62018CC0172
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MACIEJA SZPUNARA
od 28. ožujka 2019. (
1
)
Predmet C‑172/18
AMS Neve Ltd,
Barnett Waddingham Trustees,
Mark Crabtree
protiv
Heritage Audio SL,
Pedra Rodrígueza Arribasa
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud, Engleska i Wales, Građanski odjel, Ujedinjena Kraljevina))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Žig Europske unije – Sudska nadležnost – Tužba zbog povrede – Državno područje na kojem je povreda počinjena ili na kojem prijeti opasnost od povrede – Oglašavanja i ponude na prodaju prikazani na internetskoj stranici”
I. Uvod
1.
Ovim se zahtjevom za prethodnu odluku u biti poziva Sud da odluči o pitanju može li, i ako je tako, pod kojim uvjetima, na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe (EZ) br. 207/2009 (
2
), počinitelj navodne povrede, koja se sastoji od oglašavanja i ponude na prodaju proizvoda na kojima se nalazi znak istovjetan žigu Europske unije putem internetske stranice, biti tužen pred sudovima države članice na čijem se državnom području nalaze trgovci i potrošači ciljani tom internetskom stranicom.
2.
U biti, predlažem Sudu srednje rješenje koje odgovara na izazove obilježja sustava žigova Europske unije uspostavljenog Uredbom br. 207/2009 i koje je prilagođeno osobitostima internetske prodaje. Konkretnije, moja će me analiza navesti na zaključak da upravo činjenica da su potrošači i trgovci države članice posebno ciljani internetskom stranicom omogućava utvrditi nadležnosti sudova za žig Europske unije na temelju članka 97. stavka 5. te uredbe.
II. Pravni okvir
3.
Sud koji je uputio zahtjev se u okviru zahtjeva za prethodnu odluku poziva, s jedne strane, na odredbe Uredbe br. 207/2009, kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2015/2424 (
3
), i, s druge strane, na odredbe Uredbe (EU) br. 1215/2012 (
4
), kojom je zamijenjena Uredba (EZ) br. 44/2001 (
5
).
4.
Tužitelji u glavnom postupku podnijeli su svoje tužbe zbog povrede 15. listopada 2015. Iako su se odredbe Uredbe br. 1215/2012 primjenjivale od 10. siječnja 2015., odredbe Uredbe 2015/2424 su se načelno primjenjivale tek od 1. listopada 2017. Stoga ću se u ovom mišljenju pozivati na odredbe uredbi br. 207/2009 i 1215/2012. Nadalje, iz članka 80. potonje uredbe proizlazi da se sva upućivanja Uredbe br. 207/2009 na Uredbu br. 44/2001 smatraju upućivanjima na Uredbu br. 1215/2012.
5.
Člankom 94. stavkom 1. i stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 207/2009 određuje se:
„1.   Ako ovom Uredbom nije drukčije određeno, Uredba [br. 1215/2012], primjenjuje se na postupke koji se odnose na žigove [Europske unije] i prijave žiga [Europske unije], kao i na postupke koji se odnose na istodobne i uzastopne tužbe na temelju žigova [Europske unije] i nacionalnih žigova.
2.   U slučaju postupaka koji se odnose na tužbe i tužbene zahtjeve iz članka 96.:
(a)
članak [4., članak 6., članak 7., točke 1. do 3. i 5., te članak 31. Uredbe br. 1215/2012] ne primjenjuju se;”
6.
U skladu s člankom 95. stavkom 1. te uredbe:
„Države članice na svojem državnom području određuju što je moguće manji broj nacionalnih sudova i sudišta prvog i drugog stupnja, dalje u tekstu ‚sudovi za žig [Europske unije]’ koji obavljaju funkcije koje su im dodijeljene ovom Uredbom.”
7.
Člankom 96. navedene uredbe predviđa se:
„Sudovi za žig [Europske unije] imaju isključivu nadležnost:
(a)
za postupke povodom tužbe zbog povrede i – ako su dopuštene nacionalnim zakonodavstvom – tužbe u odnosu na prijetnju povrede žigova [Europske unije];
[…]”
8.
Člankom 97. stavcima 1. i 5. iste uredbe navodi se:
„1.   Podložno odredbama ove Uredbe kao i odredbama Uredbe [br. 1215/2012] koje se primjenjuju na temelju članka 94., postupci koji se odnose na tužbe i tužbene zahtjeve iz članka 96. pokreću se pred sudovima države članice u kojoj tuženik ima domicil ili, ako nema domicil ni u jednoj državi članici, u državi članici u kojoj ima poslovni nastan.
[…]
5.   Postupci povodom tužbi i tužbenih zahtjeva iz članka 96., uz iznimku tužbi za utvrđivanje nepostojanja povrede žiga [Europske unije], mogu se pokretati i pred sudovima države članice u kojoj je povreda počinjena ili u kojoj prijeti opasnost od povrede […].”
9.
U skladu s člankom 98. Uredbe br. 207/2009:
„1.   Sud za žig [Europske unije] čija se nadležnost temelji na članku 97. stavcima od 1. do 4. nadležan je za:
(a)
počinjene povrede ili prijetnje povrede na državnom području bilo koje države članice;
[…]
2.   Sud za žig [Europske unije] čija nadležnost se temelji na članku 97. stavku 5. nadležan je samo u odnosu na počinjene povrede ili prijetnje povrede na državnom području države članice u kojoj se nalazi sjedište tog suda.”
III. Činjenice glavnog postupka
10.
AMS Neve Ltd je društvo sa sjedištem u Ujedinjenoj Kraljevini koje proizvodi i stavlja na tržište audio opremu. Mark Crabtree je direktor društva AMS Neve. M. Crabtree je zajedno s Barnett Waddingham Trustees (u daljnjem tekstu: BW Trustees), društvom čije je sjedište također u Ujedinjenoj Kraljevini, nositelj žiga Unije kao i dvaju drugih nacionalnih žigova registriranih u Ujedinjenoj Kraljevini. Društvo AMS Neve stjecatelj je isključive licencije za ta tri žiga.
11.
Heritage Audio SL je društvo sa sjedištem u Španjolskoj koje stavlja na tržište audio opremu. Pedro Rodríguez Arribas, s prebivalištem u Španjolskoj, jedini je direktor društva Heritage Audio.
12.
AMS Neve, BW Trustees i M. Crabtree (u daljnjem tekstu: tužitelji u glavnom postupku) su 15. listopada 2015. podnijeli tužbe protiv društva Heritage Audio i P. Rodrígueza Arribasa (u daljnjem tekstu: tuženici u glavnom postupku) pred Intellectual Property and Enterprise Court (Sud za intelektualno vlasništvo i poduzetništvo, Ujedinjena Kraljevina, u daljnjem tekstu: IPEC) zbog povrede žiga Europske unije i dvaju nacionalnih žigova registriranih u Ujedinjenoj Kraljevini.
13.
U okviru tog postupka, tužitelji u glavnom postupku su tuženicima u glavnom postupku stavili na teret da su potrošačima u Ujedinjenoj Kraljevini nudili na prodaju imitacije proizvoda društva AMS Neve na kojima se nalaze znakovi ili se odnose na znakove koji su istovjetni ili slični predmetnom žigu Europske unije ili nacionalnim žigovima. Tužitelji u glavnom postupku su se u tom pogledu pozivali na sadržaj internetske stranice društva Heritage Audio te njegovih Facebook i Twitter računa, račun koji je Heritage Audio izdao pojedincu koji boravi u Ujedinjenoj Kraljevini, razmjenu poruka elektroničke pošte između društva Heritage Audio i dućana u Ujedinjenoj Kraljevini za moguće isporuke audio opreme, kao i na sadržaj razgovora između odvjetnika tužiteljâ u glavnom postupku i predstavnika društva SX Pro, distributera proizvoda tuženikâ u glavnom postupku u Ujedinjenoj Kraljevini.
14.
Što se tiče internetske stranice društva Heritage Audio, tužitelji u glavnom postupku su podnijeli ispise zaslona koji prikazuju ponude na prodaju audio opreme na kojoj se nalaze znakovi koji su istovjetni ili slični predmetnom žigu Europske unije. Također su skrenuli pozornost na činjenicu da je sadržaj te stranice sastavljen na engleskom jeziku i da rubrika pod nazivom „Where to buy” („Gdje kupiti”) nabraja distributere u različitim zemljama uključujući i SX Pro u Ujedinjenoj Kraljevini. Nadalje, u skladu s uvjetima prodaje objavljenim na navedenoj stranici, Heritage Audio prihvaća narudžbe iz bilo koje države članice Unije.
15.
Tuženici u glavnom postupku osporavali su tvrdnju da su oni oglašavali, nudili na prodaju, prodavali ili isporučili bilo koji proizvod u Ujedinjenu Kraljevinu te su istaknuli da su dijelovi internetske stranice na koju se pozivaju tužitelji u glavnom postupku „zastarjeli”.
16.
Potom, IPEC se proglasio nadležnim za odlučivanje o tužbama koje se odnose na nacionalne žigove registrirane u Ujedinjenoj Kraljevini. Taj je sud utvrdio da, iako tužitelji u glavnom postupku imaju sjedište u Španjolskoj, oni mogu biti tuženi na temelju članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012 pred sudovima mjesta u kojemu se dogodio štetni događaj zbog njihovih protupravnih radnji i, što se tiče predmetnih nacionalnih prava intelektualnog vlasništva, da je mjesto u kojemu se dogodio štetni događaj mjesto u kojem su ta prava postojala.
17.
S druge strane, IPEC je utvrdio da nije nadležan za odlučivanje o tužbi zbog povrede žiga Unije. Uzimajući u obzir internetsku stranicu društva Heritage Audio i članak 97. stavak 5. Uredbe br. 1215/2012, odredbu na koju su se pozvali tužitelji u glavnom postupku, IPEC je utvrdio da su samo sudovi države članice na čijem su državnom području tuženici u glavnom postupku poduzeli mjere radi objave predmetnih znakova na internetskoj stranici, ili donijeli odluke u tom smislu, nadležni za ispitivanje tužbi zbog povrede žiga Europske unije.
18.
Tužitelji u glavnom postupku su protiv odluke IPEC‑a podnijeli žalbu pred Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud, Engleska i Wales, Građanski odjel, Ujedinjena Kraljevina).
IV. Prethodna pitanja i postupak pred Sudom
19.
U tim je okolnostima Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud, Engleska i Wales, Građanski odjel) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja:
„Kada je poduzetnik s poslovnim nastanom i sjedištem u državi članici A poduzeo mjere na tom državnom području radi oglašavanja i ponude na prodaju proizvoda na kojima se nalazi znak istovjetan žigu Europske unije putem internetske stranice namijenjene i trgovcima i potrošačima države članice B:
i.
je li sud za žig Europske unije države članice B nadležan za odlučivanje povodom tužbe zbog povrede žiga Europske unije zbog tog oglašavanja i te ponude na prodaju proizvodâ na tom državnom području?
ii.
ako nije, koje druge kriterije treba taj sud za žig Europske unije uzeti u obzir radi utvrđivanja je li nadležan za odlučivanje o takvoj tužbi?
iii.
ako je za odgovor na pitanje pod ii. potrebno da sud za žig Europske unije utvrdi je li poduzetnik poduzeo aktivne mjere u državi članici B, koji se kriteriji moraju uzeti u obzir radi utvrđivanja je li taj poduzetnik poduzeo takve aktivne mjere?”
20.
Pisana očitovanja podnijele su stranke u glavnom postupku, njemačka vlada i Europska komisija. Stranke u glavnom postupku i Komisija sudjelovale su na raspravi koja je održana 17. siječnja 2019.
V. Analiza
21.
Svojim prvim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev želi znati je li činjenica da je tuženik sa sjedištem u državi članici A poduzeo mjere na državnom području te države članice radi oglašavanja i ponude na prodaju proizvoda na kojima se nalazi znak istovjetan žigu Europske unije putem internetske stranice namijenjene trgovcima i potrošačima države članice B dostatna za utvrđivanje nadležnosti sudova države članice B za odlučivanje o tužbi zbog povrede na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009. Svojim drugim i trećem pitanjem, koja su postavljena u slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, sud koji je uputio zahtjev se pita o kriterijima koji omogućavaju utvrđivanje nadležnosti sudova države članice B u prethodno opisanoj situaciji. Analizirat ću ta tri pitanja zajedno. Iz moje analize prvog pitanja proizići će, bez dodatnih uvjeta, da kriteriji koje sud koji je uputio zahtjev navodi u tom pitanju nisu dostatni za utvrđivanje nadležnosti na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.
22.
Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da sud koji je uputio zahtjev prvenstveno dvoji o tome je li IPEC u svojoj odluci ispravno primijenio određene zaključke navedene u presudama Coty Germany (
6
) i Wintersteiger (
7
) na situaciju u ovom slučaju.
23.
Sud koji je uputio zahtjev priznaje da iz sudske prakse Suda proizlazi da je mjesto iz članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 mjesto aktivnog ponašanja počinitelja povrede. Stoga, sud koji je uputio zahtjev ne dovodi u pitanje ni zaključke Suda u presudi Coty Germany (
8
) ni činjenicu da se oni mogu primijeniti na okolnosti poput onih u ovom slučaju. Suprotno tomu, sud koji je uputio zahtjev ističe da, kao što osobito proizlazi iz presuda Pammer i Hotel Alpenhof (
9
) te L’Oréal i dr. (
10
), u internetskom okruženju, ponuda na prodaju proizvoda na kojima se nalaze znakovi istovjetni ili slični žigu Europske unije na internetskoj stranici za potrošače države članice, čini uporabu tog znaka u toj državi članici u smislu članka 9. Uredbe br. 207/2009 i aktivno ponašanje na njezinu državnom području u smislu članka 97. stavka 5. te uredbe.
24.
Nadalje, sud koji je uputio zahtjev ukazuje da je Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) u nedavnoj presudi (
11
) presudio da se tumačenje Uredbe (EZ) br. 864/2007 (
12
) koje je dao Sud u presudi Nintendo (
13
) može primijeniti na članak 97. stavak 5. Uredbe br. 207/2009. Međutim, sud koji je uputio zahtjev također dvoji o tome mogu li se zaključci iz te presude primijeniti na činjenice u glavnom postupku.
25.
Rasprava između stranaka usredotočena je na primjenu zaključaka iz prethodno navedenih presuda na činjenice u ovom slučaju. Tužitelji u glavnom postupku i njemačka vlada smatraju da na prvo pitanje valja odgovoriti potvrdno, dok tuženici u glavnom postupku i Komisija, koji zagovaraju tumačenje članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 s obzirom na presude Nintendo (
14
) i Wintersteiger (
15
), smatraju da činjenica da se oglašavanjem i ponudom na prodaju putem internetske stranice ciljaju trgovci i potrošači države članice ne opravdava sama po sebi nadležnost sudova te države članice na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.
26.
S obzirom na dvojbe suda koji je uputio zahtjev i argumente stranaka, započet ću svoju analizu s nekoliko općenitih razmatranja o članku 97. stavku 5. Uredbe br. 207/2009 i njegovu tekstualnom, sustavnom i teleološkom tumačenju. Nadalje, s obzirom na ta općenita razmatranja, odgovorit ću na pitanje treba li primijeniti presudu Nintendo (
16
) na tumačenje te odredbe. Zatim ću odgovoriti na slično pitanje u pogledu presude Wintersteiger (
17
). Naposljetku, s obzirom na niječne odgovore na ta dva pitanja, predložit ću tumačenje poveznice iz članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 svojstvene za tu uredbu.
A.
Općenita razmatranja
1. Uloga članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 u sustavu pravila o nadležnosti te uredbe
27.
U području žigova Europske unije postoji više vrsta sporova, kao što to među ostalim prikazuje članak 96. Uredbe br. 207/2009. Međutim, ovaj se zahtjev za prethodnu odluku odnosi samo na tužbe zbog povrede kojima nositelj žiga zahtijeva osudu treće osobe zbog toga što je bez njegove suglasnosti u trgovačkom prometu upotrebljavala znak istovjetan ili sličan njegovu žigu za proizvode ili usluge istovjetne ili slične onima za koje je taj žig registriran.
28.
Što se tiče tužbi zbog povrede, iz pravila o nadležnosti Uredbe br. 207/2009 proizlazi da je zakonodavac Unije odlučio djelomično odstupiti od pravila o nadležnosti Uredbe br. 1215/2012, s obzirom na to da se ta pravila ipak u potpunosti primjenjuju kada se radi o tužbama koje se odnose na nacionalne žigove.
29.
Time je zakonodavac Unije u članku 97. stavcima 1. do 3. Uredbe br. 207/2009 predvidio kaskadni redoslijed poveznica, pri čemu je prva domicil tuženika u Uniji, a drugi poslovni nastan tuženika u Uniji. U slučaju da tuženik nema ni domicil ni poslovni nastan na području Unije, Uredba br. 207/2009 predviđa nadležnost forum actoris, na način da su treća i četvrta poveznica tog kaskadnog redoslijeda domicil tužitelja na području Unije odnosno mjesto njegova poslovnog nastana na istom području. Naposljetku, kao ultima ratio, tužbe zbog povrede trebaju se podnijeti pred sudovima u sjedištu Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (
18
).
30.
Stoga, čak i ako ni nositelj žiga ni počinitelj navodne povrede nemaju sjedište na području Unije, počinitelj te povrede može biti tužen pred sudovima države članice na temelju članka 97. stavaka 1. do 3. Uredbe br. 207/2009, naravno, pod uvjetom da se uredba primjenjuje i da činjenice koje se stavljaju na teret čine povredu na temelju navedene uredbe.
31.
Štoviše, na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, tužbe zbog povrede mogu se podnijeti i pred sudovima države članice u kojoj je povreda počinjena ili u kojoj prijeti opasnost od povrede. Stoga, poveznicom mjesta povrede, ta odredba predviđa alternativni sud u pogledu tužbi zbog povrede. Međutim, tužbe za utvrđivanje nepostojanja povrede nisu obuhvaćene područjem primjene navedene odredbe.
32.
Nadalje, za razliku od pravila o nadležnosti iz članka 97. stavaka 1. do 4. Uredbe br. 207/2009, pravilom iz članka 97. stavka 5. te uredbe, kao što to proizlazi iz članka 98. stavka 2. navedene uredbe, utvrđuje nadležnost samo u odnosu na počinjene povrede ili prijetnje povrede na državnom području države članice u kojoj se nalazi sud pred kojim je pokrenut postupak.
2. Tekstualno tumačenje članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009
33.
Kao što je to vidljivo iz rasprave između stranaka, tekstualno tumačenje članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 dopušta samo utvrđenje da se poveznica iz te odredbe, odnosno mjesto povrede, odnosi na aktivno ponašanje počinitelja povrede. Tako iz teksta te odredbe proizlazi da se njome dodjeljuje nadležnost sudovima za žig Europske unije države članice na čijem je državnom području tuženik počinio navodnu protupravnu radnju.
34.
To je zaključak koji je donio Sud u presudi Coty Germany (
19
). Podsjećam da je Sud u toj presudi smatrao da je člankom 97. stavkom 5. Uredbe br. 207/2009 zakonodavac Unije želio odstupiti od pravila o nadležnosti predviđenog člankom 7. točkom 2. Uredbe br. 1215/2012, koje, s obzirom na presudu Bier (
20
) dodjeljuje nadležnost i sudovima mjesta uzročnog događaja („Handlungsort” u njemačkoj doktrini) i sudovima mjesta nastanka štete („Erfolgsort” u njemačkoj doktrini). Posljedično, Sud je zaključio da se poveznica mjesta povrede iz članka 97. stavkom 5. Uredbe br. 207/2009 ne odnosi na državno područje države članice na kojem navodna povreda proizvodi učinke, već na državno područje gdje je nastao događaj koji je doveo do navodne povrede ili gdje postoji opasnost od nastanka tog događaja (
21
).
35.
Osim toga, tekstualno tumačenje članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 ne omogućava odlučivanje o tome gdje se nalazi mjesto povrede kada je ona počinjena putem internetske stranice. Stoga valja analizirati prethodna pitanja korištenjem drugih metoda tumačenja (
22
).
3. Sustavno i teleološko tumačenje
36.
Najprije valja istaknuti da tekst članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, s obzirom na to da se ta odredba odnosi na područje gdje je povreda počinjena ili gdje prijeti opasnost od povrede, odgovara tekstu članka 98. stavka 2. te uredbe, koji se odnosi na počinjene povrede ili prijetnje povrede na državnom području bilo koje države članice. Te odredbe, tumačene zajedno, uspostavljaju nadležnost sudova države članice u kojoj je povreda počinjena ili u kojoj prijeti opasnost od povrede, ograničenu na državno područje države članice na kojem se ti sudovi nalaze (
23
).
37.
Zbog povezanosti između članka 97. stavka 5. i članka 98. stavka 2. Uredbe br. 207/2009, očito je da te odredbe treba tumačiti dosljedno barem u onoj mjeri u kojoj se odnose na počinjene povrede ili prijetnje povrede.
38.
Točno je da se članak 98. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 ne odnosi na problematiku određivanja sudova nadležnih za odlučivanje o tužbama zbog povrede. Naime, ta odredba određuje teritorijalni doseg nadležnosti sudova za žig Europske unije iz članka 97. stavka 5. te uredbe (
24
). Međutim, članak 98. stavak 2. i članak 97. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 odnose se na iste počinjene povrede (ili prijetnje povrede) na istom mjestu.
39.
Zatim, valja primijetiti da se članak 98. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009, koji upućuje na članak 97. stavke 1. do 4. te uredbe, također odnosi na počinjene povrede ili prijetnje povrede. Iz zajedničkog tumačenja tih odredbi proizlazi da kada sud pred kojim je pokrenut postupak odlučuje u svojstvu suda za žig Europske unije povodom tužbe podnesene na temelju članka 97. stavaka 1. do 4. Uredbe br. 207/2009, taj je sud, u skladu s člankom 98. stavkom 1. te uredbe, nadležan ispitati postojanje činjenica povrede žiga ili namjere njezina počinjenja na [državnom] području svih država članica (
25
).
40.
Ništa ne ukazuje na to da upućivanje na počinjene povrede ili prijetnje povrede iz članka 98. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 treba razumjeti drugačije od onog iz članka 98. stavka 1. točke (a) te uredbe u vezi s člankom 97. stavkom 5. navedene uredbe.
41.
Jedinu razliku između tih upućivanja u prethodno navedenim odredbama čini okolnost da se članak 98. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009 odnosi na počinjene povrede (ili prijetnje povrede) na državnom području bilo koje države članice, odnosno Unije, dok se članak 98. stavak 2. te uredbe odnosi na počinjene povrede (ili prijetnje povrede) na državnom području države članice pred čijim je sudom pokrenut postupak na temelju članka 97. stavka 5. navedene uredbe. Međutim, razlog tomu nisu odstupanja koja se odnose na utvrđivanje mjesta povrede već ona koja se odnose na doseg nadležnosti dotičnih sudova. Uvijek se radi o povredama iste naravi čije mjesto nastanka treba procijeniti na isti način.
4. Preliminarni zaključci
42.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi, kao prvo, da mjesto počinjenja tih povreda treba utvrđivati na isti način, bilo da se radi o članku 98. stavku 2. Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 97. stavkom 5. te uredbe ili članku 98. stavku 1. točki (a) navedene uredbe.
43.
Kao drugo, člankom 97. stavcima 1. do 4. Uredbe br. 207/2009 se sudovima dodjeljuje opća nadležnost koja se proteže na počinjene povrede ili prijetnje povrede na području Unije. Stoga, kad je povreda počinjena izvan Unije, sudovi za žig Europske unije ne mogu, s obzirom na granice dosega svoje opće nadležnosti, odlučivati o takvoj povredi, jer to ograničenje proizlazi iz članka 98. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 (
26
).
44.
Kao treće, postojanje granica dosega opće nadležnosti sudova za žig Europske unije treba uzeti u obzir prilikom tumačenja članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009. U skladu s člankom 98. stavkom 1. točkom (a) te uredbe, doseg opće nadležnosti tih sudova određuje se na temelju utvrđivanja
mjesta povreda. Nadležni sudovi se na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 određuju na temelju sličnog kriterija, odnosno poveznice mjesta povrede. Mjesta nastanka povreda iz članka 98. stavka 1. točke (a) i članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 utvrđuju se na isti način. Posljedično, tumačenje poveznice mjesta povrede u smislu članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 može utjecati na doseg opće nadležnosti sudova za žig Europske unije.
B.
Presude Nintendo i Wintersteiger
45.
Što se tiče utvrđivanja mjesta povrede u smislu članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 u okolnostima poput onih u ovom slučaju, tuženici u glavnom postupku i Komisija predlažu da se primijeni zaključak Suda u presudi Nintendo (
27
) u pogledu članka 8. stavka 2. Uredbe br. 864/2007.
46.
Nadalje, te stranke smatraju da prilikom tumačenja članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 također treba primijeniti zaključak Suda u presudi Wintersteiger (
28
) u pogledu članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012 i nadležnosti na temelju mjesta uzročnog događaja („Handlungsort”).
47.
Ti su prijedlozi prema mojem mišljenju upitni u barem tri pogleda: kao prvo, sa stajališta njihovog utjecaja na doseg opće nadležnosti sudova za žig Europske unije; kao drugo, što se tiče alternativnosti poveznice iz članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 i, naposljetku, kao treće, što se tiče činjenice da je ta poveznica, svojstvena za tu uredbu, autonomna u odnosu na uredbe br. 864/2007 i 1215/2012.
1. Utjecaj na doseg opće nadležnosti
48.
Kao podsjetnik, Sud je u presudi Nintendo (
29
) presudio da članak 8. stavak 2. Uredbe br. 864/2007 treba tumačiti na način da se pojam „država u kojoj je došlo do kršenja” odnosi na državu u kojoj se dogodio događaj koji je prouzročio štetu. Sud je zatim smatrao da, što se tiče radnje kojom subjekt koristi elektroničku prodaju nudeći proizvode na prodaju na svojoj internetskoj stranici, namijenjenoj potrošačima u više država članica, kršeći prava priznata dizajnom Zajednice, mjesto u kojem se dogodio događaj koji je prouzročio štetu u smislu članka 8. stavka 2. Uredbe br. 864/2007 jest mjesto u kojem se pokrenuo postupak stavljanja na internet ponude na prodaju od strane tog subjekta na stranicu koja mu pripada (
30
).
49.
Nadalje, Sud je u presudi Wintersteiger (
31
) presudio da se spor o povredi nacionalnog žiga registriranog u državi članici zbog oglašivačeve uporabe ključne riječi koja je ista kao navedeni žig na internetskoj stranici tražilice koja djeluje pod vršnom nacionalnom domenom druge države članice može podnijeti, na temelju članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012, bilo pred sudovima države članice u kojoj je žig registriran (nadležnost na temelju mjesta nastanka štete, „Erfolgsort”), bilo pred sudovima države članice gdje je odlučeno o pokretanju postupka prikazivanja, pod uvjetom da se radi o određenom i odredivom mjestu (nadležnost na temelju mjesta uzročnog događaja, „Handlungsort”).
50.
U tom pogledu, valja uzeti u obzir činjenicu da će, neovisno o konkretnim okolnostima ovog slučaja, tumačenje članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 u ovom predmetu nedvojbeno znatno utjecati na praksu sudova za žig Europske unije u pogledu primjene te uredbe u drugim situacijama. Budući da se pravila o nadležnosti te uredbe primjenjuju i u slučaju da ni nositelj ni počinitelj navodne povrede nemaju sjedište na državnom području država članica, prilikom tumačenja navedene odredbe također valja uzeti u obzir situacije u kojima povrede žigova Europske unije potječu iz trećih država.
51.
Ako Sud odluči da zaključak iz prethodno navedenih presuda vrijedi i u kontekstu članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, to bi značilo da je, u hipotetskoj situaciji u kojoj treća osoba koja u ponudi na prodaju ili oglašavanju na internetu namijenjenom potrošačima u Uniji rabi znak istovjetan ili sličan žigu registriranom u Uniji, ima sjedište u trećoj državi ili se server korištene internetske stranice nalazi u takvoj državi, radi primjene pravila o nadležnosti Uredbe br. 207/2009, povreda počinjena izvan područja Unije.
52.
Naime, ne samo da sudovi iz članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 ne bi bili nadležni za odlučivanje povodom tužbe zbog povrede, nego ni sudovi iz članka 97. stavaka 1. do 4. te uredbe ne bi mogli odlučiti povodom navedene tužbe. Kao podsjetnik, opća nadležnost sudova za žig Europske unije iz članka 97. stavaka 1. do 4. Uredbe br. 207/2009 proteže se na počinjene povrede ili prijetnje povrede na državnom području država članica. Stoga, u situaciji opisanoj u prethodnoj točki, ni sudovi države članice u kojoj EUIPO ima svoje sjedište ne bi bili nadležni za odlučivanje povodom takve tužbe zbog povrede.
53.
Međutim, iz presude L’Oréal i dr. (
32
) može se zaključiti da se u takvoj situaciji Uredba br. 207/2009 primjenjuje i da se nositelj žiga Europske unije može usprotiviti ponudi na prodaju ili oglašavanju na internetu namijenjenom potrošačima na području Unije. Bilo bi paradoksalno da Uredba br. 207/2009 dodjeljuje takvo pravo na protivljenje nositelju žiga Europske unije, ali da se pravila o nadležnosti u nekim slučajevima ne bi primjenjivala. Taj bi rezultat tim više bio nedosljedan jer su, za razliku od pravila o nadležnosti Uredbe br. 1215/2012, pravila Uredbe br. 207/209 tako osmišljena da se mogu primijeniti i u slučaju u kojem ni tužitelj ni tuženik nemaju domicil na području Unije. Naime, iz presude Hummel Holding (
33
) jasno proizlazi da članak 97. Uredbe br. 207/2009 jamči postojanje suda u Uniji za sve sporove u vezi s povredom.
54.
Stoga, prema mojem mišljenju, tumačenje članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 u smislu presuda Nintendo (
34
) i Wintersteiger (
35
) bi moglo ugroziti korisni učinak svih pravila o nadležnosti iz članka 97. te uredbe.
2. Alternativni sud mjesta povrede
55.
Naklonjen sam argumentu tužiteljâ u glavnom postupku i njemačke vlade koji smatraju da se, načelno, mjesto prvotne radnje koja je dovela do povrede u smislu presuda Nintendo (
36
) i Wintersteiger (
37
) podudara s mjestom domicila počinitelja te povrede. Posljedično, tumačenje prema kojem se mjesto povrede u smislu članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 treba smatrati isključivo kao mjesto prvotne radnje koja je dovela do povrede u većini slučajeva ne može ponuditi alternativni sud za tužitelja.
56.
Sud je već u presudi Bier (
38
) pojasnio da, kako bi se očuvao korisni učinak pravila o alternativnoj nadležnosti u području štetnih radnji, delikata ili kvazi‑delikata iz briselskog sustava (
39
), to pravilo treba tumačiti na način da tužitelju ostavlja stvarni izbor.
57.
Doduše, moglo bi se tvrditi da je, za razliku od pravila o nadležnosti tog sustava, zakonodavac Unije onima u Uredbi br. 207/2009 namjeravao ograničiti broj dostupnih sudova za nositelje koji podnose tužbe u vezi s povredom (
40
). Suzdržan pristup zakonodavca Unije u pogledu povećanja broja sudova osobito ilustrira tekst članka 94. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 koji u vezi s povredom isključuje primjenu, među ostalim, članka 7. točaka 1. do 3. i 5. Uredbe br. 1215/2012, pri čemu sve te odredbe nude tužitelju alternativni sud. Taj se pristup zakonodavca odražava i u članku 97. stavcima 1. do 4. Uredbe br. 207/2009. Međutim, članak 97. stavak 5. te uredbe izričito predviđa alternativni sud za tužitelja i zbog toga se ne može smatrati odrazom navedenog pristupa.
58.
Nadalje, slijeđenje tumačenja članka 97. stavka 5. Uredbe br. 2007/209 koje su iznijeli tuženici u glavnom postupku i Komisija bi uvelike ograničilo praktičnu važnost te odredbe (
41
). Čini mi se da bi jedna od rijetkih korisnih primjena te odredbe bila u slučaju da tuženik koji ima svoj domicil na području Unije bude tužen pred sudovima države članice na čijem državnom području ima svoj poslovni nastan. Uredba br. 207/2009 ne sadržava pravilo o nadležnosti koje je slično onom iz članka 7. stavka 5. Uredbe br. 1215/2012 (
42
) i, u skladu s kaskadnim redoslijedom poveznica iz članka 97. stavaka 1. do 3. Uredbe br. 207/2009, kada tuženik ima domicil na državnom području države članice, on mora biti tužen pred sudovima te države članice.
3.
Sui generis priroda poveznice mjesta povrede
59.
Naposljetku, smatram da je poveznica mjesta povrede iz članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 autonomna u odnosu na poveznice iz članka 8. stavka 2. Uredbe br. 864/2007 i članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012.
60.
Što se tiče mogućnosti primjene tumačenja članka 8. stavka 2. Uredbe br. 864/2007 iz presude Nintendo (
43
), valja imati na umu da su funkcije, s jedne strane, pravila o sukobu zakona i, s druge strane, pravila o nadležnosti, različite.
61.
Osim toga, točno je da je pravilo o sukobu zakona iz članka 8. stavka 2. Uredbe br. 864/2007, kao što se može zaključiti iz presude Vapenik (
44
) i, preuzimajući tekst te presude, komplementarno pravilu o nadležnosti iz članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009. Međutim, iz presude Kainz (
45
) proizlazi da usklađeno tumačenje pojmova iz akata međunarodnog privatnog prava Unije ne može dovesti do toga da se odredbe tih akata tumače suprotno njihovu sustavu i ciljevima (
46
). Ipak, kao što proizlazi iz mojih prethodnih razmatranja, tumačenje članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 s obzirom na presudu Nintendo (
47
) ugrozilo bi korisni učinak te odredbe.
62.
Ta razmatranja također vrijede u pogledu pitanja može li se zaključak iz presude Wintersteiger (
48
), s obzirom na to da se odnosi na određivanje mjesta uzročnog događaja radi primjene članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012, primijeniti na članak 97. stavak 5. Uredbe br. 207/2009.
63.
Nadalje, iz sudske prakse proizlazi da je pravilima o nadležnosti Uredbe br. 207/2009 zakonodavac Unije želio odstupiti od pravila o nadležnosti Uredbe br. 1215/2012 (
49
), osobito zato što pravila o nadležnosti iz tih uredbi nemaju iste ciljeve (
50
).
64.
Naposljetku, iz presude Leno Merken (
51
) može se zaključiti da prilikom primjene sudske prakse koja se odnosi na nacionalne žigove, po analogiji, na žigove Europske unije, valja uzeti u obzir razlike koje proizlaze iz teksta odredbi o tim dvjema vrstama žigova.
65.
U tom pogledu, primjećujem da, prilikom sastavljanja članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 i njegova prethodnika, članka 93. stavka 5. Uredbe br. 40/94, zakonodavac Unije nije koristio pojam „mjesto uzročnog događaja” koji nakon presude Bier (
52
) ima ustaljeno značenje u europskom međunarodnom pravu. Zbog toga se prilikom tumačenja članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 ne možemo ograničiti na zaključak da se tom odredbom dodjeljuje nadležnost sudovima koji su na temelju članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012 nadležni na temelju mjesta uzročnog događaja.
4. Međuzaključci
66.
Radi sažetog prikaza ovog dijela moje analize, s obzirom na razmatranja o dosegu nadležnosti sudova za žig Europske unije, smatram da valja odstupiti od tumačenja članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 prema kojem, što se tiče radnje kojom tuženik koristi elektroničku prodaju nudeći proizvode na prodaju na svojoj internetskoj stranici, namijenjenoj potrošačima u državi članici, kršeći prava nositelja žiga Europske unije, mjesto u kojem je počinjena povreda u smislu te odredbe isključivo je ono u kojem taj tuženik pokreće postupak stavljanja ponude na prodaju na internetsku stranicu koja mu pripada. To je utvrđenje potkrijepljeno zaključcima iz alternativne i autonomne prirode poveznice iz članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.
67.
Stoga, sada valja odrediti kriterije koji se mogu konkretno tražiti radi utvrđivanja nadležnosti sudova države članice na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.
C.
Rješenje po mjeri iz Uredbe br. 207/2009
1. Opasnost od povećanja broja sudova
68.
Nakon odstupanja od tumačenja članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 prema kojem se, u okolnostima poput onih u ovom slučaju, mjesto povrede nalazi isključivo u mjestu pokretanja postupka stavljanja na internet ponude na prodaju, treba li smatrati da je dostupnost internetske stranice s državnog područja države članice dostatna za utvrđivanje nadležnosti sudova te države članice?
69.
Sudska praksa koja se odnosi na određivanje nadležnih sudova u području povreda prava intelektualnog i industrijskog vlasništva, uključujući i nacionalne žigove, može a priori ići u prilog potvrdnom odgovoru. Iz te sudske prakse proizlazi da, što se tiče nadležnosti na temelju mjesta nastanka štete, članak 7. stavak 2. Uredbe br. 1215/2012 ne zahtijeva da je internetska stranica o kojoj je riječ „usmjerena na” državu članicu u kojoj se nalazi sud pred kojim je pokrenut postupak (
53
).
70.
Međutim, internet po svojoj prirodi postoji na svjetskoj razini te je prisutan posvuda (
54
). Mišljenje da je dostupnost internetske stranice s državnog područja države članice dostatna za povjeravanje nadležnosti sudovima te države članice dovelo bi do značajnog povećanja broja sudova nadležnih u području povrede žigova Europske unije (
55
).
71.
Kao što je to nezavisni odvjetnik N. Jääskinen primijetio u svojem mišljenju u predmetu Coty Germany (
56
), jedan od ciljeva Uredbe br. 207/2009 jest borba protiv forum shoppinga, prakse koju nositelji žigova Europske unije mogu primjenjivati kada se pravila o nadležnosti tome ne protive.
72.
S obzirom na taj cilj, valja uzeti u obzir činjenicu da određeni sudionici na tržištu koriste trademark bullying. Ta se praksa sastoji od uporabe žiga koja prekoračuje ono što, u skladu s razumnim tumačenjem, proizlazi iz opsega zaštite žiga, radi uznemiravanja ili zastrašivanja drugih gospodarskih subjekata. Povećanje broja nadležnih sudova moglo bi olakšati takvu praksu te pogoršati njezine štetne učinke u pogledu mogućih tuženika. To tim više vrijedi zbog toga što članak 97. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 ne slijedi načelo actor sequitur forum rei i što je načelno za tuženika teže braniti se pred sudovima države koja nije njegova.
73.
Naposljetku, kao što to primjećuju tužitelji u glavnom postupku i njemačka vlada, točno je da odbijanje tumačenja članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 prema kojem je dostupnost internetske stranice s državnog područja države članice dovoljna za utvrđivanje nadležnosti sudova te države članice dovodi do situacije u kojoj se tužbe zbog povrede koje se odnose na nacionalne žigove i žigove Europske unije ne mogu ujednačeno podnositi sudovima države članice čiji potrošači imaju pristup toj internetskoj stranici.
74.
Međutim, razmatranja navedena u točkama 63. do 65. ovog mišljenja upućuju na to da se sudska praksa u području povreda prava intelektualnog i industrijskog vlasništva ne može primijeniti na članak 97. stavak 5. Uredbe br. 207/2009.
75.
Nadalje, za razliku od njegova utjecaja na Uredbu br. 207/2009, usvajanje kriterija dostupnosti na temelju Uredbe br. 1215/2012 ne uzrokuje opasnost povećanja broja sudova. Konkretnije, što se tiče tužbi zbog povrede koje se odnose na nacionalne žigove, Sud je u presudi Wintersteiger (
57
) smatrao da ciljevi Uredbe br. 1215/2012 govore u prilog dodjeljivanja nadležnosti, na temelju nastanka štete, sudovima države članice u kojoj je predmetno pravo zaštićeno. Stoga je broj sudova dostupnih na temelju Uredbe br. 1215/2012 ograničen nacionalnom naravi dotičnog žiga (
58
). Međutim, žigovi Europske unije uživaju ujednačenu zaštitu i proizvode učinke na čitavom području Unije.
76.
S obzirom na prethodna razmatranja, smatram da mjesto s kojeg je internetska stranica dostupna nije dostatan kriterij za utvrđivanje nadležnosti sudova te države članice na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.
77.
Stoga, zbog nezadovoljavajućih rezultata svih tumačenja koja proizlaze iz sudske prakse u području povreda prava intelektualnog i industrijskog vlasništva, koja se odnosi na druge pravne instrumente međunarodnog privatnog prava Unije, predlažem razradu tumačenja poveznice mjesta povrede u smislu članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 specifično za tu uredbu.
2. Smjer tumačenja koji treba prihvatiti
78.
Prilikom tumačenja članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 u pogledu okolnosti ovog slučaja, valja uzeti u obzir činjenicu da rezultat postignut u okviru tog tumačenja treba omogućiti da se osigura korisni učinak te odredbe, bez obzira na konkretne okolnosti dotičnog spora.
79.
Nadalje, zbog preklapanja između članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 98. stavkom 2. te uredbe i članka 98. stavka 1. točke (a) navedene uredbe, s obzirom na to da se te odredbe odnose na mjesto povrede, tumačenje prve odredbe treba osigurati i korisni učinak drugih pravila o nadležnosti iz članka 97. iste uredbe.
80.
Kako bi članak 97. Uredbe br. 207/2009 mogao očuvati svoj korisni učinak i jamčiti postojanje suda u Uniji za sve sporove u vezi s povredom, tumačenje poveznice mjesta povrede treba nastojati jamčiti nadležnost sudova za žig Europske unije u vezi s tužbama zbog povrede kada, kad je riječ o materijalnom pravu, Uredba br. 207/2009 nositelju povjeri pravo da se usprotivi postupanjima koja povređuju njegov žig Europske unije.
81.
Stoga, teritorijalni doseg opće nadležnosti sudova za žig Europske unije, koji se određuje na temelju mjesta povreda, ne može biti uži od teritorijalnog dosega zaštite tih žigova i od područja primjene Uredbe br. 207/2009.
82.
U tom pogledu, ističem da se presuda L’Oréal i dr. (
59
) odnosila na određivanje teritorijalnog područja primjene uredbi o žigovima Europske unije (
60
).
83.
Stoga, opet po uzoru na tu presudu, smatram da valja zaključiti da, kada se radnje koje se tuženiku stavljaju na teret sastoje od oglašavanja i ponude na prodaju putem internetske stranice, sudovi za žig Europske unije države članice su nadležni na temelju mjesta povrede, pod uvjetom da su to oglašavanje i ta ponuda na prodaju namijenjeni potrošačima na državnom području te države članice (
61
).
84.
Važno je primijetiti da to tumačenje članka 97. Uredbe br. 207/2009 slijedi ustaljenu sudsku praksu prema kojoj se nadležnost treba dodijeliti u skladu s ciljevima predvidljivosti i dobrog sudovanja.
85.
Što se tiče, s jedne strane, predvidljivosti dodjele nadležnosti, valja uzeti u obzir činjenicu da tužitelj treba moći a priori odrediti sudove pred kojima može ostvarivati svoja materijalna prava. Na temelju sadržaja internetske stranice, nositelj žiga može utvrditi ciljanu publiku te stranice. Isto tako, mogući tuženik također može predvidjeti sudove pred kojima eventualno može biti tužen zbog toga što vrši nadzor nad svojim marketingom i ostvarenom prodajom putem svoje internetske stranice.
86.
Što se tiče, s druge strane, cilja dobrog sudovanja, iz sudske prakse u području povreda prava intelektualnog i industrijskog vlasništva proizlazi da je sud države članice s čijeg je državnog područja dostupna internetska stranica objektivno u najboljem položaju da procijeni je li zaista povrijeđen nacionalni žig zaštićen u toj državi članici (
62
). Prema mojem mišljenju, takav sud ne gubi to svojstvo u pogledu povreda žigova Europske unije.
3. Kriteriji ciljanja i njihova primjena na glavni predmet
87.
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da, kada se radnje koje se tuženiku stavljaju na teret sastoje od oglašavanja i ponude na prodaju putem internetske stranice, kriterij koji omogućava utvrđivanje nadležnosti sudova za žig Europske unije na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 jest javnost kojoj su to oglašavanje i ta ponuda na prodaju namijenjeni, odnosno javnost dotične države članice.
88.
U okviru provjere nadležnosti na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 u okolnostima poput onih u glavnom postupku, činjenica da su oglašavanje i ponuda na prodaju organizirani tako da je moguće utvrditi javnost države članice (ili javnost više država članica, pod uvjetom da se ne radi o javnosti Unije u cjelini) koja je posebno ciljana tim oglašavanjem i tom ponudom odlučujuća je za utvrđenje nadležnosti sudova te ili tih država članica. Nadalje, činjenica da se internetska stranica obraća potrošačima i trgovcima države članice mora najprije proizlaziti iz sadržaja te internetske stranice. Suprotno tomu, takve činjenice nastale izvan interneta mogu omogućiti utvrđivanje nadležnosti sudova dotične države članice zbog razloga različitih od ciljanja javnosti te države članice internetskom stranicom. To bi mogao biti slučaj s mjerama poduzetim u toj državi članici kako bi se ondje uspostavio distributer.
89.
U okviru te provjere nadležnosti na temelju mjesta povrede, nekoliko elemenata je osobito važno: činjenica da su ponuda i oglašavanje izričito upućeni javnosti države članice, da su dostupni na internetskoj stranici s nacionalnom vršnom domenom te države članice, da su cijene navedene u nacionalnoj valuti ili pak da su na takvoj internetskoj stranici prikazani brojevi s nacionalnim pozivnim brojem dotične države članice. Taj popis elemenata nije ni iscrpan ni isključiv.
90.
Osim toga, činjenica da su uz ponudu na prodaju priložena pojašnjenja o zemljopisnim područjima u koje je prodavatelj spreman poslati proizvode može također imati važnu ulogu u okviru provjere nadležnosti na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, pod uvjetom da se ne radi o općenitoj naznaci koja se odnosi na čitavu Uniju. Takva općenita naznaka ne omogućava utvrđenje posebno ciljane javnosti. Osim toga, pridavanje važnosti takvoj općenitoj naznaci značilo bi da počinitelj navodne povrede može biti tužen pred sudovima svih država članica. To bi moglo potaknuti trgovce da ograniče područja prodaje u Uniji radi ograničenja opasnosti da budu tuženi pred sudovima država članica u kojima opseg prodaje nije velik, pri čemu je taj rezultat protivan ciljevima unutarnjeg tržišta.
91.
Suprotno tomu, s obzirom na razliku koja postoji između pravila o općoj nadležnosti iz Uredbe br. 207/2009 i onog iz članka 97. stavka 5. te uredbe, koja je detaljno pojašnjena u točki 41. ovog mišljenja, na temelju činjenice da je prodavatelj spreman poslati proizvode u sve države članice može se utvrditi nadležnost sudova za žig Europske unije u skladu s člankom 97. stavcima 1. do 4. Uredbe br. 207/2009. Radi ilustracije mojeg stava drugim primjerom, mogu uputiti na pojašnjenja o carinama Unije. Iako ta pojašnjenja navode da je ponuda namijenjena javnosti Unije, ona ipak ne omogućavaju utvrđivanje javnosti koja se tom ponudom posebno cilja.
92.
Zbog istog razloga, također sumnjam da činjenica da je internetska stranica sastavljena na jeziku koji je široko rasprostranjen na državnom području države članice može, sama po sebi i u svim slučajevima, biti od osobite važnosti. Valja uzeti u obzir činjenicu, s jedne strane, da se određeni jezici često koriste u više država članica i, s druge strane, da su određeni jezici koji se govore u Europi široko rasprostranjeni i u trećim državama. Osim toga, internetska stranica može biti namijenjena javnosti države članice, iako njezin sadržaj nije sastavljen na jeziku rasprostranjenom na državnom području te države. To bi osobito bio slučaj internetske stranice koja cilja zajednicu stranaca koji borave na državnom području navedene države članice.
93.
Nadalje, provjera nadležnosti ne smije se miješati s ispitivanjem merituma predmetnog slučaja (
63
). Provjera nadležnosti na temelju Uredbe br. 207/2009 ne bi smjela ni zamijeniti ispitivanje o tome je li zaista povrijeđen žig Europske unije ni prejudicirati rezultate tog ispitivanja.
94.
U tom kontekstu, tuženici u glavnom postupku ističu da se iz određenih dijelova oglašavanja i ponuda na prodaju prikazanih na njihovoj internetskoj stranici može zaključiti da ta oglašavanja i te ponude više nisu vrijedili tijekom razdoblja na koje se odnosi glavni postupak.
95.
Međutim, procjena zastarjelosti postupanja koja mogu činiti navodnu protupravnu radnju obuhvaćena je ispitivanjem merituma tužbe zbog povrede. Kao još jedan primjer iste vrste, protek vremena od uzročnog događaja može, u skladu s primjenjivim pravom, podrazumijevati moguću zastaru tužbe koja se odnosi na taj događaj i zbog toga je također obuhvaćen ispitivanjem osnovanosti te tužbe. Posljedično, s obzirom na razmatranja navedena u točki 93. ovog mišljenja, ni zastarjelost oglašavanja i ponuda na prodaju prikazanih na internetskoj stranici, ni protek vremena od uzročnog događaja ne mogu se uzeti u obzir prilikom provjere nadležnosti na temelju mjesta povrede u smislu članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.
96.
Nakon analize iznesene u ovom mišljenju, smatram da članak 97. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 treba tumačiti na način da, kada je poduzetnik s poslovnim nastanom i sjedištem u državi članici A poduzeo mjere na tom području radi oglašavanja i ponude na prodaju proizvoda na kojima se nalazi znak istovjetan žigu Europske unije putem internetske stranice namijenjene i trgovcima i potrošačima države članice B, sud za žig Europske unije države članice B nadležan je za odlučivanje povodom tužbe zbog povrede žiga Europske unije zbog tog oglašavanja i te ponude na prodaju proizvodâ na tom području, pod uvjetom da se njima posebno cilja javnost jedne ili više država članica.
97.
Što se tiče predmeta u glavnom postupku, uz iznimku nabrajanja distributera u različitim zemljama, uključujući Ujedinjenu Kraljevinu, koji su gospodarski subjekti neovisni o tuženicima u glavnom postupku, zajedno s naznakom njihovih poštanskih adresa i adresa internetskih stranica, niti jedan element ne upućuje na to da je internetska stranica tuženikâ u glavnom postupku posebno namijenjena javnosti Ujedinjene Kraljevine. Osim toga, takve naznake o distributeru nisu, prema mojem mišljenju, same po sebi dostatne za utvrđivanje nadležnosti sudova Ujedinjene Kraljevine na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009. Naime, predmet u glavnom postupku ne odnosi se na povredu koju je počinio takav distributer, nego na povredu koju su počinili tuženici u glavnom postupku putem internetske stranice.
98.
Međutim, na sudu koji je uputio zahtjev je da o tom pitanju odluči prilikom provjere nadležnosti sudova dotične države članice na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, uzimajući u obzir sve kriterije navedene u točkama 88. do 95. ovog mišljenja.
VI. Zaključak
99.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud, Engleska i Wales, Građanski odjel, Ujedinjena Kraljevina) odgovori kako slijedi:
Članak 97. stavak 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije treba tumačiti na način da, kada je poduzetnik sa sjedištem u državi članici A poduzeo mjere na tom području radi oglašavanja i ponude na prodaju proizvoda na kojima se nalazi znak istovjetan žigu Europske unije putem internetske stranice namijenjene i trgovcima i potrošačima države članice B, sud za žig Europske unije države članice B nadležan je za odlučivanje povodom tužbe zbog povrede žiga Europske unije zbog tog oglašavanja i te ponude na prodaju proizvodâ na tom području.
Na sudu koji je uputio zahtjev je da o tom pitanju odluči prilikom provjere nadležnosti sudova dotične države članice na temelju članka 97. stavka 5. Uredbe br. 207/2009.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Uredba Vijeća od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)
(
3
)	Uredba (EU) 2015/2424 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 o žigu Zajednice i Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice te o stavljanju izvan snage Uredbe Komisije (EZ) br. 2869/95 o pristojbama koje se plaćaju Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (SL 2015., L 341, str. 21. i ispravci SL 2016., L 71, str. 322., SL 2016., L 110, str. 4., i SL 2016., L 267, str. 1.)
(
4
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.)
(
5
)	Uredba Vijeća od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.)
(
6
)	Presuda od 5. lipnja 2014. (C‑360/12, EU:C:2014:1318)
(
7
)	Presuda od 19. travnja 2012. (C‑523/10, EU:C:2012:220)
(
8
)	Presuda od 5. lipnja 2014. (C‑360/12, EU:C:2014:1318)
(
9
)	Presuda od 7. prosinca 2010., (C‑585/08 i C‑144/09, EU:C:2010:740)
(
10
)	Presuda od 12. srpnja 2011. (C‑324/09, EU:C:2011:474)
(
11
)	Presuda od 9. studenoga 2017., takozvana „Parfummarken” (BGH IZR 164/16)
(
12
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze (Rim II) (SL 2007., L 199, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str.73.)
(
13
)	Presuda od 27. rujna 2017. (C‑24/16 i C‑25/16, EU:C:2017:724)
(
14
)	Presuda od 27. rujna 2017. (C‑24/16 i C‑25/16, EU:C:2017:724)
(
15
)	Presuda od 19. travnja 2012. (C‑523/10, EU:C:2012:220)
(
16
)	Presuda od 27. rujna 2017. (C‑24/16 i C‑25/16, EU:C:2017:724)
(
17
)	Presuda od 19. travnja 2012. (C‑523/10, EU:C:2012:220)
(
18
)	Štoviše, na temelju članka 97. stavka 4. Uredbe br. 207/2009, stranke mogu međusobnim sporazumom odstupiti od tih pravila o nadležnosti ili ako se tuženik upusti u postupak pred sudom za žig Europske unije.
(
19
)	Presuda od 5. lipnja 2014. (C‑360/12, EU:C:2014:1318, t. 34. i 37.)
(
20
)	Presuda od 30. studenoga 1976. (21/76, EU:C:1976:166)
(
21
)	Presuda od 5. lipnja 2014., Coty Germany (C‑360/12, EU:C:2014:1318, t. 34.)
(
22
)	To prikazuje, kao što sam već napomenuo u posve različitom kontekstu, odnosno u području poreza, u svojem mišljenju u predmetu Geelen (C‑568/17, EU:C:2019:109, t. 17. i 28.), da, u pogledu internetskog okruženja, tekstualno tumačenje odredbe o mjestu nastanka određenog događaja neće moći osigurati zadovoljavajući rezultat u određenim slučajevima.
(
23
)	Presuda od 18. svibnja 2017., Hummel Holding (C‑617/15, EU:C:2017:390, t. 33.)
(
24
)	O pojmu teritorijalnog dosega nadležnosti u području žigova vidjeti Larsen, T. B., „The extent of jurisdiction under the forum delicti rule in European trademark litigation”, Journal of Private International Law, 2018., sv. 14(3), str. 555. Osim toga, u tom kontekstu valja primijetiti da pitanja koja se odnose na određivanje nadležnih sudova, s jedne strane, i određivanja dosega njihove nadležnosti, s druge strane, treba razlikovati od pitanja teritorijalnih učinaka odluka koje navedeni sudovi donose. Ta razlika također proizlazi iz zaključaka Suda u presudi od 18. svibnja 2017., Hummel Holding (C‑617/15, EU:C:2017:390). S jedne strane, Sud je u točki 33. te presude naveo da je nadležnost suda, koja se temelji na članku 97. stavku 5. Uredbe br. 207/2009, kao što proizlazi iz članka 98. te uredbe, ograničena na državno područje države članice na kojem se nalazi. S druge strane, Sud je u točki 36. navedene presude smatrao da odluke sudova nadležnih na temelju članka 97. Uredbe br. 207/2009 imaju učinak na i pokrivaju čitavo područje Unije.
(
25
)	Presuda od 22. rujna 2016., combit Software (C‑223/15, EU:C:2016:719, t. 24.). Vidjeti također presudu od 12. travnja 2011., DHL Express France (C‑235/09, EU:C:2011:238, t. 37.). Vidjeti također Stone, P., EU Private International Law, Edward Elgar, Cheltenham - Northampton, 2014., str. 163.
(
26
)	Vidjeti presudu od 12. travnja 2011., DHL Express France (C‑235/09, EU:C:2011:238, t. 38.) u kojoj je Sud smatrao da je sud pred kojim je pokrenut postupak na temelju pravila iz Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice, koja odgovaraju onima iz članka 97. stavaka 1. do 4. Uredbe br. 207/2009, nadležan za odlučivanje o počinjenim povredama ili prijetnji povreda na području jedne ili više, ili čak svih, država članica i da se stoga njegova nadležnost može protegnuti na čitavo područje Unije. Iz tog razmatranja zaključujem da takav sud nije, a contrario, nadležan za odlučivanje o povredama počinjenima izvan Unije. Vidjeti u tom smislu Fawcett, J. J., Torremans, P., Intellectual Property and Private International Law, Oxford University Press, Oxford, 2011., str. 415., točka 8.31 i Ubertazzi, B., Exclusive Jurisdiction in Intellectual Property, Mohr Siebeck, Tübingen, 2012., str. 74.
(
27
)	Presuda od 27. rujna 2017. (C‑24/16 i C‑25/16, EU:C:2017:724)
(
28
)	Presuda od 19. travnja 2012. (C‑523/10, EU:C:2012:220)
(
29
)	Presuda od 27. rujna 2017. (C‑24/16 i C‑25/16, EU:C:2017:724, t. 98.)
(
30
)	Presuda od 27. rujna 2017., Nintendo (C‑24/16 i C‑25/16, EU:C:2017:724, t. 108.)
(
31
)	Presuda od 19. travnja 2012. (C‑523/10, EU:C:2012:220)
(
32
)	Presuda od 12. srpnja 2011. (C‑324/09, EU:C:2011:474)
(
33
)	Presuda od 18. svibnja 2017. (C‑617/15, EU:C:2017:390, t. 33.)
(
34
)	Presuda od 27. rujna 2017. (C‑24/16 i C‑25/16, EU:C:2017:724)
(
35
)	Presuda od 19. travnja 2012. (C‑523/10, EU:C:2012:220)
(
36
)	Presuda od 27. rujna 2017. (C‑24/16 i C‑25/16, EU:C:2017:724)
(
37
)	Presuda od 19. travnja 2012. (C‑523/10, EU:C:2012:220)
(
38
)	Presuda od 30. studenoga 1976. (21/76, EU:C:1976:166, t. 20.)
(
39
)	Odnosno uredbe br. 1215/2012 i 44/2001 kao i Konvencija od 27. rujna 1968. o nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL, 1972., L 299, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 3.).
(
40
)	Vidjeti u tom smislu Nuyts, A., „Suing At the Place of Infringement: The Application of Article 5(3) of Regulation 44/2001 to IP Matter and Internet Disputes”, u Nuyts, A. (ur.), International Litigation in Intellectual Property and Information Technology, Kluwer Law International, 2008., Alphen aan den Rijn, str. 116.
(
41
)	Vidjeti Rosati, E., „International jurisdiction in online EU trade mark infringement cases: where is the place of infringement located?”, European Intellectual Property Law, 2016., 38(8), str. 482.
(
42
)	U skladu s člankom 7. točkom 5. Uredbe br. 1215/2012, „[o]soba s domicilom u državi članici može biti tužena u drugoj državi članici […] u pogledu spora koji nastaje iz poslovanja podružnice, predstavništva ili druge poslovne jedinice pred sudom mjesta u kojem se nalazi ta podružnica, predstavništvo ili poslovna jedinica”. Točno je da, kao i ta odredba, članak 97. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 koristi „poslovni nastan” kao poveznicu. Međutim, iz presude od 18. svibnja 2017., Hummel Holding (C‑617/15, EU:C:2017:390, t. 26., 27. i 40.) proizlazi da postoje značajne razlike između te odredbe Uredbe br. 207/2009 i one Uredbe br. 1215/2012. Vidjeti također Fawcett, J. J., Torremans, P., Intellectual Property and Private International Law, Oxford University Press, Oxford, 2011., str. 417., t. 8.43.
(
43
)	Presuda od 27. rujna 2017. (C‑24/16 i C‑25/16, EU:C:2017:724)
(
44
)	Presuda od 5. prosinca 2013. (C‑508/12, EU:C:2013:790)
(
45
)	Presuda od 16. siječnja 2014. (C‑45/13, EU:C:2014:7, t. 20.)
(
46
)	U odnosu na tu problematiku, također vidjeti moje mišljenje u predmetu Pillar Securitisation (C‑694/17, EU:C:2019:44, t. 39. do 46.).
(
47
)	Presuda od 27. rujna 2017. (C‑24/16 i C‑25/16, EU:C:2017:724)
(
48
)	Presuda od 19. travnja 2012. (C‑523/10, EU:C:2012:220)
(
49
)	Presuda od 5. lipnja 2014., Coty Germany (C‑360/12, EU:C:2014:1318, t. 36.)
(
50
)	Presuda od 18. svibnja 2017., Hummel Holding (C‑617/15, EU:C:2017:390, t. 27. i 28.)
(
51
)	Vidjeti presudu od 19. prosinca 2012. (C‑149/11, EU:C:2012:816, t. 33.).
(
52
)	Presuda od 30. studenoga 1976. (21/76, EU:C:1976:166, t. 20.)
(
53
)	Vidjeti presude od 3. listopada 2013., Pinckney (C‑170/12, EU:C:2013:635, t. 42.) i od 22. siječnja 2015., Hejduk (C‑441/13, EU:C:2015:28, t. 32.). U presudi od 19. travnja 2012., Wintersteiger (C‑523/10, EU:C:2012:220), takav zaključak nije izričito iznesen. Nezavisni odvjetnik P. Cruz Villalón je u svojem mišljenju u predmetu Wintersteiger (C‑523/10, EU:C:2012:90, t. 25. do 31.) smatrao da nadležnost nacionalnih sudova treba procjenjivati s obzirom na kriterij potrebnih sredstava. Budući da Sud nije slijedio rješenje predloženo u navedenom mišljenju, iz toga zaključujem da presuda Wintersteiger slijedi logiku prethodno navedenih presuda. Vidjeti također Kohl, U., „Jurisdiction in cyberspace”, u Tsagourias, N., Buchan, R. (ur.), Research Handbook on International Law and Cyberspace, Edward Elgar, Cheltenham Northampton, 2015., str. 46.
(
54
)	Za drukčiji pogled na tu problematiku u kontekstu teritorijalnog područja primjene prava Unije, vidjeti moje mišljenje u predmetu Google (Teritorijalni doseg uklanjanja poveznica) (C‑507/17, EU:C:2019:15, t. 47. do 53.).
(
55
)	Vidjeti u tom smislu u kontekstu Uredbe br. 1215/2012, Moura Vincente, D., „La propriété intellectuelle en droit international privé”, Recueil des cours de l’Académie de La Haye, sv. 335, 2008., str. 392.
(
56
)	C‑360/12, EU:C:2013:764, t. 42.
(
57
)	Presuda od 19. travnja 2012. (C‑523/10, EU:C:2012:220, t. 27.)
(
58
)	Međutim, doktrina primjećuje da nacionalna narav žiga ne ograničava broj dostupnih sudova u pogledu privremenih mjera. Vidjeti osobito van Calster, G., European Private International Law, Hart Publishing, Oxford - Portland, 2016., str. 153.
(
59
)	Vidjeti presudu od 12. srpnja 2011. (C‑324/09, EU:C:2011:474).
(
60
)	Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Jääskinena u predmetu L’Oréal i dr. (C‑324/09, EU:C:2010:757, t. 125.), kao i moje nedavno mišljenje u predmetu Google (Teritorijalni doseg uklanjanja poveznica) (C‑507/17, EU:C:2019:15, t. 51. do 53.). Vidjeti također Jääskinen, N., Ward, A., „The External Reach of EU Private Law in the Light of L’Oréal versus eBay and Google and Google Spain”, u Cremona, M., Micklitz, H. W., Private Law in the External Relations of the EU, Oxford University Press, Oxford, 2016., str. 128. i 144.
(
61
)	Vidjeti po analogiji presudu od 12. srpnja 2011., L’Oréal i dr. (C‑324/09, EU:C:2011:474, t. 67.).
(
62
)	Vidjeti presude od 3 listopada 2013., Pinckney (C‑170/12, EU:C:2013:635, t. 28., 34. i 47.) i od 22. siječnja 2015., Hejduk (C‑441/13, EU:C:2015:28, t. 20. i 38.).
(
63
)	Vidjeti presudu od 3. listopada 2013., Pinckney (C‑170/12, EU:C:2013:635, t. 40. i 41.). Vidjeti također u tom smislu presude od 19. travnja 2012., Wintersteiger (C‑523/10, EU:C:2012:220, t. 26.) i od 16. lipnja 2016., Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449, t. 44.); također vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Cruza Villalóna u predmetu Wintersteiger (C‑523/10, EU:C:2012:90, t. 31.) kao i moje mišljenje u predmetu Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:161, t. 57.).