62020CJ0348_RES
Byla C‑348/20 P
Nord Stream 2 AG
prieš
Europos ParlamentąirEuropos Sąjungos Tarybą
2022 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Apeliacinis skundas – Energetika – Gamtinių dujų vidaus rinka – Direktyva 2009/73/EB – Direktyva (ES) 2019/692 – Direktyvos 2009/73 taikymo išplėtimas dujų vamzdynams tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių – SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa – Ieškinys dėl panaikinimo – Sąlyga, kad priemonė, dėl kurios ieškovė pareiškė ieškinį, būtų tiesiogiai su ja susijusi – Diskrecijos nebuvimas, kiek tai susiję su ieškovei nustatytais įpareigojimais – Sąlyga, kad priemonė, dėl kurios ieškovė pareiškė ieškinį, būtų konkrečiai su ja susijusi – Nukrypti leidžiančių nuostatų nustatymas, dėl kurio ieškovė, vienintelė operatorė, negali jomis pasinaudoti – Prašymas išimti dokumentus iš bylos medžiagos – Įrodymų pateikimo Europos Sąjungos teisme taisyklės – Sąjungos institucijų vidaus dokumentai“
Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Tiesioginė sąsaja – Kriterijai – Direktyva, kuria padaryta pakeitimų ir kurioje numatyta dujų perdavimo linijų daliai tarp valstybės narės ir trečiosios valstybės iš esmės taikyti taisykles, taikomas gamtinių dujų vidaus rinkai – Tiesioginis poveikis dujotiekio savininkui, kuriam nuo šiol gali būti taikomos Sąjungos teisės normos – Sąlygos – Direktyva, daranti tiesioginį poveikį savininko teisinei padėčiai – Valstybių narių diskrecijos nebuvimas joms įgyvendinant direktyvą
(SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/73 2 straipsnio 17 punktas, 9, 32, 36 ir 49a straipsniai ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2019/692 1 straipsnis)
(žr. 43, 44, 62–67, 70, 74–77, 95, 97– 112, 114, 164 punktus)
Teismo procesas – Atskirasis procesinis klausimas – Prašymas išimti dokumentus iš bylos medžiagos – Vertinimo kriterijai – Sąjungos institucijų vidaus dokumentai – Sąjungos teismo pareiga palyginti šalių interesus, atsižvelgiant į jų teisę į teisingą bylos nagrinėjimą – Apimtis
(SESV 15 straipsnio 3 dalies pirma pastraipa, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 42 ir 47 straipsniai; Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalis)
(žr. 128–134, 136–148 punktus)
Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Konkreti sąsaja – Kriterijai – Direktyva, kuria padaryta pakeitimų ir kurioje numatyta dujų perdavimo linijų daliai tarp valstybės narės ir trečiosios valstybės iš esmės taikyti taisykles, taikomas gamtinių dujų vidaus rinkai – Dujotiekio savininko, kuriam nuo šiol gali būti taikomos Sąjungos teisės normos, ieškinys – Direktyva, kurioje nacionalinėms reguliavimo institucijoms leidžiama taikyti nukrypti leidžiančias nuostatas – Konkreti sąsaja su savininku, vieninteliu operatoriumi, kuriam pagal šią direktyvą negali būti taikomos šios nukrypti leidžiančios nuostatos – Priimtinumas
(SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/73 2 straipsnio 17 punktas, 36 ir 49a straipsniai ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2019/692 1 straipsnis)
(žr. 156–163 punktus)
Santrauka
Apeliantė Nord Stream 2 AG yra pagal Šveicarijos teisę įsteigta bendrovė, kurios vienintelė akcininkė yra Rusijos valstybinė akcinė bendrovė Gazprom. Ji yra atsakinga už jūrinio dujotiekio „Nord Stream 2“, kuris bus skirtas užtikrinti dujų perdavimui tarp Vyborgo (Rusija) ir Lubmino (Vokietija), planavimą, tiesimą ir eksploatavimą. Tiesimo darbai pradėti 2017 m. sausio mėnesį.
2019 m. balandžio 17 d. Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba priėmė Direktyvą 2019/692, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2009/73 dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (
1
). Direktyva 2019/692, įsigaliojusia 2019 m. gegužės 23 d., siekiama užtikrinti, kad dvi ar daugiau valstybių narių jungiančioms dujų perdavimo linijoms taikomos taisyklės taip pat būtų taikomos Sąjungoje esančioms dujų perdavimo linijoms į trečiąsias valstybes ir iš jų. Taigi, įsigaliojus šiai direktyvai, dujotiekių tarp valstybės narės ir trečiosios šalies savininkams, kaip antai apeliantei, nuo šio taikomi Direktyvoje 2009/73 numatyti įpareigojimai tai jų dujų pardavimo linijų daliai, kuri yra valstybių narių teritorijoje; nagrinėjamu atveju dujotiekio „Nord Stream 2“ dalis yra Vokietijos Federacinės Respublikos teritorijoje. Tai reiškia, kad šie eksploatuotojai turi, be kita ko, pareigą atskirti perdavimo sistemų ir perdavimo sistemos operatorių veiklos rūšis, kiek tai susiję su gavybos ir tiekimo struktūromis (
2
), taip pat tai, kad turi būti įgyvendinta trečiosios šalies nediskriminacinės prieigos prie dujų perdavimo sistemų remiantis paskelbtais tarifais sistema (
3
).
2020 m. gegužės 20 d. nutartimi (
4
) Bendrasis Teismas atmetė kaip nepriimtiną apeliantės pareikštą ieškinį dėl ginčijamos direktyvos panaikinimo motyvuodamas tuo, kad ši nėra tiesiogiai su ja susijusi. Jis, be kita ko, nusprendė, kad direktyva pati savaime negali sukurti pareigų privačiam asmeniui, kol nepriimtos jos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonės. Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas atsisakė nagrinėti ieškinio priimtinumą atsižvelgiant į konkrečią sąsają su apeliante. Priimdamas sprendimą dėl ieškinio Bendrasis teismas taip pat nurodė išimti iš bylos medžiagos tam tikrus vidaus dokumentus, kuriuos apeliantė surinko be atitinkamų institucijų leidimo ir pridėjo prie savo ieškinio.
Išnagrinėjusi apeliantės apeliacinį skundą Teisingumo Teismo didžioji kolegija panaikino Bendrojo Teismo nutartį ir pripažino ieškinį priimtinu. Ta proga Teisingumo Teismas patikslino savo jurisprudenciją, susijusią su privačių asmenų pareikštų tiesioginių ieškinių dėl direktyvų priimtinumu. Jis taip pat patikslino Reglamento Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su dokumentais (
5
) vaidmenį nagrinėjant prašymus išimti iš teismo bylos medžiagos vidaus dokumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia Teisingumo Teismas priminė, kad pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antrą sakinio dalį kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl aktų, kurie tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję. Tam, kad ginčijamas aktas būtų tiesiogiai susijęs su privačiu asmeniu, turi būti tenkinami du kumuliaciniai kriterijai. Pirma, ginčijama priemonė turi daryti tiesioginį poveikį jo teisinei padėčiai ir, antra, nepalikti jokios diskrecijos už jos įgyvendinimą atsakingiems adresatams.
Dėl pirmosios sąlygos, susijusios su tiesioginiu poveikiu privataus asmens teisinei padėčiai, Teisingumo Teismas nurodė, kad galimybė aktu daryti tokį poveikį privataus asmens teisinei padėčiai negali būti vertinama atsižvelgiant vien į šio akto formą ir kad reikia remtis šio akto esme. Tai reiškia, kad kiekvienas aktas iš principo gali daryti tiesioginį poveikį asmens teisinei padėčiai, neatsižvelgiant į tai, ar dėl jo reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, įskaitant, kiek tai susiję su direktyva, perkėlimo į nacionalinę teisę priemones. Iš tiesų jos nepaneigia šios direktyvos ir šio poveikio tiesioginio ryšio pobūdžio su sąlyga, kad ta direktyva valstybėms narėms nepalieka jokios diskrecijos įpareigoti, kad toks poveikis būtų privalomas šiam privačiam asmeniui.
Nagrinėjamu atveju, išplečiant Direktyvos 2009/73 taikymo sritį dujų vamzdynams tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių, ginčijama direktyva apeliantei, kaip tokio dujų vamzdyno savininkei, nustatomi joje numatyti įpareigojimai. Šiuo klausimu tai, kad atitinkama valstybė narė, šiuo atveju Vokietijos Federacinė Respublika, privalo priimti perkėlimo į nacionalinę teisę priemones šiems įpareigojimams įgyvendinti, neturi reikšmės, jei ši valstybė narė neturi diskrecijos, kuri galėtų sutrukdyti nustatyti apeliantei šiuos įpareigojimus.
Todėl Teisingumo Teismas konstatavo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijama direktyva nedaro tiesioginio poveikio apeliantės teisinei padėčiai.
Dėl antrosios sąlygos, susijusios su akto adresatams palikta diskrecija jį įgyvendinti, Teisingumo Teismas patikslino, kad tokios diskrecijos buvimą taip pat reikia nagrinėti atsižvelgiant į šio akto esmę, be to, jis būtinai turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečias teisines pasekmes, dėl kurių pareikštas ieškinys ir kurios iš tikrųjų gali turėti įtakos suinteresuotojo asmens teisinei padėčiai.
Nagrinėjamu atveju, nors valstybės narės, kurioms skirta ginčijama direktyva, turi tam tikrą diskreciją, susijusią su joje nustatytų įpareigojimų įgyvendinimu, atitinkama valstybė narė neturi jokios diskrecijos nustatyti šių įpareigojimų apeliantei. Konkrečiai tariant, ji neturi galimybės leisti jai taikyti kurią nors iš Direktyvoje 2009/73 (
6
) numatytų nukrypti leidžiančių nuostatų. Iš tikrųjų, nepaisant valstybių narių diskrecijos taikyti Direktyvoje 2009/73 numatytas nukrypti leidžiančias nuostatas dujų įmonėms, kurios atitinka tų nuostatų taikymo sąlygas, nė viena iš šių nukrypti leidžiančių nuostatų negali būti taikoma apeliantei, kuri neatitinka šių sąlygų. Taigi tarp ginčijamos direktyvos įsigaliojimo ir joje nurodytų įpareigojimų nustatymo apeliantei yra tiesioginis ryšys.
Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog ginčijama direktyva valstybėms narėms suteikė diskreciją, neatsižvelgdamas į apeliantės padėtį ir į tai, kad ginčijamos direktyvos įsigaliojimas tiesiogiai lėmė tai, jog jai buvo nustatyti įpareigojimai, kurių ji negali išvengti.
Atsižvelgdamas į šiuos argumentus, Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad ginčijama direktyva yra tiesiogiai susijusi su apeliante.
Toliau Teisingumo Teismas nagrinėjo Tarybos prašymą išimti iš bylos tam tikrus vidaus dokumentus, kuriuos apeliantė neteisėtai pateikė vykstant procesui. Konkrečiai buvo kalbama apie Europos Komisijos rekomendaciją Tarybai siekiant pradėti Sąjungos ir trečiosios valstybės derybas dėl tarptautinio susitarimo sudarymo, Tarybos Teisės tarnybos nuomonę dėl šios rekomendacijos ir Vokietijos Federacinės Respublikos pastabas, pateiktas per ginčijamos direktyvos priėmimo procedūrą.
Teisingumo Teismas pirmiausia pažymėjo, kad neteisėtai pateiktų įrodymų, kaip antai Sąjungos institucijų vidaus dokumentų, kurių neleista pateikti, priimtinumas priklauso nuo šalių interesų palyginimo, be kita ko, atsižvelgiant į tikslą užtikrinti jų teisę į teisingą bylos nagrinėjimą. Šiuo aspektu, nors vertinant šiuos interesus Reglamentas Nr. 1049/2001 turi tam tikrą orientacinę reikšmę, jame šis vertinimas išsamiai nereglamentuotas.
Taigi, dėl Tarybos Teisės tarnybos nuomonės Teisingumo Teismas, kaip ir Bendrasis Teismas, nusprendė, kad palyginus viršesne pripažintina Tarybos interesų apsauga, jos teisė į teisingą bylos nagrinėjimą ir jos suinteresuotumas gauti sąžiningas, objektyvias ir išsamias nuomones būtų pažeisti, jeigu ši nuomonė būtų palikta bylos medžiagoje, ir vien apeliantės suinteresuotumo pagrįsti savo argumentus šia nuomone šiuo atveju nepakanka, juolab kad šių argumentų pagrįstumas visiškai nepriklauso nuo tokios nuomonės pateikimo. Tačiau dėl Komisijos rekomendacijos ir Vokietijos Federacinės Respublikos pastabų Teisingumo Teismas konstatavo, kad Bendrasis Teismas iš tikrųjų taikė tik Reglamento Nr. 1049/2001 nuostatas ir nepalygino esamų interesų, taip pat nenagrinėjo, ar palikus šiuos dokumentus bylos medžiagoje galėjo konkrečiai ir realiai nukentėti interesas, nurodytas siekiant pateisinti jų išėmimą iš bylos medžiagos, t. y. viešasis interesas, susijęs su tarptautiniais santykiais (
7
).
Patenkinęs apeliacinį skundą ir pasinaudojęs įgaliojimu perimti sprendimo teisę, Teisingumo Teismas priėmė sprendimą dėl ginčijamos direktyvos konkrečios sąsajos su apeliante. Šiuo klausimu jis konstatavo, kad joje numatytos nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo sąlygos yra konkrečiai susijusios su apeliante, nes ji yra vienintelė operatorė, kurios padėtis yra ir gali būti tokia, kad ji negalės jomis pasinaudoti.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismas pripažino apeliantės ieškinį dėl panaikinimo priimtinu ir nurodė grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl esmės.
(
1
)	2019 m. balandžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2019/692, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2009/73/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (OL L 117, 2019, p. 1, toliau – ginčijama direktyva).
(
2
)	Direktyvos 2009/73 9 straipsnis.
(
3
)	Direktyvos 2009/73 32 straipsnis.
(
4
)	2020 m. gegužės 20 d. Nutartis Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba (T‑526/19, EU:T:2020:210).
(
5
)	2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, 2001, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331). Reikia pažymėti, kad šis reglamentas netaikomas nagrinėjamai bylai.
(
6
)	Direktyvos 2009/73 36 ir 49a straipsniai.
(
7
)	Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalis.