62020CC0339
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
föredraget den 18 november 2021 (
1
)
Förenade målen C‑339/20 och C‑397/20
VD (C‑339/20)
SR (C‑397/20)
(begäran om förhandsavgörande från Cour de cassation (Högsta domstolen) (Frankrike))
”Begäran om förhandsavgörande – Insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan – Direktiv 2003/6/EG – Artikel 12.2 a och d – Förordning (EU) nr 596/2014 – Artikel 23.2 g och h – Direktiv 2002/58/EG – Artikel 15.1 – De behöriga myndigheternas tillsyns- och utredningsbefogenheter – De behöriga myndigheternas rätt att infordra befintliga uppgifter om tele- och datatrafik – Nationell lagstiftning som ålägger teleoperatörer en skyldighet att tillfälligt men generellt lagra uppkopplingsuppgifter”
1.
De beslut om begäran om förhandsavgörande som har förenats i förevarande mål har ett nära samband med dem i målen C‑793/19, SpaceNet, C‑794/19, Telekom Deutschland, och C‑140/20, Commissioner of the Garda Síochána m.fl., i vilka jag också föredrar mina förslag till avgörande samma dag. (
2
)
2.
I förslaget till avgörande i målen SpaceNet och Telekom Deutschland respektive Commissioner of the Garda Síochána redogör jag för skälen till att jag föreslår att EU-domstolen ska lämna ett svar till Bundesverwaltungsgericht (Högsta förvaltningsdomstolen, Tyskland) och till Supreme Court (Högsta domstolen, Irland) som överensstämmer med dess rättspraxis rörande direktiv 2002/58/CE, (
3
) vilken ”sammanfattas” i domen La Quadrature du Net (
4
).
3.
Visserligen rör de två beslut om begäran om förhandsavgörande från Cour de Cassation (Högsta domstolen, Frankrike) inte i första hand direktiv 2002/58, utan direktiv 2003/6/EG (
5
) och förordning (EU) nr 596/2014. (
6
)
4.
De frågor som aktualiseras i dessa två mål är emellertid i allt väsentligt desamma som de andra målen om förhandsavgörande handlade om, nämligen huruvida medlemsstaten får föreskriva en skyldighet att generellt och odifferentierat lagra trafikuppgifter rörande elektronisk kommunikation. (
7
)
5.
Även om förevarande mål handlar om direktiv 2003/6 och förordning nr 596/2014 (vilka syftar till att bekämpa transaktioner som anses utgöra marknadsmissbruk), (
8
) anser jag därför att EU-domstolens praxis som sammanfattats i domen La Quadrature du Net är tillämplig här.
I. Tillämpliga bestämmelser
A.
Unionsrätt
1. Direktiv 2002/58
6.
I artikel 1 (”Tillämpningsområde och syfte”) föreskrivs följande:
”1.   Genom detta direktiv möjliggörs en harmonisering av nationella bestämmelser för att säkerställa ett likvärdigt skydd av de grundläggande fri- och rättigheterna, särskilt rätten till integritet och konfidentialitet, när det gäller behandling av personuppgifter inom sektorn för elektronisk kommunikation, samt för att säkerställa fri rörlighet för sådana uppgifter samt för utrustning och tjänster avseende elektronisk kommunikation inom [unionen].
2.   Bestämmelserna i detta direktiv skall precisera och komplettera [Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L 281, 1995, s. 31)] för de ändamål som avses i punkt 1. Bestämmelserna är vidare avsedda att skydda berättigade intressen för de abonnenter som är juridiska personer.
3.   Detta direktiv skall inte tillämpas på verksamheter som faller utanför tillämpningsområdet för [FEUF], t.ex. de som omfattas av avdelningarna V och VI i Fördraget om Europeiska unionen, och inte i något fall på verksamheter som avser allmän säkerhet, försvar, statens säkerhet (inbegripet statens ekonomiska välstånd när verksamheten rör statens säkerhet) och statens verksamhet på straffrättens område.”
7.
Artikel 2 (”Definitioner”) har följande lydelse:
”Om inte annat anges skall definitionerna i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG och 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) [EGT L 108, 2002, s 33] gälla i detta direktiv.
Dessutom skall följande definitioner gälla:
…
b)
trafikuppgifter: alla uppgifter som behandlas i syfte att överföra en kommunikation via ett elektroniskt kommunikationsnät eller för att fakturera den.
c)
lokaliseringsuppgifter: alla uppgifter som behandlas i ett elektroniskt kommunikationsnät eller av en elektronisk kommunikationstjänst och som visar den geografiska positionen för terminalutrustningen för en användare av en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst.
…”
8.
I artikel 15 föreskrivs följande i punkt 1:
Medlemsstaterna får genom lagstiftning vidta åtgärder för att begränsa omfattningen av de rättigheter och skyldigheter som anges i artikel 5, artikel 6, artikel 8.1, 8.2, 8.3 och 8.4 och artikel 9 i detta direktiv när en sådan begränsning i ett demokratiskt samhälle är nödvändig, lämplig och proportionell för att skydda nationell säkerhet (dvs. statens säkerhet), försvaret och allmän säkerhet samt för förebyggande, undersökning, avslöjande av och åtal för brott eller vid obehörig användning av ett elektroniskt kommunikationssystem enligt artikel 13.1 i direktiv 95/46/EG. Medlemsstaterna får för detta ändamål bland annat vidta lagstiftningsåtgärder som innebär att uppgifter får bevaras under en begränsad period som motiveras av de skäl som fastställs i denna punkt. Alla åtgärder som avses i denna punkt skall vara i enlighet med de allmänna principerna i gemenskapslagstiftningen, inklusive principerna i artikel 6.1 och 6.2 i Fördraget om Europeiska unionen.”
2. Direktiv 2003/6
9.
Artikel 11 har följande lydelse:
”Utan att de rättsliga myndigheternas befogenheter åsidosätts skall varje medlemsstat utse en enda administrativ myndighet med befogenhet att se till att de bestämmelser som antas enligt detta direktiv tillämpas.
…”
10.
I artikel 12 föreskrivs följande:
”1.   Den behöriga myndigheten skall få alla tillsyns- och utredningsbefogenheter som den behöver för att utföra sina uppgifter. …
2.   Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 6.7 skall de befogenheter som avses i punkt 1 i den här artikeln utövas i enlighet med nationell rätt och omfatta åtminstone rätten att
a)
få tillgång till varje dokument i vilken form som helst och få en kopia på det,
…
d)
infordra befintliga uppgifter om tele- och datatrafik,
…”
3. Förordning nr 596/2014
11.
Förordningen innehåller följande skäl:
”(1)
En verklig inre marknad för finansiella tjänster är avgörande för ekonomisk tillväxt och skapande av arbetstillfällen i unionen.
(2)
För en integrerad, effektiv och öppen finansmarknad krävs marknadsintegritet. Väl fungerande värdepappersmarknader som har allmänhetens förtroende är en förutsättning för ekonomisk tillväxt och välstånd. Marknadsmissbruk skadar finansmarknadernas integritet och allmänhetens förtroende för värdepapper och derivatinstrument.
…
(62)
Tillsynens effektivitet garanteras genom en uppsättning effektiva verktyg, befogenheter och resurser för den behöriga myndigheten i varje medlemsstat. I denna förordning fastställs följaktligen särskilt den minimiuppsättning av tillsyns- och utredningsbefogenheter som medlemsstaternas behöriga myndigheter bör ges enligt nationell rätt. De befogenheterna bör, när nationell rätt så kräver, utövas genom ansökan hos de behöriga rättsliga myndigheterna. …
…
(65)
Befintliga inspelningar av telefonsamtal och trafikuppgifter från värdepappersföretag, kreditinstitut och finansiella institut som verkställer och dokumenterar verkställandet av transaktioner samt befintliga uppgifter om tele- och datatrafik från teleoperatörer utgör ett avgörande bevis, och ibland det enda beviset, när det gäller att upptäcka och styrka förekomsten av insiderhandel och otillbörligt marknadsmissbruk. Uppgifter om tele- och datatrafik kan göra det möjligt att fastställa identiteten på en person som ansvarar för spridningen av falsk eller vilseledande information eller fastställa att personer varit i kontakt med varandra vid en viss tidpunkt och att det finns en koppling mellan två eller fler personer. De behöriga myndigheterna bör därför kunna kräva befintliga inspelningar av telefonsamtal, elektronisk kommunikation och trafikuppgifter som innehas av ett värdepappersföretag, ett kreditinstitut eller ett finansiellt institut i enlighet med direktiv 2014/65/EU. Tillgång till uppgifter om data- och teletrafik är nödvändig för att få fram bevis och för att utreda eventuell insiderhandel eller marknadsmanipulation, och därmed för upptäckt och beslut om att påföra sanktioner när det gäller marknadsmissbruk. … Tillgång till uppgifter om tele- och datatrafik som innehas av en teleoperatör omfattar inte tillgång till innehållet i telefonsamtal.
(66)
Samtidigt som denna förordning specificerar en minimiuppsättning befogenheter som de behöriga myndigheterna bör ha, bör de befogenheterna utövas inom ramen för ett komplett system av nationell rätt som garanterar respekt för grundläggande rättigheter, inbegripet rätten till personlig integritet. För utövandet av dessa befogenheter, som kan utgöra allvarliga intrång i rätten till respekt för privatliv och familjeliv, bostad och kommunikationer, bör medlemsstaterna ha infört adekvata och effektiva garantier mot alla former av missbruk, exempelvis, när det är lämpligt, ett krav att erhålla förhandsgodkännande från den berörda medlemsstatens behöriga rättsliga myndigheter. Medlemsstaterna bör ge de behöriga myndigheterna möjlighet att utöva sådana inkräktande befogenheter i den utsträckning som de är nödvändiga för en korrekt utredning av allvarliga fall där det saknas likvärdiga medel för att nå samma resultat.
…
(77)
Denna förordning står i överensstämmelse med de grundläggande rättigheter och principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan). Denna förordning bör därför tolkas och tillämpas i överensstämmelse med dessa rättigheter och principer. …
…”
12.
Artikel 1 (”Syfte”) har följande lydelse:
”Genom den här förordningen fastställs ett gemensamt regelverk om insiderhandel, olagligt röjande av insiderinformation och marknadsmanipulation (marknadsmissbruk) samt åtgärder för att förhindra marknadsmissbruk för att säkerställa de finansiella marknadernas integritet i unionen och förbättra investerares skydd på och förtroende för de marknaderna.
13.
I punkt 27 i artikel 3 (”Definitioner”) anges att i denna förordning avses med ”trafikuppgifter: trafikuppgifter såsom det definieras i artikel 2 andra stycket b i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG …”
14.
I artikel 22 (”Behöriga myndigheter”) föreskrivs följande:
”Utan att de rättsliga myndigheternas befogenheter åsidosätts ska varje medlemsstat utse en enda behörig administrativ myndighet för tillämpningen av denna förordning …”
15.
Artikel 23 (”De behöriga myndigheternas befogenheter”) har följande lydelse:
”…
2.   För att utföra sina uppgifter enligt denna förordning ska behöriga myndigheter i enlighet med nationell rätt ha minst följande tillsyns- och utredningsbefogenheter:
a)
Få tillgång till varje dokument och uppgifter i vilken form som helst eller ta kopia på det.
…
g)
Begära in inspelningar av telefonsamtal, elektronisk kommunikation och datatrafik som innehas av ett värdepappersföretag, kreditinstitut eller finansiellt institut.
h)
I den mån det är tillåtet enligt nationell rätt, begära in befintliga trafikuppgifter som innehas av en teleoperatör om det finns en rimlig misstanke om överträdelse och om sådana uppgifter kan vara av betydelse för att undersöka en överträdelse av artikel 14 a eller b eller artikel 15.
…
3.   Medlemsstaterna ska se till att lämpliga åtgärder vidtagits så att behöriga myndigheter förfogar över de tillsyns- och övervakningsbefogenheter som behövs för att de ska kunna uppfylla sina åtaganden.
…
4.   En person som rapporterar information till den behöriga myndigheten i enlighet med denna förordning ska inte anses överträda eventuella restriktioner för lämnande av uppgifter som ålagts genom avtal eller i någon lagbestämmelse eller administrativ bestämmelse, och ska inte ge upphov till någon form av ansvar för den rapporterande personen med avseende på denna rapportering.”
16.
Artikel 28 (”Skydd av personuppgifter”) har följande lydelse:
”I fråga om behandling av personuppgifter inom ramen för denna förordning, ska behöriga myndigheter utföra sina uppgifter enligt denna förordning i enlighet med nationella lagar och andra författningar som införlivar direktiv 95/46/EG. I fråga om [Esmas (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten)] behandling av personuppgifter inom ramen för denna förordning, ska Esma följa bestämmelserna i [Europaparlamentets och rådets] förordning (EG) nr 45/2001 [av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter (EGT L 8, 2001, s. 1).
Personuppgifter får bevaras i högst fem år.”
B.
Nationell rätt
1. Code monétaire et financier (penning- och finanslagen) (nedan kallad CMF)
17.
I artikel L. 621–10 första stycket CMF, i den version som var tillämplig på omständigheterna i målen, föreskrevs följande:
”Utredare och kontrollanter får begära in varjehanda handlingar oavsett lagringsmedium för att tillgodose behov i samband med sina utredningar eller kontroller. Utredare får även begära in, och ta kopia av, uppgifter som har lagrats och behandlats av teleoperatörer med stöd av artikel L. 34–1 i Code des postes et des communications électroniques (lagen om post och elektronisk kommunikation) (nedan kallad CPCE) eller av sådana tjänsteleverantörer som nämns i artikel 6 I.1 och 6 I.2 i loi no 2004–575 du 21 juin 2004 pour la confiance dans l’économie numérique (lag nr 2004–575 av den 21 juni 2004 om främjande av förtroendet för den digitala ekonomin).
18.
I artikel L. 621–10–2 CMF, i den lydelse som var tillämplig på omständigheterna i målen, föreskrivs följande:
”Vid utredningar om marknadsmissbruk … får utredarna begära ut de uppgifter som har lagrats och behandlats av teleoperatörerna, på de villkor och med de gränser som föreskrivs i artikel L. 34–1 [CPCE], och av de tjänsteleverantörer som avses i artikel 6 I.1 och 6 I.2 i [lag nr 2004–575].
För att de uppgifter som avses i första stycket i denna artikel ska få vidarebefordras, krävs ett föregående tillstånd av en kontrollant av ansökningar om uppkopplingsuppgifter.
…”
2. CPCE
19.
I artikel L.34–1 CPCE, i den version som var tillämplig på omständigheterna i målen, föreskrevs följande:
”…
II. Operatörer som tillhandahåller elektronisk kommunikation … ska utplåna eller avidentifiera alla trafikuppgifter, med förbehåll för vad som anges i punkterna III …
…
III. När det behövs för att utreda, avslöja och lagföra brott … får uppskov i högst ett år medges för åtgärder avsedda att utplåna eller avidentifiera vissa kategorier av tekniska uppgifter. …
…
VI. Uppgifter som lagras eller behandlas enligt de villkor som anges i punkterna III, IV och V får enbart handla om identifiering av användarna av de tjänster som operatörerna tillhandahåller, de tekniska egenskaperna hos de kommunikationer som operatörerna tillhandahåller samt terminalutrustningens lokalisering.
De får under inga omständigheter handla om innehållet i den korrespondens som utbytts eller den information som sökts, i någon form, inom ramen för dessa kommunikationer.
…”
20.
I artikel R. 10‑13 CPCE föreskrevs följande:
”I. Enligt artikel L. 34–1 III ska operatörer av elektronisk kommunikation behålla följande för utredning, fastställande och åtal av brott:
a)
Information som gör det möjligt att identifiera användaren.
b)
Uppgifter om den terminalutrustning för kommunikation som använts.
c)
Tekniska egenskaper, samt datum, klockslag och varaktighet för varje kommunikation.
d)
Uppgifter om kompletterande tjänster som har efterfrågats eller använts och leverantörerna av dessa tjänster.
e)
Uppgifter som gör det möjligt att identifiera den eller de som kommunikationen riktade sig till.
II. När det gäller operatörens telefoniverksamhet ska de uppgifter som anges i II bevaras, och dessutom de uppgifter som gör det möjligt att identifiera kommunikationens ursprung och lokalisering.
III. Lagringstiden för de uppgifter som anges i denna artikel är ett år från och med registreringstidpunkten.
…”
21.
Den hänskjutande domstolen har angett att med uppkopplingsuppgifter avses uppgifter som uppkommer genom eller behandlas efter en kommunikation och som rör omständigheterna för kommunikationen och användarna av tjänsten men däremot inte meddelandenas innehåll.
II. Bakgrund, tvisterna och tolkningsfrågorna
22.
De faktiska omständigheter som ligger till grund för dessa två beslut om begäran om förhandsavgörande är i allt väsentligt desamma.
23.
Efter ansökan av den 22 maj 2014 inleddes en förundersökning beträffande gärningar som påstods utgöra insider- och häleribrott.
24.
Den 23 och den 25 september 2015 skickade l’Autorité des marchés financiers (AMF) (finansmarknadsmyndigheten) ett meddelande till åklagarmyndigheten, åtföljt av handlingar hämtade från en utredning som genomförts av denna myndighet, som bland annat innehöll personuppgifter rörande användningen av telefonlinjer.
25.
Vid inhämtandet av uppgifterna om den ovannämnda användningen av telefonlinjer hade AMF:s anställda grundat sig på artikel L. 621–10 CMF.
26.
Till följd av detta meddelande förlängdes förundersökningen ytterligare genom tre kompletterande ansökningar av den 29 september och den 22 december 2015, samt därefter av den 23 november 2016, avseende vissa värdepapper samt andra därtill knutna finansiella instrument. Misstankarna gällde samma brott samt medhjälp till brott, korruption och penningtvätt.
27.
Efter att ha åtalats för att medelst gärningar som avsåg dessa värdepapper ha gjort sig skyldiga till insiderbrott och penningtvätt, yrkade VD och SR att vissa rättegångshandlingar inte skulle utgöra del av processmaterialet på grund av att de bland annat åsidosatte artiklarna 7, 8, 11 och 52 i stadgan och artikel 15 i direktiv 2002/58.
28.
Chambre de l’instruction de la cour d’appel de Paris, 2e section (förundersökningsavdelningen vid Appellationsdomstolen i Paris, andra avdelningen, Frankrike), ogillade VD:s och SR:s yrkanden genom dom av den 20 december 2018 respektive dom av den 7 mars 2019. VD och SR har överklagat dessa domar till Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike), som har hänskjutit följande tolkningsfrågor till EU-domstolen:
”1)
Förhåller det sig inte så, att artikel 12.2 a och d i [direktiv 2003/6], liksom artikel 23.2 g och h i [förordning nr 596/2014], jämförd med skäl 65 i nämnda förordning, ska tolkas så, att de – med beaktande av att de uppgifter som utväxlas är hemliga och att kretsen av personer som kan tänkas komma att åtalas för de aktuella brotten är så vidsträckt – medför en möjlighet för den nationella lagstiftaren att ålägga teleoperatörerna en skyldighet att genomföra en tillfällig men generaliserad lagring av uppkopplingsuppgifter, för att den förvaltningsmyndighet som nämns i artikel 11 i direktivet och i artikel 22 i förordningen, ska ha möjlighet att, när det föreligger skäl att misstänka att vissa personer är inblandade i insiderhandel eller otillbörlig marknadspåverkan, från operatören begära in befintliga trafikuppgifter om det finns en rimlig misstanke om att dessa uppgifter i den mån de rör den fråga som utreds kan vara relevanta för att styrka lagöverträdelsen, bland annat genom att spåra de kontakter som knutits av de berörda personerna innan misstankarna uppstod?
2)
Om EU-domstolens svar föranleder Cour de cassation [Högsta domstolen] att göra bedömningen att den franska lagstiftningen om lagring av uppkopplingsuppgifter strider mot EU-rätten, kan verkningarna av denna lagstiftning då upprätthållas tillfälligt, i syfte att undvika rättsosäkerhet och att se till att de dessförinnan insamlade och lagrade uppgifterna kan användas för ett av de ändamål som eftersträvas genom denna lagstiftning?
3)
Får en nationell domstol tillfälligt upprätthålla verkningarna av en lagstiftning som ger de anställda vid en oberoende förvaltningsmyndighet med uppdraget att utreda misstankar om marknadsmissbruk rätt att, utan någon förhandskontroll av en domstol eller en oberoende förvaltningsmyndighet, begära in uppkopplingsuppgifter?”
III. Förfarandet vid domstolen
29.
Besluten om begäran om förhandsavgörande registrerades vid domstolen den 24 juli 2020 respektive den 20 augusti 2020.
30.
VD, SR, den spanska, den estniska, den franska, den irländska, den polska och den portugisiska regeringen samt Europeiska kommissionen har gett in skriftliga yttranden.
31.
Vid förhandlingen den 14 september 2021 var VD, SR, den franska, den danska, den estniska, den spanska och den irländska regeringen samt Europeiska kommissionen och Europeiska datatillsynsmannen närvarande.
IV. Bedömning
A.
Inledande överväganden
32.
Det bör nämnas att den nationella lagstiftning som är aktuell i dessa två mål har blivit föremål för vissa uttalanden av nationella domstolar.
1. Dom meddelad av Conseil constitutionnel (Författningsdomstolen, Frankrike) den 21 juli 2017
33.
Den hänskjutande domstolen har uppgett att Conseil constitutionnel (Författningsdomstolen) genom beslut av den 21 juli 2017 slog fast att första stycket i artikel L. 621–10 CMF strider mot grundlagen. (
9
)
34.
Conseil constitutionnel (Författningsdomstolen) sköt emellertid upp rättsverkningarna av förklaringen om grundlagsstridighet till den 31 december 2018.
35.
Under tiden förde den nationella lagstiftaren in artikel L. 621–10–2 i CMF, genom vilken det infördes ett förfarande med ett förhandsgodkännande från en separat oberoende förvaltningsmyndighet för att få tillgång till uppkopplingsuppgifter.
36.
Den hänskjutande domstolen har angett följande:
–
Med hänsyn till att rättsverkningarna av Författningsdomstolens förklaring att första stycket i artikel L. 621–10 CMF – vilken gällde vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i förevarande mål – var grundlagsstridigt sköts upp, kan den bestämmelsen inte anses ogiltig. (
10
)
–
Eftersom det i den bestämmelsen inte föreskrevs någon förhandskontroll av en domstol eller en separat myndighet för att få tillgång till uppkopplingsuppgifter, så var den emellertid ”inte förenlig med de krav som anges i artiklarna 7, 8 och 11 i [stadgan], såsom dessa har tolkats av EU-domstolen”. (
11
)
37.
Mot bakgrund av detta drar Cour de cassation (Högsta domstolen) slutsatsen att ”den enda fråga som aktualiseras gäller möjligheten att skjuta upp verkningarna av det faktum att artikel L. 621–10 [CMF] var konventionsvidrig”. (
12
)
38.
Den hänskjutande domstolen frågar således inte huruvida artikel L. 621–10 CMF är förenlig med unionsrätten. Den utgår i stället från att den är oförenlig med flera bestämmelser i stadgan och vill bara veta huruvida det är möjligt att skjuta upp rättsverkningarna av dess oförenlighet med unionsrätten, på samma sätt som skett i den nationella rätten när det gäller rättsverkningarna av att bestämmelsen har förklarats grundlagsstridig. Detta är föremålet för den tredje tolkningsfrågan.
2. Dom meddelad av Conseil d’État (Högsta domstolen, Frankrike) den 21 april 2021
39.
Efter det att dessa två beslut om begäran om förhandsavgörande hade hänskjutits meddelade Conseil d’État (Högsta domstolen), den 21 april 2021, (
13
) dom i det mål, i vilket den begäran om förhandsavgörande hänsköts som ledde fram till domen La Quadrature du Net.
40.
I den domen slog Conseil d’État (Högsta domstolen) fast att artikel L. 34–1 CPCE inte ska tillämpas och att regeringen ska anmodas att inom sex månader upphäva artikel R. 10–13 CPCE, eftersom dessa artiklar inte korrekt avgränsar ändamålen med skyldigheten att generellt och odifferentierat lagra trafik- och lokaliseringsuppgifter. (
14
)
41.
Conseil d’État (Hösta domstolen) har tagit upp frågan huruvida de nu aktuella nationella bestämmelserna är förenliga med direktiv 2002/58. Enligt Conseil d’État följer det av EU-domstolens svar i domen La Quadrature du Net att de antingen inte skulle tillämpas (écarter) i det nationella målet (i fallet med L. 34–1 CPCE), (
15
) eller skulle upphävas (i fallet med artikel R. 10–13 CPCE). (
16
)
42.
Betydelsen av domen La Quadrature du Net för att besvara den första tolkningsfrågan i de aktuella målen om förhandsavgörande blir än tydligare, mot bakgrund av att EU-domstolen i den domen bland annat beaktade artikel R. 10–13 CPCE, (
17
) vilken, tillsammans med artikel L. 34-I CPCE, är avgörande för tillämpningen av artikel L. 621–10 CMF.
43.
Jag vill erinra om att vid inhämtandet av uppgifterna om användning av telefonlinjer som nyttjades av personerna som misstänktes för de brott som utredningen om ett eventuellt marknadsmissbruk handlade om, grundade sig myndighetens tjänstemän just på artikel L. 621–10 CMF.
3. Huruvida ändamålet med respektive begäran om förhandsavgörande har förfallit
44.
Som jag tidigare har nämnt vill den hänskjutande domstolen veta huruvida den aktuella nationella lagstiftningen är förenlig med direktiv 2003/6 och med förordning nr 596/2014, eftersom var och en av dessa rättsakter kan tillhandahålla en särskild grund för skyldigheten att lagra uppgifter, som skiljer sig från den som finns i direktiv 2002/58.
45.
Om så är fallet anser jag att ändamålet med respektive begäran om förhandsavgörande inte har förfallit, trots den betydelse som de ovannämnda domarna från de franska domstolarna kan ha för den nationella lagstiftningen.
–
Dels kan det inte uteslutas att artikel R. 10–13 CPCE enligt den nationella rätten skulle kunna påverka de nationella målen på något sätt, vilket det ankommer på den nationella domstolen att avgöra.
–
Dels medför den uppmaning som Conseil d’État (Högsta domstolen) har riktat till regeringen, förutom en skyldighet att formellt upphäva den bestämmelsen, ett antal riktlinjer som rör de krav som den lagstiftning som antas i stället för den upphävda ska uppfylla. (
18
)
46.
Conseil d’État (Högsta domstolen) har nämligen inte bara ålagt regeringen en skyldighet att upphäva artikel R. 10–13 CPCE inom sex månader, utan även uttryckligen uppmanat den att ”begränsa ändamålen med dessa artiklar och att anpassa regelverket för lagring av uppkopplingsuppgifter”. (
19
)
47.
Följaktligen kan ett uttalande från EU-domstolen i sak vara användbart för den hänskjutande domstolen av följande skäl:
–
Lagringen av trafikuppgifter skulle rent teoretiskt kunna ha ett självständigt stöd i direktiv 2003/6 och i förordning nr 596/2014 som skiljer sig från det stöd som direktiv 2002/58 tillhandahåller.
–
Direktiv 2003/6 och förordning nr 596/2014 kan medföra särskilda och specifika villkor, när det gäller ändamålen med lagringen av uppgifter.
B.
Den första tolkningsfrågan
48.
Den första tolkningsfrågan rör artikel 12.2 a och d i direktiv 2003/6 och artikel 23.2 g och h i förordning nr 596/2014.
49.
Enligt dessa bestämmelser får de behöriga förvaltningsmyndigheterna infordra befintliga uppgifter (
20
) om tele- och datatrafik från teleoperatörer (och i förekommande fall värdepappersföretag, kreditinstitut eller finansiella institut), när det finns skäl att misstänka att det skett ett marknadsmissbruk och dessa uppgifter kan vara viktiga för utredningen.
50.
Utgångspunkten för den hänskjutande domstolen är att tillgången till sådana uppgifter förutsätter att ”den nationella lagstiftaren … [har möjlighet att] ålägga teleoperatörerna en skyldighet att genomföra en tillfällig men generaliserad lagring av anslutningsuppgifter, för att … [Förvaltningsmyndigheten] … ska ha möjlighet att … från operatören begära in befintliga trafikuppgifter … [för att] spåra de kontakter som knutits av de berörda personerna innan misstankarna uppstod”.
51.
När det gäller skyldigheten att generellt och odifferentierat lagra uppkopplingsuppgifter för andra ändamål än nationell säkerhet (i förevarande fall för att bekämpa marknadsmissbruk), är den praxis från EU-domstolen som sammanfattas i domen La Quadrature du Net fullt tillämplig.
1. Finns det en självständig rättslig grund för skyldigheten att lagra uppgifter i direktiv 2003/6 och i förordning nr 596/2014?
52.
Domen La Quadrature du Net avsåg visserligen direktiv 2002/58, medan de rättsakter som Cour de cassation (Högsta domstolen) här hänvisar till är direktiv 2003/6 och förordning nr 596/2014.
53.
Direktiv 2002/58 utgör emellertid referensrättsakten, eftersom det, som framgår av dess titel, handlar om ”behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation”.
54.
Såväl direktiv 2003/6 (som specifikt handlar om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan) som förordning nr 596/2014 (som rör marknadsmissbruk) innehåller bestämmelser som, liksom de som nämns i den första tolkningsfrågan i förevarande mål, handlar om behandling av uppgifter om datatrafik.
55.
De är således rättsakter som i just detta hänseende, vilket står i ett rent instrumentellt förhållande till deras ändamål och deras syfte, ska tolkas mot bakgrund av det system som infördes genom direktiv 2002/58.
56.
Detta följer enligt min uppfattning av artikel 12.2 d i direktiv 2003/6 och artikel 23.2 g och h i förordning nr 596/2014:
–
Den förstnämnda artikeln handlar om rätten att ”infordra befintliga uppgifter om … datatrafik”. (
21
)
–
Artikel 23.2 g i förordning nr 596/2014 rör ”inspelningar av telefonsamtal, elektronisk kommunikation och datatrafik som innehas av ett värdepappersföretag, kreditinstitut eller finansiellt institut”. (
22
)
–
Avslutningsvis nämns i artikel 23 h ”trafikuppgifter som innehas av en teleoperatör …” (
23
)
57.
Enligt min uppfattning ger ingen av dessa bestämmelser några särskilda befogenheter att lagra uppgifter som skiljer sig från de som föreskrivs i direktiv 2002/58. De medger bara att de behöriga förvaltningsmyndigheterna får tillgång till (befintliga) uppgifter som lagrats i enlighet med den lagstiftning som generellt reglerar behandling av sådana personuppgifter inom sektorn för elektronisk kommunikation, det vill säga direktiv 2002/58.
58.
Inte heller skulle artikel 28 i förordning nr 596/2014 (vars tolkning den hänskjutande domstolen för övrigt inte efterfrågar) kunna åberopas som en självständig rättslig grund för att införa en skyldighet att lagra uppgifter inom detta område.
59.
I den artikeln, som har rubriken ”skydd av personuppgifter” och som även den rör ”behandling av personuppgifter”,
–
bekräftas rätten och skyldigheten för behöriga myndigheter att utföra ”sina uppgifter enligt denna förordning i enlighet med nationella lagar och andra författningar som införlivar direktiv 95/46/EG”,
–
nämns inte teleoperatörernas skyldighet att lagra uppgifter, (
24
) utan det finns bara en hänvisning till direktiv 95/46 (
25
) när det gäller skyddet av dessa uppgifter.
60.
Att ingenting nämns i direktiv 2003/6 och förordning nr 596/2014 i fråga om lagring av uppgifter som åläggs teleoperatörerna är förståeligt, mot bakgrund av den tidsmässiga närheten till direktiv 2002/58. Unionslagstiftaren hade redan det sistnämnda direktivet som en uttömmande referensram för att tydliggöra gränserna för (och undantagen från) den skyldigheten, vilket innebar att det inte behövdes något eget regelverk för lagring för att bekämpa marknadsmissbruk.
61.
Det är därför som EU-domstolens tolkning av direktiv 2002/58 på ett naturligt sätt ska omfatta gränserna för lagringen av de uppgifter som teleoperatörerna förfogar över och som de utredande myndigheterna får använda sig av i samband med att de bekämpar marknadsmissbruk.
62.
De ”befintliga uppgifter” som nämns i direktiv 2003/6 och förordning nr 596/2014 kan bara avse ”lagligen insamlade befintliga uppgifter”, det vill säga uppgifter som samlats in i enlighet med direktiv 2002/58. Det är i detta direktiv som ”en harmonisering av nationella bestämmelser för att säkerställa ett likvärdigt skydd av de grundläggande fri- och rättigheterna, särskilt rätten till integritet och konfidentialitet, när det gäller behandling av personuppgifter inom sektorn för elektronisk kommunikation” (
26
) möjliggörs i unionsrätten.
63.
De ”befintliga uppgifterna” kan med andra ord bara anses vara lagliga om förekomsten av dem har stöd av bestämmelserna i direktiv 2002/58.
64.
Den franska regeringen är av en annan uppfattning. Den menar att EU‑domstolens svar enbart bör avse tolkningen av direktiv 2003/6 och av förordning nr 596/2014. Dessa två rättsakter ger enligt den franska regeringen underförstått medlemsstaterna rätt att införa en generell och odifferentierad lagringsskyldighet. I annat fall skulle deras ändamålsenliga verkan allvarligt undergrävas.
65.
Jag instämmer inte med den franska regeringens argument, men även om jag hade gjort det skulle denna påstådda ”underförstådda rätt” fortfarande ha omfattats av de villkor som enligt EU-domstolens praxis gäller för medlemsstaterna när de använder sig av möjligheten att införa en skyldighet att generellt och odifferentierat lagra uppgifter enligt direktiv 2002/58.
66.
Om det hypotetiskt sett skulle godtas att direktiv 2003/6 och förordning nr 596/2014 tillhandahåller en självständig grund för lagring av uppgifter (vilket inte är fallet), skulle den lagringen omfattas av samma villkor som den skulle ha omfattats av om grunden för den hade funnits i vilken annan unionsrättslig bestämmelse som helst.
67.
Så förhåller det sig eftersom de villkoren ytterst motiveras av det skydd för grundläggande rättigheter som stadfästs i stadgan, vilka ska respekteras enligt direktiv 2003/6 och förordning nr 596/2014. Det var just de rättigheterna som EU‑domstolen hänvisade till i domen La Quadrature du Net.
68.
Varken den franska regeringen eller alla som yttrat sig i förevarande mål, har kunnat undvika att hänvisa till den rättspraxis som följer av den sistnämnda domen. Vissa av dem (som den portugisiska regeringen och kommissionen) har gjort det genom att betona att den ger vägledning för att besvara dessa tolkningsfrågor, medan andra (bland annat den irländska regeringen) uttryckligen har begärt att nämnda praxis ska omprövas.
69.
Den debatt som har uppkommit på grund av detta förfarande har således framför allt rört frågan huruvida EU-domstolens praxis rörande lagligheten av en generell och odifferentierad lagring av trafik- och lokaliseringsuppgifter inom området elektronisk kommunikation ska bekräftas eller omprövas.
2. Förbud mot generell och odifferentierad lagring av trafikuppgifter och lagstiftningsåtgärder för att skydda nationell säkerhet eller för att bekämpa grov brottslighet
70.
Såsom jag har gjort gällande i mina förslag till avgörande i målen Commissioner of the Garda Síochána respektive SpaceNet och Telekom Deutschland, vilka jag föredrar samma dag som förevarande förslag, anser jag inte att EU-domstolen bör ompröva sin praxis rörande artikel 15.1 i direktiv 2002/58.
71.
I detta sammanhang framgår de uppgifter som behövs för att kunna ge ett svar till den hänskjutande domstolen direkt av den praxis från domstolen som sammanfattades i domen La Quadrature du Net.
72.
Jag vill således till att börja med erinra om domstolens praxis i den domen, vilken sammanfattas på följande sätt i punkt 168:
”Artikel 15.1 i direktiv 2002/58, jämförd med artiklarna 7, 8, 11 och 52.1 i stadgan, ska tolkas så, att den utgör hinder för lagstiftning vilken, för de ändamål som anges i nämnda artikel 15.1, föreskriver generell och odifferentierad lagring av trafik- och lokaliseringsuppgifter i förebyggande syfte. Artikel 15.1 i direktiv 2002/58, jämförd med artiklarna 7, 8 och 11 och artikel 52.1 i stadgan, utgör däremot inte hinder för lagstiftning
–
som, för att skydda nationell säkerhet, tillåter att leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster åläggs att på ett generellt och odifferentierat sätt lagra trafik- och lokaliseringsuppgifter i situationer där den berörda medlemsstaten står inför ett allvarligt hot mot nationell säkerhet beträffande vilket det är visat att hotet är verkligt och aktuellt eller förutsebart, varvid beslutet om åläggande av nämnda lagringsskyldighet måste kunna bli föremål för effektiv kontroll antingen av en domstol eller av en oberoende myndighet, vars avgörande har bindande verkan, i syfte att kontrollera om någon av dessa situationer föreligger och att de villkor och garantier som måste ställas upp är uppfyllda, och varvid åläggandet endast får meddelas för en period som måste vara tidsmässigt begränsad till vad som är strängt nödvändigt, men som kan förlängas om hotet fortfarande kvarstår,
–
som, för att skydda nationell säkerhet, bekämpa grov brottslighet och förhindra allvarliga hot mot allmän säkerhet, föreskriver en riktad lagring av trafik- och lokaliseringsuppgifter vilken, på grundval av objektiva och icke-diskriminerande faktorer, är avgränsad genom de kategorier av personer som berörs eller genom ett geografiskt kriterium, för en period som är tidsmässigt begränsad till vad som är strängt nödvändigt men som kan förlängas,
–
som, för att skydda nationell säkerhet, bekämpa grov brottslighet och förhindra allvarliga hot mot allmän säkerhet, föreskriver en generell och odifferentierad lagring av IP-adresser som har tilldelats källan till en internetanslutning, för en period som är tidsmässigt begränsad till vad som är strängt nödvändigt,
–
som, för att skydda nationell säkerhet, bekämpa brottslighet och skydda allmän säkerhet, föreskriver en generell och odifferentierad lagring av uppgifter om den fysiska identiteten för användare av elektroniska kommunikationsmedel, och
–
som, för att bekämpa grov brottslighet eller, i ännu högre grad, skydda nationell säkerhet, tillåter att leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster genom ett beslut från behörig myndighet, vilket är föremål för effektiv domstolskontroll, åläggs att, under en begränsad tidsperiod, skyndsamt säkra de trafik- och lokaliseringsuppgifter som dessa tjänsteleverantörer har tillgång till,
förutsatt att denna lagstiftning, genom klara och precisa regler, säkerställer att lagringen av uppgifterna i fråga iakttar tillämpliga materiella och formella villkor, och att de berörda personerna förfogar över effektiva garantier mot riskerna för missbruk.”
73.
Den bärande tanken i EU-domstolens praxis rörande direktiv 2002/58 är att användarna av elektroniska kommunikationsmedel i princip har rätt att förvänta sig att deras kommunikationer och därmed förbundna uppgifter förblir anonyma och inte kan registreras, såvida de inte har samtyckt till detta. (
27
)
74.
Artikel 15.1 i direktiv 2002/58 medger undantag från skyldigheten att garantera konfidentialitet. I domen La Quadrature du Net gjorde EU-domstolen en ingående prövning av huruvida dessa undantag är förenliga med de grundläggande rättigheter som kan beröras. (
28
)
75.
En generell och odifferentierad lagring av trafikuppgifter kan enligt EU-domstolen bara motiveras av målet att skydda nationell säkerhet, vars betydelse ”är … mer omfattande än betydelsen av de övriga mål som anges i artikel 15.1 i direktiv 2002/58”. (
29
)
76.
I ett sådant fall (nationell säkerhet) har EU-domstolen slagit fast att den bestämmelsen, tolkad mot bakgrund av artiklarna 7, 8, 11 och 52.1 i stadgan, ”… i princip inte [utgör] hinder för en lagstiftning som ger behöriga myndigheter rätt att ålägga leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster att lagra trafik- och lokaliseringsuppgifter för samtliga användare av elektroniska kommunikationer under en begränsad tid, såvida det föreligger tillräckligt konkreta omständigheter för att anse att den berörda medlemsstaten står inför ett sådant allvarligt hot mot nationell säkerhet …, beträffande vilket det är visat att det är verkligt och aktuellt eller förutsebart”. (
30
)
77.
Domstolen anser i synnerhet att ”målet att skydda nationell säkerhet””inbegriper förebyggande och beivrande av verksamhet som allvarligt kan störa de grundläggande konstitutionella, politiska, ekonomiska eller sociala strukturerna i ett land och i synnerhet direkt hota samhället, befolkningen eller staten som sådan”. (
31
)
78.
Innebörden av domen La Quadrature du Net skulle emellertid inte respekteras om dess slutsatser rörande nationell säkerhet skulle kunna tillämpas på brott, inklusive grova sådana, som inte riktar sig mot nationell säkerhet, utan mot allmän säkerhet och andra rättsligt skyddade intressen.
79.
Den är därför som domstolen noga har gjort skillnad mellan nationella lagstiftningsåtgärder som föreskriver en generell och odifferentierad lagring i förebyggande syfte för att skydda nationell säkerhet (punkterna 134–139 i domen La Quadrature du Net) och sådana åtgärder som rör brottsbekämpning och skydd av allmän säkerhet (punkterna 140–151 i samma dom). Dessa båda kategorier av åtgärder kan inte ha samma räckvidd, för i så fall skulle det vara meningslöst att göra en sådan åtskillnad.
80.
Instrumenten för att lagra trafik- och lokaliseringsuppgifter för att bekämpa grov brottslighet beskrivs som nämnts i punkterna 140–151 i domen La Quadrature du Net. Till dessa ska, för samma ändamål, läggas de instrument som medger lagring i förebyggande syfte av IP-adresser och uppgifter om personens fysiska identitet (punkterna 152–159 i den domen), samt ”skyndsamt säkrande” av trafik- och lokaliseringsuppgifter (punkterna 160–166 i samma dom).
81.
Marknadsmissbruk är utan tvekan förkastligt, eftersom det skadar ”finansmarknadernas integritet och allmänhetens förtroende för värdepapper och derivatinstrument”. I samma mån kan marknadsmissbruk, beroende på omständigheterna, betecknas som en straffbar överträdelse, och i allvarligare fall som ett grovt brott. (
32
)
82.
När det hänvisas till det ömsesidiga samarbetet mellan de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna för att förebygga och bekämpa allvarlig brottslighet som berör två eller flera medlemsstater, terrorism och former av brottslighet som påverkar ett gemensamt intresse som omfattas av unionens politik, innefattar enligt bilaga I till förordning (EU) 2016/794 (
33
) det begreppet ”insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan”, förutom andra klandervärda beteenden.
83.
Att de kan betraktas som brott, även grova sådana i förekommande fall, gäller även många andra överträdelser som påverkar viktiga allmänintressen och unionens politik. I bilaga I till förordning 2016/794 nämns olika exempel på grov brottslighet som narkotikahandel, penningtvätt, illegal människosmuggling, människohandel, människorov, olaga frihetsberövande och tagande av gisslan, brott mot unionens finansiella intressen, förfalskning och piratkopiering, it-brottslighet, korruption och miljöbrott, däribland förorening från fartyg.
84.
De allmänintressen som skyddas genom att straffbelägga dessa beteenden kan ha lika stor eller större betydelse än de som skyddas genom att straffbelägga marknadsmissbruk. Det innebär emellertid inte att dessa beteenden utgör ett hot mot nationell säkerhet, i den mening som avses i domen La Quadrature du Net. (
34
)
85.
Såsom kommissionen gjorde gällande vid förhandlingen, är syftet med direktiv 2003/6 och förordning nr 596/2014 att uppnå en inre marknad (i synnerhet inom finansmarknadssektorn), men inte att skydda nationell säkerhet. (
35
)
86.
Om begreppet ”hot mot nationell säkerhet” skulle anses omfatta marknadsmissbruksbrott, skulle det kunna innebära att samma sak gäller för en mängd andra överträdelser mot allmänintressen som inte är mindre betydande, men som en brottmålsdomstol knappast skulle anse rymmas inom det begreppet, som är mycket mer restriktivt. Om EU-domstolen skulle gå med detta, skulle den noggranna avvägning som ligger till grund för domen La Quadrature du Net vara meningslös.
87.
De ”befintliga” uppgifter/inspelningar som avses i artikel 12.2 d i direktiv 2003/6 och artikel 23.2 g och h i förordning nr 596/2014, kan bara avse de som enligt direktiv 2002/58, såsom det tolkats av EU-domstolen, får lagras för att bekämpa grov brottslighet och skydda allmän säkerhet. De kan under inga omständigheter likställas med sådana uppgifter som på ett generellt och odifferentierat sätt lagras i förebyggande syfte för att skydda nationell säkerhet.
3.
Den andra tolkningsfrågan
88.
Med den andra tolkningsfrågan vill den hänskjutande domstolen få klarlagt huruvida verkningarna av den franska lagstiftningen om lagring av uppkopplingsuppgifter kan upprätthållas tillfälligt om den strider mot unionsrätten.
89.
Vid den tidpunkt då den hänskjutande domstolen begärde sina förhandsavgöranden kunde den inte beakta att svaret på dess frågor finns i domen (av den 6 oktober 2020) La Quadrature du Net (i synnerhet i punkterna 213–228), vilken i det avseendet följde traditionell rättspraxis.
90.
Domstolen fann där att när det konstateras att det skett ett åsidosättande av artikel 15.1 i direktiv 2002/58, jämförd med artiklarna 7, 8, 11 och 52.1 i stadgan, kan ”[d]en hänskjutande domstolen … inte tillämpa en bestämmelse i nationell rätt som ger den behörighet att tidsmässigt begränsa verkningarna av en förklaring om rättsstridighet som den domstolen är skyldig att meddela enligt nationell rätt med avseende på den aktuella nationella lagstiftningen”. (
36
)
91.
Skälet är att ”endast domstolen undantagsvis och av tvingande rättssäkerhetshänsyn kan tillåta att det företräde som en regel i unionsrätten har i förhållande till nationell rätt som strider mot denna skjuts upp”. (
37
)”Det får endast förordnas om en sådan begränsning i tiden av verkningarna av domstolens tolkning av unionsrätten i den dom varigenom den begärda tolkningen meddelas”, (
38
) vilket inte var fallet i domen av den 8 april 2014, Digital Rights Ireland m.fl. (
39
)
92.
Om EU-domstolen inte har ansett att det är lämpligt att begränsa verkningarna av dess tolkning av direktiv 2002/58 i tiden, kan den hänskjutande domstolen följaktligen inte besluta att förlänga verkningarna av en nationell lagstiftning som är oförenlig med bestämmelser i unionsrätten som ska tolkas mot bakgrund av det direktivet, vilket är fallet med direktiv 2003/6 och förordning nr 596/2014.
4.
Den tredje tolkningsfrågan
93.
I linje med den föregående frågan vill Cour de Cassation (Högsta domstolen) med sin tredje fråga få klarlagt huruvida en nationell domstol tillfälligt får upprätthålla verkningarna av en lagstiftning ”som ger de anställda vid en oberoende förvaltningsmyndighet med uppdraget att utreda misstankar om marknadsmissbruk rätt att, utan någon förhandskontroll av en domstol eller en oberoende förvaltningsmyndighet, begära in uppkopplingsuppgifter”.
94.
Även denna fråga bygger på att den lagstiftningen i sig är oförenlig med unionsrätten. (
40
) Detta har den hänskjutande domstolen själv angett: även om AMF är en oberoende förvaltningsmyndighet är ”den befogenhet som dess utredare gavs för att hämta in anslutningsuppgifter utan någon förhandskontroll av en domstol eller separat myndighet, inte förenlig med de krav som anges i artiklarna 7, 8 och 11 i [stadgan] såsom dessa har tolkats av EU-domstolen”. (
41
)
95.
Till samma lösning leder EU-domstolens dom av den 2 mars 2021, Prokuratuur (villkor för tillgång till uppgifter om elektronisk kommunikation), (
42
) i vilken det i punkt 51 och följande punkter betonas att behöriga nationella myndigheters tillgång till de lagrade uppgifterna ska vara underkastad förhandskontroll av en domstol eller en oberoende myndighet, som måste vara fristående i förhållande till den som begär tillgång till uppgifterna.
96.
Mot bakgrund av detta måste svaret på den tredje tolkningsfrågan bli detsamma som svaret på den andra.
V. Förslag till avgörande
97.
Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår jag att domstolen ska ge Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike) följande svar:
”1)
Artikel 12.2 a och d i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/6/EG av den 28 januari 2003, Skriftliga yttranden om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan (marknadsmissbruk), liksom artikel 23.2 g och h i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 596/2014 av den 16 april 2014 om marknadsmissbruk (marknadsmissbruksförordning) och om upphävande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/6/EG och kommissionens direktiv 2003/124/EG, 2003/125/EG och 2004/72/EG ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som ålägger teleoperatörerna en skyldighet att generellt och odifferentierat lagra trafikuppgifter inom ramen för en utredning om insiderhandel eller marknadsmanipulation och marknadsmissbruk.
2)
En nationell domstol får inte begränsa verkningarna i tiden av ett fastställande att unionsrätten utgör hinder för en nationell lagstiftning som ålägger leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster en skyldighet att generellt och odifferentierat lagra trafikuppgifter som är oförenlig med artikel 15.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation), jämförd med artiklarna 7, 8, 11 och 52.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, och som medger att en myndighet som har till uppgift att genomföra utredningar om marknadsmissbruk inhämtar uppkopplingsuppgifter utan förhandskontroll av en domstol eller en oberoende förvaltningsmyndighet.”
(
1
)	Originalspråk: spanska.
(
2
)	Nedan kallade förslaget till avgörande i de förenade målen SpaceNet och Telekom Deutschland respektive förslaget till avgörande i målet Commissioner of the Garda Síochána.
(
3
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation) (EGT L 201, 2002, s. 37).
(
4
)	Dom av den 6 oktober 2020, La Quadrature du Net m.fl. (C‑511/18, C‑512/18 och C‑520/18, EU:C:2020:791) (nedan kallad domen La Quadrature du Net).
(
5
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/6/EG av den 28 januari 2003 om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan (marknadsmissbruk) (EGT L 96, 2003, s. 16).
(
6
)	Europaparlamentets och rådets förordning av den 16 april 2014 om marknadsmissbruk (marknadsmissbruksförordning) och om upphävande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/6/EG och kommissionens direktiv 2003/124/EG, 2003/125/EG och 2004/72/EG (EUT L 173, 2014, s. 1).
(
7
)	Förevarande mål tycks inte innefatta lokaliseringsuppgifter, men gränsen mellan dessa båda kategorier av uppgifter är inte helt skarp.
(
8
)	I vid bemärkelse är marknadsmissbruk är ett begrepp som omfattar ”olagliga beteenden på finansmarknaderna, och vid tillämpning av denna förordning bör begreppet anses omfatta insiderhandel, olagligt röjande av insiderinformation och marknadsmanipulation” (skäl 7 i förordning nr 596/2014), och jag kommer att använda mig av den definitionen i detta förslag till avgörande.
(
9
)	Conseil constitutionnel (Författningsdomstolen) hade funnit att det förfarande som gällde för AMF:s tillgång till uppkopplingsuppgifter, inte var förenligt med rätten till respekt för privatlivet enligt skyddsbestämmelsen i artikel 2 i den franska deklarationen om mänskliga och medborgerliga rättigheter.
(
10
)	Punkt 28 i beslutet att begära förhandsavgörande i mål C‑339/20 och punkt 43 i beslutet om begäran om förhandsavgörande i mål C‑397/20.
(
11
)	Se föregående fotnot.
(
12
)	Punkterna 29 respektive 44 i besluten att begära förhandsavgörande.
(
13
)	Dom nr 393099 (ECLI:FR:CEASS:2021:393099.20210421). Självklart kan jag inom ramen för förevarande mål inte uttala mig om innehållet i den domen vad beträffar frågan huruvida vissa delar av den eller uttalanden i den är förenliga med unionsrätten (bland annat de delar som rör tillgång, för andra ändamål, till uppgifter som lagras för att skydda nationell säkerhet) eller den tolkning som där görs av domen La Quadrature du Net. Vid förhandlingen uppgav kommissionen att den höll på att ta ställning till om den på något sätt skulle reagera på den domen, men att den inte hade fattat något beslut om detta.
(
14
)	På uppmaning av EU-domstolen fick parterna möjlighet att uttala sig om den domen vid förhandlingen.
(
15
)	Punkt 58 i Conseil d’États (Högsta domstolen) dom.
(
16
)	Artikel 2 i domslutet i Conseil d’États (Högsta domstolen) dom.
(
17
)	Domen La Quadrature du Net, punkt 70: ”När det gäller artikel R. 10‑13 CPCE och den däri föreskrivna skyldigheten att generellt och odifferentierat lagra trafikuppgifter, har den hänskjutande domstolen, som ger uttryck för överväganden som liknar dem som gjorts i mål C‑511/18, påpekat att en sådan lagring gör det möjligt för den rättsliga myndigheten att få tillgång till uppgifter om kommunikationer som en person har genomfört innan vederbörande är misstänkt för brott, så att denna lagring är ojämförligt mest användbar för utredning, fastställande och lagföring.”
(
18
)	Vid förhandlingen informerade den franska regeringen om antagandet av loi no 2021–998 av den 30 juni 2021 relative à la prévention d’actes de terrorisme et au renseignement (lag nr 2021/998 av den 31 juli 2021 om förebyggande av terroristhandlingar och informationstjänster) (JORF nr 176 av den 31 juli 2021). Genom artikel 17 i den lagen ändras artikel L. 34–1 CPCE. Det ska i ett senare dekret fastställas ”vilken information och vilka kategorier av uppgifter som ska lagras i enlighet med de ändrade [punkterna] II bis och III i artikel L. 34 CPCE, beroende på vilken verksamhet operatörerna bedriver och kommunikationens karaktär”.
(
19
)	Punkt 59 i Conseil d’États (Högsta domstolen) dom. Som framgår av artikel 1 i domslutet i den domen, ska den anpassning som krävs bland annat innefatta ”en periodiskt återkommande omprövning av om det föreligger ett allvarligt hot mot nationell säkerhet som är verkligt, aktuellt eller förutsebart”.
(
20
)	Enligt artikel 3 i förordning nr 596/2004 avses med trafikuppgifter såsom det definieras i artikel 2 andra stycket b i direktiv 2002/58, det vill säga ”alla uppgifter som behandlas i syfte att överföra en kommunikation via ett elektroniskt kommunikationsnät eller för att fakturera den”.
(
21
)	Min kursivering.
(
22
)	Min kursivering.
(
23
)	Min kursivering.
(
24
)	Det fastställs dock en period av fem år för lagringen av dem.
(
25
)	Ett direktiv som upphävts genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 2016, s. 1). Jag vill erinra om att EU-domstolen i punkt 210 i domen La Quadrature du Net slog fast att ”… [i] likhet med vad som gäller för artikel 15.1 i direktiv 2002/58, kan den befogenhet som medlemsstaterna har enligt artikel 23.1 i förordning 2016/679 endast utövas med iakttagande av kravet på proportionalitet, enligt vilket undantag från och begränsningar av skyddet för personuppgifter ska inskränkas till vad som är strängt nödvändigt (se, analogt, beträffande direktiv 95/46, dom av den 7 november 2013, IPI, C‑473/12, EU:C:2013:715, punkt 39 och där angiven rättspraxis)”.
(
26
)	Domen La Quadrature du Net, punkt 91.
(
27
)	Domen La Quadrature du Net, punkt 109.
(
28
)	Ibidem, punkterna 111–133.
(
29
)	Ibidem, punkt 136.
(
30
)	Ibidem, punkt 137 (min kursivering). Så förhåller det sig, fortsätter EU-domstolen, ”även om en sådan lagstiftning utan åtskillnad avser samtliga användare av elektroniska kommunikationsmedel, utan att det vid ett första påseende förefaller föreligga något samband … mellan dessa användare och ett hot mot den nationella säkerheten i denna medlemsstat” (se föregående fotnot).
(
31
)	Domen La Quadrature du Net, punkt 135. Såsom jag har påpekat i punkt 39 i mitt förslag till avgörande i de förenade målen SpaceNet och Telekom Deutschland, medför dessa föreskrifter visserligen ett strängare regelverk än det som följer av Europadomstolens praxis rörande artikel 8 i Europakonventionen. Detta medger självfallet artikel 52.3 in fine i stadgan. Såsom jag har angett i punkt 40 i det förslaget till avgörande, rör Europadomstolens praxis i dess domar av den 25 maj 2021, Big Brother Watch m.fl./Förenade kungariket (CE:ECHR:2021:0525JUD005817013) och Centrum för rättvisa/Sverige (CE:ECHR:2021:0525JUD003525208), och i dom av den 4 december 2015, Zakharov/Ryssland (CE:ECHR:2015:1204JUD004714306), frågor som inte kan likställas med frågorna i förevarande mål. Dessa frågor ska besvaras genom en tillämpning av nationella bestämmelser som anses överstämma med den uttömmande regleringen i direktiv 2002/58, såsom EU-domstolen tolkar den.
(
32
)	Se Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/57/EU av den 16 april 2014 om straffrättsliga påföljder för marknadsmissbruk (marknadsmissbruksdirektiv) (EUT L 173, 2014, s. 179).
(
33
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/794 av den 11 maj 2016 om Europeiska unionens byrå för samarbete inom brottsbekämpning (Europol) och om ersättande och upphävande av rådets beslut 2009/371/RIF, 2009/934/RIF, 2009/935/RIF, 2009/936/RIF och 2009/968/RIF (EUT L 135, 2016, s. 53).
(
34
)	Beträffande möjligheten att införa ett tertium genus av brott, mellan nationell säkerhet och grov brottslighet, hänvisar jag till punkterna 51 och 52 i mitt förslag till avgörande i målet Commissioner of the Garda Síochána.
(
35
)	Ur ett mer kritiskt perspektiv, erinrade ombudet för VD i sitt muntliga yttrande om att nationell säkerhet har kopplats till en rad olika brottskategorier i totalitära politiska system, som ser hot mot statens säkerhet överallt.
(
36
)	Domen La Quadrature du Net, punkt 220.
(
37
)	Ibidem, punkt 216.
(
38
)	Se föregående fotnot.
(
39
)	Mål C‑293/12 och C‑594/12 (EU:C:2014:238).
(
40
)	Så som jag tidigare har påpekat upphävde Conseil Constitutionel (Författningsdomstolen) artikel L. 621–10 CMF. I sin dom av den 21 april 2021 slog Conseil d’État (Högsta domstolen) i olika delar fast att tillgången till uppgifter bör föregås av en kontroll av en domstol eller en oberoende förvaltningsmyndighet som har tvingande befogenheter.
(
41
)	Punkterna 28 och 43 i respektive beslut att begära förhandsavgörande. Den rättspraxis som avses härrör från dom av den 21 december 2016, Tele2 Sverige och Watson m.fl. (C‑203/15 och C‑698/15, EU:C:2016:970, punkt 120).
(
42
)	Mål C‑746/18, EU:C:2021:152.