62022TJ0625_RES
Mål T‑625/22
Republiken Österrike
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (stora avdelningen) av den 10 september 2025
”Miljö – Delegerad förordning (EU) 2022/1214 – Taxonomi – Fossilgas- och kärnenergirelaterade ekonomiska verksamheter – Inkludering i hållbara ekonomiska verksamheter – Investeringar – Bidrag till omställningen till en neutral ekonomi i enlighet med 1,5 °C‑målet i Parisavtalet – Målet om nettonollutsläpp år 2050 – Väsentligt bidrag till begränsning av eller anpassning till klimatförändringar – Artiklarna 10 och 11 i förordning (EU) 2020/852 – Begreppet ’koldioxidsnål verksamhet’ – Betydande skada för miljömålen – Risker kopplade till allvarliga reaktorolyckor – Risker kopplade till högaktivt radioaktivt avfall – Risker kopplade till torka och klimatfaror – Försiktighetsprincipen – Tekniska granskningskriterier – Minskning av utsläppen av växthusgaser – Artikel 290 FEUF – Begreppet ’väsentliga delar’ av en lagstiftningsakt – Vetenskapliga bevis – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning – Uppenbart oriktig bedömning”
Europeiska unionens institutioner – Utövande av befogenheter – Befogenhet som getts kommissionen för att anta delegerade akter – Omfattning – Komplicerade bedömningar och uppskattningar – Stort utrymme för skönsmässig bedömning – Förordning om inrättande av en ram för att underlätta hållbara investeringar – Fastställande av miljömässigt hållbara ekonomiska verksamheter – Kommissionens antagande av en delegerad förordning om tekniska granskningskriterier – Domstolsprövning – Gränser – Uppenbart oriktig bedömning – Bevisbörda
(Europaparlamentets och rådets förordning nr 2020/852; kommissionens förordning 2022/1214)
(se punkterna 32–37, 179, 204, 214, 225, 230, 276, 338, 383, 440, 469, 516, 536, 538, 567, 578, 590 och 604)
Tillnärmning av lagstiftning – Ram för att underlätta hållbara investeringar – Fastställande av miljömässigt hållbara ekonomiska verksamheter – Kommissionens antagande av en delegerad förordning om fastställande av tekniska granskningskriterier för fossilgas- och kärnenergiverksamheter och om ändring av en befintlig delegerad förordning – Konsekvensbedömning av och offentligt samråd om nämnda verksamheter i samband med antagandet av den befintliga delegerade förordningen – Kommissionen är inte skyldig att genomföra ytterligare konsekvensbedömningar och offentliga samråd
(Europaparlamentets och rådets förordning 2020/852; kommissionens förordningar 2021/2139 och 2022/1214)
(se punkterna 72–74, 79–83 och 92)
Europeiska unionens institutioner – Utövande av befogenheter – Befogenhet som getts kommissionen för att anta delegerade akter – Skyldighet att inte ändra väsentliga delar av den grundläggande lagstiftningsakten – Grundförordning om fastställande av kriterier för miljömässig hållbarhet – Delegerad förordning om fastställande av tekniska granskningskriterier för alla typer av verksamheter som uppfyller hållbarhetskriterierna – Tillåten
(Europaparlamentets och rådets förordning 2020/852, artikel 3; kommissionens förordning 2022/1214)
(se punkterna 100–126)
Tillnärmning av lagstiftning – Ram för att underlätta hållbara investeringar – Fastställande av miljömässigt hållbara ekonomiska verksamheter – Kommissionens antagande av en delegerad förordning om fastställande av tekniska granskningskriterier för fossilgas- och kärnenergiverksamheter – Klassificering av nämnda verksamheter som omställningsverksamheter för att garantera försörjningstryggheten – Tillåten
(Europaparlamentets och rådets förordning 2020/852, artikel 10.2)
(se punkterna 160, 164–170 och 594–596)
Unionsrätt – Tolkning – Metoder – Tolkning med beaktande av de internationella avtal som ingåtts av unionen – Tolkning av förordning 2020/852 mot bakgrund av Parisavtalet
(Europaparlamentets och rådets förordning 2020/852, artikel 10.2)
(se punkterna 188–195)
Institutionernas rättsakter – Motivering – Skyldighet – Omfattning – Bedömning av motiveringsskyldigheten med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet – Krav på att alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter ska anges – Föreligger inte
(Artikel 296 FEUF)
(se punkterna 216–218, 241, 325 och 365)
Tillnärmning av lagstiftning – Ram för att underlätta hållbara investeringar – Fastställande av miljömässigt hållbara ekonomiska verksamheter – Kommissionens antagande av en delegerad förordning om fastställande av tekniska granskningskriterier för kärnenergiverksamheter – Förhandsbedömning av riskerna för människors hälsa eller miljön – Tillämpning av försiktighetsprincipen – Omfattning – Begreppen risk och fara – Fastställande av vilken risknivå som inte kan anses vara godtagbar för samhället – Befogenhet för den unionsinstitution som utsetts enligt den relevanta lagstiftningen – Skyldighet att säkerställa en hög skyddsnivå för folkhälsan, säkerheten och miljön – Domstolsprövning – Gränser – Uppenbart oriktig bedömning
(Artiklarna 11, 168.1, 168.2, 191.1 och 191.2 FEUF; Europaparlamentets och rådets förordning 2020/852, artiklarna 3 b, 9 och 17)
(se punkterna 247–257, 262, 274, 297, 298, 307–309, 315–324, 326, 334, 345, 357, 360 och 373)
Tillnärmning av lagstiftning – Ram för att underlätta hållbara investeringar – Fastställande av miljömässigt hållbara ekonomiska verksamheter – Kommissionens antagande av en delegerad förordning om fastställande av tekniska granskningskriterier för fossilgas- och kärnenergiverksamheter – Skyldighet att beakta produkters eller tjänsters livscykel – Omfattning – I denna livscykel beaktas föregående eller senare ekonomiska verksamheter – Omfattas inte
(Europaparlamentets och rådets förordning 2020/852, artiklarna 17.2 och 19.1 g)
(se punkterna 429–438 och 574–576)
Tillnärmning av lagstiftning – Ram för att underlätta hållbara investeringar – Fastställande av miljömässigt hållbara ekonomiska verksamheter – Kommissionens antagande av en delegerad förordning om fastställande av tekniska granskningskriterier för fossilgas- och kärnenergiverksamheter – Avsaknad av precisering av vissa rättsliga begrepp och villkor som ska iakttas – Tillåten – Åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen – Villkor – Tekniska granskningskriterier som är tvetydiga på ett sätt som ger upphov till tvivel om deras räckvidd eller innebörd
(Europaparlamentets och rådets förordning 2020/852, artikel 19.1 k)
(se punkterna 484–486 och 676)
Tillnärmning av lagstiftning – Ram för att underlätta hållbara investeringar – Fastställande av miljömässigt hållbara ekonomiska verksamheter – Kommissionens antagande av en delegerad förordning om fastställande av tekniska granskningskriterier för fossilgasverksamheter – Tillåten – Villkor – Avsaknad av koldioxidsnåla alternativa energikällor som kan säkerställa försörjningstryggheten
(Europaparlamentets och rådets förordning 2020/852, artikel 10.2)
(se punkterna 507–517)
Tillnärmning av lagstiftning – Ram för att underlätta hållbara investeringar – Fastställande av miljömässigt hållbara ekonomiska verksamheter – Kommissionens antagande av en delegerad förordning om fastställande av tekniska granskningskriterier för fossilgasverksamheter – Användning av ett stegvist tillvägagångssätt – Tillåten
(Europaparlamentets och rådets förordning 2020/852, artikel 10.2)
(se punkterna 535 och 538–540)
Domstolsförfarande – Yrkanden som framställts i ansökan – Justering av talan under rättegången – Rättsakt som under domstolsförfarandet ändrar den angripna rättsakten – Justering av de ursprungliga yrkandena och grunderna – Tillåten – Villkor
(Tribunalens rättegångsregler, artikel 86)
(se punkterna 689–694)
Resumé
Tribunalen ogillar Republiken Österrikes talan om ogiltigförklaring av Europeiska kommissionens delegerade förordning 2022/1214 (
1
) om komplettering av förordning 2020/852 om inrättande av en ram för att underlätta hållbara investeringar (
2
) (nedan kallad taxonomiförordningen). I detta sammanhang uttalar sig tribunalen för första gången om tillämpningen av taxonomiförordningens kriterier på fossilgas- och kärnenergirelaterade ekonomiska verksamheter.
Taxonomiförordningen harmoniserar på EU-nivå kriterierna för att avgöra om en ekonomisk verksamhet ska anses vara miljömässigt hållbar mot bakgrund av olika miljömål, såsom begränsning av och anpassning till klimatförändringar (
3
).
I detta sammanhang antog kommissionen delegerad förordning 2021/2139 (
4
) om komplettering av taxonomiförordningen genom fastställande av tekniska granskningskriterier för att avgöra under vilka villkor en ekonomisk verksamhet ska anses bidra väsentligt till de ovannämnda miljömålen och för att avgöra om den ekonomiska verksamheten inte orsakar någon betydande skada för något av de andra miljömålen.
I mars 2022 antog kommissionen den angripna förordningen, som ändrar delegerad förordning 2021/2139 genom att fastställa tekniska granskningskriterier som gör det möjligt att inkludera vissa verksamheter inom sektorerna för kärnenergi och fossil gas i den kategori av verksamheter som ska anses bidra väsentligt till begränsning av och anpassning till klimatförändringar.
Republiken Österrike väckte talan vid tribunalen om ogiltigförklaring av den angripna förordningen, vilken enligt Republiken Österrike strider mot flera bestämmelser i taxonomiförordningen.
Tribunalens bedömning
Tribunalen erinrar inledningsvis om att kommissionen, vid utövandet av de befogenheter som är knutna till en delegerad befogenhet, i den mening som avses i artikel 290 FEUF, har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när den bland annat ska göra komplicerade bedömningar. Unionsdomstolens prövning av huruvida en rättsakt som antagits vid utövandet av ett sådant utrymme för skönsmässig bedömning är välgrundad får inte föranleda unionsdomstolen att ersätta kommissionens bedömning med sin egen, utan syftet är att kontrollera att ett sådant beslut inte är fattat på grundval av materiellt oriktiga uppgifter om de faktiska omständigheterna och att det inte har gjorts en uppenbart oriktig bedömning eller förekommit maktmissbruk.
I detta sammanhang ankommer det särskilt på unionsdomstolen att pröva inte bara huruvida de bevis som åberopats är materiellt riktiga, tillförlitliga och samstämmiga, utan att även pröva om dessa bevis utgör samtliga relevanta uppgifter som ska beaktas för att bedöma en komplicerad situation och om de styrker de slutsatser som dragits. När en institution har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning, är iakttagandet av processuella garantier av grundläggande betydelse. Dessa garantier omfattar den behöriga institutionens skyldighet att omsorgsfullt och opartiskt pröva alla omständigheter som är relevanta i det enskilda fallet.
Om det rör sig om rättsfrågor ska tribunalen däremot göra en fullständig prövning, vilket innefattar en tolkning av lagbestämmelser utifrån objektiva kriterier samt en kontroll av huruvida villkoren för att tillämpa en sådan bestämmelse är uppfyllda.
För att en institution ska kunna anses ha gjort en sådan uppenbart oriktig bedömning av komplicerade faktiska omständigheter krävs dessutom att sökandens bevisning är tillräcklig för att medföra att de bedömningar av omständigheterna som återges i rättsakten i fråga förlorar sin trovärdighet.
Det är mot bakgrund av dessa överväganden som tribunalen för det första underkänner de grunder som avser att den angripna förordningen har antagits i strid med de förfaranderegler som anges i taxonomiförordningen.
Tribunalen påpekar i detta avseende att den angripna förordningen ska ses som en fortsättning på delegerad förordning 2021/2139. I synnerhet hade den tekniska expertgruppen för hållbar finansiering (nedan kallad TEG), inom ramen för det förfarande som ledde fram till antagandet av denna förordning, tagit hänsyn till kärnenergirelaterade ekonomiska verksamheter och rekommenderat att andra studier skulle genomföras, vilket skedde.
Vid antagandet av den angripna förordningen kunde kommissionen följaktligen med giltig verkan stödja sig på de expertutlåtanden som hade lämnats avseende delegerad förordning 2021/2139. De två delegerade förordningarna kompletterar nämligen taxonomiförordningen, och de förfaranden som ledde till antagandet av dessa förordningar kompletterar också varandra när det gäller granskningen av kärnenergirelaterade ekonomiska verksamheter. Kommissionen var således inte skyldig att genomföra en ytterligare specifik konsekvensbedömning och ett ytterligare särskilt offentligt samråd.
Detsamma gäller tröskelvärdena för utsläpp från fossilgasrelaterade verksamheter, eftersom expertutlåtanden och offentliga samråd avseende denna sektor redan hade genomförts inför antagandet av delegerad förordning 2021/2139.
För det andra finner tribunalen att talan inte kan vinna bifall såvitt avser den grund som avser ett åsidosättande av artikel 290 FEUF. Enligt denna grund utgör kvalificeringen av kärnenergirelaterade verksamheter som hållbara verksamheter en väsentlig del av taxonomiförordningen som inte kunde bli föremål för en delegerad akt, eftersom inkluderandet av kärnenergi i nämnda förordning var en politisk och kontroversiell fråga.
På denna punkt konstaterar tribunalen att mot bakgrund av syftet med och innehållet i taxonomiförordningen består dess väsentliga delar bland annat av definitionen av miljömål, kriterierna för miljömässig hållbarhet och kraven på tekniska granskningskriterier. Härav följer att fastställandet av de ekonomiska verksamheterna i sig och av tekniska granskningskriterier för varje ekonomisk verksamhet som genomför hållbarhetskriterierna inte faller inom de väsentliga delarna av denna förordning, med undantag för uttryckligen undantagna fossila bränslen.
Genom att välja att ge kommissionen möjlighet att fastställa de tekniska granskningskriterierna för alla typer av verksamheter som uppfyller hållbarhetskriterierna, ger unionslagstiftaren dessutom kommissionen möjlighet att anpassa de tekniska granskningskriterierna till den tekniska utvecklingen. Lagstiftaren kan inte heller åläggas att räkna upp all befintlig eller planerad teknik, eftersom lagstiftningen kanske inte står emot tidens tand och blir tekniskt föråldrad, till följd av att man inte kan ta hänsyn till oundviklig och önskvärd teknisk innovation.
Denna slutsats påverkas inte av den omständigheten att inkluderandet av kärnenergirelaterade ekonomiska verksamheter omfattas av en politisk aspekt som är omtvistad mellan medlemsstaterna, eftersom lagstiftaren inte har valt att utesluta denna verksamhet, till skillnad från elproduktion som drivs med fasta fossila bränslen. Under alla omständigheter är denna omständighet inte relevant mot bakgrund av artikel 290 FEUF, enligt vilken det är de väsentliga delarna av ett område, och inte dess politiska och kontroversiella inslag, som ska förbehållas lagstiftningsakter.
För det tredje underkänner tribunalen den grund som avser ett åsidosättande av artikel 10.2 i taxonomiförordningen, dels eftersom denna bestämmelse inte är tillämplig på koldioxidsnåla ekonomiska verksamheter, såsom kärnenergirelaterade verksamheter, dels eftersom villkoren för att tillämpa nämnda bestämmelse inte är uppfyllda.
Det finns inga tekniskt och ekonomiskt genomförbara koldioxidsnåla alternativ som kan anses vara ”omställningsverksamheter”, det vill säga verksamheter som kan anses bidra väsentligt till begränsningen av klimatförändringar genom att de främjar omställningen till en klimatneutral ekonomi på ett sätt som är förenligt med en bana för att begränsa temperaturökningen till 1,5 °C över förindustriella nivåer.
Tribunalen erinrar i detta sammanhang om att det vid tolkningen av en unionsbestämmelse inte bara är dess lydelse som ska beaktas, utan också det sammanhang som bestämmelsen ingår i och de mål som eftersträvas med den rättsakt som bestämmelsen ingår i.
Det framgår således av en bokstavlig, teleologisk och systematisk tolkning av artikel 10.2 i taxonomiförordningen att omställningsverksamheter kan omfatta verksamheter som inte är koldioxidsnåla och för vilka det inte finns några koldioxidsnåla alternativ som är tekniskt och ekonomiskt genomförbara, men även, och i än högre grad, koldioxidsnåla verksamheter som inte uppfyller villkoren för tillämpning av artikel 10.1 (
5
), under förutsättning att de särskilda villkoren i artikel 10.2 är uppfyllda.
Kommissionen kan inte heller anses ha utvidgat tillämpningsområdet för artikel 10.2 i taxonomiförordningen genom att i den angripna förordningen ange att det saknades koldioxidsnåla alternativ till kärnenergi ”med en tillräcklig omfattning för att täcka energibehovet på ett kontinuerligt och tillförlitligt sätt”.
Tribunalen erinrar i detta sammanhang inledningsvis om att de åtgärder som kommissionen vidtar inom ramen för upprättandet av den inre marknaden eller dess funktion, såsom den angripna förordningen, ska följa principen om energisolidaritet i artikel 194.1 FEUF och bland annat säkerställa en trygg energiförsörjning inom unionen.
Vidare syftar taxonomiförordningen till att främja omställningen till en säker, klimatneutral, klimatmässigt motståndskraftig, mer resurseffektiv och cirkulär ekonomi. Detta mål skulle emellertid äventyras om användningen av energikällor som anses bidra väsentligt till begränsningen av klimatförändringarna inte möjliggör en energiförsörjning som räcker för att täcka efterfrågan.
Slutligen hänvisas det i artikel 10.2 i taxonomiförordningen till att det inte finns några ”tekniskt och ekonomiskt genomförbara” koldioxidsnåla alternativ. Lagstiftaren har på detta sätt betonat att dessa alternativ måste vara genomförbara och tillgängliga, vilket krävs för att uppfylla unionens försörjningstrygghet och energibehov. Denna bestämmelse ska således tolkas så, att den avser omställningsverksamheter för vilka det inte finns några realistiska och genomförbara alternativ som gör det möjligt för unionen att fortsätta att täcka sitt energibehov.
Vad gäller de argument som avser den omständigheten att kärnenergirelaterade ekonomiska verksamheter inte uppfyller villkoren i artikel 10.2 i taxonomiförordningen, erinrar tribunalen om att vid tolkningen av en traktat ska hänsyn bland annat tas till efterföljande överenskommelser mellan parterna rörande traktatens tolkning eller tillämpningen av dess bestämmelser samt efterföljande praxis vid traktatens tillämpning genom vilken nämnda avtal fastställs. (
6
)
I förevarande fall framgår det av Parisavtalet att parterna i detta avtal, för att minska utsläppen av växthusgaser, har åtagit sig att bidra till globala insatser, bland annat genom att påskynda införandet av utsläppsfri eller utsläppssnål teknik, såsom kärnteknik.
En tolkning av artikel 10.2 i taxonomiförordningen som är förenlig med nämnda avtal bekräftar således att kärnenergirelaterade ekonomiska verksamheter kan anses utgöra omställningsverksamheter, i den mening som avses i denna bestämmelse.
Det följer dessutom av nämnda bestämmelse, vars lagenlighet inte har bestritts, att dessa klimatmål är uppfyllda när den aktuella ekonomiska verksamheten främjar omställningen till en klimatneutral ekonomi, bland annat genom utfasning av växthusgasutsläpp. I förevarande fall har kommissionen, på grundval av de yttranden som avgetts under förfarandet för att anta den angripna förordningen, tydligt angett att kärnenergirelaterade ekonomiska verksamheter är koldioxidsnåla, att kärnenergiproduktionen har nära noll utsläpp av växthusgaser och att det finns omfattande och tydliga belägg för kärnenergins potentiella betydande bidrag till målen för begränsning av klimatförändringar.
För det fjärde åsidosatte kommissionen varken försiktighetsprincipen, artikel 19.1 f och g i taxonomiförordningen eller DNHS-kriteriet (det vill säga det i artikel 17 föreskrivna kriteriet att den berörda ekonomiska verksamheten inte får orsaka betydande skada för något av de miljömål som eftersträvas med denna förordning) genom att inkludera kärnenergirelaterade ekonomiska verksamheter i begreppet omställningsverksamheter och fastställa de tekniska granskningskriterierna för dessa verksamheter.
Tribunalen erinrar inledningsvis om att tillämpningen av försiktighetsprincipen förutsätter en vetenskaplig riskbedömning, fastställande av en risknivå som anses godtagbar och, i förekommande fall, vidtagande av lämpliga skyddsåtgärder.
I förevarande fall underkänner tribunalen till att börja med Republiken Österrikes argument att kriteriet om avsaknad av vetenskapliga belägg för betydande skada inte utgör ett relevant kriterium vid prövningen av huruvida försiktighetsprincipen har iakttagits, eftersom det enda relevanta kriteriet är huruvida varje rimligt tvivel om en sådan skada kan uteslutas. Försiktighetsprincipen kräver nämligen inte att varje rimligt vetenskapligt tvivel om förekomsten av en skada på miljön kan uteslutas, eftersom detta skulle innebära att kommissionen ålades att tillämpa en nollrisknivå, vilket skulle strida mot rättspraxis. Kriteriet om avsaknad av vetenskapliga belägg för betydande skada är således förenligt med artikel 19.1 f i taxonomiförordningen, enligt vilken kommissionen endast är skyldig att grunda sig på entydiga vetenskapliga bevis.
Vad vidare gäller argumentet att kommissionen inte beaktade de konsekvenser som allvarliga reaktorolyckor kan få för de miljömål som fastställs i taxonomiförordningen, preciserar tribunalen att frågan om huruvida DNSH-kriteriet är uppfyllt inte kan prövas på ett abstrakt sätt, utan snarare måste prövas mot bakgrund av de tekniska granskningskriterier som fastställts i den angripna förordningen.
Kärnenergirelaterade ekonomiska verksamheter är emellertid strikt reglerade i unionsrätten, för att minska sannolikheten för allvarliga reaktorolyckor och den fara sådana olyckor medför för människors hälsa och för miljön. De tekniska granskningskriterierna hänvisar uttryckligen till unionens samlade kärnsäkerhetsbestämmelser och till de senaste internationella riktlinjerna från Internationella atomenergiorganet och den västeuropeiska sammanslutningen av tillsynsmyndigheter på kärnsäkerhetens område.
Republiken Österrike har dessutom inte visat att kommissionen gjorde en uppenbart oriktig bedömning när den fann att DNSH-kriteriet var uppfyllt inom ramen för de av unionens kärnsäkerhetsbestämmelser som nämns i den angripna förordningen och, i synnerhet, att det inte är utrett att kärnenergirelaterade ekonomiska verksamheter skadar vattenförekomster eller marina vattens goda ekologisk status, medför en betydande ökning av utsläppen av föroreningar till vatten, luft eller mark.
Detsamma gäller riskerna med radioaktivt avfall med hög aktivitet, eftersom Republiken Österrike inte har visat att kommissionens bedömning att det inte föreligger någon betydande skada på miljön på grund av hanteringen av kärnenergirelaterat avfall är behäftad med ett uppenbart fel.
I detta avseende noterar tribunalen att direktiv 2011/70 Euratom (
7
) inrättar en ram för att säkerställa en ansvarsfull och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall på unionsnivå. Det säkerställer dessutom att medlemsstaterna sörjer för lämpliga nationella arrangemang för en hög säkerhetsnivå vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. I den angripna förordningen hänvisas till detta direktiv.
Vidare kan det inte krävas av kommissionen att den ska stödja sig på vetenskapliga uppgifter som inte ger upphov till något tvivel och som visar att slutförvaringen av högaktivt radioaktivt avfall inte kommer att orsaka betydande skada för något av de miljömål som avses i artikel 17.1 c–f i taxonomiförordningen, eftersom den på så sätt skulle åläggas en nollrisknivå som strider mot rättspraxis.
Vad slutligen gäller argumentet att kommissionen inte har beaktat kärnenergins hela livscykel, det vill säga utvinning och bearbetning av uranmalm, raffinering, omvandling och anrikning av uran, tillverkning av bränsleelement, transport och potentiella väpnade konflikter, noterar tribunalen att dessa verksamheter är verksamheter som bedrivs före eller efter den kärnenergiverksamhet som avses i den angripna förordningen. Det framgår emellertid av lydelsen av såväl artikel 17.2 som artikel 19.1 g i taxonomiförordningen att kravet på att en verksamhets livscykel ska beaktas inte nödvändigtvis omfattar verksamhet som bedrivs före eller efter den berörda ekonomiska verksamheten.
För det femte och slutligen har Republiken Österrike, vad gäller verksamhet som rör fossil gas, gjort gällande att villkoret i artikel 10.2 i taxonomiförordningen, enligt vilket det inte får finnas något koldioxidsnålt alternativ, inte är uppfyllt, eftersom förnybar energi, smarta nät och tekniker för energilagring och minskad förbrukning är tillgängliga koldioxidsnåla alternativ som kan ersätta fossilgasrelaterade ekonomiska verksamheter.
Tribunalen understryker i detta avseende att detta villkor innebär att hänsyn ska tas till aspekter som har samband med försörjningstryggheten. Det framgår emellertid av den angripna förordningen att det inom vissa sektorer ännu inte finns tillräckligt med koldioxidsnåla alternativ som gör det möjligt att säkerställa den nödvändiga energiförsörjningen.
Kommissionen ansåg därför att det behövs en annan strategi än direkt begränsning av växthusgasutsläppen, som förväntas ge liknande resultat under en period på tjugo år. Enligt detta andra synsätt kan anläggningarna antingen begränsa antalet drifttimmar eller snabbare gå över till full användning av förnybara eller koldioxidsnåla gaser. Dessutom bör de tekniska granskningskriterierna för användning av fossilgas säkerställa att det finns tillförlitliga belägg för att samma energikapacitet inte kan produceras med förnybara energikällor och att effektiva planer införs för varje anläggning, i linje med de bästa resultaten inom sektorn, för att helt och hållet övergå till förnybara energikällor eller koldioxidsnåla gaser senast ett visst datum.
Av detta följer att artikel 10.2 i taxonomiförordningen ska tolkas så, att det för att utesluta att en verksamhet klassificeras som miljömässigt hållbar inte räcker att det finns alternativa energikällor; de måste också uppnå samma kapacitet som befintliga energikällor.
Tribunalen underkänner därefter argumentet att tröskelvärdena för utsläpp från fossilgasrelaterade verksamheter i den angripna förordningen inte är förenliga med det mål på 1,5 °C som fastställs i artikel 10.2 i taxonomiförordningen och att de andra tekniska granskningskriterierna inte kan bidra till att begränsa klimatförändringarna.
På denna punkt noterar tribunalen att kommissionen har tillämpat ett tröskelvärde som överstiger 100 gram (g) koldioxidekvivalenter per kilowattimme (kWh) (
8
), eftersom tröskelvärdet 100 g koldioxidekvivalenter per kWh för närvarande inte genomförbart för gaskraftverk som inte har något system för koldioxidbindning. Genom att tillämpa ett högre tröskelvärde på denna typ av anläggning har kommissionen således sett till att sådana anläggningar omfattas av den angripna förordningens tillämpningsområde och omfattas av de övriga tekniska granskningskriterierna. Ett sådant synsätt är emellertid förenligt med syftet med taxonomiförordningen, nämligen att undvika passivitet eller sena åtgärder.
Detta gäller i än högre grad eftersom de berörda verksamheterna även ska ersätta en befintlig verksamhet för elproduktion med höga utsläpp som använder fasta eller flytande fossila bränslen och minska växthusgasutsläppen med minst 55 procent under den nyinstallerade produktionskapacitetens livslängd och eftersom medlemsstaten har åtagit sig att fasa ut kolbaserad energiproduktion.
Slutligen gjorde kommissionen inte en uppenbart oriktig bedömning när den beaktade de direkta växthusgasutsläppen från verksamheten och inte växthusgasutsläppen under hela livscykeln. Det framgår nämligen av taxonomiförordningen (
9
) att kravet på att en verksamhets livscykel ska beaktas inte nödvändigtvis omfattar verksamhet som bedrivs före eller efter den berörda ekonomiska verksamheten. Skyldigheten att beakta produktionen, användningen och slutet av livscykeln för de varor och tjänster som tillhandahålls av fossilgasrelaterade ekonomiska verksamheter innebär således inte att hänsyn ska tas till utvinning och distribution av fossilgas före förbränningen, eftersom dessa verksamheter inte i sig är kopplade till elproduktionen.
Taxonomiförordningen syftar dessutom till att inrätta ett enhetligt klassificeringssystem för ekonomiska verksamheter som anses vara miljömässigt hållbara. Denna klassificering eller taxonomi avser således vissa ekonomiska verksamheter. Kommissionens fastställande av tekniska granskningskriterier för att avgöra huruvida en verksamhet kan anses bidra väsentligt till begränsningen av klimatförändringar och inte orsakar betydande skada för miljömålen avser således, i varje enskilt fall, en konkret ekonomisk verksamhet.
Eftersom även de övriga grunder som åberopas saknar stöd, ogillar tribunalen talan i dess helhet.
(
1
)	Kommissionens delegerade förordning (EU) 2022/1214 av den 9 mars 2022 om ändring av delegerad förordning (EU) 2021/2139 vad gäller ekonomiska verksamheter inom vissa energisektorer och delegerad förordning (EU) 2021/2178 vad gäller särskilda offentliga upplysningar för dessa ekonomiska verksamheter (EUT L 188, 2022, s. 1) (nedan kallad den angripna förordningen).
(
2
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/852 av den 18 juni 2020 om inrättande av en ram för att underlätta hållbara investeringar och om ändring av förordning (EU) 2019/2088 (EUT L 198, 2020, s. 13).
(
3
)	Artiklarna 3 och 9 i taxonomiförordningen.
(
4
)	Kommissionens delegerade förordning (EU) 2021/2139 av den 4 juni 2021 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/852 genom fastställande av tekniska granskningskriterier för att avgöra under vilka villkor en ekonomisk verksamhet ska anses bidra väsentligt till begränsningen av eller anpassningen till klimatförändringarna och för att avgöra om den ekonomiska verksamheten inte orsakar någon betydande skada för något av de andra miljömålen (EUT L 442, 2021, s. 1).
(
5
)	I denna bestämmelse definieras vilka ekonomiska verksamheter som ska anses bidra väsentligt till begränsningen av klimatförändringarna.
(
6
)	Artikel 31.3 a och b i Wienkonventionen om traktaträtten av den 23 maj 1969 (United Nations Treaty Series, vol. 1155, s. 331).
(
7
)	Rådets direktiv 2011/70/Euratom av den 19 juli 2011 om upprättande av ett gemenskapsramverk för ansvarsfull och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall (EUT L 199, 2011, s. 48).
(
8
)	TEG anser att tröskelvärdet 100 g koldioxidekvivalenter per kWh är en vetenskaplig förutsättning för att villkoret om att utgöra ett stöd för omställningen till en klimatneutral ekonomi ska vara uppfyllt och att tröskelvärdet bör sänkas vart femte år.
(
9
)	Artikel 17.2 och artikel 19.1 g i taxonomiförordningen.