61995CC0147_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Det nu aktuella målet, som kommer från Dioikitiko Efeteio Athinon (administrativ överrätt i Aten) som en begäran om förhandsavgörande, rör en begäran om efterlevandepension för änkling som Efthimios Evrenopoulos har ställt till sin avlidna hustrus tidigare arbetsgivare Dimossia Epicheirissi Ilektrismou (ett offentligt elektricitetsföretag, härefter benämnt DEI). Efthimios Evrenopoulos har anfört att han har blivit könsdiskriminerad, eftersom han inte har fått motsvarande efterlevandepension som en änka i hans situation skulle ha varit berättigad till. Han har vidare anfört att denna diskriminering står i strid med artikel 119 i fördraget. Målet aktualiserar således än en gång frågan om räckvidden av artikel 119 vad avser rätt till tjänstepension.
2 Artikel 119 som innehåller principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete definierar "lön" som "den gängse grund- eller minimilönen samt alla övriga förmåner i form av kontanter eller naturaförmåner som arbetstagaren, direkt eller indirekt, får av arbetsgivaren på grund av anställningen".
3 I målet Defrenne mot Sabena(1) från 1976 förklarade domstolen att principen kunde åberopas vid nationella domstolar. I målet Barber(2) från 1990 förklarade domstolen att avtalsenliga tjänstepensionssystem föll inom tillämpningsområdet för artikel 119, vilket innebar att olikhet i pensionsålder var otillåtet. Slutligen i målet Beune(3) från 1994, som behandlas utförligare nedan, ankom det på domstolen att överväga huruvida artikel 119 var tillämplig på ett lagstadgat pensionssystem för offentliganställda som i vissa avseenden liknade ett tjänstepensionssystem inom den privata sektorn.
Den nationella lagstiftningen
4 DEI beskrivs i begäran om förhandsavgörande som en offentlig organisation av eget slag (sui generis) med status som juridisk person, som i de flesta funktioner, bland annat som arbetsgivare, är en privaträttslig organisation. Dess personal är försäkrad genom lag nr 4491/1966 om försäkring av personalen vid Dimossia Epicheirissi Ilektrismou (härefter benämnd lagen).(4) I överensstämmelse med denna lag åtar sig och administrerar DEI socialförsäkringen för sin personal, och i detta avseende gäller offentligrättslig lagstiftning för DEI. Administrationen av personalens socialförsäkringssystem har anförtrotts en särskild avdelning som inrättats genom beslut av DEI:s administrativa råd, publicerat i Regeringens officiella tidning. I artikel 1 i lagen benämns denna enhet "försäkringsavdelningen". Samtliga personer som är knutna till DEI genom anställningsförhållande eller på annat sätt genom avlöning, liksom deras familjemedlemmar, ingår obligatoriskt i socialförsäkringssystemet (artikel 2 i lagen). Socialförsäkringssystemet omfattar pension, hälso- och sjukvård och socialhjälp (artikel 3). Genom lagen inrättades även en försäkringsnämnd bestående av elva medlemmar som bland annat skall a) godkänna de perioder som de försäkrade skall tillgodoräknas, b) besluta om beviljande av lagstadgade förmåner och c) framställa förslag till DEI, administrativa råd om antagande av nödvändiga åtgärder för att förbättra villkoren för beviljande av det försäkringsskydd som lagen ger DEI:s personal (artikel 4). De resurser som DEI har för att upprätthålla socialförsäkringssystemet är bidrag från de försäkrade och från [DEI:s] pensionärer. Dessa resurser "ackumuleras hos DEI, som åtar sig att täcka kostnaderna och de allmänna åtagandena i försäkringssystemet såsom anges i denna lag" (artikel 7). Pensionsnivåerna beräknas efter lönen under det sista tjänsteåret och är direkt relaterade till tjänstgöringstiden. Den nödvändiga försäkringstiden för att erhålla pension motsvarar tjänstgöringstiden hos DEI (artikel 8). Emellertid har den grekiska regeringen i sitt skriftliga yttrande förklarat att försäkringsperioder som uppfyllts på annat håll inom den offentliga sektorn (till exempel anställning i statlig tjänst eller av offentligrättsligt subjekt och tidsperioder i militärtjänst) också tillgodoräknas.
5 I det föreliggande målet är det artikel 9.1 a i lagen som är ifrågasatt. Den föreskriver att:
"i händelse av dödsfall avseende en pensionerad eller försäkrad person ... föreligger rätt till pension för änkan eller, om den försäkrade var kvinna, änklingen om han saknar tillgångar och är helt oförmögen att arbeta samt om den avlidna har åtagit sig att försörja honom under en tidsperiod om fem år före dödsfallet".
Målet vid den nationella domstolen
6 Efthimios Evrenopoulos, som är jurist i den offentliga förvaltningen, begärde i en skrivelse av den 23 januari 1989 till direktören för DEI:s personalförsäkring att få efterlevandepension efter sin hustru, som var pensionerad från DEI. Detta anspråk har genomgått åtskilliga procedurfaser, som jag delvis måste beskriva i detalj för att förklara (och för att kunna besvara) en av de frågor som har ställts till denna domstol.
7 Skrivelsen besvarades inledningsvis inte, och den 12 juni 1989 väckte Efthimios Evrenopoulos talan vid Dioikitiko Protodikeio Athinon (administrativ underrätt i Aten) mot det underförstådda avslaget av hans begäran. Denna talan förefaller ha väckts inom föreskriven tidsfrist. Genom ett beslut av den 21 september 1989, som fattades medan rättegången fortfarande pågick, avslog direktören för DEI:s personalförsäkring Efthimios Evrenopoulos begäran på grund av att han inte uppfyllde de villkor för att kunna beviljas efterlevandepension som föreskrivs i artikel 9.1 a i lagen.
8 Genom beslut nr 8361/90 av den 26 november 1990 avvisade Dioikitiko Protodikeio Athinon Efthimios Evrenopoulos talan på grund av att han inte först hade klagat på beslutet av den 21 september 1989 till DEI:s försäkringsnämnd. Emellertid tillerkände domstolen Efthimios Evrenopoulos en frist om tre månader, räknat från avkunnandet av domen, för att uppfylla detta krav, eftersom direktören inte hade informerat honom om en sådan möjlighet att klaga. Efthimios Evrenopoulos klagade därefter, den 4 februari 1991, på beslutet till DEI:s försäkringsnämnd som avslog överklagandet den 26 mars 1991 på samma grund som direktören angivit i sitt beslut. Den 2 maj 1991 överklagade Efthimios Evrenopoulos framgångsrikt försäkringsnämndens beslut till Dioikitiko Protodikeio Athinon. Dioikitiko Protodikeio Athinon förklarade i beslut att Efthimios Evrenopoulos var berättigad till efterlevandepension på grund av principen om likabehandling av kvinnor och män, som stadgas i artiklarna 4 och 116 i den grekiska författningen och i gemenskapsrätten.
9 Den 12 juni 1992 överklagade DEI detta beslut till Dioikitiko Efeteio Athinon, den nationella domstolen. DEI har bland annat anfört att beslutet som överklagats är felaktigt, eftersom det har godtagit att artikel 9.1 a i lagen strider mot gemenskapsrätten och har bland annat hänvisat till en inskränkning enligt artikel 7.1 c i rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet.(5)
10 Efter att ha hört dessa argument beslutade Dioikitiko Efeteio Athinon att
begära förhandsavgörande av domstolen beträffande följande frågor:
"1) Har DEI:s socialförsäkringssystem anknytning till anställningen eller är det ett lagstadgat system?
2) Är artikel 119 i EG-fördraget eller direktiv 79/7/EEG tillämpliga på detta system, särskilt avseende de förmåner som föreskrivs för efterlevande?
3) Står ovannämnda bestämmelse i artikel 9.1 a i lagen 4491/1966 i strid med artikel 119 i fördraget?
4) Kan någon annan gemenskapsbestämmelse motivera att den upprätthålls?
5) Är artikel 119 i fördraget tillämplig i det fall som nu är under prövning med hänsyn till protokoll nr 2 till fördraget om Europeiska unionen och med hänsyn till att motparten i detta mål, å ena sidan, har väckt sin första talan före den 17 maj 1990, nämligen den 12 juni 1989, men då, å andra sidan, denna talan avvisades genom beslut nr 8361/1990 av den administrativa underrätten i Aten på den grunden att han inte hade klagat på det beslut som direktören för personalförsäkringen fattat (administrativt förfarande) och då denna dom gav honom en frist om tre månader för att inkomma med ett sådant klagomål?
6) Vid jakande svar på den tredje och den femte frågan, kan en änkling som inte uppbär någon pension eller andra förmåner i egenskap av efterlevande make såsom anges i bestämmelsen i fråga (artikel 9.1 a i lagen 4491/1966) göra anspråk på pension och förmåner för efterlevande make på samma villkor som föreskrivs för änkor?"
11 Skriftliga yttranden har inkommit från DEI och Efthimios Evrenopoulos liksom från Republiken Grekland, Förenade kungariket samt kommissionen, vilka samtliga även var närvarande vid sammanträdet.
Den första och den andra frågan
12 Med den första och den andra frågan vill den nationella domstolen få svar på om ett pensionssystem som tillhandahåller förmåner för efterlevande såsom DEI:s omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119 i fördraget eller om det omfattas av direktiv 79/7/EEG.(6)
13 Svaret på dessa frågor förefaller enkelt på grund av existerande rättspraxis, särskilt domstolens dom i målet Beune.(7) I det målet ställdes domstolen inför en liknande fråga avseende ett lagstadgat pensionssystem för holländska offentliganställda tjänstemän. Domstolen, som följde mitt förslag till avgörande, undersökte vikten av åtskilliga kriterier för att bestämma huruvida förmånerna i fråga skulle anses utgöra "lön" i den mening som avses i artikel 119 i fördraget.(8) Domstolen fastslog att kriterier som 1) systemets lagstadgade karaktär, 2) om systemet är ett resultat av ett avtal eller en överenskommelse mellan arbetsgivare och arbetstagare eller inte, 3) pensionsförmånernas kompletterande karaktär, 4) ordningen för att finansiera och förvalta systemet och 5) om systemet är reserverat för en särskild grupp arbetstagare, inte i sig är avgörande för om systemet omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119. Domstolen förklarade att:(9)
"Av det anförda följer således att enbart kriteriet om att pension utbetalas till en arbetstagare på grund av anställningsförhållandet mellan honom och hans tidigare arbetsgivare, det vill säga kriteriet om anställningsförhållande, som framgår av ordalydelsen i artikel 119, kan tillmätas avgörande betydelse."
14 Domstolen tillade att inte heller detta kriterium kan betraktas som tillräckligt, eftersom även pensioner som utbetalas på grund av lagstadgade socialförsäkringssystem kan beakta lön från tidigare anställning.(10) Den kom emellertid fram till att:(11)
"Socialpolitiska, statsorganisatoriska, etiska eller till och med budgetmässiga hänsyn som har haft eller som har kunnat ha betydelse när den nationella lagstiftaren reglerat systemet, såsom är fallet beträffande ifrågavarande system, kan emellertid inte tillåtas överväga om pensionen endast gäller en särskild kategori arbetstagare, om den är direkt beroende av fullgjord tjänstgöringstid och om den beräknas efter tjänstemannens senaste lön. En pension som utbetalas av en offentlig arbetsgivare kan därför i sin helhet jämställas med den som en privat arbetsgivare utbetalar till sina tidigare anställda."
15 På liknande sätt anförde jag i mitt förslag till avgörande i målet Beune att den verkligt avgörande faktorn helt enkelt är om arbetstagaren är berättigad till pensionen på grund av anställningsförhållandet och att den kan ses som en del av hans lön, om än uppskjuten.(12)
16 Utifrån den nationella domstolens beskrivning av DEI:s system hyser jag inga tvivel om att DEI:s personal är berättigad till pension enligt systemet på grund av deras anställningsförhållande och att förmånen därför omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119 i fördraget. Systemet inklusive pensionsförmånen är förbehållet DEI:s personal och deras familjemedlemmar. Det är vidare direkt beroende av fullgjord tjänstgöringstid, och beloppet beräknas efter den anställdes senaste lön. Pensionen finansieras genom bidrag från de anställda, [DEI:s] pensionärer och arbetsgivaren. Det är därför klart att pensionen måste ses som en uppskjuten lön.
17 Det saknar relevans att den förmån som ifrågasatts i föreliggande förfarande är en förmån för änkling. Rätt till en sådan förmån härrör också från anställningsförhållandet, inte mellan änklingen och hans arbetsgivare utan mellan änklingens avlidna hustru och hennes tidigare arbetsgivare. I målet Coloroll Pension Trustees(13) har domstolen fastslagit att den direkta effekten av artikel 119 kan åberopas både av anställda och deras förmånsberättigade anhöriga.
18 DEI och den grekiska regeringen har inte desto mindre ansett att förmånerna inte omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119. Till stöd för denna uppfattning har de hänvisat till åtskilliga andra kriterier och särskilt till 1) förmånernas lagstadgade karaktär, 2) det faktum att förmånernas belopp inte har bestämts vare sig genom avtal eller genom ett ensidigt beslut av arbetsgivaren, 3) det faktum att det inte kompletterar ett allmänt pensionssystem som har karaktären av social trygghet och 4) finansieringen av systemet. Emellertid har dessa kriterier prövats av domstolen i målet Beune och avvisats. Förevarande mål visar verkligen på förtjänsten av domstolens synsätt i målet Beune: om det grundläggande kravet på anställningsförhållande förbisågs skulle det vara extremt svårt att, såsom hade blivit fallet i Beune, bestämma om förmånen i fråga skulle anses vara lön eller inte utifrån de olika kriterier som har anförts.
19 Det antal särskilda skäl som har framförts i förevarande mål är i varje fall föga övertygande. DEI och den grekiska regeringen har framhållit att nivån på pensionsförmånen inte grundas på någon överenskommelse mellan DEI och dess anställda utan direkt regleras av lagen. Det kan mycket väl vara så men, eftersom förmånen beräknas efter bidragen till systemet under det sista tjänstgöringsåret, det finns ett klart samband med de allmänna löneförhandlingarna: bidragen bestäms till en viss procentenhet av den anställdes lön, och man kan anta att de anställda är medvetna om den effekt som en ändrad lön kan ha på framtida pensionsförmåner.
20 Likaledes kan jag inte acceptera argumentet att så länge systemet finansieras av de anställdas egna bidrag är det inte finansierat av arbetsgivaren och därmed inte en del av den anställdes lön. Eftersom arbetstagarnas bidrag är bestämt till en viss procentenhet av deras lön är det beroende av denna lön och därmed indirekt en del av lönen. När en person anställd av DEI får löneförhöjning kommer det att i motsvarande mån påverka hans bidrag till pensionssystemet och om det är hans sista tjänstgöringsår kommer den att påverka hans pensionsnivå.
21 Jag anser inte att det är nödvändigt att pröva alla övriga argument som har åberopats i denna fråga, eftersom de (vilket påpekades av Förenade kungariket vid sammanträdet) syftar till att på nytt öppna den diskussion som avslutades genom Beune-målet. I det målet, som prövades vid samma tid som en rad mål som rörde tillämpningen av artikel 119 på tjänstepensioner, dömde domstolen i plenum efter att mycket noga ha analyserat frågorna. Enligt min mening skulle det vara olämpligt att på nytt öppna den diskussionen, vilket skulle skapa osäkerhet om rättsläget.
22 Min slutsats är därför att ett pensionssystem innefattande förmåner för efterlevande av samma slag som DEI:s omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119 i fördraget.
Den tredje, den fjärde och den sjätte frågan
23 Med dessa frågor vill den nationella domstolen i huvudsak veta dels, för det fall att systemet omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119 i fördraget, om skillnaden i behandling av änkor och änklingar till före detta anställda är förenlig med den bestämmelsen, dels, om så inte är fallet, om en änkling är berättigad till pension och förmåner för efterlevande på samma villkor som gäller för änkor.
24 Svaret på dessa frågor är uppenbart. Vad avser den tredje frågan är det sedan domen i målet Defrenne mot Sabena fastslaget i rättspraxis att alla former av direkt diskriminering, särskilt de "som följer av lagbestämmelser ... och som kan påvisas genom rent rättsliga analyser"(14), är otillåtna. Den skillnad i behandling av änkor och änklingar som föreskrivs i artikel 9.1 a i lagen är ett skolexempel på en sådan direkt diskriminering.
25 Vidare, som svar på den fjärde frågan, är det uppenbart att ingen annan bestämmelse i gemenskapsrätten kan berättiga att den omtvistade regeln upprätthålls. Fördraget föreskriver inte någon inskränkning i artikel 119 som skulle kunna ha en sådan effekt, och det säger sig självt att gemenskapsrätten - inklusive artikel 7.1 c i direktiv 79/7 - av princip inte kan föreskriva någon sådan inskränkning.
26 Den sjätte frågan (huruvida artikel 119 kräver att en änkling skall få förmåner på samma villkor som gäller för änkor) förefaller ha ställts för att DEI har hävdat att om den omtvistade bestämmelsen är diskriminerande så är den enligt grekisk lag författningsstridig och ogiltig avseende såväl änkor som änklingar. Det är emellertid inte gemenskapsrättens ståndpunkt. I målet Coloroll Pension Trustees, där frågan diskuterades i viss utsträckning, framhöll domstolen att när en diskriminering väl har konstaterats och så länge åtgärder för att återställa likabehandlingen inte har vidtagits "det enda rätta sättet att efterkomma artikel 119 är att bevilja de diskriminerade samma förmåner som de privilegierade åtnjuter".(15) Det skall påpekas att det målet inte endast rörde anställdas rätt utan även pensioner för efterlevande.
27 Min slutsats är därför att de korrekta svaren på den tredje, den fjärde och den sjätte frågan är att:
1) sådan olikhet i behandlingen av änkor och änklingar såsom den ifrågavarande i målet vid den nationella domstolen är oförenlig med artikel 119 i fördraget,
2) det är inte enligt någon annan gemenskapsbestämmelse tillåtet att upprätthålla denna, och
3) så länge åtgärder för att genomföra likabehandling inte har vidtagits är det enda rätta sättet att efterkomma artikel 119 att bevilja änklingar pension och andra förmåner för efterlevande makar på samma villkor som gäller för änkor.
Den femte frågan
28 Den femte frågan gäller en svårare frågeställning. Den har sitt ursprung i den välkända begränsningen av verkan i tiden av domen i målet Barber. I målet Barber klargjorde domstolen för första gången att artikel 119 i fördraget omfattar pensioner som utbetalas enligt privata avtalade tjänstepensionssystem, men på grund av tvingande rättssäkerhetshänsyn begränsades verkan av domen i tiden med följande motivering:(16)
"Det måste därför föreskrivas att den direkta effekten av artikel 119 i fördraget inte kan åberopas som grund för talan om rätt till pension avseende tiden före avkunnandet av denna dom [den 17 maj 1990], utom beträffande de arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som före den tidpunkten har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lagstiftning."
29 Den närmare tolkningen av det uttalandet gav upphov till avsevärda diskussioner och klargjordes av domstolen i målet Ten Oever.(17) Den omfattas nu av protokoll nr 2 om EG-fördraget, som bifogats Fördraget om Europeiska unionen, som föreskriver att:
"Vid tillämpningen av artikel 119 i detta fördrag skall förmåner för arbetstagare på grund av sociala trygghetssystem inte anses som lön om och i den mån förmånerna kan hänföras till anställningstider före den 17 maj 1990, utom när det gäller arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som före den tidpunkten har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lagstiftning."
30 I föreliggande mål är det fråga om undantaget från begränsningen av verkan i tiden av domen i målet Barber. Av målen Coloroll Pension Trustees och Beune framgår att protokollet i princip är tillämpligt beträffande de slags förmåner som Efthimios Evrenopoulos har begärt. I Coloroll Pension Trustees(18) klargjorde domstolen att begränsningen av verkan i tiden av domen i målet Barber är tillämplig på efterlevandepension, och i målet Beune fastslog domstolen att protokollet var tillämpligt på den pension för offentliganställda tjänstemän som där var i fråga och som ansågs vara en förmån enligt ett tjänstepensionssystem i den mening som avses i protokollet:(19)
"Även om förmånen är reglerad genom lag försäkrar den tjänstemannen mot de risker för ekonomiska konsekvenser som hög ålder medför, och den är en förmån som arbetstagaren på grund av anställningsförhållandet erhåller av den offentliga arbetsgivaren och som motsvarar den som en privat arbetsgivare utger i enlighet med ett tjänstepensionssystem."
Förhållandet är enligt min mening detsamma avseende en sådan efterlevandepension som den ifrågavarande.
31 Vid en första anblick kan det verka som om den ovan nämnda frågan inte behövde besvaras, eftersom protokollet i alla fall inte kan hindra Efthimios Evrenopoulos talan emedan han framställde sitt anspråk i god tid före den 17 maj 1990: hans första brev är från den 23 januari 1989, och han väckte talan den 12 juni 1989. Emellertid har inte hans talan i domstol varit föremål för ett helt problemfritt förfarande, såsom har förklarats ovan.(20)
32 Efthimios Evrenopoulos och kommissionen har hävdat att med hänsyn till omständigheterna i förevarande mål är undantaget för dem som väckt talan före den 17 maj 1990 tillämpligt.
33 Efthimios Evrenopoulos inställning är att den talan som han väckte den 12 juni 1989 vid den tidpunkten i sin helhet överensstämde med gällande rättegångsregler. Som svar på en skriftlig förfrågan från domstolen har han utförligt beskrivit sin kännedom om dessa regler. Han har förklarat att, eftersom direktören för DEI:s personalförsäkring inte besvarade hans första brev av den 23 januari 1989, han var tvungen att väcka talan vid domstol inom en viss tidsfrist, vilket han gjorde. Direktören avslog därefter hans begäran medan rättegången pågick. Det beslutet behandlades som föremål för talan i den första rättegången, men avvisades på grund av att Evrenopoulos inte först hade klagat på beslutet till personalförsäkringsnämnden. Emellertid beslutade Dioikitiko Protodikeio Athinon med stöd av Symvoulio tis Epikrateias (administrativ högsta domstol) rättspraxis att direktören skulle ha informerat Efthimios Evrenopoulos om möjligheten att inkomma med ett sådant klagomål inom föreskriven tremånadersfrist och beredde därför Efthimios Evrenopoulos möjlighet att göra så inom en frist av tre månader från avkunnandet av domen. Han utnyttjade den möjligheten och väckte ny talan mot avslaget av hans klagomål den 2 maj 1991.
34 Efthimios Evrenopoulos har i huvudsak hävdat att hans första talan kunde tas upp till prövning i sak enligt grekisk lag och att det blev nödvändigt att väcka den andra talan endast på grund av att DEI trots sitt tidigare underförstådda beslut fattade ett uttryckligt avslagsbeslut avseende hans begäran. Enligt hans mening kan varken det beslutet eller väckandet av den andra talan förta verkan av den första talan. Efthimios Evrenopoulos har kommit fram till att eftersom den första talan kunde tas upp till prövning i sak har han rätt att dra nytta av "undantaget till förmån för de personer som i rätt tid vidtagit åtgärder för att tillvarata sina rättigheter".(21)
35 Kommissionens inställning är att undantaget är tillämpligt på alla arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som på ett eller annat sätt (via administrativt eller rättsligt förfarande) har väckt talan på grund av åsidosättande av artikel 119 före den 17 maj 1990. I föreliggande mål saknar det betydelse att den första talan avvisades på processuell grund. Efthimios Evrenopoulos talan vann slutligen bifall, vilket är tillräckligt.
36 DEI och Förenade kungariket har i sina skriftliga yttrandena hävdat att Efthimios Evrenopoulos inte har rätt att åberopa undantaget för dem som har väckt talan före den 17 maj 1990. Vid sammanträdet intog även den grekiska regeringen denna ståndpunkt.
37 DEI har hävdat att eftersom talan av den 12 juni 1989 inte har väckts i enlighet med tillämpliga grekiska rättegångsregler har Efthimios Evrenopoulos inte före den 17 maj 1990 "väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lagstiftning".
38 Förenade kungariket har på motsvarande sätt i sitt skriftliga yttrande hävdat att undantaget inte är tillämpligt när en talan avvisas på grund av att förfarandet inletts på ett ogiltigt sätt enligt nationella rättegångsregler. En sökande som inte på ett giltigt sätt väckt talan före den 17 maj 1990 - till exempel på grund av att han har försummat att iakttaga en tidsfrist för att väcka talan enligt nationella rättegångsregler - befinner sig i samma position som en sökande som har underlåtit att över huvud taget väcka talan om sitt anspråk. Det förefaller emellertid som om Förenade kungariket när det avgav sitt skriftliga yttrande inte var medvetet om det exakta händelseförloppet, som inte hade blivit fullständigt förklarat i den begäran om förhandsavgörande på vilken Förenade kungariket grundade sitt yttrande. Av begäran om förhandsavgörande verkade det som om Efthimios Evrenopoulos första talan hade avvisats på grund av att den inte hade ingivits inom den tremånadersfrist som medgavs i beslutet av direktören för DEI:s personalförsäkring.
39 Vid sammanträdet ändrade Förenade kungariket uppfattning efter att ha fått information om förfarandets förlopp från Efthimios Evrenopoulos som svar på domstolens skriftliga förfrågan, som jag har sammanfattat ovan. Förenade kungarikets ombud har betonat att en person som har framställt en begäran eller väckt talan enligt nationell lag före dagen för domen i målet Barber inte på grund därav är berättigad att därefter väcka ny talan efter den dagen om det [första] förfarandet är utan framgång. Begränsningen av verkan i tiden hindrar att anspråk som väckts efter dagen för domen i målet Barber får retroaktiv verkan, och det måste vara fallet oavsett om sökanden tidigare har väckt talan utan framgång. Emellertid har Förenade kungariket ansett att om det är så att Efthimios Evrenopoulos enligt grekisk lag hela tiden har iakttagit ett korrekt förfarande skall alla de följande besluten av de grekiska domstolarna betraktas såsom faser av det förfarande som inleddes den 12 juni 1989. Enligt denna analys skulle Efthimios Evrenopoulos inte hindras av begränsningen av verkan i tiden av domen i målet Barber.
40 I princip är det enligt min mening klart att en talan som har väckts på ett helt felaktigt sätt före dagen för domen i målet Barber, så att en ny talan måste väckas efter dagen för den domen, inte kan omfattas av undantaget från begränsningen av verkan i tiden av domen i målet Barber. Både domen i målet Barber och protokollet hänvisar till väckande av talan eller inledande av ett likvärdigt förfarande "enligt tillämplig nationell lagstiftning". Det är uppenbart att sådana anspråk måste ha väckts i enlighet med tillämpliga rättegångsregler. När gemenskapsrätten inte föreskriver något särskilt förfarande, såsom i förevarande mål, styrs en talan enligt gemenskapsrätten av tillämpliga regler i den nationella lagen (med det förbehållet att dylika regler inte får vara mindre gynnsamma än de som gäller för liknande talan av nationell karaktär och att de inte får göra att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt att få en talan enligt gemenskapsrätten prövad).(22) Enbart det faktum att undantaget i fråga kan beaktas enligt målet Barber och protokollet kan inte medföra att en talan som enligt nationell lag inte kan upptas till prövning i sak skall anses möjlig att pröva i sak.
41 Nu återstår frågan hur dessa principer skall tillämpas i ett mål som det förevarande. Svaret synes bero på om det är fråga om ett sådant händelseförlopp att det mål som nu är anhängigt vid den nationella domstolen är en del av ett förlopp som har sitt ursprung i den talan som i vederbörlig ordning väcktes före den 17 maj 1990.
42 Det skall erinras(23) om att den nationella domstolen, även om den i första instans avvisade Efthimios Evrenopoulos första talan, medgav honom en frist om tre månader för att inkomma med ett klagomål till DEI:s personalförsäkringsnämnd, avseende direktörens avslagsbeslut av hans första begäran, vilket han i vederbörlig ordning gjorde. I sin andra talan överklagade han beslutet av försäkringsnämnden att avslå hans klagomål. Den nationella underrättens beslut har nu överklagats till den nationella överrätten. Genom detta överklagande skall slutligen avgöras om Efthimios Evrenopoulos första talan väcktes före den kritiska tidpunkten den 17 maj 1990. Med andra ord, det administrativa beslutet i fråga är det beslut [av försäkringsnämnden] varigenom Efthimios Evrenopoulos klagomål på avslagsbeslutet av hans första begäran avslogs. Detta är enligt min mening tillräckligt för att konstatera att föremålet för detta förfarande är en talan som väckts före den 17 maj 1990.
43 Vidare är det så, att även om, såsom den grekiska regeringen hävdar, det i det nationella förfarandet förekommit ett fel kan detta enligt gemenskapsrätten inte påverka utfallet av en talan som väckts före den kritiska tidpunkten i ett mål där de nationella domstolarna själva har accepterat att detta fel kan avhjälpas och är villiga att pröva den första talan i sak.
44 I föreliggande fall kan som en tillkommande omständighet anföras att om Efthimios Evrenopoulos inte skulle ha rätt till denna förmån skulle det innebära att pensionssystemet skulle dra fördel av sitt eget felaktiga uppträdande, eftersom det förefaller som om en andra talan blev nödvändig på grund av att direktören underlät att i tid skriftligen besvara Efthimios Evrenopoulos begäran och upplysa denne om möjligheten att klaga till försäkringsnämnden. Även om denna omständighet inte föreligger anser jag emellertid att Efthimios Evrenopoulos talan skall vinna bifall på grund av de andra skäl som jag har angivit.
45 Detta synsätt förstärks om, vilket jag tror är det korrekta betraktelsesättet, undantaget till förmån för dem som redan har väckt talan inte skall tolkas snävt. Snarare är det begränsningen av verkan i tiden som infördes genom domen i målet Barber som skall vara föremål för en strikt tolkning som ett avsteg från vanliga tolkningsregler. Jag anser inte att en vidsträckt tolkning av undantaget för dem som har framställt anspråk före dagen för domen skulle äventyra syftet att garantera rättssäkerheten, vilket hindrar "att sådana rättsförhållanden vars följder redan har uttömts ifrågasätts där detta skulle medföra att den ekonomiska balansen i ett flertal av dessa pensionssystem rubbades med retroaktiv verkan".(24) Det antal personer som kan komma i åtnjutande av detta undantag är under alla omständigheter litet.
Förslag till avgörande
46 Följaktligen skall de frågor som Dioikitiko Efeteio Athinon har ställt enligt min mening besvaras enligt följande:
1) Ett pensionssystem som innefattar förmåner för efterlevande av sådant slag som DEI:s omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119 i fördraget.
2) En bestämmelse i ett sådant system där det föreskrivs att, när den försäkrade är en kvinna, en änkling har rätt till efterlevandepension endast om han saknar tillgångar och är helt oförmögen att arbeta samt om den avlidna har åtagit sig att försörja honom under en tidsperiod om fem år före dödsfallet, medan inget dylikt villkor är tillämpligt på en änka efter en manlig försäkrad person, står i strid med artikel 119 i fördraget, och ingen annan bestämmelse i gemenskapsrätten kan motivera dess upprätthållande.
3) Så länge åtgärder för att genomföra likabehandlingen inte har vidtagits är änklingar berättigade till pension och andra förmåner för efterlevande makar på samma villkor som gäller för änkor.
4) Den direkta effekten av artikel 119 kan, i syfte att begära lika behandling avseende efterlevandepension enligt ett tjänstepensionssystem beträffande förmåner som kan hänföras till tiden före den 17 maj 1990, endast åberopas av arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som före den tidpunkten har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lagstiftning. När en talan har väckts före den dagen, och det rättsliga förfarandet nedläggs och en ny talan därefter väcks, är det tillräckligt att föremålet för talan i det senare målet rör avgörande av den första talan.
(1) - Dom av den 8 april 1976 i mål 43/75, Defrenne mot Sabena (Rec. 1976, s. 455).
(2) - Dom av den 17 maj 1990 i mål C-262/88, Barber (Rec. 1990, s. I-1889).
(3) - Dom av den 28 september 1994 i mål C-7/93, Beune (Rec. 1994, s. I-4471).
(4) - Republiken Greklands officiella tidning A1.
(5) - EGT L 6, 1979, s. 24.
(6) - Se ovan fotnot 5.
(7) - Se ovan fotnot 3.
(8) - Se punkt 22 och följande i domen och förslaget till avgörande.
(9) - Punkt 43.
(10) - Punkt 44.
(11) - Punkt 45.
(12) - Punkt 38 i förslaget till avgörande.
(13) - Dom av den 28 september 1994 i mål C-200/91, Coloroll Pension Trustees (Rec. 1994, s. I-4389).
(14) - Se ovan fotnot 1, punkt 21 i domen.
(15) - Se ovan fotnot 13, punkt 32 i domen.
(16) - Se ovan fotnot 2, punkt 45 i domen.
(17) - Dom av den 6 oktober 1993 i mål C-109/91, Ten Oever (Rec. 1993, s. I-4879), punkterna 15 och 20 i domen.
(18) - Se ovan fotnot 13, punkt 51-56 i domen.
(19) - Se ovan fotnot 3, punkt 57 i domen
(20) - Se punkt 7-9 ovan.
(21) - Mål C-262/88, Barber, se ovan fotnot 2, punkt 44 i domen.
(22) - Se domar av den 16 december 1976 i mål 33/76, Rewe (Rec. 1976, s. 1989) och i mål 45/76, Comet (Rec. 1976 s. 2043).
(23) - Se punkt 7-9 ovan.
(24) - Mål C-262/88, Barber, se ovan fotnot 2, punkt 44.