61996CJ0298_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-298/96,
jonka Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Saksa) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevissa asioissa
Oelmühle Hamburg AG ja
Jb. Schmidt Söhne GmbH & Co. KG
vastaan
Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
ennakkoratkaisun kansallisten viranomaisten toteuttamiin perusteettomasti maksetun yhteisön tuen palauttamisvaatimuksiin sovellettavista yhteisön oikeuden periaatteista,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Gulmann sekä tuomarit M. Wathelet, D. A. O. Edward, P. Jann (esittelevä tuomari) ja L. Sevón,
julkisasiamies: P. Léger,
kirjaaja: apulaiskirjaaja H. von Holstein,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- Oelmühle Hamburg AG ja Jb. Schmidt Söhne GmbH & Co. KG, edustajanaan asianajaja Jürgen Gündisch, Hampuri,
- Saksan hallitus, asiamiehinään liittovaltion talousministeriön ministerineuvos Ernst Röder ja saman ministeriön ylempi hallitusneuvos Bernd Kloke,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellisen yksikön virkamies Klaus-Dieter Borchardt,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Oelmühle Hamburg AG:n ja Jb. Schmidt Söhne GmbH & Co. KG:n, edustajanaan Jürgen Gründisch, Saksan hallituksen, asiamiehenään liittovaltion talousministeriön ylijohtaja Claus-Dieter Quassowski, ja komission, asiamiehenään Klaus-Dieter Borchardt, 9.10.1997 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 4.12.1997 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Verwaltungsgericht Frankfurt am Main on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 27.8.1996 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 11.9.1996, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen kansallisten viranomaisten toteuttamiin perusteettomasti maksetun yhteisön tuen palauttamisvaatimuksiin sovellettavista yhteisön oikeuden periaatteista.
2 Tämä kysymys on esitetty kahdessa asiassa, joissa asianosaisina ovat yhtäältä kasviöljypuristamot Oelmühle Hamburg AG (jäljempänä Oelmühle) ja Jb. Schmidt Söhne GmbH & Co KG (jäljempänä Schmidt) ja toisaalta Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung (jäljempänä BLE) ja joka koskee rapsin jalostukseen myönnetyn tuen osittaista palauttamista.
3 Tuen myöntämisestä yhteisössä korjattujen ja jalostettujen öljysiementen osalta säädetään rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 22 päivänä syyskuuta 1966 annetun neuvoston asetuksen N:o 136/66/ETY (EYVL 1966, 172, s. 3025) 27 artiklan 1 kohdassa. Tämä säännös kuuluu seuraavasti:
"Jos tietyn siemenlajin voimassa oleva tavoitehinta on korkeampi kuin lajille 29 artiklan säännösten mukaisesti määritelty maailmanmarkkinahinta, kyseisen lajin yhteisössä korjatuille ja jalostetuille siemenille myönnetään tukea; jollei - - poikkeuksista muuta johdu, tämä tuki on kyseisten hintojen välisen erotuksen suuruinen."
4 Tämän tuen myöntämisperiaatteet ilmenivät pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan öljysiementen tuesta 14 päivänä kesäkuuta 1983 annetusta neuvoston asetuksesta (ETY) N:o 1594/83 (EYVL L 163, s. 44) ja öljysiementen tukijärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21 päivänä syyskuuta 1983 annetusta komission asetuksesta (ETY) N:o 2681/83 (EYVL L 266, s. 1).
5 Sen valvomiseksi, että tukea myönnetään ainoastaan tuen saamisen edellytykset täyttäville siemenille, asetuksen N:o 1594/83
4 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna 25.3.1986 annetulla neuvoston asetuksella N:o 935/86 (EYVL L 87, s. 5), otettiin käyttöön kaksiosainen yhteisön todistus, jonka yksi osa on tarkoitettu todistamaan, että yhteisössä korjatut siemenet on tunnistettu kasviöljypuristamossa tai rehuja valmistavassa laitoksessa (ID-osa) ja toinen osa on tarkoitettu todistamaan tarvittaessa, että tuen määrä on vahvistettu ennakolta (AP-osa).
6 Asetuksen N:o 1594/83
3 artiklan mukaan, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 935/86, siementen "tunnistus" on annettu sen jäsenvaltion toimivaltaisen elimen tehtäväksi, jossa tukea haetaan.
7 Oikeudesta tukeen ja sen maksamiseen säädetään kyseisen muutetun asetuksen 10 artiklassa, joka kuuluu seuraavasti:
"1. Oikeus tukeen saadaan:
a) öljyntuotantoa varten jalostettavien rapsin-, rypsin- ja auringonkukansiementen osalta niiden jalostushetkellä;
b) rehuihin lisättävien rapsin- ja rypsinsiementen osalta lisäyshetkellä.
2. Tuki on maksettava 4 artiklassa tarkoitetun todistuksen tunnistusosan haltijalle siinä jäsenvaltiossa, jossa siemenet on asetettu valvontaan:
- 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen siementen osalta kun on toimitettu todiste jalostuksesta,
- 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen siementen osalta kun on toimitettu todiste niiden lisäämisestä rehuihin.
- - "
8 Kyseessä oleva tuki vastaa siemenlajin voimassa olevan tavoitehinnan ja maailmanmarkkinahinnan välistä erotusta. Asetuksen N:o 2681/83 33 artiklan 1 kohdan mukaan komissio vahvistaa tuen "niin usein kuin markkinoiden tilanteen kannalta on tarpeen ja siten, että turvataan sen täytäntöönpano vähintään kerran viikossa".
9 Komissio vahvistaa siten aluksi "bruttotuen" ecuissa. Tämän jälkeen kyseinen summa muunnetaan kansallisiksi valuutoiksi ja siihen lisätään tai siitä vähennetään korjausmäärä (lopullinen tuki) ja lopuksi summa muunnetaan ecun valuutta- ja termiinikurssien avulla sen jäsenvaltion kansalliseksi valuutaksi, jossa siemen on jalostettu, jos kyseessä ei ole valtio, jossa se on tuotettu. Tuen määrä vaihtelee siten valtiosta toiseen jäsenvaltioiden valuuttatilanteen mukaan.
10 Ensimmäisen tapauksen asiakirja-aineistosta ilmenee, että Oelmühle osti vuonna 1988 useita eriä rapsia ranskalaiselta toimittajalta Hampurissa sijaitsevan välitysyhtiön kautta.
11 Ranskalaisen toimittajan toimittamia tuotteita koskeva lasku, takuutodistus, vakuutustodistus, kauttakulkuasiakirjan valvontakappale ja Hampurissa sijaitsevan laboratorion laatimat asiantuntijaselvitykset osoittivat, että riidanalaiset rapsierät olivat peräisin Irlannista. BLE toimitti siten Oelmühlelle tunnistustodistukset (jäljempänä ID-todistukset) Irlannista peräisin olevaa rapsia varten ja 20.5.1989 tekemällään kolmella päätöksellä myönsi sille Irlannista peräisin olevaan rapsiin sovellettavan kertoimen perusteella tukea yhteensä 1 167 858 kilogramman suuruisen rapsimäärän jalostukseen.
12 Tämän jälkeen Irlannin tulliviranomaiset totesivat, että 389 400 kilogramman suuruinen rapsimäärä ei todellisuudessa ollut peräisin Irlannin tasavallasta vaan Pohjois-Irlannista ja siten Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Näin ollen BLE peruutti myöntämänsä ID-todistukset ja peruutti kolme tukipäätöstään ja vaati tuen palauttamista.
13 Koska Oelmühlen tätä päätöstä koskeva oikaisuvaatimus hylättiin 17.2.1994 tehdyllä päätöksellä, se nosti 17.3.1994 kanteen Verwaltungsgericht Frankfurt am Mainissa. Ensinnäkin Oelmühle kiistää sen, että rapsi olisi peräisin Pohjois-Irlannista. Toiseksi se väittää, että se on menettänyt osan saamastaan edusta, koska se on todellisuudessa siirtänyt saamansa edun maksamalla toimittajilleen tavoitehinnan, joka on korkeampi kuin tavanomainen markkinahinta, ja koska on erittäin epävarmaa, että se voisi käyttää takautumisoikeutta näitä toimittajia kohtaan.
14 Toisessa tapauksessa näyttää siltä, että Schmidt on vuodesta 1984 vuoteen 1986 hankkinut tietyn määrän rapsia, josta osan sille on toimittanut suoraan aikaisempi hankkija.
15 BLE antoi Schmidtin toimittamien tietojen perusteella, joiden mukaan rapsi oli korjattu Saksassa, ID-todistukset Saksasta peräisin olevaa rapsia varten, ja marraskuun 1984 ja tammikuun 1987 välisenä aikana tekemillään seitsemällä päätöksellä se myönsi tältä osin säädetyt tuet.
16 Tulliviranomaiset totesivat aikaisempaan hankkijaan kohdistuneen tutkimuksen perusteella, että osa tuetusta rapsista oli tuotu Ranskasta. BLE peruutti siten Schmidtille myönnetyt ID-todistukset ja tuen myöntämisestä tehdyt päätökset ja vaati aiheettomasti myönnetyn tuen palauttamista.
17 Koska BLE:n päätöstä koskeva Schmidtin oikaisuvaatimus hylättiin 3.6.1991, se nosti 25.6.1991 jättämällään kirjelmällä niinikään kanteen Verwaltungsgericht Frankfurt am Mainissa. Ensinnäkin Schmidt kiistää, että rapsi olisi peräisin Ranskasta. Toiseksi se väittää, että se on menettänyt osan saamastaan edusta, koska se on todellisuudessa siirtänyt saamansa edun maksamalla toimittajilleen tavoitehinnan ja koska takautumisoikeudella näitä toimittajia kohtaan ei ole käytännössä merkitystä joko sen vuoksi, että määräajat ovat kuluneet, tai sen vuoksi, että toimittajat ovat maksukyvyttömiä.
18 Verwaltungsgericht Frankfurt am Main on yhdistänyt nämä kaksi asiaa. BLE vaatii näiden kahden kanteen hylkäämistä väittäen, että tuensaaja ei voi silloin, kun se on jo maksamansa hinnan kautta siirtänyt tukea vastaavan määrän toimittajilleen, vedota edun menettämiseen, kun tämän tuen peruuttaminen perustuu sen vastuulla olevan riskin toteutumiseen.$
19 Verwaltungsgericht Frankfurt am Main toteaa, että Saksan oikeuden mukaan on niin, että vaikka päätökset, joilla myönnetään lainvastaisesti etuja, on pääsääntöisesti peruutettava, lainvastaisesti myönnetyn tuen palauttamisvaatimuksesta voidaan luopua, jos tuensaajat voivat vedota edun menettämiseen [Gesetz zur Durchführung der gemeinsamen Marktorganisationenin (yhteisten markkinajärjestelyjen täytäntöönpanosta annettu laki) 10 §:n 1 momentti, sellaisena kuin se on vahvistettu 27.8.1986, ja jossa viitataan Verwaltungsverfahrensgesetzin (hallintomenettelylaki) 48 §:n 2-4 momenttiin ja 49 a §:n 1 momentin ensimmäiseen virkkeeseen ja 2 momenttiin, ja Bürgerliches Gesetzbuchin (Saksan siviililaki) 818 §:n 3 momentti]. Perusteettoman edun menettämiseen ei kuitenkaan voida vedota silloin, kun velallinen, jolla on takaisinmaksuvelvoite, oli tietoinen toimenpiteen lainvastaisuuteen johtaneista olosuhteista tai kun velallisen tietämättömyys näistä olosuhteista perustuu törkeään huolimattomuuteen (Verwaltungsverfahrensgesetzin 49 a §:n 2 momentin toinen virke).
20 Verwaltungsgericht on taipuvainen katsomaan, että kyseisten säännösten mukaan nyt käsiteltävässä asiassa olisi myönnettävä, että kyseessä on edun menettäminen, ja kumottava BLE:n tekemät palauttamista koskevat päätökset. Verwaltungsgerichtin mielestä on kuitenkin epäselvää, onko edun menettämistä koskeva peruste nyt esillä olevan asia olosuhteissa yhteensopiva yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa, sellaisena kuin se ilmenee muun muassa yhdistetyissä asioissa 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor ym., 21.9.1983 annetusta tuomiosta (Kok. 1983, s. 2633). Tämän oikeuskäytännön mukaan yhteisön oikeudessa edellytettyä palauttamista ei saa tehdä käytännössä mahdottomaksi ja yhteisön etu on otettava täysimääräisesti huomioon.
21 Tässä tilanteessa Verwaltungsgericht Frankfurt am Main päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko yhteisön oikeuden kanssa yhteensopivaa se, että Saksan kansallisten säännösten mukaan ei ole mahdollista vaatia palautettavaksi rapsin jalostukseen perusteettomasti myönnettyä tukea, koska tuensaaja, joka ei tiennyt olosuhteista, joiden takia tuen myöntämisestä tehty päätös oli lainvastainen, eikä tähän ollut syynä tuensaajan törkeä huolimattomuus (Verwaltungsverfahrensgesetzin 48 §:n 2 momentin seitsemäs virke, nykyinen 49 a §:n 2 momentin toinen virke), voi vedota siihen, että Verwaltungsverfahrensgesetzin 48 §:n 2 momentin kuudennen virkkeen (nykyään 49 a §:n 2 momentin) ja Bürgerliches Gesetzbuchin 818 §:n 3 momentin mukaan kysymys ei tällöin ole enää perusteettoman edun saamisesta, mikä pätee säännönmukaisesti kaikkiin niihin tapauksiin, joissa tuensaaja oli menettänyt tuesta saamansa edun jo silloin, kun tuki myönnettiin hänelle, koska hän oli maksanut rapsista yhteisön oikeudessa säädetyn tavoitehinnan ja koska hänellä ei ole jalostettavan rapsin toimittajaa kohtaan takautumisoikeutta tai tämä takautumisoikeus on arvoton?"
22 Kansallinen tuomioistuin pyrkii kysymyksellään selvittämään ennen kaikkea, onko yhteisön oikeuden vastaisena pidettävä sitä, että perusteettomasti maksettu yhteisön tuki voidaan kansallisen lainsäädännön mukaan jättää palauttamatta, ottamalla huomioon - edellyttäen, että tuensaajan näytetään olleen vilpittömässä mielessä - tietyt perusteet, kuten edun menettäminen sellaisessa tapauksessa, että tuensaaja oli menettänyt tuesta saamansa edun jo silloin, kun tuki myönnettiin hänelle, koska hän oli maksanut rapsista yhteisön oikeudessa säädetyn tavoitehinnan, ja että mahdollinen takautumisoikeus tuensaajan toimittajia kohtaan on menettänyt merkityksensä.
23 Aluksi on todettava, että jäsenvaltioiden on EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan nojalla varmistettava yhteisön säännöstön täytäntöönpano omilla alueillaan muun muassa yhteisön maatalouspolitiikan osalta. Myös yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä huhtikuuta 1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 (EYVL L 94, s. 13) 8 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sääntöjenvastaisuuksien tai laiminlyöntien seurauksena menetettyjen summien takaisin perimiseksi. Mikä tahansa harkintavallan käyttö siltä osin, olisiko aiheettomasti tai sääntöjen vastaisesti myönnetyt yhteisön varat vaadittava palautettaviksi, olisi ristiriidassa tämän velvoitteen kanssa (em. asia Deutsche Milchkontor ym., tuomion 17, 18 ja 22 kohta).
24 Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että yhteisön oikeuden nojalla perusteettomasti maksettujen summien palauttamista koskevat riita-asiat on yhteisön säännösten puuttuessa ratkaistava kansallisissa tuomioistuimissa kansallisen lainsäädännön mukaisesti, jollei yhteisön oikeudessa asetetuista rajoista muuta johdu, siten että kansallisen lainsäädännön mukaiset menettelysäännöt eivät saa tehdä yhteisön säännöstön täytäntöönpanoa käytännössä mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi ja että kansallista lainsäädäntöä on sovellettava tavalla, joka ei ole syrjivä niihin menettelyihin nähden, joita samantyyppisten kansallisten riita-asioiden ratkaisemisessa on tarkoitettu noudatettavan (ks. mm. em. asia Deutsche Milchkontor, tuomion 19 kohta ja asia C-366/95, Steff-Houlberg Export ym., tuomio 12.5.1998, Kok. 1998, s. I-2661, 15 kohta, sekä kansallisten menettelyjen osalta asia C-312/93, Peterbroeck, tuomio 14.12.1995, Kok. 1995, s. I-4599, 12 kohta ja yhdistetyt asiat C-430/93 ja C-431/93, Van Schijndel ja Van Veen, tuomio 14.12.1995, Kok. 1995, s. I-4705, 17 kohta). Yhteisön etu on otettava täysimääräisesti huomioon, jos kansallisessa säännöksessä sääntöjenvastaisen hallinnollisen päätöksen peruuttamisen edellytykseksi asetetaan asiaan liittyvien eri etujen arviointi eli se, että yhtäältä arvioidaan päätöksen peruuttamiseen liittyvä yleinen etu ja toisaalta sen, jolle päätös on osoitettu, luottamuksensuoja (em. asia Deutsche Milchkontor ym., tuomion 32 kohta).
25 Yhteisöjen tuomioistuin katsoi edellä mainitussa asiassa Deutsche Milchkontor ym. antamassaan tuomiossa näiden seikkojen perusteella, ettei yhteisön oikeus estä sitä, että kyseisessä kansallisessa lainsäädännössä otetaan huomioon aiheettomasti maksetun tuen palauttamatta jättämiseksi perusteettoman edun menettämisen kaltaiset perusteet.
26 Pääasian kantajien mukaan niiden esittämä edun menettämistä koskeva peruste täyttää nyt esillä olevan asian olosuhteissa yhteisöjen tuomioistuimen asettamat edellytykset. Asia voi nimittäin vaikuttaa yhteisön etuun ainoastaan vähäisessä määrin, koska yhteistä maatalouspolitiikka koskevan toimenpiteen tarkoitus eli tuen myöntäminen yhteisössä korjattujen ja jalostettujen öljysiementen tuottajille on pääasiallisesti toteutettu silloin, kun kasviöljypuristamot ovat siirtäneet tuen tuottajille tai toimittajille myyntihinnan kautta. Tuen palauttamiseen olisi sitäkin vähemmän perusteita, kun kasviöljypuristamot jakavat tuen yhteisön lukuun öljysiementen eri tuottajien välillä. Riskejä, jotka todellisuudessa kuuluvat yhteisön vastuun piiriin, ei siten voida saattaa näiden tuottajien kannettaviksi.
27 Saksan hallitus kannattaa tätä päätelmää ja väittää, että nyt esillä oleva asia koskee samaa kansallista säännöstä, joka oli kyseessä edellä mainitussa asiassa Deutsche Milchkontor ym. annettuun tuomioon johtaneessa asiassa. Tämän säännöksen soveltaminen tuen palauttamiseen ei vaikuta yhteisön oikeuden sisältöön eikä myöskään sen tehokkuuteen nyt esillä olevassa asiassa, kuten se ei vaikuttanut edellä mainitussakaan asiassa.
28 Komissio katsoo sitä vastoin, että ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kieltävästi. Se katsoo erityisesti, että perusteettoman edun menettämistä koskevan perusteen hyväksyminen silloin, kun tuensaaja on luottanut alkuperämerkintöihin, olisi ristiriidassa öljysiementen jalostukseen tarkoitetun tuen myöntämisedellytysten kanssa ja sillä asetettaisiin tämän tukijärjestelmän tehokkuus kokonaisuudessaan kyseenalaiseksi. Komission mukaan tuensaajan on tukea saadakseen toimitettava muun muassa siementen korjaamisen alkuperästä tiettyjä tietoja, joiden oikeellisuudesta tuensaaja on yksin vastuussa. Komissio päättelee tästä, että tuensaajalle on asetettu objektiivinen takuuvelvoite, mikä estää sen, että tuensaaja voisi myöhemmin vedota siihen, että se on menettänyt saamansa perusteettoman edun.
29 Aluksi on todettava, että kasviöljypuristamot voivat vastustaa tuen palauttamisvaatimusta ainoastaan sillä edellytyksellä, että ne ovat olleet vilpittömässä mielessä siitä, että tuote on ollut sen ilmoituksen mukainen, jonka ne ovat jättäneet saadakseen kyseistä tukea. Sen selvittämiseksi, onko tämä edellytys täyttynyt, on tutkittava ensinnäkin, voivatko kasviöljypuristamot vedota vilpittömään mieleensä siitä huolimatta, että ne ovat tukea saadakseen itse laatineet ilmoituksen tuotteen alkuperästä, ja toiseksi, olisiko niiden pitänyt tutkia tuotteen alkuperää voidakseen olla vilpittömässä mielessä.
30 Nyt esillä olevassa asiassa on huomattava, että yhdessäkään yhteisön säännöksessä ei säädetä tukien palauttamisesta siinä tapauksessa, että ne on maksettu myöhemmin todellisuuden vastaisiksi osoittautuneiden asiakirjojen perusteella. Tältä osin on todettava, että varsinkaan asetuksissa N:o 136/66, N:o 1594/83 ja N:o 2681/83 ei mainita palauttamista. Tällaisessa tilanteessa, jossa taloudellinen toimija laatii ja jättää ilmoituksen saadakseen tukea, pelkästään ilmoituksen laatiminen ei voi estää sitä vetoamasta vilpittömään mieleensä silloin, kun ilmoitus perustuu yksinomaan kolmannen toimittamiin tietoihin. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin tutkia, olisiko taloudellisella toimijalla kyseessä olevan asian olosuhteissa tiettyjen seikkojen perusteella aihetta tarkistaa näiden tietojen oikeellisuus.
31 Siltä osin kuin kansallinen tuomioistuin viittaa kasviöljypuristamoiden vilpittömään mieleen, yhteisön oikeuden vastaisena ei ole pidettävä sitä, että kyseisen edun menettämistä koskeva peruste otetaan huomioon. Koska tämä periaate kuuluu myös yhteisön oikeusjärjestykseen, tämän saman oikeusjärjestyksen vastaisena ei voida pitää sitä, että kansallisessa lainsäädännössä tätä periaatetta sovelletaan perusteettomasti maksetun yhteisön tuen palauttamiseen.
32 Sen osalta, että tuensaaja oli menettänyt tuesta saamansa edun jo silloin, kun tuki myönnettiin hänelle, koska hän oli maksanut yhteisön oikeudessa säädetyn tavoitehinnan tuottajalle, on todettava - kuten julkisasiamies huomauttaa ratkaisuehdotuksensa 44 kohdassa - että kysymyksessä on erityispiirre öljysiementen jalostusta koskevassa yhteisön tukijärjestelmässä, jonka mahdollisten toimintahäiriöiden vaikutuksia ei pidä heijastaa jalostusyrityksiin.
33 Komissio väittää, että pääasian kaltaisessa tapauksessa tuensaajien takautumisoikeus tuottajia tai toimittajia kohtaan on yleensä merkityksetön, minkä vuoksi tuen palauttaminen on edellä mainitussa asiassa Deutsche Milchkontor ym. tarkoitetulla tavalla käytännössä mahdotonta.
34 Tältä osin on todettava, että yksi edun menettämiseen vetoamiseksi vaadituista edellytyksistä on se, että kansallinen tuomioistuin toteaa yksittäisessä tapauksessa, ettei taloudellisella toimijalla ole mitään takautumismahdollisuutta toimittajia kohtaan.
35 Kansallisen tuomioistuimen toimittamien tietojen perusteella kansallisessa oikeudessa sovellettavana pääsääntönä on perusteettomasti maksettujen tukien palauttaminen, ja edun menettämistä koskeva peruste hyväksytään ainoastaan poikkeustapauksessa, kun ilmenee, ettei ole mahdollista saada korvausta kolmansilta. Näin ollen pelkkä olettamus siitä, että tuottajien taloudellinen tilanne on yleensä valitettava, kuten komissio näyttää katsovan, ei riitä osoittamaan, että palauttaminen olisi edellä mainitun asian Deutsche Milchkontor ym. mukaisessa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla käytännössä mahdotonta.
36 Lopuksi komissio viittaa asiassa C-24/95, Alcan Deutschland, 20.3.1997 annettuun tuomioon (Kok. 1997, s. I-1591, 50 kohta), joka koski lainvastaisesti myönnettyä valtiontukea ja jossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että palauttamisvaatimuksen vastustaminen sillä perusteella, että etu on menetetty, johtaisi siihen, että yhteisön oikeuden edellyttämä palauttaminen tulisi käytännössä mahdottomaksi.
37 Tältä osin riittää, kun todetaan, ettei tätä EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan yhteydessä esitettyä päätelmää voida soveltaa perusteettomasti myönnetyn yhteisön tuen palauttamiseen. Kuten julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 47-51 kohdasta ilmenee, nämä kaksi tilannetta eivät ole keskenään verrattavissa; erityisesti yhteisen maatalouspolitiikan alalla myönnettyihin yhteisön tukiin ei liity valtiontuelle ominaista kansallisille yrityksille myönnettyä kilpailuetua.
38 Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että yhteisön oikeus ei periaatteessa estä sitä, että perusteettomasti maksettu yhteisön tuki voidaan kansallisen lainsäädännön mukaan jättää palauttamatta, siten että otetaan huomioon edun menettämisen kaltaiset perusteet,
- kun tuensaaja oli siirtänyt tuesta saamansa edun jo silloin, kun tuki myönnettiin hänelle, koska hän oli maksanut yhteisön oikeudessa säädetyn tavoitehinnan, ja
- kun mahdollinen takautumisoikeus toimittajia kohtaan on menettänyt merkityksensä.
Tämä edellyttää kuitenkin,
- että tuensaajan näytetään olleen vilpittömässä mielessä ja
- että säädetyt edellytykset ovat samat kuin yksinomaan kansallisten rahallisten etuuksien palauttamista koskevat edellytykset.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
39 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Saksan hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on ratkaissut Verwaltungsgericht Frankfurt am Mainin 27.8.1996 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Yhteisön oikeus ei periaatteessa estä sitä, että perusteettomasti maksettu yhteisön tuki voidaan kansallisen lainsäädännön mukaan jättää palauttamatta, siten että otetaan huomioon edun menettämisen kaltaiset perusteet,
- kun tuensaaja oli siirtänyt tuesta saamansa edun jo silloin, kun tuki myönnettiin hänelle, koska hän oli maksanut yhteisön oikeudessa säädetyn tavoitehinnan, ja
- kun mahdollinen takautumisoikeus toimittajia kohtaan on menettänyt merkityksensä.
Tämä edellyttää kuitenkin,
- että tuensaajan näytetään olleen vilpittömässä mielessä ja
- että säädetyt edellytykset ovat samat kuin yksinomaan kansallisten rahallisten etuuksien palauttamista koskevat edellytykset.