62021CJ0168_RES
Asia C-168/21
Procureur général près la cour d’appel d’Angers
(Ennakkoratkaisupyyntö – Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Ranska))
Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14.7.2022
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Puitepäätös 2002/584/YOS – 2 artiklan 4 kohta – Teon kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys – 4 artiklan 1 alakohta – Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet – Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen suorittama valvonta – Teot, joista osa täyttää rikoksen tunnusmerkistön täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaan – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohta – Rangaistusten oikeasuhteisuutta koskeva periaate
Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehty puitepäätös – Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet – Kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys – Pidätysmääräys, joka on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten – Vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus, joka on määrätty tosiseikoista, jotka ovat pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion ja täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan rikos – Rikoksen, joka edellyttää pelkästään pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa suojatun oikeudellisen intressin loukkaamista, luokitteleminen – Kaksoisrangaistavuutta koskevan edellytyksen täyttyminen
(Neuvoston puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 2 artiklan 4 kohta ja 4 artiklan 1 alakohta)
(ks. 44–47 ja 49–51 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehty puitepäätös – Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet – Kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys – Pidätysmääräys, joka on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten – Vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus, joka on määrätty yhtenä kokonaisuutena pidettävästä rikoksesta, joka muodostuu useista teoista – Teot, joista vain osa on täytäntöönpanojäsenvaltiossa rikos – Kaksoisrangaistavuutta koskevan edellytyksen täyttyminen – Rangaistusten oikeasuhteisuutta koskevaa periaatetta ei ole loukattu – Velvollisuus panna täytäntöön eurooppalainen pidätysmääräys
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohta; neuvoston puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 2 artiklan 4 kohta, 4 artiklan 1 ja 5 alakohta)
(ks. 58, 60–64, 68 ja 69 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Tiivistelmä
Eurooppalainen pidätysmääräys ja teon kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys: kyseessä olevan rikoksen tunnusmerkistöjen ei ole vastattava toisiaan täydellisesti pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa ja täytäntöönpanojäsenvaltiossa
Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi siten kieltäytyä panemasta täytäntöön eurooppalaista pidätysmääräystä sen seikan perusteella, että teoista, jotka ovat rikos pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, vain osa on rikos myös täytäntöönpanojäsenvaltiossa
Italian oikeusviranomaiset antoivat kesäkuussa 2016 KL:stä eurooppalaisen pidätysmääräyksen 12 vuoden ja 6 kuukauden vankeusrangaistuksen täytäntöönpanoa varten. Tämä rangaistus vastaa neljästä rikoksesta määrättyä yhdistettyä rangaistusta; yksi näistä rikoksista oli luokiteltu ”tuhoamiseksi ja ryöstelyksi”. Cour d’appel d’Angers (Angers’n ylioikeus, Ranska) kieltäytyi luovuttamasta KL:ää sillä perusteella, että kaksi kyseisen rikosnimikkeen alla olevaa tekoa eivät olleet Ranskassa rikos. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, johon tästä kielteisestä ratkaisusta tehtiin kassaatiovalitus, toteaa tältä osin, että tuhoamisen ja ryöstelyn tunnusmerkistöt eroavat toisistaan kahdessa asianomaisessa jäsenvaltiossa, sillä Italian lainsäädännössä – toisin kuin Ranskan lainsäädännössä – yhteiskuntarauhan loukkaaminen on tätä rikosta luokiteltaessa olennainen osa tunnusmerkistöä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii siten, onko teon kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys, sellaisena kuin siitä säädetään puitepäätöksessä 2002/584, (
1
) nyt käsiteltävässä asiassa täyttynyt, mikä on ehtona KL:n luovuttamiselle. Siinä tapauksessa, ettei tämä edellytys ole esteenä KL:n luovuttamiselle, tämä tuomioistuin katsoo, että herää kysymys, onko eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta tällaisissa olosuhteissa kieltäydyttävä, kun otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohdassa vahvistettu rangaistusten oikeasuhteisuutta koskeva periaate. (
2
) Näin ollen kyseinen tuomioistuin esitti nämä kysymykset unionin tuomioistuimelle.
Unionin tuomioistuin katsoo, että teon kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys, josta säädetään puitepäätöksessä 2002/584, (
3
) täyttyy tilanteessa, jossa vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen täytäntöönpanoa varten annetaan eurooppalainen pidätysmääräys, kun rangaistus on määrätty teoista, jotka pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa muodostavat rikoksen, jonka osalta edellytyksenä on, että teoilla loukataan tässä jäsenvaltiossa suojattua oikeudellista intressiä, kun tällaiset teot ovat myös sen täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan rikos, jonka osalta tämän suojatun oikeudellisen intressin loukkaaminen ei kuulu rikoksen tunnusmerkistöön. Unionin tuomioistuin toteaa lisäksi, että kun otetaan huomioon mainittu edellytys ja rangaistusten oikeasuhteisuuden periaate, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi kieltäytyä panemasta täytäntöön eurooppalaista pidätysmääräystä, joka on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen täytäntöönpanoa varten, kun kyseinen rangaistus on pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty sen perusteella, että etsitty henkilö on syyllistynyt yhtenä rikoksena pidettäviin tekoihin, joista vain osa on rikos täytäntöönpanojäsenvaltiossa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensinnäkin teon kaksoisrangaistavuutta koskevan edellytyksen ulottuvuudesta unionin tuomioistuin täsmentää aluksi, että sen määrittämiseksi, täyttyykö teon kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys, on välttämätöntä ja riittävää, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen johtaneet teot ovat rikoksia myös täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan. Näin ollen ei siis edellytetä, että rikostunnusmerkistöt ovat samanlaiset näissä molemmissa jäsenvaltiossa. Tästä seuraa, että mainittua edellytystä arvioitaessa sen määrittämiseksi, onko olemassa peruste kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, (
4
) täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tutkittava, ovatko eurooppalaisen pidätysmääräyksen perustana olevaan rikokseen kuuluvat tosiseikat itsessään rikoksia täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan siinä tapauksessa, että tosiseikat olisivat tapahtuneet kyseisen valtion alueella.
Tämän jälkeen unionin tuomioistuin toteaa, että koska kyse on poikkeuksesta sääntöön, jonka mukaan eurooppalainen pidätysmääräys on pantava täytäntöön, teon kaksoisrangaistavuutta koskevan edellytyksen muodostavan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymisen harkinnanvaraisen perusteen soveltamisalaa on tulkittava suppeasti eikä sitä voida tulkita tavalla, joka johtaisi siihen, että vesitettäisiin tavoite helpottaa ja nopeuttaa luovutuksia oikeusviranomaisten välillä. Edellytyksen tulkinta siten, että siinä edellytettäisiin täydellistä vastaavuutta määräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännössä määritellyn rikoksen tunnusmerkistön ja täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännössä säädetyn rikoksen tunnusmerkistön välillä sekä näiden kahden jäsenvaltion lainsäädännössä suojattujen oikeudellisten intressien välillä, heikentäisi luovutusmenettelyn tehokkuutta. Kun otetaan näet huomioon se, että rikosoikeuden alaa koskee unionin tasolla vähimmäistason yhdenmukaistaminen, hyvin monien rikosten osalta ei todennäköisesti ole tällaista täydellistä vastaavuutta. Edellä esitetty tulkinta rajoittaisi näin ollen huomattavasti tilanteita, joissa mainittu edellytys voisi täyttyä, mikä vaarantaisi puitepäätöksen 2002/584 tavoitteen. Lisäksi tällainen tulkinta olisi myös vastoin tavoitetta, joka on varmistaa, että etsitty henkilö, joka oleskelee muulla alueella kuin sillä, jolla hän on tehnyt rikoksen, ei jää rankaisematta.
Toiseksi unionin tuomioistuin toteaa aluksi, että sen seikan perusteella, että teoista, jotka ovat rikos pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, vain osa on rikos myös täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan, ei voida antaa täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle oikeutta kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, sillä muutoin puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettu kieltäytymisperuste ulotettaisiin koskemaan sitä tekojen osaa, joka on täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan rikos ja joka jää siten kyseisen kieltäytymisperusteen soveltamisalan ulkopuolelle. Puitepäätökseen 2002/584 (
5
) ei sisälly edellytystä, joka koskisi sitä, ettei asianomainen henkilö suorita pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa rangaistusta tekojen osasta, joka ei ole rikos täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle voidaan siten asettaa vain puitepäätöksessä tyhjentävästi lueteltuja ehtoja.
Unionin tuomioistuin toteaa lisäksi, että teon kaksoisrangaistavuutta koskevan edellytyksen tulkitseminen siten, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta voitaisiin kieltäytyä sillä perusteella, että osa pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa kriminalisoiduista teoista ei ole rikos täytäntöönpanojäsenvaltiossa, loisi esteitä asianomaisen henkilön tosiasialliselle luovuttamiselle ja johtaisi siihen, että hän jäisi rankaisematta kaikista kyseessä olevista teoista. Kyseinen edellytys täyttyy siten tällaisissa olosuhteissa. Unionin tuomioistuin täsmentää lopuksi, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ei tätä edellytystä arvioidessaan ole näin ollen arvioitava pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrättyä rangaistusta rangaistusten oikeasuhteisuutta koskevan periaatteen kannalta.
(
1
)	Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS (EYVL 2002, L 190, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24; jäljempänä puitepäätös 2002/584). Teon kaksoisrangaistavuutta koskevasta edellytyksestä säädetään tämän puitepäätöksen 2 artiklan 4 kohdassa.
(
2
)	Tämän periaatteen mukaan rangaistus ei saa olla suhteettoman ankara kyseessä olevaan rikokseen nähden.
(
3
)	Ks. tämän puitepäätöksen 2 artiklan 4 kohta, jossa säädetään mahdollisuudesta asettaa luovuttamiselle tämä edellytys muiden kuin saman artiklan 2 kohdassa ja 4 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettujen rikosten osalta ja jonka mukaan täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, jos jossakin 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuista tapauksista eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena oleva teko ei ole rikos täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan.
(
4
)	Ks. puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohta.
(
5
)	Ks. puitepäätöksen 2002/584 5 artikla, jossa säädetään niistä edellytyksistä, joita täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännössä voidaan asettaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle.