62024TJ0643
PRESUDA OPĆEG SUDA (vijeće za prethodne postupke)
11. veljače 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Zajednički sustav PDV‑a – Oporezive transakcije – Pojam ‚isporuka usluga uz naknadu’ – Članak 2. stavak 1. točka (c), članak 24. stavak 1. i članak 25. točke (a) i (c) Direktive 2006/112/EZ – Porezna osnovica – Pojam ‚naknada’ – Članak 73. i članak 78. prvi stavak točka (a) Direktive 2006/112 – Nositelji srodnih prava – Priopćavanje fonograma i audiovizualnih programa bez licencije – Naknada isplaćena organizaciji za kolektivno ostvarivanje prava – Uvećanje”
U predmetu T‑643/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputila Curtea de Apel Bucureşti (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska), odlukom od 13. rujna 2024., koju je Sud zaprimio 22. studenoga 2024., u postupku
Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Credidam)
protiv
Cristian General Serv SRL,
OPĆI SUD (vijeće za prethodne postupke),
u sastavu tijekom vijećanja: S. Papasavvas, predsjednik, M. Sampol Pucurull, G. Steinfatt, D. Petrlík i W. Valasidis (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: J. Martín y Pérez de Nanclares,
tajnik: V. Di Bucci,
uzimajući u obzir to da je Sud 12. prosinca 2024., na temelju članka 50.b trećeg stavka Statuta Suda Europske unije, proslijedio zahtjev za prethodnu odluku Općem sudu,
uzimajući u obzir to da je riječ o području iz članka 50.b prvog stavka točke (a) Statuta Suda Europske unije i da ne postoje neovisna pitanja tumačenja u smislu članka 50.b drugog stavka navedenog Statuta,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Credidam, Ș. Gheorghiu, izvršni direktor, uz asistenciju A. Lascua, avocată,
–
za rumunjsku vladu, E. Gane, M. Chicu i L. Ghiță, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, M. Herold i E. Stamate, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 3. prosinca 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. stavka 1. točke (c), članka 24. stavka 1. i članka 25. točke (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120. i ispravak SL 2026./90049, L).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između Centrula Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Credidam), čija je djelatnost osiguravanje kolektivnog ostvarivanja autorskog prava i srodnih prava u Rumunjskoj, i Cristian General Serva SRL, društva osnovanog u skladu s rumunjskim pravom, koje upravlja turističkim pansionom, u vezi s podvrgavanjem porezu na dodanu vrijednost (PDV) cijelog ili dijela iznosa koji to društvo duguje Credidamu zato što je svojim klijentima stavilo na raspolaganje, bez licencije, fonograme i audiovizualne programe.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člankom 2. stavkom 1. Direktive 2006/112 propisuje se:
„Sljedeće transakcije podliježu PDV‑u:
[...]
(c)
isporuka usluga uz naknadu na teritoriju određene države članice koju obavlja porezni obveznik koji djeluje kao takav;
[...]”
4
Člankom 24. Direktive 2006/112 predviđa se:
„1.   ‚Isporuka usluga’ znači svaka transakcija koja ne čini isporuku robe.
[...]”
5
Člankom 25. Direktive 2006/112 određuje se:
„Isporuka usluga može se sastojati, između ostaloga, od jedne od sljedećih transakcija:
(a)
ustupanje nematerijalne imovine, bez obzira bilo ono ili ne predmetom dokumenta kojim se utvrđuje vlasništvo;
(b)
obveza [...] toleriranja određenog čina ili situacije;
(c)
izvršenje usluga [...] na temelju zakona.”
6
Člankom 73. Direktive 2006/112 određuje se:
„U pogledu isporuke robe ili usluga, osim onih iz članaka od 74. do 77., oporezivi iznos uključuje sve što čini naknadu koju je dobio ili će dobiti dobavljač u zamjenu za isporuku od kupca ili neke treće strane, uključujući potpore izravno povezane s cijenom isporuke.”
7
U skladu s člankom 78. Direktive 2006/112:
„Oporezivi iznos uključuje sljedeće čimbenike:
(a)
poreze, carine, prelevmane i davanja, isključujući sam PDV;
[...]”
Nacionalno pravo
Porezni zakonik
8
Članci 268. i 271. Legee nr. 227/2015 privind Codul fiscal (Zakon br. 227/2015 o Poreznom zakoniku) od 8. rujna 2015. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 688 od 10. rujna 2015.), u verziji primjenjivoj na činjenice u glavnom predmetu (u daljnjem tekstu: Porezni zakonik), imaju za cilj prenošenje u rumunjsko pravo članaka 2., 24. i 25. Direktive 2006/112.
9
U skladu s člankom 286. Poreznog zakonika:
„[...]
4. Oporezivi iznos ne uključuje sljedeće elemente:
[...]
(b)
iznose koji predstavljaju naknadu štete utvrđene, ovisno o slučaju, pravomoćnom ili pravomoćnom i neopozivom presudom, kazne te svaki drugi iznos koji se zahtijeva za potpuno ili djelomično neispunjenje ugovornih obveza ako se naplaćuje povrh dogovorenih cijena i/ili tarifa; [...]”
Zakon o autorskom pravu i srodnim pravima
10
Članak 112. Legee nr. 8/1996 privind dreptul de autor şi drepturile conexe (Zakon br. 8/1996 o autorskom pravu i srodnim pravima) od 14. ožujka 1996. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 60 od 26. ožujka 1996.), u verziji primjenjivoj na činjenice u glavnom predmetu (u daljnjem tekstu: Zakon o autorskom pravu i srodnim pravima), određuje:
„1.   Umjetnici – izvođači i proizvođači fonograma imaju pravo na jedinstvenu i pravičnu naknadu za izravno ili neizravno korištenje fonograma objavljenih u komercijalne svrhe ili za njihovu reprodukciju radiodifuzijskim emitiranjem ili bilo kojim sredstvom javnog priopćavanja.
2.   Iznos te naknade utvrđuje se metodologijama u skladu s postupkom koji je predviđen člancima 163. do 165.
3.   Naplata jedinstvene naknade provodi se u skladu s uvjetima predviđenima u članku 168.
[...]
5.   Za potrebe ovog zakona, fonogram se smatra objavljenim u komercijalne svrhe kada je učinjen dostupnim javnosti prodajom ili žičanim ili bežičnim sredstvima koja svakome omogućuju da mu pristupi na mjestu i u trenutku koje pojedinačno odabere.”
11
Člankom 145. Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima predviđa se:
„1.   Kolektivno ostvarivanje prava obvezno je za izvršavanje sljedećih prava:
[...]
(d)
prava na jedinstvenu pravičnu naknadu za umjetnike – izvođače i proizvođače fonograma za javno priopćavanje i emitiranje fonograma objavljenih u komercijalne svrhe ili njihovih reprodukcija;
[...]
2.   Za kategorije prava iz stavka 1. organizacije za kolektivno ostvarivanje prava predstavljaju i nositelje prava koji ih za to nisu ovlastili.”
12
Člankom 146. Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima određuje se:
„1.   Sljedeća prava mogu biti predmet kolektivnog ostvarivanja:
[...]
(b)
pravo priopćavanja djela javnosti, osim glazbenih djela, i umjetničkih izvedbi u audiovizualnom području;
[...]
2.   Za kategorije prava iz stavka 1. organizacije za kolektivno ostvarivanje prava predstavljaju samo nositelje prava koji su ih ovlastili i izrađuju metodologije [...] ili izravno pregovaraju o ugovorima o licenciranju s korisnicima.
[...]”
Metodologija
13
U okviru Decizie nr. 120/2016 privind publicarea în Monitorul Oficial al României, Partea I, a Deciziei civile nr. 784A din 26 octombrie 2016 a Curţii de Apel Bucureşti – Secţia a IV‑a civilă, pronunţată în Dosarul nr. 2.013/2/2016 (Odluka br. 120/2016 o objavi u Službenom listu Rumunjske, dio I., građanske presude br. 784A od 26. listopada 2016. Žalbenog suda u Bukureštu – četvrti građanski odjel, donesene u predmetu br. 2.013/2/2016) (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 952, od 25. studenoga 2016.) stupila je na snagu metodologija koju je prihvatio Oficiul Român pentru Drepturile de Autor (Rumunjski ured za autorska prava) i koja se navodi, među ostalim, u članku 112. stavku 2. Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima (u daljnjem tekstu: Metodologija).
14
Točka 3.12. Metodologije predviđa da, kada se zaštićena djela koriste bez prethodne dodjele licencije u tu svrhu, iznos naknade koju korisnik duguje umjetnicima – izvođačima i proizvođačima fonograma jednak je trostrukoj naknadi koju bi taj korisnik bio dužan platiti da je bio nositelj licencije.
Glavni postupak i prethodna pitanja
15
Tužitelj u glavnom postupku, Credidam, u svojstvu organizacije za kolektivno ostvarivanje autorskog prava i srodnih prava u Rumunjskoj, prikuplja i raspodjeljuje dugovane naknade koje odgovaraju tim pravima. On vodi računa o pravu umjetnika – izvođača i proizvođača fonograma na „pravičnu naknadu”, u smislu članka 145. stavka 1. točke (d) Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima, za priopćavanje javnosti i radiodifuziju fonograma objavljenih u komercijalne svrhe ili umnožavanje tih fonograma. Također upravlja naknadom nositelja prava koji su ga ovlastili za priopćavanje umjetničkih izvedbi u audiovizualnom području, u skladu s člankom 146. stavkom 1. točkom (b) tog zakona.
16
Credidam je smatrao da mu je društvo Cristian General Serv za razdoblje od 1. listopada 2019. do 31. prosinca 2022. (u daljnjem tekstu: sporno razdoblje) dugovalo iznos od 4166,19 rumunjskih leja (RON) (oko 845 eura), uključujući PDV, zato što je javnosti u turističkom pansionu kojim je upravljalo priopćavalo fonograme ili njihove umnožene primjerke te umjetničke izvedbe u audiovizualnom području (u daljnjem tekstu: predmetna zaštićena djela) a da mu u tu svrhu prethodno nije dodijeljena licencija.
17
Kako bi utvrdio iznos iz točke 16. ove presude, Credidam je primjenom Metodologije utrostručio naknadu koju bi društvo Cristian General Serv moralo platiti da je imalo licenciju. Smatrao je da cjelokupni iznos te naknade mora biti opterećen PDV‑om.
18
Credidam je 25. studenoga 2022. pred Tribunalulom București (Viši sud u Bukureštu, Rumunjska) podnio tužbu kojom je tražio da se, na temelju građanskopravne odgovornosti za protupravno postupanje, društvu Cristian General Serv naloži, s jedne strane, plaćanje iznosa navedenog u točki 16. ove presude i, s druge strane, sklapanje ugovora s njim, čiji je predmet dodjela licencija za priopćavanje javnosti djela poput onih iz točke 15. ove presude.
19
Tužba koju je podnio Credidam odbijena je presudom od 19. travnja 2023., pri čemu je Tribunalul București (Viši sud u Bukureštu) utvrdio, u pogledu zahtjeva za plaćanje, da društvo Cristian General Serv tijekom spornog razdoblja nije obavljalo komercijalnu djelatnost te stoga, iako je posjedovalo prostor u tu svrhu, nije priopćavalo predmetna zaštićena djela. Što se tiče zahtjeva za izdavanje naloga za sklapanje neisključive licencije, taj je sud smatrao da Zakon o autorskom pravu i srodnim pravima ne odstupa od načela ugovorne slobode i da je, u svakom slučaju, brisanje prostora kojim je to društvo upravljalo u veljači 2023. predstavljalo prepreku sklapanju neisključive licencije poput onog koje je zahtijevao Credidam.
20
Credidam je protiv presude od 19. travnja 2023. podnio žalbu sudu koji je uputio zahtjev, Curtei de Apel Bucureşti (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska). On ostaje pri svim svojim zahtjevima i u tom pogledu u bitnome smatra da je dokazao da je društvo Cristian General Serv priopćavalo javnosti predmetna zaštićena djela.
21
Sud koji je uputio zahtjev, u okviru ispitivanja Credidamovih zahtjeva, pita se treba li iznos koji je on potraživao u cijelosti ili djelomično biti opterećen PDV‑om. Pojašnjava da se okolnosti glavnog predmeta razlikuju od onih u predmetima u kojima su donesene presude od 18. siječnja 2017., SAWP (C‑37/16, EU:C:2017:22), od 21. siječnja 2021., UCMR – ADA (C‑501/19, EU:C:2021:50) i od 4. srpnja 2024., Credidam (C‑179/23, EU:C:2024:571).
22
U tim je okolnostima Curtea de Apel Bucureşti (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska) odlučila prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 2. stavak 1. točku (c), članak 24. stavak 1. i članak 25. točku (a) Direktive [2006/112] tumačiti na način da nositelji srodnih prava pružaju usluge uz naknadu kada korisnik priopćava javnosti zaštićena djela a da za to nema licenciju?
2.
Ovisi li odgovor na prvo pitanje o okolnosti da na temelju nacionalnog prava nositelj takvog srodnog prava nema mogućnost usprotiviti se korištenju, nego samo ima pravo na jednokratnu pravičnu naknadu ili iznos te naknade [ovisi] o metodi izračuna koja se upotrebljava za utvrđivanje dugovanih iznosa?”
Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
23
Kao što je to Europska komisija navela u svojim očitovanjima, sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku u njemu ne pojašnjava smatra li utvrđenim postojanje priopćavanja javnosti predmetnih zaštićenih djela.
24
U tom smislu valja podsjetiti na to da za pitanja o tumačenju prava Europske unije, koja je uputio nacionalni sud u pravnom i činjeničnom okviru koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Opći sud ne provjerava, vrijedi presumpcija relevantnosti. Opći sud može odbiti odlučivati o zahtjevu koji je uputio nacionalni sud samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Opći sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja (vidjeti po analogiji presudu od 11. siječnja 2024., Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, t. 20. i navedenu sudsku praksu).
25
U ovom slučaju, točno je da iz točke 2. zahtjeva za prethodnu odluku, čiji je sadržaj preuzet u točki 19. ove presude, proizlazi da je prvostupanjski sud, Tribunalul București (Viši sud u Bukureštu), utvrdio da društvo Cristian General Serv nije obavljalo komercijalnu djelatnost tijekom spornog razdoblja, što otvara pitanje same biti isporuke usluga o kojima sud koji je uputio zahtjev pita Opći sud.
26
Međutim, valja istaknuti da sud koji je uputio zahtjev ipak ne iznosi sumnje u pogledu postojanja tih isporuka usluga u zahtjevu za prethodnu odluku.
27
Stoga, uz istodobno skretanje pozornosti suda koji je uputio zahtjev na činjenicu da je on jedini nadležan za odlučivanje o točnosti i pravnoj kvalifikaciji činjenica u glavnom predmetu, valja smatrati da, s obzirom na to da taj sud navodi da ne raspolaže dostatnim elementima, s obzirom na sudsku praksu navedenu u točki 21. ove presude, za rješavanje spora koji se pred njim vodi i uzimajući u obzir pretpostavku relevantnosti koju uživaju prethodna pitanja, nije očito da tumačenje Direktive 2006/112 koje je zatražio navedeni sud nema nikakve veze sa stvarnošću ili predmetom spora u glavnom postupku niti da je problem koji je postavio taj sud hipotetske prirode (vidjeti po analogiji presudu od 12. rujna 2024., NARE‑BG, C‑429/23, EU:C:2024:742, t. 42.).
28
Iz toga proizlazi da su postavljena pitanja dopuštena.
Meritum
29
Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi, kao prvo, da naknada nositelja srodnih prava u rumunjskom pravu proizlazi iz Zakona i Metodologije koja ga pojašnjava i, kao drugo, da se sud koji je uputio zahtjev pita treba li, u slučaju da je riječ o isporuci usluga uz naknadu, u okolnostima poput onih u glavnom predmetu, PDV obračunati samo na naknadu koju duguje korisnik koji raspolaže licencijom ili na trostruki iznos te naknade, koji se duguje zbog priopćavanja zaštićenih djela bez licencije.
30
Slijedom toga, kako bi se sudu koji je uputio zahtjev dao koristan odgovor, valja također tumačiti članak 25. točku (c) Direktive 2006/112, koji se odnosi na izvršenje usluga na temelju zakona, kao i članak 73. i članak 78. prvi stavak točku (a) te direktive, koji se odnose na oporezivi iznos za PDV.
31
Stoga valja smatrati da svojim dvama pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. stavak 1. točku (c), članak 24. stavak 1., članak 25. točke (a) i (c), članak 73. i članak 78. prvi stavak točku (a) Direktive 2006/112 tumačiti na način da:
–
nositelji srodnih prava isporučuju usluge uz naknadu kada korisnik koji za to nema licenciju priopćava javnosti njihova zaštićena djela, neovisno o tome što se, s jedne strane, ne mogu protiviti tom priopćavanju i što, s druge strane, njihova naknada proizlazi iz nacionalnog zakona i propisa na koje upućuje taj zakon;
–
PDV se primjenjuje na cjelokupnu naknadu koja se duguje nositeljima srodnih prava za tu isporuku usluga, uključujući dio te naknade koji premašuje naknadu koju bi taj korisnik morao platiti da je bio nositelj licencije.
32
Kao prvo, kada je riječ o pitanju odgovara li usluga poput one o kojoj je riječ u glavnom predmetu definiciji isporuke usluga uz naknadu, valja podsjetiti na to da se usluga isporučuje uz naknadu u smislu članka 2. stavka 1. točke (c) Direktive 2006/112 samo ako između pružatelja i primatelja postoji pravni odnos u okviru kojeg se razmjenjuju uzajamne činidbe, pri čemu naknada koju prima pružatelj usluge čini stvarnu protuvrijednost odredive usluge pružene primatelju. To je slučaj ako postoji izravna veza između pružene usluge i primljene protučinidbe (vidjeti presudu od 24. veljače 2022., Suzlon Wind Energy Portugal, C‑605/20, EU:C:2022:116, t. 62. i navedenu sudsku praksu).
33
U tom pogledu najprije valja podsjetiti, kao što je to učinio nezavisni odvjetnik u točkama 38. i 48. mišljenja, na to da pojam „pravni odnos u okviru kojeg se razmjenjuju uzajamne činidbe” treba široko tumačiti. Tako iz sudske prakse proizlazi da sama uporaba regulirane usluge, kao što je to parkiranje svojeg vozila na naplatnom parkiralištu (presuda od 20. siječnja 2022., Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37) ili potrošnja električne energije u mjestu stanovanja (presuda od 27. travnja 2023., Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348), može dovesti do nastanka pravnog odnosa između osobe koja je nositelj prava koja omogućuju stavljanje te usluge na raspolaganje i osobe koja se njome koristila (vidjeti u tom smislu presude od 20. siječnja 2022., Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, t. 28. i 29. i od 27. travnja 2023., Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, t. 30. do 32.).
34
Nadalje, kad je riječ o pojmu „naknada”, valja istaknuti da, prema sudskoj praksi navedenoj u točki 33. ove presude, potpuni izostanak plaćanja dugovanih iznosa nije prepreka utvrđenju uzajamnosti prava i obveza koji proizlaze iz predmetne gospodarske transakcije (vidjeti u tom smislu presude od 20. siječnja 2022., Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, t. 39. do 43. i od 27. travnja 2023., Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, t. 30. i 32.).
35
Naposljetku, što se tiče pojma „izravna veza”, kao što je to sam sud koji je uputio zahtjev naveo, Sud je već imao priliku utvrditi da činjenica da naknadu naplaćuje organizacija za kolektivno ostvarivanje autorskog prava i srodnih prava ne dovodi u pitanje postojanje izravne veze u smislu sudske prakse navedene u točki 32. ove presude, s obzirom na to da ta organizacija djeluje za račun nositelja takvih prava i da se okolnost da kolektivno ostvarivanje naknade proizlazi iz zakonske obveze ne protivi ni postojanju takve veze (vidjeti u tom smislu presudu od 21. siječnja 2021., UCMR – ADA, C‑501/19, EU:C:2021:50, t. 37.). Također je pojasnio da je upravo taj zakonodavni okvir uspostavio izravnu vezu između isporuke usluga i obveze plaćanja protuvrijednosti, pri čemu valja podsjetiti na to da iz članka 25. točke (c) Direktive 2006/112 izričito proizlazi da se isporuka usluga može sastojati, među ostalim, od izvršenja usluga na temelju zakona (vidjeti u tom smislu presudu od 4. srpnja 2024., Credidam, C‑179/23, EU:C:2024:571, t. 40.).
36
Kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 31. svojeg mišljenja, okolnost da je u ovom slučaju priopćavanje zaštićenih djela izvršeno a da Credidam prethodno nije dodijelio licenciju za takvo priopćavanje navela je sud koji je uputio zahtjev da se pita o mogućnosti da se na činjenice u glavnom predmetu primijeni sudska praksa koja proizlazi iz presude od 21. siječnja 2021., UCMR – ADA (C‑501/19, EU:C:2021:50).
37
U tom pogledu treba istaknuti da načelo porezne neutralnosti u području naplate PDV‑a zabranjuje općenito pravljenje razlike između nedopuštenih i dopuštenih transakcija, s obzirom na to da u sustavu PDV‑a teret pada na krajnjeg korisnika robe ili usluga kada se potonje isporučuju ili pružaju u okviru oporezivih transakcija na temelju Direktive 2006/112 (vidjeti presudu od 27. travnja 2023., Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, t. 28. i navedenu sudsku praksu).
38
U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se društvo Cristian General Serv tereti za priopćavanje javnosti zaštićenih djela bez prethodnog odobrenja ili dodjele licencije.
39
Priopćavanje predmetnih zaštićenih djela daje umjetnicima – izvođačima i proizvođačima fonograma koji su sudjelovali u tim djelima pravo na jedinstvenu i pravičnu naknadu za njihovo izravno ili neizravno korištenje, pri čemu se ti umjetnici – izvođači i proizvođači fonograma ne mogu protiviti tom korištenju.
40
Načini određivanja jedinstvene i pravične naknade, koji među ostalim proizlaze iz točke 3.12. Metodologije, dovode do toga da se ta naknada kreće od jednostrukog do trostrukog iznosa, ovisno o tome je li Credidam, koji na temelju članaka 145. i 146. Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima ex lege predstavlja nositelje srodnih prava, odobrio priopćavanje zaštićenih djela ili nije (točke 11. i 12. ove presude). Slijedom toga, čak i ako je priopćavanje predmetnih zaštićenih djela izvršeno bez licencije, činjenica da organizacija za kolektivno ostvarivanje autorskog prava i srodnih prava nije dodijelila licenciju ipak ne sprečava primjenu zakonskog okvira i propisa kojima se uređuje priopćavanje javnosti takvih djela bez licencije, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
41
Okolnost da korisnik zaštićenih djela nije platio iznose koje je morao platiti ne protivi se tomu da se, s obzirom na sudsku praksu navedenu u točki 34. ove presude, ti iznosi kvalificiraju kao protuvrijednost usluge koju organizacija za kolektivno ostvarivanje autorskog prava i srodnih prava pruža u ime nositelja srodnih prava, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
42
Činjenica da iznose koje duguje korisnik zaštićenih djela potražuje organizacija za kolektivno ostvarivanje autorskog prava i srodnih prava, a ne sami nositelji srodnih prava, također ne sprečava, kao što to proizlazi iz točke 35. ove presude, postojanje izravne veze između pružene usluge i primljene protuvrijednosti.
43
S obzirom na prethodno navedeno, čini se, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, da isporuka usluga poput one koju je utvrdio taj sud ispunjava kriterije iz sudske prakse navedene u točki 32. ove presude.
44
Kao drugo, kad je riječ o pitanju treba li PDV‑om teretiti samo naknadu koja bi, u ime nositelja srodnih prava, bila dugovana organizaciji za kolektivno ostvarivanje autorskog prava i srodnih prava da je korisnik zaštićenih djela imao licenciju ili se treba odnositi na trostruki iznos te naknade, valja istaknuti sljedeća razmatranja.
45
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da oporezivi iznos za isporuku usluga uz naknadu čini naknada koju je porezni obveznik stvarno primio u tu svrhu. Ta naknada predstavlja subjektivnu, odnosno stvarno primljenu vrijednost, a ne vrijednost koja je procijenjena prema objektivnim kriterijima. Osim toga, navedena naknada mora se moći izraziti u novcu (vidjeti presudu od 7. ožujka 2013., Efir, C‑19/12, neobjavljenu, EU:C:2013:148, t. 41. i navedenu sudsku praksu).
46
Osim toga, iz članka 78. prvog stavka točke (a) Direktive 2006/112 proizlazi da sam PDV nije uključen u oporezivi iznos, što ima za posljedicu to da je PDV uvijek automatski uključen u dogovorenu cijenu (presuda od 21. ožujka 2024., Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Mogućnost ispravka u slučaju pogrešne stope), C‑606/22, EU:C:2024:255, t. 27.).
47
Međutim, taj pojam „dogovorena cijena”, odnosno „naknada” za isporuku usluga, sud Unije tumači na način da uključuje uvećanja ili dodatne troškove, kada oni proizlaze iz primjene pravnog okvira na odnose između pružatelja usluga i onoga koji je od njih imao korist, makar i nezakonito ili nepravilno, drugim riječima ako ta uvećanja ili ti dodatni troškovi odražavaju izravnu vezu između isporuke usluga i njezine naknade. Sud je tako utvrdio da su novčane kazne za nepropisno parkiranje, koje su bili dužni platiti vozači koji su koristili parkirno mjesto, podlijegale PDV‑u, neovisno o okolnosti da su takvi iznosi u nacionalnom pravu bili kvalificirani kao kazna (presuda od 20. siječnja 2022., Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, t. 30. do 34. i 46.). Također je utvrdio da je naknada za nezakonitu korist koju je ilegalni potrošač električne energije stekao podlijegala PDV‑u (presuda od 27. travnja 2023., Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, t. 32.).
48
U ovom slučaju, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, iz točke 3.12. Metodologije, koja je u Zakonu o autorskom pravu i srodnim pravima posebno navedena, izričito proizlazi da je uvećanje naknade koju duguje korisnik zaštićenih djela koji nema licenciju izravna posljedica priopćavanja tih djela bez licencije, odnosno isporuke usluga poput one o kojoj je riječ u glavnom predmetu.
49
Stoga je cijena koju treba uzeti u obzir i koju treba opteretiti PDV‑om, u okolnostima poput onih u glavnom predmetu, cijena koja je zakonski određena u slučaju priopćavanja bez licencije djela kao što su predmetna zaštićena djela, odnosno trostruki iznos cijene koju bi korisnik bio dužan platiti u slučaju priopćavanja javnosti s licencijom.
50
S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 2. stavak 1. točku (c), članak 24. stavak 1., članak 25. točke (a) i (c), članak 73. i članak 78. prvi stavak točku (a) Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da:
–
nositelji srodnih prava isporučuju usluge uz naknadu kada korisnik koji za to nema licenciju priopćava javnosti njihova zaštićena djela, neovisno o tome što se, s jedne strane, ne mogu protiviti tom priopćavanju i što, s druge strane, njihova naknada proizlazi iz nacionalnog zakona i propisa na koje upućuje taj zakon;
–
PDV se primjenjuje na cjelokupnu naknadu koja se duguje nositeljima srodnih prava za tu isporuku usluga, uključujući dio te naknade koji premašuje naknadu koju bi taj korisnik morao platiti da je bio nositelj licencije.
Troškovi
51
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Općem sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (vijeće za prethodne postupke)
odlučuje:
članak 2. stavak 1. točku (c), članak 24. stavak 1., članak 25. točke (a) i (c), članak 73. i članak 78. prvi stavak točku (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost
treba tumačiti na način da:
–
nositelji srodnih prava isporučuju usluge uz naknadu kada korisnik koji za to nema licenciju priopćava javnosti njihova zaštićena djela, neovisno o tome što se, s jedne strane, ne mogu protiviti tom priopćavanju i što, s druge strane, njihova naknada proizlazi iz nacionalnog zakona i propisa na koje upućuje taj zakon;
–
porez na dodanu vrijednost se primjenjuje na cjelokupnu naknadu koja se duguje nositeljima srodnih prava za tu isporuku usluga, uključujući dio te naknade koji premašuje naknadu koju bi taj korisnik morao platiti da je bio nositelj licencije.
Papasavvas
Sampol Pucurull
Steinfatt
Petrlík
Valasidis
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 11. veljače 2026.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: rumunjski