и органите […], които отговарят за извършване на проверка на това дали са изпълнени всички изисквания и дали представената или посочената документация е достатъчна или съдържа необходимата информация. По-специално тези органи могат да проверяват дали правото на починалия по отношение на наследственото имущество, посочено в представения за регистрация документ, е право, вписано като такова в регистъра или е доказано по друг начин в съответствие със законодателството на държавата членка, в която се води регистърът. […] По-специално издаваното съгласно настоящия регламент европейско удостоверение за наследство следва да представлява действителен документ с оглед вписването на наследствено имущество в регистъра на държава членка. Това не следва да изключва възможността органите по регистрацията да поискат от лицето, което подава заявление за регистрация, да представи такава допълнителна информация или такива допълнителни документи, каквито се изискват съгласно законодателството на държавата членка, в която се води регистърът, например информация или документи, свързани с изплащане на приход. […]
[…]
(67)      С цел бързото, лесно и ефективно уреждане на наследяване с трансгранични последици в рамките на Съюза наследниците, заветниците, изпълнителите на завещанието или управителите на наследственото имущество следва да могат лесно да докажат правното си положение и/или правата и правомощията си в друга държава членка, например в държава членка, в която се намира наследствено имущество. За да им се даде възможност да направят това, в настоящия регламент следва да се предвиди създаването на еднотипно удостоверение — европейско удостоверение за наследство […].
(68)      Органът, който издава удостоверението, следва да вземе предвид формалностите, свързани с регистрацията на недвижима собственост в държавата членка, в която се води регистърът. За тази цел в настоящия регламент следва да се предвиди обмен на информация между държавите членки относно тези формалности.
[…]
(71)      Удостоверението следва да поражда еднакви последици във всички държави членки. То не следва да бъде изпълнителен титул само по себе си, а следва да притежава доказателствена сила с презумпцията, че посочва точно елементите, които са предвидени в приложимото към наследяването право или в друго право, приложимо към специфични елементи, като материалноправната действителност на разпорежданията с имущество в случай на смърт. Доказателствената сила на удостоверението не следва да важи за елементи, които не се уреждат от настоящия регламент, като въпроса за установяването на бащинство или въпроса дали определен актив е принадлежал на починалия. Всяко лице, което извършва плащания или предава владението върху наследствено имущество на лице, посочено в удостоверението като оправомощено да приема такива плащания или такова предаване на имущество в качеството си на наследник или заветник, следва да се ползва с подходяща защита, ако е действало добросъвестно, като се е основавало на точността на информацията, съдържаща се в удостоверението. Със същата защита следва да се ползва всяко лице, което, като се е основавало на точността на информацията, съдържаща се в удостоверението, закупи или получи наследствено имущество от лице, посочено в удостоверението като оправомощено да се разпорежда с такова имущество. […]“.
5.        Член 1 от този регламент, озаглавен „Приложно поле“, гласи:
„1.      Настоящият регламент се прилага при наследяването в случай на смърт. Той не се прилага по данъчни, митнически или административни въпроси.
2.      От приложното поле на настоящия регламент са изключени:
[…]
к)      естеството на вещните права, както и
л)      вписването в регистър на права върху недвижима или движима собственост, включително правните изисквания за такова вписване, както и последиците от вписването или невписването на такива права в регистър“.
6.        Глава VI от този регламент, озаглавена „Европейско удостоверение за наследство“, включва членове 62—73.
7.        Член 62 от Регламента е озаглавен „Създаване на европейско удостоверение за наследство“ и параграфи 1 и 3 от него предвиждат:
„1.      С настоящия регламент се създава европейско удостоверение за наследство (наричано по-нататък „удостоверението“), което се издава с цел да бъде използвано в друга държава членка и има правните последици, изброени в член 69.
[…]
3.      Удостоверението не заменя вътрешните документи, използвани за сходни цели в държавите членки. Същевременно, след като бъде издадено за ползване в друга държава членка, удостоверението поражда правните последици, изброени в член 69, и в държавата членка, чиито органи са го издали в съответствие с настоящата глава“.
8.        Член 63 от този регламент определя потенциалните цели на удостоверението и предвижда в параграфи 1 и 2:
„1.      Удостоверението е предназначено да се използва от наследници, заветници с преки права върху наследството и изпълнители на завещания или управители на наследствено имущество, на които се налага в друга държава членка съответно да докажат правното си положение или да упражнят правата си на наследници или заветници и/или правомощията си на изпълнители на завещания или управители на наследствено имущество.
2.      Удостоверението може да се използва по-специално за доказване на един или повече от следните елементи:
а)      правното положение и/или правата на всеки наследник […], и съответните им дялове от наследственото имущество;
б)       присъждането на определен актив или определени активи, които са част от наследственото имущество, на наследника(ците) […], посочени в удостоверението;
[…]“.
9.        Член 66 от Регламент № 650/2012, озаглавен „Разглеждане на заявлението“, предвижда:
„1.      При получаване на заявлението издаващият орган проверява информацията и декларациите, както и документите и другите доказателствени средства, представени му от заявителя. Издаващият орган извършва необходимите за тази проверка проучвания служебно, ако това е предвидено или разрешено в собствената му нормативна уредба, или приканва заявителя да представи допълнителни доказателства, които счита за необходими.
2.      В случай че заявителят не е в състояние да представи копия на съответните документи, отговарящи на условията, необходими за доказване на автентичността им, издаващият орган може да реши да приеме друг вид доказателства.
3.      В случай че това е предвидено от националното право на издаващия орган и при определените в него условия, издаващият орган може да изиска клетвена декларация или писмена декларация в присъствие на свидетел вместо клетвена декларация.
4.      Издаващият орган предприема всички необходими мерки, за да информира бенефициерите относно заявлението за удостоверение. Ако е необходимо за целите на установяването на удостоверяваните елементи, той изслушва всяко заинтересовано лице и всеки изпълнител на завещание или управител на наследствено имущество и прави публични известия, целящи да дадат възможност на други потенциални бенефициери да предявят правата си.
5.      За целите на настоящия член при поискване компетентният орган на дадена държава членка предоставя на издаващия орган на друга държава членка информацията, съдържаща се по-специално в поземлените регистри, в регистрите за гражданско състояние и в регистрите, в които се вписват документи и факти, имащи отношение към наследяването или към режима на брачна собственост или равностоен режим на собственост на починалия, ако съгласно националното право на компетентния орган е разрешено да предоставя такава информация на национален орган на друга държава членка“.
10.      Член 67 от този регламент, озаглавен „Издаване на удостоверението“, гласи в параграф 1:
„Издаващият орган издава незабавно удостоверението в съответствие с определената в настоящата глава процедура, след като елементите, които трябва да се удостоверят, са били установени съгласно приложимото към наследяването право или съгласно друго право, приложимо към специфични елементи. Той използва формуляра, изготвен в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 81, параграф 2.
[…]“.
11.      Съгласно член 68 от този регламент, озаглавен „Съдържание на удостоверението“:
„Удостоверението съдържа следната информация в степента, необходима за целите, за които се издава:
[…]
л)      делът на всеки от наследниците и, ако е приложимо, опис на правата и/или активите, които се полагат на всеки от тях;
[…]“.
12.      Член 69 от посочения регламент, озаглавен „Правни последици от удостоверението“, предвижда:
„1.      Удостоверението има правни последици във всички държави членки, като за това не се изисква специална процедура.
2.      Предполага се, че удостоверението представя точно елементите, установени в съответствие с приложимото към наследяването право или в съответствие с друго право, приложимо към специфични елементи. Предполага се, че лицето, посочено в удостоверението като наследник, […] има посоченото в удостоверението правно положение и/или правата или правомощията, заявени в удостоверението, без да се налагат други условия и/или ограничения за тези права или правомощия освен заявените в удостоверението.
3.      Счита се, че всяко лице, което въз основа на сведенията в удостоверението извършва плащания или предава имущество на лице, посочено в удостоверението като упълномощено да приема плащания или имущество, е извършило сделка с лице, което има правомощията да приема плащания или имущество, освен ако знае, че съдържанието на удостоверението е неточно или незнанието му за тази неточност се дължи на груба небрежност.
4.      Ако лице, посочено в удостоверението като упълномощено да се разпорежда с наследствено имущество, се разпорежда с това имущество в полза на друго лице, се приема, че другото лице — ако действа въз основа на сведенията в удостоверението — е извършило сделка с лице, упълномощено да се разпорежда с въпросното имущество, освен ако знае, че съдържанието на удостоверението е неточно или незнанието му за тази неточност се дължи на груба небрежност.
5.      Удостоверението представлява действителен документ за вписването на наследственото имущество в съответния регистър на дадена държава членка, без да се засяга член 1, параграф 2, букви к) и л)“.
13.      Член 70 от този регламент гласи в параграфи 1 и 3:
„1.      Издаващият орган запазва оригинала на удостоверението и издава едно или няколко заверени копия от документа на заявителя и на всяко лице, което удостовери законен интерес.
[…]
3.      Издадените заверени копия са действителни за ограничен срок от шест месеца […]“.
2.      Регламент за изпълнение № 1329/2014
14.      Член 1, параграф 5 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1329/2014(7) гласи:
„Формулярът по член 67, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 650/2012, който следва да се използва за европейското удостоверение за наследство, е формуляр V, установен в приложение 5 [наричан по-нататък „формуляр
на
европейското удостоверение за наследство“]“.
15.      Формулярът на европейското удостоверение за наследство съдържа редица приложения, включително приложение IV, озаглавено „Правно положение и права на наследниците“.
16.      Точки 8—10 от това приложение IV предвиждат рубрики за включване на информация, чийто предмет е описан по следния начин:
„8.      Наследникът има право на следната част от наследственото имущество (моля посочете): …
9.      Активи, присъдени на наследника, за които е поискано удостоверяване (моля посочете активите и дайте всички релевантни идентификационни данни): …
10.      Условия и ограничения, свързани с правата на наследника (посочете дали правата на наследника са ограничени съгласно правото, приложимо към наследяването, и/или по силата на разпореждане с имущество в случай на смърт): …“.
17.      Нито една от горепосочените точки не е посочена като задължителна във формуляра на удостоверението.
18.      Бележка под линия 13 от формуляра на удостоверението съдържа допълнителни уточнения относно съдържанието на точка 9 от приложение IV към този формуляр. Съгласно тази разпоредба — в текстовете на повечето езици — в посочения раздел най-напред трябва да се уточни дали наследникът е придобил собственост или други права върху активите, и в последния случай — да се посочат естеството на тези права и всички други лица, които също имат права върху активите(8). На второ място, в случай на вписан актив
трябва да бъде посочена информацията, изисквана съгласно правото на държавата членка, в която се води съответният регистър, за да може активът да бъде идентифициран. Освен това последната част от бележка под линия 13 предвижда възможността съответните документи да бъдат приложени към удостоверението.
Б.      Германското право
19.      Член 1922 от Bürgerliches Gesetzbuch (Граждански кодекс, наричан по-нататък „BGB“), озаглавен „Универсално правоприемство“, приложим в настоящия случай, гласи в параграф 1:
„Със смъртта на лицето (откриване на наследството) имуществото му (наследството) преминава изцяло върху едно или повече други лица (наследници)“.
В.      Чешкото право
20.      В член 8, букви a)—h) от Zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon) (Закон № 256/2013 за кадастъра, наричан по-нататък „Законът за кадастъра“) се уточняват
идентификационните данни за недвижимия имот, които трябва да се съдържат в документите, въз основа на които се извършва вписването в кадастъра, по-специално според това дали вписването се отнася до застроен, или незастроен поземлен имот, или до сграда, която не е част от земята, или до обект в строеж, или до сграда, вписана в имотните регистри на основание на друг закон, евентуално и в зависимост от това дали имотът подлежи на опростена процедура за регистрация.
21.      Съгласно
член 17, параграф 2, буква а) от Закона за кадастъра при процедурата по регистрация кадастралната служба проверява дали представеният официален документ отговаря на изискванията за документ, който служи като основание за вписване в кадастъра.
22.      Член 69, параграф 6 от Vyhláška č. 357/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální vyhláška) (Наредба № 357/2013 за кадастъра, наричана по-нататък „Наредбата за кадастъра“) предвижда:
„Ако в документ, издаден съгласно условията, определени в пряко приложима разпоредба на Европейския съюз, потвърждаващ универсално правоприемство, не са посочени правата или недвижимите имоти, обект на правоприемството, тъй като правният ред на държавата, в която е издаден документът, не позволява това, службата по кадастъра вписва промяната в правото на собственост или друго вещно право въз основа на този документ и декларация от правоприемника, в съответствие с изискванията, определени в член 66, параграф 4, букви
a)—d) и f)“.
III. Спорът по главното производство, преюдициалните въпроси и производството пред Съда
23.      На 1 март 2013 г. наследодателят и съпругата му съставят общо завещание, в което всеки от съпрузите посочва себе си като единствен наследник на първия починал, а дъщеря си — като единствен наследник на последния починал(9). Наследодателят е починал на 5 октомври 2015 г. с последно обичайно местопребиваване в Германия. Дъщеря му е починала на 5 януари 2019 г., а съпругата му — на 21 февруари 2022 г. Имуществото на наследодателя включва по-специално недвижим имот, намиращ се в Чешката република.
24.      Жалбоподателите са деца на починалата дъщеря. На 27 април 2023 г. те подават заявление до компетентния в Германия районен съд за издаване на европейско удостоверение за наследство за уреждане на наследяването на недвижимия имот, намиращ се в Чешката република. В заявлението си те посочват съпругата на наследодателя като негов единствен наследник, а децата на дъщеря му — като наследници на съпругата, всеки с дял от 1/5 от наследството. Те също така искат в удостоверението да се впише информация за недвижимия имот, находящ се в Чешката република, включен в
наследственото имущество. Те изтъкват, че съгласно чешкия Закон за кадастъра, предвид факта, че дъщерята на наследодателя е починала преди неговата съпруга, вписването на нейните наследници в имотния регистър въз основа на европейското удостоверение за наследство е възможно само ако въпросният недвижим имот
е изрично посочен в удостоверението.
25.      С определение от 19 юли 2023 г. районният съд отхвърля заявлението на ищците, тъй като е поискано изрично да се посочи имотът, намиращ се в Чешката република. Жалбата срещу това определение е отхвърлена от Oberlandesgericht (Висш областен съд, Германия) с определение от 11 декември 2023 г. В мотивите си този съд отбелязва, че включването в удостоверението на информация за отделни активи от
наследственото имущество, които не биха се ползвали от презумпцията за законосъобразност и защитата на оправданите правни очаквания съгласно Регламент № 650/2012, би било в противоречие
с целта на Регламента, която е да се създаде инструмент с формализирано съдържание, който да може да се използва безпроблемно във всяка държава членка. Не се предвиждало издаващият орган да прави справки дали към момента на откриване на наследството даден актив от наследственото имущество все още е бил собственост на наследодателя.
26.      Жалбоподателите обжалват решението на Oberlandesgericht пред Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия), който е запитващата юрисдикция. С жалбата те настояват за издаване на европейско удостоверение за наследство, съдържащо информация за принадлежността на недвижимия имот, намиращ се в Чешката република, към наследственото имущество.
27.      Запитващата юрисдикция посочва, че тълкуването на разпоредбата на член 68, буква л) от Регламент № 650/2012 не е очевидно. В германската съдебна практика и литературата отчасти се застъпва становището, че изброяването на конкретни активи от наследственото имущество е недопустимо при прилагането на германското материално наследствено право поради принципа на универсалното правоприемство. Противоположното становище се основава на целта на европейското удостоверение за наследство, която е да се опрости уреждането на имуществените отношения в държавите членки, и с оглед на това подкрепя
посочването на такава информация в този документ.
28.      Тази юрисдикция отбелязва, че формулировката на член 68, буква л) от Регламент № 650/2012 предполага, че такава информация следва да се включва в европейското удостоверение за наследство само ако наследствено имущество се прехвърля на наследник с вещноправно действие. Тя обаче отбелязва, че европейското удостоверение за наследство не би било ефективно, ако липсата на такава информация би довела до отказ за вписване с мотива, че не е изпълнено изискване, предвидено в правната уредба на вписванията на държавата по местонахождение на недвижимия имот.
29.      При тези условия Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Трябва ли член 68, буква л) от Регламент № 650/2012 да се тълкува в смисъл, че европейското удостоверение за наследство трябва да съдържа данните, които съгласно националното право на държавата по местонахождение на имота са необходими, за да бъде вписан в имотния регистър наследникът като собственик на недвижим имот, включен в наследството и намиращ се в друга държава членка, различна от държавата на издаващия орган, ако наследникът е поискал включването на тези данни в европейското удостоверение за наследство с цел да бъде вписан като собственик в имотния регистър на държавата по местонахождение на имота, а вписването в този регистър съгласно националното право на държавата по местонахождение може да бъде извършено само ако европейското удостоверение за наследство съдържа тези данни, когато европейското удостоверение за наследство е единственият представен документ в подкрепа на заявлението за вписване?
2)      От значение ли е за отговора на първия въпрос обстоятелството, че съгласно приложимото наследствено право наследяването се извършва по реда на универсалното правоприемство?
3)      От значение ли е за отговора на първия въпрос обстоятелството дали съгласно националното право на държавата по местонахождение на имота вместо представяне на европейско удостоверение за наследяване, което съдържа посочените в първия въпрос данни, посоченото в първия въпрос вписване в имотния регистър на тази държава може да бъде извършено и ако наследникът или, след неговата смърт, неговият наследник представи пред службата по вписванията на държавата по местонахождение на имота наред с европейско удостоверение за наследство, което не съдържа данните, посочени в първия въпрос, и друг документ, съдържащ декларация от наследника или от неговия наследник след неговата смърт?“.
30.      Писмени становища представят жалбоподателите в главното производство, чешкото, германското, испанското и полското правителство, както и Европейската комисия. Не е проведено съдебно заседание.
IV.    Анализ
А.      По допустимостта на преюдициалното запитване
31.      В решение Albausy(10) Съдът приема за недопустимо преюдициално запитване с въпроси относно производството по издаване на европейско удостоверение за наследство и отправено от районен съд, който съгласно разпоредбите на германското право е издаващият удостоверението орган. Това решение е мотивирано с констатацията, че органът, издаващ европейското удостоверение за наследство, не изпълнява правораздавателни функции и следователно не е оправомощен да сезира Съда на основание член 267 ДФЕС(11).
32.      Настоящият случай не е такъв, тъй като запитващата юрисдикция е сезирана с жалба срещу решението, с което се отхвърля жалбата срещу решението на органа, издал европейско удостоверение за наследство. От постоянната практика на Съда обаче следва, че тя
изпълнява правораздавателни функции и представлява юрисдикция по смисъла на член 267 ДФЕС, сезирана с жалба срещу решение на съд, който не изпълнява правораздавателни функции(12). Така, въпреки че националният съд, който е органът, издаващ европейско удостоверение за наследство, не изпълнява правораздавателни функции, тази функция се упражнява от съда, който е сезиран с жалба срещу определението за отхвърляне на заявлението за издаване на европейско удостоверение за наследство. Следователно преюдициалното запитване на запитващата юрисдикция по настоящото дело е допустимо.
Б.      По преюдициалните въпроси
33.      Преюдициалните въпроси на запитващата юрисдикция са тясно свързани и поради това предлагам те да бъдат разгледани заедно. Доколкото решението на националните съдилища да отхвърлят заявлението на жалбоподателите за вписване в европейското удостоверение за наследство на информация за наследеното имущество се основава на констатацията, че прехвърлянето на наследството чрез универсално правоприемство
не допуска това, считам, че би било полезно за запитващата юрисдикция да получи отговор на следния въпрос: в случай на универсално правоприемство
трябва ли по искане на заявителя в европейското удостоверение за наследство да се включи информация относно наследен недвижим имот, намиращ се в друга държава членка, ако, от една страна, правната уредба на вписванията на държавата членка по местонахождението на недвижимия имот обуславя вписването на правата на наследника въз основа на европейско удостоверение за наследство от включването на такава информация в него, и от друга страна, допуска възможността за вписване въз основа на европейско удостоверение за наследство, което не съдържа такава информация, ако наследниците представят декларация, съдържаща липсващата информация?
34.      В заключението си първо ще разгледам целта на европейското удостоверение за наследство и неговата функция на документ, въз основа на който се извършват вписвания в имотните регистри.
Второ, ще изложа някои бележки относно естеството на този инструмент. Трето,
ще покажа, че Регламентът не налага задължение за включване на информация относно активите от наследственото имущество в европейското удостоверение за наследство в случай на универсално правоприемство. Четвърто, ще разгледам възможността да се възприеме тълкуване, различно от предложеното от мен.
1.      Целта на европейското удостоверение за наследство и неговите функции на документ, на който се основават вписванията в имотните регистри
35.      Съгласно съображение 7 от Регламент № 650/2012 той има за цел да отстрани пречките пред свободното движение на хора, които са изправени пред трудности при упражняване на правата си в областта на наследяването с трансгранични последици(13). От съображение 67 от този регламент обаче следва, че тази цел трябва да бъде постигната,
наред с друго, чрез създаденото с посочения регламент европейско удостоверение за наследство. По-специално, както е предвидено в съображение 18 от същия регламент, европейското удостоверение за наследство следва да представлява действителен документ с оглед вписването на наследствено имущество в регистъра на държава членка.
36.      Поради това европейското удостоверение за наследство е създадено като инструмент, който позволява на наследници(14) лесно да докажат правата си върху наследственото имущество, намиращо се в друга държава членка, включително чрез вписване на правата им в съответните регистри, по-специално в имотните регистри(15).
37.      Въпреки това ефективността на европейското удостоверение за наследство в последното отношение не е напълно гарантирана от разпоредбите на Регламент № 650/2012. Макар съгласно член 69, параграф 5 от този регламент европейското удостоверение за наследство да представлява действителен документ за вписването на наследственото имущество в съответния регистър на дадена държава членка, това все пак е, без да се засяга член 1, параграф 2, букви к) и л). От последните разпоредби обаче следва, че всеки въпрос, свързан с вписването в регистър на права върху недвижима собственост, е изключен от приложното му поле. Следователно, дори ако европейското удостоверение за наследство е „действителен документ за вписването“, това не означава, че вписването в регистъра въз основа на този документ трябва да се извърши независимо от условията за вписване, предвидени в правната уредба на вписванията на съответната държава членка.
38.      При това положение се поставя въпросът как да се гарантира, че европейското удостоверение за наследство може да постигне възложената му цел и да изпълни функцията на документ, въз основа на който се правят вписвания в регистъра, когато правната уредба на вписванията по местонахождението на наследеното имущество предвиждат определени изисквания относно съдържанието на документа, въз основа на който се извършва вписването в регистъра, и европейското удостоверение за наследство не отговаря на тези изисквания.
39.      В заключението си по дело Registrų centras предложих при тълкуването на разпоредбите на Регламента в частта относно информацията за активите от наследственото имущество да се провери дали, когато тази информация не е необходима за определяне на правоприемството на наследодателя, липсата ѝ в европейското удостоверение за наследство действително възпрепятства установяване на правоприемството по отношение на конкретния актив. Ако случаят не е такъв, няма основание за отказ на вписването. Подобен подход би гарантирал постигането на целите на Регламент № 650/2012 и осъществяването на посочената функция на европейското удостоверение за наследство, като същевременно се избягват редица практически трудности, свързани с адаптирането на съдържанието на удостоверението към изискванията на чуждата правна уредба
на вписванията и с определянето на състава на наследственото имущество, което не е предвидено в правото, прилагано от издаващия удостоверението орган.
40.      Съдът не споделя моето становище относно задължението на органите по вписване да извършват вписване въз основа на европейско удостоверение за наследство, което не съдържа цялата информация за наследственото имущество, която се изисква съгласно литовското право относно имотния регистър. В решение Registrų centras Съдът приема, че липсата на тази информация е достатъчно основание за отхвърляне на молбата за вписване на правата на наследника в регистъра(16).
41.      Като изключва възможността да се задължат органите по вписване да извършват вписвания въз основа на европейско удостоверение за наследство, което не отговаря на всички изисквания, предвидени в правната уредба на вписванията за документа, въз основа на който се извършва вписването, Съдът все пак не прие, че цялата тази информация трябва да бъде включена в удостоверението. Той отбелязва също, че липсата на данни в европейското удостоверение за наследство за
наследеното недвижимо
имущество не поставя под въпрос валидността на удостоверението като такова, що се отнася
до останалите удостоверявани с него обстоятелства, като например правното положение на наследник(17). При това положение не може да се приеме, че от решение Registrų centras произтича задължението в европейското удостоверение за наследство да се вписват всички данни за наследственото недвижимо имущество, които се изискват от правната уредба на вписванията.
42.      При това положение, въпреки решение Registrų centras, се поставя въпросът доколко от разпоредбите на Регламент № 650/2012 произтича задължението за включване в съдържанието на европейското удостоверение за наследство на информация за наследственото имущество, което е вписано в регистъра, воден в друга държава членка. Той е обоснован в още по-голяма степен, тъй като от съображение 18 от Регламент № 650/2012 е видно, че законодателят на Съюза е предвидил, че самото представяне на европейско удостоверение за наследство може да не е достатъчно, за да бъдат изпълнени всички изисквания за вписване, предвидени в правната уредба на вписванията, и че при това положение може да се наложи органите по вписване да поискат допълнителна информация или представянето на допълнителни документи.
2.      Естеството на европейското удостоверение за наследство
43.      При тълкуването на разпоредбите на Регламент № 650/2012 и на Регламент за изпълнение № 1329/2014, доколкото те се отнасят до европейското удостоверение за наследство, следва да се вземат предвид особеностите и естеството на този инструмент.
44.      Съгласно член 62 и член 63, параграф 1 от Регламент № 650/2012 европейското удостоверение за наследство е документ, предназначен преди всичко да докаже правното положение и правата на наследниците — по принцип в държава членка, различна от тази, в която е издадено(18). Европейското удостоверение е самостоятелен инструмент
от правото на Съюза, чиято правна уредба е установена в разпоредбите на глава VI от Регламент № 650/2012(19), уточнени в разпоредбите на Регламент за изпълнение № 1329/2014. Тези разпоредби определят правилата за издаване на европейско удостоверение за наследство, неговото съдържание и правни последици(20).
45.      Хармонизирането на правната уредба на европейското удостоверение за наследство увеличава шансовете за постигане на целите на този инструмент, като премахва типичните трудности, свързани с приемането на документи, издадени в други държави членки в съответствие с националното им законодателство. Всъщност правилата, уреждащи действието на европейското удостоверение за наследство в правния оборот, включително формата и структурата му, са общоприложими във всички държави членки, прилагащи Регламент № 650/2012(21). В този смисъл европейското удостоверение за наследство не е документ на друга държава членка, а документ, който е общ за всички държави членки.
46.      Въпреки това не може да се приеме, че действието на европейското удостоверение за наследство в друга държава членка е също толкова безпроблемно, колкото и това на документите, предвидени в националното право. Това се дължи главно на липсата на хармонизация на наследственото право на равнището на Съюза. Основната цел на европейското удостоверение за наследство е да удостовери обстоятелствата, свързани с правните последици от откриването на наследството, произтичащи предимно от приложимото към наследяването право, тоест правото на държавата членка или третата държава, определена в съответствие с Регламент № 650/2012.
47.      Следователно правилното тълкуване
в други държави членки на информацията, съдържаща се в европейското удостоверение за наследство, може да не е очевидно. Още повече, за самия издаващ орган може да не е ясно как трябва да бъде предоставена тази информация. Всъщност европейското удостоверение за наследство се издава на формуляр, чието използване е задължително(22). Посочената в него информация е резултат от съотнасянето на отделните правни последици от наследяването със съответните рубрики на формуляра на удостоверението. Начинът на това съотнасяне
съвсем не е
очевиден от гледна точка на разпоредбите на приложимото към наследяването право(23).
48.      Следователно автономността на европейското удостоверение за наследство не премахва всички трудности, свързани с използването на документ, създаден в друга държава членка, тъй като по същество неговото съдържание е резултат от решения, взети въз основа на правото на дадена държава членка или
на трета държава(24), което обикновено не е правото на
държавата членка, в която ще се използва удостоверението(25).
49.      От разпоредбите на Регламент № 650/2012 следва, че законодателят на Съюза е съзнавал тези трудности и се е стремил да ги сведе до минимум, подчертавайки необходимостта при издаването на европейско удостоверение за наследство да се вземат предвид някои разпоредби на други държави членки. За това свидетелства по-специално съображение 68 от този регламент, в което се подчертава необходимостта при издаването на европейско удостоверение за наследство, съдържащо данни за недвижими имоти, да се вземат предвид изискванията на правната уредба на вписванията на другата държава членка по отношение на тяхното вписване.
50.      От гореизложеното обаче не следва, че законодателят на Съюза е приел, че към формата и съдържанието на европейското удостоверение за наследство трябва да се прилагат разпоредбите на правото на държавата членка, уреждащи процедурата, в която то трябва да бъде използвано. Всъщност европейското удостоверение за наследство не е документ с еднократно предназначение, нито просто допълнение към заявление, предвидено в националното право, а самостоятелен документ. Предназначението му е да бъде документ с широко приложение,
включително в други процедури и за цели, различни от тези, които са обосновали издаването му, така и в други държави членки, различни от държавата, в която е възникнала необходимостта от издаването му. За това свидетелстват редица разпоредби на Регламент № 650/2012.
51.      Първо, този регламент установява автономно правните последици на европейското удостоверение за наследство. Следователно тези последици настъпват независимо от правните последици, които произтичат от съответните национални документи, удостоверяващи правното положение и правата на наследниците. Така член 69, параграф 2 от Регламент № 650/2012 установява презумпция, че наследникът има правата или правомощията, заявени в европейското удостоверение за наследство, без да се налагат други условия и/или ограничения освен заявените в удостоверението. Параграфи 3 и 4 от този член предвиждат закрила на добросъвестните трети лица, извършили правни действия с участието на посочените в европейското удостоверение за наследство оправомощени лица, като първата разпоредба се отнася до лице, което изпълнява задължение към лице, оправомощено съгласно удостоверението, а втората — до лице, което придобива право, принадлежащо към наследството, от лице, оправомощено съгласно удостоверението. Съгласно член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012 европейското удостоверение за наследство представлява действителен документ за вписването на наследственото имущество в съответния регистър на дадена държава членка, без да се засяга член 1, параграф 2, букви к) и л) от този регламент. Същевременно съгласно съображение 71 от Регламент № 650/2012 доказателствената сила на удостоверението не следва да важи за елементи, които не се уреждат от този регламент, като въпроса дали определен актив е принадлежал на починалия.
52.      От друга страна, европейското удостоверение за наследство поражда тези правни последици, независимо от това какво е било посочено
като негова цел в заявлението за издаването му. Всъщност тази цел не е известна на други субекти, тъй като формулярът на европейското удостоверение за наследство не съдържа информация по този въпрос(26). Следователно издаденото европейско удостоверение за наследство действа в правния оборот и поражда определени правни последици в зависимост от своето съдържание, независимо от първоначалната цел на издаването му.
53.      Трето, действителността на европейското удостоверение за наследство не е ограничена във времето. Член 70, параграф 3 от Регламент № 650/2012 предвижда шестмесечен срок за действителност само за заверени копия на европейското удостоверение за наследство, а не за самото удостоверение. Както следва от член 70, параграф 1 във връзка със съображение 72 от този регламент, европейското удостоверение за наследство трябва да бъде запазено от издаващия орган(27).
54.      Четвърто, от член 70, параграф 1 от Регламент № 650/2012 следва също, че издаващият орган издава заверени копия от европейското удостоверение за наследство не само на заявителя, но и на всяко лице, което удостовери законен интерес(28).
55.      Пето, в съответствие с член 62, параграф 3 от Регламент
№ 650/2012 удостоверението поражда правните последици, изброени в член 69, и в държавата членка, чиито органи са го издали. Следователно това означава, че обхватът на приложението му в държавите членки не е ограничен в териториално отношение.
56.      С оглед на гореизложеното следва да се приеме, че дори ако основанието за издаване на европейско удостоверение за наследство е конкретна нужда на наследника да докаже правното положение и правата си в друга държава членка, издаденият документ не е замислен като служещ за реализирането само на една конкретна цел, по-специално вписване на правата на наследника в имотния регистър на друга държава членка, в която е вписан наследеният недвижим имот. За сметка на това то е издадено
като документ, предназначен за потенциално широко използване в правния оборот, включително от лица, различни от наследника, както и за цели, различни от тези, които са обосновали издаването му.
57.      В този контекст съображенията за правна сигурност изискват голяма предпазливост при издаването на насоки към органите, издаващи европейско удостоверение за наследство, относно начина на изготвянето му и информацията, която трябва да се включи в него. Като се имат предвид потенциално широкият спектър на приложение на дадено европейско удостоверение за наследство и рискът от погрешно тълкуване на съдържащата се в него информация, считам, че удостоверението трябва преди всичко да бъде надежден и изчерпателен източник на информация за правното положение и правата на наследниците, които произтичат от правото, посочено в разпоредбите на Регламента като приложимо към наследяването. Обхватът на съдържащата се в него информация трябва да бъде ограничен до елементите, които се изискват от текста на Регламента и са релевантни от гледна точка на правните последици, които европейското удостоверение за наследство поражда съгласно член 69 от Регламент № 650/2012. От друга страна, европейското удостоверение за наследство не следва да съдържа информация, която не е необходима, за да могат участниците в правния оборот да установят обхвата на правата и задълженията на наследниците. То не следва да съдържа и информация, която не попада в компетентността на издаващия орган и чието включване в удостоверението
би могло да създаде погрешно впечатление за официално удостоверяване на обстоятелства, които то не е предназначено да удостоверява. Във всеки случай, неговото съдържание не следва да се определя от изискванията, установени в законодателството на държавите членки за съответните национални документи.
3.      Относно (липсата на) задължение за включване в европейското удостоверение за наследство на информация относно активите от наследственото имущество в случай на универсално правоприемство
58.      За да разгледам въпроса за задължението в европейското удостоверение за наследство да се включи информация за наследения недвижим имот, ще разгледам разпоредбите, определящи съдържанието на удостоверението, обхвата на компетентността на издаващия орган и процедурата за издаването му. След това ще проверя дали анализът на тези разпоредби позволява да се постигнат целите на Регламента и да се изпълнят функциите на удостоверението. Накрая ще предложа отговор на преюдициалните въпроси.
а)      Разпоредби, определящи съдържанието на европейското удостоверение за наследство
59.      Текстът на Регламент № 650/2012 не оставя никакво съмнение, че законодателят на Съюза е предвидил възможността в европейското удостоверение за наследство да се включи информация относно активите от наследственото имущество и че е имал намерение чрез този инструмент
да улесни наследниците при вписването в регистрите на недвижимите имоти, намиращи се в други държави членки.
60.      Първо, възможността за посочване в европейското удостоверение за наследство на някои активи от наследственото имущество произтича пряко от текстовете на член 63, параграф 2, буква б) и член 68, буква л) от Регламент № 650/2012, както и точка 9 от приложение IV към формуляра на европейското удостоверение за наследство, които ще изложа подробно по-долу. От друга страна, от съображение 68 от Регламент № 650/2012 следва, че органът, който издава удостоверението,
следва да вземе предвид формалностите, свързани с регистрацията на недвижима собственост в дадена държава членка, а член 77 от този регламент установява задължение за държавите членки да предоставят справочни списъци, в които са изброени всички документи и/или сведения, които обикновено се изискват за регистрацията на недвижима собственост, която се намира на тяхна територия. Трето, член 66, параграф 5 от Регламент № 650/2012 предвижда възможността орган на дадена държава членка да предостави на издаващия орган на друга държава членка информацията, съдържаща се по-специално в поземлените регистри.
61.      От гореизложеното обаче не става ясно в кои случаи европейското удостоверение за наследство трябва да съдържа информация относно активи от наследственото имущество. На първо място, не може да се приеме, че фактът, че законодателят на Съюза е включил в Регламент № 650/2012 разпоредби относно вписването в имотните регистри и е въвел механизми за улесняване на включването в европейското удостоверение за наследство на информация, позволяваща извършването на такива вписвания, поражда задължение активите от наследственото имущество, вписани в съответните регистри, да бъдат посочвани в удостоверението. Наличието на такива механизми не означава, че те непременно трябва да бъдат прилагани; това не е „пушката на Чехов“, която виси на стената.
62.      Може ли от разпоредбите на Регламент № 650/2012 да се изведе задължение за посочване на активите от наследственото имущество в европейското удостоверение за наследство и в кои случаи?
63.      На първо място, посочването на активите от наследственото имущество в европейското удостоверение за наследство е предвидено в член 63 от Регламент № 650/2012, който се отнася до целта на издаване на удостоверението. Съгласно параграф 2, буква б) удостоверението може да се използва „по-специално“
за доказване на „присъждането на определен актив или определени активи, които са част от наследственото имущество, на наследника(ците) […], посочени в удостоверението“.
64.      Няма съществени разлики между текстовете на тази разпоредба на различните езици(29). От това следва, че предмет на европейското удостоверение за наследство са конкретни активи от наследственото имущество, които са били предмет на „присъждане“(30). Въпреки че е трудно последното понятие да се тълкува ясно, то, изглежда, показва наличието на конкретна причина за прехвърляне на наследника на определен актив от наследствено имущество.
65.      По-нататък, възможността в европейското удостоверение за наследство да се посочи актив от наследственото имущество, произтича пряко от член 68 от Регламент № 650/2012, който определя съдържанието на удостоверението. Съгласно буква л) от този член в европейското удостоверение за наследство може да се посочва „делът на всеки от наследниците и, ако е приложимо, опис на правата и/или активите, които се полагат на всеки от тях“.
66.      Следователно в тази разпоредба не се използва същият
термин за описание на правата на наследника върху активите от наследственото имущество, както в член 63, параграф 2, буква б) от същия регламент. Тази терминологична разлика се открива в текстовете на много езици. Освен това тя се отнася не само до активи, но и до права. Единственото заключение, което може да се направи от това, е, че обхватът на информацията, която трябва да бъде посочена в европейското удостоверение за наследство съгласно
член 68, буква л) в края на същия регламент, е по-широк от обхвата на информацията, посочена в член 63, параграф 2, буква б) от същия регламент(31).
67.      Тълкуването на последната част от разпоредбата на член 68, буква л) от Регламент № 650/2012 обаче е релевантно за настоящото дело. Съгласно тази разпоредба европейското удостоверение за наследство може да съдържа опис на правата и/или активите, които се полагат на всеки наследник, независимо дали на всеки от наследниците, или на конкретен наследник(32).
68.      Различията между текстовете на различните езици не позволяват да се направят прекомерно широки изводи относно обхвата на приложение на тази разпоредба. Въпреки това, както и в случая с член 63, параграф 2, буква б) от Регламент № 650/2012, оттук, изглежда, следва, че става въпрос за наличието на конкретно право на прехвърляне на права върху конкретен актив от наследственото имущество, а не за просто изброяване на тези активи.
69.      За наличието на такова конкретно право
върху определени активи от наследственото имущество
сочи и използваният израз „ако е приложимо“ в края на член 68, буква л) от Регламент № 650/2012. Той предхожда думите „опис на правата и/или активите, които се полагат на всеки от тях“, но не фигурира преди думите „делът на всеки от наследниците“, съдържащи се в първата част на член 68, буква л) от Регламент № 650/2012.
70.      Както посочва запитващата юрисдикция, германската съдебна практика и доктрина до голяма степен поддържат, че изразът „ако е приложимо“ се отнася до положения, при които актив от наследственото имущество се прехвърля на конкретен наследник с вещноправно действие, но не се прилага при прехвърляне на наследството чрез универсално правоприемство. Подобни становища са изразени и в доктрината на други държави членки(33).
71.      На различно мнение са други автори в доктрината, които смятат, че необходимостта от включване на информация за активите от наследственото имущество се определя от целта, за която се издава конкретното европейско удостоверение за наследство(34).
72.      Последното становище се защитава и от испанското и чешкото правителство, както и от Комисията. Те изтъкват по-специално, че изразът „ако е приложимо“, използван в член 68, буква л) от Регламент № 650/2012, препраща към целта на издаването на съответното европейско удостоверение за наследство по смисъла на член 63 от този регламент. Това би означавало, че когато целта на издаването на европейското удостоверение за наследство е вписването на правото на наследника в имотния регистър на държава членка и условие за вписването е посочването на наследствения недвижимия имот в удостоверението, е налице ситуация, която обосновава посочването на имота в удостоверението. С други думи, „ако е приложимо“, следва да се тълкува в смисъл, че означава „ако целта на издаването на европейско удостоверение за наследство обосновава това“.
73.      Според мен систематичното тълкуване на член 68 от Регламент № 650/2012 не дава основания да се сподели този аргумент. Всъщност още от първия параграф на този член следва, че европейското удостоверение за наследство съдържа определена информация, включително информацията, посочена в буква л), ако е необходима с оглед на целта на неговото издаване. Ако изразът „ако е приложимо“, съдържащ се в член 68, буква л) от Регламент № 650/2012, се тълкува в смисъл, че означава „ако целта на издаването на европейско удостоверение за наследство обосновава това“, изразът „ако е приложимо“ би бил излишен. Щом като е използвано такова допълнително уточнение, то вероятно е направено с цел да се отбележи, че това посочване ще се извърши в случай на възникване на определени конкретни обстоятелства, които го обосновават.
74.      Какви конкретни обстоятелства се крият зад думите „ако е приложимо“?
75.      Следва да се отбележи, че член 68, буква л) от Регламент № 650/2012 предвижда, на първо място, посочване на дела на всеки от наследниците и едва на второ място, „ако е приложимо“, на опис на правата и/или активите. Следва да се подчертае, че законодателят на Съюза е приел ясна структура за изброяване на съдържащата се в европейското удостоверение за наследство информация в
петнадесет последващи точки, всяка от които е посветена на различен вид информация. Тъй като в същата точка става въпрос както за дела на всеки от наследниците от наследственото имущество, така и, ако е необходимо, за активите от наследственото имущество, които му се полагат, следва да се приеме, че и в двата случая става въпрос за определяне на съвкупността от правата върху наследството чрез прилагане на сходни правила, т.е. правилата, определящи обхвата на правата на наследниците върху наследството.
76.      Обхватът на правата на наследниците върху наследството може да бъде определен по отношение на всички права и задължения на наследодателя — чрез посочване на дела на всеки наследник от наследството, или по отношение на конкретни активи от наследственото имущество —
чрез определяне на правото на наследника или на определени наследници върху конкретен актив. Например един наследник може да бъде същевременно и заветник по завет с вещноправно действие. При условията на евентуалност, разпоредбите на приложимото към наследяването право могат да предвиждат определени права на съпруга на наследодателя върху определени наследствени активи, независимо от техния дял в наследството. Не е изключено също така да съществуват специални разпоредби, които поради икономически, семейни или социални причини налагат ограничения върху наследяването или върху наследството по отношение на определени активи, за които впрочем се отнася текстът на член 30 от Регламент № 650/2012(35). Не може да се изключи и наличието на разпоредби в наследственото право, които позволяват изготвянето на завещание, съгласно което наследодателят разпределя с вещноправно действие различните активи от своето имущество.
77.      Ето защо ми се струва логично, че като е предвидил в член 68, буква л) от Регламент № 650/2012 посочването в европейското удостоверение за наследство на данни за наследствения дял на всеки наследник, законодателят на Съюза е трябвало да вземе предвид факта, че самото посочване на дела може да не е достатъчно за коректното представяне на тази информация. Такъв би бил случаят, ако разпоредбите на приложимото към наследяването право, евентуално във връзка с валидно разпореждане
с имущество с оглед на смърт, предвиждат специални правила за прехвърлянето на определени активи от наследственото имущество с вещноправно действие
на наследника(36). При това положение ще бъде необходимо да се определят правата на наследниците върху съответния актив от наследственото имущество, а не върху всички имуществени права и задължения на наследодателя(37). Това не е така при универсалното правоприемство.
78.      От тълкуването, предложено от Комисията, чешкото и испанското правителство, следва, че член 68, буква л) от Регламент № 650/2012 урежда в първата част дяловете на наследниците в наследството, а във втората — принадлежността на активите към наследственото имущество. В такъв случай би ставало въпрос за информация от съвсем различен вид: първата — относно обхвата на правата на наследника, които се уреждат от приложимото към наследяването право, втората — относно състава на наследството, произтичащи от констатации, направени по правило на основание на вещното право. С оглед на различния характер на информацията би следвало по-скоро да се очаква, че ако такива са били намеренията на законодателя на Съюза, той би предвидил отделна точка за посочването на активите от наследственото имущество при последователното изброяване в отделни точки на категориите информация, които следва да бъдат включени в европейското удостоверение за наследство.
79.      Не е възможно обаче да се говори за такава непоследователност и несъгласуваност на законодателя на Съюза, ако се приеме, както предлагам по-горе, че изразът „ако е приложимо“ се отнася до съществуването на специални правила, предвиждащи правоприемство в случай на смърт по отношение на определени активи от наследственото имущество, а не по отношение на всички права и задължения на наследодателя. Това тълкуване позволява да се разберат и причините, поради които в текстовете на член 68, буква л) от Регламент № 650/2012 на няколко езика се използват изрази, които предполагат необходимостта от конкретни права на отделни наследници върху определени
активи от наследственото имущество.
80.      Съдържанието на приложение IV към формуляра на европейското удостоверение за наследство не противоречи на това тълкуване. Съдържанието на тези точки очевидно не може да бъде определящо за тълкуването на разпоредбите на Регламент № 650/2012, тъй като формулярът на европейското удостоверение за наследство е приет с Регламента за изпълнение на Комисията, тоест с акт с по-нисък ранг от него. Следователно съдържанието на Регламента за изпълнение е резултат от определено тълкуване на разпоредбите на Регламент № 650/2012 от тази институция. Следва обаче да се отбележи, че приложение IV към формуляра на удостоверението предвижда отделна рубрика за отбелязване на наследствения дял (т. 8) и отделна рубрика за предоставяне на информация за присъдените активи (т. 9). Нито една от тези две точки не е отбелязана като задължителна(38). Това показва, че обхватът на правата на наследника върху наследството може да бъде определен по различни начини.
81.      С оглед на гореизложеното считам, че от разпоредбите на Регламент № 650/2012 следва, че издаващият орган не е длъжен да включва в европейското удостоверение за наследство информация за активи от наследственото имущество в случай на универсално правоприемство. В такъв случай
посочването на дела, който се полага на всеки от наследниците, е достатъчно, за да се очертае обхватът на неговите права върху наследството.
б)      Разпоредби, определящи обхвата на компетентност на издаващия европейско удостоверение за наследство орган
82.      Това тълкуване се потвърждава от разпоредбите на Регламента, които определят обхвата на компетентността на издаващия европейско удостоверение за наследство орган.
83.      Съгласно
член 67 от Регламент № 650/2012 органът издава европейското удостоверение за наследство, след като елементите, които трябва да се удостоверят, са били установени съгласно приложимото към наследяването право или съгласно друго право, приложимо към специфични елементи. Що се отнася до последната част от това изречение, в съображение 71 от Регламента се посочва, че това се отнася за въпроси като материалноправната
действителност на разпорежданията с имущество в случай на смърт. Така тази разпоредба препраща към разпоредбите на глава III от Регламент № 650/2012, озаглавена „Приложимо право“. Съдържащите се в нея членове, сред които по-специално членове 21, 22 и 23, се отнасят до определянето и обхвата на приложимото право към наследяването като цяло. Следващите членове се отнасят до приложимото право по въпроси като действителността на разпорежданията с имущество в случай на смърт, договорите за наследство или декларациите за приемане или отказ от наследство.
84.      Почти нито една от разпоредбите на глава III от Регламент № 650/2012 не урежда подробно въпросите, свързани с наследяването, като се позовава на определено наследствено имущество(39).
85.      С оглед на това според мен следва да се приеме, че включването на информация за активите от наследственото имущество
би попаднало в компетентността на органа, издаващ европейско удостоверение за наследство, ако това се изисква съгласно правото, приложимо по всички въпроси, свързани с наследяването. Обхватът на приложимото право е определен в член 23, параграф 2 от Регламент № 650/2012. От член 23, параграф 2, буква д) от Регламент № 650/2012 следва, че правото, определено съгласно членове
21 и 22 от същия регламент, урежда прехвърлянето на наследниците и според случая — на заветниците, на активите, правата и задълженията, съставляващи наследството, включително условията и последиците от приемането или отказа от наследство или от завет. От тази разпоредба обаче не следва, че установяването на принадлежността на определени активи към наследството на наследодателя попада в обхвата на правото, приложимо по всички въпроси, свързани с наследяването.
86.      Подобно решение не би трябвало да бъде изненадващо. В
член 1, параграф 1 от Регламент № 650/2012 се предвижда, че последният се прилага при наследяването в случай на смърт. Съгласно член 3, параграф 1, буква а) от Регламента наследяването обхваща „всички форми на прехвърляне на активи, права и задължения в случай на смърт, независимо дали чрез доброволно прехвърляне по силата на разпореждане с имущество в случай на смърт или чрез прехвърляне по наследяване при липса на завещание“. Следователно приложимото към наследяването право като цяло определя условията за прехвърляне на наследствените активи на правоприемниците на наследодателя. Принадлежността на съответното активи към наследственото имущество не попада в обхвата на приложимото към наследяването право като цяло и не е предмет на Регламент № 650/2012. Това се потвърждава недвусмислено от вече посоченото съображение 71 от Регламента. В него се посочва, че доказателствената сила на европейското удостоверение за наследство не следва да важи за елементи, които не се уреждат от настоящия регламент, като въпроса дали определен актив е принадлежал на починалия.
87.      В случай на универсално правоприемство обаче потвърждаването на принадлежността на даден актив към наследственото имущество би означавало единствено да се установи дали този актив е принадлежал на починалия. Следователно това би означавало по същество извършване на дейности, за които законодателят на Съюза изрично е посочил в съображение 71 от Регламент № 650/2012, че не са предмет на разпоредбите на Регламента. Следователно определянето на принадлежността на някои активи към наследственото имущество не е от компетентността на издаващия европейско удостоверение за наследство орган, тъй като излиза извън въпросите, уредени от приложимото към наследяването право или друго право по смисъла на член 67 от Регламент № 650/2012.
88.      Различно е в случая на частно правоприемство, където това е необходимо за определяне на актива от наследственото имущество. Без точното определяне на актива, който е предмет на правоприемството, е невъзможно да се установи обхватът на правата, придобити от наследника чрез правоприемство в случай на смърт.
в)      Разпоредби, уреждащи процедурата за издаване на европейско удостоверение за наследство
89.      Становището, че разпоредбите на Регламент № 650/2012 не изискват в случай на универсално правоприемство активите от наследственото имущество да се посочват в европейското удостоверение за наследство, се подкрепя и от анализа на разпоредбите на Регламента, които уреждат хода на процедурата по издаване на удостоверението.
90.      Тази процедура е уредена в член 66 от Регламент № 650/2012. Това е процедура, която започва по заявление, а издаващият орган проверява
информацията и декларациите, предоставени му от заявителя, както и документите и другите доказателствени средства. Този член двукратно (в параграф 1, второ изречение и в параграф 3) поставя правомощията на издаващия орган (съответно за служебната проверка и изискването за представяне на клетвена декларация) в зависимост от обхвата на правомощията, предвидени в националното законодателство.
91.      Следователно процедурата по издаване на европейско удостоверение за наследство не е била предмет на пълна хармонизация. Ако националното право не предвижда служебни действия, нито възможност за подаване на клетвени декларации по въпроса за установяване на принадлежността на активите към наследственото имущество, това означава, че издаващият орган може единствено да извърши проверка на твърденията на заявителя и на представените от него документи. В такава ситуация, ако заявителят изисква потвърждаване на правата на наследника върху активи от наследственото имущество, намиращи се в друга държава членка и обхванати от универсално правоприемство, задачата на издаващия орган се свежда до анализ на представените от заявителя документи.
92.      Подобно действие в случай на универсално правоприемство е ненужно, отнема време, скъпо е и е неефективно.
93.      На първо място, то е ненужно, защото проверката от издаващия орган дали даден актив принадлежи към наследственото имущество,
е излишна, тъй като от приложимото към наследяването право следва, че наследникът е наследил дял от наследството, както вече е видно от съдържанието на европейското удостоверение за наследство. Доказването на правото на собственост на наследодателя върху определен актив предполага — при липса на конкретна информация, налагаща извършването на различни констатации — че правата върху този актив са преминали върху наследниците в дяловете, определени в удостоверението. Самото вписване на актив от наследственото имущество в европейското удостоверение за наследство е ненужно, тъй като доказателствената стойност на удостоверението не се простира до принадлежността на актива към наследственото имущество. Регламентът не предвижда, че с вписването се свързва презумпция за принадлежност на актива към наследственото имущество.
94.      На второ място, то отнема много време и е скъпо, тъй като изисква да се направят констатации въз основа на чуждестранно право и документи, да се получат копия и
евентуално да се легализират документите, а често и да се преведат на официалния език на органа, издаващ европейското удостоверение за наследство. Първо, издаващият орган трябва да определи дали представените за проверка документи са автентични и дали доказват, че активът принадлежи към наследството. Това изисква анализ на чуждо право и евентуално консултиране с органите на друга държава членка(40). В последния случай може да се очаква, че са необходими преводи на официалния език на друга държава членка. Освен това, за да се даде възможност на издаващия орган да извърши тази преценка, заявителят следва да понесе разходите за снабдяване с преписи от съответните документи в държавата членка, в която се намира недвижимият имот, и ако те са съставени на език, различен от официалния език на издаващия орган, да ги преведе на този език и след това да преведе получения препис от европейското удостоверение за наследство на официалния език на държавата членка, в която се намира имотът.
95.      На трето място, то е неефективно, тъй като във всички случаи, в които констатациите се основат на преписи от документи, издадени от органа по вписване, съответните констатации за принадлежността на актива към наследственото имущество се правят въз основа на информация, с която разполага същият този орган. Този орган, от една страна, е източник на информация за вписаните в регистъра активи от наследственото имущество
(издавайки съответните преписи за представяне пред издаващия орган), а от друга страна — получател на генерираната от самия него информация, която се вписва в европейското удостоверение за наследство след два превода (след получаване на заявление за вписване на правата на наследника в регистъра въз основа на европейското удостоверение за наследство). Потвърждаването на преписа от органа по вписване от страна на органа, издаващ европейско удостоверение за наследство, само за да може органът по вписване да отбележи промяната на собственика на вписания актив, изглежда в тази ситуация като „изкуство заради самото изкуство“. Същевременно това не дава никакви гаранции за вписването в регистъра. Всъщност окончателната преценка за пълнотата и точността
на всички вписани данни с оглед на изискванията на правната уредба на вписванията принадлежи на органа по вписване, което впрочем е подчертано от законодателя на Съюза в съображение 18 от Регламент № 650/2012. Това може да означава, че издаденото европейско удостоверение за наследство ще трябва да бъде изменено, за да отговаря на изискванията на органите по вписване(41).
г)      Последици от приемането на предложеното тълкуване
96.      Тълкуването, че от разпоредбите на Регламент № 650/2012 не следва, че в случай на универсално правоприемство в европейското удостоверение за наследство следва да се посочват активите от наследственото имущество, може, разбира се, да бъде критикувано, че не взема предвид целите на удостоверението и неговата функция на документ, който служи като основание за вписване на правата на наследниците в имотния регистър в друга държава членка.
97.      На първо място, бих искал да отбележа, че не във всички държави членки разпоредбите на правната уредба на вписванията поставят вписването на правата на наследника в регистъра, в който е вписан наследеният недвижим имот, в зависимост от посочването на този имот в европейското удостоверение за наследство(42). Предложеното тълкуване не променя правното действие на европейското удостоверение за наследство в тези държави.
98.      От друга страна, припомням, че от решение Registrų centras е видно, че липсата на информация относно недвижимите имоти в европейското удостоверение за наследство не поставя под въпрос неговата валидност като такова поради други обстоятелства, които то удостоверява, като качеството на наследник(43), а от съображение 18 от Регламент № 650/2012 следва, че трябва да е възможно да се представи допълнителна информация, която се изисква от правната уредба на вписванията, като наследниците представят допълнителна информация или документи. Впрочем чешкият законодател се е съобразил с насоките, произтичащи от последното съображение, като е предвидил възможността наследниците да подават допълнителна декларация, ако липсващите в европейското удостоверение за наследство данни не позволяват вписване единствено въз основа на удостоверението(44).
99.      Предложеното тълкуване следователно не предопределя недействителността на европейското удостоверение за наследство като документ, който служи като основание за вписване в регистъра. То обаче следва да допринесе за повишаване на сигурността на правния оборот.
100. Първо, това тълкуване потвърждава границите на компетентност на издаващия европейско удостоверение за наследство орган като орган, компетентен да удостоверява обстоятелства, произтичащи от приложимото към наследяването право и които са от значение за правните последици на удостоверението по смисъла на
член 69 от Регламент № 650/2012. Включването в европейското удостоверение за наследство на информация за активите от наследственото имущество в случай на универсално правоприемство може да доведе лицата, на които се представя удостоверението, до погрешното предположение, че то представлява и официално удостоверяване на принадлежността на определен актив към наследството, какъвто факт обаче то не удостоверява(45).
101. Второ, то позволява да се избегне опасността от погрешно или неточно удостоверяване на обстоятелства, за чието потвърждаване органът, издаващ европейско удостоверение за наследство в държава членка, чието право не предвижда извършването на подобни действия на етапа на удостоверяване на правата върху наследството, не е подготвен и за които не притежава съответните инструменти и познания.
102. Трето, европейското удостоверение за наследство, което е предмет на правен оборот и само по себе си е обемен документ, не се натоварва с ненужна информация, чието включване
би могло да породи различни съмнения у трети лица. По-специално, ми се струва, че посочването на определени активи от наследственото имущество, които са били прехвърлени чрез универсално правоприемство, би могло да породи съмнения у третите лица относно това какво означава обстоятелството, че други активи от наследственото имущество не са посочени в удостоверението. Опасявам се, че трети лица биха могли да поставят извършването на определени действия с наследници, легитимиращи се с европейско удостоверение за наследство, в зависимост от това дали в него се съдържа информация за други важни от гледна точка на извършваното действие активи от наследственото имущество. Това може да изисква многократно допълване на удостоверението.
103. В това отношение отбелязвам, че в случай на универсално правоприемство на повече от едно лице включването на информация за наследените активи следва да доведе до предоставяне на точна информация в точка 10 от приложение IV към формуляра за европейското удостоверение за наследство за ограниченията за разпореждане с дялове в това имущество. Член 69, параграф 2 от Регламент № 650/2102 предвижда презумпция, че наследникът има правата или правомощията, посочени в удостоверението, без никакви условия и/или ограничения, освен изрично посочените в него. В случай на универсално правоприемство обаче правата на сънаследниците да се разпореждат с дяловете от наследственото имущество, преди да извършат делба на наследството, често са ограничени(46). В такъв случай, наред с включването на информация за даден актив от наследственото имущество или дял в този актив, в европейското удостоверение за наследство следва да се включи информация за ограниченията за разпореждане с тях, произтичащи от приложимото към наследяването право. В противен случай европейското удостоверение за наследство би било заблуждаващо по отношение на обхвата на правата на наследника, произтичащи от последното право.
д)      Отговор на въпросите
104. С оглед на изложените по-горе съображения считам, че член 68, буква л) от Регламент № 650/2012 трябва да се тълкува в смисъл, че органът, издаващ европейско удостоверение за наследство, не е длъжен, по искане на заявителя, да включва в него информация за принадлежащ към наследственото имущество недвижим имот,
който се намира в друга държава членка, в случай на универсално правоприемство. Това е така независимо от изискванията на правната уредба на вписванията на държавата членка, в която се намира наследственият недвижим имот, за документите, които служат като основание за вписвания в имотния регистър.
4.      По възможността да се възприеме тълкуване, различно от предложеното
105. Жалбоподателите в главното производство, чешкото и испанското правителство, както и Комисията предлагат тълкуване на член 68, буква л) от Регламент № 650/2012, различно от изложеното по-горе(47). Те считат, че целите на Регламента и европейското удостоверение за наследство са в подкрепа на включването на информация за наследствения недвижим имот в удостоверението, ако това позволява да бъдат изпълнени изискванията на правната уредба на вписванията и да бъде извършено вписването в регистъра, в който е вписан този недвижим имот. В противен случай издаденото европейско удостоверение за наследство нямало да изпълни своята функция.
106. По-горе вече посочих отрицателните последици от приемането на такова тълкуване за лесната, бърза и ефективна процедура по издаване на европейско удостоверение за наследство(48). Подчертавам, че подобно тълкуване поставя в особено затруднено положение издаващите органи на държавите членки, чиито процесуални норми не предвиждат в подобна процедура да се потвърди принадлежността на определени активи към наследственото имущество или по принцип не предвиждат съставяне на опис на наследственото имущество. Всъщност те трябва да потвърдят правото на собственост или всяко друго право на наследника върху конкретни активи от наследственото имущество, като действат в процесуален вакуум, тоест по неопределени правила, както и въз основа на чуждестранно вещно право и документи, съставени в друга държава членка. Освен това предмет на удостоверението са обстоятелства, които европейското удостоверение за наследство не е предназначено да удостоверява.
107. Ако Съдът обаче приеме тези доводи за ирелевантни и приеме предложеното от жалбоподателите в главното производство, чешкото и испанското правителство и Комисията тълкуване на член 68, буква л) от Регламент № 650/2012, на първия въпрос на запитващата юрисдикция следва да се отговори утвърдително, а на втория — отрицателно.
108. Всъщност от решение Registrų centras следва, че липсата в европейското удостоверение за наследство на информация за наследеното имущество, изисквана от правната уредба на вписванията на държавата членка, в която се намира имуществото, представлява достатъчно основание за отхвърляне на заявлението за вписване на правата на наследника, ако това е единственият документ, представен в подкрепа на заявлението(49). Така, ако за тълкуването е от решаващо значение, че целта на вписването на правата на наследника в регистъра на държавата членка, в която се намира наследственото имущество, е постигната, а условието за вписване в този регистър е включването на информация за наследеното имущество в европейското удостоверение за наследство, тогава необходимата информация следва да бъде включена в него от издаващия орган, също и в случай на придобиване на права върху имущество в резултат на универсално правоприемство.
109. В тази хипотеза третият въпрос на запитващата юрисдикция следва да се разгледа отделно.
110. Този въпрос се основава на предположението, че в настоящия случай вписването на наследниците в кадастъра, воден в Чешката република, въз основа на европейско удостоверение за наследство, което не съдържа информация за наследеното имущество, е възможно съгласно член 69, параграф 6 от Наредбата за кадастъра. На пръв поглед тази разпоредба позволява европейското удостоверение за наследство, което не съдържа цялата необходима информация за наследения недвижим имот, да бъде допълнено с декларация, съдържаща тази информация. Поради това е необходимо да се установи дали и в такава ситуация е необходимо в удостоверението да се включи информация за наследения недвижим имот.
111. От писмените становища на жалбоподателите в главното производство и на Комисията е видно, че тази предпоставка е погрешна. Те изтъкват, че в случая жалбоподателите в главното производство не биха могли да се ползват от предвидената в посочената разпоредба възможност, тъй като са далечни правоприемници на наследодател, вписан в имотния регистър, и че предвидената в този член декларация може да бъде направена само от прекия му правоприемник, тоест от неговата непреживяла съпруга.
112. Няма основание и възможност за оспорване на тези твърдения. Тъй като в настоящия случай не е възможно да се впишат правата на наследниците в регистъра съгласно член 69, параграф 6 от Наредбата за кадастъра, въпросът, основан на предположението, че това е възможно, е хипотетичен и следователно недопустим(50).
113. В случай обаче че Съдът не се съгласи с тази преценка, ще го разгледам накратко.
114. От член 68 от Регламент № 650/2012 следва, че конкретна информация се вписва в европейското удостоверение за наследство доколкото тя е необходима за целите, за които то се издава. Въз основа на това може да се твърди, че включването на информация за недвижимия имот в европейското удостоверение за наследство може да бъде отказано, доколкото то не е необходимо за постигане на желаната цел, а именно вписването на правата на наследника в имотния регистър, тъй като това вписване може да бъде извършено след подаване на допълнителна декларация и тъй като тази информация не е необходима за целите, за които се издава самото удостоверение.
115. Смятам, че ако от правната уредба на вписванията по мястото, където се намира наследеният недвижим имот, произтича по еднозначен начин, че включването в европейското удостоверение за наследство на информация за наследения недвижим имот не е необходимо за вписването в регистъра, воден в държавата членка, в която се намира недвижимият имот, издаващият орган би имал основание да откаже включването на тази информация, позовавайки се на член 68 от Регламент № 650/2012. Всъщност тази информация не била необходима за целите, за които се
издава удостоверението.
116. Издаващият орган обаче следва да бъде сигурен, че тази информация действително не е необходима. Когато разпоредбите на правната уредба на вписванията изискват да се представи документ, съдържащ съответната информация, като основание за вписването и едновременно с това предвиждат дерогация от това изискване за европейското удостоверение за наследство, отказът да се включи информацията в удостоверението, следва да стане само когато няма съмнение, че условията за прилагане на тази дерогация в конкретния случай са изпълнени.
117. С оглед на гореизложеното считам, че ако се приеме друго тълкуване на член 68, буква л), различно от предложеното от мен, и третият въпрос се приеме за допустим, на него следва да се отговори в смисъл, че издаващият орган не е длъжен да включва в издаваното европейско удостоверение за наследство информация за наследения недвижим имот, ако правната уредба на вписванията на държавата членка, в която се намира
недвижимият имот, предвижда възможност за вписване на правата на наследниците в регистъра въз основа на удостоверение, което не съдържа такава информация, при условие че са изпълнени определени изисквания, като например подаване на съответна декларация, съдържаща липсващата информация, или представяне на определени документи, при условие обаче че изпълнението на тези условия от страна на наследниците е обективно възможно.
V.      Заключение
118. С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на първия, втория и третия преюдициален въпрос, поставени от Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия), по следния начин:
„Член 68, буква л) от Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство
трябва да се тълкува в смисъл, че
органът, издаващ европейско удостоверение за наследство, не е длъжен, по искане на заявителя, да включва в него информация за принадлежащ към наследственото имущество недвижим имот,
който се намира в друга държава членка, в случай на универсално правоприемство. Това е така независимо от изискванията на правната уредба на вписванията на държавата членка, в която се намира наследственият недвижим имот, за документите, които служат като основание за вписвания в имотния регистър“.
1 Език на оригиналния текст: полски.
i      Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
2      Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство (ОВ L 201, 2012 г., стр. 107).
3      Моето заключение по дело Registrų centras и др. (C‑354/21, EU:C:2022:587, наричано по-нататък „заключението по дело Registrų centras“).
4      Вж. по-специално точки 52—61 от заключението по дело Registrų centras.
5      Решение от 9 март 2023 г., Registrų centras (C‑354/21, EU:C:2023:184, наричано по-нататък „решение Registrų centras“).
6      Преюдициалното запитване по онова дело не се отнасяше до задълженията на органа, издаващ европейското удостоверение за наследство, а до задълженията на органа по регистрация, разглеждащ заявлението за вписване на правата на наследника в регистъра въз основа на удостоверение, което не съдържа изискваната от правната уредба на вписванията информация за наследения недвижим имот.
7      Регламент за изпълнение на Комисията от 9 декември 2014 година за изготвяне на формулярите, посочени в Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство (ОВ L 359, 2014 г., стр. 30).
8      Текстът на френски език на бележка под линия 13 не съдържа това изречение.
9      В преюдициалното запитване не се уточнява този въпрос, но отбелязвам, че при липсата на информация националните съдилища са приели, че завещание с такова съдържание е действително съгласно наследствения закон.
10      Решение от 23 януари 2025 г.
(C‑187/23, EU:C:2025:34).
11      Решение от 23 януари 2025 г., Albausy (C‑187/23, EU:C:2025:34, т. 66 и 67).
12      Вж. по-специално решение от 16 декември 2008 г., Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, т. 57—59 и 63).
13      Решение от 12 октомври 2017 г., Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, т. 56).
14      Освен това, както следва от член 63, параграф 1 от Регламент № 650/2012, и на заветници с преки права върху наследството, изпълнители на завещания или управители на наследственото имущество. По-нататък в настоящото заключение ще се позовавам само на наследниците. Съображенията ми ще се прилагат mutatis mutandis и за заветниците с преки права върху наследството.
15      Вж. относно европейското удостоверение за наследство в контекста на структурата на Регламент № 650/2012 заключението ми по дело Registrų centras, точки 39—46.
16      Решение Registrų centras (т. 51).
17      Решение Registrų centras (т. 52).
18      От една страна, съгласно член 62, параграф 1 от Регламент № 650/2012 европейското удостоверение за наследство се издава с цел да бъде използвано в друга държава членка. От друга страна, член 62, параграф 3 от същия регламент предвижда, че то поражда правните последици, изброени в същия регламент, и в държавата членка, чиито органи са го издали.
19      Решение Registrų centras (т. 40 и цитираната съдебна практика).
20      Това не изключва приемането на национални разпоредби, уреждащи определени въпроси, които не са регулирани от нормите на правото на Съюза.
21      Припомням, че Ирландия и Дания не прилагат Регламент № 650/2012 (вж. съображения 82 и 83 на този регламент). С цел опростяване, по-нататък в настоящото заключение ще се позовавам на териториалния обхват на Регламент № 650/2012, като се позовавам на Съюза и на държавите — членки на Съюза, като визирам държавите членки, които прилагат Регламент № 650/2012.
22      Решение от 17 януари 2019 г., Brisch (C‑102/18, EU:C:2019:34, т. 30).
23      Вж. например решение от 1 март 2018 г., Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, т. 38—44), относно начина на отразяване в европейското удостоверение за наследство на информацията за дела, който се пада на преживелия съпруг въз основа на разпоредбите относно режимите на имуществени отношения между съпрузи съгласно член 1371, параграф 1 от BGB.
24      Член 20 от Регламент № 650/2012 предвижда, че всяко право, посочено в този регламент, се прилага независимо от това дали е правото на държава членка.
25      Това обаче не е невъзможно. Извън случая, в който европейското удостоверение за наследство се използва в държавата членка, в която е издадено (вж. по-горе бележка под линия 18 от настоящото заключение), е възможно, когато наследодателят е избрал за право, приложимо към наследяването,
правото на държавата, в която се намира
наследственият недвижим имот, удостоверението да
удостоверява обстоятелства, установени съгласно правото по местонахождението на недвижимия имот, а не съгласно правото на държавата членка на издаващия орган.
26      За разлика от формуляра за заявление за издаване на европейско удостоверение за наследство, съдържащ се в приложение 4 към Регламент за изпълнение № 1329/2014, който предвижда отделен раздел, в който се посочва целта, обосноваваща издаването на удостоверението.
27      Решение от 1 юли 2021 г., Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank (C‑301/20, EU:C:2021:528, т. 21).
28      Решение от 1 юли 2021 г., Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank (C‑301/20, EU:C:2021:528, т. 42).
29      Вж. по-специално текста на испански („la atribución de uno o variosos bienes concretos“), немски („die Zuweisung eines bestimmten Vermögenswerts oder bestimmter Vermögenswerte“), английски („the Attribution of a specific asset or specific assets“), френски („l’attribution d’un bien déterminé ou de plusieurs biens déterminés“), италиански („compenszione di uno o più beni determinati“) и португалски език („A atribuição de um BEM или bens determinados específicos“).
30      Испански: „atribución“, немски: „Zuweisung“, английски: „attribution“, френски: „attribution“, италиански: „attribuzione“, португалски: „atribuição“.
31      Това обаче не означава непременно, че между двете разпоредби съществува противоречие. Списъкът с целите на европейското удостоверение за наследство в член 63, параграф 2 от Регламент № 650/2012 не е изчерпателен, което е изразено чрез използването на израза „по-специално“ в първата част на тази разпоредба (вж. т. 63 от настоящото заключение).
32      Вж. например текстовете на испански („a cada heredero determinado“), немски („einem bestimmten Erben“), английски („for any given heir“), френски („à un héritier déterminé“), италиански („a ogni erede“) и португалски език („um determinado herdeiro“).
33      Вж.
Margoński, M.
Europejskie poświadczenie spadkowe.
Varsovie: Wolters Kluwer,
2022, p. 429.
34      Вж.
Bonomi, A., P. Wautelet. Article 68. Contenu du certificat. —
In: Le droit européen des successions
. 2. ed.
Bruxelles, Bruylant, 2016, p. 861; Budzikiewicz, Ch. Contents of the Certificate. In: Calvo Caravaca, A.‑L., A. Davì, H-P. Mansel (Eds.). The EU Succession Regulation: A Commentary. Cambridge: Cambridge University Press, 2016, p. 763; Semelová, M.
Praktische Probleme mit dem (deutschen) Europäischen Nachlasszeugnis in der Tschechischen Republik. —
Zeitschrift für das Privatrecht der Europäischen Union (GPR), 2018, No. 4, p. 201.
35      В миналото полското наследствено право предвиждаше специални правила за наследяването на земеделските стопанства. В практиката на много съдилища актът, с който се удостоверява правоприемството при наследяване, съдържаше отделно решение относно наследяването на имуществото и отделно решение относно наследяването на земеделското стопанство.
36      Това следователно не се отнася по-специално за заветните задължения. В този случай прехвърлянето на имущество от наследството на даден наследник, който е и заветник, ще бъде резултат само от разпоредителни действия, а не от откриването на наследството.
37      В този смисъл Alonso Landeta, G.
Artículo 68. El contenido del certificado sucesorio. In: Iglesias Buigues, J. L., Pallao Moreno, G. (Eds.).
Sucesiones internacionales. Comentarios al Reglamento (UE) 650/2012. Valencia: Tirant lo Blanch, 2015, 542—543.
38      Съгласно легендата на формуляра на европейското удостоверение за наследство задължителните рубрики са отбелязани със звездичка. В точки 8 и 9 от приложение IV към формуляра на европейското удостоверение за наследство такава звездичка не фигурира.
39      Изключение е член 30 от този регламент, който предвижда, че по отношение на наследяването се прилагат разпоредбите на правото на държавата, в която се намират дадено недвижимо имущество, дадени предприятия или други специални категории активи, които налагат ограничения, свързани с наследяването на тези активи, или засягат това наследяване, доколкото съгласно правото на въпросната държава същите правила са приложими независимо от приложимото към наследяването право.
40      В този контекст бих искал да обърна внимание на факта, че националните имотни регистри могат да функционират съгласно различни правила и че съдържащите се в тях данни могат да имат различна доказателствена стойност. Наред със съществуващата в Германия, Австрия или Полша система на имотните регистри, която съдържа данни за правното основание върху недвижимите имоти, в някои държави като Белгия, Франция или Португалия съществуват системи за регистрация на правни актове относно недвижими имоти, които обхващат съвкупност от всички документи за определен имот, без данни за текущия му правен статут, което е свързано с определени презумпции (публична вяра на регистрите). Преценката на текущия правен статут на даден недвижим имот въз основа на такива регистри е възможно да не бъде еднозначна
(Martínez Velencoso, L. M.
The land register in European law: A comparative and economic analysis. — In: Martínez Velencoso, L. M., S. Bailey, A. Pradi (Eds.). Transfer of immovables in European private law. The common core of European private law. Cambridge: Cambridge University Press, 2017, p. 11.
41      За сходни изисквания на други образувания вж. Margoński, M. Europejskie poświadczenie spadkowe.
Warszawa: Wolters Kluwer, 2022, p. 428. Авторът описва опита на полски нотариус, който е бил длъжен да измени европейско удостоверение за наследство, съдържащо вече информация за две банкови сметки на наследодателя в банка в Люксембург, след като е било разкрито, че наследодателят е открил и сметка за депозит в брой в същата банка, факт, който не е бил известен по-рано.
42      С изключение на Германия, подобен проблем не съществува и в Полша. От преюдициалното запитване по настоящото дело е видно също, че Oberster Gerichtshof der Republik Österreich (Върховният съд на Република Австрия) в решение от 15 май 2018 г. (5 Ob 35/18k, ZEV 2019, 353, т. 26) е постановил, че не е необходимо недвижимият имот да се посочва в европейското удостоверение за наследство.
43      Решение Registrų centras (т. 52).
44      Що се отнася до приложимостта на тази разпоредба към настоящото дело, вж. по-долу точки 110—112 от настоящото заключение.
45      Както следва от съображение 71 от Регламент № 650/2012, посочено по-горе.
46      Позовавам се по-специално на член 2033, параграф 2 от BGB, съгласно който сънаследникът не може да се разпорежда със своя дял от отделни активи
от наследството, както и на член 1036 от полския Граждански кодекс, който предвижда, че прехвърлянето на дял от имуществото, принадлежащо наследството, зависи от съгласието на останалите наследници, като в противен случай сделката е относително недействителна спрямо наследниците, ако техните права при делбата на наследството бъдат накърнени.
47      Вж. точка 72
от настоящото заключение.
48      Вж. точки 92—95 от настоящото заключение.
49      Точка 51 от решение Registrų centras.
50      Вж. в този смисъл решение от 5 юни 2025 г., Електроразпределителни мрежи Запад (C‑310/24, EU:C:2025:406, т. 44).