62024TJ0055_RES
Lieta T‑55/24
Meta Platforms Ireland Ltd
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2025. gada 10. septembra spriedums
Digitālie pakalpojumi – Regula (ES) 2022/2065 – Komisijas lēmums par uzraudzības maksas par 2023. gadu noteikšanu – Regulas 2022/2065 43. panta 3.–5. punkts – Deleģētās regulas (ES) 2023/1127 4. panta 2. punkts – Aktīvo pakalpojuma saņēmēju vidējā skaita mēnesī aprēķināšanas metodika – Atcelšanas seku pielāgošana laikā
Tiesību aktu tuvināšana – Digitālie pakalpojumi – Regula 2022/2065 – Ļoti lielu tiešsaistes platformu un ļoti lielu tiešsaistes meklētājprogrammu nodrošinātājiem piemērojamās uzraudzības maksas noteikšana – Aktīvo pakalpojuma saņēmēju vidējā skaita mēnesī aprēķināšanas metodika – Ļoti lielām tiešsaistes platformām un ļoti lielām tiešsaistes meklētājprogrammām vienota metodika – Pieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2022/2065 33. panta 3. un 4. punkts, 43. panta 3.–5. punkts un 87. panta 4.–6. punkts; Komisijas Deleģētās regulas 2023/1127 4. panta 1. un 2. punkts)
(skat. 30. un 32. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Digitālie pakalpojumi – Regula 2022/2065 – Ļoti lielu tiešsaistes platformu un ļoti lielu tiešsaistes meklētājprogrammu nodrošinātājiem piemērojamās uzraudzības maksas noteikšana – Aktīvo pakalpojuma saņēmēju vidējā skaita mēnesī aprēķināšanas metodika – Pieņemšana ar individuālu īstenošanas aktu – Prettiesiskums – Pienākums pieņemt šādu metodiku ar deleģētu aktu
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2022/2065 33. panta 3. un 4. punkts, 43. panta 3.–5. punkts un 87. panta 4.–6. punkts; Komisijas Deleģētās regulas 2023/1127 4. panta 1. un 2. punkts)
(skat. 35., 39.–41., 43., 44. un 48. punktu)
Atcelšanas prasība – Spriedums, ar kuru atcelts tiesību akts – Sekas – Tiesas noteikts ierobežojums – Komisijas īstenošanas lēmums par uzraudzības maksas noteikšanu – Atcelšana – Apstrīdētā akta seku atstāšana spēkā līdz tā aizstāšanai samērīgā termiņā, kas nepārsniedz divpadsmit mēnešus – Attaisnojums, kas balstīts uz apsvērumiem par tiesisko drošību un par to uzraudzības funkciju pareizu īstenošanu, kuras Komisijai uzticētas ar Regulu 2022/2065
(LESD 264. pants un 266. panta pirmā daļa)
(skat. 58., 59., 61., 63. un 64. punktu)
Rezumējums
Izskatot divas atcelšanas prasības par Eiropas Komisijas lēmumiem, ar kuriem, pirmkārt, attiecībā uz Facebook un Instagram un, otrkārt, attiecībā uz TikTok noteikta piemērojamā gada uzraudzības maksa par 2023. gadu, Vispārējā tiesa pirmoreiz spriež par to, kā interpretējamas tiesību normas par tās uzraudzības maksas noteikšanu, kuru iekasē no ļoti lielu tiešsaistes platformu (turpmāk tekstā – “LTP”) (
1
) nodrošinātājiem, lai segtu izmaksas, kas Komisijai rodas saistībā ar to uzraudzības funkciju veikšanu, kuras tai uzticētas ar DPA. Vispārējā tiesa abās lietās nospriež, ka, pieņemdama vienotu šo pakalpojumu aktīvo saņēmēju vidējā skaita mēnesī (turpmāk tekstā – “APSVS”) aprēķināšanas metodiku ar īstenošanas aktu, nevis deleģētu aktu, Komisija ir izdarījusi tiesību kļūdu; šā iemesla dēļ Vispārējā tiesa apstrīdētos lēmumus atceļ.
Prasītājas – pakalpojumu Facebook un Instagram sniedzēja Meta Platforms Ireland Ltd un pakalpojuma TikTok sniedzēja TikTok Technology Ltd – ir sabiedrības, kas sniedz pakalpojumus, kuri kvalificēti kā LTP. Saskaņā ar DPA 43. pantu tām ir pienākums maksāt gada uzraudzības maksu, ar ko paredzēts segt izmaksas, kuras Komisijai rodas saistībā ar uzraudzības funkciju veikšanu.
Komisija 2023. gada 27. novembrī pieņēma divus īstenošanas lēmumus, ar kuriem, pirmkārt, attiecībā uz Facebook un Instagram un, otrkārt, attiecībā uz TikTok noteica piemērojamo gada uzraudzības maksu par 2023. gadu (
2
). Tās apmērs tika noteikts atbilstoši DPA 43. panta 3. punkta otrajai daļai, ievērojot Deleģētajā regulā 2023/1127 (
3
), konkrētāk, tās 5. pantā, izklāstīto metodiku un kārtību. Minētās summas noteikšanas vajadzībām Komisija visām LTP un ļoti lielām tiešsaistes meklētājprogrammām piemēroja vienotu metodiku – ko tā pievienojusi katram apstrīdētajam lēmumam –, lai aprēķinātu šādu kvalificēto pakalpojumu APSVS un lai gada uzraudzības maksas kopsummu sadalītu starp šiem pakalpojumiem atbilstoši DPA 43. pantā izklāstītajiem principiem.
Prasītājas vērsās Vispārējā tiesā ar lūgumu atcelt attiecīgo lēmumu, citastarp apgalvojot, ka APSVS aprēķināšanas metodika ir prettiesiska, jo Komisija tai deleģētās pilnvaras esot izmantojusi individuālos īstenošanas aktos.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispārējā tiesa vispirms ir izvērtējusi, vai DPA pieļauj vienotas APSVS aprēķināšanas metodikas izmantošanu, un pēc tam novērtējusi, vai šajā gadījumā Komisija, šādu metodiku pieņemdama ar īstenošanas aktu, ir pārkāpusi minētās regulas 43. pantu.
Pirmām kārtām, tā konstatē, ka neviena DPA vai Deleģētās regulas 2023/1127 norma neliedz Komisijai APSVS aprēķināšanā piemērot konkrētu metodiku. Turklāt tā norāda, ka DPA 43. panta piemērošanas vajadzībām nozīmīgais elements ir nevis katra kvalificētā pakalpojuma APSVS absolūtā izteiksmē, bet gan tā relatīvais lielums salīdzinājumā ar citu kvalificēto pakalpojumu rādītājiem.
Šajā gadījumā Vispārējā tiesa uzskata, ka Komisijai pamatoti varēja rasties šaubas par visu to APSVS aprēķināšanas metodiku saskanību, kuras izmantojuši dažādie pakalpojumu sniedzēji, vēl jo vairāk tāpēc, ka tai nebija pieejami dati par dažiem no tiem. No tā izriet, ka bija pamatoti izmantot vienotu metodiku arī gadījumā, kad tai ir bažas par pārredzamību un vienlīdzīgu attieksmi pret minētajiem pakalpojumu sniedzējiem, ņemot vērā, ka saskaņā ar DPA 43. pantu uzraudzības maksu sadalījumam jābūt proporcionālam katra kvalificētā pakalpojuma APSVS.
Turklāt, tā kā no Deleģētās regulas 2023/1127 4. panta 2. punkta otrās daļas formulējuma izriet, ka tajā nav paredzēta nekāda hierarhija starp trim minētajiem informācijas avotiem, jo tie nepārprotami ir pasniegti kā alternatīvas, Komisijai šajā gadījumā nebija pienākuma dot priekšrocības kādam no tiem vai kādu ignorēt. Līdz ar to Komisija ir pamatoti nolēmusi balstīties uz jebkādu citu informāciju, kas tai pieejama minētās normas izpratnē.
Otrām kārtām, Vispārējā tiesa norāda: no DPA vispārējās sistēmas un mērķiem izriet, ka jēdziens “APSVS” ir jāsaprot vienveidīgi un konsekventi – neatkarīgi no konteksta un tā īstenošanas mērķa. Proti, ja likumdevējam būtu bijis nodoms ieviest atsevišķus tiesiskus regulējumus atkarībā no tā, vai APSVS izmantošanas mērķis ir pakalpojuma kvalificēšana par LTP vai ļoti lielu tiešsaistes meklētājprogrammu vai uzraudzības maksas noteikšana, tas to būtu paredzējis ar tiešu, skaidru un precīzu formulējumu.
Ņemot vērā izklāstītos apsvērumus, Vispārējā tiesa nospriež, ka, lai gan Komisija, protams, ir tiesīga pieņemt vienotu metodiku par APSVS aprēķināšanu, tomēr tā nevar izvairīties no deleģēto aktu pieņemšanas procedūras – kas citastarp izklāstīta DPA 87. panta 4. un 6. punktā – pārbaudes, tikai pievienodama šo vienoto metodiku katram īstenošanas aktam.
Šajā ziņā, lai gan atšķirībā no DPA 33. panta 3. punkta šīs regulas 43. pants tik tiešām neietver tieši formulētu norādi par deleģēta akta pieņemšanu ar nolūku ieviest APSVS aprēķināšanas metodiku, tomēr minētajā pantā ir paredzēts Komisijas pienākums nodrošināt, ka gada uzraudzības maksas ir proporcionālas katra kvalificētā pakalpojuma APSVS, vienlaikus ieviešot metodiku un procedūras, kas izmantojamas, tās nosakot ar deleģētu aktu, nevis ar īstenošanas aktu.
Ar citiem vārdiem, no nozīmīgo DPA normu kontekstuālās un sistēmiskās interpretācijas izriet, ka, lai gan DPA 43. pants neietver tieši formulētu atsauci uz šīs regulas 33. pantā minēto metodiku, ar to ir radīta nepārprotama saikne starp gada uzraudzības maksu noteikšanas metodiku, kura var tikt ieviesta vienīgi ar deleģētu aktu, un kvalificēto pakalpojumu APSVS, kas izmantojams šīs maksas noteikšanā. Tātad APSVS aprēķināšanas metodika ir nepieciešama uzraudzības maksas noteikšanai; tā ir uzskatāma par pēdējās minētās būtisku un neatņemamu sastāvdaļu.
Trešām kārtām, Vispārējā tiesa uzskata, ka, tā kā APSVS aprēķins ir būtisks un neatņemams maksas noteikšanas elements, DPA 43. panta 4. punktā paredzētais Komisijas pienākums ar deleģētu aktu ieviest “detalizētu” metodiku un procedūras maksu noteikšanai implicīti, bet nepieciešami rada pienākumu šādā aktā pietiekoši detalizēti noteikt vismaz APSVS aprēķināšanas metodikas elementus.
Jebkurā gadījumā ar pēdējo minēto normu Komisijai būtībā ir uzlikts pienākums precizēt un konkretizēt DPA, izstrādājot deleģētu aktu ar detalizētiem noteikumiem, kurus likumdevējs nav paredzējis. Ciktāl Deleģētajā regulā 2023/1127 Komisija ir tikai vispārīgi norādījusi trīs informācijas avotus, proti, datus, ko pakalpojumu sniedzējs dara zināmus uz DPA 24. panta 2. punkta pamata, informāciju, kas pieprasīta uz DPA 24. panta 3. punkta pamata, un jebkādu citu tai pieejamu informāciju, nav uzskatāms, ka Komisija būtu ievērojusi DPA 43. panta 4. punktu.
Šādos apstākļos Vispārējā tiesa nospriež, ka, tā kā APSVS ir gan būtiska uzraudzības maksas noteikšanas metodikas sastāvdaļa, gan jēdziens, kas jāsaprot vienveidīgi un konsekventi visā DPA tekstā, no DPA 43. panta 3. punkta kopsakarā ar šīs regulas 33. panta 3. punktu izriet, ka, pieņemdama APSVS aprēķināšanas metodiku ar īstenošanas aktu, nevis deleģētu aktu, Komisija ir pārkāpusi DPA 43. panta 3.–5. punktu un 87. pantu. Šā iemesla dēļ tā apstrīdētos lēmumus atceļ.
Vienlaikus Vispārējā tiesa nolemj atstāt spēkā minēto lēmumu sekas – līdz samērīgā laikā būs veikti Vispārējās tiesas spriedumu izpildei nepieciešamie pasākumi, bet katrā ziņā ne ilgāk kā divpadsmit mēnešus pēc dienas, kad šie spriedumi kļūs galīgi.
Proti, ņemot vērā apstākļus, kas attaisno apstrīdēto lēmumu atcelšanu, Vispārējā tiesa uzskata, ka Komisijai nebūs iespējams pieņemt jaunus lēmumus, ar kuriem prasītājām būtu uzlikts pienākums samaksāt uzraudzības maksas, ja iepriekš nebūs ieviesta APSVS aprēķināšanas metodika, izmantojot deleģētu aktu. Tātad jaunus lēmumus, ar kuriem noteiktas uzraudzības maksas par 2023. gadu, vajadzības gadījumā varētu pieņemt vienīgi pēc Deleģētās regulas 2023/1127 grozīšanas vai tāda jauna deleģēta akta pieņemšanas, ar ko ieviesta APSVS aprēķināšanas metodika. Līdz ar to, ja tiktu noraidīts lūgums atstāt spēkā apstrīdēto lēmumu sekas, rastos risks, ka būs apdraudēta tiesiskā drošība un iespējamība pienācīgi īstenot uzraudzības funkcijas, kas Komisijai uzticētas ar DPA.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2022/2065 (2022. gada 19. oktobris) par digitālo pakalpojumu vienoto tirgu un ar ko groza Direktīvu 2000/31/EK (Digitālo pakalpojumu akts) (OV 2022, L 277, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “DPA”) 33. panta 4. punkta izpratnē.
(
2
)	Komisijas Īstenošanas lēmums C(2023) 8176 final (2023. gada 27. novembris), ar ko nosaka uzraudzības maksu, kas piemērojama Facebook un Instagram uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2022/2065 43. panta 3. punkta pamata, un Komisijas Īstenošanas lēmums C(2023) 8173 final (2023. gada 27. novembris), ar ko nosaka uzraudzības maksu, kas piemērojama TikTok uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2022/2065 43. panta 3. punkta pamata.
(
3
)	Komisijas Deleģētā regula (ES) 2023/1127 (2023. gada 2. marts), ar ko Regulu (ES) 2022/2065 papildina ar sīki izstrādātām metodikām un procedūrām attiecībā uz uzraudzības maksām, ko Komisija iekasē no ļoti lielu tiešsaistes platformu un ļoti lielu tiešsaistes meklētājprogrammu nodrošinātājiem (OV 2023, L 149, 16. lpp.).