62014CJ0020
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2015. gada 22. oktobrī (
*1
)
“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Preču zīmes — Direktīva 2008/95/EK — Papildu pamatojumi atteikumam vai spēkā neesamībai — Vārdiska preču zīme — Tāda pati burtu virkne kā agrākā preču zīmē — Aprakstošas vārdu kombinācijas pievienošana — Sajaukšanas iespējas esamība”
Lieta C‑20/14
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Bundespatentgericht (Federālā Patentu tiesa, Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2013. gada 25. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2014. gada 17. janvārī, tiesvedībā
BGW Beratungs-Gesellschaft Wirtschaft mbH
, agrāk BGW Marketing‑ & Management-Service GmbH,
pret
Bodo Scholz .
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: Tiesas priekšsēdētāja vietnieks A. Ticano [A. Tizzano], kas pilda pirmās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši F. Biltšens [F. Biltgen], E. Borgs Bartets [A. Borg Barthet] (referents), E. Levits un M. Bergere [M. Berger],
ģenerāladvokāts P. Mengoci [P. Mengozzi],
sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
—
Polijas valdības vārdā – B. Majczyna, pārstāvis,
—
Eiropas Komisijas vārdā – G. Braun un F. W. Bulst, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2015. gada 12. marta tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 299, 25. lpp.), 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretāciju.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp BGW Beratungs-Gesellschaft Wirtschaft mbH, agrāko BGW Marketings‑ & Management-Service GmbH (turpmāk tekstā – “BGW”), un B. Scholz par vārdisku preču zīmi “BGW Bundesverband der deutschen Gesundheitswirtschaft”.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Direktīvas 2008/95 3. panta “Iemesli atteikumam vai spēkā neesamībai” 1. punkta b) un c) apakšpunktā ir noteikts:
“1.   Nereģistrē vai piereģistrēšanas gadījumā pasludina par spēkā neesošiem:
[..]
b)
preču zīmes, kam nav nekādas atšķirtspējas;
c)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var noderēt tirdzniecībā, lai apzīmētu preču veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, ģeogrāfisko izcelsmi vai preču ražošanas vai pakalpojuma sniegšanas laiku, vai citas preču raksturīgas pazīmes;
[..]”
4
Šīs direktīvas 4. panta “Precīzāki iemesli atteikumam vai spēkā neesamībai, kas attiecas uz konfliktiem ar agrākām tiesībām” 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts:
“1.   Preču zīmi nereģistrē vai, ja tā ir reģistrēta, pasludina par spēkā neesošu:
[..]
b)
ja tās identitātes vai līdzības ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas šīs preču zīmes, identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību, kas ietver asociācijas iespēju ar agrāko preču zīmi.”
Vācijas tiesības
5
1994. gada 25. oktobra Likuma par preču zīmēm (Markengesetz, BGBl. I, 3082. lpp.; 1995 I, 156. lpp.; 1996 I, 682. lpp.) 9. panta 1. punkts ir šāds:
“Reģistrētu preču zīmi atzīst par spēkā neesošu
[..]
2.
ja tās identitātes vai līdzības ar agrāku prioritātes datumu reģistrācijai pieteiktu vai reģistrētu preču zīmi un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas šīs preču zīmes, identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību, kas ietver asociācijas iespēju ar agrāko preču zīmi, [..].”
Pamatlietas fakti un prejudiciālais jautājums
6
2006. gada 11. decembrī Vācijas Patentu un preču zīmju biroja (Deutsches Patent‑ und Markenamt) reģistrā ar numuru 306 33835 tika reģistrēta vārdiska preču zīme “BGW Bundesverband der deutschen Gesundheitswirtschaft” (turpmāk tekstā – “jaunākā preču zīme”) attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 35., 41. un 43. klasē pārskatītā un grozītā Nicas 1957. gada 15. jūnija Nolīguma par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām izpratnē, kuri atbilst šādam aprakstam:
“16. klase: iespieddarbi;
35. klase: reklāma; komerclietu vadība; komerciālā vadība un biroja darbi; uzņēmējdarbības konsultācijas; konsultācijas komercdarbības organizēšanas jomā; konsultācijas komerclietu valdības jautājumos; izstāžu un gadatirgu rīkošana saimnieciskiem mērķiem un reklāmas nolūkos; sabiedriskā saskarsme;
41. klase: izglītība; apmācība; izklaide; sporta un kultūras aktivitātes; izstāžu rīkošana kultūras un izglītošanas nolūkos; ar aktīvo atpūtu saistītie pakalpojumi; veselības klubu vadīšana; kolokviju rīkošana un vadīšana; konferenču, kongresu un simpoziju organizēšana un rīkošana; sporta instalāciju ekspluatācija; sporta aprīkojuma noma; sporta un vingrošanas skolotāja pakalpojumi; semināru, darbnīcu, lekciju, apaļo galdu sarunu un kursu organizēšana un vadīšana; konsultācijas par aktīvo atpūtu; izglītības un profesionālās izglītības kursu organizēšana un vadīšana; informācijas pakalpojumi atpūtniekiem par sporta un kultūras pasākumiem; konsultēšana par aprūpi;
43. klase: viesu ēdināšanas un izmitināšanas pakalpojumi; izmitināšanas vietu rezervēšana viesiem, it īpaši atpūtniekiem un starpniecība; veco ļaužu pansionātu pakalpojumi; brīvdienu nometņu vadīšana.”
7
BGW par šo reģistrāciju iesniedza iebildumus, pamatojoties uz šādu Vācijas vārdisko un grafisko preču zīmi Nr. 304 06 837 (turpmāk tekstā – “agrākā preču zīme”):
8
Agrākā preču zīme ir reģistrēta kopš 2004. gada 21. jūlija attiecībā uz tādām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 35. un 41. klasē iepriekš minētā Nicas nolīguma izpratnē un kas atbilst šādam aprakstam:
“16. klase: papīrs, pape (kartons) un izstrādājumi no šiem materiāliem, ciktāl tie ietilpst 16. klasē; iespieddarbi; grāmatu iesiešanas materiāli; fotogrāfijas; rakstāmlietas; līmvielas kancelejas vai mājturības vajadzībām; materiāli māksliniekiem; otas; rakstāmmašīnas un kancelejas preces (izņemot mēbeles); mācību un uzskates līdzekļi (izņemot aparatūru); sintētiskie iesaiņojuma materiāli (kas neietilpst citās klasēs);
35. klase: reklāma; darījumu vadīšana; uzņēmumu pārvaldīšana; biroja darbi;
41. klase: izglītība; apmācība; izklaide; sporta un kultūras aktivitātes; žurnālu, laikrakstu un grāmatu publicēšana un izdošana; tekstu publicēšana; gadatirgu un izstāžu rīkošana izklaides, kultūras un sporta mērķiem; kinematogrāfija; kino filmu izplatīšana; videokameru, skaņu ierakstu, televīzijas un radio programmu iznomāšana; tālmācība; konferenču, kongresu un simpoziju organizēšana un rīkošana; elektronisko grāmatu un žurnālu publicēšanas tiešsaistē; izklaide radio ēterā; semināru un darbnīcu rīkošana un vadīšana; tulkojumu sagatavošana; nodarbības un audzināšana; kolokviju rīkošana un vadīšana; scenāriju rakstīšana; video filmu ražošana; sacensību rīkošana.”
9
Ar 2009. gada 2. oktobra lēmumu Vācijas Patentu un preču zīmju birojs daļēji apmierināja BGW iebildumus un daļēji atcēla jaunākās preču zīmes reģistrāciju divu konfliktējošu preču zīmju sajaukšanas iespējas dēļ. Pēc jaunākās preču zīmes īpašnieka celtās prasības šis lēmums ar 2012. gada 9. janvāra lēmumu tika atsaukts, pamatojot, ka BGW nav pierādījusi, ka tā izmanto savu preču zīmi, lai saglabātu iegūtās tiesības.
10
BGW Bundespatentgericht (Federālā Patentu tiesa) par pēdējo minēto lēmumu cēla prasību to atcelt.
11
Šī tiesa, pamatojoties uz BGW iesniegtajiem daudzajiem dokumentiem, uzskata, ka agrākās preču zīmes faktiska izmantošana, lai saglabātu iegūtās tiesības, tika pierādīta vismaz attiecībā uz “iespieddarbiem” un “reklāmas” pakalpojumiem, “semināru rīkošanu un vadīšanu” un “konkursu organizēšanu”, jo minētie pakalpojumi galvenokārt tiek sniegti veselības nozares uzņēmumiem, it īpaši optikas veikaliem un dzirdes aparātu izgatavotājiem. Iesniedzējtiesa secina, ka konfliktējošās preču zīmes tiek piemērotas identiskām precēm un daļēji identiskiem un daļēji līdzīgiem pakalpojumiem.
12
Attiecībā uz preču zīmju līdzību iesniedzējtiesa uzskata, ka agrākās preču zīmes kopiespaidu galvenokārt veido burtu virkne “BGW”, savukārt šīs preču zīmes grafiskais elements tikai uzsver minēto virkni no vizuālā aspekta un tam pilnīgi nav nekādas nozīmes, raugoties no fonētiskā aspekta. Attiecībā uz jaunāko preču zīmi iesniedzējtiesa uzskata, ka vārdu virknei “Bundesverband der deutschen Gesundheitswirtschaft” ir tikai aprakstošs raksturs un tai nav atšķirtspējas, jo tā norāda, ka attiecīgās preces un pakalpojumus sniedz veselības nozares uzņēmumu federācija, kas darbojas visā valstī, bet neļauj precīzi identificēt minēto preču un pakalpojumu komerciālo izcelsmi.
13
Iesniedzējtiesa uzskata, ka jaunākās preču zīmes kopiespaidu arī galvenokārt veido burtu virkne “BGW”. Katrā ziņā Bundespatentgericht (Federālā Patentu tiesa) piebilst, ka neatkarīgi no minētās vārdu kombinācijas novērtējuma ir jāatzīst, ka burtu virknei “BGW” jaunākajā preču zīmē vismaz ir patstāvīgs apzīmējošs stāvoklis sprieduma Medion (C‑120/04, EU:C:2005:594) izpratnē. Tāpēc, saskaroties ar šo preču zīmi, konkrētā sabiedrības daļa atpazīs agrāko preču zīmi, jo vienīgā atšķirība no tās ir, ka saīsinājums “BGW” – kuram pašam par sevi nav nozīmes – tiks izprasts ar tam pievienoto paskaidrojošo (aprakstošo) norādi “Bundesverband der deutschen Gesundheitswirtschaft”.
14
Līdz ar to, atsaucoties uz spriedumu AMS/ITSB – American Medical Systems (AMS Advanced Medical Services) (T‑425/03, EU:T:2007:311), iesniedzējtiesa uzskata, ka nav nekādu šaubu, ka attiecībā uz šī sprieduma 11. punktā norādītajām precēm un pakalpojumiem pastāv konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa.
15
Tomēr iesniedzējtiesa uzskata, ka tā nevar nospriest tāpat kā Tiesa spriedumā Strigl un Securvita (C‑90/11 un C‑91/11, EU:C:2012:147), kurā tā ir atzinusi, ka Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts ir piemērojami vārdiskai preču zīmei, kura sastāv no tādas aprakstošas vārdu kombinācijas, kas ir apvienota ar burtu virkni, kura pati par sevi nav aprakstoša, ja konkrētā sabiedrības daļa šo burtu virkni tāpēc, ka tā atbilst katra no šajā vārdu kombinācijā esošajiem vārdiem pirmajam burtam, uztver kā minētās vārdu kombinācijas saīsinājumu, un preču zīme, aplūkojot to kopumā, tādējādi var tikt saprasta kā aprakstošu norāžu vai saīsinājumu kombinācija, kurai līdz ar to nav atšķirtspējas. Iesniedzējtiesa turklāt arī atgādina, ka Tiesa minētā sprieduma 38. punktā ir norādījusi, ka burtu virknei, kas ir veidota no vārdu kombinācijā iekļauto vārdu sākuma burtiem, salīdzinājumā ar vārdu kombināciju ir tikai papildu vieta.
16
Tādēļ ir izslēgts, ka kombinētās preču zīmes elementam – šajā gadījumā burtu virknei “BGW” –, kas tiek uztverts kā jaunākās preču zīmes saīsinājums, var atzīt dominējošu vai vismaz patstāvīgu apzīmējošu stāvokli, jo šādam elementam ir tikai papildu vieta.
17
Bundespatentgericht (Federālā Patentu tiesa) uzskata, ka apstāklis, ka spriedums Strigl un Securvita (C‑90/11 un C‑91/11, EU:C:2012:147) attiecas uz absolūtiem reģistrācijas atteikuma pamatiem Direktīvas 2008/95 3. panta izpratnē, nepamato atšķirīga vērtējuma sniegšanu pamatlietā, kurā savukārt ir izvirzīts jautājums par šīs direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto papildu pamatu atteikumam, jo tas, kā sabiedrības daļa uztver attiecīgo preču zīmi, principā nevar būt atkarīgs no tā, vai runa ir par atteikuma reģistrācijas atteikuma pamatu Direktīvas 2008/95 3. panta vai 4. panta izpratnē.
18
Šādos apstākļos Bundespatentgericht (Federālā Patentu tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas 2008/95 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka identisku un līdzīgu preču un pakalpojumu gadījumā sajaukšanas iespēju no sabiedrības viedokļa var atzīt tad, ja atšķirtspējīga burtu virkne, kas ir dominējošs elements, kurš veido agrāku, vidēji atšķirtspējīgu vārdisku/grafisku apzīmējumu, tiek iekļauta trešās personas jaunākā vārdiskā apzīmējumā tādā veidā, ka šai burtu virknei tiek pievienota ar to saistīta aprakstoša vārdu kombinācija, kas burtu virkni paskaidro kā aprakstošo vārdu saīsinājumu?”
Par prejudiciālo jautājumu
19
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2008/95 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka identisku vai līdzīgu preču un pakalpojumu gadījumā attiecīgā sabiedrības daļa var sajaukt agrāku preču zīmi, kuru veido burtu virkne, kurai ir atšķirtspēja un kura ir dominējošs elements šajā preču zīmē ar vidēju atšķirtspēju, un jaunāku preču zīmi, kurā arī ir ietverta šī burtu virkne, kurai ir pievienota paskaidrojoša vārdu virkne, kuru sākumburti atbilst minētajai burtu virknei, kā rezultātā sabiedrība to uztver kā minētās vārdu virknes saīsinājumu.
20
Tā kā šo jautājumu iesniedzējtiesa ir uzdevusi saistībā ar šaubām, kas tai radušās attiecībā uz sprieduma Strigl un Securvita (C‑90/11 un C‑91/11, EU:C:2012:147) piemērošanu, novērtējot konfliktējošo preču zīmju līdzību pamatlietā, vispirms ir jānovērtē šī sprieduma piemērojamība un atbilstīgums.
21
Pamatlietās, kurās tika taisīts spriedums Strigl un Securvita (C‑90/11 un C‑91/11, EU:C:2012:147), runa bija par divām vārdiskām preču zīmēm, no kurām viena ietvēra apzīmējumu “Multi Markets Fund MMF” attiecībā uz fondu, kas investē daudzos finanšu tirgos, un otra ietvēra apzīmējumu “NAI – Der Natur-Aktien-Index”, lai apzīmētu biržas indeksu, kurā ir iekļautas ekoloģiski orientētu uzņēmumu akcijas. Tā kā iesniedzējtiesa šajās lietās uzskatīja, ka apzīmējumiem “MMF” un “NAI”, aplūkojot izolēti, nav aprakstoša rakstura Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, tā jautāja Tiesai, vai šīs direktīvas 3. panta 1. punkta b) un/vai c) apakšpunktā paredzētie reģistrācijas atteikuma pamati ir piemērojami vārdiskai preču zīmei, kas sastāv no aprakstošas vārdu kombinācijas, kura apvienota ar burtu virkni, kas pati par sevi nav aprakstoša, bet atbilst katra šajā vārdu kombinācijā esoša vārda sākuma burtam.
22
Tādēļ, tā kā iepriekš minētajās lietās pamatjautājums bija, vai saliktu preču zīmi, kurā ietilpst vārdu virkne, kurai pievienots tās saīsinājums, var reģistrēt, ņemot vērā Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu, nevis izvērtēt, kā šajā lietā, vai pastāv sajaukšanas iespēja minētās direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē starp agrāku preču zīmi, kurā ietilpst burtu virkne, un jaunāku preču zīmi, kurā arī ir šī pati burtu virkne ar tai pievienotu vārdu virkni.
23
Pirmkārt, Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktos norādītajiem absolūtajiem reģistrācijas atteikuma pamatiem un šīs direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajiem relatīvajiem reģistrācijas atteikuma pamatiem ir atšķirīgi mērķi un tie ir paredzēti atšķirīgu interešu aizsardzībai.
24
Runājot par Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu, vispārējās intereses, kas ir šīs tiesību normas pamatā, ir nodrošināt, ka apzīmējumus, kas ir aprakstoši attiecībā uz vienu vai vairākām to preču vai pakalpojumu īpašībām, attiecībā uz kuriem pieteikta apzīmējuma kā preču zīmes reģistrācija, var brīvi izmantot visi saimnieciskās darbības subjekti, kas piedāvā šādas preces vai pakalpojumus (spriedums Strigl un Securvita, C‑90/11 un C‑91/11, EU:C:2012:147, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
25
Minētās direktīvas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta pamatā esošo vispārējo interešu jēdziens atbilst preču zīmes pamata funkcijai, kas ir garantēt patērētājam vai gala lietotājam ar preču zīmi apzīmētās preces vai pakalpojuma izcelsmes identitāti, ļaujot viņam bez sajaukšanas iespējas atšķirt šo preci vai pakalpojumu no precēm un pakalpojumiem ar citādu izcelsmi (skat. spriedumu Eurohypo/ITSB, C‑304/06 P, EU:C:2008:261, 56. punkts un tajā minētā judikatūra).
26
Savukārt ar direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir paredzēts aizsargāt agrāko preču zīmju īpašnieku individuālās intereses, ja šīs preču zīmes konfliktē ar apzīmējumu, kura reģistrācija tiek lūgta, un šādi pilda preču zīmes pamatfunkciju gadījumā, kad pastāv sajaukšanas iespēja (šajā ziņā skat. spriedumu Medion, C‑120/04, EU:C:2005:594, 24. un 26. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
27
Lai arī tas, kā konkrētā sabiedrības daļa uztver apzīmējumu, nevar būt atkarīgs no reģistrācijas atteikuma pamatojuma, kā pareizi norādījusi iesniedzējtiesa, šīs uztveres izpratnes perspektīva tomēr atšķiras atkarībā no tā, vai tiek novērtēts apzīmējuma aprakstošais raksturs vai sajaukšanas iespējamība.
28
Kā savu secinājumu 29. punktā norādījis ģenerāladvokāts, ja, izvērtējot apzīmējuma aprakstošo raksturu, uzmanība ir vērsta uz psihiskiem procesiem, ar kuriem var nodibināt saikni starp apzīmējumu vai tā dažādiem elementiem un attiecīgām precēm un/vai pakalpojumiem, izvērtējot sajaukšanas iespēju, pārbaude ir vērsta uz iegaumēšanas procesu, apzīmējuma atpazīšanu un atsaukšanu atmiņā, kā arī uz asociatīviem mehānismiem.
29
Otrkārt, lietās, kurās tika taisīts spriedums Strigl un Securvita (C‑90/11 un C‑91/11, EU:C:2012:147), Tiesa šī sprieduma 32. punktā norādīja, ka katrā no šiem apzīmējumiem ietvertie trīs lielie burti, proti, “MMF” un “NAI”, bija tiem pievienotajās vārdu kombinācijās iekļauto vārdu sākuma burti un ka katrā attiecīgajā gadījumā vārdu kombinācija un burtu virkne bija paredzētas savstarpējai skaidrošanai un starp tām esošās saiknes uzsvēršanai, katra burtu virkne bija izstrādāta, lai pastiprinātu vārdu kombinācijas uztveršanu sabiedrībā, vienkāršojot šīs kombinācijas lietošanu un veicinot tās iegaumēšanu.
30
Šajā ziņā Tiesa minētā sprieduma 37. un 38. punktā precizēja, ka, lai arī attiecīgās burtu virknes pamatlietās konkrētā sabiedrības daļa uztvēra kā tām pievienotās vārdu kombinācijas saīsinājumus, šīs virknes nevarēja pārsniegt visu preču zīmes elementu, aplūkojot tos kopumā, summu, pat ja tās pašas par sevi var tikt uzskatītas par atšķirtspējīgām. Gluži pretēji, Tiesa norāda, ka šādām burtu virknēm atšķirībā no vārdu virknes, kurai tās pievienotas, ir vien “papildu vieta”.
31
No sprieduma Strigl un Securvita (C‑90/11 un C‑91/11, EU:C:2012:147) pamatojuma izriet, ka atteikums reģistrēt apzīmējumu, kas sastāv no burtu virknes un vārdu kombinācijas, saskaņā ar Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu ir jāvērtē katrā gadījumā atsevišķi, saskaņā ar to, kā attiecīgā sabiedrība uztvers saikni starp dažādiem apzīmējuma elementiem, kā arī apzīmējumu kopumā.
32
Tādēļ minētā sprieduma 38. punktā ietvertais apgalvojums, uz kuru atsaukusies iesniedzējtiesa, ka burtu virknei, kurā ir pārņemti vārdu kombināciju veidojošo vārdu sākuma burti, salīdzinājumā ar vārdu kombināciju ir tikai papildu vieta, ir saprotams tādējādi un tas nav interpretējams kā vispārīgs novērtēšanas noteikums attiecībā uz tādas burtu kombinācijas papildu raksturu, kurā pārņemti vārdu kombinācijas, kam tā pievienota, pirmie burti.
33
Proti, ar šo apgalvojumu Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā paredzēto atteikuma pamatu piemērošanas nolūkā tikai ir precizēts, ka burtu virknei, lai arī tai pašai par sevi ir atšķirtspēja, var būt aprakstošs raksturs, ja tā ir pārņemta kombinētā preču zīmē, kurā tā ir apvienota ar galveno aprakstošo izteicienu un kurā tā tiktu uztverta kā saīsinājums, kas ir jānosaka, novērtējot katru gadījumu atsevišķi.
34
No iepriekš minētā izriet, ka, ņemot vērā sprieduma Strigl un Securvita (C‑90/11 un C‑91/11, EU:C:2012:147) atšķirīgo juridisko kontekstu, kā arī tā tvērumu, tajā konstatētais nav attiecināms uz šo lietu, lai izvērtētu divu konfliktējošu preču zīmju līdzības esamību.
35
Otrkārt, ir jāatgādina judikatūra, atbilstoši kurai konfliktējošo preču zīmju vizuālo, fonētisko un konceptuālo līdzību sajaukšanas iespējas visaptverošam vērtējumam ir jābalstās uz šo preču zīmju radīto kopējo iespaidu, it īpaši ņemot vērā to atšķirīgos un dominējošos elementus. Preču zīmju uztverei, kas ir attiecīgo preču vai pakalpojumu vidusmēra patērētājam, minētās sajaukšanas iespējas visaptverošajā vērtējumā ir noteicoša loma. Šajā ziņā vidusmēra patērētājs uztver preču zīmi kā veselumu un neveic tās dažādo detaļu pārbaudi (spriedums Bimbo/ITSB, C‑591/12 P, EU:C:2014:305, 21. punkts un tajā minētā judikatūra).
36
Divu preču zīmju līdzības novērtējumā nevar ņemt vērā tikai kādu vienu kombinētās preču zīmes elementu un salīdzināt to ar citu preču zīmi. Tieši pretēji, ir jāveic salīdzinājums, pārbaudot attiecīgās preču zīmes, aplūkojot to katru kopumā (spriedumi ITSB/Shaker, C‑334/05 P, EU:C:2007:333, 41. punkts, un Aceites del Sur-Coosur/Koipe, C‑498/07 P, EU:C:2009:503, 61. punkts).
37
Lai arī noteiktos apstākļos konkrētās sabiedrības daļas atmiņā radīto kopiespaidu nosaka viens vai vairāki kombinētas preču zīmes elementi, līdzību, pamatojoties vienīgi uz dominējošo elementu, varēs novērtēt tikai tad, ja visi citi preču zīmes elementi ir nenozīmīgi (spriedumi ITSB/Shaker, C‑334/05 P, EU:C:2007:333, 41. un 42. punkts, kā arī Nestlé/ITSB, C‑193/06 P, EU:C:2007:539, 42. un 43. punkts un tajos minētā judikatūra).
38
Šajā ziņā Tiesa ir precizējusi, ka, pat ja konfliktējošām preču zīmēm kopīgu elementu nevar uzskatīt par dominējošu, tas tomēr ir jāņem vērā, veicot to līdzības novērtējumu, ciktāl tas pats par sevi veido agrāko preču zīmi un saglabā patstāvīgu apzīmējošo stāvokli preču zīmē, kuras reģistrācija tiek lūgta. Proti, pieņemot, ka kombinētajā apzīmējumā kopīgs elements saglabā patstāvīgu apzīmējošo stāvokli, šī apzīmējuma radītais kopiespaids var likt sabiedrībai domāt, ka preces vai pakalpojumi ir vismaz no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem, un šajā gadījumā sajaukšanas iespēja ir jāatzīst (spriedums Medion, C‑120/04, EU:C:2005:594, 30. un 36. punkts, kā arī rīkojums ecoblue/ITSB un Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, C‑23/09 P, EU:C:2010:35, 45. punkts).
39
Tomēr Tiesa arī ir precizējusi, ka salikta apzīmējuma elements nesaglabā šādu autonomu atšķirtspējīgu vietu, ja šis elements kopā ar vienu vai vairākiem citiem apzīmējuma elementiem kopumā veido vienu vienību, kam ir atšķirīga nozīme salīdzinājumā ar katra atsevišķā minētā elementa nozīmi (spriedums Bimbo/ITSB, C‑591/12 P, EU:C:2014:305, 25. punkts).
40
Vēl jāatgādina, kā savu secinājumu 40. punktā to darījis ģenerāladvokāts, ka principā pat elements, kuram ir tikai vāja atšķirtspēja, var dominēt kopējā kombinētās preču zīmes iespaidā vai arī ieņemt šajā preču zīmē patstāvīgu apzīmējošo stāvokli no sprieduma Medion (C‑120/04, EU:C:2005:594) izrietošās judikatūras izpratnē, jo šis elements var atstāt iespaidu uz patērētājiem, un patērētāji var to iegaumēt, it īpaši, ņemot vērā tā novietojumu apzīmējumā un tā lielumu.
41
Šajā lietā iesniedzējtiesai pašai, pamatojoties tostarp uz jaunāko preču zīmi veidojošo elementu analīzi un to relatīvo nozīmi konkrētās sabiedrības daļas uztverē, būs jānosaka tās kopiespaids sabiedrības daļas atmiņā un pēc tam, ņemot vērā šo kopiespaidu un visus konkrētās lietas apstākļus, jāizvērtē sajaukšanas iespējamība (spriedums Bimbo/ITSB, C‑591/12 P, EU:C:2014:305, 34. punkts).
42
Katrā ziņā ir svarīgi norādīt, ka tikai tas, ka jaunākā preču zīme sastāv no apzīmējuma, kurā ietverta burtu virkne, kas ir agrākās preču zīmes vienīgais vārdiskais elements, un vārdu virknes, kuru sākumburti atbilst šai burtu virknei, nav pietiekams apsvērums, lai izslēgtu sajaukšanas iespēju ar minēto agrāko preču zīmi.
43
Tādējādi pamatlietas apstākļos iesniedzējtiesai arī būs jāpārbauda, vai saikne, ko konkrētā sabiedrības daļa varētu nodibināt starp burtu virkni un vārdu virkni, tostarp to, ka pirmā tiek uztverta kā otrās saīsinājums, rada situāciju, ka šo burtu virkni jaunākajā preču zīmē konkrētā sabiedrības daļa varētu uztvert un atcerēties kā patstāvīgu. Tāpat tai arī attiecīgā gadījumā būs jāizvērtē, vai šādi jaunāko preču zīmi veidojošie elementi, kopā ņemot, veido loģiski nošķirtu vienību, kuras nozīme atšķiras no katra atsevišķā minētā elementa nozīmes.
44
Tādēļ uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2008/95 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka identisku vai līdzīgu preču un pakalpojumu gadījumā attiecīgā sabiedrības daļa var sajaukt agrāku preču zīmi, kuru veido burtu virkne, kurai ir atšķirtspēja un kura ir dominējošs elements šajā preču zīmē ar vidēju atšķirtspēju, un jaunāku preču zīmi, kurā arī ir ietverta šī burtu virkne, kurai ir pievienota paskaidrojoša vārdu virkne, kuru sākumburti atbilst minētajai burtu virknei, kā rezultātā sabiedrība to uztver kā minētās vārdu virknes saīsinājumu.
Par tiesāšanās izdevumiem
45
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka identisku vai līdzīgu preču un pakalpojumu gadījumā attiecīgā sabiedrības daļa var sajaukt agrāku preču zīmi, kuru veido burtu virkne, kurai ir atšķirtspēja un kura ir dominējošs elements šajā preču zīmē ar vidēju atšķirtspēju, un jaunāku preču zīmi, kurā arī ir ietverta šī burtu virkne, kurai ir pievienota paskaidrojoša vārdu virkne, kuru sākumburti atbilst minētajai burtu virknei, kā rezultātā sabiedrība to uztver kā minētās vārdu virknes saīsinājumu.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.