62008CC0018
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JULIANE KOKOTT
25 päivänä syyskuuta 2008 (
1
)
Asia C-18/08
Foselev Sud-Ouest SARL
vastaan
Administration des douanes et droits indirects
”Moottoriajoneuvovero — Direktiivi 1999/62/EY — Verojen ja maksujen kantaminen raskailta tavaraliikenteen ajoneuvoilta tiettyjen infrastruktuurien käytöstä — 6 artiklan 2 kohdan b alakohta — Komission päätös hyväksyä vapautus verosta — Välittömän vaikutuksen puuttuminen”
I Johdanto
1.
Ranskan tasavallan aikomuksena oli vapauttaa tietyt raskaat ajoneuvot ajoneuvoverosta (taxe à l’essieu, ns. akselivero, eli tietyistä tieliikenteessä käytettävistä ajoneuvoista Ranskassa perittävä erityisvero). Tämä vero harmonisoitiin verojen ja maksujen kantamisesta raskailta tavaraliikenteen ajoneuvoilta tiettyjen infrastruktuurien käytöstä 17.6.1999 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 1999/62/EY. (
2
) Direktiivin mukaan vapautuksen käyttäminen edellytti komission hyväksyntää, jonka tämä Ranskalle osoitetun päätöksen muodossa myönsikin. Ranskassa annettiin vasta yli vuotta myöhemmin asetus, jolla vapautus toteutettiin.
2.
Riitaa on nyt siitä, onko verovelvollisella jo ennen asetuksen antamista suoraan komission päätökseen tukeutumalla oikeus saada vapautus verosta. Tämä kysymys ei askarruta vain esillä olevan ennakkoratkaisupyynnön yhteisöjen tuomioistuimelle esittänyttä tribunal d’instance de Bordeaux’ta. Useat alioikeudet samoin kuin Cour d’appel de Lyon ovat jo ratkaisseet kysymyksen ja päätyneet tällöin poikkeaviin lopputuloksiin.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
3.
Direktiivin 1999/62 6 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot saavat soveltaa alennettuja määriä tai poikkeuksia seuraaviin ajoneuvoihin:
– –
b)
ajoneuvot, joita käytetään ainoastaan satunnaisesti ne rekisteröineen jäsenvaltion yleisillä teillä ja joita käyttävät sellaiset luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, joiden päätoimi ei ole tavaraliikenteen harjoittaminen, jos näillä ajoneuvoilla suoritetut kuljetukset eivät vääristä kilpailua ja jos komissio hyväksyy asian. – –”
4.
Sen jälkeen kun Ranska oli pyytänyt komission hyväksyntää tiettyjen ajoneuvojen vapauttamiselle, tämä teki 20.6.2005 päätöksen 2005/449/EY, (
3
) joka julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Päätös kuuluu seuraavasti:
”1 artikla
Komissio hyväksyy määräaikaisesti 31 päivään joulukuuta 2009 ajoneuvoveroa koskevan poikkeuksen direktiivin 1999/62/EY 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti vähintään 12 tonnin painoisille ajoneuvoille, joita käytetään yksinomaan pysyvästi kiinnitettävien laitteiden kuljettamiseen julkisissa rakennustöissä ja teollisuusrakentamisessa:
1.
autoalustaiset itseliikkuvat nosturit ja trukit (kalusto kiinnitetty autoalustalle);
2.
autoalustalle pysyvästi kiinnitetyt, siirrettävät pumput ja pumppuasemat;
3.
autoalustalle pysyvästi kiinnitetyt siirrettävät, moottoroidut kompressorikalustot;
4.
autoalustalle pysyvästi kiinnitetyt betoninsekoittimet ja betonipumput (ei betonin kuljetukseen tarkoitetut betonirummut);
5.
autoalustalle pysyvästi kiinnitetyt siirrettävät generaattorikalustot;
6.
autoalustalle pysyvästi kiinnitetyt siirrettävät porauskalustot.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.”
5.
Ranska vapautti 7.7.2006 annetulla asetuksella nro 2006-818, joka julkaistiin Ranskan tasavallan virallisessa lehdessä, päätöksessä 2005/449 mainitut ajoneuvot akseliverosta saakka.
III Tosiseikat, ennakkoratkaisukysymys ja asian käsittelyn vaiheet
6.
Foselev Sud-Ouest SARL (jäljempänä Foselev) vaatii pääasiassa Administration des douanes et des droits indirectsiä palauttamaan sille korkoineen ja kuluineen 1973,74 euron akseliveron, jonka se oli 20.6.2005 ja välisenä aikana perusteettomasti joutunut maksamaan. Kantajan mukaan oikeus verovapautukseen seuraa välittömästi komission päätöksestä 2005/449 siten, että verovelvollisuus päättyy jo sen tekemisestä lähtien eikä vasta asetuksen tultua voimaan.
7.
Riita-asiaa käsittelevä tribunal d’instance de Bordeaux on 4.12.2007 antamallaan välipäätöksellä esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Verojen ja maksujen kantamisesta raskailta tavaraliikenteen ajoneuvoilta tiettyjen infrastruktuurien käytöstä 17.6.1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/62/EY 6 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta olla verottamatta tietynlaisia ajoneuvoja. Onko tältä osin komission tekemällä päätöksellä Ranskalle annettua lupaa olla verottamatta tietynlaisia ajoneuvoja sovellettava suoraan yksityiseen oikeussubjektiin vai onko kyseessä oleva päätös pantava täytäntöön kansallisella täytäntöönpanotoimella, koska se on Ranskalle osoitettu lupapäätös?”
8.
Foselev, Ranskan ja Italian hallitukset sekä Euroopan yhteisöjen komissio ovat esittäneet asiassa yhteisöjen tuomioistuimelle kirjallisia lausumia. Suullista käsittelyä ei ole järjestetty.
IV Oikeudellinen arviointi
9.
EY 249 artiklan neljännen kohdan mukaan päätös velvoittaa kaikilta osiltaan niitä, joille se on osoitettu. Päätös 2005/449 on 2 artiklansa mukaan osoitettu Ranskan tasavallalle.
10.
Kuten yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin on aiemmin päättänyt, EY 249 artiklassa tunnustetun päätösten välittömän oikeusvaikutuksen kanssa ei olisi sopusoinnussa sulkea kokonaan pois sitä, että henkilöt, joita asia koskee, voisivat vedota päätöksessä asetettuun velvoitteeseen. (
4
) Sen mukaan jäsenvaltiolle osoitetussa päätöksessä olevaan säännökseen voi vedota tätä jäsenvaltiota vastaan, jos säännöksellä jäsenvaltiolle asetettu velvoite on ehdoton sekä riittävän selkeä ja täsmällinen. (
5
)
11.
Toisin kuin asianosaisina olevat hallitukset ja komissio, Foselev katsoo, että päätös 2005/449 velvoittaa Ranskan toteuttamaan siinä mainitun vapautuksen.
12.
Kysymys siitä, asetetaanko päätöksessä ehdoton sekä riittävän selkeä ja täsmällinen velvoite vapauttaa mainitut ajoneuvot verosta tietystä ajankohdasta lähtien, on ratkaistava päätöksen sanamuodon ja sen toimivaltaperusteena olevan direktiivin 1999/62 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan perusteella.
13.
Päätöksen 2005/449 sanamuoto ei aseta mitään tällaista velvoitetta. Päätöksen 1 artiklassa pikemminkin rajoitutaan myöntämään komission hyväksyntä Ranskan pyytämälle toimenpiteelle. Säännöksessä tosin sallitaan vapautus vain 31.12.2009 saakka. Siinä ei kuitenkaan aseteta mitään alkamisajankohtaa vapautuksen käytölle. Ranskalla on myös hyväksymispäätöksen tekemisen jälkeen vapaus toteuttaa hyväksytty vapautus toimenpiteen edellyttämällä asetuksella sopivaksi katsomanaan ajankohtana ennen tai olla mahdollisesti käyttämättä lupaa lainkaan.
14.
Direktiivin 1999/62 6 artiklan 2 kohdan b alakohdassa jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus vapauttaa säännöksessä mainitut ajoneuvot verosta tai soveltaa niihin alennettua verokantaa, kuten sanojen ”saavat soveltaa” käyttö yksiselitteisesti osoittaa. Tämän mukaan on siis jäsenvaltioiden arvioitavissa, käyttävätkö ne mahdollisuutta, jonka direktiivi tarjoaa.
15.
Edellytyksenä vastaavien kansallisten poikkeussäännösten soveltamiselle on komission hyväksyntä. Kuten komissio kirjallisessa huomautuksessaan osuvasti toteaa, sen päätöksellä hyväksyä verovapautus ei muuteta jäsenvaltiolle myönnettyä harkintavaltaa velvollisuudeksi toteuttaa vapautus.
16.
Yhteisöjen tuomioistuin on tosin asiassa Hansa Fleisch antamassaan tuomiossa katsonut, ettei se tosiseikka, että päätöksessä sallitaan jäsenvaltioiden, joille se on osoitettu, poiketa tämän päätöksen selvistä ja täsmällisistä määräyksistä, tarkoita, että näiltä määräyksiltä vietäisiin välitön oikeusvaikutus. (
6
)
17.
Tuon tapauksen tilanne ei kuitenkaan ole nyt esillä olevan asian kanssa vertailukelpoinen. Tuolloin käytettävissä olleessa päätöksessä asetettiin kiinteämääräinen maksu lihahygienisille tarkastuksille mutta sallittiin jäsenvaltioiden käyttää poikkeavia maksuja, jotka vastasivat tarkastusten todellisia kustannuksia. Toisin kuin päätöksessä 2005/449, tuossa päätöksessä asetettiin velvollisuus ottaa käyttöön tietyt maksut. Päätöksessä jäsenvaltioiden tosin sallittiin asettaa kiinteämääräisestä maksusta poikkeavat maksut, mutta päätöksessä asetettiin myös ehtoja näiden kansallisten poikkeusten muodostamiselle. Tässä tilanteessa yhteisöjen tuomioistuin piti tarpeellisena, että yksittäinen maksuvelvollinen voi kansallisessa tuomioistuimessa välittömästi päätökseen vedoten vaatia tarkastettavaksi, vastaako kiinteämääräisestä maksusta poikkeaminen päätöksessä asetettuja ehtoja. (
7
)
18.
Yhteisöjen tuomioistuimen toteamukset asiassa Hansa Fleisch annetussa tuomiossa eivät siten ole siirrettävissä nyt esillä olevaan asiaan, sillä niin päätöksessä 2005/449 kuin direktiivissä 1999/62, johon se perustuu, ei aseteta jäsenvaltioille verovapautuksen toteuttamista koskevaa velvollisuutta, jonka täyttämisen täytyisi olla tuomioistuinteitse tarkastettavissa. Sinä aikana, jolta Foselev vaatii veronpalautusta, ei myöskään ollut ylipäätään mitään kansallista täytäntöönpanotoimenpidettä, jonka toteuttamistapa vaatisi komission päätöksen valossa suoritettavaa tuomioistuimen tarkastelua.
19.
Yhtymäkohta Hansa Fleisch -tapaukseen olisi mahdollisesti syntynyt, jos komissio olisi sallinut Ranskan soveltaa alennettua veroa tiettyihin ajoneuvoluokkiin ja poikkeavia verokantoja olisi tämän jälkeen käytetty. Näin ei kuitenkaan tapahtunut. Tämän seurauksena lopputuloksena on, että päätöksessä 2005/449 ei aseteta Ranskalle velvollisuutta soveltaa vapautusta tietystä ajankohdasta lähtien.
20.
Foselevin viittaus EY 254 artiklan 3 kohtaan ei muuta mitään. Tämän säännöksen mukaan päätökset annetaan tiedoksi niille, joille ne on osoitettu, ja ne tulevat voimaan kun ne on annettu tiedoksi. Voimaan tulevat kuitenkin vain ne säännökset, jotka kyseinen päätös todella sisältää.
21.
Näin ollen päätöksen 2005/449 tiedoksi antamisesta Ranskalle (tai mahdollisesti sen julkaisemisesta Euroopan unionin virallisessa lehdessä (
8
)) seuraa, että hyväksyntä vapautuksen käyttämiselle on voimassa. Jos Ranskan lainsäätäjä olisi antanut asetuksen jo ennen hyväksynnän saamista ja asettanut sen käytölle lykkäävän ehdon, jonka mukaan komission pitää hyväksyä toimenpide, Foselev olisi voinut jo päätöksen voimaantulosta lähtien vedota vapautukseen. (
9
) Tässä tapauksessa vapautus ei tosin olisi seurannut välittömästi päätöksestä vaan asetuksesta. Kansallinen lainsäätäjä on kuitenkin valinnut toisen tien, joka sillä yhtä lailla oli käytössään: se on odottanut komission hyväksyntää ja antanut vasta sen jälkeen asetuksen, jolla vapautus tuli osaksi kansallista vero-oikeutta. Se, että näiden säädösten antamisen välillä kului yli vuosi, on yhteisön oikeuden kannalta epäolennaista.
V Ratkaisuehdotus
22.
Tämän arvioinnin perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa tribunal d’instance de Bordeaux’n ennakkoratkaisupyyntöön seuraavasti:
Komission 20.6.2005 tekemä päätös 2005/449/EY, jolla komissio on antanut Ranskan tasavallalle direktiivin 1999/62/EY 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisen hyväksynnän tiettyjen ajoneuvoluokkien vapauttamiselle ajoneuvoverosta, ei anna yksityiselle välitöntä oikeutta vapautukseen. Oikeus vapautukseen syntyy päinvastoin vasta sitten, kun kyseinen jäsenvaltio on suorittanut vaadittavan kansallisen täytäntöönpanotoimenpiteen.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: saksa.
(
2
)	EYVL L 187, s. 42.
(
3
)	Verojen ja maksujen kantamisesta raskailta tavaraliikenteen ajoneuvoilta tiettyjen infrastruktuurien käytöstä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/62/EY 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti esitetystä Ranskan pyynnöstä soveltaa ajoneuvoveroa koskevaa poikkeusta 20.6.2005 tehty komission päätös (EUVL L 158, s. 23).
(
4
)	Asia 9/70, Grad, tuomio 6.10.1970 (Kok. 1970, s. 825, Kok. Ep. I, s. 483, 5 kohta) ja asia C-156/91, Hansa Fleisch, tuomio 10.11.1992 (Kok. 1992, s. I-5567, 12 kohta). Ks. päätösten välittömästä vaikutuksesta myös julkisasiamies Trstenjakin 29.3.2007 esittämä ratkaisuehdotus asiassa C-80/06, Carp (Kok. 2007, s. I-4473, 55 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
5
)	Edellä alaviitteessä 4 mainittu asia Grad, tuomion 9 kohta ja alaviitteessä 4 mainittu asia Hansa Fleisch, tuomion 13 kohta.
(
6
)	Edellä alaviitteessä 4 mainittu asia Hansa Fleisch, tuomion 15 kohta.
(
7
)	Ks. vastaavasti edellä alaviitteessä 4 mainittu asia Hansa Fleisch, tuomion 15 kohta, jossa viitataan asiaan 41/74, Van Duyn, tuomio 4.12.1974 (Kok. 1974, s. 1337, Kok. Ep. II, s. 395, 7 kohta).
(
8
)	Ks. tiedoksi antamisesta ja julkaisemisesta EUVL:ssä myös 13.12.2007 esittämäni ratkaisuehdotus asiassa C-413/06 P, Bertelsmann ym. v. Impala (tuomio 10.7.2008, Kok. 2008, s. I-4951, 82 kohta).
(
9
)	Jos Foselevin oikeuskäsitystä seurattaisiin, olisi Ranskan lainsäätäjän pitänyt toimia joko tällä tavalla tai saattaa vapautus taannehtivasti voimaan, koska muuten ”velvollisuutta” vapautuksen toteuttamiseen ei missään tapauksessa olisi noudatettu päätöksen tiedoksi antamisen ja asetuksen antamisen välisenä aikana.