62024CJ0340
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
20. listopadu 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb osob – Články 45 a 49 SFEU – Uznávání odborných kvalifikací – Právo na výkon povolání asistenta pedagoga v členském státě – Státní příslušníci tohoto členského státu, kteří doklad o dosažené kvalifikaci vydaný soukromou vysokoškolskou institucí získali v jiném členském státě – Doklad o dosažené kvalifikaci, který není v posledně uvedeném členském státě právně uznáván a neopravňuje k výkonu příslušného povolání – Povinnost prvního členského státu zohlednit všechny diplomy, osvědčení a jiné doklady, které má dotyčná osoba k dispozici – Odchylka“
Ve spojených věcech C‑340/24 a C‑442/24 [Artollisi a Lescolanno] (
i
),
jejichž předmětem jsou dvě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané na základě článku 267 SFEU rozhodnutími Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionální správní soud pro Lazio, Itálie) ze dne 3. května a 17. června 2024, došlými Soudnímu dvoru ve dnech 9. května a 21. června 2024, v řízeních
EW (C‑340/24),
LO (C‑442/24)
proti
Ministero dell’Istruzione e del Merito (C‑340/24 a C‑442/24),
Ministero dell’Università e della Ricerca (C‑340/24),
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení: O. Spineanu–Matei, předsedkyně senátu, S. Rodin (zpravodaj) a N. Fenger, soudci,
generální advokát: N. Emiliou,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za LO: S. Berengan, B. Celletti a F. Vannicelli, avvocati,
–
za italskou vládu: S. Fiorentino, jako zmocněnec, ve spolupráci s: D. D’Alberti a M. T. Lubrano Lobianco, avvocati dello Stato,
–
za francouzskou vládu: B. Dourthe a M. Guiresse, jako zmocněnkyně,
–
za Norské království: A. Narvestad a I. Collett, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: L. Armati, P. A. Messina a J. Szczodrowski, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se týkají výkladu článku 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. 2005, L 255, s. 22) ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/55/EU ze dne 20. listopadu 2013 (Úř. věst. 2013, L 354, s. 132) (dále jen „směrnice 2005/36“).
2
Tyto žádosti byly předloženy v rámci dvou sporů, a to jednak sporu mezi EW na jedné straně a Ministero dell’Istruzione e del Merito (Ministerstvo školství a zásluh, Itálie) a Ministero dell’Università e della Ricerca (Ministerstvo pro univerzity a výzkum, Itálie) na straně druhé a dále sporu mezi LO a Ministerstvem školství a zásluh, které se týkají zamítnutí žádostí EW a LO o uznání dokladu o absolvování „Curso superior de Especialización en atención a las necesidades específicas de apoyo educativo“ (Vyšší specializační kurz v oblasti podpory osob se zvláštními potřebami), který vydala Universidad Cardenal Herrera – CEU de Valencia (Španělsko), za účelem výkonu povolání asistenta pedagoga.
Právní rámec
Unijní právo
3
Bod 41 odůvodnění směrnice 2005/36 uvádí:
„Použití čl. [45] odst. 4 Smlouvy [o FEU] a článku [49] Smlouvy [o FEU] není touto směrnicí dotčeno […].“
4
Článek 1 této směrnice stanoví:
„Tato směrnice stanoví pravidla, podle nichž členský stát, který podmiňuje přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon na svém území získáním určité odborné kvalifikace (dále jen ‚hostitelský členský stát‘), uznává pro přístup k tomuto povolání a jeho výkon odborné kvalifikace nabyté v jednom nebo více jiných členských státech (dále jen ‚domovský členský stát‘), které jejich držitele opravňují vykonávat v tomto členském státě stejné povolání.“
5
Článek 2 odst. 1 první pododstavec uvedené směrnice stanoví:
„Tato směrnice se vztahuje na každého státního příslušníka členského státu, který chce vykonávat regulované povolání včetně svobodných povolání, v jiném státě, než ve kterém získal svou odbornou kvalifikaci, buď jako osoba samostatně výdělečně činná, nebo jako zaměstnanec.“
6
Článek 3 odst. 1 písm. c) a d) téže směrnice obsahuje následující definice:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[…]
c)
‚dokladem o dosažené kvalifikaci‘ diplomy, osvědčení nebo jiné doklady vydané příslušným orgánem v členském státě určeným v souladu s jeho právními a správními předpisy, který prokazuje [které prokazují], že jeho [jejich] držitel úspěšně dokončil odbornou přípravu získanou převážně [v Unii]. […]
d)
‚příslušným úřadem [orgánem]‘ úřad nebo subjekt výslovně zmocněný členským státem vydávat nebo přijímat doklady o dosažené kvalifikaci a jiné doklady nebo informace, jakož i přijímat žádosti a rozhodnutí uvedená v této směrnici“.
7
Článek 13 směrnice 2005/36, nadepsaný „Podmínky uznávání“, v odstavci 1 stanoví:
„Pokud je v hostitelském členském státě přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon podmíněn držením zvláštní odborné kvalifikace, povolí příslušný orgán tohoto členského státu přístup k tomuto povolání a jeho výkon žadatelům za stejných podmínek, jaké se vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, pokud jsou držiteli osvědčení způsobilosti nebo dokladu o dosažené kvalifikaci podle článku 11, který jiný členský stát požaduje k získání přístupu k tomuto povolání a jeho výkonu na svém území.
Osvědčení o způsobilosti nebo doklad o dosažené kvalifikaci vystavuje příslušný orgán členského státu, který byl určen v souladu s právními a správními předpisy tohoto členského státu.“
Italské právo
8
Povolání asistenta pedagoga je v Itálii regulovaným povoláním. Podle článku 4 legge n. 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico (zákon č. 124 o naléhavých opatřeních týkajících se zaměstnanců školy) ze dne 3. května 1999 (GURI č. 107 ze dne 10. května 1999) mohou být na provinční seznamy, na jejichž základě jsou přidělovány roční zástupy ve výuce, zapsány pouze osoby, které získaly kvalifikaci asistenta pedagoga.
9
Článek 7 odst. 4 písm. e) ordinanza ministeriale n. 60 – Procedure di istituzione delle graduatorie provinciali e di istituto di cui all’articolo 4, commi 6 bis e 6-ter, della legge 3 maggio 1999, n. 124 e di conferimento delle relative supplenze per il personale docente ed educativo (ministerské nařízení č. 60 o postupech pro sestavení provinčních a institučních seznamů podle čl. 4 odst. 6a a 6b zákona č. 124 ze dne 3. května 1999 a pro přidělování úkolů zastupování pro pedagogické a výchovné pracovníky) ze dne 10. července 2020 stanoví, že uchazeči, kteří žádají o zařazení na tyto provinční seznamy, musí ke své žádosti přiložit „požadované doklady pro přístup k povolání získané nejpozději do uplynutí lhůty pro podání žádosti, s přesným uvedením institucí, které tyto doklady vydaly“, a že „pokud byl doklad pro přístup k povolání získán v zahraničí a uznán ministerstvem, je třeba uvést také podrobnosti o rozhodnutí o uznání uvedeného dokladu o dosažené kvalifikaci“.
10
Předkládající soud mimoto upřesňuje, že doklad o dosažené kvalifikaci v oblasti pedagogické podpory žáků se zdravotním postižením, který byl v Itálii získán po absolvování specifické odborné specializace, nebo obdobný doklad o dosažené kvalifikaci v oblasti pedagogické podpory získaný v zahraničí a uznaný v Itálii umožňují přístup k místům asistentů, která jsou obsazována na základě výběrového řízení.
11
Legge n. 148 – Ratifica ed esecuzione della Convenzione sul riconoscimento dei titoli di studio relativi all’insegnamento superiore nella Regione europea, fatta a Lisbona l’11 aprile 1997, e norme di adeguamento dell’ordinamento interno (zákon č. 148 o ratifikaci a provádění Úmluvy o uznávání kvalifikací týkajících se vysokoškolského vzdělávání v evropském regionu, podepsané v Lisabonu dne 11. dubna 1997, a pravidlech pro přizpůsobení vnitrostátního práva) ze dne 11. července 2002 (GURI č. 173 ze dne 25. července 2002, běžný doplněk č. 151), v článku 2 stanoví:
„1.   Pravomoc uznávat studijní cykly a doby studia absolvované v zahraničí a zahraniční doklady o vzdělání pro účely přístupu k vysokoškolskému vzdělávání, pokračování ve vysokoškolském studiu a získání italských vysokoškolských diplomů je svěřena univerzitám a vysokoškolským institucím, které tuto pravomoc vykonávají v rámci své autonomie a v souladu se svými příslušnými předpisy, aniž jsou dotčeny příslušné dvoustranné dohody.“
12
Článek 5 tohoto zákona stanoví:
„1.   Uznávání akademických titulů pro jiné účely, než které jsou uvedeny v článku 2, provádějí orgány státní správy v souladu s platnými předpisy o uznávání pro profesní účely a o přístupu k zaměstnání ve veřejné správě, a to podle postupů, které budou stanoveny pozdějším prováděcím nařízením.“
13
Decreto legislativo n. 206 – Attuazione della direttiva 2005/36/CE relativa al riconoscimento delle qualifiche professionali, nonché della direttiva 2006/100/CE che adegua determinate direttive sulla libera circolazione delle persone a seguito dell’adesione di Bulgaria e Romania (legislativní nařízení č. 206, kterým se provádí směrnice 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací a směrnice 2006/100/ES, kterou se z důvodu přistoupení Bulharska a Rumunska upravují některé směrnice v oblasti volného pohybu osob) ze dne 9. listopadu 2007 (GURI č. 261 ze dne 9. listopadu 2007, běžný doplněk č. 228), ve znění decreto legislativo n. 15 – Attuazione della direttiva 2013/55/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, recante modifica della direttiva 2005/36/CE, relativa al riconoscimento delle qualifiche professionali e del regolamento (UE) n. 1024/2012, relativo alla cooperazione amministrativa attraverso il sistema di informazione del mercato interno („Regolamento IMI“) [legislativní nařízení č. 15, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/55/EU, kterou se mění směrnice 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací a nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu („nařízení o systému IMI“)], ze dne 28. ledna 2016 (GURI č. 32 ze dne 9. února 2016) (dále jen „legislativní nařízení č. 206/2007“) upravuje podle svého článku 1 zejména „uznávání, pro účely přístupu k regulovaným povoláním a jejich výkonu, […] odborných kvalifikací získaných v jednom nebo více členských státech Evropské unie, které jejich držitelům umožňují vykonávat odpovídající povolání v domovském členském státě“.
14
Podle článku 2 legislativního nařízení č. 206/2007 se toto nařízení „vztahuje na občany členských států Evropské unie, kteří chtějí v tuzemsku vykonávat – jako zaměstnanci nebo osoby samostatně výdělečně činné, včetně osob vykonávajících svobodná povolání – regulované povolání na základě odborné kvalifikace získané v členském státě Evropské unie, která je v domovském státě opravňuje k výkonu tohoto povolání“.
15
Článek 3 odst. 1 a 2 legislativního nařízení č. 206/2007 stanoví:
„1.   Uznání odborných kvalifikací podle tohoto legislativního nařízení umožňuje, jsou-li splněny konkrétní požadavky, přístup k odpovídajícímu povolání, pro které jsou osoby uvedené v čl. 2 odst. 1 kvalifikovány v domovském členském státě, a výkon tohoto povolání za podmínek stanovených italským právem.
2.   Pro účely čl. 1 odst. 1 je povoláním, které bude dotyčná osoba vykonávat na italském území, povolání, pro které je kvalifikována v domovském členském státě, jsou-li činnosti srovnatelné (aniž jsou dotčena ustanovení článku 5f o částečném přístupu).“
16
Článek 4 legislativního nařízení č. 206/2007 upřesňuje, že „odbornou kvalifikací“ se rozumí „kvalifikace doložená dokladem o dosažené kvalifikaci, osvědčení způsobilosti […] nebo odborná praxe“ a že osoby, které v zahraničí získaly doklad o dosažené kvalifikaci, tj. doklad patřící mezi „diplomy, osvědčení a jiné doklady vydané univerzitou nebo jinou oprávněnou institucí podle různých režimů a prokazující, že jejich držitel úspěšně dokončil odbornou přípravu získanou převážně v [Unii]“, který jim na základě tohoto nařízení uděluje odbornou kvalifikaci a opravňuje je k výkonu tohoto povolání v domovském státě, mohou zahájit postup uznávání odborných kvalifikací stanovený tímto legislativním nařízením.
Spory v původních řízeních, předběžné otázky a řízení před Soudním dvorem
17
Každá z žalobkyň v původním řízení podala v průběhu roku 2021 k příslušnému italskému orgánu žádost o uznání odborné kvalifikace získané v jiném členském státě za účelem výkonu povolání asistenta pedagoga. Požadované uznání se týkalo dokladu o absolvování „Vyššího specializačního kurzu v oblasti podpory osob se zvláštními potřebami“, který vydala Universidad Cardenal Herrera – CEU de Valencia.
18
Příslušný italský orgán zamítl žádosti těchto žalobkyň z důvodu, že podle informací, které od příslušných španělských orgánů získal na základě žádosti podané prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1024/2012 ze dne 25. října 2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu a o zrušení rozhodnutí Komise 2008/49/ES („nařízení o systému IMI“) (Úř. věst. 2012, L 316, s. 1), nebyl dotčený doklad, jenž byl pouze vlastním dokladem univerzity, která jej vydala, ve Španělsku oficiálním dokladem a neumožňoval vykonávat v tomto členském státě regulované povolání „učitele základní školy“ se specializací v oblasti terapeutické, sluchové nebo jazykové pedagogiky, což jsou kvalifikace nezbytné pro speciální vzdělávání v uvedeném členském státě.
19
Příslušný italský orgán proto dospěl k závěru, že tento doklad, který nebyl uznán španělským státem, není platný a nevyvolává ve Španělsku žádné účinky, takže jej nelze uznat na základě žádného italského právního předpisu.
20
Žalobkyně v původním řízení proto podaly k Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionální správní soud pro Lazio, Itálie), který je předkládajícím soudem, žaloby znějící na zrušení rozhodnutí, kterými byly zamítnuty jejich žádosti.
21
Podle předkládajícího soudu existují pochybnosti o tom, zda je s unijním právem slučitelný výklad relevantní vnitrostátní právní úpravy podaný ve vnitrostátní judikatuře, který vede k tomu, že je příslušným vnitrostátním orgánům uložena povinnost vždy posoudit obsah vzdělání absolvovaného v domovském členském státě a porovnat jej s obsahem vzdělání stanoveným právem hostitelského členského státu, a to zejména v situaci, kdy doklad o dosažené kvalifikaci, o jehož uznání se žádá v hostitelském členském státě, není v domovském členském státě právně uznán jako oficiální doklad umožňující přístup k danému povolání.
22
Za těchto podmínek se Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionální správní soud pro Lazio) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky, které jsou v obou věcech v původních řízeních totožné:
„1)
Musí být článek 13 směrnice 2005/36 […] ve světle [unijních] cílů, které spočívají v odstranění překážek volného pohybu osob a služeb mezi členskými státy a zajištění volného pohybu učitelů, vykládán v tom smyslu, že pokud jde o uznávání odborných kvalifikací mezi členskými státy, zejména pokud jde o doklad o dosažení kvalifikace v oboru asistent pedagoga, brání výkladu a použití vnitrostátních právních předpisů, které umožňují považovat podmínky uznávání za splněné i v případě, že doklad o dosažené kvalifikaci pro určitou specializaci získaný v domovském členském státě neumožňuje výkon odpovídajícího povolání v tomto členském státě a není tímto státem právně uznán jako doklad o kvalifikaci opravňující k výkonu tohoto povolání?
2)
V případě, že článek 13 směrnice 2005/36 […] takovému výkladu a použití vnitrostátních právních předpisů nebrání, musí být ustanovení hlavy III kapitoly I této směrnice vykládána v tom smyslu, že orgány příslušné pro uznávání kvalifikací jsou po obdržení příslušné žádosti vždy a v každém případě povinny posoudit obsah všech dokumentů předložených dotyčnou osobou, které mohou doložit její odbornou kvalifikaci, i když tato kvalifikace neopravňuje k výkonu povolání v domovském členském státě, a posoudit, zda vzdělání, které tyto dokumenty dokládají, splňuje podmínky požadované pro získání dané odborné kvalifikace v hostitelském členském státě, a případně uplatnit kompenzační opatření?“
23
Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 11. září 2024 byly věci C‑340/24 a C‑442/24 spojeny pro účely písemné a ústní části řízení, jakož i pro účely rozsudku.
K předběžným otázkám
24
Na úvod je třeba poznamenat, že předkládající soud se svými otázkami Soudního dvora táže na výklad článku 13 směrnice 2005/36. Uznávání odborných kvalifikací, které upravuje toto ustanovení, však předpokládá, že osoba žádající o takové uznání má doklad o dosažené kvalifikaci, který ji v domovském členském státě opravňuje k výkonu regulovaného povolání. Tato směrnice se totiž nevztahuje na situaci, kdy osoba žádající o uznání odborné kvalifikace takový doklad o dosažené kvalifikaci nezískala (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. července 2021, Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija, C‑166/20, EU:C:2021:554, bod 29), což je případ žalobkyň v původním řízení.
25
Podle ustálené judikatury přísluší Soudnímu dvoru v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Za tím účelem Soudnímu dvoru přísluší případně přeformulovat otázky, které jsou mu položeny (rozsudek ze dne 28. listopadu 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, bod 18, a rozsudek ze dne 24. června 2025, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, bod 61).
26
V projednávaných případech ze všech informací poskytnutých předkládajícím soudem v odůvodnění žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce ve věci C‑340/24, přičemž předkládací rozhodnutí ve věci C‑442/24 se v podstatě omezuje na odkaz na tuto žádost, vyplývá, že se předkládající soud ve skutečnosti táže, zda je hostitelský členský stát podle unijního práva povinen při posuzování žádosti o uznání odborných kvalifikací získaných v jiném členském státě zohlednit doklad o dosažené kvalifikaci získaný v domovském členském státě, který není posledně uvedeným státem právně uznáván a nemá v tomto státě žádnou oficiální povahu.
27
Žalobkyně v původním řízení jsou italskými státními příslušnicemi, které absolvovaly kurz na španělské univerzitě a využily tak práva volného pohybu. Po ukončení studia požádaly příslušný italský orgán o uznání španělských dokladů o dosažené kvalifikaci, aby mohly v Itálii vykonávat povolání asistenta pedagoga. Na státního příslušníka členského státu, který pobýval v jiném členském státě a získal tam univerzitní kvalifikaci, kterou hodlá uplatnit v členském státě, jehož je státním příslušníkem, se přitom vztahují články 45 nebo 49 SFEU [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. března 2022, Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (Základní lékařské vzdělání), C‑634/20, EU:C:2022:149, bod 40 a citovaná judikatura].
28
V důsledku toho je třeba mít za to, že podstatou obou předběžných otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda musí být články 45 a 49 SFEU vykládány v tom smyslu, že ukládají hostitelskému členskému státu povinnost zohlednit při posuzování žádosti o uznání odborných kvalifikací doklad o dosažené kvalifikaci získaný v jiném členském státě, který není tímto státem právně uznáván a nemá v tomto státě žádnou oficiální povahu.
29
Podle ustálené judikatury platí, že v situaci, která nespadá do působnosti směrnice 2005/36, avšak spadá do působnosti článku 45 SFEU či článku 49 SFEU, jsou orgány členského státu rozhodující o žádosti státního příslušníka Unie o povolení k výkonu povolání, k němuž je přístup podle vnitrostátní právní úpravy podmíněn získáním diplomu, odborné kvalifikace nebo doby odborné praxe, povinny zohlednit všechny diplomy, osvědčení a ostatní doklady, jakož i relevantní praxi dotyčné osoby tím, že srovnají dovednosti osvědčené těmito doklady a tuto praxi se znalostmi a kvalifikací požadovanou vnitrostátní právní úpravou [rozsudek ze dne 3. března 2022, Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (Základní lékařské vzdělání), C‑634/20, EU:C:2022:149, bod 38 a citovaná judikatura].
30
Tento srovnávací přezkum předpokládá vzájemnou důvěru členských států v doklady o dosažené odborné kvalifikaci vydávané každým členským státem. Orgán hostitelského členského státu je tedy v zásadě povinen považovat takový dokument, jako je zejména doklad o dosažené kvalifikaci vydaný orgánem jiného členského státu, za hodnověrný [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. června 2022, Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (Psychoterapeuti), C‑577/20, EU:C:2022:467, bod 48].
31
V projednávaných případech však domovský členský stát informoval příslušné orgány hostitelského členského státu o tom, že doklad dotčený ve věcech v původních řízeních, jenž je pouze vlastním dokladem univerzity, která jej vydala, není v tomto prvním státě oficiálním dokladem a neopravňuje k výkonu regulovaného povolání, o které žalobkyně v původním řízení usilují. Kromě toho ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že s výhradou ověření předkládajícím soudem neumožňuje předmětný doklad přístup k vyšší akademické úrovni a není součástí systému zavedeného Boloňským procesem a Evropským prostorem vysokoškolského vzdělávání.
32
Z toho plyne, že vzájemné důvěry, na které je založen systém uznávání odborných kvalifikací v Unii, se nelze dovolávat v případě, že doklad o dosažené kvalifikaci získaný v domovském členském státě byl vydán soukromou institucí, která nebyla příslušnými orgány tohoto státu oprávněna k vydávání dokladů o dosažené kvalifikaci osvědčujících odbornou kvalifikaci, takže doklad vydaný takovou institucí není „vydán členským státem“, a tudíž nejen že v něm není uznán, ale neposkytuje žádnou záruku, pokud jde o úroveň a kvalitu dovedností, které osvědčuje.
33
I když v takové situaci, jako je situace, o kterou se jedná v původních řízeních, která nespadá do působnosti směrnice 2005/36, ale na kterou se vztahuje článek 45 SFEU nebo článek 49 SFEU, musí dotyčný hostitelský členský stát, jak vyplývá z bodů 29 a 30 tohoto rozsudku, zohlednit zejména doklad vydaný domovským členským státem, tytéž články nemohou prvně uvedenému členskému státu ukládat, aby zohlednil doklad, který nebyl vydán druhým členským státem a není v něm uznán. Svobody pohybu totiž nemohou hostitelskému členskému státu ukládat povinnost, aby dokladu o dosažené kvalifikaci vydanému v domovském členském státě přiznal vyšší hodnotu, než má v posledně uvedeném státě.
34
Hostitelský členský stát však může takový doklad případně zohlednit v rámci srovnávacího přezkumu zmíněného v bodě 29 tohoto rozsudku.
35
Na položené otázky je proto třeba odpovědět, že články 45 a 49 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že neukládají hostitelskému členskému státu povinnost zohlednit při posuzování žádosti o uznání odborných kvalifikací doklad o dosažené kvalifikaci získaný v jiném členském státě, který není tímto státem právně uznáván a nemá v tomto státě žádnou oficiální povahu.
K nákladům řízení
36
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
Články 45 a 49 SFEU
musí být vykládány v tom smyslu, že
neukládají hostitelskému členskému státu povinnost zohlednit při posuzování žádosti o uznání odborných kvalifikací doklad o dosažené kvalifikaci získaný v jiném členském státě, který není tímto státem právně uznáván a nemá v tomto státě žádnou oficiální povahu.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: italština.
(
i
) – Názvy projednávaných věcí jsou fiktivní. Neodpovídají skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.