61988CJ0302_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 6. oktober 1988, indgaaet til Domstolen den 14. oktober s.aa., har Gerechtshof, Haag, i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-Traktatens artikel 34 med henblik paa at afgoere, om en national ordning til gennemfoerelse af Raadets direktiv 68/414/EOEF af 20. september 1968 om forpligtelse for EOEF' s medlemsstater til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter (EFT 1968 II, s. 575, herefter benaevnt "direktivet") er forenelig med denne traktatbestemmelse.
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag anlagt af selskabet Hennen Olie BV med hjemsted i Nederlandene, der forhandler mineralolieprodukter, mod Stichting Interim Centraal Orgaan Voorraadvorming Aardolieprodukten (midlertidigt centralt organ for oprettelse af lagre af mineralolieprodukter, herefter benaevnt "ICOVA").
3 Kongeriget Nederlandene gennemfoerte direktiv 68/414 ved Wet Voorraadvorming Aardolieprodukten (lov om oprettelse af lagre af mineralolieprodukter, Staatsblad 1976, s. 569, herefter benaevnt "loven"). Ifoelge loven er virksomheder, som bringer mineralolieprodukter paa markedet i Nederlandene, forpligtet til at oprette lagre heraf. Lagrene skal vaere af en stoerrelse, der svarer til en bestemt procentdel af de mineralolieprodukter, som det forudgaaende aar er bragt i omsaetning paa det nederlandske hjemmemarked. De til andre lande eksporterede maengder tages derimod ikke i betragtning ved fastsaettelsen af lagrenes stoerrelse.
4 Ifoelge loven kan oplagringspligten med frigoerende virkning paa vilkaar, der fastsaettes af oekonomiministeren, helt eller delvis overdrages til tredjemand. ICOVA blev stiftet den 7. september 1978 med det formaal at opfylde sine medlemmers pligt til at oprette lagre. Med virkning fra 1. oktober 1980 fik de virksomheder, der havde pligt til at oprette lagre, tilladelse til at overdrage opfyldelsen af denne pligt til ICOVA.
5 De virksomheder, der er tilsluttet ICOVA, daekker sammenslutningens omkostninger ved opretholdelsen af de naevnte lagre ved at indbetale et bidrag "verplichte voorraadafdracht" (herefter benaevnt bidraget), som fastsaettes paa grundlag af den maengde mineralolieprodukter, de saelger paa hjemmemarkedet. Da de eksporterede mineralolieprodukter ikke tages i betragtning ved fastsaettelsen af omfanget af oplagringspligten, er de tilsluttede virksomheder ikke forpligtet til at betale bidrag for de produkter, de eksporterer for egen regning.
6 Det fremgaar af sagen, at selv om der ikke bestaar nogen lovbestemt pligt hertil, vaelter de virksomheder, der er tilsluttet ICOVA, i praksis bidraget over paa deres kunder, idet de indregner det i salgsprisen.
7 Det fremgaar af forelaeggelsesdommen, at de i Nederlandene etablerede forhandlere af mineralolieprodukter, som hos ICOVA' s medlemmer koebte produkter, der var bragt paa markedet i Nederlandene, til en pris inklusive oplagringsomkostninger, efter den 1. oktober 1980 ved eksport af disse produkter i konkurrencemaessig henseende var ringere stillet end ICOVA' s medlemmer. Sidstnaevnte skulle nemlig ikke i den naevnte periode betale bidrag for produkter, som de selv eksporterede. Ifoelge forelaegggelsesdommen kunne denne ufordelagtige position begraense de beroerte forhandleres eksportmuligheder.
8 Med virkning fra 1. januar 1981 kunne de eksporterende forhandlere, der ikke var tilsluttet ICOVA, faa tilbagebetalt bidraget paa visse betingelser. Som foelge af en aendring af loven blev ICOVA den 1. januar 1987 afloest af et permanent organ, COVA, hvilket indebar, at de forskellige konkurrencevilkaar for virksomhederne, alt efter om de var tilsluttet ICOVA eller ikke, blev udlignet. Ifoelge den nye ordning sikres finansieringen af oplagringen ved en oplagringsafgift, der opkraeves af det nationale skattevaesen, og som tilbagebetales ved eksport af produkterne.
9 Hennen Olie leverer ikke mineralolieprodukter til det nederlandske marked og er derfor ikke omfattet af oplagringspligten. Ved, med henblik paa eksport, at koebe mineralolieprodukter, der var bragt paa det nederlandske marked af ICOVA-medlemmer, kunne Hennen Olie indtil den 1. januar 1981 ikke over for ICOVA goere krav paa tilbagebetaling af det bidrag, der var indregnet i salgsprisen for disse produkter. Herefter fik selskabet mulighed for indtil den 31. december 1986 at opnaa en saadan tilbagebetaling, dog kun paa visse betingelser.
10 Hennen Olie anlagde ved Arondissementsrechtsbank, Rotterdam, erstatningssag mod ICOVA, idet selskabet gjorde gaeldende, at den forskelsbehandling, det havde vaeret udsat for, fordi det ikke var tilsluttet ICOVA, bl.a. er i strid med Traktatens artikel 34. Arrondissementsrechtsbank afsagde frifindelsesdom, som Hennen Olie indankede til Gerechtshof, Haag, der har udsat sagen paa Domstolens besvarelse af foelgende praejudicielle spoergsmaal:
1) Skal EOEF-Traktatens artikel 34 fortolkes saaledes, at en national lovbestemt ordning som den ovenfor beskrevne er i strid med denne bestemmelse?
2) Er det herved af betydning, om ovennaevnte forskel i konkurrencevilkaarene helt eller delvis ophaeves ved tilbagebetaling af ovennaevnte VVA-bidrag, uden at den paagaeldende medlemsstat selv har indfoert en saadan tilbagebetalingsordning?
11 Vedroerende de faktiske omstaendigheder i hovedsagen og retsforhandlingernes forloeb samt indlaeggene for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
12 Med disse spoergsmaal oensker den nationale ret i det vaesentlige afgjort, om artikel 34 er til hinder for, at forhandlere, der ikke er tilsluttet ICOVA, og som oensker at eksportere mineralolieprodukter, indkoebt paa hjemmemarkedet, ikke - eller kun paa visse betingelser - hos ICOVA kan opnaa tilbagebetaling af de til dette organ indbetalte bidrag, naar henses til, at der ikke udoeves forskelsbehandling mellem produkter bestemt til eksport og produkter, der saelges paa hjemmemarkedet.
13 Indledningsvis bemaerkes, at sagen rejser spoergsmaalet, om foranstaltninger truffet af et organ som ICOVA er omfattet af forbuddet efter artikel 34.
14 Det boer herved paapeges, at ICOVA paa det for sagen relevante tidspunkt var det eneste organ, der optraadte som "tredjemand" efter betydningen i den ovennaevnte nederlandske lov, og at det blev oprettet med henblik paa at udfoere de ifoelge loven paalagte opgaver, nemlig opretholdelsen af lagre af mineralolieprodukter for medlemmernes regning. ICOVA spillede saaledes en vaesentlig rolle i forbindelse med forvaltningen af de nederlandske olielagre og opfyldte derfor, i vaesentligt omfang, Nederlandenes forpligtelser i henhold til direktivet.
15 Det fremgaar af sagen, at ICOVA var underlagt offentlig kontrol og offentlige retningslinjer, selv om organet ikke formelt udgjorde en del af statsadministrationen. Bestyrelsesmedlemmerne blev udnaevnt af oekonomiministeren, der ligeledes var befoejet til at meddele ICOVA bindende instrukser, oploese organet og godkende dets budgetforslag og aarsregnskab.
16 Det bemaerkes, at retsakter fra et organ, der - uanset sin juridiske status - er undergivet en saadan statskontrol, maa anses for "foranstaltninger" i den i Traktatens artikel 34 forudsatte betydning, saafremt retsakterne kan paavirke handelen mellem medlemsstater.
17 Herefter skal der henvises til Domstolens praksis (jf. bl.a. dommen af 7.2.1984, Jongeneel Kaas, 237/83, Sml. s. 483), hvorefter artikel 34 tager sigte paa nationale foranstaltninger, hvis formaal eller virkning saerlig er at hindre eksporthandelen og saaledes skabe forskelsbehandling mellem handelen paa hjemmemarkedet i en medlemsstat og dens eksporthandel, saaledes at der herved sikres den paagaeldende medlemsstats indenlandske produktion eller hjemmemarked en saerlig fordel. I den foreliggende sag vedroerer den af Hennen Olie paastaaede forskelsbehandling imidlertid kun de produkter, der eksporteres af, paa den ene side, ICOVA-medlemmer og, paa den anden side, andre virksomheder. En saadan forskelsbehandling mellem to kategorier af eksportoerer kan ikke vaere i strid med artikel 34, idet der er tale om saerlige omkostninger i forbindelse med oplagringen af mineralolie og/eller mineralolieprodukter.
18 De forelagte spoergsmaal skal herefter besvares med, at EOEF-Traktatens artikel 34 skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for en ordning, hvorefter forhandlere, som ikke er tilsluttet et organ oprettet med det formaal at opfylde medlemmernes forpligtelser i henhold til den nederlandske lov til gennemfoerelse af Raadets direktiv 68/414, og som oensker at eksportere produkter, indkoebt paa hjemmemarkedet, ikke - eller kun paa visse betingelser - kan opnaa tilbagebetaling af bidrag, indbetalt til organet, saafremt der ikke herved udoeves forskelsbehandling mellem produkter bestemt til eksport og produkter, der saelges paa den paagaeldende medlemsstats hjemmemarked.
19 Kommissionen har yderligere anfoert, at Traktatens artikel 95 eventuelt kan finde anvendelse paa afgifter, der, selv om de ikke indebaerer en forskelsbehandling, ikke desto mindre kan begraense samhandelen inden for Faellesskabet.
20 Det bemaerkes i denne forbindelse, at den nationale ret ikke har forelagt spoergsmaal vedroerende anvendelsen af Traktatens artikel 95, og at det heller ikke fremgaar af de faktiske omstaendigheder eller af de af parterne fremfoerte argumenter under retsforhandlingerne, at den manglende eller betingede tilbagebetaling af bidraget i den foreliggende sag kan anses for opkraevning af afgifter, jf. artikel 95. Domstolen finder det derfor ufornoedent at gaa naermere ind paa dette principielle spoergsmaal, som Kommissionen har rejst.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen og af den nederlandske regering, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, som Gerechtshof, Haag, har forelagt ved dom af 6. oktober 1988, for ret:
EOEF-Traktatens artikel 34 skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for en ordning, hvorefter forhandlere, som ikke er tilsluttet et organ oprettet med det formaal at opfylde medlemmernes forpligtelser i henhold til den nederlandske lov til gennemfoerelse af Raadets direktiv 68/414/EOEF af 20. december 1968, og som oensker at eksportere produkter, indkoebt paa hjemmemarkedet, ikke, - eller kun paa visse betingelser - kan opnaa tilbagebetaling af bidrag, indbetalt til organet, saafremt der ikke herved udoeves forskelsbehandling mellem produkter bestemt til eksport og produkter, der saelges paa den paagaeldende medlemsstats hjemmemarked.