62010CJ0137_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑137/10,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Conseil d’État (Belgie) ze dne 4. března 2010, došlým Soudnímu dvoru dne 15. března 2010, v řízení
Evropská společenství
proti
Région de Bruxelles-Capitale,
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, E. Juhász (zpravodaj), G. Arestis, J. Malenovský a T. von Danwitz, soudci,
generální advokát: P. Cruz Villalón,
vedoucí soudní kanceláře: R. Şereş, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 10. listopadu 2010,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za belgickou vládu T. Maternem, jako zmocněncem, ve spolupráci s J.‑P. Lagassem a F. Van de Gejuchtem, avocats,
– za Radu Evropské unie A. Vitrem a M. Balta, jako zmocněnci,
– za Evropskou komisi I. Martínez del Peral a J.‑P. Keppennem, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 13. ledna 2011,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 207 odst. 2 ES a článku 282 ES.
2. Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Evropskými společenstvími, zastupovanými Radou Evropské unie, a Région de Bruxelles‑Capitale (region Brusel-hlavní město, Belgie), kterého předmětem je soulad poplatku na rozvoj území, jehož úhradu uložil Région de Bruxelles‑Capitale Radě, s ustanoveními práva Unie a který se týká podmínek a okolností, za nichž má být jiný orgán Evropských společenství než Evropská komise zastoupen v řízení před soudem členského státu.
Právní rámec
Právo Unie
3. Jelikož skutkové okolnosti sporu v původním řízení nastaly před 1. prosincem 2009, kdy vstoupila v platnost Lisabonská smlouva, použijí se ustanovení primárního práva Unie platná před tímto datem.
4. Článek 207 odst. 2 a 3 ES stanovily:
„2. Radě je nápomocen generální sekretariát pod vedením generálního tajemníka, vysokého představitele pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku, jemuž je nápomocen náměstek generálního tajemníka odpovědný za organizační vedení generálního sekretariátu. Generálního tajemníka a náměstka generálního tajemníka jmenuje Rada kvalifikovanou většinou.
Rada rozhoduje o organizaci generálního sekretariátu.
3. Rada přijme svůj jednací řád.
[...]“
5. Podle článku 281 ES platilo:
„Společenství má právní subjektivitu.“
6. Článek 282 ES měl následující znění:
„Společenství má v každém z členských států nejširší způsobilost k právům a právním úkonům, jakou jejich vnitrostátní právo přiznává právnickým osobám; Společenství může zejména nabývat a zcizovat movitý i nemovitý majetek a vystupovat před soudem. Pro tento účel je zastupováno Komisí.“
7. Znění článku 185 ESAE bylo totožné se zněním článku 282 ES.
8. Článek 47 SEU stanoví:
„Unie má právní subjektivitu.“
9. Článek 335 SFEU, který odpovídá článku 282 ES, nově stanoví:
„Unie má v každém z členských států nejširší způsobilost k právům a právním úkonům, jakou jejich vnitrostátní právo přiznává právnickým osobám; Unie může zejména nabývat a zcizovat movitý i nemovitý majetek a vystupovat před soudem. Pro tento účel je zastupována Komisí. Avšak v otázkách spojených s fungováním svých jednotlivých orgánů je Unie zastupována vzhledem k jejich správní samostatnosti každým z nich.“
Vnitrostátní právní úprava
10. Vláda Région de Bruxelles-Capitale vyhláškami ze dne 12. června 2003 a 18. prosince 2003 podmínila vydání jakéhokoli povolení v územním a stavebním řízení úhradou poplatku na rozvoj území, přičemž výnosy z tohoto poplatku Région určil na veřejně-prospěšné služby, konkrétně na výstavbu, přestavbu a rekonstrukci sociálního bydlení.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
11. Aby Rada mohla umístit delegace nových členských států, podala dne 20. listopadu 2002 u vlády Région de Bruxelles-Capitale žádost o vydání povolení v územním a stavebním řízení za účelem přestavby své hlavní budovy nazývané „Justus Lipsius“. Požadované povolení v územním a stavebním řízení bylo vydáno formou aktů ze dne 12. a 22. prosince 2003. V těchto aktech bylo zároveň uvedeno, že Rada je povinna do dvanácti měsíců od vydání povolení v územním a stavebním řízení uhradit poplatek na rozvoj území ve výši 1 109 750 eur.
12. Jelikož Rada měla za to, že uvedený poplatek představuje daň, od které jsou Evropská společenství osvobozena na základě článku 3 protokolu o jejich výsadách a imunitách, připojenému původně ke Smlouvě o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, podepsané dne 8. dubna 1965, a následně, na základě Amsterodamské smlouvy, ke Smlouvě o ES, podala dne 23. ledna 2004 ke collège d’urbanisme de la Région de Bruxelles‑Capitale (kolegiu pro územní plánování) odvolání proti uložení povinnosti uhradit předmětný poplatek. Vzhledem k tomu, že collège neodpovědělo v zákonem stanovené lhůtě, podala Rada dne 10. listopadu 2004 opravný prostředek k vládě Région de Bruxelles-Capitale, jímž se domáhala změny povolení v územním a stavebním řízení v části týkající se uvedeného poplatku.
13. Vláda Région de Bruxelles‑Capitale vyhláškou ze dne 14. července 2005 odmítla opravný prostředek jako nepřípustný pro opožděnost. Rada zastupující Evropská společenství podala ke Conseil d’État (státní radě) návrh na prohlášení neplatnosti uvedené vyhlášky. Vláda Région de Bruxelles-Capitale, odpůrkyně v tomto řízení, namítla nepřípustnost návrhu z důvodu, že Rada není řádně zastoupena.
14. Předkládající soud poukazuje na to, že Komise v souladu s články 282 ES a 185 ESAE udělila Radě dokumentem ze dne 23. září 2005 plnou moc k podání výše uvedeného návrhu na prohlášení neplatnosti. Předkládající soud však poznamenává, že Komise v této plné moci k zastupování před soudy určila konkrétní osobu, kterou je „Jean Claude Piris [generální ředitel právní služby Rady] nebo kdokoli, koho tento určí, aby k belgické Conseil d’État podal návrh na prohlášení neplatnosti vyhlášky vlády Région de Bruxelles-Capitale ze dne 14. července 2005“. Předkládající soud ovšem poznamenává, že v návrhu se uvádí, že jej podala „Evropská společenství, zastoupena Radou Evropské unie, za kterou jedná náměstek jejího generálního tajemníka, Pierre de Boissieu“. Z návrhu tudíž plyne, že byl podán jinou osobou, než které jmenovitě udělila Komise plnou moc, neboť J. C. Piris podle všeho neurčil k podání návrhu P. de Boissieua.
15. Za těchto okolností se Conseil d’État, která se domnívá, že rozsah působnosti článků 207 ES a 282 ES skutečně může být sporný, „zejména s ohledem na svou pravomoc zjišťovat, zda příslušný orgán právnické osoby podávající návrh rozhodl o podání návrhu v souladu s pravidly pro zastupování, která se na něj vztahují“, rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Musí být článek 282 [ES] a konkrétně výraz ‚pro tento účel je zastupováno Komisí‘ obsažený v druhé větě tohoto článku vykládán v tom smyslu, že orgán je platně zmocněn k zastupování Společenství již na základě pouhé existence plné moci, kterou Komise na tento orgán přenesla své pravomoci zastupovat Společenství před soudy bez ohledu na to, zda tato plná moc jmenovitě určila fyzickou osobu zmocněnou k zastupování zmocněného orgánu?
2) V případě záporné odpovědi, je takový vnitrostátní soud, jako je Conseil d’État, oprávněn ověřit přípustnost žaloby evropského orgánu řádně zmocněného k vystupování před soudem Komisí ve smyslu čl. 282 druhé věty [ES] tím, že přezkoumá, zda je tento orgán zastoupen náležitou fyzickou osobou, která je zmocněna k podání žaloby před vnitrostátním soudem?
3) Podpůrně a v případě kladné odpovědi na předchozí otázku, musí být čl. 207 odst. 2 první pododstavec první věta [ES] a konkrétněji výraz ‚jemuž je nápomocen náměstek generálního tajemníka odpovědný za chod generálního sekretariátu‘ vykládán v tom smyslu, že náměstek generálního tajemníka Rady může Radu platně zastupovat pro účely podání žaloby před vnitrostátními soudními orgány?“
K předběžným otázkám
K první otázce
16. Podstata této otázky předkládajícího soudu spočívá v tom, zda plná moc, prostřednictvím které Komise delegovala svou pravomoc zastupovat Společenství před vnitrostátním soudem v řízení týkajícím se jiného orgánu Společenství, kterou jí svěřuje článek 282 ES, na tento jiný orgán, byla udělena platně bez ohledu na skutečnost, zda tato plná moc jmenovitě určila fyzickou osobu zmocněnou k zastupování zmocněného orgánu.
17. Úvodem je třeba zdůraznit, že skutkové okolnosti, z nichž tato otázka vzešla, souvisí s ustanoveními Smlouvy o ES, která již nejsou v platnosti. Kromě toho, jediná otázka předkládajícího soudu se týká přípustnosti návrhu podaného Evropskými společenstvími. Přestože jsou předběžné otázky formulovány široce a abstraktně, Soudní dvůr se při jejich posuzování a při odpovědi na ně může omezit na to, co je nezbytné k tomu, aby se předkládající soud mohl s touto otázkou vypořádat.
18. Dále je třeba poukázat na to, že podle systému zavedeného Smlouvami, jak plyne z článků 281 ES a 184 ESAE, měla právní subjektivitu pouze Společenství jakožto veřejnoprávní korporace, nikoli jejich orgány. To v souladu s článkem 47 SEU platí i v současné době pro Unii. Podle článků 282 ES a 185 ESAE měla Společenství nejširší způsobilost k právům a právním úkonům, jakou vnitrostátní právní úpravy přiznávají právnickým osobám, a mohla zejména nabývat a zcizovat movitý i nemovitý majetek a vystupovat před soudem, přičemž pro tyto účely byla zastupována Komisí.
19. Komise mohla v otázkách spojených s fungováním jiných orgánů delegovat tuto pravomoc prostřednictvím plné moci udělené těmto orgánům.
20. V právním řádu Společenství bylo ostatně v zájmu řádné správy, aby Společenství byla v případech nabývání či zcizování majetku a v případech soudních řízení před vnitrostátními soudy zastupována konkrétním orgánem, jehož se daný úkon či dané řízení týkalo. Tento orgán měl totiž v rámci své správní a funkční samostatnosti nejlepší předpoklady k tomu, aby v těchto záležitostech posoudil a hájil zájmy Společenství.
21. Pokud jde o rozsah uvedené plné moci, z povahy pravomocí Komise zastupovat a delegovat vyplývá, že tento orgán mohl jinému orgánu udělit plnou moc a v této plné moci určit pro účely takového zastupování určitou fyzickou osobu, nebo se takového určení zdržet. V takovém případě mohl zmocněný orgán i fyzická osoba, byla-li určena, udělit plnou moc k zastupování Společenství advokátovi.
22. Je třeba zdůraznit, že tuto delegační praxi potvrdil a zakotvil článek 335 SFEU. Na základě uvedeného ustanovení tak v současné době může každý orgán vzhledem ke své správní samostatnosti zastupovat Unii v otázkách spojených se svým fungováním.
23. Ve věci v původním řízení vše nasvědčuje tomu, že fyzickou osobou určenou v plné moci byl právník, konkrétně vedoucí právní služby Rady, který udělil plnou moc k zastupování orgánu v daném řízení před vnitrostátním soudem advokátovi, neboť přítomnost advokáta vyžadovaly procesní předpisy dotyčného členského státu.
24. Proto v případě existence nepřerušené řady delegací pravomoci, kdy první plnou moc udělila Komise Radě s tím, že v rámci zmocněného orgánu určila konkrétní fyzickou osobu, a kdy posledně uvedená osoba udělila advokátovi druhou plnou moc k zastupování tohoto orgánu před vnitrostátním soudem, Komise udělila plnou moc platně a zmocněný orgán byl zastoupen řádně.
25. Vzhledem k předcházejícím úvahám je třeba na první otázku odpovědět, že plná moc, prostřednictvím které Komise delegovala svou pravomoc zastupovat Společenství před vnitrostátním soudem v řízení týkajícím se jiného orgánu Společenství, kterou jí svěřuje článek 282 ES, na tento jiný orgán, byla udělena platně bez ohledu na skutečnost, zda v této plné moci byla či nebyla jmenovitě určena fyzická osoba zmocněná k zastupování zmocněného orgánu. V takovém případě mohl tento orgán i fyzická osoba, byla-li určena, udělit plnou moc k zastupování Společenství advokátovi.
Ke druhé a třetí otázce
26. S ohledem na odpověď na první otázku není třeba na druhou a třetí položenou otázku odpovídat.
K nákladům řízení
27. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
Plná moc, prostřednictvím které Evropská komise delegovala svou pravomoc zastupovat Evropská společenství před vnitros tátním soudem v řízení týkajícím se jiného orgánu Společenství, kterou jí svěřuje článek 282 ES, na tento jiný orgán, byla udělena platně bez ohledu na skutečnost, zda v této plné moci byla či nebyla jmenovitě určena fyzická osoba zmocněná k zastupování zmocněného orgánu. V takovém případě mohl tento orgán i fyzická osoba, byla-li určena, udělit plnou moc k zastupování Evropských společenství advokátovi.