RETTENS DOM (Fjerde Udvidede Afdeling)
19. november 2025 (*)
» Plantebeskyttelsesmidler – aktivstoffet boscalid – ansøgning om fornyelse af godkendelsen af et aktivstof – forlængelse af godkendelsesperioden – forsinkelse i fornyelsesprocedurens forløb – årsager, der ikke kan tilskrives ansøgeren – anmodning om intern prøvelse – artikel 10, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1367/2006 – afgørelse om afslag på anmodningen – artikel 17 i forordning (EF) nr. 1107/2009 «
I sag T-94/23,
Pollinis France, Paris (Frankrig), ved advokat A. Bailleux,
sagsøger,
mod
Europa-Kommissionen ved A. Becker, G. Gattinara og M. ter Haar, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
støttet af
Europa-Parlamentet ved W. Kuzmienko og O. Denkov, som befuldmægtigede,
af
Rådet for Den Europæiske Union ved P. Pecheux, A. Maceroni og A. Nowak-Salles, som befuldmægtigede,
af
BASF SE, Ludwigshafen (Tyskland), ved advokaterne J.-P. Montfort, N. Kyriazopoulou og P. Chopova-Leprêtre,
og af
CropLife Europe, Bruxelles (Belgien), ved advokaterne D. Waelbroeck og I. Antypas,
intervenienter,
har
RETTEN (Fjerde Udvidede Afdeling),
sammensat under rådslagningen af afdelingsformanden, R. da Silva Passos, og dommerne N. Półtorak, I. Reine, T. Pynnä (refererende dommer) og H. Cassagnabère,
justitssekretær: fuldmægtig P. Cullen,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter retsmødet den 13. februar 2025
afsagt følgende
Dom
1        Med et søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF har sagsøgeren, Pollinis France, nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse Ares(2022) 8437051 af 6. december 2022 om afslag på sagsøgerens anmodning om intern prøvelse af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2022/708 af 5. maj 2022 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne 2,5-dichlorbenzoesyre-methylester, eddikesyre, aclonifen, aluminiumammoniumsulfat, aluminiumphosphid, aluminiumsilikat, beflubutamid, benthiavalicarb, boscalid, calciumcarbid, captan, cymoxanil, dimethomorph, dodemorph, ethephon, ethylen, ekstrakt af tetræ, fedtdestillationsrester, fedtsyrer C7-C20, fluoxastrobin, flurochloridon, folpet, formetanat, giberellinsyre, gibberellin, hydrolyserede proteiner, jernsulfat, magnesiumphosphid, metam, metamitron, metazachlor, metribuzin, milbemectin, phenmedipham, pirimiphos-methyl, planteolier/nellikeolie, planteolier/rapsolie, planteolier/olie af grøn mynte, propamocarb, proquinazid, prothioconazol, pyrethriner, kvartssand, fiskeolie, repellenter (lugt), vegetabilske eller animalske/fårefedt, S-metolachlor, ligekædede sommerfuglearter, sulcotrion, tebuconazol og urea (EUT 2022, L 133, s. 1) (herefter »den anfægtede afgørelse«), for så vidt som godkendelsesperioden for boscalid herved blev forlænget.
Tvistens baggrund og de faktiske omstændigheder efter søgsmålets anlæggelse
2        Sagsøgeren er en sammenslutning, der virker uden fortjeneste for øje, stiftet i Paris (Frankrig), som bl.a. har til formål at fremme miljøbeskyttelsen i forbindelse med miljølovgivningen.
3        Boscalid er et aktivstof, der anvendes i plantebeskyttelsesmidler fra familien af succinatdehydrogenase-hæmmere.
4        Boscalid blev godkendt i Den Europæiske Union for første gang ved Kommissionens direktiv 2008/44/EF af 4. april 2008 om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF for at optage benthiavalicarb, boscalid, carvon, fluoxastrobin, Paecilomyces lilacinus og prothioconazol som aktivstoffer (EUT 2008, L 94, s. 13). I henhold til bilaget til dette direktiv trådte godkendelsen i kraft den 1. august 2008 og skulle udløbe den 31. juli 2018.
5        I juni 2015 blev der indgivet en ansøgning om fornyelse af godkendelsen af boscalid.
6        Den 27. juni 2018 blev godkendelsesperioden for boscalid forlænget ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2018/917 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne alpha-cypermethrin, beflubutamid, benalaxyl, benthiavalicarb, bifenazat, boscalid, bromoxynil, captan, carvon, chlorpropham, cyazofamid, desmedipham, dimethoat, dimethomorph, diquat, ethephon, ethoprophos, etoxazol, famoxadon, fenamidon, fenamiphos, flumioxazin, fluoxastrobin, folpet, foramsulfuron, formetanat, Gliocladium catenulatum stamme: J1446, isoxaflutol, metalaxyl-m, methiocarb, methoxyfenozid, metribuzin, milbemectin, oxasulfuron, Paecilomyces lilacinus stamme 251, phenmedipham, phosmet, pirimiphos-methyl, propamocarb, prothioconazol, pymetrozin og s-metolachlor (EUT 2018, L 163, s. 13) til den 31. juli 2019 i henhold til artikel 17 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 af 21. oktober 2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ophævelse af Rådets direktiv 79/117/EØF og 91/414/EØF (EUT 2009, L 309, s. 1). I ottende betragtning til denne forordning anføres det, at »[d]a vurderingen af stofferne er blevet forsinket af årsager, som ansøgerne ikke har indflydelse på, kan godkendelserne af de pågældende aktivstoffer forventes at udløbe, inden der er truffet beslutning om at forny dem«, og at »[d]et […] derfor [er] nødvendigt at forlænge deres godkendelsesperioder«.
7        I november 2018 offentliggjorde den rapporterende medlemsstat (Slovakiet) og den medrapporterende medlemsstat (Frankrig) en vurderingsrapport vedrørende fornyelsen af boscalid.
8        Fra den 25. januar til den 27. marts 2019 blev en offentlig høring om boscalid afholdt af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA).
9        Den 7. maj 2019 blev godkendelsen af boscalid forlænget for anden gang ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2019/707 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne alpha-cypermethrin, beflubutamid, benalaxyl, benthiavalicarb, bifenazat, boscalid, bromoxynil, captan, cyazofamid, desmedipham, dimethoat, dimethomorph, diuron, ethephon, etoxazol, famoxadon, fenamiphos, flumioxazin, fluoxastrobin, folpet, foramsulfuron, formetanat, metalaxyl-m, methiocarb, metribuzin, milbemectin, Paecilomyces lilacinus stamme 251, phenmedipham, phosmet, pirimiphos-methyl, propamocarb, prothioconazol, s-metolachlor og tebuconazol (EUT 2019, L 120, s. 16) til den 31. juli 2020. I syvende betragtning til denne forordning gentages samme forklaring som den, der fremgår af ottende betragtning til gennemførelsesforordning 2018/917.
10      I august 2019 anmodede EFSA om supplerende oplysninger fra ansøgeren om fornyelse vedrørende 122 punkter.
11      Den 16. september 2019 svarede ansøgeren om fornyelse EFSA.
12      Den 24. juni 2020 blev godkendelsen af boscalid forlænget for tredje gang ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/869 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne beflubutamid, benalaxyl, benthiavalicarb, bifenazat, boscalid, bromoxynil, captan, cyazofamid, dimethomorph, ethephon, etoxazol, famoxadon, fenamiphos, flumioxazin, fluoxastrobin, folpet, formetanat, metribuzin, milbemectin, Paecilomyces lilacinus stamme 251, phenmedipham, phosmet, pirimiphos-methyl, propamocarb, prothioconazol og s-metolachlor (EUT 2020, L 201, s. 7) til den 31. juli 2021. I fjerde betragtning til denne forordning forklares det, at »[d]a vurderingen af alle disse stoffer er blevet forsinket af årsager, som ansøgerne ikke har indflydelse på, kan godkendelserne af de pågældende aktivstoffer forventes at udløbe, inden der er truffet beslutning om at forny dem«, og at »[d]et […] derfor [er] nødvendigt at forlænge deres godkendelsesperioder«. I femte betragtning tilføjes det, at »[d]et er […] nødvendigt at forlænge godkendelsesperioden for aktivstofferne boscalid, captan, dimethomorph, ethephon, folpet, formetanat, milbemectin, phenmedipham, phosmet, pirimiphos-methyl og propamocarb for at give den nødvendige tid til at foretage vurderingen af hormonforstyrrende egenskaber i overensstemmelse med proceduren i artikel 13 og 14 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012«.
13      Den 6. maj 2021 blev godkendelsen af boscalid forlænget for fjerde gang ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2021/745 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne aluminiumammoniumsulfat, aluminiumsilikat, beflubutamid, benthiavalicarb, bifenazat, boscalid, calciumcarbonat, captan, carbondioxid, cymoxanil, dimethomorph, ethephon, ekstrakt af tetræ, famoxadon, fedtdestillationsrester, fedtsyrer C7-C20, flumioxazin, fluoxastrobin, flurochloridon, folpet, formetanat, giberellinsyre, gibberellin, heptamaloxyloglucan, hydrolyserede proteiner, jernsulfat, metazachlor, metribuzin, milbemectin, Paecilomyces lilacinus stamme 251, phenmedipham, phosmet, pirimiphosmethyl, planteolier/rapsolie, kaliumhydrogencarbonat, propamocarb, prothioconazol, kvartssand, fiskeolie, repellenter (lugt), vegetabilske eller animalske/fårefedt, s-metolachlor, ligekædede sommerfugleferomoner, tebuconazol og urea (EUT 2021, L 160, s. 89) til den 31. juli 2022. I femte betragtning til denne forordning gentages den forklaring, der fremgår af fjerde betragtning til gennemførelsesforordning 2020/869.
14      Den 5. maj 2022 blev godkendelsen af boscalid forlænget for femte gang ved gennemførelsesforordning 2022/708 til den 31. juli 2023. I femte betragtning til denne forordning forklares det, at »[d]a vurderingen af disse aktivstoffer er blevet forsinket af årsager, som ansøgerne ikke har indflydelse på, kan godkendelserne af de pågældende aktivstoffer forventes at udløbe, inden der er truffet beslutning om at forny dem«, og at »[d]et […] derfor [er] nødvendigt at forlænge deres godkendelsesperioder for at give den tid, der er nødvendig for at afslutte vurderingen«.
15      Sagsøgeren indgav en anmodning om intern prøvelse af gennemførelsesforordning 2022/708 i henhold til artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6. september 2006 om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Fællesskabets institutioner og organer (EUT 2006, L 264, s. 13), som blev registreret den 4. juli 2022.
16      Ved den anfægtede afgørelse gav Europa-Kommissionen afslag på sagsøgerens anmodning om intern prøvelse.
17      Efter anlæggelsen af den foreliggende sag forlængede Kommissionen for sjette gang godkendelsen af boscalid ved gennemførelsesforordning (EU) 2023/918 af 4. maj 2023 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelsen af godkendelsesperioderne for aktivstofferne aclonifen, ametoctradin, beflubutamid, benthiavalicarb, boscalid, captan, clethodim, cycloxydim, cyflumetofen, dazomet, diclofop, dimethomorph, ethephon, fenazaquin, fluopicolid, fluoxastrobin, flurochloridon, folpet, formetanat, Helicoverpa armigera nucleopolyhedrovirus, hymexazol, indolylsmørsyre, mandipropamid, metalaxyl, metaldehyd, metam, metazachlor, metribuzin, milbemectin, paclobutrazol, penoxsulam, phenmedipham, pirimiphos-methyl, propamocarb, proquinazid, prothioconazol, s-metolachlor, Spodoptera littoralis nucleopolyhedrovirus, Trichoderma asperellum stamme T34 og Trichoderma atroviride stamme I-1237 (EUT 2023, L 119, s. 160) til den 15. april 2026. I 15. betragtning til denne forordning forklares det, at »[f]or […] boscalid […] har [EFSA] behov for yderligere tid, i overensstemmelse med artikel 13 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012, til at vedtage en konklusion og organisere en høring af eksperter, hvis det er relevant«, og at »[d]er […] derudover [er] behov for yderligere tid til den deraf følgende risikovurderingsbeslutning i overensstemmelse med artikel 14 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012«. I 20. betragtning tilføjes det, at »[i] og med at det er sandsynligt, at der ikke kan træffes en beslutning vedrørende fornyelse af disse aktivstoffers godkendelse, før deres respektive godkendelsesperioder udløber, og at årsagerne til forsinkelserne i fornyelsesprocedurerne er uden for de respektive ansøgeres indflydelse, bør godkendelsesperioderne for aktivstofferne forlænges, så de påkrævede vurderinger kan færdiggøres og de lovgivningsmæssige beslutningsprocedurer vedrørende de respektive ansøgninger om fornyet godkendelse kan afsluttes«.
18      Den 16. juni 2023 indgav sagsøgeren en anmodning om intern prøvelse af gennemførelsesforordning 2023/918 i henhold til artikel 10 i forordning nr. 1367/2006.
19      Ved afgørelse af 1. december 2023 gav Kommissionen afslag på sagsøgerens anmodning om intern prøvelse.
20      Den 9. februar anlagde sagsøgeren et søgsmål til prøvelse af den afgørelse, der er nævnt i præmis 19 ovenfor, registreret under sagsnr. T-75/24.
Parternes påstande
21      Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–        Den anfægtede afgørelse annulleres.
–        Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
22      Kommissionen har, støttet af Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union, BASF SE og CropLife Europe, nedlagt følgende påstande:
–        Frifindelse.
–        Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
23      Sagsøgeren har fremsat fire anbringender til støtte for sit søgsmål, hvoraf det første vedrører en urigtig fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, det andet, der er fremsat subsidiært, vedrører en ulovlighedsindsigelse mod denne artikel, det tredje vedrører det forhold, at Kommissionen med urette lagde til grund, at betingelserne i artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 var opfyldt, og det fjerde dels vedrører en retlig fejl, som Kommissionen begik, da den i den anfægtede afgørelse lagde til grund, at gennemførelsesforordning 2022/708 var tilstrækkeligt begrundet, og dels en mangelfuld begrundelse for den anfægtede afgørelse.
Spørgsmålet om, hvorvidt søgsmålsinteressen fortsat består
24      BASF har anmodet Retten om at vurdere, om sagsøgeren fortsat har en søgsmålsinteresse efter vedtagelsen af gennemførelsesforordning 2023/918, hvorved godkendelsesperioden for boscalid blev forlænget til den 15. april 2026.
25      Retten minder om, at en sagsøgers søgsmålsinteresse skal være eksisterende og faktisk. Denne interesse skal for så vidt angår sagens genstand foreligge på tidspunktet for sagens anlæggelse, idet sagen i modsat fald afvises, og bestå indtil retsafgørelsen, idet det i modsat fald findes ufornødent at træffe afgørelse (jf. dom af 17.9.2015, Mory m.fl. mod Kommissionen, C-33/14 P, EU:C:2015:609, præmis 56 og 57 og den deri nævnte retspraksis).
26      I den foreliggende sag vedtog Kommissionen, således som BASF har gjort gældende, en ny gennemførelsesforordning for at forlænge godkendelsesperioden for boscalid efter udløbet af den forlængelsesperiode, der var fastsat ved gennemførelsesforordning 2022/708.
27      Imidlertid er den anfægtede afgørelse for det første ikke blevet trukket tilbage af Kommissionen, hvorfor tvisten har bevaret sin genstand (jf. i denne retning dom af 4.9.2018, ClientEarth mod Kommissionen, C-57/16 P, EU:C:2018:660, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis).
28      For det andet følger det af retspraksis, at en sagsøger bevarer en interesse i, at en retsakt udstedt af en EU-institution annulleres for at gøre det muligt at forhindre, at den ulovlighed, som retsakten angiveligt er behæftet med, gentager sig fremover. En sådan søgsmålsinteresse følger af artikel 266, stk. 1, TEUF, hvorefter den institution, fra hvilken en annulleret retsakt hidrører, har pligt til at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger. Søgsmålsinteressen kan imidlertid kun bestå, såfremt den påståede ulovlighed vil kunne gentage sig fremover uafhængigt af de omstændigheder i sagen, som har givet anledning til sagsøgerens søgsmål (dom af 7.6.2007, Wunenburger mod Kommissionen, C-362/05 P, EU:C:2007:322, præmis 50-52, og af 27.9.2018, Mellifera mod Kommissionen, T-12/17, EU:T:2018:616, præmis 28).
29      Dette er tilfældet i den foreliggende sag, eftersom den af sagsøgeren hævdede ulovlighed bl.a. hviler på en fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, som Kommissionen risikerer at ville gentage i forbindelse med en anmodning om intern prøvelse af forlængelsen af godkendelsesperioden for boscalid eller et andet stof. Det fremgår nemlig af sagsakterne i den foreliggende sag, at Kommissionen vedtog gennemførelsesforordning 2023/918, hvorved den forlængede godkendelsesperioden for boscalid og en række andre stoffer, på grundlag af kriterierne i artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, og at den herefter gav afslag på sagsøgerens anmodning om intern prøvelse vedrørende denne forlængelse.
30      Heraf følger, at sagsøgeren uanset vedtagelsen af gennemførelsesforordning 2023/918 fortsat har en søgsmålsinteresse.
Det første og det tredje anbringende vedrørende en urigtig fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009
31      Med det første og det tredje anbringende, som skal behandles samlet, eftersom de supplerer hinanden, har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen foretog en urigtig fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, bl.a. ved at lægge til grund, at betingelserne for anvendelsen af denne artikel var opfyldt.
Formaliteten med hensyn til det første anbringende
32      BASF er af den opfattelse, at sagsøgerens første anbringende, som vedrører en urigtig fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, ikke kan antages til realitetsbehandling. Sagsøgeren har angiveligt ikke bestridt den vurdering, der fremgår af besvarelsen af dennes anmodning om intern prøvelse, men rettet sine argumenter mod forlængelsen af godkendelsesperioden for boscalid ved gennemførelsesforordning 2022/708, som var genstanden for anmodningen om intern prøvelse. Når en sagsøger anlægger et annullationssøgsmål til prøvelse af svaret på en anmodning om intern prøvelse i henhold til denne forordnings artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 1367/2006, kan den pågældende imidlertid kun bestride lovligheden af dette svar.
33      Det bemærkes, at artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1367/2006 fastsætter, at »[e]nhver ikke-statslig organisation eller andre medlemmer af offentligheden, der opfylder kriterierne i artikel 11, kan indgive anmodning om intern prøvelse til den EU-institution eller det EU-organ, som vedtog forvaltningsakten, eller, i tilfælde af en påstået administrativ undladelse, burde have vedtaget en sådan forvaltningsakt, med den begrundelse, at en sådan forvaltningsakt eller undladelse er i strid med miljølovgivningen«. Samme forordnings artikel 12, stk. 1, fastsætter, at »[d]en ikke-statslige organisation, som har indgivet anmodning om intern prøvelse i henhold til artikel 10, kan anlægge sag ved Domstolen«.
34      Anmodningen om intern prøvelse af en forvaltningsakt tilsigter således at fastslå den omhandlede retsakts angivelige retsstridighed eller det manglende grundlag for denne. Ansøgeren kan efterfølgende anlægge sag ved Unionens retsinstanser til prøvelse af den afgørelse, hvorved anmodningen om intern prøvelse forkastes, under påberåbelse af manglende kompetence, væsentlige formmangler, tilsidesættelse af traktaterne eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse eller magtfordrejning (dom af 12.9.2019, TestBioTech m.fl. mod Kommissionen, C-82/17 P, EU:C:2019:719, præmis 38). Heraf følger, at sagsøgeren i forbindelse med dette søgsmål ikke er berettiget til at fremsætte argumenter, der direkte anfægter lovligheden eller gyldigheden af den retsakt, som anmodningen om intern prøvelse vedrører (jf. dom af 27.9.2018, Mellifera mod Kommissionen, T-12/17, EU:T:2018:616, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis). Det system med retslig prøvelse, der er indført ved traktaterne, giver nemlig ikke Retten mulighed for at annullere en afgørelse, som ikke er genstand for et direkte annullationssøgsmål anlagt med støtte i artikel 263 TEUF (dom af 4.4.2019, ClientEarth mod Kommissionen, T-108/17, EU:T:2019:215, præmis 28).
35      I den foreliggende sag fremgår det indledningsvis klart af stævningen, at genstanden for annullationssøgsmålet er den anfægtede afgørelse.
36      Endvidere fremgår det direkte af overskriften på det første anbringende og dets forskellige led, at det ifølge sagsøgeren er den anfægtede afgørelse, der er støttet på en urigtig fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009.
37      Endelig fremgår det klart af en samlet læsning af det første anbringende, at sagsøgeren med sin argumentation tager sigte på den fortolkning af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, som Kommissionen anlagde i den anfægtede afgørelse. Det forhold, at der som følge af selve genstanden for proceduren for intern prøvelse og logikken bag artikel 10 og 12 i forordning nr. 1367/2006 kan være et vist overlap mellem de argumenter, der fremsættes i forbindelse med anmodningen om intern prøvelse, og dem, der påberåbes til støtte for et annullationssøgsmål til prøvelse af afgørelsen om afslag på denne anmodning, er ikke egnet til at ændre denne konklusion.
38      BASF’s argumentation om, at det første anbringende ikke kan antages til realitetsbehandling, fordi det ikke vedrører den anfægtede afgørelse, kan derfor ikke tiltrædes.
Det første anbringendes tredje led og det tredje anbringendes andet led
39      Med det første anbringendes tredje led har sagsøgeren for det første gjort gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl ved at lægge til grund, at den kunne forny forlængelsen af godkendelsesperioden for et aktivstof såsom boscalid uden nogen tidsmæssig begrænsning. Forlængelserne er nemlig overgangsforanstaltninger, som i kraft af deres art bør være tidsmæssigt begrænsede og have ekstraordinær karakter. Under alle omstændigheder kan en forlængelse på fem år i den foreliggende sag ikke anses for at være lovlig. For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at risiciene for menneskers sundhed og miljøet bør tages i betragtning, når afgørelsen om fornyelse træffes.
40      Med det tredje anbringendes andet led har sagsøgeren gjort gældende, at varigheden af den samlede forlængelsesperiode for godkendelsen af boscalid ikke er i overensstemmelse med kravene i artikel 17 i forordning nr. 1107/2009. Kommissionen begik angiveligt en retlig fejl ved at lægge til grund, at denne artikels stk. 3 kun finder anvendelse på de situationer, der er omfattet af samme artikels stk. 2. Endvidere er forlængelsesperioden for godkendelsen af boscalid ikke passende, og forlængelsens samlede varighed er uforholdsmæssigt lang.
41      Indledningsvis minder Retten om, at artikel 191, stk. 2, TEUF fastsætter, at miljøpolitikken bl.a. bygger på forsigtighedsprincippet, et princip, som ligeledes finder anvendelse i forbindelse med Unionens andre politikker, herunder navnlig politikken for beskyttelse af den offentlige sundhed, og når EU-institutionerne inden for den fælles landbrugspolitik eller det indre marked vedtager foranstaltninger til beskyttelse af menneskers sundhed (jf. dom af 1.10.2019, Blaise m.fl., C-616/17, EU:C:2019:800, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis).
42      Det påhviler således EU-lovgiver, når denne vedtager regler om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, såsom dem, der er nævnt i forordning nr. 1107/2009, at iagttage forsigtighedsprincippet bl.a. med henblik på i henhold til artikel 35 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 9 TEUF og artikel 168, stk. 1, TEUF, at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau (jf. dom af 1.10.2019, Blaise m.fl., C-616/17, EU:C:2019:800, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).
43      Forsigtighedsprincippet indebærer, at institutionerne, når der er usikkerhed med hensyn til, om og i givet fald i hvilket omfang der er risiko for menneskers sundhed, kan træffe beskyttelsesforanstaltninger uden at afvente, at det fuldt ud påvises, at der er en risiko, og hvilket omfang denne har (jf. dom af 1.10.2019, Blaise m.fl., C-616/17, EU:C:2019:800, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis).
44      Forsigtighedsprincippet, som er et generelt EU-retligt princip, pålægger de kompetente myndigheder inden for rammerne af den konkrete udøvelse af de beføjelser, der er tildelt dem ved den relevante lovgivning, at træffe passende foranstaltninger med henblik på at forebygge visse potentielle risici for folkesundheden, sikkerheden og miljøet ved at give de krav, der er forbundet med beskyttelsen af disse interesser, forrang for økonomiske interesser (jf. dom af 21.10.2003, Solvay Pharmaceuticals mod Rådet, T-392/02, EU:T:2003:277, præmis 121 og den deri nævnte retspraksis, og af 12.4.2013, Du Pont de Nemours (France) m.fl. mod Kommissionen, T-31/07, ikke trykt i Sml., EU:T:2013:167, præmis 134 og den deri nævnte retspraksis). Forsigtighedsprincippet ligger til grund for alle bestemmelserne i forordning nr. 1107/2009.
45      Det præciseres i ottende betragtning til forordning nr. 1107/2009, at forsigtighedsprincippet bør anvendes, og at den nævnte forordning har til formål at sikre, at industrien beviser, at stoffer eller produkter, der fremstilles eller markedsføres, ikke er til skade for menneskers eller dyrs sundhed eller ikke har nogen uacceptabel indvirkning på miljøet. Det skal i denne henseende bemærkes, at de procedurer for forudgående tilladelse og godkendelse, som opstilles i denne forordning, vedrørende plantebeskyttelsesmidler og deres aktivstoffer, er et udtryk for forsigtighedsprincippet (jf. dom af 17.3.2021, FMC mod Kommissionen, T-719/17, EU:T:2021:143, præmis 60 og 61 og den deri nævnte retspraksis).
46      Heraf følger, at Kommissionen skal tage hensyn til forsigtighedsprincippet ved udøvelsen af sine kompetencer i henhold til forordning nr. 1107/2009. Hvad nærmere bestemt angår aktivstoffer følger det af retspraksis, at Kommissionen kan træffe foranstaltninger, der begrænser anvendelsen af et aktivstof ved således at prioritere hensynet til forbrugersikkerheden uden at afvente udfaldet af proceduren for fornyelse af godkendelsen af dette aktivstof (jf. i denne retning dom af 19.9.2019, Arysta LifeScience Netherlands mod Kommissionen, T-476/17, EU:T:2019:618, præmis 97).
47      Ved besvarelsen af sagsøgerens argumenter bør artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 derfor fortolkes i lyset af forsigtighedsprincippet under hensyntagen til varigheden og hyppigheden af forlængelsen af godkendelsen af boscalid.
48      I denne henseende bemærkes, at der i overensstemmelse med fast retspraksis ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot skal tages hensyn til dennes ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af. En EU-retlig bestemmelses tilblivelse kan ligeledes give relevante elementer med henblik på dens fortolkning (jf. dom af 2.9.2021, CRCAM, C-337/20, EU:C:2021:671, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis, og af 25.1.2017, Rusal Armenal mod Rådet, T-512/09 RENV, EU:T:2017:26, præmis 56 og den deri nævnte retspraksis).
49      For det første følger det af ordlyden af artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009, at »[s]åfremt det af årsager, som ansøgeren ikke har indflydelse på, må konstateres, at godkendelsen kan forventes at ville udløbe, inden der er truffet beslutning om at forny den, vedtages der en afgørelse efter forskriftsproceduren i artikel 79, stk. 3, hvorved udløbet af godkendelsesperioden for den pågældende ansøger udskydes længe nok til, at ansøgningen kan behandles«. Samme forordnings artikel 17, stk. 3, fastsætter de elementer, der skal tages i betragtning ved fastsættelsen af forlængelsesperioden, nemlig »a) den tid, der er nødvendig for at fremskaffe de oplysninger, der anmodes om, b) den tid, der er nødvendig for at afslutte proceduren, og c) behovet for et sammenhængende arbejdsprogram som omhandlet i artikel 18, såfremt dette er relevant«.
50      Det følger således af denne bestemmelse, at såfremt det af årsager, som ansøgeren ikke har indflydelse på, må konstateres, at godkendelsen kan forventes at ville udløbe, inden der er truffet beslutning om at forny den, »vedtages der en afgørelse […], hvorved udløbet af godkendelsesperioden […] udskydes længe nok til, at ansøgningen kan behandles«. Selv om denne bestemmelses ordlyd ikke udelukker, at der ved udløbet af denne periode vedtages en ny afgørelse om forlængelse, kan denne forlængelse, som udelukkende vedtages for at gøre det muligt at afslutte fornyelsesproceduren, kun være af midlertidig karakter, således som Rådet har forklaret i sit interventionsindlæg.
51      Forlængelsesperiodens varighed bør således tilpasses til sagens konkrete omstændigheder og må derfor ikke anvendes automatisk eller ligefrem systematisk.
52      I øvrigt følger det af retspraksis, at artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 bevirker, at proceduren for fornyelse af godkendelsen af aktivstoffet forlænges på grund af omstændigheder, der er indtrådt under selve proceduren, og som ikke var kendt på forhånd (dom af 19.9.2019, Arysta LifeScience Netherlands mod Kommissionen, T-476/17, EU:T:2019:618, præmis 104).
53      For det andet bør der tages hensyn til den sammenhæng, hvori den i artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 fastsatte regel indgår.
54      Denne regel er en del af den afdeling i forordning nr. 1107/2009, som vedrører godkendelsen af aktivstoffer. Disse godkendelser og fornyelsen heraf er genstanden for en række bestemmelser, som regulerer gennemførelsen af den relevante procedure.
55      I første række gives en godkendelse for en periode på højst ti år (artikel 5 i forordning nr. 1107/2009), en begrænsning, som gentager den, der var fastsat i Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT 1991, L 230, s. 1), som var i kraft ved godkendelsen af boscalid. Som det anføres i 15. betragtning til forordning nr. 1107/2009, er det af hensyn til sikkerheden, at godkendelsesperioden for aktivstoffer er tidsbegrænset og bør stå i forhold til de potentielle risici, der er forbundet med anvendelsen af de pågældende stoffer. En fornyelse gælder for en periode på højst femten år (artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1107/2009).
56      Heraf følger, at lovgiver har sørget for at fastsætte begrænsede godkendelses- og fornyelsesperioder for at forhindre, at aktivstoffer, der har vist sig at udgøre uacceptable risici som omhandlet i artikel 4 i forordning nr. 1107/2009, forbliver på markedet. Opfyldelsen af dette formål kræver i lyset af forsigtighedsprincippet, at revurderingen af aktivstofferne finder sted regelmæssigt, således som Kommissionen med rette har påpeget, da den forklarede den periodiske tilgang i forordning nr. 1107/2009.
57      I anden række skal ansøgningen om fornyelse indgives senest tre år inden udløbet af godkendelsesperioden (artikel 15 i forordning nr. 1107/2009). Denne frist betragtes således som tilstrækkelig til, at denne procedure afsluttes, og at der vedtages en ny afgørelse om den anmodede fornyelse af godkendelsen, samtidig med at effektiviteten af den periodiske tilgang, der er nævnt i præmis 56 ovenfor, sikres.
58      Ved artikel 19 i forordning nr. 1107/2009 er Kommissionen med henblik herpå blevet tillagt beføjelse til ved en gennemførelsesforordning at vedtage de fornødne bestemmelser vedrørende gennemførelsen af proceduren for fornyelse.
59      Det var således, at Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012 af 18. september 2012 om fastsættelse af de fornødne bestemmelser til gennemførelse af fornyelsesproceduren for aktivstoffer, jf. […] forordning (EF) nr. 1107/2009 (EUT 2012, L 252, s. 26), som bl.a. fastsætter frister for de forskellige trin i fornyelsesproceduren for at sikre, at denne fungerer korrekt (tredje betragtning), blev vedtaget. Denne forordning har til formål at give de regler, der allerede er fastsat i forordning nr. 1107/2009, virkning, samtidig med at de ensartede betingelser for anvendelse i Unionen sikres.
60      Nærmere bestemt fastsætter artikel 1-8 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012 reglerne for, hvornår den ansøgning, der indgives af en producent af aktivstoffet til en medlemsstat, kan antages, og fastlægger visse frister for denne første fase af proceduren. I henhold til denne forordnings artikel 3 kontrolleres denne ansøgning først af den rapporterende medlemsstat, som sikrer, at den er indgivet inden udløbet af fristen i denne forordnings artikel 1, stk. 1, første afsnit, og at den indeholder alle de elementer, der kræves i henhold til artikel 2. Navnlig skal det i henhold til denne forordnings artikel 2, stk. 2, angives i ansøgningen om fornyelse, hvilke nye oplysninger ansøgeren har til hensigt at fremlægge, og at disse oplysninger er nødvendige i henhold til artikel 15, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 1107/2009. Endvidere fastsætter samme forordnings artikel 6, at ansøgeren efter at have modtaget et bekræftende svar fra den rapporterende medlemsstat fremlægger de supplerende dossierer for den rapporterende medlemsstat, den medrapporterende medlemsstat, Kommissionen og Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA). Endelig følger det af denne forordnings artikel 8, at hvis de supplerende dossierer er fremlagt inden fristen og indeholder alle de elementer, der kræves, meddeler den rapporterende medlemsstat ansøgeren, den medrapporterende medlemsstat, Kommissionen og EFSA datoen for modtagelse af de supplerende dossierer, og at ansøgningen kan antages.
61      Tilsvarende fastlægger artikel 11-14 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012 proceduren for vurdering af ansøgningen om fornyelse af godkendelsen af et aktivstof og fastsætter præcise frister, inden for hvilke de forskellige aktører, der er involveret i proceduren, skal forberede og meddele deres rapport eller deres konklusioner. Først udarbejder den rapporterende medlemsstat efter samråd med den medrapporterende medlemsstat en rapport, hvori det vurderes, om aktivstoffet kan forventes at ville opfylde godkendelseskriterierne som fastsat i artikel 4 i forordning (EF) nr. 1107/2009, og sender rapporten til Kommissionen med kopi til EFSA (artikel 11 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012). Efter at have modtaget udkastet til vurderingsrapport fra den rapporterende medlemsstat sender EFSA dette til ansøgeren og de øvrige medlemsstater (artikel 12 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012). Efter udløbet af perioden for fremsættelse af skriftlige bemærkninger vedtager EFSA en konklusion på grundlag af den foreliggende videnskabelige og tekniske viden og under anvendelse af de vejledninger, der er til rådighed på tidspunktet for fremlæggelse af de supplerende dossierer, om, hvorvidt aktivstoffet kan forventes at ville opfylde godkendelseskriterierne i artikel 4 i forordning nr. 1107/2009. EFSA foretager om nødvendigt en høring af eksperter, herunder eksperter fra den rapporterende medlemsstat og den medrapporterende medlemsstat. Den meddeler sin konklusion til ansøgeren, medlemsstaterne og Kommissionen og giver offentligheden adgang til den (artikel 13 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012). Endelig forelægger Kommissionen, efter modtagelsen af EFSA’s konklusion og under hensyn til udkastet til vurderingsrapport fra den rapporterende medlemsstat, ansøgerens og de øvrige medlemsstaters bemærkninger samt EFSA’s konklusion, en såkaldt »rapport vedrørende fornyelse« og et udkast til forordning for den stående komité. Ansøgeren skal have mulighed for at fremsætte bemærkninger til udkastet til rapport vedrørende fornyelse (artikel 14, stk. 1, i gennemførelsesforordning nr. 844/2012). På grundlag af rapporten vedrørende fornyelse og under hensyntagen til ansøgerens bemærkninger vedtager Kommissionen en forordning i henhold til artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 (artikel 14, stk. 2, i gennemførelsesforordning nr. 844/2012).
62      Det eneste trin i proceduren, for hvilket der ikke er fastlagt en frist, er det sidste trin, som er fastsat i artikel 14, stk. 2, i gennemførelsesforordning nr. 844/2012, og som vedrører vedtagelsen af forordningen om fornyelse af godkendelsen i henhold til artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009.
63      Heraf følger, at proceduren for fornyelse er baseret på en præcis tidsplan (jf. i denne retning dom af 19.9.2019, Arysta LifeScience Netherlands mod Kommissionen, T-476/17, EU:T:2019:618, præmis 103). Fastsættelsen af disse frister og nødvendigheden af, at de overholdes, er i øvrigt i overensstemmelse med kravet om, at hele proceduren ikke bør vare mere end tre år, således som det fremgår af artikel 1, stk. 1, i gennemførelsesforordning nr. 844/2012 (dom af 9.12.2021, Agrochem-Maks mod Kommissionen, C-374/20 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2021:990, præmis 82).
64      Overholdelsen af disse frister og kravet om hurtig sagsbehandling er så meget desto mere vigtig, henset til, at en gennemførelsesforordning, der er vedtaget på grundlag af artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009, som forlænger godkendelsen af det pågældende aktivstof i en vis periode, har de samme virkninger som en gennemførelsesforordning om den oprindelige godkendelse af et sådant stof i henhold til nævnte forordnings artikel 13, stk. 2, eller en forordning om fornyelse af godkendelsen i henhold til forordningens artikel 20 (jf. i denne retning dom af 27.9.2018, Mellifera mod Kommissionen, T-12/17, EU:T:2018:616, præmis 57 og 58).
65      Det må således lægges til grund, at artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 fastsætter en mekanisme, der skal anvendes undtagelsesvist, når de heri fastsatte betingelser er opfyldt. En systematisk anvendelse af denne mekanisme i procedurerne for fornyelse af godkendelsen af et aktivstof er dermed ikke forenelig med kravene i forordning nr. 1107/2009 og mere generelt med denne forordnings ånd.
66      Kommissionen skal derimod, hver gang den forlænger en godkendelsesperiode, foretage en vurdering af den pågældende sag og tage hensyn til de relevante elementer ved fastlæggelsen af det »tidsrum, der er tilstrækkeligt« til at afslutte den igangværende vurdering.
67      Endvidere overlader artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 Kommissionen en skønsmargen til at fastlægge, hvilket »tidsrum der er tilstrækkeligt«. Denne skønsmargen er ikke absolut, men er begrænset af denne artikels stk. 3, som fastsætter de elementer, der skal tages i betragtning ved fastsættelsen af forlængelsesperioden.
68      I øvrigt kan artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 ikke fortolkes og anvendes isoleret, men skal fortolkes og anvendes sammenholdt med bestemmelserne i stk. 3, som supplerer stk. 1.
69      I denne henseende kan Kommissionens argument om, at artikel 17, stk. 3, i forordning nr. 1107/2009 kun finder anvendelse på de situationer, der er omhandlet i denne artikels stk. 2, ikke tiltrædes.
70      Dels finder denne fortolkning ingen støtte i ordlyden af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009. De to første stykker i denne artikel anvender [på fransk] nemlig det samme udtryk, »tidsrum, der er tilstrækkeligt«, om forlængelsen, og der er ingen grund til at sondre mellem de to stykker. Endvidere har denne artikels stk. 2 karakter af overgangsbestemmelse, eftersom det finder anvendelse på aktivstoffer, der var opført i bilag I til direktiv 91/414 for en periode, der udløb før den 14. juni 2014. Dette er ikke tilfældet for stk. 3, som også henviser til andre bestemmelser i forordning nr. 1107/2009, nærmere bestemt bestemmelserne i artikel 18, som ikke har karakter af overgangsbestemmelser. Rækkevidden af artikel 17, stk. 3, i forordning nr. 1107/2009 er således ikke begrænset til denne artikels stk. 2.
71      Dels var stk. 1 og 2 i det, der i dag er artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, i den oprindelige ordlyd af forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, KOM(2006) 388 endelig, af 12. juli 2006 anført i samme stykke, som blev umiddelbart efterfulgt af stykket vedrørende forlængelsen. Dette viser, at lovgiver tilsigtede, at de elementer, der skulle tages i betragtning ved fastsættelsen af forlængelsesperioden, skulle anvendes i de situationer, der i dag er omhandlet i de to første stykker i den nævnte forordnings artikel 17.
72      Heraf følger, at artikel 17, stk. 3, i forordning nr. 1107/2009 finder anvendelse ved fastsættelsen af det »tidsrum« for forlængelsen, »der er tilstrækkeligt«.
73      I tredje række ligger forsigtighedsprincippet, som nævnt i præmis 41-46 ovenfor, til grund for alle bestemmelserne i forordning nr. 1107/2009.
74      På denne baggrund må udtrykket »tidsrum, der er tilstrækkeligt«, i artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 forstås således, at det kræver fastlæggelse af en periode, som hverken er kortere eller længere, end hvad der er nødvendigt for at afslutte fornyelsesproceduren i hver enkelt sag.
75      For det tredje bør der tages hensyn til de formål, der forfølges med forordning nr. 1107/2009.
76      I henhold til artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 1107/2009 har denne forordning til formål at sikre et højt beskyttelsesniveau for både menneskers og dyrs sundhed og for miljøet gennem en harmonisering af bestemmelserne for markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, samtidig med at landbrugsproduktionen forbedres. Det er således med rette, at Kommissionen har gjort gældende, at forordning nr. 1107/2009 har flere formål. Imidlertid bør først og fremmest formålet om beskyttelse af menneskers og dyrs sundhed og miljøet gå forud for målet om forbedring af planteproduktionen, når plantebeskyttelsesmidler godkendes, således som det anføres i 24. betragtning til forordning nr. 1107/2009.
77      Med kravet om opretholdelse af et højt beskyttelsesniveau for miljøet anvender forordning nr. 1107/2009 artikel 11 TEUF, som bestemmer, at miljøbeskyttelseskrav skal integreres i udformningen og gennemførelsen af Unionens politikker og aktioner, især med henblik på at fremme en bæredygtig udvikling, og artikel 114, stk. 3, TEUF, som konkretiserer denne forpligtelse. Sidstnævnte bestemmelse fastsætter således, at Kommissionen i sine forslag på området for bl.a. miljøbeskyttelse, der fremsættes med henblik på indbyrdes tilnærmelse af lovgivningerne, der vedrører det indre markeds oprettelse og funktion, skal bygge på et højt beskyttelsesniveau under hensyntagen til navnlig enhver ny udvikling baseret på videnskabelige kendsgerninger, og at Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union inden for deres respektive kompetenceområder også bestræber sig på at nå dette mål. Denne beskyttelse har større vægt end økonomiske overvejelser, således at den på grund af sin karakter kan begrunde selv væsentlige negative økonomiske følger for visse erhvervsdrivende (jf. dom af 17.3.2021, FMC mod Kommissionen, T-719/17, EU:T:2021:143, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis).
78      Heraf følger, at Kommissionen blandt de forskellige formål med forordning nr. 1107/2009 skal lægge særlig vægt på formålet om at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers og dyrs sundhed og miljøet, når den gennemfører en procedure for fornyelse af godkendelsen af et aktivstof, i særdeleshed når denne procedure overskrider den tidsmæssige ramme, der er fastsat for dens gennemførelse, og indrømmer en forlængelse af godkendelsesperioden i henhold til den nævnte forordnings artikel 17.
79      Følgende principper kan udledes af ovenstående betragtninger. For det første er forlængelsen af godkendelsesperioden af midlertidig og ekstraordinær karakter, og den indrømmes på grund af omstændigheder, der er indtrådt i løbet af selve proceduren, og som ikke var kendt på forhånd. Den skal vedtages under hensyntagen til de konkrete omstændigheder i sagen og må derfor ikke anvendes automatisk eller ligefrem systematisk. For det andet skal forlængelsens varighed være tilstrækkelig til at gøre det muligt at undersøge ansøgningen om fornyelse. Når Kommissionen fastsætter denne varighed, skal den tage hensyn til de elementer, der er fastsat i artikel 17, stk. 3, i forordning nr. 1107/2009, og foretage en vurdering fra sag til sag. For det tredje må denne periode hverken være kortere eller længere, end hvad der er nødvendigt for at afslutte proceduren for fornyelse.
80      For det fjerde, og mere generelt, skal Kommissionen, når den påtænker at anvende artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, tage hensyn til den samlede varighed af proceduren for fornyelse for at sikre, at den holder sig inden for rimelige grænser, henset til princippet om hurtig sagsbehandling som nævnt i præmis 64 ovenfor. Navnlig kan det, henset til den begrænsede varighed af en godkendelse og den af lovgiver valgte periodiske tilgang, som hviler på en revurdering af risiciene ved aktivstofferne i regelmæssige intervaller, ikke tillades, at forlængelsen af godkendelsen, som er af midlertidig og ekstraordinær karakter, gør det muligt, at et aktivstof forbliver på markedet i en periode, der er væsentligt længere end den oprindelige godkendelsesperiode, uden at den ved denne forordning indførte fornyelsesordning fratages enhver effektiv virkning.
81      Ifølge denne fortolkning er artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 udtryk for en afvejning mellem de forskellige foreliggende hensyn, som er i overensstemmelse med denne forordnings formål og med forsigtighedsprincippet. På den ene side tilgodeses de hensyn, der taler for, at et stof, som er blevet godkendt i overensstemmelse med Unionens regler, ikke forbydes på uforudsigelig vis som følge af forsinkelser i tidsplanen for fornyelsesproceduren, som ansøgerne ikke har indflydelse på.
82      På den anden side er den forlængelse, der indrømmes, kun midlertidig og kan afbrydes ved en afgørelse om at undlade fornyelse eller underlægges begrænsninger i anvendelsen af stofferne, og den må først og fremmest ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt i betragtning af den enkelte sags omstændigheder.
83      I den foreliggende sag fastslog Kommissionen i den anfægtede afgørelse for det første, at artikel 17, stk. 3, i forordning nr. 1107/2009 kun finder anvendelse på situationer, der er omfattet af anvendelsesområdet for denne artikels stk. 2, og dermed ikke finder anvendelse på forlængelsen af godkendelsesperioden for boscalid. For det andet begrundede Kommissionen den pågældende forlængelse med, at den afventede EFSA’s rapport. Den anførte, at en kortere forlængelse, som kunne fornys, hvis det blev nødvendigt, var at foretrække frem for en enkelt forlængelse af længere varighed. For det tredje er argumentet om, at godkendelsesperioden for boscalid allerede var blevet forlænget flere gange, uden betydning. Ifølge Kommissionen er der ingen begrænsning af, hvor hyppigt denne forordnings artikel 17 kan anvendes. Kommissionen påpegede endvidere, at de i denne artikel fastsatte betingelser var opfyldt i den foreliggende sag, og at forlængelsesmekanismen er blevet fastsat af lovgiver af hensyn til retssikkerheden.
84      I øvrigt bestred Kommissionen i den anfægtede afgørelse, at den havde indrømmet ubegrænsede forlængelser. Den medgav, at der er problemer med hensyn til overholdelsen af fristerne på medlemsstaternes niveau, men fandt, at disse systematiske problemer ikke er af en sådan karakter, at de gør en afgørelse om forlængelse ulovlig.
85      I øvrigt, hvad angår forsigtighedsprincippet, forklarede Kommissionen i den anfægtede afgørelse, at anvendelsen af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 ikke kræver en materiel analyse eller et materielt valg, eftersom der blev truffet en materiel afgørelse ved afslutningen af proceduren for fornyelse. Dens skønsmargen er begrænset til valget af varigheden af forlængelsesperioden, og det er kun i forbindelse med dette valg, at forsigtighedsprincippet anvendes. Anvendelsen af dette princip indebærer ifølge Kommissionen, at forlængelsen skal være så kort som muligt med henblik på indhentningen af de nødvendige videnskabelige resultater som omhandlet i forordning nr. 1107/2009, og at der ikke bør ventes til udløbet af forlængelsesperioden med at træffe en afgørelse om fornyelse eller om at undlade fornyelse.
86      For det første afviste Kommissionen således i den anfægtede afgørelse udtrykkeligt, at de elementer, der er fastsat i artikel 17, stk. 3, i forordning nr. 1107/2009 (jf. præmis 69 og 83 ovenfor), fandt anvendelse. For det andet fandt den, at de i denne artikel fastsatte kriterier var opfyldt, uden at foretage yderligere undersøgelser af de forskellige elementer i den foreliggende sag for at sikre sig, at den anvendte en forlængelse af en varighed, der var tilstrækkelig til at gøre det muligt at undersøge ansøgningen om fornyelse af godkendelsen af boscalid.
87      I denne henseende synes gennemførelsesforordning 2022/708 at anvende den samme forlængelsesperiode, nemlig 1 år, på 50 forskellige stoffer. Selv om det er korrekt, således som Kommissionen har gjort gældende i sine processkrifter, at den ikke er forpligtet til at vedtage 50 gennemførelsesforordninger, som hver vedrører et forskelligt stof, kan en identisk forlængelsesperiode for 50 stoffer, som ikke er ledsaget af forklaringer angående valget af denne periode, vanskeligt forenes med kravet om en analyse fra sag til sag. Kommissionens argumenter om, at den ikke var forpligtet til at gennemføre en materiel analyse og ikke havde mulighed for at lade godkendelsen af disse stoffer udløbe som følge af anmodningerne om supplerende oplysninger, er uden betydning for dens forpligtelse til at foretage en konkret analyse af, hvilken periode der er »tilstrækkelig«, i forbindelse med forlængelsen af godkendelsesperioden for hvert stof, herunder boscalid.
88      For det tredje er Kommissionens tilgang, som kom til udtryk i den anfægtede afgørelse, ifølge hvilken den valgte udvidelser for en begrænset periode, som om nødvendigt kunne forlænges på ny, snarere end en enkelt længere periode, i strid med artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, der som forklaret i præmis 79 ovenfor kræver, at forlængelsesperioden beregnes konkret og på grundlag af de trin i proceduren, som mangler at blive gennemført, og at den hverken må være kortere eller længere, end hvad der er nødvendigt for at afslutte proceduren for fornyelse.
89      For det fjerde begik Kommissionen en retlig fejl, da den i den anfægtede afgørelse fastslog, at de på hinanden følgende forlængelser af godkendelsen af boscalid ikke bør tages i betragtning, og at der ikke er nogen begrænsning i, hvor hyppigt artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 kan anvendes. En sådan tilgang er i strid med det princip, der er anført i præmis 80 ovenfor.
90      Kommissionens argumenter, hvorved den har gjort gældende, at forlængelsesperioderne ikke kan lægges sammen, og at denne forordning ikke anvender begrebet om den kumulerede varighed af den periode, hvor godkendelsen af et stof forlænges på grundlag af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009, er ikke egnet til at rejse tvivl om denne konklusion.
91      Gennemførelsesforordning 2022/708 fastsætter ganske vist en forlængelse af godkendelsesperioden for boscalid på et år, og det er kun denne forordning, der er genstanden for anmodningen om intern prøvelse. Det er ligeledes ubestridt, at Kommissionen kun kunne revurdere lovligheden af denne forordning.
92      Imidlertid kan denne forlængelse – henset til den midlertidige karakter af forlængelsen af godkendelsesperioden for aktivstoffer og det forhold, at der er tale om en foranstaltning, der træffes i løbet af en procedure for fornyelse, hvor den udgør et eventuelt trin – ikke betragtes isoleret fra hele den procedure, som den er en del af.
93      I den foreliggende sag fastsætter gennemførelsesforordning 2022/708 en femte forlængelse af godkendelsesperioden for boscalid, hvilket bringer perioden for undersøgelsen af ansøgningen om fornyelse af godkendelsen af dette stof op på otte år og forlænger godkendelsen med fem år.
94      Hvis der skulle ses bort fra denne sammenhæng, ville resultatet af undersøgelsen af lovligheden af de på hinanden følgende forlængelser hver gang være det samme som ved den første forlængelse. Et sådant resultat ville imidlertid være i strid med de principper, der er anført i præmis 79 og 80 ovenfor.
95      En isoleret analyse af hver forlængelsesperiode ville i øvrigt bidrage til at forværre det, som Kommissionen i den anfægtede afgørelse beskrev som »systemiske« problemer i forbindelse med overholdelsen af fristerne i proceduren for fornyelse.
96      Disse argumenter, som Kommissionen har fremsat, kan derfor ikke tiltrædes.
97      Dermed skal det første anbringendes tredje led og det tredje anbringendes andet led tiltrædes, uden at det er nødvendigt at undersøge det første anbringendes øvrige led.
Det tredje anbringendes første led
98      Med det tredje anbringendes første led har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl, da den lagde til grund, at forsinkelsen i proceduren for fornyelse skyldtes årsager, som ansøgeren ikke havde indflydelse på.
99      Indledningsvis må det konstateres, at der er uoverensstemmelser mellem de forskellige sprogversioner af artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009. I visse versioner, herunder den franske, anvendes nemlig udtrykket »raisons indépendantes de la volonté du demandeur« (»årsager, som er uafhængige af sagsøgerens vilje«), mens begrebet »vilje« ikke optræder i andre sprogversioner. Visse andre sprogversioner, herunder den engelske, anvender nemlig begrebet »kontrol«. Andre sprogversioner, såsom den tyske, anvender begrebet »ansvar« eller begrebet indflydelse. Andre versioner nævner blot årsager, der er »uafhængige af sagsøgeren«.
100    Det følger af Domstolens faste praksis, at den formulering, der er anvendt i en af sprogversionerne af en EU-retlig bestemmelse, ikke kan tjene som eneste grundlag for bestemmelsens fortolkning eller tillægges større betydning end de øvrige sprogversioner. EU-retlige bestemmelser skal nemlig fortolkes og anvendes ensartet i lyset af de versioner, der er udfærdiget på alle Unionens sprog. I tilfælde af uoverensstemmelse mellem de forskellige sproglige versioner af en EU-retlig tekst skal den pågældende bestemmelse fortolkes på baggrund af konteksten for og formålet med den ordning, som den er led i (jf. dom af 12.9.2019, A m.fl., C-347/17, EU:C:2019:720, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
101    Artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009, nærmere bestemt udtrykket »årsager, som ansøgeren ikke har indflydelse på«, skal således fortolkes under hensyntagen til både formålet med denne bestemmelse og den sammenhæng, hvori den indgår.
102    Hvad angår den sammenhæng, hvori denne regel indgår, henvises for det første til betragtningerne i præmis 54 ff. ovenfor. For det andet er det nødvendigt at undersøge den rolle, der spilles af ansøgeren om fornyelse, i forbindelse med artikel 17 i forordning nr. 1107/2009.
103    Både proceduren for godkendelse og proceduren for fornyelse indledes nemlig på initiativ fra producenten af aktivstoffet, som herefter eventuelt også er ansøger om fornyelse, således som det fremgår af henholdsvis artikel 7 i forordning nr. 1107/2009 og artikel 1 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012. Producenten af aktivstoffet, som herefter eventuelt også er ansøger om fornyelse, er en central aktør under hele varigheden af procedurerne for godkendelse og fornyelse, og der er tale om en hovedforhandlingspartner for de instanser, der er involveret i disse procedurer.
104    Hvad nærmere bestemt angår proceduren for fornyelse er ansøgeren om fornyelse ansvarlig for ansøgningens indhold (artikel 3 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012), fremlæggelsen af supplerende dossierer (artikel 6 og 7 i gennemførelsesforordning nr. 844/2012) og fremlæggelsen af yderligere oplysninger for den rapporterende medlemsstat eller EFSA (artikel 11, stk. 5, og artikel 13, stk. 3, i gennemførelsesforordning nr. 844/2012), og den pågældende kan fremsætte bemærkninger for EFSA vedrørende udkastet til vurderingsrapport fra den rapporterende medlemsstat eller rapporten vedrørende fornyelse (artikel 12, stk. 3, og artikel 14, stk. 1, i gennemførelsesforordning nr. 844/2012). Der er fastsat præcise frister for alle disse interaktioner med ansøgeren om fornyelse.
105    Heraf følger, at ansøgeren om fornyelse er en aktør, der deltager i alle trinene i proceduren ved at fremlægge oplysninger eller fremsætte bemærkninger, hvilket gør den pågældende i stand til at påvirke procedurens gennemførelse. Dette er grunden til, at lovgiver har besluttet at gøre forlængelsen af godkendelsesperioden betinget af, at »ansøgeren ikke har indflydelse på« en eventuel forsinkelse.
106    Hvad angår forlængelsen af godkendelsesperioden skal ansøgeren om fornyelse derimod ikke indgive en ansøgning, og der er ikke fastsat en procedure for høring af ansøgeren. Proceduren indledes ex officio, og Kommissionen skal efterprøve, om gennemførelsen af proceduren for fornyelse ikke skyldes »årsager, som ansøgeren ikke har indflydelse på«.
107    Ansøgerens adfærd skal således vurderes under hensyn til de forskellige trin i proceduren for fornyelse, som går forud for en eventuel forlængelse af godkendelsesperioden, som den pågældende har deltaget i.
108    I denne henseende er artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 udtryk for en afvejning mellem de forskellige foreliggende hensyn, som er i overensstemmelse med denne forordnings formål og med forsigtighedsprincippet.
109    For så vidt angår formålene med artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 henvises til præmis 75-78 ovenfor, navnlig det forhold, at Kommissionen skal lægge særlig vægt på formålet om at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers og dyrs sundhed og miljøet, når den gennemfører en procedure for fornyelse af godkendelsen af et aktivstof.
110    Når Kommissionen undersøger den rolle, som ansøgeren om fornyelse har spillet i de konstaterede forsinkelser i en procedure for fornyelse, skal den ikke blot sikre sig, at denne ansøger har overholdt fristerne, men også at forsinkelsen i gennemførelsen af proceduren for fornyelse ikke skyldes dennes handlinger, dvs. at den pågældende ikke har handlet på en måde, der har forårsaget eller bidraget til forsinkelser.
111    Heraf følger, at en tilgang, som kræver, at sagsøgeren har et forsæt for så vidt angår forsinkelserne i gennemførelsen af proceduren, er for restriktiv og risikerer at forstyrre den balance, som lovgiver har fundet, til fordel for interesserne for ansøgeren om fornyelse. En sådan restriktiv tilgang, der er gunstig for ansøgeren om fornyelse, ville ligeledes være i strid med retspraksis, som kræver, at et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet har større vægt end økonomiske overvejelser (jf. i denne retning dom af 17.3.2021, FMC mod Kommissionen, T-719/17, EU:T:2021:143, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis), og den sammenhæng, hvori reglen i artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 indgår, som består af en lovgivningsmæssig ramme, der på detaljeret vis fastlægger, hvordan ansøgeren om fornyelse deltager i proceduren.
112    For at respektere den af lovgiver foretagne afvejning skal artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 derfor fortolkes således, at denne bestemmelse kræver en objektiv og konkret analyse af årsagerne til forsinkelsen med henblik på at fastslå, at denne forsinkelse skyldes årsager, som ansøgeren ikke har indflydelse på, idet den pågældende omhyggeligt skal have overholdt alle de regler, der finder anvendelse på ansøgningen om og proceduren for fornyelse. I denne henseende kan det forhold, at forsinkelsen i det mindste delvist skyldes en forsinket afgivning af en rapport eller konklusion fra en eller flere af de myndigheder, der er involveret i proceduren for fornyelse, ikke være tilstrækkeligt til, at der fuldstændig kan ses bort fra ansøgerens rolle, idet den pågældende selv kan være årsagen til en sådan forsinkelse, selv om vedkommende har overholdt de frister, der er pålagt ved forordning nr. 1107/2009.
113    I den foreliggende sag lagde Kommissionen til grund, at forsinkelsen skyldes årsager, som ansøgeren om fornyelse ikke har indflydelse på, når denne forsinkelse kan tilskrives andre aktører i proceduren for fornyelse, f.eks. den rapporterende medlemsstat, EFSA eller Kommissionen selv, eller endda force majeure. Kommissionen forklarede, at den kun skal fastslå, at forsinkelsen ikke skyldes ansøgeren om fornyelse, og at den ikke skal undersøge, hvorfor denne forsinkelse er indtrådt, eller hvem der kan anses for at have »begået en fejl«, eller vejlede de øvrige aktører, som deltager i proceduren for fornyelse. For det første forklarede Kommissionen, at den i den foreliggende sag omhandlede forsinkelse skyldtes den forsinkede afgivelse af udkastet til rapporten, som blev gennemgået af den rapporterende medlemsstat, hvilket udgør en omstændighed, der klart opfylder betingelsen i artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 om, at forsinkelsen ikke må skyldes ansøgeren om fornyelse. For det andet påpegede Kommissionen, at sagsøgerens argumenter om, at de huller i dataene, som blev identificeret i rapporten vedrørende fornyelse, og det forhold, at EFSA anmodede om yderligere oplysninger, kunne have bidraget til forsinkelsen, måtte afvises som spekulative. For det tredje var disse argumenter under alle omstændigheder baseret på en sammenblanding af de supplerende dossierers fuldstændighed og de konklusioner, som kan udledes af vurderingen af de fremlagte dossierer. Ansøgeren om fornyelse skal fremlægge supplerende dossierer, der overholder kravene til dataene inden for den relevante lovgivningsmæssige ramme, til støtte for sin ansøgning om fornyelse. Ifølge Kommissionen kan en ansøger om fornyelse derfor ikke være ansvarlig som omhandlet i artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 for huller i dataene eller heraf følgende anmodninger om yderligere oplysninger i henhold til gennemførelsesforordning nr. 844/2012.
114    I denne henseende fremgår det af den anfægtede afgørelse, at Kommissionen ikke fandt det nødvendigt at foretage en konkret eller blot summarisk kontrol af den rolle, som ansøgeren om fornyelse havde spillet i forbindelse med, at der indtrådte forsinkelser i proceduren for fornyelse.
115    I sine indlæg har Kommissionen i øvrigt gjort gældende, at en forsinkelse, der i det mindste delvist er forårsaget af en anden aktør end ansøgeren om fornyelse, i den foreliggende sag den rapporterende medlemsstat, ikke kan anses for at henhøre under ansøgerens ansvar eller vilje. Kommissionen er af den opfattelse, at den ikke skal undersøge den vægt, hvormed ansøgeren om fornyelse har bidraget til en forsinkelse.
116    Ved ikke at foretage en konkret analyse af ansøgerens rolle og ved at anlægge en restriktiv tilgang til den rolle, som ansøgeren om fornyelse spillede i de eventuelle forsinkelser i proceduren for fornyelse, og ved at se bort fra enhver eventuel rolle, som denne måtte have spillet, når en anden aktør, selv delvist, kan have bidraget til forsinkelsen, begik Kommissionen imidlertid en retlig fejl ved fortolkningen af artikel 17 i forordning nr. 1107/2009 og respekterede ikke lovgivers afvejning (jf. præmis 111 og 112 ovenfor).
117    Heraf følger, at det tredje anbringendes første led ligeledes skal tiltrædes.
118    Derfor skal den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den vedrører boscalid, uden at det er nødvendigt at undersøge det andet og det fjerde anbringende.
Sagsomkostninger
119    I henhold til procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har tabt sagen, bør det pålægges denne at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger i overensstemmelse med dennes påstand herom.
120    I overensstemmelse med procesreglementets artikel 138, stk. 1 og 3, skal Parlamentet, Rådet, BASF og CropLife Europe bære deres egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Fjerde Udvidede Afdeling):
1)      Kommissionens afgørelse Ares(2022) 8437051 af 6. december 2022 om afslag på Pollinis Frances anmodning om intern prøvelse vedrørende Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2022/708 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 for så vidt angår forlængelse af godkendelsesperioderne for aktivstofferne 2,5-dichlorbenzoesyre-methylester, eddikesyre, aclonifen, aluminiumammoniumsulfat, aluminiumphosphid, aluminiumsilikat, beflubutamid, benthiavalicarb, boscalid, calciumcarbid, captan, cymoxanil, dimethomorph, dodemorph, ethephon, ethylen, ekstrakt af tetræ, fedtdestillationsrester, fedtsyrer C7-C20, fluoxastrobin, flurochloridon, folpet, formetanat, giberellinsyre, gibberellin, hydrolyserede proteiner, jernsulfat, magnesiumphosphid, metam, metamitron, metazachlor, metribuzin, milbemectin, phenmedipham, pirimiphos-methyl, planteolier/nellikeolie, planteolier/rapsolie, planteolier/olie af grøn mynte, propamocarb, proquinazid, prothioconazol, pyrethriner, kvartssand, fiskeolie, repellenter (lugt), vegetabilske eller animalske/fårefedt, S-metolachlor, ligekædede sommerfuglearter, sulcotrion, tebuconazol og urea annulleres, for så vidt som godkendelsesperioden for boscalid herved blev forlænget.
2)      Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler Pollinis Frances omkostninger.
3)      Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union, BASF SE og CropLife Europe bærer hver deres egne omkostninger.
da Silva Passos
Półtorak
Reine
Pynnä
Cassagnabère
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 19. november 2025.
Underskrifter
*      Processprog: engelsk.