62011FJ0127_HR
Stranke
Osnova
Operativni dio
Stranke
U predmetu F‑127/11,
povodom tužbe podnesene na temelju članka 270. UFEU‑a, primjenjivog na Ugovor o Euratomu na temelju članka 106.a tog ugovora,
Gonzalo de Mendoza Asensi, privremeni službenik Europskog parlamenta, sa stalnom adresom u Strassenu (Luksemburg), kojeg zastupaju P. Nelissen Grade i G. Leblanc, odvjetnici,
tužitelj,
protiv
Europske komisije,
koju zastupaju J. Currall i B. Eggers, u svojstvu agenata,
tuženik,
SLUŽBENIČKI SUD (puni sastav),
u sastavu: S. Van Raepenbusch, predsjednik, M. I. Rofes i Pujol, predsjednica vijeća, E. Perillo, R. Barents i K. Bradley (izvjestitelj), suci,
tajnik: W. Hakenberg,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 26. lipnja 2013.,
donosi sljedeću
Presudu
Osnova
1. Tužbom koju je tajništvo Službeničkog suda zaprimilo 29. studenoga 2011. G. de Mendoza Asensi zahtijeva, prvenstveno, poništenje odluke povjerenstva za odabir otvorenog natječaja EPSO/AD/177/10 da se njegovo ime ne upiše na rezervnu listu toga natječaja.
Okolnosti spora
2. Europski ured za odabir osoblja (EPSO) objavio je 16. ožujka 2010. u Službenom listu Europske unije obavijest o otvorenom natječaju EPSO/AD/177/10 za stvaranje rezerve za zapošljavanje administratora razreda AD 5 u područjima europske javne uprave, prava, ekonomije, revizije te informacijskih i komunikacijskih tehnologija (SL C 64 A str. 1., u daljnjem tekstu: obavijest o natječaju).
3. Obavijest o natječaju predviđala je u glavi IV. pristupne testove, a u glavi V. da se testiranja odvijaju u centru za procjenu kandidata.
4. Glava V. obavijesti o natječaju u točki 2. navodila je da će kandidatima pozvanima u centar za procjenu kandidata biti ocjenjivane njihove posebne kompetencije, u odabranom području, kao i sljedeće njihove opće kompetencije:
„
– Analiza i rješavanje problema [;]
– [k]omunikacija [;]
– [u]smjerenost na kvalitetu i rezultate [;]
– [u]čenje i razvoj [;]
– [o]dređivanje prioriteta i organiziranje rada [;]
– [u]pornost [;]
– [t]imski rad [;]
– [s]posobnost vođenja“.
5. Točka 2. glave V. obavijesti o natječaju navodila je, osim toga, da će se kompetencije testirati pomoću studije slučaja iz odabranog područja, rada u skupini, prezentacijskih vještina i strukturiranog intervjua.
6. Točka 4. glave V. obavijesti o natječaju predviđala je da će se posebne kompetencije u odabranom području ocjenjivati bodovima od 0 do 20, a minimum koji se zahtijeva bit će 10 bodova. Osim toga, iz spisa proizlazi da su se posebne kompetencije ocjenjivale samo tijekom testiranja studije slučaja. Ista odredba navodila je da će se opće kompetencije ocjenjivati svaka pojedinačno bodovima od 0 do 10, a minimum potreban za svaku pojedinu kompetenciju bio je 3 boda i 50 bodova od 80 za ukupno 8 općih kompetencija.
7. Tužitelj je bio kandidat na natječaju EPSO/AD/177/10 u području prava (u daljnjem tekstu: natječaj). Nakon što je bio uspješan na pristupnim računalnim testovima sudjelovao je u testiranjima koja su se provodila u centru za procjenu kandidata u Bruxellesu (Belgija) 29. rujna 2010.
8. Dopisom upućenim tužitelju putem njegova EPSO korisničkog računa 3. veljače 2011. EPSO je obavijestio tužitelja da je povjerenstvo zaključilo da njegovi rezultati nisu dostatni kako bi se njegovo ime upisalo na rezervnu listu, i to ponajprije zato što je, u području posebnih kompetencija, postigao 8 bodova od 20 mogućih, dok je zahtijevani minimum bio 10 bodova od 20 mogućih (u daljnjem tekstu: odluka o neprihvaćanju). U prilogu tom dopisu nalazio se dokument pod nazivom „indeks kompetencija“ koji je sadržavao tužiteljeve rezultate testiranja općih i posebnih kompetencija kao i komentare povjerenstva koji su se odnosili na svaku od ocijenjenih općih kompetencija.
9. Tužitelj je putem telefaksa 8. veljače 2011. zatražio preispitivanje odluke o neprihvaćanju i pristup „svim ispravljenim zadacima, pisanim i usmenim, pitanjima i odgovorima [kao i ] tablici ocjenjivanja koju je povjerenstvo koristilo za pisane zadatke/studiju slučaja“.
10. Tužitelj je 10. veljače 2011. putem elektroničke pošte zaprimio neispravljeni primjerak svog uratka napisanog tijekom studije slučaja, svojih testova poznavanja jezika i obrasca za ocjenjivanje koji je bio korišten tijekom testiranja poznavanja jezika.
11. Dopisom od 4. travnja 2011., koji je tužitelju upućen putem njegova EPSO računa, EPSO ga je izvijestio da je povjerenstvo, nakon što je primijetilo neke nedosljednosti u ocjeni njegove studije slučaja, odlučilo povisiti ocjene koje je postigao na temelju općih kompetencija „[k]omunikacija“ i „[o]dređivanje prioriteta i organiziranje rada“, kao i ocjene koje je postigao za posebne kompetencije, koje su stoga povišene sa 8 od 20 bodova na 9 od 20 bodova. U tom dopisu EPSO je obavijestio tužitelja da je, slijedom tih izmjena, postigao opću ocjenu od 71,2 boda od 100 mogućih, što je i dalje bilo niže od najniže ocjene koju su postigli kandidati upisani na rezervnu listu, odnosno 76,10 bodova, i da je, prema tome, povjerenstvo potvrdilo svoju odluku da ga ne upiše na rezervnu listu. Također mu je dostavljena i ispravljena verzija dokumenta „indeks kompetencija“.
12. Tužitelj je 5. svibnja 2011. putem elektroničke pošte podnio žalbu na osnovi članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju Europske unije (u daljnjem tekstu: pravilnik) protiv odluke povjerenstva da se njegovo ime ne upiše na rezervnu listu. Istom žalbom zatražio je pristup „ocjeni teksta studije slučaja, tablici ocjenjivanja kao i ispravcima“.
13. Odlukom od 29. kolovoza 2011. EPSO je postupajući u svojstvu tijela za imenovanje (u daljnjem tekstu: tijelo za imenovanje) odbio žalbu (u daljnjem tekstu: odluka kojom se odbija žalba).
Zahtjevi stranaka i postupak
14. Tužitelj zahtijeva od Službeničkog suda da:
– prije odlučivanja, i na temelju mjera upravljanja postupkom, naloži Europskoj komisiji da dostavi relevantne dokumente koji bi omogućili utvrđivanje moguće očite pogreške u ocjeni činjenica i/ili u primjeni prava u okviru ocjene njegova učinka te posebno da dostavi primjerak studije slučaja koju je obrađivao tijekom pisanog dijela testiranja u centru za procjenu kandidata, s njezinim ispravljenim odgovorima;
– poništi odluku o neprihvaćanju;
– poništi odluku povjerenstva koja mu je dostavljena dopisom od 4. travnja 2011., a kojom se potvrđuje odluka o neprihvaćanju;
– poništi odluku kojom se odbija žalba;
– naloži tuženiku snošenje troškova.
15. U svom odgovoru na tužbu Komisija zahtijeva da Službenički sud:
– odbije tužbu;
– naloži tužitelju snošenje troškova.
16. Dopisom od 29. lipnja 2012. Službenički sud je zatražio od stranaka, na temelju mjera upravljanja postupkom, da odgovore na određena pitanja te dostave određene dokumente. Posebice je zatražio od Komisije da mu dostavi verziju predmeta korištenog za tužiteljevu studiju slučaja te najmanje dvije druge verzije korištene tijekom natječaja.
17. Tužitelj je postupio po mjerama upravljanja postupkom Službeničkog suda u okviru zadanog roka. Komisija je međutim u svom odgovoru od 10. kolovoza 2012. dostavila Službeničkom sudu samo dio traženih dokumenata, uz obrazloženje da su tekstovi korišteni u različitim verzijama predmeta natječaja visokog stupnja osjetljivosti i da je bitno da se jamči povjerljivost metode koja se koristi u okviru EPSO postupaka odabira za sastavljanje i primjenu verzija.
18. Rješenjem od 19. listopada 2012., koje je doneseno na temelju članka 44. stavka 2. Poslovnika, Službenički sud naložio je Komisiji da mu dostavi verziju predmeta koji je tužitelj rješavao tijekom testiranja studije slučaja, kao i druge dvije verzije koje su bile korištene tijekom postupka, odnosno one za koju je kandidatima dodijeljena najviša prosječna ocjena i one za koju je kandidatima dodijeljena najniža prosječna ocjena. Istim je rješenjem Službenički sud naložio da se s dokumentima koje je zatražio tužitelj postupa kao s povjerljivima uz poštovanje više uvjeta, među kojima je i pisana obveza tužiteljevih zastupnika da neće otkriti trećim osobama sadržaj dokaznih elemenata koje je dostavila Komisija i, osobito, da neće proslijediti svoja očitovanja o navedenim dokaznim elementima svom klijentu ili trećim osobama.
19. Komisija je dostavila Službeničkom sudu dokumente navedene u rješenju od 19. listopada 2012. u zadanom roku. Dopisom od 20. studenoga 2012. zastupnici tužitelja su se obvezali da neće otkriti ni svojem klijentu ni trećim osobama dokumente koje je dostavila Komisija kao ni njihova očitovanja o tim dokumentima.
20. Odlukom Službeničkog suda u punom sastavu od 31. siječnja 2013. predmet koji je prvotno bio dodijeljen drugom vijeću Službeničkog suda upućen je punom sastavu.
21. Rješenjem od 5. veljače 2013. Službenički sud je naložio Komisiji da mu dostavi „primjerak svih uputa ili korekcijskih tablica koje su koristili članovi povjerenstva u svrhu ocjene radova kandidata tijekom testiranja studije slučaja na natječaju“.
22. Dopisom zaprimljenim u tajništvu Službeničkog suda 19. veljače 2013. Komisija je dostavila Službeničkom sudu opći vodič koji sadrži upute ispravljačima, detaljan vodič koji sadrži upute što se tiče sadržaja studije slučaja prema različitim verzijama pod nazivom „pravni priručnik“ i profil za obilježavanje na računalu koji je bio na raspolaganju ispravljačima/članovima povjerenstva za ocjenjivanje kompetencija kandidata na studiji slučaja. U svom popratnom dopisu Komisija je međutim naznačila da detaljni vodič sadrži kriterije za ispravljanje koji se odnose na testiranje studije slučaja i istaknula da je zbog toga taj dokument u cijelosti obuhvaćen tajnošću rada povjerenstva. Također je istaknula da se profil za obilježavanje mora smatrati povjerljivim te se stoga samo verzija toga dokumenta koja nije povjerljiva može uložiti u spis.
23. Nakon ispitivanja dokumenata koje je dostavila Komisija Službenički sud je rješenjem od 18. travnja 2013. odlučio uložiti u spis opći vodič, vratiti Komisiji detaljni vodič zato što se, nakon iščitavanja, taj vodič Službeničkom sudu nije činio nužnim kako bi odlučio o osnovanosti tužbenih razloga koje je tužitelj iznio u ovom predmetu, prihvatiti zahtjev Komisije za povjerljivost profila za obilježavanje i podvrgnuti obavijest tužitelju o općem vodiču i verziji profila za obilježavanje koja nije povjerljiva povjerljivom postupanju, pod određenim uvjetima.
Uvodna razmatranja
24. Službenički sud uvodno utvrđuje da iz spisa proizlazi da je EPSO 3. srpnja 2008. odobrio izvješće pod nazivom „Program razvoja“. Taj program razvoja predviđa, za sve otvorene natječaje koji se organiziraju od 2010., prelazak s metode odabira utemeljene na ocjeni znanja kandidata na metodu odabira utemeljenu na ocjeni kompetencija kandidata (u daljnjem tekstu: nova metoda). Posebice se u programu razvoja navodi kao osnovni element odabira osoblja funkcijske skupine administratora (AD) korištenje centara za procjenu kandidata, gdje kandidati moraju proći više vrsta testiranja, među kojima su studija slučaja, strukturirani intervju, prezentacijske vještine i rad u skupini.
25. Što se tiče usmenih testiranja koja se provode u centru za procjenu kandidata, nova metoda predviđa više mjera s ciljem prevladavanja kognitivne pristranosti koja se općenito primjećuje među ocjenjivačima i osiguravanja usklađenosti ocjenjivanja.
26. Posebice, iz pismena tuženika proizlazi kako slijedi:
– kandidate tijekom istog testiranja promatraju najmanje dva člana povjerenstva i svaka opća kompetencija ocjenjuje se tijekom dva različita zadatka, dakle od više članova povjerenstva;
– testiranja su unaprijed strukturirana i slijede prethodno utvrđenu metodologiju koja koristi prethodno definirane pokazatelje ponašanja kako bi se uklonio „halo efekt“, odnosno kognitivna pristranost koja utječe na percepciju koju ocjenjivač može imati o osobama i moguća tendencija svakog ispitivača da precijeni ili potcijeni kandidata samo na temelju prvih stečenih dojmova;
– najmanje pola članova povjerenstva za odabir su dužnosnici institucija posebno upućeni u tu svrhu u EPSO, gdje u punom radnom vremenu obavljaju dužnost članova povjerenstva i koji su s uspjehom sudjelovali u petodnevnoj obuci o tehnikama ocjenjivanja; ostali članovi povjerenstva također prolaze posebnu obuku;
– isti kriteriji ocjenjivanja i ista metodologija primjenjuju se na svakog kandidata;
– predsjednik povjerenstva prisutan je na početku svakog testiranja u svrhu kontrole dobre primjene metodologije;
– konačne odluke donosi cjelokupno povjerenstvo na temelju rezultata svih testiranja;
– provode se studije i analize u svrhu provjere usklađenosti ocjenjivanja.
27. Natječaj EPSO/AD/177/10 bio je organiziran na temelju nove metode.
Pravo
1. Predmet tužbe
28. Tužitelj zahtijeva svojim drugim i trećim tužbenim zahtjevom poništenje odluke o neprihvaćanju, kao i poništenje odluke povjerenstva koja mu je dostavljena dopisom od 4. travnja 2011., kojom se nakon preispitivanja potvrđuje odluka o neprihvaćanju.
29. Međutim, prema sudskoj praksi, kada kandidat na natječaju zahtijeva preispitivanje odluke povjerenstva, upravo je odluka koju to povjerenstvo donese nakon preispitivanja situacije toga kandidata ta koja predstavlja akt koji na njega negativno utječe (presuda Suda prvog stupnja od 13. prosinca 2006., Heus/Komisija, T‑173/05, t. 19.). Iz toga slijedi da odluka povjerenstva koja je dostavljena tužitelju dopisom od 4. travnja 2011. zamjenjuje odluku o neprihvaćanju; shodno tome, potrebno je ispitati samo zahtjev za poništenje usmjeren protiv odluke dostavljene tužitelju 4. travnja 2011.
30. Kad je riječ o četvrtom tužbenom zahtjevu kojim se traži poništenje odluke o odbijanju žalbe, treba podsjetiti da Službenički sud, povodom tužbe formalno usmjerene protiv odbijanja žalbe, kad odbijanje te žalbe nema samostalan sadržaj, zapravo odlučuje o aktu protiv kojeg je bila uložena žalba (presuda Službeničkog suda od 15. rujna 2011., Munch/OHIM, F‑6/10, t. 24., i navedena sudska praksa).
31. U ovom slučaju, odluka o odbijanju žalbe nema samostalan sadržaj jer se njome samo potvrđuje odluka o neprihvaćanju, koju je zamijenila odluka povjerenstva dostavljena tužitelju dopisom od 4. travnja 2011., te se njome ne preispituje tužiteljeva situacija u smislu novih argumenata ili činjenica, slijedom čega nije potrebno donijeti samostalnu odluku o zahtjevima za njeno poništenje.
32. Iz svega prethodnog proizlazi da je potrebno odlučiti samo o zahtjevu za mjerama upravljanja postupkom i o zahtjevima za poništenje odluke povjerenstva koja je tužitelju dostavljena dopisom od 4. travnja 2011., kojom se potvrđuje odluka o neprihvaćanju (u daljem tekstu: pobijana odluka).
2. Zahtjev za mjerama upravljanja postupkom
33. U svojoj tužbi tužitelj zahtijeva od Službeničkog suda da prije odlučivanja, i na temelju mjera organizacije postupka, naloži tuženiku da dostavi sve relevantne dokumente koji bi omogućili utvrđivanje moguće očite pogreške u ocjeni činjenica i/ili u primjeni prava u okviru ocjene njegova učinka te posebno da dostavi primjerak studije slučaja koju je obrađivao s njegovim ispravljenim odgovorima.
34. Međutim, u pogledu dokaznih elemenata koje su stranke priložile svojim pismenima i dokumenata koje su priložile u okviru mjera organizacije postupka, Službenički sud ocjenjuje da je stvar dovoljno razjašnjena da bi mogao odlučiti o tužbi pa stoga zaključuje da nije potrebno odlučivati o donošenju mjera organizacije postupka osim onih koje su već donesene.
3. Zahtjevi za poništenje
35. U podršku zahtjevima za poništenje tužitelj ističe tri tužbena razloga, koji se odnose na:
– povredu načela jednakog postupanja;
– povredu načela neovisnosti povjerenstva;
– povredu obveze obrazlaganja.
Prvi tužbeni razlog, koji se odnosi na povredu načela jednakog postupanja
36. Tužitelj dijeli ovaj tužbeni razlog na dva dijela, od kojih se prvi odnosi na činjenicu da su kandidati koji su posljednji ispitivani bili u povoljnijem položaju, a drugi na činjenicu pretjeranih promjena sastava povjerenstva tijekom usmenog dijela testiranja.
Prvi dio prvog tužbenog razloga
– Argumenti stranaka
37. Tužitelj ističe da su se testiranja studije slučaja provodila u razdoblju od tri mjeseca i da se predmeti koji su dani kandidatima nisu u bitnom razlikovali od jednog testiranja do drugog. Takve okolnosti dovodile su kandidate u vrlo različite situacije s obzirom na poredak ispitivanja. Naime, s jedne strane, kandidati koji su posljednji ocjenjivani imali su više vremena za pripremu i, s druge strane, mogli su od kandidata koji su prije njih bili na testiranju dobiti informacije o sadržaju određenih korištenih verzija. U tom pogledu, tužitelj tvrdi da su informacije koje su se odnosile na studiju slučaja kružile među kandidatima koji su već prošli testiranja i onima koji ih još nisu prošli, slijedom čega su zadnje navedeni mogli usmjeriti svoje pripreme u smislu tih informacija.
38. Prema tužitelju, da bi izbjegao ovu situaciju EPSO je trebao organizirati sva testiranja studije slučaja istoga dana, kako je, uostalom, odlučio Sud Europskih zajednica 27. listopada 1976. u presudi Prais/Vijeće (130/75), a što je EPSO i učinio na natječajima organiziranima 2011.
39. Tijekom rasprave, nakon što je upozorio da su kandidati mogli obaviti testiranja na njemačkom, engleskom ili francuskom jeziku, tužitelj je istaknuo da iz dokumenata koje je Komisija dostavila u okviru mjera organizacije postupka proizlazi da su kandidati koji su navedena testiranja obavili na njemačkom ili francuskom jeziku dobili svi istu verziju predmeta. Stoga su ti kandidati imali više mogućnosti da od drugih kandidata saznaju informacije o sadržaju verzije predmeta koji će biti na testiranju.
40. Komisija smatra da, imajući u vidu novu metodu i osobito studiju slučaja koju ona predviđa, čiji cilj nije testirati znanje već kompetencije kandidata, nikakvo poznavanje posebnog područja prava Unije ili sudske prakse nije potrebno, već samo vrlo općenito znanje kombinirano s potrebnim pravnim kompetencijama. Nadalje, prema Komisiji, činjenica da su od drugih kandidata stekli informacije koje su se odnosile na studiju slučaja također može biti i nedostatak, s obzirom na to da je navedeno testiranje bilo osmišljeno na način da neutralizira eventualno prethodno znanje kandidata o predmetu testiranja. U najmanju ruku, kandidati koji su mogli dobiti informacije o testiranju studije slučaja i pokušali iskoristiti te informacije za pripremu morali su zaključiti da testiranje ne odgovara njihovim informacijama.
41. Osim toga, Komisija ističe da tužitelj nije pružio nikakav dokaz o navodnoj razmjeni informacija o studiji slučaja među kandidatima. Tijekom rasprave Komisija je izvijestila Službenički sud o tome da EPSO nadzire razmjenu informacija na društvenim mrežama i drugim sredstvima elektroničke komunikacije, što mu omogućuje da detektira eventualno curenje informacija o predmetima i da reagira na odgovarajući način ako se dogodi da okolo kruže previše detaljne informacije. Komisija potvrđuje da u ovom slučaju nije bilo nikakvih naznaka o curenju informacija.
– Ocjena Službeničkog suda
42. Treba istaknuti da, u okviru sudskog nadzora nad odlukom kojom povjerenstvo za odabir odbije upisati kandidata na rezervnu listu, Službenički sud provjerava poštovanje primjenjivih pravnih propisa, odnosno pravila, osobito postupovnih, koja određuje Pravilnik i obavijest o natječaju, te onih koja uređuju rad povjerenstva, posebno dužnost nepristranosti povjerenstva i poštovanja jednakog postupanja prema kandidatima, kao i izostanak zlouporabe ovlasti (presuda Službeničkog suda od 13. prosinca 2012., Mileva/Komisija, F‑101/11, t. 40., i navedena sudska praksa).
43. Kad je riječ posebice o jednakom postupanju prema kandidatima, u sudskoj je praksi pojašnjeno da je na povjerenstvu briga o strogom poštovanju toga načela tijekom trajanja natječaja. Iako povjerenstvo ima široku marginu prosudbe što se tiče načina i detaljnog sadržaja testiranja, dužnost suca Unije je, međutim, provedba nadzora u mjeri u kojoj je to potrebno za osiguravanje jednakog postupanja prema kandidatima i objektivnosti povjerenstva pri odabiru između kandidata (presuda Suda prvog stupnja od 12. ožujka 2008., Giannini/Komisija, T‑100/04, t. 132.).
44. U tom kontekstu, i tijelo za imenovanje kao organizator natječaja i povjerenstvo dužni su osigurati da svi kandidati na istom natječaju dobiju, što se pisanih testova tiče, isti test u istim uvjetima testiranja (presuda Prais/Vijeće, gore navedena, t. 13.). Slijedom toga, na povjerenstvu za odabir je da osigura da testovi imaju skoro isti stupanj težine za sve kandidate (presuda Službeničkog suda od 15. travnja 2010., Matos Martins/Komisija, F‑2/07, t. 171., i navedena sudska praksa).
45. Međutim, svaki je natječaj općenito i inherentno povezan s rizikom nejednakosti postupanja zbog nužno ograničenog karaktera broja pitanja koja se mogu postaviti tijekom ispitivanja o određenoj temi. Stoga se prihvaća da se povreda načela jednakog postupanja može utvrditi samo ako povjerenstvo, prilikom izbora testova, rizik nejednakosti mogućnosti nije ograničilo na ono što je u pravilu inherentno svakom testiranju (presuda Giannini/Komisija, gore navedena, t. 133.).
46. S obzirom na sudsku praksu navedenu u točkama 43. do 45. ove presude, Službenički sud smatra da, u pogledu obveza povjerenstva za odabir, odluka da se kandidata ne upiše na rezervnu listu treba biti poništena ako se utvrdi da je natječaj bio organiziran na način koji je stvorio rizik nejednakog postupanja viši od onog koji je inherentan svim natječajima, a da zainteresirani kandidat ne mora dostaviti dokaze o tome da su pojedini kandidati stvarno imali prednost.
47. U ovom slučaju iz spisa predmeta proizlazi da je studija slučaja testiranje kojemu je cilj testirati kompetencije kandidata u zamišljenoj situaciji, ali bliskoj stvarnosti, u kojoj prethodno stečena znanja imaju samo vrlo ograničenu ulogu. U tom pogledu, Službenički sud je zaključio da točka 4.1 („studija slučaja“) brošure „Centar za procjenu kandidata“ - koja je poslana svim kandidatima pozvanima u centar za procjenu kandidata - naime točka koju je naveo kandidat u svom zahtjevu za preispitivanje, navodi da kandidati moraju formulirati svoj pisani odgovor na studiju slučaja oslanjajući se isključivo na dokumentaciju koja im je stavljena na raspolaganje.
48. Osim toga, iz pismena Komisije proizlazi da je studija slučaja za natječaj napravljena u šesnaest različitih verzija koje su tako osmišljene da, iako su iste razine težine, sadrže dovoljno velike razlike kako kandidati ne bi mogli imati korist od eventualnog prethodnog poznavanja neke druge verzije. U tom pogledu, Službenički sud je zaključio, razmatrajući tri od šesnaest verzija studije slučaja natječaja, da ta studija, koja je daleko od jednostavnog teksta od nekoliko redaka koji bi kandidat mogao zapamtiti i lako objasniti drugom kandidatu, ima oblik spisa od više od dvadeset strana koji sadrži seriju dokumenata vrlo različitog karaktera.
49. S obzirom na iznesene dokaze, treba zaključiti da tužitelj nije s dovoljnom izvjesnošću dokazao da je okolnost da su zadnje ispitivani kandidati imali više vremena za pripremu za testiranje studije slučaja i da su pojedini kandidati mogli dobiti informacije od drugih kandidata o sadržaju verzije na kojoj su trebali biti testirani, mogla kandidatima koji su među zadnjima rješavali testiranje studije slučaja dati stvarnu prednost pred ostalim kandidatima.
50. Osim toga, tužitelj nije ni pokušao osporiti argumente Komisije prema kojima je cilj nove metode osigurati upravo to da se tijekom trajanja testiranja u centru za procjenu kandidata sa svim kandidatima postupa na jednak način i da rezultate navedenih testiranja ne ugrožava kognitivna pristranost ocjenjivača, za koju je znanstveno dokazano da postoji i koju odgovorna administracija ne može ignorirati.
51. Posebice, što se tiče navodnog curenja informacija u vezi sa studijom slučaja, potrebno je ustvrditi da tužitelj navodi samo pretpostavke, bez pružanja bilo kakvih dokaznih elemenata ili indicija o istinitosti tih tvrdnji. Osim toga, čak i da je došlo do curenja informacija, tužitelj nije pružio Službeničkom sudu nikakav dokaz kojim bi doveo u pitanje argumente Komisije prema kojima je, s novom metodom, činjenica posjedovanja informacija o studiji slučaja u najmanju ruku bila beskorisna, ako ne i nepovoljna za kandidate.
52. Slijedom toga, treba zaključiti da, u pogledu navedenih okolnosti, činjenica da sva testiranja studije slučaja nisu provedena na isti dan u ovom slučaju nije rezultirala ni različitim postupanjem prema kandidatima, koje bi jednima dalo određene prednosti pred ostalima, ni rizikom nejednakog postupanja višim od onoga koji je inherentan svim natječajima.
53. Ovaj zaključak nije doveden u pitanje ni argumentom tužitelja da su kandidati koji su odabrali rješavati studiju slučaja na njemačkom ili francuskom jeziku bili svi testirani na istoj verziji predmeta i tijekom više dana. Naime, imajući u vidu okolnosti navedene u točkama 47. i 48. ove presude, tužitelj nije uspio dokazati da su kandidati koji su bili ispitivani među posljednjima mogli od toga imati bilo kakve koristi.
54. Konačno, tužitelj se ne može uspješno pozvati na točku 14. presude Prais/Vijeće, gore navedene, u kojoj je Sud odlučio „da je […] jako važno da datum pisanog testiranja bude isti za sve kandidate“. Naime, dovoljno je istaknuti da taj zaključak treba razmatrati u njegovom izvornom činjeničnom kontekstu, odnosno da se radi o pisanom testiranju koje je identično za sve kandidate i organizirano u okviru natječaja s ciljem ocjene znanja kandidata. Naprotiv, u ovom slučaju, testiranje koje tužitelj pobija je studija slučaja, izrađena u šesnaest verzija, čiji cilj nije bio ocijeniti znanje kandidata, već njihove kompetencije.
55. Iz svega prethodnog proizlazi da je potrebno odbiti prvi dio prvog tužbenog razloga.
Drugi dio prvog tužbenog razloga
– Argumenti stranaka
56. U drugom dijelu prvog tužbenog razloga tužitelj tvrdi da mu je povrijeđeno načelo jednakog postupanja jer se sastav povjerenstva pretjerano mijenjao od kandidata do kandidata.
57. U tom pogledu, tužitelj ustvrđuje da ga, tijekom različitih testiranja koja je prolazio u usmenoj fazi natječaja, nikada nisu ocjenjivali isti članovi povjerenstva i da, slijedom toga, ni jedan član povjerenstva nije sudjelovao u cjelokupnom testiranju. Stoga je povjerenstvo povrijedilo njegovo pravo da ga ocjenjuje veći broj članova povjerenstva. Osim toga, tužitelj ističe da su, tijekom usmenog ispitivanja, članovi povjerenstva bili različiti za skoro svakog kandidata i da je zbog te činjenice povjerenstvo provelo vrlo nepotpunu komparativnu analizu svih kandidata. Nadalje, prema tužitelju, stalna nazočnost predsjednika ili potpredsjednika povjerenstva nije mogla nadoknaditi nedovoljan broj stalnih članova povjerenstva kao i bitne promjene u sastavu povjerenstva.
58. Konačno, tužitelj tvrdi da osobe zadužene za ispravljanje studije slučaja nisu bile članovi povjerenstva, nego ocjenjivači koje je odredio EPSO, i da su svaki tjedan te osobe bile zamjenjivane drugim osobama. Međutim, uzimajući u obzir kratke rokove koje je odredio EPSO, povjerenstvo nije imalo vremena provjeriti ispravke koje su napravili ti ispitivači. Dakle, usklađenost ocjenjivanja nije bila zajamčena.
59. Komisija navodi da, ovim dijelom prvog tužbenog razloga, tužitelj dovodi u pitanje isključivo usmeno testiranje, iako je na temelju specifičnih kompetencija koje su bile ispitivane samo tijekom studije slučaja postigao ocjenu nižu od one dovoljne za prolaz. Slijedom toga, Komisija prvenstveno tvrdi da tužitelj nema nikak vog interesa isticati ovaj dio prvog tužbenog razloga jer čak i kad bi ocjene postignute u općim kompetencijama bile poništene, on ne bi od toga imao nikakvu korist.
60. U svakom slučaju, Komisija smatra da ovaj dio prvog tužbenog razloga također nema pravnog temelja. Naime, prema Komisiji, održavanje stalnosti sastava povjerenstva nije cilj sam po sebi, već rješenje stvoreno sudskom praksom u cilju protuteže određenim nesavršenostima načina na koji su usmena testiranja bila organizirana prije 2010. Znajući da nova metoda nema više takvih nedostataka, nije više potrebno da povjerenstvo pazi na svoju stalnost tijekom cijelog postupka natječaja u svrhu zadovoljavanja načela jednakog postupanja i objektivnosti ocjenjivanja. Tijekom rasprave Komisija je pojasnila svoj argument objašnjavajući kako ne zahtijeva da se načelo stalnosti povjerenstva potpuno napusti već da se ono redefinira uzimajući u obzir novu metodu.
– Ocjena Službeničkog suda
61. Sudac Unije ima pravo ocijeniti, prema okolnostima svakog pojedinog slučaja, opravdava li dobro sudovanje odbijanje tužbe zbog neosnovanosti a da se prethodno nije odlučivalo o prigovoru nedopuštenosti koji je istaknula tužena strana (presuda Službeničkog suda od 28. rujna 2011., AZ/Komisija, F‑26/10, t. 34.).
62. U okolnostima ovog slučaja i radi ekonomičnosti postupka, prvenstveno treba ispitati tužiteljeve argumente o utemeljenosti, a da se prvo ne odlučuje o dopuštenosti.
63. Treba podsjetiti da institucije Unije raspolažu širokom marginom prosudbe za utvrđivanje načina organizacije natječaja te je na sucu Unije revidiranje tih načina samo u mjeri potrebnoj kako bi se osiguralo jednako postupanje prema kandidatima i objektivnost izbora između njih (vidjeti presudu Službeničkog suda od 16. rujna 2013., Höpcke/Komisija, F‑46/12, t. 63.).
64. Obveza zapošljavanja najsposobnijih, najučinkovitijih i najčasnijih dužnosnika, koju članak 27. Pravilnika nameće institucijama znači da tijelo za imenovanje i povjerenstvo za odabir moraju paziti, svatko u okviru svoje nadležnosti, da se natječaji provode uz poštovanje načela jednakog postupanja prema kandidatima i objektivnosti ocjenjivanja.
65. Tako je odlučeno da se široka ovlast prosudbe kojom raspolaže povjerenstvo za odabir što se tiče utvrđivanja načina i detaljnog sadržaja testiranja kojem su podvrgnuti kandidati mora uravnotežiti strogim poštovanjem propisa kojim se uređuje organizacija testiranja. Slijedom navedenog, na povjerenstvu natječaja je da pazi na strogo poštovanje načela jednakog postupanja prema kandidatima tijekom provedbe testiranja i na objektivnost izbora između zainteresiranih (presuda Prvostupanjskog suda od 25. svibnja 2000., Elkaïm i Mazuel/Komisija, T‑173/99, t. 87.). U tu svrhu, povjerenstvo mora jamčiti usklađenu primjenu kriterija ocjenjivanja na sve kandidate o kojima je riječ, osiguravajući osobito stalnost svoga sastava (vidjeti, što se tiče odbora za odabir u postupku koji se odnosi na stvaranje rezervne liste privremenih službenika, presudu Suda prvog stupnja od 24. rujna 2002., Girardot/Komisija, T‑92/01, točke 24. do 26.; vidjeti, osim toga, presudu Službeničkog suda od 29. rujna 2010., Honnefelder/Komisija, F‑41/08, t. 35.).
66. U sudskoj praksi je pojašnjeno kako poštovanje načela jednakog postupanja i objektivnosti ocjenjivanja pretpostavlja održavanje, u najvećoj mogućoj mjeri, stalnosti sastava povjerenstva tijekom cjelokupnog trajanja testiranja (presuda Suda prvog stupnja od 10. studenoga 2004., Vonier/Komisija, T‑165/03, t. 39.).
67. Međutim, ne može se isključiti da se usklađenost ocjenjivanja može postići i drugim sredstvima osim održavanja stalnosti povjerenstva tijekom cjelokupnog trajanja testiranja. Prvostupanjski sud je tako potvrdio da, kad su zbog spriječenosti imenovani članovi povjerenstva za odabir zamijenjeni - za testiranja nekih kandidata - zamjenskim članovima u cilju omogućavanja povjerenstvu da obavi svoje poslove u razumnom roku, sastav povjerenstva unatoč tome može ostati dovoljno stalan ako povjerenstvo provede koordinaciju nužnu kako bi se zajamčila usklađena primjena kriterija ocjenjivanja (vidjeti, u tom smislu, presudu Giannini/Komisija, gore navedenu, t. 208. do 216.).
68. U istom smislu, treba podsjetiti da mjere koje povjerenstvo poduzima kako bi ispunilo svoju obvezu osiguravanja stalnosti svoga sastava moraju, ovisno o slučaju, biti ocjenjivane s obzirom na pojedinačne karakteristike zapošljavanja koje se organizira i praktične zahtjeve koje podrazumijeva organizacija natječaja, pri čemu povjerenstvo ipak mora poštovati temeljna jamstva jednakog postupanja s kandidatima i objektivnosti odabira između njih (presuda Suda prvog stupnja od 5. travnja 2005., Christensen/Komisija, T‑336/02, t. 44.).
69. Točno je da su ocjene koje daje povjerenstvo za odabir prilikom ocjenjivanja kompetencija ili znanja i sposobnosti kandidata komparativne naravi (vidjeti presudu Suda prvog stupnja od 19. veljače 2004., Konstantopoulou/Sud Europske unije, T‑19/03, t. 43.). Međutim, ne može se isključiti da je - u pogledu organiziranja testiranja za natječaj i organizacije rada povjerenstva - za jamčenje komparativne naravi ocjene povjerenstva dovoljno da se stalnost povjerenstva održava samo u određenim fazama natječaja.
70. Budući da održavanje određene stalnosti sastava povjerenstva nije samo po sebi imperativ već je sredstvo jamčenja poštovanja načela jednakog postupanja i objektivnosti ocjenjivanja, potrebno je ispitati je li, u ovom slučaju, način na koji je natječaj bio organiziran jamčio poštovanje navedenih načela.
71. U ovom slučaju treba istaknuti da je Komisija i u svom odgovoru na mjere upravljanja postupkom i na raspravi navela, a da tužitelj to nije osporio, da se povjerenstvo, iako nije ostalo stalnog sastava tijekom cjelokupnog testiranja, sastalo najmanje, kao prvo, kada je odlučivalo o načinu na koji će se testiranje odvijati, a zatim, svaka dva ili tri dana, svaki puta kada bi se ocjene dodijeljene kandidatima objedinjavale kako bi se formirala ocjena kompetencija kandidata koji su bili ispitivani tijekom toga vremenskog razdoblja i, konačno, kada se provjeravala usklađenost ocjenjivanja kandidata na kraju testiranja.
72. Pored toga, također treba uzeti u obzir mjere koje je EPSO usvojio u okviru nove metode, s ciljem uklanjanja različitih kognitivnih pristranosti koje se općenito utvrđuju kod ocjenjivača i osiguravanja usklađenosti ocjenjivanja. Posebno, Službenički sud podsjeća da navedene mjere uključuju korištenje unaprijed strukturiranih testova koji slijede prethodno utvrđenu metodologiju koja koristi prethodno definirane pokazatelje ponašanja, sudjelovanje predsjednika povjerenstva u prvim minutama svakog testiranja kao i provedbu studija i analiza u svrhu provjere usklađenosti ocjene (vidjeti točku 26. ove presude).
73. Stoga je očito da nova metoda zamjenjuje stari sustav koji se temeljio na istovjetnim članovima povjerenstva tokom cjelokupnog postupka natječaja sustavom odabira u kojem se stalnost članova povjerenstva jamči samo u određenim ključnim fazama postupka, ali u kojem se jednako postupanje s kandidatima jamči istovjetnošću metoda rada i primjenom istovjetnih kriterija ocjene učinka kandidata.
74. Slijedom navedenog, vodeći računa o stalnosti povjerenstva tijekom faza navedenih u točki 71. ove presude te o mjerama organizacije i koordinacije poslova povjerenstva navedenih u točkama 72. i 73., Službenički sud smatra da su načela jednakog postupanja i objektivnog ocjenjivanja u ovom slučaju bila poštovana.
75. Stoga je potrebno odbiti kao neosnovane prigovore koje tužitelj povezuje s navodnim izostankom stalnosti povjerenstva, odnosno prigovor da je povjerenstvo navodno povrijedilo pravo tužitelja da ga ocjenjuje veći broj članova povjerenstva, zatim prigovor da je povjerenstvo provelo vrlo nepotpunu komparativnu ocjenu svih kandidata i prigovor da stalna nazočnost predsjednika ili potpredsjednika povjerenstva nije mogla nadoknaditi nedovoljan broj stalnih članova povjerenstva kao i bitne promjene u sastavu povjerenstva.
76. Što se tiče prigovora koji se odnosi na to da se EPSO koristio vanjskim ispravljačima i da su oni bili mijenjani svaki tjedan, treba podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi povjerenstvo može koristiti pomoć ispravljača svaki puta kada smatra da je to potrebno. U ovom slučaju se regularnost postupanja poštovala jer se metode ispravljanja nisu razlikovale ovisno o kandidatima i jer je ovlast odlučivanja o konačnoj ocjeni bila na povjerenstvu (presuda Suda prvog stupnja od 26. siječnja 2005., Roccato/Komisija, T‑267/03, t. 67.). U ovom slučaju tužitelj čak i ne prigovara da su se metode ispravljanja razlikovale ovisno o kandidatima i da povjerenstvo nije zadržalo svoju ovlast odlučivanja o konačnoj ocjeni te nijedan dokaz u spisu ne ukazuje na to da je to bio slučaj.
77. Konačno, treba istaknuti da tužitelj nije iznio nijedan dokaz u potporu svojim tvrdnjama, prema kojima povjerenstvo nije moglo osigurati usklađenost ocjenjivanja jer im tijelo za imenovanje nije ostavilo dovoljno vremena za to. U svakom slučaju, iz spisa proizlazi da je povjerenstvo natječaja provjerilo usklađenost ocjenjivanja jer je, povodom zahtjeva za preispitivanje koji je podnio tužitelj, povjerenstvo utvrdilo postojanje određene nedosljednosti u ocjeni njegove studije slučaja te je slijedom toga odlučilo povisiti ocjene koje su mu prvotno bile dodijeljene za opće kompetencije „[k]omunikacija“ i „[o]dređivanje prioriteta i organiziranje rada“, kao i one za posebne kompetencije.
78. Imajući u vidu sve prethodno navedeno, potrebno je odbiti drugi dio prvog tužbenog razloga, koji se odnosi na izostanak stalnosti povjerenstva, kao neosnovan, bez potrebe za ispitivanjem je li drugi dio bio dopušten ili relevantan.
79. Stoga je potrebno u cijelosti odbiti prvi tužbeni razlog.
Drugi tužbeni razlog, koji se odnosi na povredu načela neovisnosti povjerenstva
Argumenti stranaka
80. Tužitelj navodi da je većina članova povjerenstva, uključujući i predsjednika, upućena u EPSO, te su stoga ovisni o njemu, što je protivno načelu neovisnosti povjerenstva.
81. Komisija od Službeničkog suda zahtijeva da odbije ovaj tužbeni razlog.
Ocjena Službeničkog suda
82. Treba podsjetiti da je, s obzirom na ključnu ulogu povjerenstva za odabir, zakonodavac predvidio određen broj jamstava. Tako članak 30. Pravilnika i Članak 3. Priloga III. Pravilniku predviđaju, prvo, da za svaki natječaj tijelo za imenovanje imenuje povjerenstvo, drugo, osim predsjednika povjerenstva, ostali članovi moraju biti imenovani u jednakom broju i od tijela za imenovanje i od odbora osoblja, treće, članovi povjerenstva moraju biti izabrani iz redova dužnosnika, četvrto, članovi povjerenstva moraju biti iz funkcijske skupine i razreda najmanje jednakog razredu slobodnog radnog mjesta i, peto, ako se povjerenstvo za odabir sastoji od više od četiri člana, ono mora uključivati barem dva člana svakog spola (presuda Službeničkog suda od 15. lipnja 2010., Pachtitis/Komisija, F‑35/08, t. 53. i 54.).
83. Nijedna odredba Pravilnika naprotiv ne zabranjuje da članovi povjerenstva budu dužnosnici upućeni u EPSO posebno radi obavljanja dužnosti članova povjerenstva za odabir.
84. Osim toga, samo iz činjenice da su članovi povjerenstva bili dužnosnici upućeni u EPSO radi obavljanja dužnosti članova povjerenstva na određeno vrijeme ne može se zaključiti da je EPSO, preko tih dužnosnika, imao bilo kakav utjecaj na rad povjerenstva.
85. Treba zaključiti da tužitelj Službeničkom sudu nije pružio dokaze, ili barem precizne i dosljedne indicije o činjenici da je EPSO imao bilo kakav utjecaj na povjerenstvo, već je u tužbi iznio samo spekulacije.
86. Tijekom rasprave tužitelj je međutim dopunio ovaj tužbeni razlog tvrdeći da je, s novom metodom, moguće primijetiti svojevrsnu zamjenu uloga povjerenstva za odabir i EPSO‑a, pri čemu potonji ima sve više ovlasti u određivanju naravi testiranja i načinu odvijanja istih, unatoč ulozi povjerenstva. Posebice, tužitelj je istaknuo da, kao što je i Komisija sama navela u odgovoru na tužbu, s metodologijom centra za procjenu kandidata povjerenstvo raspolaže sa znatno manjim diskrecijskim prostorom nego prije te da mjere koje je donijelo tijelo za imenovanje u svrhu osiguravanja usklađenosti ocjene imaju učinak oduzimanja ovlasti povjerenstvu.
87. Međutim, argumenti koje je iznio tužitelj nisu takvi da bi s dovoljnom izvjesnošću mogao dokazati da je EPSO prekoračio ulogu koju članak 1. stavak 1. točke (a) i (b) Priloga III. Pravilniku daje tijelu za imenovanje, a to je određivanje vrste natječaja i načina odabira. Posebno, nijedan dokaz u spisu ne dokazuje postojanje bilo kakvog miješanja EPSO‑a u ocjenjivanje učinaka kandidata od strane povjerenstva niti u ocjenu kandidata ili utvrđivanje rezervne liste. U tom pogledu treba istaknuti da je, neovisno o mjerama koje je tijelo za imenovanje donijelo u svrhu osiguravanja usklađenosti ocjenjivanja, sukladno članku 5. Priloga III. Pravilniku, povjerenstvo za odabir, a ne tijelo za imenovanje, ono koje je nadziralo testiranja i sastavilo popis prikladnih kandidata.
88. Slijedom navedenog, tužbeni razlog koji se odnosi na povredu načela neovisnosti povjerenstva treba odbiti.
Treći tužbeni razlog, koji se odnosi na povredu obveze obrazlaganja
Argumenti stranaka
89. Tužitelj u biti tvrdi da je EPSO povrijedio obvezu obrazlaganja iz članka 25. Pravilnika jer mu je odbio dostaviti više dokumenata i podataka, te posebno pitanja na koja nije točno odgovorio, razloge zbog kojih su njegovi odgovori bili pogrešni kao i tablice ocjenjivanja korištene za pisana i usmena testiranja. Osim toga, zahtijevao je i primjerak verzije predmeta koji je obrađivao tijekom testiranja studije slučaja s točnim odgovorima. Dostava tih elemenata bila je potrebna kako bi mogao razumjeti svoje pogreške, način na koji su testovi ispravljani te procijeniti je li došlo do povrede pravila koja se primjenjuju na povjerenstvo.
90. Osim toga, tužitelj smatra da mu, na temelju članka 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima kao i članka 13. Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL 2001, L 8, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 6.), EPSO morao dostaviti dokumente navedene u prethodnoj točki.
91. Komisija zahtijeva da se ovaj tužbeni razlog odbije.
Ocjena Službeničkog suda
92. Uvodno, treba upozoriti da, iako na temelju članka 25. stavka 2. Pravilnika, svaka odluka donesena na temelju tog pravilnika koja može imati negativan utjecaj na svog adresata mora biti obrazložena, kad je riječ o odlukama povjerenstva za odabir, ta obveza obrazlaganja mora biti usklađena s poštovanjem tajnosti rada povjerenstva koja je propisana člankom 6. Priloga III. Pravilniku (presuda Suda od 4. srpnja 1996., Parlament/Innamorati, C‑254/95 P, t. 24.).
93. Tajnost rada povjerenstva uvedena je kako bi se jamčila neovisnost povjerenstava za odabir te objektivnost njihovog rada, pružajući im zaštitu od svih miješanja i vanjskih pritisaka, neovisno o tome dolaze li oni od same administracije, zainteresiranih kandidata ili trećih osoba. Poštovanje te tajnosti protivi se stoga otkrivanju pojedinačnih stavova članova povjerenstva kao i otkrivanju svih elemenata koji se odnose na osobne ili komparativne ocjene kandidata (vidjeti, osobito, presudu Konstantopoulou/Sud Europske unije, gore navedenu, t. 27.).
94. Uzimajući u obzir tu tajnost, priopćavanje ocjena ostvarenih na različitim testiranjima jednog natječaja predstavlja, načelno, dovoljno obrazloženje odluke povjerenstva (presude Parlament/Innamorati, gore navedena, t. 31., i Konstantopoulou/Sud Europske unije, gore navedena, t. 32.; presuda Službeničkog suda od 28. ožujka 2012., Marsili/Komisija, F‑19/10, t. 51.).
95. Takvo obrazloženje ne šteti pravima kandidata. Naime, ono im omogućuje da saznaju vrijednosnu ocjenu svoga rada i da provjere, ako je potrebno, da doista nisu ostvarili broj bodova koji je prema obavijesti o natječaju bio potreban kako bi mogli pristupiti određenim testiranjima ili svim testiranjima te omogućuje Službeničkom sudu da provede odgovarajući sudski nadzor za takvu vrstu spora (presuda Konstantopoulou/Sud Europske unije, gore navedena, t. 33.).
96. Osim toga, povjerenstvo nema obvezu u obrazloženju odluke da se kandidata ne primi na testiranje precizno navesti koje odgovore kandidata je ocijenilo nedovoljnima ili objasniti zašto je te odgovore ocijenilo nedovoljnima, jer takav stupanj obrazloženja nije nužan kako bi se kandidatu omogućilo da ocijeni je li svrsishodno ulagati žalbu ili, ako je potrebno, tužbu ili omogućilo sucu da provede sudski nadzor (presude Suda prvog stupnja od 14. srpnja 1995., Pimley‑Smith/Komisija, T‑291/94, t. 63. i 64., i Konstantopoulou/Sud Europske unije, gore navedeno, t. 34.).
97. U ovom slučaju, iz spisa proizlazi da je, na njegov zahtjev, tužitelj ishodio 10. veljače 2011. neispravljeni primjerak svog uratka napisanog tijekom studije slučaja kao i primjerak testa jezika te obrazac za ocjenjivanje korišten tijekom toga testa. Osim toga, pobijanom odlukom obaviješten je da je razlog zbog kojeg je povjerenstvo potvrdilo odluku o neprihvaćanju činjenica da je postigao opću ocjenu nižu od najniže ocjene koju su postigli kandidati koji su upisani na rezervnu listu. Konačno, zaprimio je i svoj „indeks kompetencija“ koji sadrži ne samo ocjene postignute za svaku od ocjenjivanih kompetencija, nego također i analitičke ocjene koje se odnose na svaku od ocjenjivanih kompetencija.
98. Treba dakle zaključiti da je, s obzirom na sudsku praksu na koju se gore poziva, pobijana odluka dostatno obrazložena pa stoga u tu svrhu nije bilo nužno da EPSO dostavi tužitelju dokumente koje je on tražio.
99. Cjelovitosti radi, Službenički sud smatra da EPSO nije morao, u svrhu izvršenja svoje obveze obrazlaganja, dostaviti tužitelju ispravljeni primjerak njegovog uratka, razloge zbog kojih su njegovi odgovori bili pogrešni, tablicu ocjenjivanja korištenu tijekom pisanog i usmenog testiranja, jer su ti dokumenti sastavni dio komparativnog ocjenjivanja kojim se bavi povjerenstvo i koji su obuhvaćeni tajnošću rada istog.
100. Osim toga, što se tiče primjerka verzije predmeta koji je obrađivao za studiju slučaja, Službenički sud ističe da, iako je, u skladu sa sudskom praksom, dokument obuhvaćen tajnošću rada povjerenstva kada dostava toga dokumenta može otkriti pojedinačne stavove članova povjerenstva ili ocjene osobne ili komparativne naravi koje se odnose na kandidate (presuda Konstantopoulou/Sud Europske unije, gore navedena, t. 27.), povjerljivost rada povjerenstva ne isključuje da se povjerljivost dokumenta iz postupka natječaja može opravdati drugim razlozima. Međutim, u ovom slučaju Službenički sud smatra da je odbijanje EPSO‑a da dostavi tužitelju verziju predmeta o kojem je bio ispitivan opravdano potrebom da se izbjegne, u slučaju da drugi kandidati također počnu zahtijevati da im se dostave verzije predmeta o kojima su bili ispitivani, mogućnost da oni, objedinjujući različite verzije, utvrde i, slijedom toga, objave javno metodologiju koja se koristi za utvrđivanje verzija istog predmeta kao i pokazatelje koji služe za ocjenjivanje kandidata.
101. Konačno, te zaključke ne dovodi u pitanje ni članak 8. Povelje ni Uredba br. 45/2001. Naime, treba istaknuti da se, kao što pojašnjava članak 2. Uredbe br. 45/2001, osobnim podacima smatraju samo podaci pomoću kojih se neka osoba može identificirati. Iz toga slijedi da na temelju navedenih odredbi tužitelj ima pravo na pristup podacima koje posjeduje EPSO, a koji omogućuju da ga se identificira, ali ne i ispravljenom primjerku svojeg uratka, pitanjima na kojima nije bio uspješan, razlozima zbog kojih su njegovi odgovori bili pogrešni ili tablici ocjenjivanja koja se koristila. To je tim više tako što bi, ako bi se smatralo da ispravljeni primjerak uratka kandidata predstavlja osobni podatak sukladno članku 14. Uredbe br. 45/2001, kandidat mogao zahtijevati ispravak istog, što bi bilo apsurdno.
102. Prema tome, potrebno je odbiti ovaj tužbeni razlog koji se odnosi na povredu obveze obrazlaganja.
103. Kako nijedan od tužbenih razloga nije osnovan, treba odbiti zahtjev za poništenje i, slijedom toga, tužbu u cijelosti.
Troškovi
104. Temeljem članka 87. stavka 1. Poslovnika, uz iznimke predviđene drugim odredbama poglavlja 8. Glave II. navedenog propisa, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Temeljem stavka 2. istog članka Službenički sud može odlučiti, ako to zahtijeva pravičnost, da stranka koja ne uspije u postupku snosi vlastite troškove, ali da je dužna samo djelomično snositi troškove druge stranke odnosno da uopće nije dužna snositi troškove po toj osnovi.
105. Iz gore navedenog obrazloženja proizlazi da je tužitelj stranka koja nije uspjela u postupku. Osim toga, Komisija je, u svojim zahtjevima, izričito zatražila da tužitelj snosi troškove. Budući da okolnosti slučaja ne opravdavaju primjenu odredbi članka 87. stavka 2. Poslovnika, tužitelj snosi vlastite troškove te mu se nalaže snošenje troškova Komisije.
Operativni dio
Slijedom navedenoga,
SLUŽBENIČKI SUD (puni sastav)
proglašava i presuđuje:
1. Tužba se odbija.
2. G. de Mendoza Asensi snosi vlastite troškove te mu se nalaže snošenje troškova Europske komisije.