62013CJ0565_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C‑565/13,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Hovrätten för Västra Sverige (Ruotsi) on esittänyt 31.10.2013 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 4.11.2013, saadakseen ennakkoratkaisun rikosasiassa, jossa vastaajina ovat
Ove Ahlström,
Lennart Kjellberg,
Fiskeri Ganthi AB ja
Fiskeri Nordic AB,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Ilešič sekä tuomarit A. Ó Caoimh, C. Toader, E. Jarašiūnas (esittelevä tuomari) ja C. G. Fernlund,
julkisasiamies: N. Jääskinen,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
– Ove Ahlström ja Lennart Kjellberg, edustajanaan advokat E. Bergenhem,
– Euroopan komissio, asiamiehinään A. Bouquet ja C. Tufvesson,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
Tuomion perustelut
tuomion
1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan yhteisön ja Marokon kuningaskunnan välisen kalastuskumppanuussopimuksen, joka on hyväksytty yhteisön puolesta 22.5.2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 764/2006 (EUVL L 141, s. 1; jäljempänä kalastussopimus), tulkintaa.
2. Tämä pyyntö on esitetty rikosasiassa, jossa vastaajina ovat Ove Ahlström, Lennart Kjellberg, Fiskeri Ganthi AB (jäljempänä Fiskeri Ganthi) ja Fiskeri Nordic AB (jäljempänä Fiskeri Nordic), joita syytetään luvattoman kalastuksen harjoittamisesta Marokon kalastusalueilla huhtikuun 2007 ja toukokuun 2008 välisenä aikana.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kalastussopimus
3. Sopimuspuolet ovat todenneet kalastussopimuksen johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa, että ne ovat vakaasti päättäneet edistää yhdessä ja yhteisen edun mukaisesti vastuullista kalastusta turvatakseen pitkällä aikavälillä meren elävien luonnonvarojen säilyttämisen ja kestävän hyödyntämisen erityisesti ottamalla käyttöön kaikkia kalastustoimia koskevan valvontajärjestelmän näiden luonnonvarojen hoito- ja säilyttämistoimenpiteiden tehokkuuden varmistamiseksi. Ne ovat johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa ilmaisseet halunsa vahvistaa yksityiskohtaiset säännöt ja edellytykset, jotka koskevat yhteisön alusten kalastustoimintaa Marokon kalastusalueilla ja yhteisön tukea vastuullisen kalastuksen edistämiseksi näillä kalastusalueilla.
4. Kalastussopimuksen kohde määritellään sen 1 artiklassa seuraavasti:
”Tällä sopimuksella vahvistetaan periaatteet, säännöt ja menettelyt, jotka koskevat:
– taloudellista, rahoituksellista, teknistä ja tieteellistä kalastusalan yhteistyötä, jonka tavoitteena on edistää vastuullista kalastusta Marokon kalastusalueilla kalavarojen säilyttämisen ja kestävän hyödyntämisen turvaamiseksi sekä kehittää Marokon kalastusalaa,
– yhteisön kalastusalusten Marokon kalastusalueille pääsyä koskevia edellytyksiä,
– kalastusvalvontaa Marokon kalastusalueilla koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä edellä mainittujen edellytysten noudattamisen, kalavarojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden tehokkuuden sekä laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen torjumisen varmistamiseksi,
– yritysten välisiä kumppanuuksia, joilla pyritään kehittämään yhteisen edun mukaisia kalastusalan ja siihen liittyvien alojen taloudellisia toimia.”
5. Kalastussopimuksen 2 artiklan d alakohdan mukaan tässä sopimuksessa ”yhteisön aluksella” tarkoitetaan ”yhteisön jonkin jäsenvaltion lipun alla purjehtivaa ja yhteisössä rekisteröityä kalastusalusta”.
6. Kalastussopimuksen 6 artiklan, jonka otsikko on ”Kalastustoimintaa koskevat edellytykset”, 1 ja 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”1. Yhteisön alukset voivat harjoittaa kalastusta Marokon kalastusalueilla ainoastaan, jos niillä on tämän sopimuksen nojalla myönnetty kalastuslisenssi. 	 Yhteisön alusten harjoittaman kalastustoiminnan edellytyksenä on Marokon toimivaltaisten viranomaisten yhteisön toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä myöntämän kalastuslisenssin hallussapito.
2. Niiden kalastusluokkien osalta, joita koskevia määräyksiä ei – – [pöytäkirjassa Euroopan yhteisön ja Marokon kuningaskunnan välisessä kalastuskumppanuussopimuksessa määrättyjen kalastusmahdollisuuksien ja taloudellisen korvauksen vahvistamisesta (jäljempänä pöytäkirja)] ole, Marokon viranomaiset voivat myöntää lisenssejä yhteisön aluksille. Tällä sopimuksella vahvistetun kumppanuuden hengessä tällaisten lisenssien myöntämiseen tarvitaan kuitenkin Euroopan komission puoltava lausunto. Aluksen kalastuslisenssin saamista koskeva menettely, sovellettavat verot ja varustajan suoritettavaksi lankeavien maksujen maksamismenettely määritellään yhteisellä sopimuksella.”
7. Otsikon ”Taloudellinen korvaus” alla kalastussopimuksen 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Yhteisö myöntää Marokolle taloudellisen korvauksen pöytäkirjassa ja [kalastussopimuksen] liitteessä määriteltyjen ehtojen ja edellytysten mukaisesti. Taloudellinen korvaus määritellään seuraavien kahden osatekijän perusteella:
a) Taloudellinen korvaus yhteisön alusten Marokon kalastusalueille pääsystä ja kalastuslisensseistä, sanotun rajoittamatta yhteisön alusten maksettavaksi tulevia maksuja.
b) Yhteisön taloudellinen tuki vastuulliseen kalastukseen ja kalavarojen kestävään hyödyntämiseen Marokon vesillä perustuvan kansallisen kalastuspolitiikan luomiseen.”
Unionin oikeus
8. Kalastussopimuksen mukaisesti kolmannen maan vesialueilla harjoitettavan kalastuksen hyväksymistä koskevista yleisistä säännöistä 22.12.1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3317/94 (EYVL L 350, s. 13), joka oli voimassa pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa todettiin, että ”yhteisön alusten yhteisön ja kolmansien maiden välillä tehtyjen kalastussopimusten nojalla harjoittaman kalastustoiminnan tehokkaan ja avoimen hallinnon varmistamiseksi on tarpeen, että jokainen jäsenvaltio antaa niille aluksilleen, jotka ovat saaneet kolmannen maan kalastuslisenssin, luvan harjoittaa tätä toimintaa ja että ilman tällaista lupaa kolmansien maiden vesialueilla harjoitettu pyynti on kiellettävä yhteisön kolmansille maille antamien sitoumusten noudattamiseksi”.
9. Asetuksen 1 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1. Tässä asetuksessa annetaan kolmannen maan vesialueilla yhteisön ja tämän maan välisen kalastussopimuksen nojalla toimivien yhteisön kalastusalusten harjoittamaa kalastustoimintaa koskevat yleiset säännöt siltä osin kuin tämä toiminta edellyttää tämän kolmannen maan kalastuslisenssiä.
2. Ainoastaan ne yhteisön kalastusalukset, joilla on voimassa oleva ’kalastussopimus – kalastuslupa’, voivat harjoittaa kalastustoimintaa kolmannen maan vesialueilla yhteisön ja tämän kolmannen maan välillä tehdyn kalastussopimuksen nojalla.”
10. Asetuksen 2 artiklan mukaan ”kalastussopimus – kalastusluvalla” tarkoitettiin lippuvaltiona olevan jäsenvaltion yhteisön kalastusalukselle myöntämää lupaa kalastaa yhteisön ja kolmannen maan välillä tehdyn kalastussopimuksen nojalla, joka kalastuslisenssiä täydentäen mahdollistaa sen, että tämä alus saa harjoittaa kalastustoimintaa tämän kolmannen maan kalastusvyöhykkeellä.
11. Asetuksen N:o 3317/94 3 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”Lippuvaltiona oleva jäsenvaltio myöntää kalastussopimus – kalastusluvat ja hallinnoi niitä lippunsa alla purjehtivien alusten osalta tässä asetuksessa vahvistettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.”
12. Asetuksen 5 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1. Lippuvaltiona oleva jäsenvaltio toimittaa komissiolle lippunsa alla purjehtivien alusten osalta kolmansien maiden myöntämien niiden kalastuslisenssien saamiseksi tehdyt hakemukset, joiden perusteella kalastustoimintaa aiotaan harjoittaa kolmannen maan kanssa tehdyn kalastussopimuksen nojalla yhteisölle myönnettyjen kalastusmahdollisuuksien rajoissa. Jäsenvaltio tarkistaa, että hakemukset ovat kyseisessä kalastussopimuksessa sovittujen järjestelyjen ja yhteisön säännösten mukaisia.
2. Komissio tutkii jokaisen jäsenvaltion hakemukset ottaen huomioon kalastusmahdollisuudet, jotka sille yhteisön säännösten nojalla on myönnetty sekä kalastussopimuksessa yhteisön kalastusalusten osalta mahdollisesti vahvistetut edellytykset. Komissio toimittaa kyseiselle kolmannelle maalle kymmenen arkipäivän kuluessa jäsenvaltion tekemän hakemuksen saamisesta tai kalastussopimuksessa määrätyissä määräajoissa kolmannen maan kalastuslisenssin saamiseksi tehdyt hakemukset niiden yhteisön alusten osalta, jotka haluavat harjoittaa kalastustoimintaa mainitun kolmannen maan vesialueilla. Jos komission tarkistaessa hakemusta ilmenee, ettei hakemus täytä tässä kohdassa tarkoitettuja edellytyksiä, komissio ilmoittaa välittömästi kyseiselle jäsenvaltiolle, ettei se voi toimittaa mainittua hakemusta tai osaa siitä kyseiselle kolmannelle maalle, sekä ilmoittaa perustelut.
3. Komissio ilmoittaa viipymättä lippuvaltiona olevalle jäsenvaltiolle kolmannen maan myöntämän kalastuslisenssin myöntämisestä kalastustoiminnan harjoittamiseksi tai kolmannen maan päätöksestä olla myöntämättä lisenssiä. Jälkimmäisessä tapauksessa komissio tekee tarvittavat tarkistukset lippuvaltiona olevaa jäsenvaltiota ja kolmatta maata kuullen.”
Ruotsin oikeus
13. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että kalastuslain (fiskelagen; SFS 1993:87) 19–23 §:n mukaan Ruotsin hallitus tai sen määräämä viranomainen eli pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan Fiskeriverket (kalastuslaitos) saa antaa määräyksiä kalastuksen harjoittamisesta. Lain 24 §:ssä säädetään, että mainittujen 19–23 §:n nojalla annettuja määräyksiä on sovellettava myös ruotsalaisten alusten harjoittamassa merikalastuksessa Ruotsin talousalueen ulkopuolella kansainvälisillä vesillä ja muilla vesillä, joissa kalastusta harjoitetaan kansainvälisten sopimusten nojalla.
14. Kalastuslain 40 §:ssä säädetään, että se, joka tahallaan tai tuottamuksesta rikkoo kyseisen lain 19 §:n, 20 §:n 1 momentin tai 21–23 §:n nojalla annettuja määräyksiä, on tuomittava sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi. Se, joka tahallaan tai törkeästä tuottamuksesta rikkoo yhteisestä kalastuspolitiikasta annettuja unionin asetuksia muun muassa syyllistymällä laittomaan kalastukseen, on tuomittava samaan rangaistukseen. Jos 40 §:ssä tarkoitettua rikosta on pidettävä törkeänä, siitä on tuomittava vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi.
15. Kalavaroihin pääsyä ja kalastusalueiden valvontaa koskevien Fiskeriverketin määräysten (Fiskeriverkets föreskrifter om resurstillträde och kontroll på fiskets område, FIFS 2004:25, jäljempänä Fiskeriverketin määräykset), joiden soveltamisala ulottuu niiden 1 luvun 1 §:n mukaan asetukseen N:o 3317/94, 3 luvun 1 §:n pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan voimassa olleessa versiossa määrätään seuraavaa:
”Alusta, jonka pituus on vähintään viisi metriä, voidaan käyttää ammattimaiseen merikalastukseen vain Fiskeriverketin luvalla.”
16. Fiskeriverketin määräysten 4 luvussa, jonka otsikko on ”Täydentävä aluskohtainen lupa – – ”, määrätään seuraavaa:
”Kalastus [Euroopan yhteisön] kolmannen maan kanssa tekemän kalastussopimuksen puitteissa
1 § Hakemus asetuksessa – – N:o 3317/94 tarkoitetun kolmannen maan lisenssin ja ”kalastussopimus – kalastusluvan” saamiseksi tehdään Fiskeriverketille.
Kalastuslupa myönnetään merkitsemällä alus perusluetteloon.
2 § Edellä 1 §:ssä tarkoitetun luvan myöntämisen edellytykset ovat seuraavat.
1. Saavuttaessa kolmannen maan alueelle on tämän maan toimivaltaiselle viranomaiselle tehtävä Stockholm Radion kautta tuloilmoitus, jossa ilmoitetaan aluksen satama- tai aluerekisteröintitunnus, nimi ja radiokutsutunnus. Alueelta poistuttaessa on saman radioaseman kautta tehtävä poistumisilmoitus.
2. Kolmannen maan alueella saa samanaikaisesti olla vain Fiskeriverketin erikseen ilmoittama määrä luvan saaneita aluksia.
3. Kolmannen maan viranomaisten mahdollisesti antamia lisämääräyksiä on noudatettava.
4. Fiskeriverket voi asettaa lisäehtoja.
Kalastus, joka perustuu yksittäiseen kalastussopimukseen kolmannen maan vesialueella, toisen maan kiintiössä tai kansainvälisellä vesialueella kalastusalueen tai talousalueen ulkopuolella
3 § Kalastusta ruotsalaisella kalastusaluksella, jolla on aluskohtainen lupa, kolmannen maan vesialueella muussa kuin 1 §:ssä tarkoitetussa tapauksessa, toisen maan kiintiössä tai kansainvälisellä vesialueella kalastusalueiden tai talousalueiden ulkopuolella voidaan harjoittaa vain Fiskeriverketin antamalla erityisluvalla.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
17. Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että Ahlströmiä, joka on Fiskeri Ganthin, joka omistaa aluksen Aldo, laillinen edustaja, ja Kjellbergiä, joka on Fiskeri Nordicin, joka omistaa aluksen Nordic IV, laillinen edustaja, syytetään kalastuslain 24 ja 40 §:n sekä Fiskeriverketin määräysten 3 luvun 1 §:n ja 4 luvun 3 §:n nojalla siitä, että he ovat huhtikuun 2007 ja toukokuun 2008 välisenä aikana tahallaan tai törkeästä tuottamuksesta harjoittaneet ammattimaista kalastusta Saharan edustalla näillä Ruotsin alusrekisteriin merkityillä aluksilla, vaikka aluksilla ei ollut olemassa eikä aluksella mukana vaadittavia Fiskeriverketin myöntämiä lupia eli aluskohtaista lupaa ammattikalastusta varten yleensä, eikä erityistä aluskohtaista kalastuslupaa asianomaisilla vesillä kalastusta varten kalastussopimuksen mukaisesti.
18. Kammaråklagaren (virallinen syyttäjä) on vedonnut vaihtoehtoisesti kalastuslain 40 §:ään, kalastuslisenssien hallinnoinnista ja niihin sisällytettävistä vähimmäistiedoista 3.8.2005 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1281/2005 (EUVL L 203, s. 3) 3 artiklaan sekä elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 (EYVL L 358, s. 59) 22 artiklan 1 kohdan a alakohtaan yhdessä kalastussopimuksen 6 artiklan kanssa.
19. Kammaråklagaren on vedonnut syytteen tueksi muun muassa siihen, että mainituilla aluksilla, joiden miehistönä on ollut ruotsalaisia ja marokkolaisia kalastajia, on harjoitettu troolikalastusta jatkuvasti, mistä on saatu tuloina vähintään 14 miljoonaa Ruotsin kruunua (SEK) vuodelta 2007 ja 6 miljoonaa SEK vuodelta 2008. Kammaråklagarenin mukaan rikoksia on pidettävä törkeinä, koska ne on tehty systemaattisesti pitkän ajan kuluessa, toiminta on ollut erittäin laajaa ja saaliiden arvo on ollut huomattava.
20. Ahlström ja Kjellberg kiistävät teot ja katsovat, etteivät he ole syyllistyneet rikokseen. He väittävät, että kalastusalukset Aldo ja Nordic IV olivat ns. Bareboat Charter ‑sopimuksen (alusvuokrasopimus) mukaisesti vuokrattuina marokkolaiselle Atlas Pelagic ‑yhtiölle, jolla on käytettävissään sekä oma kalastusoikeutensa että muiden marokkolaisten henkilöiden kalastusoikeuksia Marokon aluevesillä. Tämä yhtiö on toimintansa puitteissa vuokrannut kyseiset kaksi kalastusalusta ja käyttänyt niitä itsenäisesti. Pääasian vastaajien mukaan tätä toimintaa varten ei tarvita lupaa ruotsalaisilta tai muilta eurooppalaisilta viranomaisilta, koska Fiskeriverketin määräyksiä ei sovelleta vuokraustoimintaan, jota Fiskeri Aktiebolaget Ganthi ja Fiskeri Aktiebolaget ovat harjoittaneet. Unionin oikeutta ei ole rikottu, koska kalastussopimuksen 6 artiklan 1 kohtaa, sen paremmin kuin sopimusta kokonaisuudessaan, ei sovelleta pääasian tosiseikkoihin.
21. Hovrätten för Västra Sverige (Länsi-Ruotsin hovioikeus), jonka käsiteltävänä on Göteborgs tingsrättin (Göteborgin käräjäoikeus) tuomiosta tehty valitus, katsoo, että on epäselvää, kielletäänkö unionin oikeudessa ja kalastussopimuksessa kaikki yhteisön aluksilla Marokon vesialueilla harjoitettava kalastus ilman unionin tai sen jäsenvaltioiden lupaa.
22. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo pääasiallisesti, että kalastussopimuksen 6 artiklan 2 kohtaa voidaan tulkita siten, että tällainen kielto on olemassa. Se toteaa kuitenkin, että eräiden oikeuskirjallisuudessa esitettyjen näkemysten mukaan tämä määräys mahdollistaa tulkinnan, jonka mukaan yhteisön alus voi harjoittaa kalastusta kolmannen maan myöntämän yksityisen lisenssin turvin. Se lisää, että pääasiassa on esitetty, että toimivaltaiset marokkolaiset viranomaiset ovat pitäneet molemmilla kyseessä olevilla kalastusaluksilla harjoitettua kalastusta kalastussopimuksen mukaisena ja että ne ovat myöntäneet sitä varten vaadittavat luvat.
23. Näissä olosuhteissa Hovrätten för Västra Sverige päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko [kalastussopimuksen] 6 artiklan 1 kohta yksinomainen siten, että siinä suljetaan pois yhteisön alusten mahdollisuus harjoittaa kalastusta Marokon kalastusalueilla sellaisten lisenssien perusteella, jotka yksinomaan toimivaltaiset marokkolaiset viranomaiset ovat myöntäneet kalastuskiintiöiden marokkolaisille haltijoille?
2) Onko [kalastussopimuksen] 6 artiklan 1 kohta yksinomainen siten, että siinä suljetaan pois mahdollisuus vuokrata yhteisön aluksia marokkolaisille yrityksille Bareboat Charterin välityksellä (vakiolomakkeen ʼBarecon 2001ʼ BIMCO Standard Bareboat Charter mukaisesti) Marokon kalastusalueilla harjoitettavaa kalastusta varten sellaisten lisenssien perusteella, jotka yksinomaan toimivaltaiset marokkolaiset viranomaiset ovat myöntäneet kalastuskiintiöiden marokkolaisille haltijoille?
3) Muuttuuko toiseen kysymykseen annettava vastaus, jos vuokralleantaja välittää ammattitaitoa myös siten, että se hallinnoi kalastusalusta ja varustaa sen miehistöllä sekä tarjoaa teknisen tuen marokkolaiselle yritykselle?
4) Sallitaanko [kalastussopimuksessa] se, että Marokon kuningaskunta sopimuksen ulkopuolella kehittää ja harjoittaa omaa kotimaista teollista pelagista kalastusta 29. pohjoisen leveyspiirin eteläpuolella? Jos näin on, annetaanko sopimuksessa Marokon kuningaskunnalle oikeus kotimaista kalastustaan varten ottaa vuokralle [Euroopan unionin] lipun alla purjehtivia kalastusaluksia tai myöntää niille suoraan lisenssejä ilman että edellytettäisiin [viimeksi mainitun] lupaa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
24. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa kysymyksillään, joita on syytä tarkastella yhdessä, selvittää ennen kaikkea, onko kalastussopimusta ja erityisesti sen 6 artiklaa tulkittava siten, että niiden mukaan yhteisön aluksilla ei ole lainkaan mahdollisuutta harjoittaa kalastustoimintaa Marokon kalastusalueilla Marokon viranomaisten myöntämän lisenssin nojalla ilman unionin toimivaltaisten viranomaisten myötävaikutusta.
25. Kyseinen tuomioistuin pohtii erityisesti sitä, suljetaanko kalastussopimuksessa pois mahdollisuus vuokrata yhteisön aluksia marokkolaisille yrityksille ns. Bareboat Charter ‑vuokrauksena näillä kalastusalueilla harjoitettavaa kalastusta varten sellaisen lisenssin perusteella, jonka yksinomaan toimivaltaiset marokkolaiset viranomaiset ovat myöntäneet kalastuskiintiöiden marokkolaisille haltijoille. Se kysyy lisäksi, onko näin myös silloin, kun vuokralleantaja toimittaa tälle yhtiölle myös ammattitaitoa ja teknistä tukea.
26. On huomattava, että kalastussopimuksen sopimuspuolet ovat sopimuksen johdanto-osassa ilmaisseet halunsa vahvistaa yksityiskohtaiset säännöt ja edellytykset, jotka koskevat yhteisön alusten kalastustoimintaa Marokon kalastusalueilla. Tämän sopimuksen kohde, joka on määritelty sen 1 artiklassa, on vahvistaa periaatteet, säännöt ja menettelyt, jotka koskevat muun muassa näiden alusten pääsyä mainituille kalastusalueille. Koska sopimuksessa ei määrätä näistä edellytyksistä tehtävistä poikkeuksista, seurauksena on, että sen alaan kuuluvat kaikki yhteisön alukset – jotka kalastussopimuksen 2 artiklan d alakohdan mukaan ovat yhteisön jonkin jäsenvaltion lipun alla purjehtivia ja yhteisössä rekisteröityjä kalastusaluksia –, jotka haluavat harjoittaa kalastustoimintaa näillä alueilla.
27. Kalastussopimuksen 6 artiklan, joka koskee kalastustoimintaa koskevia edellytyksiä, 1 kohdan mukaan yhteisön alukset voivat harjoittaa kalastusta Marokon kalastusalueilla ainoastaan, jos niillä on tämän sopimuksen nojalla myönnetty kalastuslisenssi.
28. Itse kyseisen määräyksen sanamuodon mukaan yhteisön alusten Marokon kalastusalueilla harjoittaman kalastustoiminnan edellytyksenä on Marokon toimivaltaisten viranomaisten unionin toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä myöntämän kalastuslisenssin hallussapito. Kalastussopimuksen 6 artiklan 2 kohdassa määrätään lisäksi, että niiden kalastusluokkien osalta, joita koskevia määräyksiä ei pöytäkirjassa ole, kyseiset viranomaiset voivat myöntää lisenssejä yhteisön aluksille, mutta että tällä sopimuksella vahvistetun kumppanuuden hengessä tällaisten lisenssien myöntämiseen ”tarvitaan kuitenkin Euroopan komission puoltava lausunto”.
29. Tästä seuraa, että unionin toimivaltaisten viranomaisten myötävaikutusta edellytetään aina, jotta yhteisön aluksella olisi lupa harjoittaa kalastustoimintaa Marokon kalastusalueilla ja että näin ollen tällainen alus ei voi harjoittaa näillä alueilla tätä toimintaa Marokon toimivaltaisten viranomaisten myöntämän lisenssin nojalla ilman tällaista myötävaikutusta.
30. Tältä osin on huomattava, että asetuksen N:o 3317/94 5 artiklassa vahvistetaan menettely, jota lippuvaltiona olevan jäsenvaltion ja komission on noudatettava niiden kalastuslisenssien saamiseksi, joiden perusteella kalastustoimintaa aiotaan harjoittaa kalastussopimuksen nojalla yhteisölle myönnettyjen kalastusmahdollisuuksien rajoissa, ja siinä annetaan komission tehtäväksi tutkia tällaisia lisenssejä koskevat hakemukset ennen niiden toimittamista asianomaiselle kolmannelle maalle. Kuten sekä asetuksen johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta että sen 1 artiklan 2 kohdasta ja 2 ja 3 artiklasta käy ilmi, asetuksessa asetetaan lisäksi sen edellytykseksi, että yhteisön alukset voivat harjoittaa kalastustoimintaa kolmannen maan vesialueilla yhteisön ja tämän kolmannen maan välillä tehdyn kalastussopimuksen nojalla, lippuvaltiona olevan jäsenvaltion myöntämä kalastuslupa.
31. On lisäksi todettava, että se, että yhteisön aluksille myönnettäisiin mahdollisuus päästä Marokon kalastusalueille kalastustoiminnan harjoittamista varten ilman tätä unionin toimivaltaisten viranomaisten myötävaikutusta, olisi vastoin kalastussopimuksen tavoitetta, joka on sen johdanto-osasta ja 1 ja 3 artiklasta ilmenevin tavoin edistää vastuullista kalastusta näillä kalastusalueilla, jotta turvataan pitkällä aikavälillä kalavarojen säilyttäminen ja kestävä hyödyntäminen, erityisesti ottamalla käyttöön kaikkia kalastustoimia koskevan valvontajärjestelmän kalavarojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden tehokkuuden varmistamiseksi. Tällainen mahdollisuus saattaisi näet lisätä yhteisön alusten pääsyä näille alueille ja voimistaa näillä alueilla varojen hyödyntämistä yhteisön aluksilla, mikä tapahtuisi ilman toimivaltaisten unionin viranomaisten valvontaa.
32. Yhteisön alusten pääsy Marokon kalastusalueille kalastussopimusmääräysten ulkopuolella ei olisi yhteensopivaa unionin Marokon kuningaskunnalle tämän sopimuksen 7 artiklan nojalla myöntämän taloudellisen korvauksen perusteen ja tarkoituksen kanssa; kyseisen artiklan mukaan tämä korvaus suoritetaan taloudellisena korvauksena yhteisön alusten Marokon kalastusalueille pääsystä ja taloudellisena tukena vastuulliseen kalastukseen ja kalavarojen kestävään hyödyntämiseen perustuvan kansallisen kalastuspolitiikan luomiseen.
33. Näin ollen ei voida hyväksyä, että yhteisön alukset pääsevät Marokon kalastusalueille kalastustoiminnan harjoittamista varten siten, että ne tekevät tätä varten ns. Bareboat Charter ‑sopimuksen marokkolaisen yrityksen kanssa, jolla on toimivaltaisten marokkolaisten kalastuskiintiöiden marokkolaisille haltijoille myöntämä lisenssi, tai siten, että ne käyttävät jotain muuta oikeudellista instrumenttia päästäkseen näille kalastusalueille harjoittaakseen niillä tällaista toimintaa kalastussopimuksen puitteiden ulkopuolella ja siis ilman unionin toimivaltaisten viranomaisten myötävaikutusta.
34. Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että kalastussopimusta ja erityisesti sen 6 artiklaa on tulkittava siten, että sen mukaan yhteisön aluksilla ei ole lainkaan mahdollisuutta harjoittaa kalastustoimintaa Marokon kalastusalueilla Marokon viranomaisten myöntämän lisenssin nojalla ilman unionin toimivaltaisten viranomaisten myötävaikutusta.
Oikeudenkäyntikulut
35. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Euroopan yhteisön ja Marokon kuningaskunnan välistä kalastuskumppanuussopimusta, joka on hyväksytty yhteisön puolesta 22.5.2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 764/2006, ja erityisesti sen 6 artiklaa on tulkittava siten, että sen mukaan yhteisön aluksilla ei ole lainkaan mahdollisuutta harjoittaa kalastustoimintaa Marokon kalastusalueilla Marokon viranomaisten myöntämän lisenssin nojalla ilman Euroopan unionin toimivaltaisten viranomaisten myötävaikutusta.