62024CJ0085
DOMSTOLENS DOM (första avdelningen)
den 27 februari 2025 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Konsumentskydd – Konsumentkreditavtal som avser bostadsfastighet – Direktiv 2014/17/EU – Artikel 13.1 g – Allmän information om bostadskreditprodukter – Skyldighet att tillhandahålla ett ’representativt exempel’ – Direktiv 2005/29/EG – Artikel 7 – Bankinstitut som erbjuder olika former av krediter – Informationsblad som endast innehåller exempel avseende kreditavtal med rörlig ränta”
I mål C‑85/24,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike) genom beslut av den 23 januari 2024, som inkom till domstolen den 2 februari 2024, i målet
Verein für Konsumenteninformation
mot
BAWAG P.S. K. Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG,
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden F. Biltgen, domstolens vice ordförande T. von Danwitz, tillika tillförordnad domare på första avdelningen, samt domarna A. Kumin, I. Ziemele och S. Gervasoni (referent),
generaladvokat: D. Spielmann,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
Verein für Konsumenteninformation, genom S. Langer, Rechtsanwalt,
–
BAWAG P.S. K. Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG, genom M. Kellner och F. Liebel, Rechtsanwälte,
–
Europeiska kommissionen, genom B.-R. Killmann och P. Vanden Heede, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 13.1 g i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/17/ЕU av den 4 februari 2014 om konsumentkreditavtal som avser bostadsfastighet och om ändring av direktiven 2008/48/EG och 2013/36/EU och förordning (EU) nr 1093/2010 (EUT L 60, 2014, s. 34).
2
Begäran har framställts i ett mål mellan Verein für Konsumenteninformation, som är en österrikisk konsumentskyddsförening (nedan kallad VKI), och BAWAG P.S.K. Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG (nedan kallat BAWAG), som är en österrikisk bank. Målet rör den omständigheten att BAWAG:s allmänna information till konsumenterna inte innehåller ett representativt exempel på ett kreditavtal med bunden ränta och ett representativt exempel på ett kreditavtal med omväxlande bunden ränta och rörlig ränta.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Direktiv 2014/17
3
I skälen 15, 20, 38 och 53 i direktiv 2014/17 anges följande:
”(15)
Syftet med detta direktiv är att se till att konsumenter som ingår kreditavtal som avser fast egendom ges ett starkt skydd. …
…
(20)
För att säkerställa en enhetlig ram för konsumenterna på kreditområdet och för att minimera den administrativa bördan för kreditgivare och kreditförmedlare bör grundstommen i detta direktiv i möjligaste mån följa strukturen i [Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/48/EG av den 23 april 2008 om konsumentkreditavtal och om upphävande av rådets direktiv 87/102/EEG (EUT L 133, 2008, s. 66)], särskilt när det gäller konceptet att information i reklam för kreditavtal som avser bostadsfastighet ska ges till konsumenten med hjälp av ett illustrerande exempel, att han eller hon ska få detaljerad information i form av ett standardiserat faktablad innan avtal ingås, att konsumenten ska få de förklaringar som han eller hon behöver innan kreditavtalet ingås, att en gemensam grund ska fastställas för beräkningen av den effektiva räntan exklusive notariatsavgifter, och att kreditgivaren ska bedöma konsumentens kreditvärdighet innan en kredit ges. …
…
(38)
Reklam brukar särskilt fokusera på en eller flera produkter, men konsumenterna bör ha möjlighet att fatta sina beslut med full kännedom om alla kreditprodukter som erbjuds. I det hänseendet spelar den allmänna informationen en viktig roll för att upplysa konsumenten vad gäller det breda urval av produkter och tjänster som erbjuds och deras viktigaste egenskaper. Konsumenterna bör därför alltid ha tillgång till allmän information om de kreditprodukter som finns. I fall där detta krav inte gäller icke anknutna kreditförmedlare bör dessa likväl vara skyldiga att tillhandahålla konsumenterna avpassad information innan avtal ingås.
…
(53)
Eftersom den effektiva räntan på reklamstadiet endast kan anges med hjälp av ett exempel bör detta exempel vara representativt. Det bör därför stämma överens exempelvis med den genomsnittliga löptiden och det totala belopp som beviljats för den typ av kreditavtal som övervägs. När det representativa exemplet fastställs bör hänsyn även tas till hur utbredda vissa typer av kreditavtal är på en bestämd marknad. Det kan vara lämpligt att varje kreditgivare baserar det representativa exemplet på ett kreditbelopp som är representativt för det egna produktutbudet och den egna förväntade kundbasen, eftersom dessa kan variera avsevärt mellan olika kreditgivare. När det gäller den effektiva ränta som anges i det standardiserade EU-faktabladet bör konsumentens preferenser och den information som denne lämnat i möjligaste mån tas i beaktande, och kreditgivaren eller kreditförmedlaren bör klargöra huruvida den information som lämnats är ett exempel eller speglar de angivna preferenserna och den tillhandahållna informationen. De representativa exemplen bör under inga omständigheter strida mot kraven i [Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direktiv om otillbörliga affärsmetoder) (EUT L 149, 2005, s. 22)]. …”
4
Artikel 13 i direktivet har rubriken ”Allmän information”. I punkt 1 i den artikeln föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna ska se till att kreditgivare eller i förekommande fall anknutna kreditförmedlare eller deras utsedda representanter alltid tillhandahåller tydlig och övergripande allmän information om kreditavtal på papper eller annat varaktigt medium eller i elektronisk form. Medlemsstaterna kan dessutom föreskriva att icke anknutna kreditförmedlare ska tillhandahålla allmän information.
Sådan allmän information ska åtminstone innehålla följande:
…
e)
Typer av tillgänglig kreditränta samt uppgift om huruvida denna är bunden och/eller rörlig, med en kort beskrivning av kännetecknen för en bunden respektive rörlig ränta och vad detta innebär för konsumenten.
…
g)
Ett representativt exempel på det sammanlagda kreditbeloppet, konsumentens sammanlagda kostnad för krediten, det sammanlagda belopp som ska betalas av konsumenten och den effektiva räntan.
…”
5
I artikel 14.1 i nämnda direktiv, med rubriken ”Information som ska lämnas innan avtal ingås”, föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna ska se till att kreditgivaren och i tillämpliga fall kreditförmedlaren eller den utsedda representanten ger konsumenten anpassad information för att kunna jämföra de krediter som tillhandahålls på marknaden, bedöma deras konsekvenser och fatta ett välgrundat beslut om huruvida ett kreditavtal bör ingås
a)
utan onödiga dröjsmål efter det att konsumenten har lämnat de nödvändiga uppgifterna om sina behov, sin ekonomiska situation och sina preferenser i enlighet med artikel 20, och
b)
i god tid innan konsumenten är bunden av något kreditavtal eller erbjudande.”
Direktiv 2005/29
6
Artikel 7 i direktiv 2005/29 har rubriken ”Vilseledande underlåtenhet”. I punkt 1 i den artikeln föreskrivs följande:
”En affärsmetod skall anses vara vilseledande om den, i sitt sammanhang och med beaktande av alla dess särdrag och omständigheterna kring den samt av kommunikationsmediets begränsningar, innebär att näringsidkaren underlåter att lämna väsentlig information som genomsnittskonsumenten, beroende på sammanhanget, behöver för att fatta ett välgrundat affärsbeslut och därigenom medför, eller sannolikt kommer att medföra, att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne annars inte skulle ha fattat.”
Österrikisk rätt
7
7 § led 7 i Bundesgesetz über Hypothekar- und Immobilienkreditverträge und sonstige Kreditierungen zu Gunsten von Verbrauchern (den federala lagen om hypotekslåneavtal och fastighetskreditavtal samt andra konsumentkreditavtal) av den 26 november 2015 (BGBl. I, 135/2015), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad lagen om hypotekslån och bostadslån), införlivar artikel 13.1 g i direktiv 2014/17 i identiska termer.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
8
BAWAG är ett bankinstitut och erbjuder sina tjänster i hela Österrike. Denna bank ger i ett ”produktinformationsblad om bostadslån” konsumenterna allmän information om de hypoteks- och bostadslån som den erbjuder.
9
På sidorna 2–4 i produktinformationsbladet behandlas kreditavtal avseende bostadsbyggande som inte garanteras av en inteckning, vilket avslutas med ett ”representativt exempel”. Sidorna 5–7 i detta informationsblad avser kreditavtal avseende bostadsbyggande som garanteras av en inteckning och avslutas även med ett representativt exempel. Som representativt exempel på ett kreditavtal avseende bostadsbyggande som inte garanteras av en inteckning anges ett lån på 35000 euro med en löptid på 180 månader och en rörlig årlig nominell ränta på 4,58 procent. Som representativt exempel på ett kreditavtal avseende bostadsbyggande som garanteras av en inteckning anges ett lån på 200000 euro med en löptid på 240 månader och en rörlig årlig nominell ränta på 0,5 procent. I båda exemplen anges det räntebelopp som ska betalas, den effektiva räntan och den sammanlagda kreditkostnaden.
10
I BAWAG:s produktsortiment finns, förutom kreditavtal med enbart rörlig ränta, även kreditavtal med enbart bunden ränta samt kreditavtal med omväxlande rörlig ränta och bunden ränta.
11
VKI väckte talan och yrkade att BAWAG skulle förbjudas att i det ovan i punkt 8 nämnda informationsbladet endast ange ett exempel på ett kreditavtal med rörlig ränta, utan att även ange ett exempel på kreditavtal med bunden ränta och ett exempel på kreditavtal med både rörlig och bunden ränta, eftersom VKI erbjuder dessa tre typer av räntesatser för dessa kreditavtal.
12
Mot detta invände BAWAG att dess produktinformationsblad inte tjänar som detaljerad information till konsumenter före avtalets ingående som är avpassad för enskilda fall och konkreta kunder. BAWAG anser att det inte kan krävas att varje tänkbar form av räntesats ska illustreras med ett exempel i nämnda informationsblad.
13
Domstolen i första instans ansåg att ett exempel på kredit med bunden ränta borde ha angetts i samma informationsblad och biföll delvis VKI:s yrkanden.
14
Domstolen i andra instans fann däremot att det enligt 7 § led 7 i lagen om hypotekslån och fastighetskrediter endast krävs ett representativt exempel rörande de uppgifter som anges i informationsbladet och att BAWAG således inte är skyldigt att i sitt informationsblad även tillhandahålla ett exempel på ett kreditavtal med bunden ränta.
15
VKI överklagade appellationsdomstolens dom till Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike), som är den hänskjutande domstolen.
16
Den hänskjutande domstolen anser att kravet på att tillhandahålla representativa exempel för var och en av de tre typer av kreditavtal som erbjuds går utöver vad den allmänna informationen ska innehålla, men medger att den inte har något tydligt stöd för denna tolkning av artikel 13.1 g i direktiv 2014/17.
17
Mot denna bakgrund beslutade Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EU‑domstolen:
”Ska artikel 13.1 g i [direktiv 2014/17] tolkas så, att det inte rör sig om en överträdelse av denna bestämmelse när en kreditgivare, som erbjuder krediter avseende bostadsbyggande, som garanteras eller inte garanteras av en inteckning, och i båda fallen i flera varianter (a. krediter med enbart perioder med bunden ränta, b. krediter med perioder med omväxlande rörlig och bunden ränta och c. krediter med enbart rörlig ränta), och denne, i båda fallen, anger ett (enda) representativt exempel på en kredit avseende bostadsbyggande som inte garanteras av en inteckning eller på en kredit avseende bostadsbyggande som garanteras av en inteckning, eller krävs det enligt bestämmelsen att ett representativt exempel ska anges för varje form av räntesats?”
Tolkningsfrågan
18
Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 13.1 g i direktiv 2014/17 ska tolkas så, att en kreditgivare som, för finansiering av bostadsbyggen, erbjuder kreditavtal, oavsett om de garanteras av en inteckning eller inte, med bunden ränta, med rörlig ränta eller omväxlande perioder med bunden ränta och rörlig ränta, ska tillhandahålla ett representativt exempel för var och en av de tre typer av kreditavtal som erbjuds.
19
Domstolen erinrar inledningsvis om att syftet med direktiv 2014/17 – såsom framgår av dess artikel 1 – är att fastställa ett gemensamt ramverk för konsumentkreditavtal som avser bostadsfastighet.
20
I artikel 13.1 i direktivet, som har rubriken ”Allmän information”, anges den allmänna information om kreditavtal avseende bostadsfastigheter som medlemsstaterna ska se till att kreditgivarna alltid tillhandahåller konsumenterna.
21
Som en del av denna allmänna information föreskrivs i artikel 13.1 g att kreditgivaren bland annat ska ge ”[e]tt representativt exempel på det sammanlagda kreditbeloppet, konsumentens sammanlagda kostnad för krediten, det sammanlagda belopp som ska betalas av konsumenten och den effektiva räntan”.
22
Enligt domstolens fasta praxis ska vid tolkningen av en unionsbestämmelse inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i (dom av den 14 mars 2024, VR Bank Ravensburg-Weingarten, C‑536/22, EU:C:2024:234, punkt 35 och där angiven rättspraxis).
23
För det första tyder ordalydelsen i artikel 13.1 g i direktiv 2014/17, genom att den obestämda artikeln ”ett” används, på att kreditgivarna endast behöver ge ett enda exempel till konsumenterna i sin allmänna information. Vidare preciseras att tanken med detta exempel inte är att det ska vara ”representativt” för de olika typer av kreditavtal som erbjuds av kreditgivaren, utan för ”det sammanlagda kreditbeloppet, konsumentens sammanlagda kostnad för krediten, det sammanlagda belopp som ska betalas av konsumenten och den effektiva räntan”.
24
Av detta följer att syftet med det representativa exempel som ska ges inte förefaller vara att åskådliggöra mångfalden av de kreditavtal som kreditgivaren erbjuder, utan att ge konsumenterna allmän information som hjälper dem att förstå innebörden och utformningen av olika begrepp avseende krediter.
25
För det andra stöder det sammanhang i vilket artikel 13.1 g i direktiv 2014/17 ingår denna bokstavstolkning.
26
Domstolen vill till att börja med påpeka att artikel 13.1 e i direktivet kräver att ”den allmänna informationen” ska innehålla uppgift om ”[t]yper av tillgänglig kreditränta samt uppgift om huruvida denna är bunden och/eller rörlig”, medan artikel 13.1 g i direktivet inte innehåller någon uppgift om huruvida det representativa exemplet ska anges för varje typ av kreditavtal som erbjuds. Det måste dock beaktas att om unionslagstiftaren hade haft för avsikt att kräva att kreditgivarna ska tillhandahålla ett representativt exempel för alla typer av erbjudna räntesatser, så skulle den uttryckligen ha angett detta.
27
Vidare framgår det av en läsning av direktiv 2014/17 i dess helhet att det genom direktivet införs ett obligatoriskt informationssystem på två nivåer till förmån för konsumenterna.
28
Den första nivån utgörs av den ”allmänna information” som nämns i artikel 13 i direktivet. Enligt skäl 38 i direktivet bör denna information göra det möjligt för konsumenterna att fatta välgrundade beslut genom att den upplyser ”konsumenten [om] det breda urval av produkter och tjänster som erbjuds och deras viktigaste egenskaper. Konsumenterna bör därför alltid ha tillgång till allmän information om de kreditprodukter som finns”.
29
Den andra nivån på den information som konsumenterna ska ges tillgång till utgörs av den ”[i]nformation som ska lämnas innan avtal ingås” och som anges i artikel 14 i direktivet. I artikel 14.1 preciseras att det rör sig om ”anpassad information [som konsumenten behöver] för att kunna jämföra de krediter som tillhandahålls på marknaden, bedöma deras konsekvenser och fatta ett välgrundat beslut om huruvida ett kreditavtal bör ingås”.
30
Såsom BAWAG och Europeiska kommissionen har understrukit i sina yttranden till domstolen är syftet med den ”allmänna informationen” således inte att ge konsumenterna detaljerade klargöranden som är anpassade till varje typ av kreditavtal som erbjuds av kreditgivaren och till varje enskilt fall, trots att sådana klargöranden kan anses omfattas av begreppet ”[i]nformation som ska lämnas innan avtal ingås”. Denna information är endast avsedd att i ett inledande skede av konsumentens överväganden rörande krediter förse denne med viss information. Det vore därför olämpligt att tolka artikel 13.1 g i direktiv 2014/17 på ett sådant sätt att denna information måste vara uttömmande. En sådan tolkning skulle även äventyra den åtskillnad som unionslagstiftaren har uppställt mellan allmän information och information som ska lämnas innan avtal ingås.
31
Vad för det tredje gäller de mål som eftersträvas med direktiv 2014/17, erinrar domstolen om att detta direktiv, såsom framgår av skäl 15 i detsamma, syftar till att se till att konsumenter som funderar på att ingå kreditavtal som avser fast egendom ges ett starkt skydd.
32
I skäl 53 i direktiv 2014/17 betonas särskilt att de representativa exemplen inte bör strida mot kraven i direktiv 2005/29.
33
I artikel 7.1 i sistnämnda direktiv, som syftar till att bekämpa otillbörliga affärsmetoder gentemot konsumenter, föreskrivs att ”[e]n affärsmetod skall anses vara vilseledande om den, i sitt sammanhang och med beaktande av alla dess särdrag och omständigheterna kring den samt av kommunikationsmediets begränsningar, innebär att näringsidkaren underlåter att lämna väsentlig information som genomsnittskonsumenten, beroende på sammanhanget, behöver för att fatta ett välgrundat affärsbeslut och därigenom medför, eller sannolikt kommer att medföra, att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne annars inte skulle ha fattat”.
34
I förevarande fall förefaller tillhandahållandet, i fråga om kreditavtal som garanteras av en inteckning, av ett representativt exempel avseende en kredit med rörlig ränta och, när det gäller avtal som inte garanteras av en inteckning, av ett representativt exempel som även det avser en kredit med rörlig ränta, inte vara ägnade att beröva konsumenten väsentlig information, i den mening som avses i artikel 7.1 i direktiv 2005/29.
35
Det ska härvidlag påpekas att den allmänna information som konsumenten behöver för att kunna fatta ett välgrundat beslut om en kredit med bunden ränta, en kredit med rörlig ränta eller en kredit med omväxlande ränta inte består i den information som ska finnas med i exemplet, det vill säga det sammanlagda kreditbeloppet, konsumentens sammanlagda kostnad för krediten, det sammanlagda belopp som ska betalas av konsumenten och den effektiva räntan, utan i den omständigheten att dessa uppgifter är säkra vad avser den första typen av kredit och osäkra i de två andra fallen.
36
Dessa väsentliga egenskaper hos kreditavtal med bunden och/eller rörlig ränta ska anges i den allmänna informationen med tillämpning av artikel 13.1 e och inte enligt artikel 13.1 g i det representativa exemplet.
37
Det representativa exemplet syftar nämligen till att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå i kombination dels med annan allmän information som anges i artikel 13.1 i direktiv 2014/17, dels med den information som ska lämnas innan avtal ingås, vilken ska vara anpassad till varje enskild konsuments personliga situation.
38
Den omständigheten att en kreditgivare, som erbjuder kreditavtal med bunden, rörlig och omväxlande ränta, i sin allmänna information endast ger ett typexempel på ett kreditavtal med rörlig ränta som garanteras av en inteckning och ett exempel på ett kreditavtal med rörlig ränta som inte garanteras av en inteckning, fråntar inte konsumenten väsentlig information och kan således inte anses utgöra en indikation på en vilseledande affärsmetod från kreditgivarens sida, i den mening som avses i artikel 7.1 i direktiv 2005/29. Att i den allmänna informationen presentera ett enda representativt exempel är således förenligt med syftet med direktiv 2014/17.
39
Det ska slutligen understrykas att exemplet i artikel 13.1 g i direktiv 2014/17, såsom angetts i punkt 23 ovan, måste vara ”representativt”.
40
I skäl 53 i direktiv 2014/17 anges härvidlag att ”[n]är det representativa exemplet fastställs bör hänsyn även tas till hur utbredda vissa typer av kreditavtal är på en bestämd marknad. Det kan vara lämpligt att varje kreditgivare baserar det representativa exemplet på ett kreditbelopp som är representativt för det egna produktutbudet och den egna förväntade kundbasen, eftersom dessa kan variera avsevärt mellan olika kreditgivare.”
41
Det framgår således av nämnda skäl 53 att vid bedömningen av huruvida det exempel som ska lämnas är representativt kan vissa faktorer beaktas, nämligen, exempelvis den genomsnittliga löptiden och det totala belopp som beviljats för den typ av kreditavtal som övervägs samt hur frekventa vissa typer av kreditavtal är på en bestämd marknad. När det gäller den effektiva ränta som anges i det standardiserade EU‑faktabladet bör konsumentens preferenser och den information som denne lämnat i möjligaste mån tas i beaktande, och kreditgivaren eller kreditförmedlaren bör klargöra huruvida den information som lämnats är ett exempel eller speglar de angivna preferenserna och den tillhandahållna informationen. Såsom har påpekats i punkt 32 ovan bör de representativa exemplen under inga omständigheter strida mot kraven i direktiv 2005/29.
42
Det ankommer på den hänskjutande domstolen att, bland annat mot bakgrund av dessa uppgifter, bedöma huruvida det exempel som BAWAG har angett i sin allmänna information, med tillämpning av artikel 13.1 g i direktiv 2014/17, är representativt.
43
Mot bakgrund av det ovan anförda ska tolkningsfrågan besvaras enligt följande. Artikel 13.1 g i direktiv 2014/17 ska tolkas så, att en kreditgivare som, för finansiering av bostadsbyggen, erbjuder kreditavtal, oavsett om de garanteras av en inteckning eller inte, med bunden ränta, med rörlig ränta eller omväxlande perioder med bunden ränta och rörlig ränta, endast är skyldig att i den allmänna informationen tillhandahålla ett enda exempel på de krediter som kreditgivaren erbjuder, förutsatt att detta är representativt.
Rättegångskostnader
44
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
Artikel 13.1 g i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/17/ЕU av den 4 februari 2014 om konsumentkreditavtal som avser bostadsfastighet och om ändring av direktiven 2008/48/EG och 2013/36/EU och förordning (EU) nr 1093/2010
ska tolkas så, att
en kreditgivare som, för finansiering av bostadsbyggen, erbjuder kreditavtal, oavsett om de garanteras av en inteckning eller inte, med bunden ränta, med rörlig ränta eller omväxlande perioder med bunden ränta och rörlig ränta, endast är skyldig att i den allmänna informationen tillhandahålla ett enda exempel på de krediter som kreditgivaren erbjuder, förutsatt att detta är representativt.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.