62001CC0159_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Konungariket Nederländerna har infört ett avgiftssystem för att minska tillförseln av kväve och fosfater i jorden, till följd av användningen av gödselmedel i jordbruket. De jordbrukare som överskrider ett visst gränsvärde för utsläpp av kväve och fosfater i miljön skall betala en avgift. Konungariket Nederländerna har även infört bestämmelser om befrielse från dessa avgifter för såväl små jordbruk (så kallade hobbyföretag) som företag inom trädgårdsnäringen och plantskolor som odlar i växthus eller på substrat.
2. Genom beslut 2001/371/EG av den 21 december 2000 om den befrielse från mineralavgifter enligt lagen om gödselmedel som Nederländerna föreskrivit,(2) fastställde kommissionen att dessa avgiftsbefrielser utgjorde ett statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden.
3. Konungariket Nederländerna har genom förevarande talan, som väckts med stöd av artikel 230 första stycket EG, yrkat att det omtvistade beslutet skall ogiltigförklaras i den del som avser företag inom trädgårdsnäringen och plantskolor som odlar i växthus eller på substrat.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – Gemenskapsrätten
4. Det är bestämmelserna om statligt stöd och skydd mot att vatten förorenas av nitrater som är relevanta i förevarande mål.
1. Bestämmelserna om statligt stöd
5. I artikel 87.1 EG föreskrivs följande:
”Om inte annat föreskrivs i detta fördrag, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.”
6. Denna artikels tillämplighet på skatteområdet har klargjorts i kommissionens meddelande av den 10 december 1998 om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag.(3)
7. För att en skatteåtgärd skall betecknas som otillåtet statligt stöd i den mening som avses i artikel 87 EG måste den enligt meddelandet uppfylla samtliga nedanstående fyra villkor.(4)
8. För det första måste åtgärden ge mottagarna en fördel som minskar de kostnader som normalt belastar deras budget. En sådan fördel kan härröra från olika former av skattelättnader för företaget. Bland annat kan detta ske genom en minskning av beskattningsunderlaget (undantagsvisa avdrag) eller total eller partiell nedsättning av skattebeloppet (skattebefrielse, skattekredit).
9. För det andra måste skattefördelen beviljas av staten eller med hjälp av statliga medel. En förlust av skatteintäkter är likvärdig med en förbrukning av statliga medel i form av skatteutgifter.
10. För det tredje måste åtgärden påverka konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna. Detta kriterium förutsätter att stödmottagaren utövar en ekonomisk verksamhet, oavsett vilken rättslig ställning denna verksamhet har och oavsett hur den finansieras. Enligt rättspraxis är villkoret om påverkan på handeln uppfyllt om det stödmottagande företaget bedriver en ekonomisk verksamhet som är föremål för handelsutbyte mellan medlemsstaterna.
11. Åtgärden måste slutligen vara specifik eller selektiv på så sätt att den gynnar vissa företag eller viss produktion. En åtgärds selektiva karaktär kan emellertid vara motiverad med hänsyn till systemets art och funktion. Om så är fallet anses åtgärden inte utgöra något statligt stöd enligt artikel 87 EG.
12. Beträffande det sistnämnda villkoret har det i punkt 23 i meddelandet klargjorts att åtgärder som är av särskiljande art inte nödvändigtvis skall betraktas som statligt stöd. Så är fallet om de är nödvändiga eller ändamålsenliga på grund av att de är ekonomiskt rationella med hänsyn till skattesystemets effektivitet. Det ankommer på medlemsstaten att visa detta.
13. Beträffande förfarandet erinras det i meddelandet om att medlemsstaterna enligt artikel 88.3 EG är skyldiga att underrätta kommissionen om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder. Medlemsstaterna får inte genomföra åtgärderna förrän kommissionen har godkänt dem.(5)
14. Förfarandet för kommissionens godkännande har kodifierats genom förordning (EG) nr 659/1999.(6) Denna förordning trädde i kraft den 16 april 1999 och är tillämplig i förevarande mål.
15. Enligt artikel 2 i förordning nr 659/1999 skall i princip alla planer på att bevilja nytt stöd anmälas i god tid till kommissionen av den berörda medlemsstaten. Medlemsstatens anmälan skall innehålla alla nödvändiga upplysningar för att kommissionen skall kunna bedöma om åtgärden utgör stöd och om den är förenlig med den gemensamma marknaden.
2. Bestämmelserna om skydd mot att vatten förorenas av nitrater
16. Direktiv 91/676/EEG(7) har, enligt dess artikel 1, till syfte att ”minska vattenförorening som orsakas eller framkallas av nitrater som härrör från jordbruket [och] att förhindra ytterligare sådan förorening”.
17. För att uppnå detta mål föreskrivs i direktiv 91/676 att medlemsstaterna skall vidta ett antal åtgärder. De skall i synnerhet se till att den kvävemängd som varje gård årligen sprider via stallgödsel(8) inte överskrider 170 kg per hektar. Medlemsstaterna får endast fastställa andra mängder om dessa är motiverade av objektiva kriterier och inte inverkar på möjligheten att uppnå de syften som anges i nämnda direktiv.(9)
B – Den nationella lagstiftningen
1. Avgiftssystemet
18. Det avgiftssystem kallat MINAS(10) som Konungariket Nederländerna har infört definieras i Wet van 27 november 1986 houdende regelen inzake het verhandelen van meststoffen en de afvoer van mestoverschotten.(11) Enligt detta system är jordbruksföretag skyldiga att registrera den mängd mineralämnen som tillförs och avlägsnas från deras gårdar. Syftet med systemet är att se till att företagen inte tillför mer fosfater och kväve genom sin produktion än de avlägsnar, förutom ett ”tillåtet utsläpp”. Det företag som överskrider gränsvärdena för utsläpp av fosfater och kväve skall betala en avgift.
19. Avgifterna är antigen schablonmässiga eller proportionella. I kapitel IV i Meststoffenwet anges de bestämmelser som är tillämpliga på dessa avgifter.
20. De schablonmässiga avgifterna beräknas utifrån mängden avgiftsbelagt gödselmedel uttryckt i kg fosfater och kväve som avgiftsbeläggs per kalenderår.(12) Den avgiftsbelagda mängden gödselmedel bestäms genom att summan av den mängd gödselmedel som ”tillförs” och den mängd stallgödsel som produceras minskas gradvis med den mängd stallgödsel som ”avlägsnas”, den mängd gödselmedel som upptas av grödorna och de tillåtna utsläppen av gödselmedel.(13) Grödornas genomsnittliga upptag av gödselmedel på den jordbruksmark företaget äger har för det aktuella året fastställts till 65 kg fosfater och 300 kg kväve per hektar betesmark och till 50 kg fosfater och 125 kg kväve per hektar odlad mark.(14)
21. De proportionella avgifterna bestäms också utifrån antalet mineralämnen som ”tillförs” och ”avlägsnas”. Antalet faktorer som beaktas för att beräkna tillförsel och avlägsnande av mineralämnen är dock större. Posten avlägsnande omfattar således stallgödsel, egenproducerat ”grovfoder”, ett visst antal djurarter, animaliska produkter och andra jordbruks- och trädgårdsprodukter än grovfoder.(15) Mängden fosfater och kväve i dessa ”andra jordbruks- och trädgårdsprodukter än grovfoder” har schablonmässigt fastställts till 65 respektive 165 kg per hektar av den odlingsbara jordbruksmark som företaget äger och som har använts för jordbruk och trädgårdsodling under det aktuella året.(16)
22. Normvärdena för tillåtna utsläpp är desamma oavsett avgiftstyp.(17)
2. Undantagen
23. I ministern för jordbruk, naturminnesvård och fiskes förordning av den 12 januari 1999(18) anges tre fall av befrielse från de avgifter som införts i Meststoffenwet.
24. För det första undantas små företag, så kallade ”hobbyföretag”.(19) Dessa företag är helt avgiftsbefriade.(20)
25. För det andra undantas företag inom trädgårdsnäringen som odlar i växthus (jordbunden trädgårdsodling inom en byggnad) eller på odlingssubstrat (icke jordbunden trädgårdsodling). Avgiftsbefrielsen för dessa företag får omfatta avgiftsbelagda gödselmedel om högst 460 kg fosfater och 800 kg kväve i genomsnitt per hektar odlingssubstrat eller per jordbruksfastighet som verkligen har använts för trädgårdsodling under kalenderåret.(21)
26. För det tredje undantas plantskolor som också producerar trädgårdsprodukter i växthus eller på substrat från avgiftsskyldigheten. Dessa omfattas av samma delvisa avgiftsbefrielse som gäller för de ovannämnda företagen inom trädgårdsnäringen.(22)
27. Undantagsförordningen gäller retroaktivt från den 1 januari 1998, vid vilket datum avgifterna i kapitel IV i Meststoffenwet började tillämpas.(23)
II – Det administrativa förfarandet och det omtvistade beslutet
28. Genom skrivelse av den 7 oktober 1999 underrättade Konungariket Nederländerna kommissionen, på dennas begäran,(24) om undantagsförordningen i enlighet med artikel 88.3 EG. Konungariket Nederländerna gjorde gällande att de fall av avgiftsbefrielser som föreskrivs i den aktuella rättsakten motiveras av mineralavgiftssystemets art och att de således inte utgör statliga stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG.
29. I ett telexmeddelande av den 26 oktober 1999 anmodade kommissionen Nederländernas ständiga representation att inkomma med kompletterande upplysningar.
30. Den nederländska regeringen besvarade denna anmodan genom en skrivelse av den 10 januari 2000.
31. Kommissionen ansåg att förklaringarna i denna skrivelse var otillräckliga. Genom skrivelse av den 20 mars 2000 underrättade kommissionen den nederländska regeringen om sitt beslut att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 EG med avseende på de aktuella avgiftsbefrielserna.
32. Genom skrivelse av den 17 maj 2000 lämnade den nederländska regeringen sina synpunkter i ärendet.
33. Den 21 december 2000 antog kommissionen det omtvistade beslutet.
34. I detta beslut anförde kommissionen att det inte hade framkommit några ytterligare uppgifter och att det tvivel som föranlett den att inleda förfarandet mot de ifrågavarande avgiftsbefrielserna därför bestod. Kommissionen anförde därvid nedanstående skäl.
35. Vad gäller förekomsten av statligt stöd, ändrar inte det förhållandet att avgifterna kan jämföras med böter det faktum att MINAS-systemet har givits formen av ett avgiftssystem. Undantag från detta system kan således utgöra sådant statligt stöd som kan snedvrida konkurrensen mellan medlemsstaterna. Eftersom företagen måste betala avgifterna, får de avgiftsbefriade företagen ett bättre konkurrensläge. Den aktuella åtgärden leder således till att vissa företag gynnas.
36. När det gäller hobbyföretagen kan den föreslagna avgiftsbefrielsen inte anses vara motiverad av systemets art och funktion.
37. De nederländska myndigheterna har inte framfört några nya argument beträffande plantskolor och företag inom trädgårdsnäringen som odlar i växthus eller på substrat. Med beaktande av att de mängder som undantas från avgiften klart överskrider de föreskrivna gränsvärdena för jordbruksmark och att samma ordning gäller för såväl jordbunden trädgårdsodling som för icke jordbunden trädgårdsodling kan det, enligt kommissionens mening, inte anses ligga i linje med systemets art och funktion att godkänna de föreslagna avgiftsbefrielserna.
38. Avgiftsbefrielserna uppfyller däremot alla fyra villkor i meddelandet, som är tillämpligt per analogi. Dessutom skall denna typ av stöd betraktas som driftsstöd och det uppfyller inte de villkor som, enligt artikel 87.3 EG, krävs för att vara tillåtet.
39. Kommissionen har slutligen avvisat argumentet att förfarandet beträffande statligt stöd har använts eller missbrukats vid tillämpningen av direktiv 91/676. Kommissionen har emellertid erinrat om att ett förfarande beträffande statligt stöd aldrig får leda till ett resultat som strider mot de övriga bestämmelserna i fördraget. Den har påpekat att ett särskilt förfarande om fördragsbrott har inletts mot Konungariket Nederländerna på grund av att nämnda direktiv har åsidosatts.(25)
40. Kommissionen har därav slutit sig till att de avgiftsbefrielser som Konungariket Nederländerna har föreskrivit för hobbyföretag, företag inom trädgårdsnäringen och plantskolor som utför trädgårdsarbeten utgör statliga stöd som inte är förenliga med den gemensamma marknaden.(26)
III – Tvisten
41. Den nederländska regeringen har ifrågasatt det omtvistade beslutet enbart i den del som avser företag inom trädgårdsnäringen och plantskolor som odlar i växthus eller på substrat. Regeringen har åberopat två grunder till stöd för sin talan. Första grunden avser åsidosättande av artikel 87.1 EG. Andra grunden avser bristande motivering.
42. Dessa båda grunder skall, med hänsyn till de argument som klaganden har anfört till stöd för dem, prövas i den ordning de har framställts.
A – Åsidosättande av artikel 87.1 EG
43. Denna grund består av två delar. Den nederländska regeringen har för det första gjort gällande att kommissionen felaktigt har funnit att den föreskrivna avgiftsbefrielsen till förmån för dem som odlar i växthus eller på substrat utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG. För det andra har nämnda regering kritiserat kommissionen för att ha grundat sin bedömning på antagandet att den omtvistade avgiftsbefrielsen strider mot direktiv 91/676.
1. Huruvida den omtvistade avgiftsbefrielsen skall betraktas som statligt stöd
a) Parternas argument
44. Den nederländska regeringen har anfört att undantagsförordningen har till syfte att uppväga den nackdel som företag inom trädgårdsnäringen som odlar i växthus eller på substrat drabbas av till följd av Meststoffenwet. I denna lag beaktas nämligen inte det förhållandet att mineralupptaget är mycket större vid sådan odling. Följden blir att de berörda företagen får betala avgifter som inte är befogade. För att korrigera denna felaktighet föreskriver undantagsförordningen att dessa företag delvis skall avgiftsbefrias. Avgiftsbefrielsen får högst omfatta 460 kg fosfater och 800 kg kväve per hektar jordbruksmark eller odlingssubstrat.
45. Den nederländska regeringen har gjort gällande att dessa schablonmängder är motiverade av följande skäl. Till skillnad från odling på friland är varken växthusodling eller odling på substrat säsongsberoende och fordrar därför en större mängd gödselmedel per år. Produktionen av grödor som sker i växthus eller på substrat är dessutom mycket större än när den sker på friland. Växthusgrödor tar följaktligen upp åtta gånger mer mineraler än vad grödor odlade på friland gör. Schablonmängderna grundar sig slutligen på flera olika växtsorters genomsnittliga fosfat- och kväveupptag.
46. Nämnda regering har gjort gällande att de fyra villkoren i meddelandet inte är uppfyllda, eftersom den omtvistade avgiftsbefrielsen enbart utgör en korrigering av en nackdel.
47. Den omtvistade avgiftsbefrielsen ger för det första inte mottagarna någon fördel i den meningen att de minskar kostnaderna för de producenter som odlar i växthus eller på substrat. Kostnaderna för dessa producenter skulle endast minska om de fick sprida mer kväve och fosfater än vad som är tillåtet enligt utsläppsnormerna, utan att behöva betala någon avgift för det. Syftet med avgiftsbefrielsen är i stället att korrigera en oönskad nackdel som dessa företagare drabbas av till följd av att Meststoffenwet inte beaktar den mängd mineraler som tas upp genom de grödor som företaget producerar.
48. För det andra rör det sig inte om någon fördel som beviljas av staten eller med hjälp av statliga medel. Åtgärden utgör inte en avgiftsbefrielse, utan en korrigering av en felaktighet som uppstått till följd av bestämmelserna i Meststoffenwet. Den omtvistade avgiftsbefrielsen har därför inte karaktären av en fördel som beviljas av staten eller med hjälp av statliga medel. MINAS-systemet har dessutom en avskräckande effekt. Det är bättre för jordbrukarna att begränsa utsläppen av mineraler i miljön genom att anpassa sin produktion än att betala avgifter. Avsikten med dessa avgifter är således att få jordbrukarna att minska sin användning av gödselmedel. Detta system kan till art, syfte och funktion jämföras med ett system med administrativa och straffrättsliga straffavgifter. Ordningen ser endast ut som ett avgifts- eller skattesystem, men i själva verket genererar den inga inkomster till staten.
49. Den omtvistade avgiftsbefrielsen har för det tredje ingen negativ inverkan på handeln mellan medlemsstaterna. Det sker ingen påverkan på handelsutbytet eller snedvridning av konkurrensen, vare sig med avseende på de företag som odlar i växthus eller på substrat i de andra medlemsstaterna eller med avseende på andra företag inom gemenskapen i allmänhet, såvida inte de företag som odlar grödor i växthus eller på substrat i Nederländerna hade fått använda mer gödselmedel än andra jordbrukare. Eftersom avgiftsbefrielsen i fråga motsvarar den mängd mineraler som tas upp av grödorna som företaget producerar, påverkas inte handeln, och konkurrensen snedvrids inte.
50. Avgiftsbefrielsens selektiva karaktär är för det fjärde motiverad med hänsyn till mineralavgiftssystemets art. Den nederländska regeringen har gjort gällande att situationen i förevarande mål kan jämföras med exemplet i punkt 25 i meddelandet, enligt vilket föreningar och stiftelser undantas från vinstskatt. Eftersom vinstskatt inte kan tas ut om det inte finns någon vinst är det med hänsyn till skattesystemets art motiverat att föreningar och stiftelser undantas från denna skatt. På samma sätt går det inte att ta ut någon avgift för mineraler som tas upp av grödorna och inte förorenar marken.
51. Som svar på kommissionens argument att lagligheten av ett beslut om statligt stöd skall bedömas utifrån de upplysningar som den förfogar över vid den tidpunkt beslutet fattas, har den nederländska regeringen gjort gällande att det ankom på kommissionen att uttryckligen begära in upplysningar. Kommissionen har inte vid något tillfälle under det administrativa förfarandet gett den nederländska regeringen någon detaljerad information om sina anmärkningar mot undantagsförordningen. Kommissionen anmodade inte heller regeringen att inkomma med de upplysningar som den enligt egen utsago behövde för att kunna bilda sig en klar uppfattning om nämnda förordnings art och funktion.
52. I telexmeddelandet av den 26 oktober 1999 hävdade kommissionen således enbart att gränsvärdena i undantagsförordningen var högre än de gränsvärden som gäller för jordbruksmark. Den nederländska regeringen inkom med förklaringar i sin skrivelse av den 10 januari 2000. Kommissionen har inte angett varför dessa förklaringar var otillräckliga. Kommissionen har i sitt beslut av den 20 mars 2000 om att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 EG nöjt sig med att upprepa det som den redan hade anfört i det ovannämnda telexmeddelandet. Eftersom det är uppenbart att grödor som odlas i växthus eller på substrat tar upp mer mineraler än vad grödor odlade på friland gör, utgick den nederländska regeringen från att kommissionen hade missbedömt undantagsförordningen. Genom skrivelse av den 17 maj 2000 förklarade den nederländska regeringen därför återigen syftet med och nödvändigheten av den aktuella avgiftsbefrielsen. Kommissionen antog emellertid det omtvistade beslutet utan att kommentera denna skrivelse. Kommissionen kritiserade dessutom avgiftsbefrielsens schablonmässiga karaktär först i sin svarsinlaga.
53. Kommissionen har bestritt alla dessa argument.
54. Kommissionen har med hänvisning till artikel 2 i förordning nr 659/1999 och punkt 23 i meddelandet gjort gällande att det ankommer på den berörda medlemsstaten att visa att en avgiftsbefrielse inte skall betraktas som en stödåtgärd av den orsaken att den är nödvändig eller ändamålsenlig inom ramen för det aktuella skattesystemet. Om medlemsstaten och berörda parter under förfarandet har underlåtit att framställa de argument eller upplysningar som är nödvändiga för att kommissionen skall kunna utreda de tveksamheter som uppstått vid bedömningen av den ifrågavarande åtgärden och komma fram till att det inte rör sig om ett otillåtet statligt stöd, kan inte kommissionen göra annat än avstyrka nämnda åtgärd.
55. Kommissionen har angett att den alltsedan förfarandet inleddes har anmodat den nederländska regeringen att motivera varför utsläppsnormerna för kväve och fosfater var fördelaktigare för företag inom trädgårdsnäringen än för traditionella jordbruksföretag och varför den tillåtna mängden mineraler vida överskred de högsta tillåtna mängderna enligt direktiv 91/676. Kommissionen upprepade sin tveksamhet i sitt beslut att inleda ett formellt granskningsförfarande. I det sistnämnda beslutet uppmanade kommissionen nämnda regering att inkomma med alla upplysningar som kunde vara till nytta för den vid bedömningen av stödåtgärden. Den nederländska regeringen har emellertid nöjt sig med att göra allmänna uttalanden, så även i skrivelsen av den 17 maj 2000.
56. Kommissionen har understrukit att det omtvistade beslutet grundar sig på att den nederländska regeringen inte på ett giltigt sätt har motiverat den föreslagna avgiftsbefrielsen till förmån för trädgårdsnäringen. Regeringen har i synnerhet inte visat att grödor som odlas i växthus eller på substrat tar upp åtta gånger mer kväve och fosfater än vad grödor som odlas på traditionellt vis gör.
57. Kommissionen har av ovannämnda skäl kommit fram till att samtliga fyra villkor i meddelandet är uppfyllda.
58. För det första ger den omtvistade avgiftsbefrielsen mottagarna en fördel som innebär att de kostnader som normalt belastar deras budget minskar. För det andra beviljas denna fördel av staten eller med hjälp av statliga medel, eftersom skatteintäkterna minskar. För det tredje påverkar åtgärden handeln mellan medlemsstaterna, eftersom den stärker mottagarföretagens ekonomiska ställning. Åtgärden är slutligen inte motiverad av mineralavgiftssystemets art.
b) Bedömning
59. Det har redan klarlagts att de stöd som i regel är otillåtna definieras i artikel 87.1 EG som stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
60. Det är ostridigt att det i undantagsförordningen föreskrivs att vissa jordbruksföretag, som bedriver växthus- eller substratodling, delvis skall befrias från de avgifter som de enligt MINAS-systemet är skyldiga att betala för utsläpp av fosfater och kväve i miljön.
61. Enligt den nederländska regeringen ger inte denna avgiftsbefrielse dessa företag någon som helst fördel, utan korrigerar en felaktighet som till deras nackdel har införts i MINAS-systemet. Det förhållandet att undantagsförordningen inför särskilda regler för dessa företag eller att åtgärden i fråga är av särskiljande art, motiveras således av arten och funktionen hos systemet med avgifter för spridning av stallgödsel. Jag skall börja med att pröva detta argument.
i) Huruvida vissa företag eller viss produktion gynnas och huruvida den föreslagna avgiftsbefrielsens särskiljande art motiveras av systemets art och funktion
62. Gemenskapsdomstolarna har tolkat begreppet stöd på så sätt att det inte avser åtgärder som medför att företag behandlas olika vad gäller skatter när denna behandling är en följd av det berörda skattesystemets art och funktion.(27) Det undantag från det allmänna systemet som den omtvistade avgiftsbefrielsen föreskriver, till förmån för vissa företag, skall med andra ord inte betraktas som stöd, om det är motiverat med hänsyn till ändamålen med det allmänna systemet.(28)
63. Det skall erinras om att det enligt artikel 10 EG åligger medlemsstaterna att samarbeta i fråga om genomförandet av artikel 88 EG.(29) Denna samarbetsskyldighet innebär att medlemsstaterna är skyldiga att inkomma med all den information som kommissionen behöver för att kunna fullgöra sitt uppdrag. En medlemsstat som begär att få bevilja stöd i strid med bestämmelserna i fördraget är skyldig att tillhandahålla kommissionen alla de uppgifter den behöver för att kunna bedöma huruvida villkoren för undantag är uppfyllda.(30) En medlemsstat som inte fullgör sin samarbetsskyldighet under det administrativa förfarandet kan inte sedan anklaga kommissionen för att ha gjort en uppenbart oriktig bedömning, för att ha åsidosatt motiveringsskyldigheten(31) eller för att inte ha anlitat en utomstående sakkunnig innan den fattade sitt beslut.(32) Detta krav på bevisning har även tillämpats av domstolen när den har haft att bedöma huruvida den aktuella åtgärden var hänförlig till det berörda skattesystemets art och funktion och därmed inte kunde klassificeras som stöd.(33)
64. I sjätte skälet i förordning nr 659/1999, i vilken kommissionens kontrollmöjligheter i fråga om statligt stöd har definierats på grundval av denna institutions praxis och domstolens rättspraxis,(34) har det uttryckligen erinrats om att medlemsstaterna är skyldiga att samarbeta enligt artikel 10 EG. Detta framgår av artikel 2.2 i denna förordning, enligt vilken den berörda medlemsstaten skall lämna alla nödvändiga upplysningar för att kommissionen skall kunna bedöma huruvida det föreligger statligt stöd(35) och huruvida det är förenligt med den gemensamma marknaden.
65. Av detta följer att det ankommer på medlemsstaten att visa att den aktuella avgiftsbefrielsen är motiverad med hänsyn till systemets art och funktion och därför inte utgör stöd i den mening som avses i artikel 87 EG.(36) Jag skall därför pröva om den nederländska regeringen med hänsyn till omständigheterna i förevarande mål har visat att de kväve- och fosfatmängder som undantas från avgiften, för företag inom trädgårdsnäringen och plantskolor som odlar i växthus eller på substrat, följer av MINAS-systemets art och funktion.
66. Den nederländska regeringen lämnade under det administrativa förfarandet följande förklaringar i detta avseende. Som svar på kommissionens begäran om ytterligare upplysningar förklarade den nederländska regeringen i en skrivelse av den 10 januari 2000 att normvärdena på 460 kg fosfater och 800 kg kväve grundar sig på forskningsuppgifter från Proefstation voor de Bloemisterij en Glasgroenten (forskningsenhet för växthusgrödor) och att produktionen är åtta gånger större i växthus än på friland. Regeringen upprepade i sitt yttrande av den 17 maj 2000, som följde på beslutet att inleda ett formellt undersökningsförfarande, att de schablonmässiga mängderna på 460 kg fosfater och 800 kg kväve per hektar odlingssubstrat eller jordbruksbyggnad grundar sig på forskningsuppgifter från nämnda enhet. Den nederländska regeringen har tillagt att dessa mängder var motiverade av att växthus- och substratodling skiljer sig från odling på friland på följande punkter:
– ”Till skillnad från odling på friland är inte odling i växthus eller på substrat säsongsberoende. Detta gör att gödselmedel kan tillföras och användas under hela året.
– Vid odling i växthus eller på substrat är jordbruket, vars storlek beräknas utifrån antalet plantor per hektar, mycket intensivare än vid odling på friland. Plantorna tar därför upp mer gödselmedel per hektar vid denna odlingsform än vad de gör vid odling på friland.
– Plantornas upptag av gödselmedel vid odling i växthus eller på substrat är, av ovannämnda båda skäl, i genomsnitt åtta gånger högre än de är vid odling på friland.
– Den totala mängd gödselmedel som tillförs avlägsnas från jordbruket genom de odlade grödorna. Det förekommer således ingen spridning av gödselmedel på marken och ingen belastning på grundvattnet. Vid substratodling odlas grödorna under alla förhållanden helt utan kontakt med marken.”
67. Den nederländska regeringen har inte ingett någon handling som stödjer dessa påståenden.
68. Visserligen förefaller det självklart att produktionen blir större när den sker i växthus eller på substrat än när den sker på friland. Det verkar därför rimligt att grödor odlade i växthus eller på substrat årligen tar upp mer fosfater och kväve än vad grödor odlade på friland gör, när fråga är om en jämförbar produktionsyta.
69. Ovannämnda uppgifter bevisar emellertid inte att grödor odlade i växthus eller på substrat i genomsnitt tar upp åtta gånger mer gödselmedel än vad grödor odlade på friland gör. De kan inte heller anses bekräfta att detta upptag motsvarar de genomsnittliga årsmängderna på 460 kg fosfater och 800 kg kväve per hektar. Vidare visar de heller inte att samma schablonmässigt fastställda upptag av fosfater och kväve skall gälla för grödor odlade i växthus som för grödor odlade på substrat, trots att den nederländska regeringen själv har påpekat att de förstnämnda grödorna har direktkontakt med marken och att de sistnämnda inte har det.
70. Det skall dock konstateras att den nederländska regeringen enbart har kastat fram påståenden. Regeringen har därvid inte visat att den omtvistade avgiftsbefrielsen är motiverad med hänsyn till MINAS-systemets art och funktion. Denna bedömning bekräftas av de uttalanden som regeringen har gjort under förhandlingen om att den inte har lyckats övertyga kommissionen om att den fosfat- och kvävemängd som har undantagits från avgiften är korrekt, och om att en sådan motivering alltid måste styrkas på ett vetenskapligt sätt.
71. Den nederländska regeringen har emellertid hävdat att den motivering som ingetts till kommissionen skall bedömas med beaktande av att kommissionen inte vid något tillfälle har förklarat vilka anmärkningar den hade mot undantagsförordningen. Kommissionen har inte heller angett exakt vilka upplysningar som behövdes för att kunna göra en bedömning, särskilt inte efter skrivelsen av den 17 maj 2000. Då kommissionen inte hade tillräckligt med information borde den, enligt den nederländska regeringen, ha väntat med sitt ställningstagande och uttryckligen angett vilken information den behövde.
72. Denna argumentation kan inte godtas. Jag anser i stället att kommissionen på ett tillräckligt klart och tydligt sätt har informerat den nederländska regeringen om sina anmärkningar mot undantagsförordningen.
73. Kommissionen påpekade således i sitt telexmeddelande av den 26 oktober 1999, så snart anmälan om nämnda förordning enligt artikel 88 EG hade mottagits, att den föreskrivna mängden kväve vida överskred de högsta tillåtna mängderna enligt direktiv 91/676 och att det inte tycktes finnas några skäl för att godkänna den föreslagna avgiftsbefrielsen för företag inom trädgårdsnäringen. Kommissionen begärde att den nederländska regeringen skulle inkomma med ytterligare upplysningar.
74. I skrivelsen av den 20 mars 2000, genom vilken den nederländska regeringen underrättades om kommissionens beslut att inleda ett formellt undersökningsförfarande, angav kommission att de förklaringar som regeringen hade lämnat i sin skrivelse av den 10 januari 2000 inte räckte för att den aktuella avgiftsbefrielsen skulle anses motiverad av systemets art och funktion. Kommissionen påpekade att utsläppsnormerna för fosfater (460 kg) och kväve (800 kg) tycktes ligga mycket högre än dem som gällde för odling på friland och att det inte tycktes finnas någon anledning att godkänna den föreskrivna avgiftsbefrielsen med hänsyn till systemets art och funktion. Kommissionen har uttryckligen angett att det inte heller förefaller finnas någon anledning att godkänna en sådan avgiftsbefrielse för plantskolor som utför trädgårdsarbeten, eftersom samma ordning gäller för jordbunden trädgårdsodling som för icke jordbunden trädgårdsodling.
75. Kommissionen har tillagt att den i detta skede av förfarandet ansåg att det, i avsaknad av motivering, fanns anledning att betrakta dessa avgiftsbefrielser som statliga stöd. Eftersom dessa avgiftsbefrielser verkade uppfylla alla villkor i punkterna 9–12 i meddelandet fanns det dessutom anledning att betrakta dem som driftsstöd. Kommissionen har slutligen uttryckt tvivel när det gäller den nederländska lagstiftningens förenlighet med direktiv 91/676. Kommissionen har bland annat påpekat att den var osäker på vilka konsekvenser de föreslagna avgiftsbefrielserna skulle få för miljön, eftersom det inte fanns några uppgifter om utsläpp av nitrater i vatten.
76. Mot bakgrund av dessa omständigheter anser jag att kommissionen tydligt har angett att den nederländska regeringens förklaringar inte räckte för att det skulle kunna anses vara motiverat att undanta så stora mängder fosfater och kväve från avgiftsskyldigheten, särskilt med tanke på att samma ordning gäller för trädgårdsodling i växthus som för trädgårdsodling på substrat och på att en sådan undantagsförordning under dessa omständigheter måste betraktas som driftsstöd.
77. Jag anser även att kommissionen med hänsyn till omständigheterna i det aktuella målet inte kan klandras för att inte ha bemött de nederländska myndigheternas skrivelse av den 17 maj 2000 på annat sätt än genom att fatta det omtvistade beslutet och för att inte ha anmodat dessa att inkomma med ytterligare uppgifter.(37) Mot bakgrund av innehållet i kommissionens skrivelse av den 20 mars 2000 borde den nederländska regeringen ha förstått att den inte kunde nöja sig med att upprepa de förklaringar som den hade angett i sin skrivelse av den 10 januari 2000 och att det ankom på den att komma in med vetenskapliga handlingar, och särskilt de forskningsresultat som den redan hade hänvisat till i nämnda skrivelse.
78. Den motsatta ståndpunkten skulle med hänsyn till omständigheterna i förevarande mål vända bevisbördan, som enligt vad som ovan anförts åvilar medlemsstaten. Med hänsyn till att den nederländska regeringen nöjde sig med att som svar på kommissionens skrivelse av den 20 mars 2000 upprepa de omständigheter som den redan hade anfört utan att inge någon handling, inte ens de forskningsresultat som den på nytt hänvisade till, var det med rätta som kommissionen ansåg att nämnda regering inte hade uppfyllt sin bevisbörda och att kommissionen därför kunde fatta ett slutligt beslut beträffande undantagsförordningen.(38)
79. Mot bakgrund av det ovan anförda finner jag att kommissionen med rätta har ansett att den föreslagna avgiftsbefrielsen verkligen utgör en fördel i den mening att den ger företag inom trädgårdsnäringen och plantskolor som odlar i växthus eller på substrat möjlighet att använda en mycket större mängd gödselmedel än andra producenter utan att betala de avgifter som föreskrivs enligt MINAS-systemet. Av samma skäl är inte heller avgiftsbefrielsens selektiva karaktär motiverad.
ii) Övriga villkor i artikel 87.1 EG
80. Eftersom villkoren i artikel 87.1 är kumulativa skall jag undersöka den nederländska regeringens argument, enligt vilka den omtvistade avgiftsbefrielsen för det första inte utgör en fördel som staten ger eller som ges med hjälp av statliga medel och för det andra inte påverkar konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna.
– Huruvida det föreligger en fördel som staten beviljar eller som ges med statliga medel
81. Den nederländska regeringen har delvis grundat sin argumentation på antagandet att den omtvistade avgiftsbefrielsen inte ger någon fördel, utan är motiverad med hänsyn till MINAS-systemets art och funktion. Med hänvisning till vad som redan har anförts kan inte dessa argument godtas. Jag skall enbart pröva de övriga argument som den nederländska regeringen har anfört beträffande detta villkor.
82. Den nederländska regeringen har i huvudsak hävdat att MINAS-systemet inte är ett avgifts- eller skattesystem. Avsikten är nämligen inte att generera inkomster till staten, utan att begränsa utsläpp av mineraler i miljön med hjälp av miljöavgifter.
83. Mot bakgrund av domstolens rättspraxis tycks inte dessa argument kunna godtas. Det framgår nämligen av fast rättspraxis att begreppet stödåtgärd inte enbart omfattar konkreta förmåner som subventioner utan även myndighetsingripanden som på olika sätt minskar de kostnader som normalt belastar företagets budget och som därigenom, utan att det är fråga om subventioner i strikt bemärkelse, är av samma karaktär och har identiskt lika effekter.(39) I dom av den 15 mars 1994 i målet Banco Exterior de España(40) tolkade domstolen denna rättspraxis på så sätt att en åtgärd, genom vilken statliga myndigheter befriar vissa företag från skattskyldighet, som även om det inte rör sig om en överföring av statliga medel ger mottagaren en ekonomisk fördel i förhållande till andra skattebetalare utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG.(41)
84. Uttrycket ”statliga medel” kan således utgöra ett negativt värde och helt enkelt avse en utebliven inkomst för den berörda staten. Det är följaktligen inte nödvändigt att det allmänna system från vilket de aktuella åtgärderna utgör undantag har till syfte att generera inkomster till staten. I dom av den 17 juni 1999 i målet Piaggio(42) fastställdes i det avseendet att en befrielse från skyldigheten att betala böter och andra straffavgifter skall anses utgöra en fördel i den mening som avses i artikel 87.1 EG.
85. Härav följer att kommissionen i det omtvistade beslutet med rätta har ansett att den nederländska regeringens bedömning att MINAS-systemet mer liknar ett system med administrativa och straffrättsliga straffavgifter än en avgift- eller skatteåtgärd inte ändrar det förhållandet att de omtvistade avgiftsbefrielserna skall betraktas som statligt stöd.
86. Detta gäller även det syfte med MINAS-systemet som den nederländska regeringen har åberopat och som är att skydda miljön. Det framgår nämligen av fast rättspraxis att det i artikel 87.1 EG inte görs någon åtskillnad mellan orsakerna till och målen för de statliga ingripandena, vilka i stället bedöms mot bakgrund av sina verkningar.(43)
87. Kommissionen har således i det omtvistade beslutet(44) med rätta funnit att fördelen beviljats av staten i form av en inkomstförlust i den mening som avses i artikel 87.1 EG, såsom denna artikel tolkats i rättspraxis.
– Huruvida undantagsförordningen påverkar handeln och konkurrensen mellan medlemsstaterna
88. Den nederländska regeringens argumentering i det avseendet grundar sig på samma antagande som ligger till grund för påståendet att den omtvistade avgiftsbefrielsen inte gynnar de företag som odlar i växthus eller på substrat. Regeringen menar att den föreslagna avgiftsbefrielsen motsvarar den mängd mineraler som absorberas av de grödor som odlas på detta sätt. Det har emellertid redan fastställts att regeringen inte har inkommit med några bevis för detta och jag har därav slutit mig till att nämnda avgiftsbefrielse gynnar dessa företag.
89. Den nederländska regeringen har inte heller förnekat att det, såsom kommissionen har påpekat i det omtvistade beslutet, förekommer en ”omfattande” gränsöverskridande handel med trädgårdsprodukter,(45) som alltså exporteras till andra medlemsstater. Det skall i det avseendet bara påpekas att denna regering vid förhandlingen tillkännagav att produktionen från växthus- och substratodling motsvarar ungefär 20 procent av den totala produktionen i Nederländerna.
90. Av detta följer att kommissionen i det omtvistade beslutet med rätta har ansett att den omtvistade avgiftsbefrielsen skulle påverka handeln mellan medlemsstaterna negativt.(46)
91. Jag anser mot bakgrund av det ovan anförda att talan inte kan vinna bifall på första grundens första del.
2. Huruvida den omtvistade avgiftsbefrielsen är förenlig med direktiv 91/676
a) Parternas argument
92. Den nederländska regeringen har för det första gjort gällande att förfarandet enligt artikel 88 EG inte har inrättats i syfte att det skall kunna bedömas huruvida den aktuella avgiftsbefrielsen är förenlig med direktiv 91/676 eller ej. Det omtvistade beslutet har således fattats på felaktiga grunder.
93. Den nederländska regeringen har för det andra anfört att undantagsförordningen är förenlig med nämnda direktiv. Regeringen har i det avseendet gjort gällande att markföroreningarna från det gödselmedel som används vid odling i växthus eller på substrat är försumbara. Grödor som odlas på substrat placeras på underlag och har ingen kontakt med marken. Grödor som odlas i växthus absorberar en väldigt stor del av de fosfat- och kvävemängder som släpps ut.
94. Kommissionen har gjort gällande att det inte är nödvändigt för domstolen att pröva första grundens andra del, eftersom den inte påverkar det omtvistade beslutets lagenlighet. Det framgår av detta beslut att den omtvistade avgiftsbefrielsens oförenlighet med direktiv 91/676 inte utgör något ytterligare skäl för att vägra att godkänna stödåtgärden.
b) Bedömning
95. I motsats till vad den nederländska regeringen tycks anse har kommissionen inte kommit fram till att den omtvistade avgiftsbefrielsen utgör ett statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden på den grunden att den är oförenlig med direktiv 91/676.
96. Det framgår nämligen vid en noggrann läsning av det omtvistade beslutet att kommissionen har grundat sin bedömning av huruvida det föreligger statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG på bestämmelserna i den artikeln.(47) Kommissionen har således angett på vilket sätt staten gynnar vissa företag genom den omtvistade avgiftsbefrielsen, även om avgiftsbefrielsen kan jämföras med böter, och varför den kan påverka handeln mellan medlemsstaterna negativt.(48) Kommissionen har anfört samma invändningar som anfördes som skäl för uppfattningen att åtgärden inte var motiverad med hänsyn till systemets art och funktion.(49) Kommissionen anser däremot att nämnda avgiftsbefrielse uppfyller alla villkor i meddelandet.(50)
97. Kommissionen har vidare fastställt att denna typ av stöd skall betraktas som driftsstöd och att det inte uppfyller de villkor som måste vara uppfyllda för att det skall omfattas av något av undantagen i artikel 87.3 EG.(51) Kommissionen har slutligen bestritt argumentet att förfarandet beträffande statligt stöd har använts eller missbrukats vid tillämpningen av direktiv 91/676.(52)
98. Kommissionen har dessutom i sin skrivelse av den 20 mars 2000 uttryckt tvivel beträffande den omtvistade avgiftsbefrielsens förenlighet med direktiv 91/676 först efter det att den påpekat att åtgärden var att betrakta som statligt stöd i form av driftsstöd eftersom de nederländska myndigheterna, i detta skede av förfarandet, inte hade visat att avgiftsbefrielsen i fråga var motiverad med hänsyn till mineralavgiftssystemets art och funktion.
99. Mot bakgrund av dessa omständigheter kan inte den nederländska regeringen med framgång hävda att kommissionen kom fram till att den omtvistade avgiftsbefrielsen utgör statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden genom en felaktig rättstillämpning.
100. Frågan huruvida undantagsförordningen är förenlig med direktiv 91/676, vilket den nederländska regeringen anser att den är, påverkar enligt min mening inte det omtvistade beslutets lagenlighet och skall inte tas upp till prövning i detta mål. Det har nämligen redan ovan klarlagts att kommissionen inte har kommit fram till att den omtvistade avgiftsbefrielsen är oförenlig med gemenskapsrätten på grundval av detta direktiv, utan på grundval av en bedömning att avgiftsbefrielsen skall betraktas som driftsstöd som inte uppfyller de villkor som krävs för att ett sådant skall vara tillåtet. Såsom kommissionen har påpekat i det ovannämnda beslutet skall undantagsförordningen,(53) oavsett om den är förenlig med nämnda direktiv eller ej, följaktligen anses vara oförenlig med den gemensamma marknaden av de skäl som redovisas ovan. Den har dessutom redan ovan anfört att frågan huruvida MINAS-systemet i dess helhet är förenligt med direktiv 91/676 för närvarande prövas i ett separat mål.
101. Med beaktande av det ovan anförda skall inte heller talan vinna bifall på första grundens andra del.
B – Åsidosättande av motiveringsskyldigheten
102. Den nederländska regeringen har kritiserat kommissionen för att inte ha förklarat varför den anser att schablonmängderna på 460 kg fosfater och 800 kg kväve per hektar är för höga för att kunna motiveras av MINAS-systemets art och funktion. Regeringen har erinrat om att den såväl i skrivelsen av den 10 januari 2000 som i andra stycket i bilagan till skrivelsen av den 17 maj 2000 har förklarat varför högre värden skulle tillämpas med avseende på mineralupptag vid odling i växthus och på substrat. Regeringen anser att kommissionen har grundat sin ståndpunkt på det felaktiga antagandet att denna typ av odling i sak avgiftsbefrias i högre grad än andra produktionsformer.
103. Kommissionen har hävdat att det omtvistade beslutet är korrekt motiverat.
104. Som andra grund har den nederländska regeringen anfört argument som enligt min mening innebär ett ifrågasättande av den bevisbörda som åvilar regeringen och därmed också grunden för det omtvistade beslutet. Påståendet att beslutet är bristfälligt motiverat innebär nämligen i själva verket att nämnda regering ifrågasätter dels bedömningen att den är skyldig att visa att den föreslagna avgiftsbefrielsen är motiverad med hänsyn till det allmänna systemets art och funktion, dels att den inte har uppfyllt denna skyldighet.
105. Motiveringsskyldigheten utgör en väsentlig formföreskrift som skall särskiljas från frågan huruvida motiveringen är hållbar, vilken skall hänföras till frågan huruvida den omtvistade rättsakten är lagenlig i materiellt hänseende. Det framgår av fast rättspraxis att den motivering som krävs enligt artikel 253 EG klart och tydligt skall ge dem som berörs av rättsakten kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och att domstolen skall ges möjlighet att utöva sin prövningsrätt.(54)
106. Det har redan ovan klarlagts att skälen för att den omtvistade avgiftsbefrielsen anses utgöra statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden anges i det omtvistade beslutet. I beslutet anges särskilt att denna avgiftsbefrielse inte kan anses vara motiverad med hänsyn till systemets art och funktion, eftersom den nederländska regeringen inte har inkommit med någon bevisning, och att avgiftsbefrielsen uppfyller alla villkor i meddelandet.
107. Talan kan enligt min mening således inte vinna bifall på den grund som avser en bristande motivering.
C – Rättegångskostnader
108. Enligt artikel 69.2 i domstolens rättegångsregler skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Konungariket Nederländerna skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Konungariket Nederländerna har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
IV – Förslag till avgörande
109. Av ovan angivna skäl föreslår jag att domstolen skall
1) ogilla Konungariket Nederländernas talan,
2) förplikta Konungariket Nederländerna att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) .
(2)
–	EGT L 130, 2001, s. 42 (nedan kallat det omtvistade beslutet).
(3)
–	EGT C 384, s. 3 (nedan kallat meddelandet).
(4)
–	Se punkterna 9–12.
(5)
–	Se punkt 34.
(6)
–	Rådets förordning av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (EGT L 83, s. 1). Artikel 93 i EG-fördraget är nu artikel 88 EG.
(7)
–	Rådets direktiv av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket (EGT L 375, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 10, s. 192).
(8)
–	I artikel 2 g i direktiv 91/676 definieras ”stallgödsel” som träck och urin från djur eller blandning av dessa och strömedel, även i behandlad form.
(9)
–	Se bilaga 3.2.
(10)
–	Mineralenaanfgiftesysteem (mineralavgiftssystem).
(11)
–	Lag av den 27 november 1986 med bestämmelser om handel med gödselmedel och om bortskaffande av överskott av gödselmedel, i dess ändrade lydelse enligt lagen av den 16 september 1999 (Stbl. 1999, s. 406)(nedan kallad Meststoffenwet).
(12)
–	Se artikel 15 i Meststoffenwet.
(13)
–	Ibidem, artikel 16.
(14)
–	Ibidem, artikel 18.
(15)
–	Se artikel D2 i bilaga D till Meststoffenwet.
(16)
–	Ibidem, artikel D8 i bilaga D.
(17)
–	Ibidem, artiklarna 19 och 26.
(18)
–	Stcrt. 1999, nr 9 (nedan kallad undantagsförordningen).
(19)
–	Undantaget gäller företag som i genomsnitt inte har mer än tre djurenheter och tre hektar jordbruksmark under ett kalenderår. Vidare är det inte tillåtet för dessa företag att köpa in stallgödsel eller organisk växtnäring.
(20)
–	Se punkt 2 i undantagsförordningen.
(21)
–	Ibidem, punkt 3.
(22)
–	Ibidem, punkt 4.
(23)
–	Ibidem, punkt 5.
(24)
–	I denna skrivelse påstod den nederländska regeringen att den hade anmält undantagsförordningen till kommissionen den 5 januari 1999 såsom teknisk föreskrift. Genom skrivelser av den 20 maj och den 10 augusti 1999 påpekade kommissionen för denna regering att förordningen i fråga innehöll bestämmelser som kunde utgöra statligt stöd.
(25)
–	Mål C-322/00, som för närvarande är anhängigt. Den 7 november 2002 lämnade jag ett förslag till avgörande även i detta mål.
(26)
–	Se artikel 1 i det omtvistade beslutet.
(27)
–	Se dom av den 2 juli 1974 i mål 173/73, Italien mot kommissionen (REG 1974, s. 709; svensk specialutgåva, volym 2, s. 321), punkt 33, av den 17 mars 1993 i de förenade målen C-72/91 och C-73/91, Sloman Neptun (REG 1993, s. I-887; svensk specialutgåva, volym 14, s. 47), punkt 21, och av den 17 juni 1999 i mål C-75/97, Belgien mot kommissionen (REG 1999, s. I-3671), punkt 34.
(28)
–	Så förhåller det sig till exempel med den progressiva inkomstskatten, som ger de skattebetalare med lägst inkomst bättre villkor, vilket motiveras av skattens omfördelningssyfte. På samma sätt kan det vara motiverat av skattesystemets art att kooperativ som delar ut sina vinster till sina medlemmar inte beskattas på kooperativnivå om skatten tas ut av medlemmarna (se punkterna 24 och 25 i meddelandet).
(29)
–	Se exempelvis förstainstansrättens dom av den 27 januari 1998 i mål T-67/94, Ladbroke Racing mot kommissionen (REG 1998, s. II-1), punkt 189, och den rättspraxis som åberopas i denna punkt.
(30)
–	Se dom av den 28 april 1993 i mål C-364/90, Italien mot kommissionen (REG 1993, s. I-2097), punkt 20, och av den 19 september 2000 i mål C-156/98, Tyskland mot kommissionen (REG 2000, s. I-6857), punkt 56, såväl som punkt 25 i generaladvokaten Saggios förslag till avgörande i samma mål. Se även punkt 86 i generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande i mål C-99/98, Österrike mot kommissionen (dom av den 15 februari 2001, REG 2001, s. I-1101). Enligt generaladvokatens uppfattning ”har medlemsstaterna, när det gäller kontrollen av statligt stöd, en allmän skyldighet att i god tro ställa alla nödvändiga och relevanta upplysningar till kommissionens förfogande”.
(31)
–	Se dom av den 28 april 1993 i det ovannämnda målet Italien mot kommissionen, punkt 22.
(32)
–	Se dom av den 16 mars 2000 i mål T-72/98, Astilleros Zamacona mot kommissionen (REG 2000, s. II-1683), punkt 55.
(33)
–	Se dom av den 26 september 2002 i mål C-351/98, Spanien mot kommissionen (REG 2002, s. I-8031), punkt 43. Se även i det avseendet punkt 27 i generaladvokaten Ruiz-Jarabo Colomers förslag till avgörande i mål C-6/97, Italien mot kommissionen (dom av den 19 maj 1999, REG 1999, s. I-2981).
(34)
–	Andra skälet i nämnda förordning.
(35)
–	Enligt artikel 4.2 i samma förordning kan kommissionen fastställa att den anmälda åtgärden inte utgör stöd.
(36)
–	Se punkt 23 i meddelandet.
(37)
–	Genom skrivelse av den 20 juni 2000 frågade kommissionen emellertid den nederländska regeringen om skrivelsen av den 17 maj 2000 skulle betraktas som regeringens officiella överlämnande av synpunkter inom ramen för det formella undersökningsförfarandet. Regeringen gav ett jakande svar på denna fråga genom skrivelse av den 3 juli 2000.
(38)
–	Det skall dessutom understrykas att den nederländska regeringen inte har lämnat in någon vetenskaplig handling till stöd för sina påståenden att de undantagna kväve- och fosfatmängderna är berättigade efter det att det omtvistade beslutet antogs och under förhandlingen.
(39)
–	Se dom av den 23 februari 1961 i mål 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mot höga myndigheten (REG 1961, s. 1, s. 39; svensk specialutgåva, volym 1, s. 69), av den 1 december 1998 i mål C-200/97, Ecotrade (REG 1998, s. I-7907), punkt 34, och av den 19 maj 1999 i det ovannämnda målet Italien mot kommissionen, punkt 15.
(40)
–	Dom av den 15 mars 1994 i mål C-387/92, Banco Exterior de España (REG 1994, s. I-877), punkt 14. I det målet hade statliga kreditinstitut befriats från skyldigheten att betala alla möjliga nationella skatter, såväl regionala som kommunala.
(41)
–	Se även dom av den 17 juni 1999 i det ovannämnda målet Belgien mot kommissionen, punkt 24. Denna dom rörde höjda avdrag för sociala avgifter.
(42)
–	Dom av den 17 juni 1999 i mål C-295/97, Piaggio (REG 1999, s. I-3735), punkterna 41–43.
(43)
–	Se dom av den 29 februari 1996 i mål C-56/93, Belgien mot kommissionen (REG 1996, s. I-723), punkt 79, av den 26 september 1996 i mål C-241/94, Frankrike mot kommissionen (REG 1996, s. I-4551), punkt 20, och av den 17 juni 1999 i det ovannämnda målet Belgien mot kommissionen, punkt 25. Se även förstainstansrättens dom av den 29 september 2000 i mål T-55/99, CETM mot kommissionen (REG 2000, s. II-3207), punkt 53.
(44)
–	Se punkt 40.
(45)
–	Se punkt 36.
(46)
–	Se punkt 40.
(47)
–	Se punkt 35.
(48)
–	Se punkt 36.
(49)
–	Se punkt 39.
(50)
–	Se punkt 40.
(51)
–	Se punkterna 41 och 42.
(52)
–	Se punkt 43.
(53)
–	Se punkt 43.
(54)
–	Se exempelvis dom av den 22 mars 2001 i mål C-17/99, Frankrike mot kommissionen (REG 2001, s. I-2481), punkt 35.