62022CJ0508
PRESUDA SUDA (osmo vijeće)
28. rujna 2023. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Nacionalni porezi – Članak 110. UFEU‑a – Povrat poreza koji je država članica naplatila protivno pravu Unije – Porez na prvu registraciju motornog vozila – Uključivanje poreza u tržišnu vrijednost vozila za koje je taj porez plaćen – Prijenos prava na povrat na kasnijeg kupca tog vozila”
U predmetu C‑508/22,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputila Curtea de Apel Braşov (Žalbeni sud u Braşovu, Rumunjska), odlukom od 22. lipnja 2022., koju je Sud zaprimio 27. srpnja 2022., u postupku
KL,
PO
protiv
Administrația Județeană a Finanțelor Publice Brașov,
SUD (osmo vijeće),
u sastavu: M. Safjan, predsjednik vijeća, N. Jääskinen (izvjestitelj) i M. Gavalec, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za osobe KL i PO, D. Târşia, avocat,
–
za rumunjsku vladu, R. Antonie, E. Gane i O.-C. Ichim, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, M. Björkland i T. Isacu de Groot, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 110. UFEU‑a.
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osoba KL i PO, kao nasljednika osobe AX, i Administrațije Județeană a Finanțelor Publice Brașov (Okružna uprava za javne financije u Brașovu, Rumunjska) (u daljnjem tekstu: porezna uprava), u vezi s povratom poreza, koji je prilikom prve registracije vozila naplaćen protivno pravu Unije, kasnijem kupcu tog vozila.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Članak 110. UFEU‑a propisuje:
„Nijedna država članica ne uvodi neposredno ili posredno nacionalne poreze bilo koje vrste na proizvode drugih država članica u većoj mjeri od onih koji su neposredno ili posredno uvedeni na slične domaće proizvode.
Nadalje, nijedna država članica ne uvodi nacionalne poreze na proizvode drugih država članica koji su takve naravi da omogućuju posrednu zaštitu drugih proizvoda.”
Rumunjsko pravo
4
Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 52/2017 privind restituirea sumelor reprezentând taxa specială pentru autoturisme și autovehicule, taxa pe poluare pentru autovehicule, taxa pentru emisiile poluante provenite de la autovehicule și timbrul de mediu pentru autovehicule (Hitna vladina uredba br. 52/2017 o povratu iznosâ posebnog poreza na osobne automobile i motorna vozila, poreza na onečišćenje iz motornih vozila, poreza na emisije onečišćujućih tvari iz motornih vozila i okolišne pristojbe za motorna vozila) od 4. kolovoza 2017. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 644 od 7. kolovoza 2017.; u daljnjem tekstu: OUG br. 52/2017) određuje postupak povrata različitih poreza na motorna vozila koje je Sud proglasio protivnima pravu Unije.
5
Članak 1. stavak 1. OUG‑a br. 52/2017 glasi:
„Porezni obveznici koji su platili posebni porez na osobne automobile i motorna vozila, predviđen člancima 214.1. do 214.3. Zakona br. 571/2003 o Poreznom zakoniku, kako je naknadno izmijenjen i dopunjen, porez na onečišćenje iz motornih vozila, predviđen Hitnom vladinom uredbom br. 50/2008 kojom se uvodi porez na onečišćenje iz motornih vozila, koja je odobrena Zakonom br. 140/2011, porez na emisije onečišćujućih tvari iz motornih vozila, predviđen Zakonom br. 9/2012 o uvođenju poreza na emisije onečišćujućih tvari iz motornih vozila, kako je naknadno izmijenjen i dopunjen, kao i okolišnu pristojbu za motorna vozila, predviđenu Hitnom vladinom uredbom br. 9/2013 o uvođenju okolišne pristojbe za motorna vozila, koja je odobrena, izmijenjena i dopunjena Zakonom br. 37/2014, kako je naknadno izmijenjen i dopunjen, a koji nisu ostvarili povrat do stupanja na snagu ove hitne vladine uredbe, mogu zatražiti navedeni povrat, uključujući dospjele kamate za razdoblje od datuma naplate do datuma povrata, podnošenjem zahtjeva nadležnom središnjem poreznom tijelu. Kamatna stopa je ona predviđena člankom 174. stavkom 5. Zakona br. 207/2015 o Zakoniku o poreznom postupku, kako je naknadno izmijenjen i dopunjen.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
6
Društvo SC Zilex Corn SRL kupilo je 3. ožujka 2008., putem ugovora o leasingu, automobil marke Toyota, proizveden 2007. godine. Kako bi obavilo prvu registraciju tog vozila u Rumunjskoj, leasing‑društvo BCR Leasing IFN SA platilo je rumunjskim tijelima posebni porez na osobne automobile i motorna vozila (u daljnjem tekstu: posebni porez na registraciju), uvećan za porez na dodanu vrijednost, u iznosu od 6378,23 rumunjska leja (RON) (oko 1298 eura). Leasing‑društvo naplatio je taj iznos od društva Zilex Corn.
7
Vlasništvo nad vozilom 12. studenoga 2012. preneseno je na društvo SC Zaral SRL, a potom 16. svibnja 2016. na osobu AX.
8
Osoba AX podnijela je 28. kolovoza 2018. poreznoj upravi zahtjev za povrat posebnog poreza na registraciju plaćenog za predmetno vozilo, na temelju članka 1. stavka 1. OUG‑a br. 52/2017. Porezna uprava odbila je taj zahtjev odlukom od 5. ožujka 2019. uz obrazloženje da ga nije podnijela osoba koja je platila taj porez. Osoba AX podnijela je žalbu protiv te odluke, koja je odbijena odlukom od 29. srpnja 2019.
9
Osoba AX podnijela je Tribunalulu Brașov (Viši sud u Brașovu, Rumunjska) tužbu za poništenje tih dviju odluka kao i da se poreznoj upravi naloži povrat posebnog poreza na registraciju i plaćanje pripadajućih kamata.
10
Presudom od 23. prosinca 2020. taj je sud odbio tužbu uz obrazloženje da je, u skladu s primjenjivim nacionalnim zakonodavstvom, pravo na povrat pripadalo samo osobi koja je platila posebni porez na registraciju prilikom prve registracije predmetnog vozila, a ne i kasnijim kupcima tog vozila.
11
Osoba AX podnijela je žalbu protiv te presude Curtei de Apel Braşov (Žalbeni sud u Braşovu), sudu koji je uputio zahtjev.
12
Presudom od 5. travnja 2022. taj je sud odbio žalbu uz obrazloženje da osoba AX nije dokazala da joj je pravo na povrat bilo preneseno u isto vrijeme kad i vlasništvo nad predmetnim vozilom. Taj je sud usto smatrao da do prijenosa tog poreznog potraživanja nije moglo doći ex lege prilikom kupnje tog vozila.
13
Osoba AX pred navedenim sudom podnijela je prijedlog za ponavljanje postupka protiv te presude pozivajući se, među ostalim, na pogrešno tumačenje članka 110. UFEU‑a i na povredu načela djelotvornosti.
14
Sud koji je uputio zahtjev pita se može li država članica odbiti povrat poreza, koji je prilikom prve registracije vozila naplaćen protivno pravu Unije, kasnijem kupcu tog vozila.
15
Taj sud ističe da je OUG br. 52/2017 donesen nakon presuda Suda u kojima je utvrđeno da je nekoliko poreza primjenjivih na motorna vozila koje je uvela Rumunjska, među kojima je i predmetni posebni porez na registraciju, protivno pravu Unije. No, na temelju njegova članka 1. stavka 1., pravo na povrat poreza za koji se smatra da je u suprotnosti s pravom Unije priznaje se samo poreznom obvezniku koji ga je platio.
16
Međutim, navedeni sud ističe da su od uvođenja poreza primjenjivih na motorna vozila iz OUG‑a br. 52/2017 predmetna vozila bila predmet pravnih transakcija te da je Sud presudom od 7. travnja 2011., Tatu (C‑402/09, EU:C:2011:219) presudio da se takav porez, jednom kad je plaćen, uključuje u tržišnu vrijednost vozila.
17
Stoga se sud koji je uputio zahtjev pita je li ograničenje prava na povrat poreza naplaćenih protivno pravu Unije, predviđeno člankom 1. stavkom 1. OUG‑a br. 52/2017, u skladu s obvezom država članica da provedu povrat takvih poreza.
18
U tim je okolnostima Curtea de Apel Braşov (Žalbeni sud u Braşovu) odlučila prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Može li se pravo Unije [članak 110. UFEU‑a] tumačiti na način da je iznos poreza koji je zabranjen pravom Unije uključen u vrijednost vozila i da se [potraživanje na temelju] tog poreza može prenijeti na treće strane, odnosno kupce vozila, zajedno s pravom vlasništva?
2.
Protivi li se tumačenju [članka] 110. UFEU‑a nacionalni propis poput onoga iz članka 1. [OUG‑a br. 52/2017], prema kojem se povrat poreza koji je zabranjen pravom Unije može izvršiti samo poreznom obvezniku koji ga je platio, a ne naknadnim kupcima vozila za koje je porez plaćen, u slučaju da povrat poreza nije izvršen onomu koji ga je platio?”
O prethodnim pitanjima
Uvodne napomene
19
Člankom 110. UFEU‑a obuhvaćeni su svi proizvodi koji potječu iz drugih država članica, kao i proizvodi koji potječu iz trećih zemalja koji se nalaze u slobodnom prometu u Uniji (vidjeti u tom smislu presudu od 7. svibnja 1987., Cooperativa Co‑Frutta, 193/85, EU:C:1987:210, t. 29.).
20
U tom je pogledu Europska komisija u svojim pisanim očitovanjima istaknula da u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje nije navedeno je li vozilo o kojem je riječ u glavnom postupku, koje je kupljeno u Rumunjskoj, bilo uvezeno iz druge države članice te je stoga izrazila sumnje u pogledu činjenice da je to vozilo obuhvaćeno područjem primjene članka 110. UFEU‑a.
21
Međutim, iz te odluke proizlazi da je navedeno vozilo marke Toyota. Prema informacijama kojima Sud raspolaže, vozila te marke ne proizvode se u Rumunjskoj. Stoga se može razumno pretpostaviti da vozilo o kojem je riječ potječe iz druge države članice ili da potječe iz treće zemlje te da se nalazi u slobodnom prometu u Europskoj uniji.
22
Pitanja koja su postavljena treba ispitati s obzirom na tu pretpostavku.
Prvo pitanje
23
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 110. UFEU‑a tumačiti na način da se iznos poreza koji je država članica protivno pravu Unije naplatila na motorna vozila prilikom prve registracije može uključiti u vrijednost tih vozila, tako da se smatra da je potraživanje prema državi zbog nezakonite naplate navedenog poreza prilikom prodaje navedenih vozila preneseno na njihove kasnije kupce.
24
U tom pogledu valja istaknuti da članak 110. prvi stavak UFEU‑a zabranjuje državama članicama da uvode neposredno ili posredno nacionalne poreze bilo koje vrste na proizvode drugih država članica u većoj mjeri od onih koji su neposredno ili posredno uvedeni na slične domaće proizvode.
25
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, ta je odredba povrijeđena ako iznos poreza koji je uveden na uvezeno rabljeno vozilo premašuje preostali iznos poreza koji je uključen u vrijednost sličnih rabljenih vozila već registriranih na državnom području te države članice (presuda od 7. travnja 2011., Tatu, C‑402/09, EU:C:2011:219, t. 39. i navedena sudska praksa).
26
Prilikom ispitivanja usklađenosti poreza na registraciju koji je uvela država članica i koji se plaća na uvezeno rabljeno vozilo s člankom 110. UFEU‑a Sud je pojasnio da je iznos takvog poreza uključen u vrijednost vozila odmah po plaćanju tog poreza. Stoga, kad je vozilo registrirano u predmetnoj državi članici nakon toga prodano kao rabljeno vozilo u toj istoj državi članici, njegova tržišna vrijednost obuhvaća preostali iznos poreza na registraciju i bit će jednaka postotku njegove početne vrijednosti, određenom prema smanjenju vrijednosti tog vozila (vidjeti, među ostalim, presudu od 7. travnja 2011., Tatu, C‑402/09, EU:C:2011:219, t. 40. i navedenu sudsku praksu). Međutim, u određenim posebnim slučajevima preostali iznos poreza može prestati biti uključen u tržišnu vrijednost predmetnih vozila (vidjeti u tom smislu presudu od 9. lipnja 2016., Budişan, C‑586/14, EU:C:2016:421, t. 41.).
27
Ipak, važno je naglasiti da se te presude odnose na ispitivanje neutralnosti poreza čiju je usklađenost s člankom 110. UFEU‑a Sud ocjenjivao. Ta se sudska praksa ne može primijeniti na slučaj o kojem je riječ u glavnom postupku, a koji se ne odnosi na neutralnost predmetnog posebnog poreza na registraciju, nego na pitanje može li se u okviru povrata poreza naplaćenog protivno pravu Unije smatrati da se takav porez općenito i u svakom slučaju prenosi na kasnijeg kupca ili kupce predmetnog vozila.
28
Kao što je to Sud dosljedno presuđivao u području neizravnih poreza, iako se u trgovini takvi porezi obično djelomično ili u potpunosti prenose na krajnjeg potrošača, ne može se općenito tvrditi da se porez u svakom slučaju stvarno prenosi. Stvarno prenošenje, djelomično ili potpuno, ovisi o više čimbenika koji obilježavaju svaku trgovačku transakciju te je razlikuju od drugih slučajeva u drugim kontekstima. Slijedom toga, pitanje prenošenja ili neprenošenja neizravnog poreza u svakom pojedinom slučaju činjenično je pitanje koje je u nadležnosti nacionalnog suda, pri čemu taj sud slobodno ocjenjuje dokaze koji su mu podneseni (vidjeti u tom smislu presudu od 25. veljače 1988., Les Fils de Jules Bianco i Girard, 331/85, 376/85 i 378/85, EU:C:1988:97, t. 17. i rješenje od 7. veljače 2022., Vapo Atlantic, C‑460/21, EU:C:2022:83, t. 44. i navedenu sudsku praksu).
29
To također mora biti slučaj s porezima poput predmetnog posebnog poreza na registraciju, koji je uveden za motorna vozila prilikom njihove prve registracije u državi članici. Naime, stvarno prenošenje, djelomično ili potpuno, na kasnijeg kupca vozila za koje je takav porez plaćen u konačnici ovisi o različitim čimbenicima povezanima s činjeničnim okolnostima koje obilježavaju trgovačke transakcije u okviru kojih je preneseno vlasništvo nad takvim vozilom.
30
Stoga je na nacionalnom sudu da ocijeni, s obzirom na okolnosti predmeta koji se pred njim vodi, je li došlo do stvarnog djelomičnog ili potpunog prenošenja navedenog poreza na bilo kojeg od kasnijih kupaca.
31
Ako nacionalni sud na temelju slobodne ocjene dokaza koji su mu podneseni utvrdi da je posebni porez na registraciju koji je plaćen prilikom prve registracije vozila bio stvarno prenesen na kasnijeg kupca tog vozila, ništa se u načelu ne protivi tomu da se smatra kako je potraživanje prema državi zbog nezakonite naplate navedenog poreza prilikom prijenosa vlasništva nad tim vozilom preneseno na tog kupca.
32
S obzirom na navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 110. UFEU‑a treba tumačiti na način da se iznos poreza koji je država članica protivno pravu Unije naplatila na motorna vozila prilikom njihove prve registracije može uključiti u vrijednost tih vozila, tako da se smatra da je potraživanje prema državi zbog nezakonite naplate tog poreza prilikom prodaje navedenih vozila preneseno na njihove kasnije kupce.
Drugo pitanje
33
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 110. UFEU‑a tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji predviđa da se porez koji je država članica protivno pravu Unije naplatila na motorna vozila prilikom njihove prve registracije može vratiti samo poreznom obvezniku koji je platio taj porez, a ne i kasnijem kupcu predmetnog vozila.
34
U tom pogledu, kao prvo, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je pravo na povrat poreza koje je država članica naplatila protivno pravu Unije posljedica i dodatak pravima što ih odredbe prava Unije koje zabranjuju takve poreze dodjeljuju poreznim obveznicima, onako kako ih tumači Sud. Države članice stoga su načelno dužne vratiti poreze naplaćene protivno pravu Unije (vidjeti, među ostalim, presude od 19. srpnja 2012., Littlewoods Retail i dr., C‑591/10, EU:C:2012:478, t. 24. i od 15. listopada 2014., Nicula, C‑331/13, EU:C:2014:2285, t. 27. i navedenu sudsku praksu).
35
Nadalje, kada država članica naplati poreze protivno pravnim propisima Unije, porezni obveznici, uz pravo na povrat nezakonito naplaćenog poreza, imaju pravo na povrat iznosa plaćenih toj državi ili iznosa koje je ona zadržala, a koji su izravno povezani s tim porezom (vidjeti, među ostalim, presude od 19. srpnja 2012., Littlewoods Retail i dr., C‑591/10, EU:C:2012:478, t. 25. i od 15. listopada 2014., Nicula, C‑331/13, EU:C:2014:2285, t. 28. i navedenu sudsku praksu).
36
Kao drugo, iz sudske prakse Suda proizlazi da se povrat neosnovano naplaćenih poreza može odbiti, kao iznimka od načela povrata, kada takav povrat dovodi do stjecanja bez osnove nositelja prava, odnosno ako se utvrdi da je osoba koja ih je dužna platiti stvarno izravno prenijela navedene poreze na kupca (presuda od 20. listopada 2011., Danfoss i Sauer‑Danfoss, C‑94/10, EU:C:2011:674, t. 21. i navedena sudska praksa).
37
Naime, zaštitom prava zajamčenih u tom području pravnim poretkom Unije ne zahtijeva se povrat poreza, pristojbi i davanja naplaćenih protivno pravu Unije ako se utvrdi da ih je osoba koja ih je dužna platiti stvarno prenijela na druge subjekte, kao što je kupac (vidjeti u tom smislu presudu od 16. svibnja 2013., Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó, C‑191/12, EU:C:2013:315, t. 25. i navedenu sudsku praksu).
38
To je tako jer u takvim okolnostima nije porezni obveznik taj koji je snosio teret neosnovano naplaćenog poreza, nego kupac na kojeg je taj teret bio prenesen. Dakle, povrat poreznom obvezniku iznosa poreza koji je on već naplatio od kupca za njega bi bio jednak dvostrukom plaćanju, što se može smatrati stjecanjem bez osnove a da se pritom ne otklanjaju posljedice nezakonitosti poreza sa stajališta kupca (presuda od 20. listopada 2011., Danfoss i Sauer‑Danfoss, C‑94/10, EU:C:2011:674, t. 22. i navedena sudska praksa).
39
Takvo tumačenje odgovara svrsi prava na povrat neosnovano plaćenih iznosa, a to je otklanjanje posljedica neusklađenosti poreza s pravom Unije na način da se neutralizira gospodarski teret poreza koji je neopravdano opteretio osobu koja ga je u konačnici stvarno snosila (presude od 20. listopada 2011., Danfoss i Sauer‑Danfoss, C‑94/10, EU:C:2011:674, t. 23. i od 16. svibnja 2013., Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó, C‑191/12, EU:C:2013:315, t. 24.).
40
Kao treće, ako ne postoje propisi Unije u tom području, na svakoj je državi članici da utvrdi pravila povrata neosnovano naplaćenih nacionalnih poreza, pod uvjetom da se tim pravilima poštuju načelo ekvivalentnosti i načelo djelotvornosti (vidjeti u tom smislu presudu od 14. listopada 2020., Valoris, C‑677/19, EU:C:2020:825, t. 21. i navedenu sudsku praksu).
41
U tom pogledu, uzimajući u obzir svrhu prava na povrat neosnovano plaćenih iznosa, kako je navedena u točki 39. ove presude, i kako bi se poštovalo načelo djelotvornosti, uvjeti za pokretanje postupka za povrat neosnovano plaćenih iznosa, koje države članice utvrđuju na temelju načela postupovne autonomije, trebaju dovesti do toga da se gospodarski teret neosnovano plaćenog poreza može neutralizirati (presude od 20. listopada 2011., Danfoss i Sauer‑Danfoss, C‑94/10, EU:C:2011:674, t. 25. i od 16. svibnja 2013., Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó, C‑191/12, EU:C:2013:315, t. 27. i navedena sudska praksa).
42
Sud je također utvrdio da, ako krajnji kupac na temelju nacionalnog prava može od poreznog obveznika dobiti povrat iznosa poreza koji je na njega prenesen, taj porezni obveznik mora moći dobiti povrat od nacionalnih tijela (vidjeti u tom smislu presudu od 20. listopada 2011., Danfoss i Sauer‑Danfoss, C‑94/10, EU:C:2011:674, t. 26. i navedenu sudsku praksu).
43
Stoga se država članica u načelu može protiviti zahtjevu za povrat neosnovano naplaćenog poreza koji podnese krajnji kupac na kojeg je taj porez prenesen, zbog toga što taj kupac nije taj koji je poreznim tijelima platio navedeni porez, ali pod uvjetom da navedeni kupac na temelju nacionalnog prava može protiv poreznog obveznika podnijeti građanskopravni zahtjev za povrat neosnovano plaćenih iznosa (vidjeti u tom smislu presudu od 20. listopada 2011., Danfoss i Sauer‑Danfoss, C‑94/10, EU:C:2011:674, t. 27.).
44
Međutim, ako se povrat od poreznog obveznika pokaže nemogućim ili pretjerano teškim, načelo djelotvornosti zahtijeva da kupac može svoj zahtjev za povrat usmjeriti izravno protiv poreznih tijela i da država članica u tu svrhu osigura potrebne instrumente i postupovna pravila (vidjeti u tom smislu presudu od 20. listopada 2011., Danfoss i Sauer‑Danfoss, C‑94/10, EU:C:2011:674, t. 28. i navedenu sudsku praksu).
45
Iz toga proizlazi da kupac vozila za koje je bio plaćen porez koji je država članica naplatila protivno pravu Unije i na kojeg je taj porez bio prenesen mora moći, u skladu s nacionalnim postupovnim pravilima, dobiti povrat od poreznog obveznika koji je platio taj porez ili, ovisno o slučaju, od poreznih tijela.
46
Međutim, važno je naglasiti da se, kada vozilo za koje je porez bio plaćen prilikom njegove prve registracije izgubi dio svoje tržišne vrijednosti, iznos poreza uključen u vrijednost tog vozila smanjuje u istom omjeru kao i ta vrijednost. U slučaju da se preostali iznos poreza prenese na kasnijeg kupca navedenog vozila, iz sudske prakse navedene u točki 36. ove presude – koja državama članicama dopušta da odbiju povrat poreza naplaćenog protivno pravu Unije ako on dovodi do stjecanja bez osnove nositelja prava – proizlazi da porez koji treba vratiti tom kupcu ni u kojem slučaju ne može biti veći od tog preostalog iznosa.
47
Stoga u ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev mora osobito provjeriti – ako na temelju ocjene dokaza koji su mu podneseni utvrdi da je preostali dio posebnog poreza na registraciju plaćenog prilikom prve registracije predmetnog vozila stvarno prenesen na kasnijeg kupca tog vozila – da povrat tog poreza takvom kupcu neće dovesti do njegova stjecanja bez osnove.
48
S obzirom na navedeno, na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 110. UFEU‑a treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji predviđa da se porez koji je država članica protivno pravu Unije naplatila na motorna vozila prilikom njihove prve registracije može vratiti samo poreznom obvezniku koji je platio taj porez, a ne i kasnijem kupcu predmetnog vozila, pod uvjetom da kupac koji je stvarno snosio teret navedenog poreza može, u skladu s nacionalnim postupovnim pravilima, dobiti povrat tog poreza od poreznog obveznika koji ga je platio ili, ovisno o slučaju, od poreznih tijela, osobito ako se povrat od tog poreznog obveznika pokaže nemogućim ili pretjerano teškim.
Troškovi
49
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) odlučuje:
1.
Članak 110. UFEU‑a treba tumačiti na način da se iznos poreza koji je država članica protivno pravu Unije naplatila na motorna vozila prilikom njihove prve registracije može uključiti u vrijednost tih vozila, tako da se smatra da je potraživanje prema državi zbog nezakonite naplate tog poreza prilikom prodaje navedenih vozila preneseno na njihove kasnije kupce.
2.
Članak 110. UFEU‑a treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji predviđa da se porez koji je država članica protivno pravu Unije naplatila na motorna vozila prilikom njihove prve registracije može vratiti samo poreznom obvezniku koji je platio taj porez, a ne i kasnijem kupcu predmetnog vozila, pod uvjetom da kupac koji je stvarno snosio teret navedenog poreza može, u skladu s nacionalnim postupovnim pravilima, dobiti povrat tog poreza od poreznog obveznika koji ga je platio ili, ovisno o slučaju, od poreznih tijela, osobito ako se povrat od tog poreznog obveznika pokaže nemogućim ili pretjerano teškim.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: rumunjski