62018CC0823
GENERALINIO ADVOKATO
GIOVANNI PITRUZZELLA IŠVADA,
pateikta 2020 m. birželio 4 d. (
1
)
Byla C-823/18 P
Europos Komisija
prieš
GEA Group AG
„Apeliacinis skundas – Karteliai – Šilumos stabilizatoriai – Sprendimo, kuriuo iš dalies pakeistas pradinis sprendimas, kuriame nustatytas pažeidimas, panaikinimas – 10 % apyvartos viršutinė riba, taikoma vienam iš įmonę sudarančių subjektų – Poveikis solidariai atsakomybei už baudos apmokėjimą – Sąvoka „įmonė“ – Baudos mokėjimo terminas dalinio pakeitimo atveju“
1.
Apeliaciniu skundu, kuris yra šios išvados dalykas, Komisija prašo panaikinti 2018 m. spalio 18 d. Sprendimą GEA Group / Komisija (
2
).
I. Ginčo aplinkybės
2.
GEA Group AG (toliau – GEA) įsteigta 2005 m. susijungus Metallgesellschaft AG (toliau – MG) ir kitai bendrovei. MG buvo kontroliuojančioji bendrovė, iki 2000 m. tiesiogiai arba per kontroliuojamąsias bendroves valdžiusi Chemson Gesellschaft für Polymer-Additive mbH (toliau – OCG) ir Polymer-Additive Produktions- und Vertriebs GmbH (toliau – OCA). 2000 m. gegužės 17 d. MG perleido OCG, ji buvo pervadinta Aachener Chemische Werke Gesellschaft für glastechnische Produkte und Verfahren mbH (toliau – ACW). Po jos uždarymo 2000 m. gegužės mėn. OCA veiklą perėmė bendrovė, kuri nuo 2000 m. rugpjūčio 30 d. vadinasi Chemson Polymer-Additive AG (toliau – CPA), bet šiuo metu nebepriklauso grupei, kurios kontroliuojančioji bendrovė buvo GEA.
3.
2009 m. lapkričio 11 d. sprendime (toliau – 2009 m. sprendimas) Komisija nurodė, kad tam tikros įmonės pažeidė EB 81 straipsnį ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnį, nes dalyvavo sudarant du antikonkurencinius susitarimus ir derinant veiksmus visoje EEE teritorijoje, pirma, alavo stabilizatorių sektoriuje ir, antra, epoksidinto sojos pupelių aliejaus ir esterių sektoriuje (toliau – ESPA / esterių sektorius) (
3
).
4.
2009 m. sprendimo 1 straipsnio 2 dalies k punkte GEA pripažinta atsakinga už pažeidimus, padarytus ESPA / esterių sektoriaus rinkoje nuo 1991 m. rugsėjo 11 d. iki 2000 m. gegužės 17 d. Jos atsakomybė pripažinta už visą pažeidimo laikotarpį; kaip MG teisių ir pareigų perėmėja, ji pripažinta atsakinga už OCG pažeidimus, padarytus nuo 1991 m. rugsėjo 11 d. iki 2000 m. gegužės 17 d., ir OCA pažeidimus, padarytus nuo 1997 m. kovo 13 d. iki 2000 m. gegužės 17 d. ACW, kaip OCG teisių ir pareigų perėmėja, buvo nubausta už pažeidimą, kurį OCG padarė per visą pažeidimo laikotarpį, t. y. nuo 1991 m. rugsėjo 11 d. iki 2000 m. gegužės 17 d., ir už pažeidimą, kurį OCA padarė nuo 1999 m. rugsėjo 30 d. iki 2000 m. gegužės 17 d., nors 100 % šios bendrovės akcijų priklausė OCG (2009 m. sprendimo 1 straipsnio 2 dalies m punktas). CPA, kaip OCA teisių ir pareigų perėmėja, buvo nubausta už pažeidimą, kurį OCA padarė nuo 1997 m. kovo 13 d. iki 2000 m. gegužės 17 d., ir už pažeidimą, kurį OCG padarė nuo 1995 m. rugsėjo 30 d. iki 1999 m. rugsėjo 30 d., kai 100 % šios bendrovės akcijų priklausė OCA (2009 m. sprendimo 1 straipsnio 2 dalies l punktas).
5.
2009 m. sprendimo 2 straipsnio antros pastraipos 31 ir 32 punktuose nustatyta:
„Už pažeidimą (-us) [ESPA / esterių sektoriuje] skirtos tokios baudos:
31)
GEA, ACW ir CPA solidariai atsakingos už 1913971 EUR sumą;
32)
GEA ir ACW solidariai atsakingos už 1432229 EUR sumą.“
6.
GEA 2009 m. sprendimą apskundė Bendrajam Teismui. Jis šį ieškinį atmetė 2015 m. liepos 15 d. Sprendimu GEA Group / Komisija (
4
).
7.
2009 m. gruodžio 15 d. ACW, kuri priimant 2009 m. sprendimą nebebuvo GEA patronuojamoji bendrovė, atkreipė Komisijos dėmesį į tai, kad jai 2009 m. sprendimu skirta bauda viršijo Reglamento Nr. 1/2003 (
5
) 23 straipsnio 2 dalyje nustatytą 10 % apyvartos viršutinę ribą.
8.
2010 m. vasario 8 d. Komisija priėmė sprendimą, juo iš dalies pakeitė 2009 m. sprendimą (
6
) (toliau – 2010 m. sprendimas). Ji nusprendė, kad bauda, kuri ACW buvo skirta solidariai su, pirma, GEA ir CPA ir, antra, GEA, viršijo 10 % ribą, todėl reikia iš dalies pakeisti 2009 m. sprendimą (žr. 2010 m. sprendimo 2 konstatuojamąją dalį). Komisija taip pat nurodė, kad GEA ir CPA skirtos baudos dydis liks nepakitęs, bet ACW skirtos baudos dydis turi būti sumažintas, ir kad 2010 m. sprendimas neturės jokios įtakos kitiems 2009 m. sprendimo adresatams. 2010 m. sprendimo 1 straipsniu taip iš dalies pakeista 2009 m. sprendimo 2 straipsnio antra pastraipa:
„2 straipsnio 31 [punktas] pakeičiamas taip:
„31
a)
[GEA], [ACW] ir [CPA] solidariai atsakingos už 1086129 EUR sumą;
31
b)
[GEA] ir [CPA] solidariai atsakingos už 827842 EUR sumą.“
2 straipsnio 32 punktas pakeičiamas taip:
„32)
[GEA] atsakinga už 1432229 [eurų] sumą.“
9.
GEA pareiškus ieškinį, 2015 m. liepos 15 d. Sprendime GEA Group / Komisija (
7
) Bendrasis Teismas panaikino 2010 m. sprendimą tiek, kiek jis susijęs su ieškove. Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija pažeidė GEA teisę į gynybą, kai priėmė 2010 m. sprendimą, nesuteikdama jai galimybės pateikti savo pastabų.
10.
2016 m. vasario 5 d. raštu Komisija pranešė GEA apie savo ketinimą priimti naują sprendimą ir paragino ją kartu su ACW ir CPA pateikti rašytines pastabas. 2016 m. kovo 24 d. GEA pateikė Komisijai savo rašytines pastabas. 2016 m. gegužės 2 d. raštu Komisija atsakė į ieškovės pastabas.
11.
2016 m. birželio 29 d. Komisija priėmė antrąjį sprendimą, juo iš dalies pakeistas 2009 m. sprendimas (
8
) (toliau – ginčijamas sprendimas). Šio sprendimo 1 straipsnyje be pakeitimų pakartotas 2010 m. sprendimo 1 straipsnis. Ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje nustatyta, kad prievolė mokėti baudas atsirado 2010 m. gegužės 10 d.
II. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
12.
2016 m. rugsėjo 8 d. GEA pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo. Šiame ieškinyje ji Bendrojo Teismo visų pirma prašė panaikinti šį sprendimą ir, nepatenkinus šio reikalavimo, sumažinti baudą bei nustatyti naują datą, iki kurios turi būti sumokėta bauda ir nuo kurios pradedami skaičiuoti delspinigiai; ši data turėjo būti vėlesnė nei ginčijamo sprendimo priėmimo diena.
13.
Savo ieškinį GEA grindė penkiais pagrindais. Pirmajame pagrinde ji nurodė, kad buvo pažeistos senaties taisyklės, antrajame – kad buvo pažeistas SESV 266 straipsnis ir teisė į gynybą, trečiajame – kad buvo pažeistos Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalys, ketvirtajame – kad buvo pažeistas vienodo požiūrio principas, penktajame – kad buvo viršyti įgaliojimai, o sprendimas buvo nepakankamai motyvuotas. Komisija nurodė, kad ieškinys nepriimtinas dėl GEA suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimo.
14.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas pirmiausia atmetė Komisijos pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą. Šiuo klausimu jis nusprendė, pirma, kad 2010 m. sprendimu, kuris vėliau buvo panaikintas, ir ginčijamu sprendimu buvo nustatyti GEA, ACW ir CPA išoriniai solidarumo santykiai, taip pakeičiant jų teisinę padėtį, ir, antra, kad dėl pareikšto ieškinio GEA skirtos baudos gali būti paskirstytos jai palankesne tvarka (
9
).
15.
Bendrasis Teismas iš esmės išnagrinėjo ketvirtąjį ieškinio pagrindą, nukreiptą prieš ginčijamo sprendimo 1 straipsnį ir pagrįstą vienodo požiūrio principo pažeidimu, ir jį patenkino (
10
). Antra, Bendrasis Teismas išnagrinėjo penktojo ieškinio pagrindo pirmąjį kaltinimą, susijusį su įgaliojimų viršijimu ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje, kuriame Komisija nustatė, kad GEA, ACW ir CPA prievolė mokėti baudas atsirado 2010 m. gegužės 10 d. Bendrasis Teismas šį kaltinimą irgi pripažino pagrįstu, todėl panaikino visą sprendimą ir priteisė iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
III. Procesas Teisingumo Teisme ir pateikti reikalavimai
16.
2018 m. gruodžio 27 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo Komisijos apeliacinį skundą, dėl kurio teikiama ši išvada. Vykstant rašytinei proceso daliai, buvo du kartus pasikeista pareiškimais. Teisingumo Teismas pateikė šalims klausimus, į kuriuos jos turėjo atsakyti raštu. Šalys atsakė per nustatytus terminus. Per 2020 m. vasario 5 d. Teisingumo Teisme įvykusį posėdį buvo išklausytos šalių žodinės pastabos.
17.
Apeliaciniame skunde Komisija Teisingumo Teismo prašo panaikinti skundžiamą sprendimą ir priteisti iš GEA visas bylinėjimosi Teisingumo Teisme ir pirmojoje instancijoje išlaidas, GEA Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas
IV. Teisinis vertinimas
A.
Dėl priimtinumo
1. Šalių argumentai
18.
GEA teigia, kad apeliacinis skundas yra nepriimtinas dėl Komisijos suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimo. Ji mano, kad net jeigu Teisingumo Teismas patenkintų apeliacinį skundą, Komisija nebeturėtų teisės reikalauti, kad bauda būtų sumokėta. Pirma, 2009 m. sprendimas nėra tinkamas teisinis pagrindas, nes šiame sprendime buvo klaidingai nustatyta tiek ACW, CPA ir GEA skirta bauda, tiek jų solidari atsakomybė. Antra, Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 5 dalyje numatytas dešimties metų terminas baudai nustatyti baigėsi prieš priimant ginčijamą sprendimą (
11
).
19.
Komisija nurodo, kad GEA prieštaravimas turi būti atmestas kaip nepriimtinas, nes, priešingai, nei numatyta Teisingumo Teismo procedūros reglamento 174 straipsnyje, skundžiamo sprendimo neteisėtumo motyvai yra nurodyti atsiliepime į apeliacinį skundą, o ne atskirame ar priešpriešiniame apeliaciniame skunde. Dėl bylos esmės Komisija teigia, kad ji yra suinteresuota pareikšti ieškinį dėl skundžiamo sprendimo tiek, kiek jame buvo panaikintas teisinių pasekmių įmonėms adresatėms sukeliantis sprendimas ir padarytos klaidingos išvados dėl solidariosios atsakomybės bei Komisijos įgaliojimų nustatyti datą, kai atsiranda prievolė mokėti baudas.
2. Teisinis vertinimas
20.
Pagal suformuotą jurisprudenciją apeliantas laikomas suinteresuotu pareikšti apeliacinį skundą, jei apeliacinės bylos baigtis gali būti naudinga jį pareiškusiai šaliai (
12
).
21.
Pirma, GEA mano: kadangi tuo metu, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas, buvo pasibaigęs Komisijos įgaliojimų skirti baudą senaties terminas, galimas apeliacinio skundo patenkinimas Komisijai nesuteiktų jokios naudos (
13
). Šiuo klausimu pažymiu, kad net darant prielaidą, jog, kaip teigia GEA, ginčijamas sprendimas buvo priimtas pasibaigus Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 5 dalyje numatytam dešimties metų terminui, vien dėl šios aplinkybės negalima daryti išvados, kad suėjo senaties terminas. Iš tikrųjų pagal šią nuostatą baudų skyrimo senaties terminas baigiasi ne vėliau kaip praėjus dešimties metų terminui nuo pažeidimo nutraukimo dienos, „[jeigu] per jį] Komisija neskiria <…> baudos“. Taigi nagrinėjamu atveju neginčijama, kad 2009 m. sprendimu, priimtu per Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 5 dalyje numatytą dešimties metų terminą, GEA buvo nubausta už ESPA / esterių rinkoje padarytą pažeidimą. Aplinkybė, kad dėl Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje numatytos 10 % apyvartos ribos viršijimo buvo klaidingai nustatyta vienam iš už pažeidimą atsakingą įmonę sudarančių subjektų skirtinos baudos maksimali suma ir kad dėl šios priežasties Komisija nusprendė pakeisti minėto sprendimo rezoliucinę dalį, siekdama ištaisyti šią klaidą, kiek tai susiję su senaties terminų taikymu, neturi jokio poveikio momentui, kai Komisija pasinaudojo įgaliojimais skirti sankcijas (
14
). 2010 m. sprendimu, kaip ir ginčijamu sprendimu, iš tikrųjų nebuvo pakeistas 2009 m. sprendime išdėstytas pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį priimtas Komisijos sprendimas skirti baudą įmonei, kurią sudarė ACW, CPA ir GEA (
15
), ir jais nebuvo pakeistas GEA skirtos baudos dydis, o tik sumažinta suma, už kurios sumokėjimą galėjo būti pripažinta atsakinga ACW, ir iš naujo nustatyti minėtų trijų subjektų solidariosios ir išimtinės atsakomybės santykiai. Taigi, kadangi ginčijamas sprendimas negali būti laikomas nauju sprendimu skirti baudą, GEA argumentas, kad skundžiamo sprendimo panaikinimas ir ginčijamo sprendimo galiojimo atnaujinimas nesuteiktų Komisijai jokios naudos dėl suėjusio senaties termino, turi būti atmestas, nes grindžiamas klaidinga prielaida.
22.
Antra, GEA tvirtina: kadangi skundžiamu sprendimu jos atžvilgiu vėl pradėta taikyti 2009 m. sprendimo rezoliucinė dalis, CPA ir ACW atžvilgiu iš dalies pakeista 2010 m. sprendimu, ir kadangi Komisija mano, kad 2009 m. sprendimas savaime yra GEA skirtos baudos teisinis pagrindas, ši institucija visiškai nesuinteresuota prašyti panaikinti skundžiamą sprendimą. Šį argumentą irgi reikia atmesti. Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad, panaikinus skundžiamą sprendimą, būtų atkurtas ginčijamas sprendimas, kuriuo Komisija, iš dalies pakeisdama 2009 m. sprendimą, pirmiausia perskirstė GEA solidariąją ir išimtinę atsakomybę už šiai bendrovei skirtą baudą, priskirdama ją CPA ir ACW po to, kai buvo sumažinta pastarajai skirta bauda, ir 2010 m. sprendimą, kuris buvo panaikintas tiktai GEA atžvilgiu, ir, antra, nustatė naują GEA prievolės mokėti baudą atsiradimo datą, sulygindama ją su data, pagal 2010 m. sprendimą taikytina CPA ir ACW. Neatsižvelgiant į jokias kitas aplinkybes, ginčijamu sprendimu iš esmės siekiama teisinio saugumo ir gero administravimo tikslų. Taigi negalima paneigti, kad Komisija yra suinteresuota pareikšti ieškinį dėl teismo sprendimo, kuriuo buvo panaikintas toks sprendimas.
23.
Galiausiai iš bylos medžiagos matyti, kad 2016 m. liepos 22 d., vykdydama ginčijamą sprendimą Bendrajam Teismui nagrinėjant ieškinį dėl šio sprendimo, GEA preliminariai sumokėjo jai skirtą baudą atitinkančias sumas. Skundžiamu sprendimu panaikinus ginčijamą sprendimą, GEA pareikalavo, kad Komisija grąžintų šias sumas, tačiau ši atsisakė tai padaryti. Todėl GEA apskundė sprendimą, kuriuo Komisija atmetė jos prašymą (
16
), tvirtindama, kad, pirma, pagal SESV 266 straipsnį ši įstaiga privalo vykdyti skundžiamą sprendimą, grąžindama sumas, sumokėtas įgyvendinant ginčijamą sprendimą, ir, antra, kad atsisakydama grąžinti pagalbą Komisija de facto ir toliau taiko šį sprendimą, nors Bendrasis Teismas jį panaikino. Taigi, jeigu Teisingumo Teismas panaikintų skundžiamą sprendimą, ginčijamas sprendimas sukeltų teisinių pasekmių, todėl nebeliktų GEA ieškinio faktinio ir teisinio pagrindo. Taigi ir šiuo atžvilgiu Komisija yra suinteresuota pareikšti ieškinį dėl skundžiamo sprendimo.
24.
Dėl pirma nurodytų priežasčių manau, kad GEA pateiktas apeliacinio skundo nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas dėl Komisijos suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimo yra nepagrįstas, todėl jį reikia atmesti.
B.
Dėl bylos esmės
25.
Grįsdama apeliacinį skundą Komisija nurodo du pagrindus. Pirmajame pagrinde ji tvirtina, kad Bendrasis Teismas neteisingai taikė vienodo požiūrio principą ir nepaisė jurisprudencijos dėl įmonės sąvokos, solidariosios atsakomybės ir patronuojamajai bendrovei skirtos baudos sumažinimo pasekmių. Antrajame pagrinde ji kaltina Bendrąjį Teismą klaidingai nusprendus, kad terminas, per kurį visi solidariai atsakingai įmonei priklausantys juridiniai asmenys turi sumokėti baudą, yra iš naujo skaičiuojamas nuo pranešimo apie iš dalies keičiantį sprendimą, kuriuo sumažinama bauda tik vienam iš šių juridinių asmenų.
1. Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo
a) Skundžiamas sprendimas
26.
Pirmajame skundo pagrinde ginčijami skundžiamo sprendimo 106–111 punktai.
27.
Minėto sprendimo 105 punkte priminęs, kad, pasak GEA, Komisija galėjo kitaip paskirstyti solidariai atsakingiems bendraskoliams, t. y. pačiai GEA, ACW ir CPA, sumažintą baudos dalį, kurią iš pradžių turėjo sumokėti ACW, Bendrasis Teismas to sprendimo 106 punkte nurodė, kad „vienodas požiūris turi būti vertinamas atsižvelgiant ne vien į baudą, solidariai skirtą ACW, CPA ir [GEA], bet ir į baudą, solidariai skirtą ACW ir [GEA], todėl reikia konstatuoti, kad nagrinėjamu atveju Komisija neįvykdė savo pareigų, kylančių iš vienodo požiūrio principo“. Bendrojo Teismo teigimu, pirma, GEA ir CPA padėtis buvo panaši, nes jos abi buvo solidariai atsakingos už baudos sumokėjimą kartu su ACW (
17
). Antra, Komisija „tikrai galėjo kitaip nustatyti baudos dalį, už kurios sumokėjimą ACW ir [GEA] lieka solidariai atsakingos, kad apribotų baudos dalį, kurią ieškovė turi sumokėti viena“ (
18
), ir sumažintą ACW skirtos baudos dalį paskirstyti „proporcingai <…>, atsižvelgdama į abu aptariamus solidarumo santykius“ (
19
). Tokiu atveju, pirma, „bendra baudų suma, kurią ACW turėtų sumokėti Komisijai, neviršytų 10 % jos bendrosios apyvartos ir būtų vienodai sumažinta tiek bauda, skirta solidariai ACW ir [GEA], tiek bauda, skirta solidariai [GEA], ACW ir CPA“. Skundžiamo sprendimo 111 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad ACW naudai taikomą baudos sumažinimą pritaikydama tiktai ieškovei, CPA ir ACW solidariai skirtai baudai, Komisija be jokio objektyvaus pateisinimo pažeidė vienodo požiūrio principą.
b) Šalių argumentai
28.
Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 106–111 punktuose pateikė nepakankamus ir prieštaringus motyvus. Kalbant konkrečiai, Komisijos teigimu, neaišku, nei kas yra Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 109 punkte pasiūlyto paskirstymo tarp dvejų solidarumo santykių objektas – ar tai yra ACW skirtos baudos sumažinimo suma, ar sumažinta bauda – nei kaip tas paskirstymas turėjo būti atliktas.
29.
Tiek, kiek šiame sprendime nurodoma, jog Komisija nesumažino baudos dalies, kuri priskirtina išimtinei GEA atsakomybei, apribodama GEA, CPA ir ACW solidariąją atsakomybę už šiems subjektams skirtos bendros baudos dalį, Komisija pažymi, kad toks paskirstymas prieštarautų įmonės ir solidariosios atsakomybės sąvokoms. Remiantis argumentais, analogiškais Bendrojo Teismo suformuluotai vidinio solidariosios atsakomybės paskirstymo teorijai, kurią Bendrasis Teismas suformulavo 2011 m. kovo 3 d. Sprendime Siemens ir VA Tech Transmission & Distribution / Komisija (
20
) (toliau – Bendrojo Teismo sprendimas Siemens) ir kurią Teisingumo Teismas atmetė 2014 m. balandžio 10 d. Sprendime Komisija / Siemens Österreich ir kt. (
21
) (toliau – Teisingumo Teismo sprendimas Siemens) ir 2014 m. balandžio 10 d. Sprendime Areva / Komisija (
22
) (toliau – Sprendimas Areva), pasak Komisijos, Bendrasis Teismas faktiškai rekomenduoja panaikinti tai pačiai įmonei priklausančių subjektų išorinį solidarumo santykį tam tikrų baudos dalių mokėjimo atžvilgiu. Komisija pabrėžia, kad 2009 m. sprendime ji taikė toliau nurodytą taisyklę visais atvejais, kai tai pačiai įmonei priklausantys teisės subjektai yra baudžiami skirtingo dydžio baudomis ir pagal kurią šie subjektai laikomi solidariai atsakingais už mažesnės baudos sumokėjimą.
30.
Komisija taip pat teigia, kad, dirbtinai atskirdamas dvi solidariai atsakingų subjektų grupes ir taikydamas tiems subjektams vienodo požiūrio principą Bendrasis Teismas tam pačiam ekonominiam vienetui priklausančius subjektus laikė skirtingomis įmonėmis. Taigi, pirma, konkurencijos bylose šis principas paprastai taikomas tiktai atskiroms įmonėms, kurios tuo pačiu sprendimu buvo nubaustos už tą patį pažeidimą. Antra, Bendrasis Teismas pats pažeidė šį principą, nes skirtingai vertino panašias situacijas tiek, kiek panaikino GEA, CPA ir ACW solidariąją atsakomybę už skirtos baudos dalį.
31.
Tvirtindamas, kad Komisiją neapribojo baudos dalies, už kurią GEA galėjo būti asmeniškai atsakinga, Bendrasis Teismas taip pat pažeidė principą, kurį Teisingumo Teismas patvirtino Teisingumo Teismo 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendime Kendrion / Komisija (
23
) (toliau – Sprendimas Kendrion), pagal kurį įmonei priklausančiam subjektui skirtos baudos sumažinimas dėl šiam subjektui individualiai taikomų aplinkybių neturi jokios įtakos kitų įmonę sudarančių teisės subjektų baudai ar atsakomybei.
32.
Be to, Komisija paaiškina, kad baudos, kurią privalėjo solidariai sumokėti kiekviena bendrovė, maksimali suma neatitinka tam tikro dalyvavimo darant pažeidimą laikotarpio ir kad ginčijamu sprendimu nebuvo pakeistas atsakomybės paskirstymas GEA, CPA ir ACW pagal 2009 m. sprendimą. Dublike, atsakydama į Teisingumo Teismo ir per posėdį raštu pateiktus klausimus, Komisija ypač pabrėžė tai, kad 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 punktai „neatitinka konkrečių pažeidimo laikotarpių, bet juose nustatomos maksimalios baudos, už kurią kiekvienas tą pačią įmonę sudarantis teisės subjektas gali būti laikomas solidariai atsakingu, sumos“. Baudos paskirstymas susijęs su tuo, kad CPA dalyvavo darant pažeidimą kaip dviejų skirtingų įmonių – GEA ir Chemson – subjektas. Jos, kaip GEA patronuojamosios įmonės, atsakomybės riba atitinka 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 punkte nustatytą baudą, o sprendimo 32 konstatuojamoji dalis atitinka likusią GEA grupei skirtos baudos dalį, už kurią galėjo būti atsakingos tik GEA ir ACW. Taigi pagal minėtus 31 ir 32 punktus bauda yra vienintelė ir skirta įmonei, kurią sudaro GEA ir jos patronuojamosios bendrovės, įvairiomis formomis, kuriomis ši įmonė dalyvavo darant pažeidimą.
33.
Be to, Komisija tvirtina, kad, atsižvelgiant į tai, jog 2010 m. sprendimas yra galutinis ACW ir CPA atžvilgiu, juo negalima pakeisti solidariosios ir išimtinės GEA atsakomybės, nesumažinant šiai bendrovei skirtos baudos. Tačiau toks sumažinimas prieštarauja Sprendimui Kendrion ir kelia abejonių dėl 2009 m. sprendimo galutinio pobūdžio, kurį patvirtino Bendrasis Teismas.
34.
Galiausiai Komisija tvirtina, kad vien tai, jog yra alternatyvių solidarios atsakomybės paskirstymo metodų, palyginti su tais, kuriuos Komisija taikė ginčijamame sprendime, neleidžia daryti išvados, kaip tai padarė Bendrasis Teismas, kad šis sprendimas yra neteisėtas. Šiuo atžvilgiu skundžiamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas.
35.
GEA tvirtina, kad Komisijos teiginiai yra grindžiami klaidingu skundžiamo sprendimo suvokimu. Visų pirma, priešingai, nei teigia Komisija, Bendrasis Teismas ne rėmėsi „vidinio solidariosios atsakomybės paskirstymo teorija“, o tik taikė vienodo požiūrio principą, kai nusprendė, kad CPA ir GEA situacijos buvo panašios, kad jos buvo vertinamos skirtingai ir kad toks skirtingas vertinimas negalėjo būti pateisinamas. Taigi Bendrasis Teismas pripažino tik išorinę atsakomybę, t. y. sumą, už kurią Komisija gali pripažinti solidariai ar išimtinai atsakingu kiekvieną subjektą, kuriam skirta bauda.
36.
Be to, GEA tvirtina, kad, remiantis Bendrojo Teismo išvadomis, kurios apeliaciniame skunde nekritikuojamos, 2009 m. sprendime Komisija nustatė ne vieną baudą, o dvi atskiras baudas, dviem atskiroms bendrai ir solidariai atsakingoms subjektų grupėms skirtas už du skirtingus pažeidimo laikotarpius. Iš tikrųjų, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 61 ir 62 punktuose, 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 punktai taikytini atitinkamai laikotarpiui nuo 1995 m. rugsėjo 30 d. iki 2000 m. gegužės 17 d. ir laikotarpiui nuo 1991 m. rugsėjo 11 d. iki 1995 m. rugsėjo 29 d. Šis paskirstymas yra aplinkybės, kad CPA dalyvavo darant pažeidimą tik nuo 1991 m. rugsėjo 11 d. iki 1995 m. rugsėjo 29 d., pasekmė. Tačiau Komisija ACW baudos sumažinimą taikė taip, tarsi šią bendrovę, CPA ir GEA sietų vienintelis solidarumo santykis. Todėl Komisija klaidingai mano, kad tokiomis aplinkybėmis įmonės sąvoka neleidžia nagrinėjamoje byloje taikyti vienodo požiūrio principo. GEA primena, kad Komisija privalo laikytis šio principo, kaip bendrojo Sąjungos teisės principo, pripažinto Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 20 ir 21 straipsniuose, įskaitant atvejus, kai naudojasi įgaliojimais skirti baudas pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį. Priešingai, nei teigia Komisija, šis principas taikomas ne tik skirtingoms įmonėms, bet ir santykiams tarp tai pačiai įmonei priklausančių bendrovių (
24
).
37.
Dėl Komisijos teiginio, susijusio su tuo, kad Bendrasis Teismas tariamai pažeidė Sprendimą Kendrion, GEA teigia, jog tame sprendime neatmetama galimybė, kad 10 % viršutinės ribos taikymas buvusiai kontroliuojamajai bendrovei jokiu būdu negali paveikti kontroliuojančiosios bendrovės padėties, o tik tai, kad jai negali būti taikoma tokia pat viršutinė riba kaip ir buvusiai kontroliuojamajai bendrovei. Galimas GEA baudos sumažinimas taip pat neprieštarauja Sprendimui Kendrion tiek, kiek juo GEA netaikoma 10 % ACW maksimali riba, o ši riba taikoma laikantis vienodo požiūrio principo.
c) Teisinis vertinimas
38.
Pirmiausia reikia atmesti Komisijos argumentą, susijusį su nepakankamu ir prieštaringu skundžiamo sprendimo motyvavimu. Žinoma, šie motyvai išdėstyti glaustai, bet iš jų galima suprasti Bendrojo Teismo argumentus, kurie atrodo nuoseklūs ir neprieštaringi. Iš tikrųjų man atrodo pakankamai aišku, kad skundžiamo sprendimo 106–111 punktuose Bendrasis Teismas kalba apie abiejų solidarumo santykių, kuriuos Komisija nustatė 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 punktuose, atveju ACW baudos dydžio sumažinimą (
25
)proporcingai (
26
). Tai iš esmės reiškia, kad, Bendrojo Teismo nuomone, Komisija pirmiausia turėjo nustatyti baudos dalies, už kurią ACW buvo solidariai atsakinga su CPA ir GEA, ir baudos, už kurią ji buvo solidariai atsakinga tik su GEA, proporciją ir, antra, ACW baudos sumažinimą pagal tą pačią proporciją paskirstyti abiem solidarumo santykiams. Atsižvelgiant į 2010 m. sprendime ir ginčijamame sprendime atliktą paskirstymą, taikant šį metodą būtų nustatyta: i) kad ACW, CPA ir GEA būtų solidariai atsakingos už mažesnę sumą, nei nurodyta 2009 m. sprendimo, iš dalies pakeisto šiais sprendimais, 2 straipsnio 31 punkto a papunktyje; ii) kad CPA ir GEA būtų solidariai atsakingos už didesnę sumą, nei nurodyta šio punkto b papunktyje; ir galiausiai iii) kad tiktai GEA būtų atsakinga už mažesnę sumą, nei nurodyta iš dalies pakeisto 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 32 punkte, nes dalis šiame punkte nustatytos baudos būtų priskirta ACW ir GEA solidariosios atsakomybės sričiai. Bendrojo Teismo nuomone, tokio ACW skirtos baudos sumažinimo paskirstymo metodo taikymas lemtų teisingesnį ACW skirtos baudos solidariosios atsakomybės nustatymą (110 punktas), apribojant „baudos dalį, kurią [GEA] turi sumokėti viena“ (108 punktas). Taigi, nors ir glausti, mano nuomone, Bendrojo Teismo argumentai nėra nemotyvuoti.
39.
Antra, reikia atmesti Komisijos argumentą, kad skundžiamu sprendimu pažeidžiami Teisingumo Teismo Sprendime Kendrion nustatyti principai (
27
). Tame sprendime Teisingumo Teismas nurodė, kad tuo atveju, kai „du atskiri juridiniai asmenys, kaip antai patronuojančioji [kontroliuojančioji] bendrovė ir jos dukterinė [kontroliuojamoji] bendrovė, priimant sprendimą, kuriuo skiriama bauda už konkurencijos taisyklių pažeidimą, nebėra viena įmonė, kaip ji suprantama pagal [SESV 101 straipsnį, jos turi teisę į tai, kad 10 % apyvartos riba būtų taikoma atskirai“, ir kad tokiu atveju kontroliuojančioji bendrovė negali reikalauti, kad jai būtų taikoma jos buvusiai kontroliuojamajai bendrovei taikoma riba (
28
). Kaip teisingai pažymi GEA, šiuo sprendimu tik atmetama galimybė taikyti minėtą ribą kontroliuojančiajai bendrovei. Kadangi kontroliuojančioji bendrovė priklauso ekonominiam vienetui, pažeidusiam SESV 101 straipsnį, laikytina, kad pažeidimą padarė ji pati (
29
), todėl baudai, už kurią ji yra solidariai atsakinga su kontroliuojamąja bendrove, negalioja kontroliuojamajai bendrovei taikomas sumažinimas (
30
), ir taip yra dėl tiktai su ja susijusių priežasčių (
31
). Tačiau iš šio sprendimo nematyti, kad, kaip, atrodo, mano Komisija, kontroliuojamajai įmonei pritaikius 10 % ribą, būtina iš naujo nustatyti jos, kontroliuojančiosios bendrovės ir kitų įmonę sudarančių subjektų išorinį solidarumą, toks pakartotinis nustatymas negalėtų būti atliktas atsižvelgiant į visų atitinkamų subjektų, įskaitant kontroliuojančiąją bendrovę, interesus. Be to, pažymiu: kad ir koks būtų Komisijos taikytas metodas, GEA, CPA ir ACW solidariosios atsakomybės santykių perskirstymas po jai skirtos baudos sumažinimo bet kuriuo atveju būtų nulėmęs tiek GEA, tiek CPA nepalankesnę padėtį nei ta, kuri susidarė priėmus 2009 m. sprendimą. Taigi šioje byloje kyla ne klausimas, ar toks sumažinimas gali suteikti pranašumą GEA, o klausimas, ar solidariosios atsakomybės paskirstymas aptariamiems subjektams po minėto sumažinimo galėtų, nepažeidžiant vienodo požiūrio principo, nulemti, kad GEA atsidurtų mažiau palankioje padėtyje nei CPA. Taigi akivaizdu, kad nagrinėjamas atvejis yra kitoks, nei nagrinėtasis Sprendime Kendrion. Dėl Komisijos tvirtinimo, kad, jei skundžiamas sprendimas būtų paliktas galioti, ji privalėtų sumažinti GEA skirtą baudą, nes negalėtų pakeisti 2010 m. sprendime, kuris tapo galutinis CPA ir ACW, nustatyto reglamentavimo, tiktai pažymėsiu, kad, neatsižvelgiant į jokias kitas aplinkybes, toks sumažinimas būtų Komisijos padaryto vienodo požiūrio principo pažeidimo, kurį ši institucija turėtų ištaisyti, pasekmė, o ne galimos naudos, atsiradusios ACW pritaikius 10 % ribą, suteikimo GEA rezultatas. Taigi ir šiuo atveju Teisingumo Teismo Sprendime Kendrion nustatyti principai yra neginčijami.
40.
Galiausiai reikia atmesti Komisijos tvirtinimą, kad skundžiamas sprendimas yra grindžiamas argumentais, analogiškais tiems, kuriuos Bendrasis Teismas išdėstė Sprendime Siemens. Šiame sprendime Bendrasis Teismas nusprendė, kad „iš bausmių ir sankcijų individualumo principo <…> matyti, kad visos bendrovės, iš sprendimo, kuriame joms skiriama solidariai su viena ar keliomis bendrovėmis mokėtina bauda, turi galėti nustatyti savo mokėtiną dalį po to, kai sumoka Komisijai“, todėl Komisija negali „laisvai nustatyti solidariai mokėtinų sumų“, o „turi tiksliai nurodyti laikotarpius, už kuriuos atitinkamos bendrovės yra (bendrai) atsakingos dėl įmonių, dalyvavusių kartelyje, neteisėto elgesio, o tam tikrais atvejais ir minėtų bendrovių atsakomybės lygį už šį elgesį“ (
32
). Remdamasis tokiomis prielaidomis Bendrasis Teismas šio sprendimo 157 ir 158 punktuose padarė išvadą, kad „tik Komisija, įgyvendindama savo kompetenciją skirti baudas pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį turi nustatyti atskirų bendrovių atitinkamas dalis bendrose sumose, kurias jos turi sumokėti solidariai, jei <…> sudarė vieną įmonę“, ir kad „jei sprendime, kuriuo Komisija skiria baudą solidariai kelioms bendrovėms dėl neteisėto įmonės elgesio, nėra kitokių paaiškinimų, vadinasi, šis sprendimas joms už minėtą elgesį nustato vienodą atsakomybę <…>“ (
33
). Komisijai pateikus apeliacinį skundą, Teisingumo Teismas panaikino Bendrojo Teismo Sprendimą Siemens ir nusprendė, kad „nors remiantis Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalimi galima teigti, kad Komisija gali skirti solidariai mokėtiną baudą kelioms bendrovėms, jeigu jos priklauso tai pačiai įmonei, nei šios nuostatos formuluotė, nei solidarumo mechanizmo tikslas nesuteikia galimybės teigti, kad šis įgaliojimas skirti sankcijas apima ne tik išorinio solidarumo santykio nustatymą, bet ir solidarių bendraskolių dalių nustatymą atsižvelgiant į jų vidaus santykius“. Teisingumo Teismo teigimu, šių dalių nustatymas yra „vėlesnėje stadijoje kylantis ginčas, kuris Komisijos iš esmės nebedomina, jeigu visą baudą jai sumokėjo vienas ar keli minėti bendraskoliai (
34
)“, todėl „nacionaliniai teismai turi nustatyti tas dalis, laikydamiesi Sąjungos teisės“ (
35
).
41.
Kaip teisingai pažymi GEA, skundžiamas sprendimas yra susijęs tik su GEA, CPA ir ACW išorinio solidarumo santykio nustatymu, kuris neabejotinai susijęs su Komisijos įgaliojimais skirti sankcijas (
36
), ir jame tvirtinama, kad Komisija pasinaudojo šiais su vienodo požiūrio principu nesuderinamais įgaliojimais. Tačiau Bendrasis Teismas visai nenagrinėjo klausimo, kaip šioms bendrovėms skirta bauda turėtų būti paskirstyta pagal jų vidaus santykius.
42.
Atsižvelgdamas į tai manau, kad, kaip teisingai teigia Komisija, tie patys argumentai, kuriais remdamasis Teisingumo Teismas paneigė Sprendime Siemens Bendrojo Teismo pateiktą teiginį dėl sąvokos „įmonė“ poveikio Sąjungos konkurencijos teisės taisyklėms, reglamentuojančioms Komisijos įgaliojimų skirti sankcijas įgyvendinimą, yra reikšmingi ir nagrinėjant šį apeliacinį skundą.
43.
Įmonės sąvoka Sutartyse vartojama konkurencijos teisės pažeidimą padariusiam asmeniui, už kurį gali būti baudžiama pagal SESV 101 ir 102 straipsnius, apibrėžti (
37
). Pagal suformuotą jurisprudenciją įmonės sąvoka apima visus ūkinę veiklą vykdančius subjektus, neatsižvelgiant į jų teisinį statusą ar finansavimo būdus. Ši sąvoka turi būti suprantama kaip reiškianti ekonominį vienetą, net jei, teisiniu požiūriu, tas vienetas yra sudarytas iš kelių fizinių ar juridinių asmenų (
38
). Taigi, pagal suformuotą jurisprudenciją, „jei patronuojamosios bendrovės padarytą pažeidimą galima inkriminuoti jos patronuojančiajai bendrovei, galima teigti, kad pažeidimo darymo laikotarpiu šios bendrovės priklausė vienam ekonominiam vienetui ir sudarė vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal Sąjungos konkurencijos teisę“ (
39
). Kai toks ekonominis vienetas pažeidžia konkurencijos taisykles, pagal asmeninės atsakomybės principą jis turi atsakyti už šį pažeidimą (
40
). Vis dėlto Komisijos sprendimas skirti sankciją negali būti bendrai priskiriamas ekonominiam vienetui, bet, dėl išimtinai praktinių priežasčių, būtinai turi būti skirtas įmonę sudarantiems juridiniams asmenims (
41
).
44.
Kai keli juridiniai asmenys gali būti laikomi asmeniškai atsakingais už dalyvavimą vienai ir tai pačiai įmonei darant teisės pažeidimą, pagal konkurencijos teisę – nepaisant to, ar jų atsakomybė yra tiesioginė, ar kylanti iš kontroliuojamo subjekto atsakomybės – pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį Komisija turi teisę jiems solidariai skirti baudą (
42
). Kaip yra pažymėjęs Teisingumo Teismas, solidarumo mechanizmo tikslas yra papildoma teisinė priemonė, kurią Komisija taiko, siekdama sustiprinti savo veiklos efektyvumą už konkurencijos teisės pažeidimus skirtų baudų išieškojimo srityje, nes šiuo mechanizmu yra sumažinamas Komisijai, kaip skolos, kurią sudaro šios baudos, kreditorei, kylantis įsipareigojimų nevykdymo pavojus. Taip prisidedama prie atgrasymo, kurio paprastai siekiama konkurencijos teisėje (
43
).
45.
Nagrinėjamu atveju 2009 m. sprendime Komisija pasinaudojo šia galimybe ir nurodė GEA, CPA ir ACW, kaip vienai įmonei priklausantiems subjektams, solidariai sumokėti baudą už EB 81 straipsnio (dabar – SESV 101 straipsnis) pažeidimą, padarytą dėl šios įmonės dalyvavimo ESPA / esterių rinkoje sudarytame kartelyje. Vis dėlto GEA mano, kad šio sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 punktuose Komisija iš tikrųjų skyrė ne vieną, o dvi skirtingas baudas už skirtingus pažeidimo laikotarpius, faktiškai atskirdama dvi skirtingas įmones. Komisija ginčija šį teiginį.
46.
Pirmiausia primenu, kad ryšio tarp dviejų minėtuose punktuose nurodytų sumų atkūrimas yra pagrindinis klausimas nagrinėjant pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą, dėl kurio šalių neatsitiktinai kilo didelių nesutarimų.
47.
Šiuo atžvilgiu nekyla abejonių, kad 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 konstatuojamosiose dalyse, bent jau netiesiogiai, aprašomos įvairios sandaros formos, kurias už pažeidimą atsakinga pripažinta įmonė buvo įgijusi, kai tam tikrą laiką dalyvavo kartelyje. Iš tikrųjų iš 2009 m. sprendimo matyti, kad CPA, kaip OCA teisių ir pareigų perėmėja, su GEA ir ACW sudarė vieną ekonominį vienetą tik tam tikrą šiam vienetui inkriminuojamo pažeidimo laikotarpį, t. y. nuo 1995 m. rugsėjo 30 d. iki 2000 m. gegužės 17 d. (
44
). Taigi esama ryšio tarp 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 punktuose nustatytų sumų ir laikotarpių, kai CPA su GEA ir ACW priklausė tai pačiai įmonei ir kai, atvirkščiai, šią įmonę sudarė tik šios dvi bendrovės.
48.
Vis dėlto ši išvada nereiškia, kad minėtos sumos nesudaro vienos baudos, skirtos vienai įmonei, turint omenyje viena po kitos susidariusias skirtingas jos sandaros formas.
49.
Nustatydama atskirų subjektų, sudarančių dėl SESV 101 straipsnio pažeidimo kaltą įmonę, solidarumo santykius Komisija turi atsižvelgti ne tik į šių subjektų kontrolės santykių raidą, bet ir į įmonės sudėties pasikeitimus (
45
). Iš tikrųjų įmonės, kuri dalyvauja darant pažeidimą, sudėtis gali būti įvairi, nelygu ją sudarantys arba iš jos pasitraukę subjektai. Dėl šių pokyčių, kurie, gali įvykti, inter alia, kai, kaip šioje byloje, pažeidimas trunka ilgą laiką, negalima paneigti nei įmonės, kaip dėl pažeidimo kaltinamo asmens vienovės, nei jai skirtos baudos vienkartinio pobūdžio. Taigi šitaip reikia suprasti 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 punktuose Komisijos daromą skirtumą nustatant GEA, CPA ir ACW solidariąją atsakomybę už vieną baudą, skirtą ūkio vienetui, kurį jos tam tikrą laiką sudarė.
50.
Laikantis bausmių ir sankcijų individualizavimo principo ir remiantis Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalimi, likusios šiuose punktuose nustatytos sumos atspindi atitinkamai įmonei individualiai inkriminuojamo pažeidimo sunkumą ir trukmę. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas paaiškino, kad šio principo, kaip ir teisinio saugumo principo, laikymasis yra viena iš pareigų, Komisijai tenkančių nustatant išorinį solidarumo santykį, pagal kurį iš įvairių įmonę sudarančių asmenų gali būti pareikalauta sumokėti visą jai skirtą baudą (
46
). Šioje byloje Komisija, atskirdama sumas, kurias turi solidariai apmokėti GEA, CPA ir ACW nuo GEA ir ACW mokėtinų sumų, atsižvelgė į tai, kad tam tikrą laikotarpį CPA dalyvavo darant pažeidimą kaip kitos patronuojančiosios bendrovės, su kuria jai buvo skirta solidariai mokėtina kitokia bauda (
47
), patronuojamoji bendrovė, kad nepadarytų bausmių ir sankcijų individualizavimo principo pažeidimo, kuriuo Teisingumo Teismas ją kaltino Sprendime Areva (
48
).
51.
Taigi reikia atmesti apeliantės teiginį, kad 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 konstatuojamosios dalys atitinka GEA, CPA ir ACW dalyvavimo kartelyje laikotarpius ir kad jose nustatytos dvi skirtingos baudos. Be to, pažymiu, kad šį teiginį bent jau iš dalies atmetė pats Bendrasis Teismas, kuris, kaip apeliaciniame skunde teigia Komisija, skundžiamo sprendimo 102 punkte teigė, kad „kiekvienai iš tai pačiai įmonei, kaip ji suprantama pagal SESV 101 straipsnį, priklausančių bendrovių skirta bauda neatspindi šių bendrovių dalyvavimo darant pažeidimą, tai yra tik maksimali suma, kuri prireikus gali būti iš jos reikalaujama dėl įmonės, kaip ji suprantama pagal SESV 101 straipsnį, dalyvavimo darant pažeidimą“. Tačiau, priešingai, nei tvirtina GEA, neaišku, ar Bendrasis Teismas nusprendė, kad 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 32 ir 31 punktuose yra nustatytos dvi skirtingos baudos ir dvi skirtingos įmonės. Atrodo, kad skundžiamo sprendimo 54 ir 55 punktus reikia aiškinti laikantis šios krypties. Vis dėlto motyvuose, kuriuos Komisija ginčija savo apeliacinio skundo pirmajame pagrinde, Bendrasis Teismas tik išskiria du skirtingus solidarumo santykius.
52.
Mano nuomone, tuo, kas buvo pasakyta iki šiol, taip pat galima paneigti Bendrojo Teismo argumentą, kad 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 punktuose nurodyti solidarumo santykiai atitinka GEA, ACW ir CPA dalyvavimo darant pažeidimą trukmę ir yra susiję su proporcingai šiam dalyvavimui nustatytomis sumomis. Kaip jau buvo nurodyta ir kaip teigia Komisija, šie punktai atspindi ne pavienių subjektų dalyvavimą darant pažeidimą, o jų priklausymą tai pačiai įmonei, taigi ir galimybę juos laikyti solidariai atsakingais už nurodytų sumų sumokėjimą.
53.
ACW skirtos baudos sumažinimas turi tiesioginį poveikį šio subjekto išoriniam solidarumui, nes Komisija negalės jos prašyti sumokėti sumą, kuri viršytų jai taikytiną 10 % maksimalią sumą, bet nepakeičia kitų bendrovių išorinio solidarumo: jos ir toliau yra atsakingos prieš Komisiją neviršijant joms individualiai taikomų ribų, tiek susijusių su atitinkamomis 10 % viršutinėmis ribomis, tiek su laikotarpiu, kuriuo jos priklausė tai pačiai įmonei, kuri padarė pažeidimą. Tai, kad GEA turi viena prisiimti atsakomybę tik už dalį baudos, yra tiesiog savaiminė ACW taikytos baudos sumažinimo ir aplinkybės, kad šie subjektai per visą pažeidimo laikotarpį sudarė vieną įmonę, pasekmė.
54.
Manau, kad dėl šios priežasties, kaip teisingai tvirtina Komisija, ji neturėjo jokios pareigos konkrečiai paskirstyti ACW suteikto baudos sumažinimo arba jos mokėtinos sumažintos baudos. Kaip Teisingumo Teismas nurodė Sprendime Siemens, Sąjungos teisėje vartojama solidarumo mokant baudą sąvoka taikoma tik įmonei, o ne ją sudarančioms bendrovėms, nes ta sąvoka paprasčiausiai yra įmonės sąvokos teisinio galiojimo išraiška (
49
). Šiomis aplinkybėmis CPA ir GEA situacijų palyginimas neturi reikšmės, nes šios bendrovės yra vieno ekonominio vieneto sudedamoji dalis ir dėl to 2009 m. sprendimu joms buvo skirtos sankcijos (
50
).
55.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad skundžiamo sprendimo 105–111 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes pripažino Komisiją atsakinga už vienodo požiūrio principo pažeidimą. Todėl, mano nuomone, pirmąjį Komisijos apeliacinio skundo pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
2. Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo
a) Skundžiamas sprendimas
56.
Antrasis apeliacinio skundo pagrindas yra pateiktas dėl skundžiamo sprendimo 119–126 punktų.
57.
Šio sprendimo 122 ir 123 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad 2010 m. sprendimo įsigaliojimo ir įteikimo dieną pirminės 2009 m. sprendimo redakcijos 2 straipsnio 31 ir 32 punktų nuostatos nebegalėjo būti taikomos, nes buvo pakeistos 2010 m. sprendimu, taigi jomis nebuvo galima remtis nustatant prievolės mokėti baudas atsiradimo datą. Bendrojo Teismo teigimu, „toks terminas galėjo būti skaičiuojamas tik nuo pranešimo apie 2010 m. sprendimą, kuris nuo tos dienos buvo pareigos mokėti šias baudas teisinis pagrindas, gavimo dienos“ (
51
). Skundžiamo sprendimo 124 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad šis sprendimas vis dėlto buvo panaikintas 2015 m. liepos 15 d. Sprendimu GEA Group / Komisija (
52
), todėl tas sprendimas negali būti teisinis pagrindas „tiek nustatant ieškovės pareigą mokėti nagrinėjamas baudas, tiek dieną, iki kurios jos turi būti sumokėtos“. Toliau skundžiamo sprendimo 125 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad nors dėl panaikinimo buvo grįžta prie 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 punktų pirminės redakcijos, vis dėlto ši versija buvo dar kartą pakeista ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje pateikta formuluote. Todėl skundžiamo sprendimo 126 punkte jis padarė išvadą, kad „pareiga mokėti baudas kyla tik iš ginčijamo sprendimo 1 straipsnio ir kad šių baudų mokėjimo terminas gali būti nustatytas tik nuo pranešimo apie šį sprendimą gavimo dienos“.
b) Šalių argumentai
58.
Komisija mano, kad Bendrasis Teismas klaidingai rėmėsi 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 punktais kaip pagrindu prievolės mokėti baudą atsiradimo datai nustatyti. Iš tikrųjų ši data buvo nustatyta 2009 m. sprendimo 2 straipsnio antroje pastraipoje, taigi kitame šio sprendimo rezoliucinės dalies punkte. Jeigu keičiantysis sprendimas neturėjo įtakos sprendimo rezoliucinės dalies straipsniui ar straipsnio daliai, jie ir toliau sukelia teisines pasekmes. Komisijos nuomone, darytina išvada, kad prievolės mokėti ieškovei skirtą baudą atsiradimo datos pakeitimas 2010 m. sprendime (
53
) ir ginčijamame sprendime yra jos diskrecijos rezultatas ir automatiškai nėra nulemtas su baudos dydžiu susijusių nuostatų pakeitimo. Priešingai, nei nurodyta skundžiamame sprendime, dalinis baudos pakeitimas (it. modifica) neprilygsta visiškam jos pakeitimui (it. sostituzione), t. y. naujos baudos nustatymui. Ginčijamame sprendime Komisija nusprendė GEA prievolės mokėti baudą atsiradimo datą priderinti prie 2010 m. sprendime nustatytos ACW ir CPA baudų mokėjimo datos, kad GEA neatsidurtų nepalankesnėje padėtyje nei minėtos bendrovės. Galiausiai Komisija pažymi, kad dėl Bendrojo Teismo padarytos klaidos būtų prarasti visi įmonės subjektų mokėtini delspinigiai visais atvejais, kai bauda vienos iš jų atžvilgiu būtų iš dalies pakeista, be to, kiltų pavojus nepagrįstai apriboti Komisijos diskreciją visais atvejais, kai reikėtų iš dalies pakeisti baudą.
59.
GEA teigimu, Komisija negali savo nuožiūra nustatyti delspinigių skaičiavimo pradžios datos, kuri būtų ankstesnė nei pranešimo apie sprendimą, kuriame nustatyta bauda, data. Kadangi nagrinėjamoje byloje, kaip teisingai nurodyta skundžiamame sprendime, toks sprendimas gali būti tiktai ginčijamas sprendimas, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad prievolės mokėti baudą atsiradimo terminas negali būti ankstesnis už pranešimo apie šį sprendimą datą. Be to, GEA pažymi, kad, priešingai, nei teigia Komisija, ginčijamu sprendimu buvo ne iš dalies pakeisti 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 punktai, bet buvo visiškai pakeistas pats sprendimas, įskaitant visą rezoliucinę dalį, kurioje nurodyta bauda. Galiausiai GEA pažymi, kad iš dalies pakeitus sprendimą, kuriuo skiriama bauda skirtingiems tos pačios įmonės subjektams, yra prarandamos tik tų subjektų, kuriems šis pakeitimas turėjo įtakos, bet ne kitų subjektų mokėtinos palūkanos.
c) Teisinis vertinimas
60.
Nors principas, kuriuo remiasi Bendrasis Teismas, pagal kurį data, kai atsiranda prievolė mokėti baudą ir nuo kurios galbūt turi būti skaičiuojami delspinigiai, negali būti nustatyta anksčiau, nei buvo pranešta apie sprendimą, kuriame nustatyta bauda, savaime yra teisingas, mano nuomone, remiantis šiuo principu negalima teigti, kad jis buvo pritaikytas priimant skundžiamą sprendimą.
61.
Dėl šios išvados 21 punkte nurodytų priežasčių manau, kad, priešingai, nei Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 123–126 punktuose, GEA, CPA ir ACW skirtos baudos teisinis pagrindas yra 2009 m. sprendimas, o ne paskesni keičiantieji sprendimai (
54
).
62.
Be to, kaip teisingai nurodo Komisija, iš dalies keičiant 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 31 ir 32 punktus, iš pradžių 2010 m. sprendimu, o vėliau – ginčijamu sprendimu nebuvo automatiškai pakeista to 2 straipsnio paskutinė pastraipa, pagal kurią „baudos turi būti sumokėtos eurais per tris mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos“. Šis pakeitimas buvo susijęs tik su ACW skirtos baudos dydžiu ir GEA, CPA ir ACW išorinio solidarumo santykių atkūrimu, tačiau jis nepadarė įtakos prievolės mokėti iš dalies pakeistą baudą atsiradimo datai.
63.
Be to, pirmiausia rašte, kuriuo pranešta apie 2010 m. sprendimą, paskui – ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje Komisija, nors neprivalėjo to daryti, nusprendė pavėlinti 2009 m. sprendimo 2 straipsnio paskutinėje pastraipoje nustatytą datą ir nurodė 2010 m. gegužės 10 d.
64.
Vis dėlto galbūt gali kilti klausimas, ar tokiu sprendimu nepažeidžiamas vienodo požiūrio principas kitų už tą patį pažeidimą nubaustų įmonių atžvilgiu, kurių mokėjimo prievolės atsiradimo data, skirtingai nei GEA, CPA ir ACW, liko 2009 m. sprendimo 2 straipsnio paskutinėje pastraipoje nustatyta data, taigi, ar, kaip teigia Komisija, ji iš tikrųjų gali savo nuožiūra pakeisti prievolės mokėti baudą atsiradimo datą sprendime, kuriuo iš dalies pakeičia jo sumą, kad galėtų atsižvelgti į vienam iš nubaustų juridinių asmenų taikytiną maksimalią 10 % ribą. Tačiau, remdamasis jau išdėstytais motyvais, nemanau, kad minėtas sprendimas gali būti laikomas neteisėtu dėl Bendrojo Teismo nurodytų priežasčių.
65.
Taigi, atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad antrąjį apeliacinio skundo pagrindą taip pat reikia pripažinti pagrįstu.
3. Tarpinė išvada
66.
Abu Komisijos nurodyti pagrindai, mano nuomone, yra pagrįsti. Dėl šios priežasties skundžiamas sprendimas turi būti panaikintas.
67.
Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai apeliacinis skundas yra tenkinamas, Teisingumo Teismas panaikina Bendrojo Teismo sprendimą. Jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui. Kadangi Bendrasis Teismas priėmė sprendimą tik dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo ir dėl penktojo pagrindo pirmos dalies, šioje bylos stadijoje Teisingumo Teismas negali priimti galutinio sprendimo. Todėl byla turi būti grąžinta Bendrajam Teismui.
V. Dėl bylinėjimosi išlaidų
68.
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas arba jeigu jis pagrįstas ir pats Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Kadangi byla turi būti perduota Bendrajam Teismui, bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą reikia atidėti.
VI. Išvada
69.
Remdamasis tuo, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui:
–
pripažinti Komisijos apeliacinį skundą priimtinu,
–
panaikinti 2018 m. spalio 18 d. Sprendimą GEA Group / Komisija (T‑640/16, EU:T:2018:700),
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą šioje byloje,
–
atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
(
1
)	Originalo kalba: italų.
(
2
)	T‑640/16, EU:T:2018:700.
(
3
)	Sprendimas C(2009) 8682 final dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/38589 – Šilumos stabilizatoriai).
(
4
)	T‑45/10, nepaskelbtas Rink., EU:T:2015:507.
(
5
)	2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205).
(
6
)	Sprendimas C (2010) 727 final, kuriuo iš dalies keičiamas [2009 m.] sprendimas.
(
7
)	T‑189/10, EU:T:2015:504.
(
8
)	Sprendimas C (2016) 3920 final, kuriuo iš dalies keičiamas 2009 m. sprendimas.
(
9
)	Žr. skundžiamo sprendimo 51–77 punktus.
(
10
)	Žr. skundžiamo sprendimo 97–113 punktus.
(
11
)	Remiantis GEA skaičiavimais, Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 5 dalyje numatytas senaties terminas prasidėjo 2000 m. gegužės 18 d., kai pažeidimas baigėsi, ir, atsižvelgiant į jo sustabdymą dėl GEA pareikštų ieškinių dėl 2009 m. ir 2010 m. sprendimų, pasibaigė 2015 m. rugpjūčio 10 d. arba lapkričio 3 d.
(
12
)	2015 m. birželio 24 d. Sprendimas Fresh Del Monte Produce / Komisija ir Komisija / Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ir C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 46 punktas).
(
13
)	Kadangi GEA argumentai sutampa su argumentais, išdėstytais jos ieškinio Bendrajam Teismui pirmajame pagrinde, reikia paaiškinti, kad prielaidos, kuria grindžiami šie argumentai – t. y. kad 2009 m. sprendimas nėra tinkamas sprendimas pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį – patikrinimas šioje išvadoje atliekamas atsakant į GEA pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą ir jame nenagrinėjamas ginčijamo sprendimo teisėtumas.
(
14
)	Aišku, kad tai nereiškia, jog šių terminų taikymas negali lemti kitokio rezultato tuo atveju, kai baudos dydis keičiamas pakeitus kriterijus, kurie turi įtakos senaties taisyklių taikymui, pavyzdžiui, kai vėlesniu sprendimu Komisija paankstina pažeidimo, kuriuo kaltinamas vienas iš dalyvaujančių subjektų, laikotarpio pabaigą ir taip paankstina datą, nuo kurios šiam subjektui pradedamas skaičiuoti senaties terminas (šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 6 d. Sprendimą Corporación Empresarial de Materiales de Construcción / Komisija (T‑250/12, EU:T:2015:749, 46–48 punktai).
(
15
)	Šiuo klausimu, kiek tai susiję su Bendrojo Teismo atliktu Komisijos nustatytos baudos sumos panaikinimu, žr. 2015 m. spalio 6 d. Sprendimą Corporación Empresarial de Materiales de Construcción / Komisija (T‑250/12, EU:T:2015:749, 74 punktas). Beje, tai patvirtina ir Reglamento Nr. 1/2003 26 straipsnio 3 dalis, pagal kurią sprendimu, kuriuo keičiamas pradinis baudos dydis, yra nutraukiamas senaties terminas sankcijų vykdymo srityje, ir jis neturi įtakos nustatant teisės skirti baudą senaties terminą bent jau tol, kol nepakeičiami kriterijai, kuriais remiantis pradedami skaičiuoti senaties terminai.
(
16
)	Dėl šio ieškinio iškelta byla T‑195/19, šiuo metu nagrinėjama Bendrajame Teisme. Komisijos prašymu Bendrojo Teismo penktosios kolegijos pirmininkas sustabdė bylos nagrinėjimą, kol bus išnagrinėtas apeliacinis skundas, dėl kurio teikiama ši išvada.
(
17
)	Žr. skundžiamo sprendimo 107 punktą.
(
18
)	Žr. skundžiamo sprendimo 108 punktą.
(
19
)	Žr. skundžiamo sprendimo 109 punktą.
(
20
)	T‑122/07–T‑124/07, EU:T:2011:70.
(
21
)	C‑231/11 P– C‑233/11 P, EU:C:2014:256.
(
22
)	C‑247/11 P ir C‑253/11 P, EU:C:2014:257.
(
23
)	C‑50/12 P, EU:C:2013:771.
(
24
)	Šiuo klausimu GEA nurodo 2012 m. liepos 19 d. Sprendimą Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco / Komisija (C‑628/10 P ir C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 59 punktas) ir 2014 m. rugsėjo 18 d. Nutartį Sasol ir kt. / Komisija (T‑541/08 REC, nepaskelbta Rink., EU:T:2014:823, 181 ir paskesni punktai).
(
25
)	Apie ACW baudos „sumažinimo“ paskirstymą Bendrasis Teismas užsimena ne tik 105 punkte, bet ir 109, 110 ir 111 punktuose, nors nė vienoje motyvų dalyje nekalbama apie ACW „sumažintos baudos“ paskirstymą.
(
26
)	Komisija mano, kad skundžiamo sprendimo versijoje proceso kalba – anglų kalba – 109 punkto formuluotė, kurioje Bendrasis Teismas vartoja prieveiksmį „proportionately“, prieštarauja šio sprendimo 110 punktui, kuriame vartojamas prieveiksmis „equally“. Palyginus su skundžiamo sprendimo versija prancūzų kalba, kuri, nors nėra autentiška, yra originali dokumento kalba, ir jos 110 punkte vartojamas žodis „équitablement“ (versijoje italų kalba – „equamente“), darytina išvada, kad šis terminas buvo netinkamai išverstas versijoje anglų kalba. Bet kuriuo atveju, atsižvelgiant į bendrą 110 punkto reikšmę ir kontekstą, nagrinėjamą prieveiksmį, mano nuomone, galima suprasti tik kaip nuorodą į „teisingą paskirstymą“, o ne „pasiskirstymą lygiomis dalimis“. Taigi Komisijos nurodyto prieštaravimo nėra.
(
27
)	Byla, kurioje buvo priimtas tas sprendimas, buvo susijusi su bendrovės Kendrion, kuriai, solidariai su patronuojamąja bendrove, buvo skirta bauda už SESV 101 straipsnio pažeidimą, pateiktu apeliaciniu skundu dėl sprendimo, kuriuo Bendrasis Teismas, be kita ko, atmetė Kendrion argumentą, kad Komisija nepaisė solidariosios atsakomybės sąvokos, kai skyrė jai didesnę baudą nei kontroliuojamajai bendrovei, kuriai bauda buvo sumažinta pritaikius Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje numatytą 10 % ribą.
(
28
)	Žr. sprendimo Kendrion 55–58 punktus.
(
29
)	Žr. sprendimo Kendrion 55 punktą; taip pat žr., be kita ko, 2017 m. balandžio 27 d. Sprendimą Akzo Nobel ir kt. / Komisija (C-516/15 P, EU:C:2017:314, 56 punktas).
(
30
)	Be to, Bendrasis Teismas teisingai taikė šiuos principus skundžiamo sprendimo 99–101 punktams.
(
31
)	Kitaip yra tuo atveju, kai nuolaidomis daromas poveikis kontroliuojamosios bendrovės atsakomybei. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas paaiškino, kad tuo atveju, kai patronuojančiosios bendrovės atsakomybė kyla tik iš jos kontroliuojamos bendrovės atsakomybės ir nėra jokio kito veiksnio, individualiai apibūdinančio kontroliuojančiajai bendrovei inkriminuojamus veiksmus, kontroliuojančiosios bendrovės atsakomybė negali viršyti jos kontroliuojamosios bendrovės atsakomybės (šiuo klausimu žr. 2013 m. sausio 22 d. Sprendimo Komisija / Tomkins, C‑286/11 P, EU:C:2013:29, 37, 39, 43 ir 49 punktus ir 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Total / Komisija (C 597/13 P, EU:C:2015:613, 38 punktą).
(
32
)	Žr. Bendrojo Teismo sprendimo Siemens 153 punktą.
(
33
)	Žr. Bendrojo Teismo sprendimo Siemens 158 punktą.
(
34
)	Žr. Teisingumo Teismo sprendimo Siemens 60 punktą; taip pat žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimą Villeroy & Boch / Komisija (C‑625/13 P, EU:C:2017:52, 151–153 punktai).
(
35
)	Žr. Teisingumo Teismo sprendimo Siemens 62 punktą; taip pat žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimą Villeroy & Boch / Komisija (C‑625/13 P, EU:C:2017:52, 151–153 punktai).
(
36
)	Žr. Teisingumo Teismo sprendimo Siemens 68 punktą.
(
37
)	Žr. Teisingumo Teismo sprendimo Siemens 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
(
38
)	Žr., be kita ko, 2012 m. liepos 19 d. Sprendimą Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco / Komisija (C‑628/10 P ir C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Total / Komisija (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, 33 punktas), 2017 m. balandžio 27 d. Sprendimą Akzo Nobel ir kt. / Komisija (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, 48 punktas) ir Teisingumo Teismo sprendimo Siemens 43 punktą.
(
39
)	Žr., be kita ko, Sprendimo Areva 49 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
(
40
)	Žr. Teisingumo Teismo sprendimo Siemens 44 punktą ir, be kita ko, 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Akzo Nobel ir kt. / Komisija (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, 56 punktas) bei 2017 m. balandžio 27 d.SprendimąAkzo Nobel ir kt. / Komisija (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, 49 punktas).
(
41
)	Žr. Teisingumo Teismo sprendimo Siemens 55 punktą.
(
42
)	Žr. Teisingumo Teismo sprendimo Siemens 47–51 punktus.
(
43
)	Žr. Teisingumo Teismo sprendimo Siemens 59 punktą.
(
44
)	CPA toliau dalyvavo darant pažeidimą nuo 2000 m. gegužės 17 d. iki 2000 m. rugsėjo 26 d., bet sudarė kitą ekonominį vienetą kartu su Chemson GmbH, ir iš jų buvo solidariai priteista 137606 EUR suma (žr. 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 33 punktą).
(
45
)	Primenu, kad Sprendimo Siemens 51 punkte Teisingumo Teismas pažymėjo, jog Komisijai nustatant solidariai šią įmonę sudarantiems subjektams skirtinos baudos dydį „(kadangi Komisija konkrečiu atveju taiko įmonės sąvoką, kuri yra Sąjungos teisės sąvoka), taikomi tam tikri suvaržymai, kuriais reikalaujama, kad būtų tinkamai atsižvelgta į nagrinėjamos įmonės ypatumus, turimus tuo laikotarpiu, kai buvo padarytas pažeidimas“. Taip pat žr. Sprendimo Areva 129–133 punktus.
(
46
)	Žr. Sprendimo Areva 126–128 punktus.
(
47
)	Tai Chemson GmbH, su kuria iš CPA buvo priteista solidariai sumokėti 137606 EUR; žr. 2009 m. sprendimo 2 straipsnio 33 punktą.
(
48
)	Žr. Sprendimo Areva 129 ir paskesnius punktus. Nagrinėjamu atveju Komisija veikė tiksliai taip, kaip nurodyta šio sprendimo 133 punkte.
(
49
)	Žr. Teisingumo Teismo sprendimo Siemens 57 punktą. Tuo pačiu klausimu dėl lengvinančių aplinkybių taikymo žr. 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Total / Komisija (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, 71 punktas).
(
50
)	Toks palyginimas turėtų prasmę tik tuo atveju, jei būtų galima manyti, kad 2009 m. sprendimu Komisija dviem skirtingoms įmonėms skyrė dvi skirtingas baudas. Vis dėlto, kaip matėme, šią prielaidą, mano nuomone, reikia atmesti.
(
51
)	Žr. skundžiamo sprendimo 123 punktą.
(
52
)	T‑189/10, EU:T:2015:504.
(
53
)	Komisija pažymi, kad tik laiške, kuriuo ACW, CPA ir GEA pranešė apie 2010 m. sprendimą, ji nurodė, kad bauda turi būti sumokėta per tris mėnesius nuo šio sprendimo priėmimo dienos. Taigi, priešingai nei ginčijamame sprendime, 2010 m. sprendime nėra konkrečios nuostatos dėl prievolės mokėti baudą atsiradimo datos.
(
54
)	Dėl aplinkybės, kad baudos dydžio pakeitimas nebūtinai yra teisiniu požiūriu atskira bauda, taip pat žr. mutatis mutandis1995 m. liepos 14 d. Sprendimą CB / Komisija (T‑275/94, EU:T:1995:141, 65 punktas), kurį Komisija cituoja savo apeliaciniame skunde.