61993TO0460(02)_DA
Dommens præmisser
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning af 18. november 1992 havde sagsoegerne anlagt sag med paastand om annullation af en afgoerelse fra Den Europaeiske Investeringsbank (herefter benaevnt "EIB") af 12. november 1991 om at yde communauté urbaine de Lyon et laan til finansiering af dens bidrag til anlaeg af boulevard périphérique nord i Lyons byomraade. Ved kendelse af 26. november 1993 har Retten afvist sagen og tilpligtet sagsoegerne at betale sagens omkostninger in solidum.
2 Paa foranledning heraf har EIB over for sagsoegerne rejst krav om godtgoerelse af udgifter og advokatsalaer til et beloeb paa 1 016 640 BFR. Da sagsoegerne har afslaaet at betale beloebet, har EIB ved staevning registreret paa Rettens Justitskontor den 12. oktober 1994 nedlagt foelgende paastande i medfoer af procesreglementets artikel 92:
° Sagen fremmes til realitetsbehandling, og der gives EIB medhold.
° Det fastslaas, at EIB i sag T-460/93 var berettiget til at lade sin befuldmaegtigede bistaa af en advokat.
° Det fastslaas, at denne advokats salaer udgjorde en del af de udgifter, som det var noedvendigt at afholde med henblik paa sagens behandling.
° Sagsoegerne tilpligtes in solidum i overensstemmelse med kendelsen af 26. november 1993 at godtgoere EIB de udgifter, den har afholdt, og som kan kraeves erstattet i henhold til procesreglementet. Udgifterne andrager 1 016 640 BFR tillige med lovlige renter fra den 9. juni 1994, som var den dato, da EIB rettede sit krav mod sagsoegerne.
Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:
° Det samlede beloeb for de udgifter, som sagsoegerne skal godtgoere sagsoegte, fastsaettes til 180 000 BFR, inklusive afgifter.
° I oevrigt frifindes EIB.
° Parterne betaler deres egne omkostninger under naervaerende sag.
3 EIB har henvist til artikel 17, stk. 1, jf. artikel 46, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen, hvorefter "... Faellesskabets institutioner repraesenteres ... af en befuldmaegtiget, der udpeges for hver enkelt sag; den befuldmaegtigede kan bistaas af en raadgiver eller af en advokat, der har beskikkelse i en af medlemsstaterne". EIB anfoerer, at dens rettigheder i henhold til denne bestemmelse ikke begraenses af andre retsforskrifter. Foelgelig skal de udgifter og det salaer, som er forbundet med at benytte en advokat, betragtes som udgifter, som det har vaeret noedvendigt for den paagaeldende part at afholde med henblik paa sagens behandling, og som kan kraeves erstattet i henhold til procesreglementets artikel 91, litra b).
4 EIB anfoerer herefter, at det samlede beloeb for de egentlige udgifter paa 66 640 BFR er ubestridt under sagen. Advokatsalaerets stoerrelse er ifoelge EIB begrundet i sagens oekonomiske betydning, hvilket ses af, at den afgoerelse, som paastaaedes annulleret, vedroerte etableringen af en kredit paa mere end 7,2 mia. BFR. Ogsaa sagens komplicerede karakter begrunder stoerrelsen af de udgifter og det advokatsalaer, som kraeves erstattet, herunder navnlig spoergsmaalet om, hvorledes EF-traktatens artikel 180 skulle fortolkes, samt den omstaendighed, at EIB' s omdoemme var bragt i miskredit. Disse forhold tillige med tvistens oekonomiske betydning medfoerte et betydeligt undersoegelses- og fortolkningsarbejde, der blev gengivet i sammenfattet form i EIB' s skriftlige indlaeg af 8. marts 1993.
5 Sagsoegerne har bestridt EIB' s krav om godtgoerelse af advokatsalaer under henvisning til, at det ikke var noedvendigt for EIB at goere brug af en advokat, da Investeringsbanken i forvejen var repraesenteret af en befuldmaegtiget, og da salaerkravet under alle forhold er urimeligt stort. Sagsoegerne anser dog godtgoerelsen af et samlet beloeb paa 180 000 BFR for udgifter og advokatsalaer under ét for rimelig.
6 Ifoelge procesreglementets artikel 91, litra b), kan foelgende udgifter kraeves erstattet: "noedvendige udgifter, som parterne har afholdt med henblik paa sagens behandling, isaer rejse- og opholdsudgifter og vederlag til befuldmaegtigede, raadgivere eller advokater".
7 Det maa derfor foerst undersoeges, om det salaer, som EIB har betalt sine advokater, kan kraeves erstattet, naar EIB i forvejen var repraesenteret af en befuldmaegtiget.
8 Ifoelge procesreglementets artikel 1, stk. 2, sidestilles EIB udtrykkeligt med institutionerne ved anvendelsen af procesreglementet. Det hedder herom i bestemmelsen: "Ved 'institutioner' forstaas i dette reglement De Europaeiske Faellesskabers institutioner samt Den Europaeiske Investeringsbank."
9 Endvidere bestemmer artikel 17, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen:
"Stater saavel som Faellesskabets institutioner repraesenteres for Domstolen af en befuldmaegtiget, der udpeges for hver enkelt sag; den befuldmaegtigede kan bistaas af en raadgiver eller af en advokat, der har beskikkelse i en af medlemsstaterne."
10 Ifoelge Domstolens praksis fremgaar det af denne bestemmelse, at institutionerne selv frit kan afgoere, om de vil goere brug af en advokat, saaledes at det salaer, som betales advokaten, skal betragtes som en udgift, det har vaeret noedvendigt at afholde med henblik paa sagens behandling (jf. Domstolens kendelse af 21.6.1979, sag 126/76 DEP., Dietz mod Kommissionen, Sml. s. 2131, praemis 5 og 6, og af 15.9.1994, sag C-370/89 DEP., EIB mod SGEEM og Etroy, ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 9).
11 Da sagsoegerens foerste indsigelse herefter maa forkastes, maa det afgoeres, hvilke udgifter der kan kraeves erstattet. Herved bemaerkes indledningsvis, at "Faellesskabernes retsinstanser ikke [er] kompetente til at fastsaette de beloeb, som parterne skal udrede i honorarer til deres egne advokater, hvorimod de kan fastsaette den del af disse beloeb, der kan soeges godtgjort hos den part, som idoemmes sagens omkostninger. Foelgelig skal Retten ikke tage hensyn til en national tarif for advokaters honorarer eller til en eventuel aftale herom mellem den paagaeldende part og dennes befuldmaegtigede eller raadgivere. Da der ikke i faellesskabsretten findes bestemmelser om fastsaettelse af saadanne honorarer, er Retten frit stillet ved sin vurdering af de foreliggende oplysninger, idet den dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter faellesskabsretten og dens svaerhedsgrad, saavel som til den arbejdsbyrde, som de paagaeldende befuldmaegtigede og raadgivere har baaret i forbindelse med sagen, samt til parternes oekonomiske interesse i sagen (jf. Domstolens kendelse af 26.11.1985, sag 318/82, Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, Sml. s. 3727)" (Rettens kendelse af 9.6.1993, sag T-78/89 DEP., PPG Industries Glass mod Kommissionen, Sml. II, s. 573, praemis 36).
12 I den foreliggende sag maa det konstateres, at EIB ikke har gjort andre indsigelser gaeldende under hovedsagen end en formalitetsindsigelse. EIB har ganske vist fremfoert flere argumenter til stoette for denne indsigelse, men det fremgaar af Rettens kendelse af 26. november 1993, at formalitetsindsigelsen var begrundet i selve ordlyden af traktatens artikel 180. Selv om Retten tilfoejede en raekke subsidiaere betragtninger i sin kendelse, maa det fastslaas, at forsvaret i hovedsagen var relativt enkelt, og at EIB' s omdoemme paa ingen maade var bragt i miskredit. Som foelge heraf finder Retten, at det samlede beloeb for de udgifter, som kan kraeves erstattet, boer fastsaettes til 220 000 BFR inklusive de udgifter, som er ubestridt under sagen.
13 Da retsgrundlaget for EIB' s krav paa godtgoerelse af hele dette beloeb beror paa naervaerende kendelse, maa kravet om morarenter fra den 9. juni 1994 forkastes (jf. herom foernaevnte kendelse i sagen PPG Industries Glass mod Kommissionen, praemis 28 og 29).
14 Da Retten ved fastsaettelsen af de udgifter, som kan kraeves erstattet, har taget hensyn til alle sagens omstaendigheder indtil tidspunktet for kendelsens afsigelse, er der ikke anledning til at traeffe saerskilt afgoerelse om de udgifter, som parterne har afholdt med henblik paa den foreliggende procedure om sagens omkostninger (jf. Rettens kendelse af 5.7.1993, sag T-84/91 DEP., Meskens mod Parlamentet, Sml. II, s. 757, praemis 16).
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Foerste Udvidede Afdeling)
Det samlede udgiftsbeloeb, som sagsoegte kan kraeve erstattet i sag T-460/93, fastsaettes til 220 000 BFR.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 6. februar 1995.