62021CJ0521_RES
Lieta C‑521/21
MJ
pret
AA
(Sąd Rejonowy Poznań lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2026. gada 24. marta spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesiskums – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības – Tiesnešu neatkarība – LES 19. panta 1. punkta otrā daļa – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa – Valsts tiesiskais regulējums un judikatūra, ar ko valsts tiesām aizliegts apstrīdēt tiesu un konstitucionālo orgānu leģitimitāti vai konstatēt vai izvērtēt šo tiesu tiesnešu iecelšanas amatā vai viņu tiesas spriešanas pilnvaru likumību – Tiesneša, kuram iesniegts pieteikums par cita tiesneša noraidīšanu, pienākums pārbaudīt, vai ir ievērota prasība par “tiesību aktos noteiktu tiesu” – Vispārējās jurisdikcijas tiesu tiesnešu iecelšana Polijā – Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tieslietu padome, Polija) neatkarības neesība – Attiecīgā tiesneša amata kandidātu efektīvas tiesiskās aizsardzības neesība – Tiesnesis, kurš nav “neatkarīga un objektīva, tiesību aktos noteikta tiesa” – Iespēja noraidīt iztiesāšanas sastāvā esošu tiesnesi
Dalībvalstis – Pienākumi – Efektīvas tiesību aizsardzības tiesā nodrošināšanai nepieciešamo tiesību aizsardzības līdzekļu izveide – Tiesnešu neatkarības principa ievērošana – Pārākums – Valsts tiesu pienākumi – Valsts tiesiskais regulējums un judikatūra, ar ko valsts tiesām aizliegts apstrīdēt tiesu un konstitucionālo orgānu leģitimitāti vai konstatēt vai izvērtēt šo tiesu tiesnešu iecelšanas amatā vai viņu tiesas spriešanas pilnvaru likumību – Nepieļaujamība – Tiesneša, kuram jāizskata citam tiesnesim pieteikts noraidījums, kas pamatots ar viņa iecelšanas nosacījumiem, pienākums pārbaudīt, vai ir ievērota prasība par tiesību aktos noteiktu tiesu
(LES 19. panta 1. punkta otrā daļa; LESD 267. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 55.–66. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Prejudiciāli jautājumi – Tiesas kompetence – Robežas – Savienības tiesību piemērošana pamatlietai – Izslēgšana – Visu Savienības tiesību interpretācijas elementu sniegšana iesniedzējtiesai – Iekļaušana
(LESD 267. pants)
(skat. 80. punktu)
Dalībvalstis – Pienākumi – Efektīvas tiesību aizsardzības tiesā nodrošināšanai nepieciešamo tiesību aizsardzības līdzekļu izveide – Prasības par tiesību aktos noteiktu tiesu izpilde – Pieteikums par tiesneša noraidīšanu – Pārbaude, ko veic valsts tiesa, kurā iesniegts šāds pieteikums, par to, vai šī prasība izpildīta – Tiesnesis, kas šādā amatā iecelts procedūrā, kurā iesaistīta struktūra bez neatkarības garantijām – Attiecīgā tiesneša amata kandidātu efektīvas pārsūdzības līdzekļa neesība – Šo apstākļu ietekmes uz minētā tiesneša neatkarību un objektivitāti neesība – Nosacījums
(LES 19. panta 1. punkta otrā daļa; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 79. un 81.–94. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Rezumējums
Izskatot Sąd Rejonowy Poznań‑Stare Miasto w Poznaniu (Poznaņas Vecpilsētas rajona tiesa Poznaņā, Polija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa virspalātas sastāvā precizē judikatūru par prasību par “tiesību aktos noteiktu tiesu” LES 19. panta 1. punkta otrās daļas un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. panta izpratnē. Precīzāk, tā lemj par tās pārbaudes apjomu, kas jāveic tiesnesim, kuram ir jālemj par pieteiktu vispārējās jurisdikcijas tiesneša noraidījumu, kas pamatots ar iecelšanā amatā pieļautajiem pārkāpumiem, kā arī par sekām, kas no tā izriet.
Strīdā par prasījumu atbildētājs pamatlietā ar 2021. gada 21. maija vēstuli pieteica noraidījumu tiesnesei S. C., kura ir atbildīga par šīs lietas izskatīšanu. Viņš apgalvoja, ka šī persona tiesneša amatā nav iecelta likumīgi, jo rezolūciju par viņas iecelšanu amatā esot pieņēmusi Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tieslietu padome, Polija; turpmāk tekstā – “KRS”) tās jaunajā sastāvā, kuras atbilstību Konstitūcijai ir apšaubījusi Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa, Polija).
Pieteiktā noraidījuma izskatīšana tika uzticēta iesniedzējtiesai viena tiesneša sastāvā, un tā pauda šaubas par dažiem tiesneses S. C. iecelšanas amatā aspektiem.
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa nolēma apturēt tiesvedību, lai Tiesai būtībā vaicātu par to, vai ar Savienības tiesībām ir saderīga, pirmkārt, attiecīgā tiesneša iecelšanas procedūra, it īpaši, ņemot vērā KRS sastāvu un lomu šajā procedūrā, kā arī minētās procedūras dalībnieku efektīvas pārsūdzības līdzekļu neesību, un, otrkārt, piemērojamās valsts tiesību normas, kā tās ir interpretējusi Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa, Polija) un saskaņā ar kurām tiesneša iecelšanas likumības pārbaude ir Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa, Polija) Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (Ārkārtas kontroles un publisko lietu palāta, Polija) ierobežotajā ekskluzīvā kompetencē (
1
).
Tiesas vērtējums
Vispirms Tiesa nospriež, ka LES 19. panta 1. punkta otrajai daļai, Hartas 47. pantam, kā arī Savienības tiesību pārākuma principam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums un tāda šīs dalībvalsts Konstitucionālās tiesas judikatūra, ar kuru interpretē šīs dalībvalsts Konstitūciju un šo regulējumu, ar ko noteiktai struktūrai ir piešķirta ekskluzīva kompetence lemt par tiesnesim pieteiktu noraidījumu, kurš pamatots ar viņa iecelšanas nosacījumiem, vienlaikus liedzot šai struktūrai iespēju izskatīt šādu noraidījumu, ja ar to tiek apstrīdēta minētā tiesneša iecelšanas procedūras likumība. Tiesa precizē, ka valsts tiesai, kura izskata šādu noraidījumu, ir pienākums atstāt nepiemērotu šo tiesisko regulējumu, kā tas interpretēts Konstitucionālās tiesas judikatūrā, un pašai izvērtēt šā tiesneša iecelšanas amatā likumību, it īpaši pārbaudot, vai šis tiesnesis atbilst prasībai par “tiesību aktos noteiktu tiesu”, un attiecīgā gadījumā lemjot par viņa noraidīšanu, ja iespējamie pārkāpumi, kas pieļauti viņa iecelšanā, nozīmē, ka šī prasība nav ievērota.
Šajā gadījumā iesniedzējtiesai tātad ir jāatstāj nepiemērots Polijas tiesiskais regulējums, kuru Konstitucionālā tiesa ir interpretējusi tostarp 2021. gada 14. jūlija spriedumā, ar ko iesniedzējtiesai aizliegts pārbaudīt tiesneses S. C. iecelšanas amatā likumību un noteikts pienākums nosūtīt šo lietu atpakaļ Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātai, lai tā pati veiktu minēto pārbaudi un vajadzības gadījumā no tās izdarītu secinājumus.
Šajā ziņā Tiesa arī norāda – ņemot vērā nelikumīgas iecelšanas tiesnešu amatos Polijā sistēmisko raksturu, kas skar aptuveni 30 % šīs dalībvalsts tiesnešu, ar katrā atsevišķā gadījumā veiktu vērtējumu, vai ir ievērota prasība par “tiesību aktos noteiktu tiesu” tādās noraidīšanas procedūrās, kas pamatotas ar attiecīgo tiesnešu iecelšanas nosacījumiem, principā nepietiek, lai nodrošinātu, ka tiek pilnībā ievērota no LES 19. panta 1. punkta otrās daļas izrietošā prasība par to, lai lietas, uz kurām attiecas Savienības tiesības, izskatītu neatkarīgas tiesas. Proti, valsts tiesu varas neatkarības sistēmisku vai vispārēju apdraudējumu esība var apdraudēt gan pareizu prejudiciālā nolēmuma tiesvedības darbību, gan tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kuru būtiska sastāvdaļa ir šī procedūra, vienveidību, saskaņotību un pilnīgu iedarbību.
Tādējādi, lai, pirmkārt, atjaunotu sabiedrības uzticēšanos tiesu sistēmai un nodrošinātu varas dalīšanas principa ievērošanu un, otrkārt, nodrošinātu tiesu sistēmas darbības nepārtrauktību un efektivitāti, tostarp prejudiciālā nolēmuma tiesvedības mehānisma efektivitāti, valsts tiesību sistēmā saskaņā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu ir jāizveido tiesiskais regulējums, kas ļauj novērtēt tiesnešu amatos nelikumīgi iecelto personu iespējas turpināt pildīt savus pienākumus. Tomēr šajā tiesību normā dalībvalstīm nav noteikts vienots modelis, lai nodrošinātu efektīvu tiesību aizsardzību tiesā vai atjaunotu sabiedrības uzticēšanos tiesu sistēmai. Tādējādi dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz šajā nolūkā izveidotā tiesiskā regulējuma konkrēto saturu, tomēr ar nosacījumu, ka tiek nodrošināts tas, ka savus pienākumus var turpināt pildīt tikai tās nelikumīgi ieceltās personas, attiecībā uz kurām pastāv pietiekamas neatkarības un objektivitātes garantijas.
Pēc tam Tiesa konstatē, ka LES 19. panta 1. punkta otrajai daļai un Hartas 47. pantam nav pretrunā tas, ka par “neatkarīgu un objektīvu tiesu” tiek kvalificēts iztiesāšanas sastāvs, kurā ir tāds tiesnesis, kas lietu skata vienpersoniski un kas amatā iecelts tādā iecelšanas procedūrā, kuru raksturo tas, ka, pirmām kārtām, šā tiesneša kandidatūru izvirzījusi struktūra bez tādām neatkarības garantijām, kas būtu pietiekamas, lai kliedētu jebkādas pamatotas tiesību subjektu šaubas par to tiesnešu iecelšanas procedūru likumību, un kurā šī struktūra iesaistīta, un, otrām kārtām, šīs iecelšanas procedūras dalībniekiem nav tiesību uz efektīvu pārsūdzību tiesā, ja nav citu atbilstošu elementu, kas attiektos uz minētās procedūras kontekstu un kas, ņemot vērā to raksturu un smagumu, būtu tādi, ka, tos aplūkojot kopumā, tie varētu likt apšaubīt minētā tiesneša neatkarību vai objektivitāti.
Tiesa šajā ziņā atgādina, ka pārkāpums, kas pieļauts, ieceļot amatā vienu vai vairākus tiesnešus attiecīgajā tiesu sistēmā, ir uzskatāms par prasības par “tiesību aktos noteiktu tiesu” pārkāpumu tostarp tad, ja šā pārkāpuma dabas un nopietnības dēļ rodas risks, ka citi varas atzari, it īpaši izpildvara, var īstenot nepamatotu rīcības brīvību, apdraudot iecelšanas procesā panāktā rezultāta integritāti un tādējādi tiesību subjektiem radot pamatotas šaubas par attiecīgo tiesnešu neatkarību un objektivitāti.
Tieši iesniedzējtiesai galu galā būs jāizvērtē iespējamie pārkāpumi, kas esot pieļauti S. C. iecelšanas procedūrā, un ietekme, kāda tiem var būt uz viņas kā tiesneša, kas atbilst Hartas 47. pantā paredzētajiem nosacījumiem, statusu.
Saistībā ar apsvērumiem, kas šajā ziņā ir jāņem vērā, Tiesa uzsver, ka attiecībā uz to, ka tiesneses S. C. kandidatūru ir virzījusi KRS tās jaunajā sastāvā, apstāklis, ka attiecībā uz šo struktūru nav pietiekamu neatkarības garantiju, pats par sevi neļauj secināt, ka nav ievērotas LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā un Hartas 47. pantā ietvertās prasības. Tas pats attiecas uz to, ka aplūkotās iecelšanas procedūras dalībniekiem nav tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jo viņi pārsūdzības var iesniegt tikai Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātā, kura pati neatbilst prasībai par “tiesību aktos noteiktu tiesu” (
2
). Šie divi apstākļi, aplūkoti atsevišķi, tādējādi neļauj secināt, ka attiecīgā tiesa neatbilst šādai prasībai, un līdz ar to lemt par tās noraidīšanu.
Proti, lai izvērtētu, vai tiesneši atbilst neatkarības un objektivitātes prasībām un vai tie ir “tiesību aktos noteikta tiesa” iepriekš minēto tiesību normu izpratnē, ir jāpārbauda ne tikai tie elementi, kas saistīti ar viņu iecelšanas procedūru, bet jāņem vērā arī citi atbilstoši konteksta elementi, veicot visu ar viņu iecelšanu amatā saistīto elementu visaptverošu vērtējumu.
Šajā gadījumā, neskarot pārbaudi, kas būs jāveic iesniedzējtiesai, nešķiet, ka varētu tikt konstatēts cits faktiskais un tiesiskais apstāklis, kas saistīts ar tiesneses S. C. iecelšanu amatā un kas varētu likt apšaubīt šīs tiesneses neatkarību vai objektivitāti.
(
1
)	Tostarp Konstitucionālās tiesas 2021. gada 14. jūlija spriedums (lieta P 7/20). Pēc lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas attiecīgajā lietā Tiesa šo spriedumu izvērtēja 2025. gada 18. decembra spriedumā Komisija/Polija (Tiesas judikatūras ultra vires pārbaude – Savienības tiesību pārākums) (C‑448/23, EU:C:2025:975).
(
2
)	2023. gada 21. decembra spriedumā Krajowa Rada Sądownictwa (Tiesneša atstāšana amatā) (C‑718/21, EU:C:2023:1015) Tiesa konstatēja, ka šai palātai nav “neatkarīgas un objektīvas, tiesību aktos noteiktas tiesas” statusa.