62021CJ0351_RES
Дело C‑351/21
ZG
срещу
Beobank SA
(Преюдициално запитване, отправено от Justice de paix du canton de Forest (Мирови съд на кантон Форест, Белгия)
Решение на Съда (пети състав) от 16 март 2023 година
„Преюдициално запитване — Сближаване на законодателствата — Платежни услуги във вътрешния пазар — Директива 2007/64/EО — Член 47, параграф 1, буква a) — Информация, предоставяна на платеца след получаване на платежното нареждане — Членове 58, 60 и 61 — Отговорност на доставчика на платежни услуги в случай на неразрешени трансакции — Задължение на този доставчик да възстанови на платеца сумата на неразрешените трансакции — Рамкови договори — Задължение на посочения доставчик да предостави на платеца информация, свързана със съответния получател“
Сближаване на законодателствата — Платежни услуги във вътрешния пазар — Директива 2007/64 — Отговорност на доставчика на платежни услуги в случай на неразрешени трансакции — Иск за ангажиране на отговорност, предявен от ползвател на платежни услуги — Иск за възстановяване на суми по платежни трансакции — Иск, предявен поради неспазването от доставчика на съответните услуги на неговото задължение за предоставяне на информация — Недопустимост
(член 47, параграф 1, буква а), членове 58 и 59, член 60, параграф 1 и член 86, параграф 1 от Директива 2007/64 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 37—40)
Сближаване на законодателствата — Платежни услуги във вътрешния пазар — Директива 2007/64 — Рамкови договори — Информация за платеца относно отделни платежни трансакции — Информация, свързана с получателя — Задължения на доставчика на платежни услуги на платеца — Задължение да предостави информацията, позволяваща на платеца да идентифицира физическото или юридическото лице, което е получило платежна трансакция, с която е задължена неговата сметка
(член 47, параграф 1, буква а) от Директива 2007/64)
(вж. т. 53, 56—60 и 64 и диспозитива)
Резюме
ZG, който живее в Белгия, е титуляр на банкова сметка в Beobank в Белгия, по която има дебитна карта. През нощта на 20 срещу 21 април 2017 г. той извършва, в заведение, намиращо се във Валенсия (Испания), плащане в размер на 100 евро с тази карта. След това с тази карта са извършени две други плащания на същия мобилен терминал, в размер съответно на 991 евро и 993 евро.
Пред запитващата юрисдикция ZG иска по-конкретно възстановяването на последните две плащания, които счита за „неразрешени“. Той обяснява, че вече не си спомня нито името, нито адреса на заведението, нито какво се е случило, след като е изпил няколко чаши във въпросното заведение, и твърди, че е пострадал от измама, извършването на която е улеснено чрез използването на наркотик. Beobank обаче отказва да извърши възстановяването, тъй като счита, че тези операции са разрешени или че най-малкото ZG е допуснал „груба небрежност“.
Впоследствие тази банкова институция предоставя на ZG само цифровия код и геолокализацията на използвания терминал за плащане, без да посочи самоличността на получателя на спорните плащания, освен чрез указанието COM SU VALENCIA ESP. Банковата институция на получателя на спорните плащания от своя страна отказва да предостави идентификационните данни на същото на Beobank.
В този контекст запитващата юрисдикция иска да се установи какъв е обхватът на задължението на доставчика на платежни услуги, предвидено в разпоредба от Директива 2007/64 (
1
), да предоставя „по възможност“ на платеца информация, свързана с получателя по платежна трансакция. Отговорът на Съда на този въпрос би позволил на запитващата юрисдикция да направи изводи, що се отнася до задължението на Beobank да възстанови спорните плащания.
В решението си Съдът постановява, че доставчикът на платежни услуги на платеца е длъжен, по силата на същата разпоредба, да му предостави информацията, позволяваща идентифицирането на физическото или юридическото лице, което е получило платежна трансакция, с която е задължена сметката на този платец, а не само информацията, с която този доставчик разполага по отношение на тази платежна трансакция, след като е положил максимални усилия.
Съображения на Съда
В самото начало Съдът припомня, че режимът на отговорност на доставчиците на платежни услуги в случай на неразрешени платежни трансакции, предвиден в член 60, параграф 1 от Директива 2007/64, е предмет на пълна хармонизация. При това положение е несъвместим с посочената директива режим на паралелна отговорност за същия правопораждащ факт, както и режим на конкурентна отговорност, който допуска ползвателят на платежни услуги да ангажира тази отговорност въз основа на други правопораждащи факти.
Национална юрисдикция обаче не може да не вземе предвид признатата от посочената директива дихотомия по отношение на платежните трансакции в зависимост от това дали са разрешени или неразрешени. Следователно такава юрисдикция не може да се произнесе по искане за възстановяване на плащания като разглежданите по главното производство, без предварително да квалифицира тези плащания като „разрешени“ или „неразрешени“ платежни трансакции. Всъщност горепосоченият член 60, параграф 1 във връзка с член 86, параграф 1 от Директива 2007/64 (
2
) не допуска ползвател на платежни услуги да може да ангажира отговорността на доставчика на тези услуги, тъй като този доставчик не е изпълнил задължението си за предоставяне на информация по член 47, параграф 1, буква а) от тази директива, доколкото тази отговорност се отнася до възстановяването на суми по платежни трансакции.
Същевременно, доколкото запитващата юрисдикция счита за необходимо, когато преценява дали разглежданите по главното производство плащания са разрешени или не, да се запознае с естеството и обхвата на информацията, която доставчикът на платежни услуги на съответния платец трябва да му предостави в изпълнение на член 47, параграф 1, буква а) от Директива 2007/64, релевантността на преюдициалните въпроси за решаването на спора по главното производство не може да бъде поставена под въпрос.
Що се отнася конкретно до естеството и обхвата на задълженията за предоставяне на информация, предвидени в тази разпоредба, Съдът счита — като се има предвид фактът, че Директива 2007/64 извършва пълна хармонизация — че тези задължения по необходимост представляват задължения, които държавите членки трябва да изпълнят, без да могат да ги дерогират и без дори да могат да ги смекчат, квалифицирайки ги като задължения за действие, а не като задължения за резултат. Нищо в структурата на член 47 не позволява да се приеме, че предвиждайки задължения, които точно указват действията, които трябва да бъдат предприети, законодателят на Съюза е имал за цел единствено да се положат усилия в това отношение.
Впрочем вметнатият израз „по възможност“, фигуриращ в член 47, параграф 1, буква а) от Директива 2007/64, трябва да се разбира като означаващ, че информацията, свързана с получателя по платежна трансакция, която доставчикът на тези платежни услуги трябва да предоставя на съответния платец, след като сметката на този платец е била задължена със сумата на платежна трансакция или в момента, уговорен в изпълнение на член 47, параграф 2 от тази директива, включва тази, с която този доставчик разполага или с която трябва да разполага в съответствие с правото на Съюза. В подкрепа на това тълкуване е преследваната от директивата цел, която се състои по-конкретно в това да се гарантира, че ползвателите на тези услуги могат лесно да идентифицират платежните трансакции, разполагайки с „ясна информация за платежните услуги с едно и също високо ниво на качество“. За да се осигури напълно интегрираната и автоматизирана обработка на съответните трансакции, и да се подобри ефективността и бързината на плащанията, тази информация трябва да бъде едновременно необходима и достатъчна както по отношение на договора за платежни услуги, така и на самите платежни трансакции, и съответстваща на потребностите на тези ползватели.
В конкретния случай, за да се отговори на тези изисквания, информацията, която доставчикът на платежни услуги трябва да предостави на съответния платец съгласно член 47, параграф 1, буква а) от Директива 2007/64, трябва да бъде достатъчно точна и съществена. Всъщност при липса на такова качество платецът не би бил в състояние с помощта на тази информация да идентифицира със сигурност съответната платежна трансакция. „Справката, позволяваща на платеца да идентифицира платежната трансакция“ обаче, посочена в първата част от изречението на член 47, параграф 1, буква а) от Директива 2007/64, не позволява на съответния платец да свърже посочената справка с определена платежна трансакция. Следователно по необходимост доставчикът на платежни услуги на съответния платец трябва да предостави на последния информацията, която е нужна, за да се отговори в пълнота на изискванията, произтичащи от член 47, параграф 1, буква а), именно в рамките на допълнителния елемент, посочен във втората част от изречението в тази разпоредба, а именно „информацията, свързана с получателя“.
(
1
)	Това задължение е предвидено в член 47, параграф 1, буква а) от Директива 2007/64/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 97/7/ЕО, 2002/65/ЕО, 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО и за отмяна на Директива 97/5/ЕО (OВ L 319, 2007 г., стр. 1 и поправка в OB L 187, 2009 г., стр. 5).
(
2
)	Тази разпоредба урежда, за държавите членки, последиците от пълната хармонизация, която същата директива извършва.