Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
26. helmikuuta 2026 (*)
Muutoksenhaku – Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Lentorahtimarkkinat – Euroopan komission päätös, jossa todetaan SEUT 101 artiklan, Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 53 artiklan ja Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton välisen lentoliikennesopimuksen 8 artiklan rikkominen – Lentorahtipalvelujen hintatekijöiden yhteensovittaminen (polttoainelisä, turvallisuuslisä ja lisistä maksettavien provisioiden maksamisesta kieltäytyminen) – Puolustautumisoikeudet – Oikeus tutustua asian aineistoon – Syyllisyyden puolesta ja sitä vastaan puhuvat todisteet – Saapuvat rahtipalvelut – Komission alueellinen toimivalta – Kvalifioidut vaikutukset – Väitetiedoksianto – Oikeus tulla kuulluksi – Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen – Kartellin maantieteellinen ulottuvuus – Valtion pakkokeinoa koskeva puolustautumisperuste – Soveltamisen edellytykset – Yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisen todisteet – Sakkojen laskeminen – Unionin yleisen tuomioistuimen täysi harkintavalta – Huomioon ottaminen vääristyneellä tavalla
Asiassa C‑403/22 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 17.6.2022,
SAS Cargo Group A/S, kotipaikka Kastrup (Tanska),
Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, kotipaikka Tukholma (Ruotsi),
SAS AB, kotipaikka Tukholma,
edustajinaan B. Creve ja M. Kofmann, advokater, sekä G. Forwood ja J. Killick, avocats,
valittajina,
ja jossa muuna osapuolena on
Euroopan komissio, asiamiehinään A. Dawes ja C. Zois, avustajanaan B. Doherty, BL,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: neljännen jaoston puheenjohtaja I. Jarukaitis (esittelevä tuomari), joka hoitaa viidennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit E. Regan ja D. Gratsias,
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: hallintovirkamies R. Stefanova-Kamisheva,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 19.4.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 5.9.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        SAS Cargo Group A/S (jäljempänä SAS Cargo), Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (jäljempänä SAS Consortium) ja SAS AB (jäljempänä yhdessä SAS Cargo ym.) vaativat valituksessaan, että unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 30.3.2022 antaman tuomion SAS Cargo Group ym. v. komissio (T‑324/17, EU:T:2022:175, jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi niiden kanteen, jossa vaadittiin ensisijaisesti SEUT 101 artiklan, ETA-sopimuksen 53 artiklan ja Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton lentoliikennettä koskevan sopimuksen 8 artiklan mukaisesta menettelystä 17.3.2017 tehdyn komission päätöksen C(2017) 1742 final (Asia AT.39258 – Lentorahti) (jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamista kokonaan tai osittain niitä koskevilta osin ja toissijaisesti kyseisessä päätöksessä niille määrättyjen sakkojen määrän alentamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
EY:n ja Sveitsin välinen lentoliikennesopimus
2        Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton lentoliikennettä koskeva sopimus, joka allekirjoitettiin Luxemburgissa 21.6.1999 ja joka hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta seitsemän sopimuksen tekemisestä Sveitsin valaliiton kanssa 4.4.2002 tehdyllä neuvoston ja, tiede- ja teknologiayhteistyötä koskevan sopimuksen osalta, komission päätöksellä 2002/309/EY, Euratom (EYVL 2002, L 114, s. 1; jäljempänä EY-Sveitsi-lentoliikennesopimus), tuli voimaan 1.6.2012. Kyseisen sopimuksen 8 ja 9 artikla vastaavat soveltuvin osin SEUT 101 ja SEUT 102 artiklaa.
3        Kyseisen sopimuksen 11 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.      Tämän sopimuksen 8 ja 9 artiklan säännösten soveltamisesta ja yrityskeskittymien valvonnasta vastaavat yhteisön toimielimet tämän sopimuksen liitteessä lueteltujen yhteisön säännösten mukaisesti ottaen kuitenkin huomioon läheisen yhteistyön tarpeen yhteisön toimielinten ja Sveitsin viranomaisten välillä.
2.      Sveitsin viranomaiset päättävät tämän sopimuksen 8 ja 9 artiklaa noudattaen asioista, jotka koskevat kaikkien sopimusten, päätösten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen luvallisuutta taikka määräävän aseman väärinkäyttöä Sveitsin ja kolmansien maiden välisillä reiteillä.”
4        [SEUT 101] ja [SEUT 102] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) alettiin soveltaa kyseisen sopimuksen puitteissa 5.12.2007 alkaen, kun tästä oli päätetty Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton lentoliikennettä koskevan sopimuksen liitteen korvaamisesta 5.12.2007 tehdyllä Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton lentoliikennettä koskevan sopimuksen mukaisesti perustetun yhteisön ja Sveitsin lentoliikennekomitean päätöksellä N:o 1/2007 (EUVL 2008, L 34, s. 19). Se korvasi kyseisenä päivänä menettelystä sovellettaessa kilpailusääntöjä lentoliikenteen alalla toimiviin yrityksiin 14.12.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3975/87 (EYVL 1987, L 374, s. 1), joka sisältyi EY-Sveitsi-lentoliikennesopimuksen liitteeseen sopimuksen voimaantulosta lähtien.
EUT-sopimus
5        SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Sisämarkkinoille soveltumattomia ja kiellettyjä ovat sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua sisämarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy sisämarkkinoilla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat:
a)      joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja;
b)      joilla rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa, markkinoita, teknistä kehitystä taikka investointeja;
c)      joilla jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä;
– –”
ETA-sopimus
6        Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen (EYVL 1994, L 1, s. 3; jäljempänä ETA-sopimus) 53 artikla vastaa soveltuvin osin SEUT 101 artiklaa.
7        Asetus N:o 1/2003, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 411/2004 (EUVL 2004, L 68, s. 1), otettiin osaksi ETA-sopimusta yhtäältä liitteen XIV (Kilpailu), pöytäkirjan 21 (yrityksiin sovellettavien kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta) ja pöytäkirjan 23 (valvontaviranomaisten välisestä yhteistyöstä) muuttamisesta 24.9.2004 tehdyllä ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 130/2004 (EUVL 2005, L 64, s. 57), joka tuli voimaan 19.5.2005, ja toisaalta ETA-sopimuksen liitteen XIII (Liikenne) ja pöytäkirjan 21 (Yrityksiin sovellettavien kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta) muuttamisesta 11.3.2005 tehdyllä ETA:n sekakomitean päätöksellä nro 40/2005 (EUVL 2005, L 198, s. 38), joka tuli voimaan samana päivänä.
Vuoden 2006 suuntaviivat
8        Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen (EUVL 2006, C 210, s. 2; jäljempänä vuoden 2006 suuntaviivat) 13, 25, 28, 29 ja 37 kohdassa todetaan seuraavaa:
”13.      Määrittääkseen sakon perusmäärän komissio käyttää sellaisten rikkomiseen suoraan tai epäsuorasti liittyvien tavaroiden tai palveluiden myyntiarvoa, jotka yritys on myynyt Euroopan talousalueen (ETA) alueella sijaitsevalla asian kannalta merkityksellisellä maantieteellisellä alueella. Komissio käyttää yleensä lähtökohtana yrityksen myyntiä sen ajanjakson viimeisenä täytenä vuotena, jona yritys osallistui rikkomiseen – –
– –
25.      Riippumatta rikkomiseen osallistuneen yrityksen osallistumisen kestosta, komissio sisällyttää lisäksi perusmäärään määrän, joka on 15–25 prosenttia – – myyntiarvosta, estääkseen yrityksiä osallistumasta hintojen vahvistamisesta, markkinaosuuksista ja tuotantorajoituksista tehtäviin horisontaalisiin sopimuksiin. Komissio voi lisätä perusmäärään kyseisen lisäsumman myös muunlaisten rikkomisten tapauksessa. Päättääkseen kussakin tapauksessa huomioon otettavan osuuden myyntiarvosta komissio ottaa huomioon useita tekijöitä – –
– –
28.      Sakon perusmäärää voidaan korottaa, kun komissio havaitsee esimerkiksi seuraavia raskauttavia seikkoja:
–        Yritys jatkaa tai toistaa samanlaista tai samantyyppistä rikkomista sen jälkeen, kun komissio tai kansallinen kilpailuviranomainen on todennut kyseisen yrityksen rikkoneen [SEUT 101] tai [SEUT 102] artiklan määräyksiä. Perusmäärää korotetaan jopa 100 prosenttia todettua rikkomista kohden.
– –
29.      Sakon perusmäärää voidaan alentaa, kun komissio havaitsee esimerkiksi seuraavia lieventäviä seikkoja:
– –
–        Yrityksen kilpailunvastainen toiminta on viranomaisten hyväksymää tai edistämää taikka se on hyväksytty tai sitä on edistetty lainsäädännöllä.
– –
37.      Vaikka näissä suuntaviivoissa esitellään yleiset sakon laskentamenetelmät, erityistapauksissa voi olla kuhunkin asiaan liittyvien erityispiirteiden vuoksi tai pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi perusteltua, että komissio poikkeaa näistä menetelmistä tai 21 kohdassa vahvistetuista raja-arvoista.”
Riita-asian tausta ja riidanalainen päätös
9        Asian tausta, sellaisena kuin se on esitetty valituksenalaisen tuomion 1–63 kohdassa, voidaan tiivistää tätä oikeudenkäyntiä varten seuraavasti.
10      SAS Cargo ym. toimivat lentorahtipalvelujen markkinoilla. Lentorahtipalveluja tarjoava SAS Cargo on SAS:n välillisesti kokonaan omistama tytäryhtiö. SAS Cargo ei ollut 1.6.2001 saakka erillinen oikeudellinen yksikkö, vaan SAS Consortiumin liiketoimintayksikkö. SAS Consortium on SAS:n omistuksessa.
11      Rahtialalla lastien kuljetuksesta lentoteitse huolehtivat lentoyhtiöt (jäljempänä liikenteenharjoittajat). Liikenteenharjoittajat tarjoavat yleensä rahtipalveluja huolitsijoille, jotka järjestävät näiden lastien kuljetuksen lähettäjien nimissä. Vastineeksi nämä huolitsijat maksavat rahdinkuljettajille hinnan, joka muodostuu yhtäältä kilokohtaisista tariffeista ja toisaalta lisämaksuista,
Hallinnollinen menettely
12      Komissio sai 7.12.2005 sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonantonsa (EYVL 2002, C 45, s. 3) nojalla sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen, jonka olivat tehneet Deutsche Lufthansa AG (jäljempänä Lufthansa) ja kaksi sen tytäryhtiöistä, Lufthansa Cargo AG ja Swiss International Air Lines AG. Kyseisen hakemuksen mukaan useiden liikenteenharjoittajien välillä oli kilpailunvastaista yhteydenpitoa, joka koski näillä markkinoilla tarjottavien palvelujen hintojen useita osatekijöitä eli polttoainelisän ja turvallisuuslisän käyttöönottoa sekä näihin lisämaksuihin liittyvien provisioiden maksamisesta kieltäytymistä (jäljempänä provisioiden maksamisesta kieltäytyminen).
13      Komissio teki 14.2.2006 ja 15.2.2006 yllätystarkastuksia useiden liikenteenharjoittajien tiloissa.
14      Näiden tarkastusten jälkeen useat liikenteenharjoittajat, muun muassa SAS Cargo ja SAS Consortium, hakivat vapautusta sakoista tämän tuomion 12 kohdassa tarkoitetun sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon nojalla.
15      Komissio osoitti 19.12.2007 väitetiedoksiannon 27 liikenteenharjoittajalle, mukaan lukien SAS Cargo ym:lle, jotka esittivät tämän jälkeen kirjallisia huomautuksia. Kuulemistilaisuus pidettiin 30.6.–4.7.2008.
Alkuperäinen päätös
16      Komissio teki 9.11.2010 päätöksen C(2010) 7694 final, SEUT 101 artiklan, ETA-sopimuksen 53 artiklan ja Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton lentoliikennettä koskevan sopimuksen 8 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia C.39258 – lentorahti) (jäljempänä alkuperäinen päätös). Kyseinen päätös oli osoitettu 21 liikenteenharjoittajalle, joiden joukossa olivat SAS Cargo ym.
17      Mainitun päätöksen perusteluissa todettiin, että tutkinnan kohteena olleet liikenteenharjoittajat olivat koordinoineet käyttäytymistään rahtipalvelujen tarjoamisen hinnoittelun osalta sopimalla polttoainelisästä, turvallisuuslisästä ja provisioiden maksamisesta kieltäytymisestä ja että ne olivat näin ollen osallistuneet yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun SEUT 101 artiklan, ETA-sopimuksen 53 artiklan ja EY:n ja Sveitsin lentoliikennesopimuksen 8 artiklan rikkomiseen, joka kattoi Euroopan talousalueen (ETA) ja Sveitsin alueen.
16.12.2015 annetut tuomiot
18      Unionin yleinen tuomioistuin kumosi 16.12.2015 antamallaan tuomiolla SAS Cargo Group ym. v. komissio (T‑56/11, EU:T:2015:990) alkuperäisen päätöksen siltä osin kuin se koski SAS Cargo ym:a. Myös 12:lla muulla samana päivänä antamallaan tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin kumosi kyseisen päätöksen kokonaan tai osittain siltä osin kuin päätös koski 12:ta muuta liikenteenharjoittajaa tai liikenteenharjoittajien ryhmää.
19      Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kyseistä päätöstä oli perusteltu virheellisesti.
Riidanalainen päätös
20      Komissio lähetti 20.5.2016 alkuperäisessä päätöksessä tarkoitetuille liikenteenharjoittajille, jotka olivat nostaneet päätöksestä kanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa, kirjeen, jossa se ilmoitti niille aikomuksestaan antaa uudelleen päätös, jossa todetaan niiden osallistuneen SEUT 101 artiklan, ETA-sopimuksen 53 artiklan ja EY:n ja Sveitsin lentoliikennesopimuksen 8 artiklan yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen kaikilla kyseisessä alkuperäisessä päätöksessä mainituilla reiteillä. Niille annettiin yhden kuukauden määräaika huomautusten esittämistä varten. Kaikki käyttivät tätä mahdollisuutta.
21      Komissio antoi 17.3.2017 riidanalaisen päätöksen, joka on osoitettu 19:lle lentoliikenteen harjoittajalle, mukaan lukien SAS Cargo ym.
22      Riidanalaisessa päätöksessä todetaan, että tutkinnan kohteena olleet lentoliikenteen harjoittajat ovat koordinoineet käyttäytymistään lentorahtipalvelujen hinnoittelun alalla maailmanlaajuisesti polttoainelisän ja turvallisuuslisän avulla ja kieltäytymällä provisioiden maksamisesta (jäljempänä riidanalainen kartelli) ja syyllistyneet siten SEUT 101 artiklan, ETA-sopimuksen 53 artiklan ja EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artiklan
yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen.
23      Kyseisen päätöksen johdanto-osan neljännessä jaksossa komissio totesi muun muassa, että tutkimus oli paljastanut maailmanlaajuisen kartellin, joka perustui kilpailijoiden välillä pitkään jatkuneen kahden- ja monenvälisen yhteydenpidon verkostoon sellaisen käyttäytymisen osalta, josta ne olivat päättäneet, jota ne suunnittelivat tai jota ne aikoivat noudattaa rahtipalvelujen edeltävässä tuomion kohdassa mainittuihin eri hintatekijöihin nähden. Se korosti, että kyseisen yhteydenpitoverkoston yhteisenä tavoitteena oli sovittaa yhteen kilpailijoiden käyttäytymistä hinnoittelun alalla tai vähentää niiden hinnoittelupolitiikkaan liittyvää epävarmuutta. Tämän jälkeen se kuvaili polttoainelisää, turvallisuuslisää ja provisioiden maksamisesta kieltäytymistä koskevaa yhteydenpitoa ja arvioi tosiseikkoja koskevia todisteita, jotka koskivat yhtäältä riidanalaista kartellia kokonaisuudessaan ja toisaalta kutakin yritystä, jolla kyseinen päätös oli osoitettu.
24      Riidanalaisen päätöksen 5 jaksossa, jonka otsikko on ”Merkityksellisten kilpailusääntöjen soveltaminen”, komissio sovelsi SEUT 101 artiklaa käsiteltävän asian tosiseikkoihin ja täsmensi, että viittauksia tähän artiklaan oli pidettävä myös viittauksina ETA-sopimuksen 53 artiklaan ja EY–Sveitsi-lentoliikennesopimuksen 8 artiklaan, koska näitä määräyksiä sovelletaan soveltuvin osin, ellei toisin määrätä.
25      Toimivaltansa osalta komissio tutki ajallisen ja alueellisen toimivaltansa rajat kilpailusääntöjen rikkomisen toteamiseksi ja seuraamusten määräämiseksi siitä nyt käsiteltävässä asiassa.
26      Yhtäältä komissio totesi riidanalaisen päätöksen 822–832 perustelukappaleessa, jotka muodostavat kyseisen päätöksen alajakson 5.2., jonka otsikko on ”Komission toimivalta”, ettei se ensinnäkään sovella SEUT 101 artiklaa päivämäärää 1.5.2004 aikaisempiin sopimuksiin ja menettelytapoihin, jotka koskevat Euroopan unionissa sijaitsevien lentoasemien ja ETA:n ulkopuolella sijaitsevien lentoasemien välisiä reittejä (jäljempänä unionin ja kolmansien maiden väliset reitit), toiseksi, ettei se sovella ETA-sopimuksen 53 artiklaa päivämäärää 19.5.2005 aikaisempiin sopimuksiin ja menettelytapoihin, jotka koskevat unionin ja kolmansien maiden välisiä reittejä ja sellaisissa maissa sijaitsevien lentoasemien, jotka ovat ETA-sopimuksen sopimuspuolia mutta eivät unionin jäsenvaltioita, ja kolmansissa maissa sijaitsevien lentoasemien välisiä reittejä (jäljempänä ETA:n, unionia lukuun ottamatta, ja kolmansien maiden väliset reitit ja yhdessä unionin ja kolmansien maiden välisten reittien kanssa ETA:n ja kolmansien maiden väliset reitit), ja lopuksi, ettei se sovella EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artiklaa päivämäärää 1.6.2002 aikaisempiin sopimuksiin ja menettelytapoihin, jotka koskevat unionissa sijaitsevien lentoasemien ja Sveitsin lentoasemien välisiä reittejä (jäljempänä unionin ja Sveitsin väliset reitit). Se täsmensi kyseisen päätöksen 832 perustelukappaleessa, että päätöksessä ei ”millään tavalla pyritä toteamaan, että [EY-Sveitsi
‑lentoliikennesopimuksen] 8 artiklaa olisi rikottu Sveitsin [ja] kolmansien maiden [välisten] rahtipalvelujen osalta”.
27      Toisaalta riidanalaisen päätöksen 1036–1046 perustelukappaleessa, jotka muodostavat päätöksen alajakson 5.3.8, jonka otsikko on ”[SEUT] 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan sovellettavuus saapuviin reitteihin”, komissio esitti syyt, joiden perusteella se hylkäsi useiden tutkinnan kohteena olleiden liikenteenharjoittajien väitteet, joiden mukaan se ylitti alueellisen toimivaltansa rajat kansainvälisen oikeuden sääntöihin nähden, kun se totesi näiden kahden artiklan rikkomisen ja määräsi siitä seuraamuksia, kun kyse oli kolmansista maista lähtevistä ja ETA:an saapuvista reiteistä (jäljempänä saapuvat reitit ja, näillä reiteillä tarjottujen rahtipalvelujen osalta, saapuvat rahtipalvelut).
28      Komissio totesi erityisesti mainitun päätöksen 1045 perustelukappaleessa, että saapuvia rahtipalveluja koskevilla kilpailunvastaisilla menettelytavoilla ”voi olla välittömiä, huomattavia ja ennakoitavissa olevia vaikutuksia unionissa ja ETA:ssa, koska ETA:[han] suuntautuvan lentoliikenteen kasvaneet kustannukset ja näin ollen maahan tuotujen tavaroiden korkeammat hinnat ovat jo luonnostaan omiaan vaikuttamaan kuluttajiin ETA-alueella”. Lisäksi se totesi, että kyseessä olevassa asiassa kyseisillä menettelytavoilla saattoi olla tällaisia vaikutuksia myös siihen, miten muut liikenteenharjoittajat tarjoavat rahtipalveluja ETA:ssa kolmansien maiden liikenteenharjoittajien käyttämien ETA:ssa sijaitsevien liikenteen solmukohtien (hubs) ja niiden kyseisten lähetysten ETA:ssa olevien määränpäälentoasemien välillä, joihin kolmannen maan liikenteenharjoittaja ei liikennöi.
29      Komissio totesi lisäksi kyseisen päätöksen 1046 perustelukappaleessa, että riidanalainen kartelli oli ”toteutettu ympäri maailmaa”, että saapuvia reittejä koskevat kartellin järjestelyt olivat erottamaton osa yhtenä kokonaisuutena pidettävää jatkettua SEUT 101 artiklan ja ETA‑sopimuksen 53 artiklan rikkomista ja että lisien yhtenäinen soveltaminen maailmanlaajuisesti oli keskeinen osa tätä kartellia.
30      Riidanalaisen päätöksen alajakso 5.3, joka koskee SEUT 101 artiklan, ETA-sopimuksen 53 artiklan ja EY-Sveitsi-lentoliikennesopimuksen 8 artiklaa nyt käsiteltävään asiaan, sisältää päätöksen 833–1052 perustelukappaleen. Ensinnäkin komissio totesi mainitun päätöksen 846 perustelukappaleessa, että tutkinnan kohteena olleet liikenteenharjoittajat olivat sovittaneet yhteen käyttäytymisensä tai vaikuttaneet hinnoitteluun, ”mikä merkitsee viime kädessä hintojen vahvistamista suhteessa” polttoainelisään, turvallisuuslisään ja provision maksamiseen huolitsijoille lisistä. Mainitun päätöksen 861 perustelukappaleessa komissio katsoi, että ”rahtipalvelujen hinnoittelukäyttäytymisen yhteensovittamista koskeva yleinen järjestelmä”, joka komission tutkinnassa oli käynyt ilmi, oli osoitus ”monitahoisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta, joka koostuu erilaisista toimista, joita voidaan luonnehtia joko sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, joiden yhteydessä kilpailijat ovat tietoisesti korvanneet kilpailun riskit keskinäisellä käytännön yhteistyöllään”.
31      Toiseksi komissio totesi riidanalaisen päätöksen 869 perustelukappaleessa, että ”kyseessä oleva käyttäytyminen muodostaa [SEUT] 101 artiklan yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen”, ja täsmensi kyseisen päätöksen 870–902 perustelukappaleessa, että kyseessä olevilla järjestelyillä oli yksi kilpailunvastainen tavoite eli kilpailun rajoittaminen rahtiliikennealalla ETA:ssa ja että ne koskivat rahtipalvelujen tarjoamista ja niiden hinnoittelua, ne koskivat samoja yrityksiä, niitä oli pidettävä yhtenä kokonaisuutena ja jatkuvina ja ne koskivat kolmea osatekijää eli polttoainelisää, turvallisuuslisää ja provisioiden maksamisesta kieltäytymistä. Komissio totesi tässä yhteydessä kyseisen päätöksen 882 perustelukappaleessa, että SAS Cargo ym. olivat osallistuneet yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen kolmesta osatekijästä kahteen, toisin sanoen polttoainelisää ja turvallisuuslisää koskevaan osatekijään, mutta että ”kun otetaan huomioon niiden osallistuminen muihin kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijöihin, ne olisivat kohtuudella voineet ennakoida osapuolten näkemystenvaihdon lisistä maksettavan provision kaltaisesta muihin osatekijöihin liittyvästä aiheesta ja olivat valmiita ottamaan siihen sisältyvän riskin”.
32      Riidanalaisen päätöksen 903 perustelukappaleessa komissio totesi kolmanneksi, että kilpailunvastaisen käyttäytymisen tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua ainakin unionissa, ETA:ssa ja Sveitsissä. Kyseisen päätöksen 917 perustelukappaleessa se totesi vielä, että kyseisen käyttäytymisen konkreettisia vaikutuksia ei näin ollen ollut tarpeen ottaa huomioon.
33      Riidanalaisen päätöksen 922–971 perustelukappaleessa komissio tarkasteli
WOW‑allianssia, jossa tosiseikkojen tapahtuessa olivat mukana Lufthansa, SAS Cargo, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd ja Japan Airlines International Co. Ltd (jäljempänä Japan Airlines). Komissio totesi kyseisessä 971 perustelukappaleessa, että ”kun otetaan huomioon WOW‑allianssisopimuksen sisältö ja sen täytäntöönpano, komissio katsoo, että lisien yhteensovittaminen WOW[‑allianssin] jäsenten välillä tapahtui niiden allianssia koskevien lainmukaisten puitteiden ulkopuolella, jotka eivät oikeuta tätä yhteensovittamista. Jäsenet olivat todellisuudessa tietoisia tällaisen yhteensovittamisen laittomuudesta. Ne olivat lisäksi perillä siitä, että lisien yhteensovittamisessa oli mukana useita [liikenteenharjoittajia], jotka eivät osallistuneet WOW‑[allianssiin]. Komissio katsoo siis, että todisteet WOW[-allianssin] jäsenten välisestä yhteydenpidosta – – merkitsevät näyttöä niiden osallistumisesta SEUT 101 artiklan rikkomiseen, sellaisena kuin se kuvataan tässä päätöksessä.”
34      Neljänneksi komissio tutki riidanalaisen päätöksen 972–1021 perustelukappaleessa seitsemän sellaisen kolmannen maan lainsäädäntöä, joiden osalta useat tutkinnan kohteena olleet liikenteenharjoittajat olivat väittäneet, että niiden oli kyseisen lainsäädännön mukaan yhdenmukaistettava lisät, mikä esti merkityksellisten kilpailusääntöjen soveltamisen. Komissio katsoi, etteivät kyseiset liikenteenharjoittajat olleet osoittaneet toimineensa näiden kolmansien maiden pakottamina.
35      Viidenneksi komissio totesi riidanalaisen päätöksen 1024–1035 perustelukappaleessa, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen oli omiaan vaikuttamaan huomattavasti jäsenvaltioiden, ETA-sopimuksen sopimuspuolten ja EY–Sveitsi- lentoliikennesopimuksen sopimuspuolten väliseen kauppaan.
36      Riidanalaisen päätöksen 7 jakso, jonka otsikko on ”Rikkomisen kesto”, sisältää kyseisen päätöksen 1146–1169 perustelukappaleen. Kuten mainitun päätöksen 1146 perustelukappaleesta käy ilmi, komissio katsoi, että riidanalainen kartelli oli alkanut 7.12.1999 ja että se oli kestänyt 14.2.2006 saakka. Se täsmensi samassa perustelukappaleessa 1146, että kyseisellä kartellilla oli rikottu
–        SEUT 101 artiklaa 7.12.1999–14.2.2006 unionissa sijaitsevien lentoasemien välisen lentoliikenteen osalta
–        SEUT 101 artiklaa 1.5.2004–14.2.2006 unionin ja kolmansien maiden välisillä reiteillä harjoitetun lentoliikenteen osalta
–        ETA-sopimuksen 53 artiklaa 7.12.1999–14.2.2006 ETA:ssa sijaitsevien lentoasemien välisen lentoliikenteen osalta
–        ETA-sopimuksen 53 artiklaa 19.5.2005–14.2.2006 ETA:n, unionia lukuun ottamatta, ja kolmansien maiden välisillä reiteillä harjoitetun lentoliikenteen osalta ja
–        EY–Sveitsi-lentoliikennesopimuksen 8 artiklaa 1.6.2002–14.2.2006 unionin ja Sveitsin välisillä reiteillä harjoitetun lentoliikenteen osalta.
37      Kyseisen päätöksen 1169 perustelukappaleessa komissio totesi, että kilpailusääntöjen rikkominen kesti SAS Cargo ym:n osalta 13.12.1999–14.2.2006.
38      Riidanalaisen päätöksen 8 jaksossa komissio tutki toteutettavat korjaavat toimenpiteet ja määrättävät sakot viitaten vuoden 2006 suuntaviivoihin. Se muun muassa sovelsi kyseisten suuntaviivojen 37 kohdan perusteella 50 prosentin alennusta sakkojen perusmääriin, koska osa saapuviin reitteihin sekä ETA:sta lähteviin ja kolmansiin maihin suuntautuviin reitteihin liittyvistä palveluista, lukuun ottamatta EU:n ja Sveitsin välisiä reittejä, tarjottiin ETA-sopimuksen kattaman alueen ulkopuolella ja osa vahingosta oli siis voinut aiheutua kyseisen alueen ulkopuolella. Lisäksi komissio myönsi tutkinnan kohteena olleille liikenteenharjoittajille vuoden 2006 suuntaviivojen 29 kohdan perusteella sakon perusmäärään 15 prosentin lisäalennuksen sen vuoksi, että tietyillä sääntelyjärjestelmillä oli edistetty riidanalaista kartellia.
39      Komissio myös arvioi riidanalaisen päätöksen 1221, 1223 ja 1227–1229 perustelukappaleessa, että vuoden 2006 suuntaviivojen 25 kohdan mukainen lisämäärä, joka on 16 prosenttia myynnin arvosta, oli jaettava SAS Cargo ym:n kesken siten, että siitä ilmenee, miten kauan kukin näistä yrityksistä on osallistunut yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, korotti vuoden 2006 suuntaviivojen 28 kohdan perusteella SAS Cargolle ja SAS Consortiumille määrätyn sakon perusmäärää 50 prosentilla rikkomisen uusimisen vuoksi ja suuntaviivojen 29 kohdan perusteella alensi SAS Cargo ym:lle määrätyn sakon perusmäärää 10 prosentilla sen vuoksi, että ne olivat osallistuneet yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen vain rajoitetusti. Komissio alensi lisäksi niiden sakkoa 15 prosentilla ottaakseen huomioon niiden myötävaikutuksen niiden jättämän sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen yhteydessä.
Näin ollen sakon määräksi vahvistettiin SAS:n osalta 38 250 000 euroa, SAS Cargon osalta 64 812 500 euroa ja SAS Consortiumin osalta 14 875 000 euroa.
40      Riidanalaisen päätöksen päätösosan 1, 3 ja 4 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1 artikla
Seuraavat yritykset ovat syyllistyneet [SEUT] 101 artiklan, [ETA-sopimuksen] 53 artiklan ja [EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen] 8 artiklan yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen sovittamalla yhteen käyttäytymistään [rahti]palvelujen hinnoittelun alalla maailmanlaajuisesti [polttoainelisän], [turvallisuuslisän] ja lisistä maksettavan provision osalta seuraavilla reiteillä ja seuraavina ajanjaksoina.
1)      Seuraavat yritykset ovat rikkoneet [SEUT] 101 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa ETA-alueella sijaitsevien lentokenttien välisillä reiteillä seuraavilla ajanjaksoilla:
– –
o) [SAS] 17.8.2001–14.2.2006
p) [SAS Cargo] 1.6.2001–14.2.2006
q) [SAS Consortium] 13.12.1999–28.12.2003
– –
2)      Seuraavat yritykset ovat rikkoneet [SEUT] 101 artiklaa [unionin ja kolmansien maiden välisten] reittien osalta seuraavina ajanjaksoina:
– –
o) [SAS] 1.5.2004–14.2.2006
p) [SAS Cargo] 1.5.2004–14.2.2006
– –
3)      Seuraavat yritykset ovat rikkoneet ETA-sopimuksen 53 artiklaa [ETA:n, unionia lukuun ottamatta, ja kolmansien maiden välisten] reittien osalta seuraavina ajanjaksoina:
– –
o) [SAS] 19.5.2005–14.2.2006
p) [SAS Cargo] 19.5.2005–14.2.2006
– –
4)      Seuraavat yritykset ovat rikkoneet [EY-Sveitsi-lentoliikennesopimuksen] 8 artiklaa [unionin ja Sveitsin välisten] reittien osalta seuraavina ajanjaksoina:
– –
o) [SAS] 1.6.2002–14.2.2006
p) [SAS Cargo] 1.6.2002–14.2.2006
q) [SAS Consortium] 1.6.2002–28.12.2003
– –
3 artikla
Tämän päätöksen 1 artiklassa tarkoitetusta yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätään seuraavat sakot:
– –
n) [SAS Consortium] 5 355 000 [euroa]
o) [SAS Cargo ja SAS Consortium] yhteisvastuullisesti 4 254 250 [euroa]
p) [SAS Cargo ym.] yhteisvastuullisesti 5 265 750 [euroa]
q) [SAS Cargo ja SAS] yhteisvastuullisesti 32 984 250 [euroa]
r)
[SAS Cargo] 22 308 250 [euroa]
– –
4 artikla
Edellä 1 artiklassa tarkoitettujen yritysten on lopetettava 1 artiklassa tarkoitettu yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen välittömästi, jos ne eivät ole sitä jo tehneet.
Niiden on pidättäydyttävä myös kaikista toimista tai käyttäytymisestä, joilla on sama tai samankaltainen tarkoitus tai vaikutus.”
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
41      Unionin yleiseen tuomioistuimeen 29.5.2017 jättämällään kirjelmällä SAS Cargo ym. nostivat kanteen, jossa ne vaativat unionin yleistä tuomioistuinta toteuttamaan prosessinjohtotoimia tai asian selvittämistoimia, joilla komissio velvoitetaan antamaan niiden tutustua koko sen käsiteltävänä olevan asian aineistoon, tai muita tuomioistuimen tarpeellisiksi katsomia toimia, kumoamaan riidanalaisen päätöksen kokonaan tai osittain niitä koskevilta osin ja toissijaisesti alentamaan niille kyseisessä päätöksessä määrätyn sakon määrää.
42      Kanteensa tueksi SAS Cargo ym. esittivät viisi kumoamisperustetta. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan niiden puolustautumisoikeuksia ja prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatetta on loukattu sen vuoksi, että oikeus saada tutustua syyllisyyttä ja syyttömyyttä osoittavaan selvitysaineistoon on evätty. Toinen kanneperuste koski kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista ja komission toimivallan puuttumista siltä osin kuin kyse on yhtäältä SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta saapuviin rahtipalveluihin ja toisaalta ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta Sveitsin ja kolmen ETA:n jäsenmaan, jotka eivät ole unionin jäsenvaltioita, välisillä reiteillä (jäljempänä ETA:n, unionia lukuun ottamatta, ja Sveitsin väliset reitit) tarjottaviin rahtipalveluihin. Kolmannessa kanneperusteessaan SAS Cargo ym. vetosivat virheeseen, joka tehtiin arvioitaessa käyttäytymistä, johon ne olivat osallistuneet, sekä sitä, osoittiko tämä käyttäytyminen niiden osallistuneen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen tai tienneen siitä. Neljäs kanneperuste koski SEUT 266 artiklan, SEUT 296 artiklan toisen kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 17 artiklan rikkomista riidanalaisessa päätöksessä olevien sisäisten epäjohdonmukaisuuksien vuoksi. Viides kanneperuste koski virheitä niille määrätyn sakon määrän määrittämisessä.
43      Sakon määrän muuttamista koskevien vaatimustensa tueksi ne vetosivat kaikkiin niihin argumentteihin, joita ne esittivät viidennen kumoamisperusteensa tueksi.
44      Unionin yleinen tuomioistuin määräsi 7.1.2021 antamallaan määräyksellä, että asian käsittelyn suullinen vaihe aloitetaan uudelleen, ja katsoi, että asianosaisia oli kehotettava esittämään huomautuksensa argumentista, josta niillä ei ollut tilaisuutta lausua. Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin esitti komissiolle kirjallisia kysymyksiä 12.1.2021, 2.3. ja 12.4.2021. Komissio vastasi viimeksi mainittuun kysymykseen 22.4.2021 (jäljempänä 22.4.2021 annettu vastaus). SAS Cargo ym. esittivät komission kaikkiin kyseisiin kysymyksiin antamia vastauksia koskevat huomautuksensa 14.5.2021. Unionin yleinen tuomioistuin päätti tämän jälkeen uudelleen asian käsittelyn suullisen vaiheen 26.7.2021.
45      Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin:
–        kumosi riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan o, p ja q alakohdan, 2 kohdan o ja p alakohdan, 3 kohdan o ja p alakohdan sekä 4 kohdan o, p ja q alakohdan siltä osin kuin niissä vedotaan SAS Cargo ym:n osallistumiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijään, joka koskee provisioiden maksamisesta kieltäytymistä
–        kumosi:
–        yhtäältä riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 2 kohdan o ja p alakohdan ja 2 kohdan o ja p alakohdan siltä osin kuin niissä todetaan SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen Thaimaasta lähtevillä ja ETA:han saapuvilla reiteillä 20.7.2005 ja 14.2.2006 välisenä aikana polttoainelisään liittyvän osatekijän osalta.
–        toisaalta kyseisen päätöksen 1 artiklan 3 kohdan o ja p alakohdan ja 2 kohdan o ja p alakohdan siltä osin kuin niissä todetaan SEUT 53 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen Thaimaasta lähtevillä ja ETA:han saapuvilla reiteillä 20.7.2005 ja 14.2.2006 välisenä aikana polttoainelisään liittyvän osatekijän osalta
–        kumosi kyseisen päätöksen 3 artiklan n–r alakohdan
–        vahvisti sakon määräksi
–        SAS Consortiumille 7 030 618 euroa
–        SAS Cargolle ja SAS Consortiumille yhteisvastuullisesti 5 937 909 euroa
–        SAS Cargo ym:lle yhteisvastuullisesti 6 314 572 euroa
–        SAS Cargolle ja SAS:lle yhteisvastuullisesti 29 045 427 euroa ja
–        SAS Cargolle 21 687 090 euroa
–        hylkäsi kanteen muilta osin ja
–        velvoitti komission vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kolme neljäsosaa SAS Cargo ym:n oikeudenkäyntikuluista sekä velvoitti viimeksi mainitut vastaamaan yhdestä neljäsosasta omia oikeudenkäyntikulujaan.
46      Unionin yleinen tuomioistuin muun muassa hyväksyi osittain ensimmäisen kanneperusteen. Tältä osin se katsoi, että komissio oli tehnyt virheen sen evättyä SAS Cargo ym:lta oikeuden tutustua tiettyihin riidanalaisessa päätöksessä mainittuihin väitetiedoksiantoon annettujen vastausten kohtiin. Se katsoi kuitenkin, ettei tällä ollut vaikutusta komission toteamukseen, joka koski SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan sovellettavuutta Hongkongissa ja Japanissa toteutettuun moitittuun käyttäytymiseen.
47      Toisesta kanneperusteesta unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei komissio ollut riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 3 kohdassa katsonut SAS Cargo ym:iden olevan vastuussa ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisesta ETA:n, unionia lukuun ottamatta, ja Sveitsin välisillä reiteillä. Se totesi kuitenkin, että komissio oli myöntänyt, ettei se ollut jättänyt myynnin arvon ulkopuolelle 262 084 euron määrää, joka koskee niiden rahtipalvelujen myyntiä, jotka SAS Cargo ym. suorittivat vuoden 2005 aikana ETA:n, unionia lukuun ottamatta, ja Sveitsin välisillä reiteillä. Koska unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin katsoi, että kyseinen seikka koski yksinomaan tuloja, jotka oli otettava huomioon sakon perusmäärän laskemiseksi, se hylkäsi toisen kanneperusteen.
48      Kolmannen kanneperusteen, jonka unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi osittain, osalta unionin yleinen tuomioistuin katsoi muun muassa, että sen perusteella, että tietyt SAS Cargo ym:a vastaan riidanalaisessa päätöksessä esitetyt todisteet oli hylättävä, kuten viimeksi mainitut väittivät, ei voitu kyseenalaistaa aihetodisteiden kokonaisuutta, johon komissio vetosi osoittaakseen niiden osallistuneen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijöihin, jotka koskevat polttoainelisää ja turvallisuuslisää. Thaimaassa sovellettavasta lainsäädännöstä se kuitenkin totesi, että SAS Cargo ym. kykenivät osoittamaan, että kyseisen maan viranomaiset olivat 20.7.2005 alkaen luoneet oikeudelliset puitteet, joilla poistettiin liikenteenharjoittajilta kaikki mahdollisuudet kilpailla keskenään siltä osin kuin kyse Thaimaasta lähteviin lentoihin sovellettavan polttoainelisän suuruuden määrittämisestä. Se totesi myös, että komissio oli tehnyt virheen katsoessaan niiden olevan vastuussa yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijästä, joka koski provisioiden maksamisesta kieltäytymistä.
49      Viidennen kanneperusteen yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin totesi muun muassa, että koska komissio teki virheen katsoessaan SAS Cargo ym:n olevan vastuussa yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijästä, joka koskee provisioiden maksamisesta kieltäytymistä, se yliarvioi niiden osuuden yhtenä kokonaisuutena pidettävässä jatketussa kilpailusääntöjen rikkomisessa. Se katsoi, että komissio oli näin ollen tehnyt riidanalaisen päätöksen lainvastaiseksi, koska se ei myöntänyt SAS Cargo ym:ille yli 10 prosentin alennusta sakon perusmäärästä sen perusteella, että ne olivat osallistuneet yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen rajoitetusti.
50      Näiden toteamusten perusteella se kumosi riidanalaisen päätöksen tämän tuomion 45 kohdassa mainituilta osin ja hylkäsi kumoamisvaatimukset muilta osin.
51      Sakon määrän muuttamista koskevien vaatimusten osalta unionin yleinen tuomioistuin jätti myynnin arvon ulkopuolelle ETA:n, unionia lukuun ottamatta, ja Sveitsin välisillä reiteillä saadut tulot, koska kyseiset reitit eivät kuulu yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen piiriin.
52      Näin ollen se katsoi, että kun otetaan huomioon komission vastaus yhteen sen kirjallisista kysymyksistä ja sen varmistamiseksi, että riidanalaisesta päätöksestä kanteen nostaneita tutkinnan kohteena olleita liikenteenharjoittajia kohdellaan yhdenvertaisesti, oli tärkeää sisällyttää SAS Cargo ym:iden osalta huomioon otettavaan myynnin arvoon niiden yksinomaan Tanskan, Ruotsin ja Norjan sisäisillä reiteillä (jäljempänä sisäiset reitit) saama liikevaihto, joka oli 7 991 282 euroa.
53      Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin otti huomioon sen, että se hyväksyi osittain tietyt kumoamisperusteet, ja alensi rikkomisen vakavuuteen perustuvaa kerrointa riidanalaisessa päätöksessä huomioon otettuun kertoimeen nähden, määräsi hieman pienemmän lisäsumman kuin komissio oli hyväksynyt ja sovelsi valittajien rajoitettuun osallistumiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen perustuvaa alennuskerrointa, joka oli suurempi kuin se, jonka komissio oli vahvistanut. Se katsoi sitä vastoin, että tiettyjen todisteiden poissulkeminen ei oikeuttanut lisäalennusta yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisen perusteella.
54      Laskiessaan sakon näiden seikkojen perusteella unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että valittajille määrätyt sakot oli vahvistettava tämän tuomion 45 kohdassa mainittujen määrien mukaisiksi.
55      Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen muilta osin.
Muutoksenhakumenettelyn osapuolten vaatimukset
56      SAS Cargo ym. vaativat, että unionin tuomioistuin
–        kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä hylätään niiden kumoamiskanne
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen kokonaan tai osittain siltä osin kuin se koskee niitä
–        kumoaa niille määrätyn sakon tai alentaa sen määrää huomattavasti
–        toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja
–        velvoittaa komission korvaamaan sekä muutoksenhakumenettelystä että unionin yleisessä tuomioistuimessa käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
57      Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–        hylkää valituksen ja velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut
–        toissijaisesti, jos valitus hyväksytään, palauttaa asiat unionin yleiseen tuomioistuimeen ja määrää, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Valituksen käsittely
58      SAS Cargo ym. vetoavat valituksensa tueksi viiteen valitusperusteeseen. Niiden ensimmäisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä arvioidessaan niiden puolustautumisoikeuksien ja asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden loukkaamista. Niiden toinen valitusperuste liittyy oikeudellisiin virheisiin, jotka koskevat niiden oikeutta tulla kuulluiksi sellaisen kriteerin soveltamisen osalta, joka perustuu kilpailunvastaisen käyttäytymisen kvalifioituihin vaikutuksiin unionissa (jäljempänä kvalifioituja vaikutuksia koskeva kriteeri), ja saapuvien reittien osalta. Kolmannessa valitusperusteessaan valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä kyseisen kriteerin soveltamisen osalta. Niiden neljäs valitusperuste koskee oikeudellisia virheitä yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen olemassaolon arvioinnissa. Viidennessä valitusperusteessaan ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä käyttäessään täyttä harkintavaltaansa.
Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee puolustautumisoikeuksia ja oikeutta tutustua asiakirja-aineistoon
59      SAS Cargo ym:n ensimmäisessä valitusperusteessa on kaksi osaa. Ensimmäisessä osassa ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi niiden puolustautumisoikeuksia ja niiden oikeutta tutustua komission hallinnolliseen asiakirja-aineistoon, kun se ei määrännyt seuraamuksia siitä, että komissio kieltäytyi antamasta niille oikeutta tutustua niitä vastaan puhuviin todisteisiin. Toisessa osassa ne vetoavat samoihin rikkomisiin siltä osin kuin kyse on oikeudesta tutustua niiden puolesta puhuviin todisteisiin.
Ensimmäinen osa, joka liittyy valittajia vastaan puhuviin todisteisiin
–       Asianosaisten lausumat
60      SAS Cargo ym. toteavat väittäneensä unionin yleisessä tuomioistuimessa, että niiden puolustautumisoikeuksia oli loukattu, koska riidanalainen päätös perustuu kolmansien maiden sääntelypuitteiden ja hallinnollisten käytäntöjen kuvauksiin, jotka ovat peräisin muun muassa muiden liikenteenharjoittajien väitetiedoksiantoon antamista vastauksista sekä asiakirjoista, joissa viitataan kyseisiin vastauksiin. Kyseisiä asiakirjoja ei kuitenkaan ollut annettu niille tiedoksi, vaikka kyse oli niitä vastaan puhuvasta todisteesta. Vaikka – kuten valituksenalaisen tuomion 104–109 kohdasta, 115 ja 124 kohdasta ilmenee – unionin yleinen tuomioistuin tosin hyväksyi niiden väitteet tiettyjen väitetiedoksiantoon annettujen vastausten osalta, se virheellisesti eväsi niiltä oikeuden tutustua muihin niitä vastaan puhuvien asiakirjojen ryhmiin.
61      Ensimmäisenä pääkohtana SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 110 kohdassa oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei komissio ollut tukeutunut Japanin turvallisuuslisää koskeviin asiakirjoihin, joita ei ollut annettu tiedoksi. Riidanalaisen päätöksen 1008 ja 1012 perustelukappaleesta nimittäin ilmenee yhtäältä, että tietyt osapuolet olivat väittäneet, että koordinointi oli tarpeen polttoainelisän eikä turvallisuuslisän osalta, ja toisaalta, että muut liikenteenharjoittajat olivat toimittaneet sille todisteita, vaikkakaan ne eivät olleet riittäviä. SAS Cargo ym:iden, jotka olivat itse esittäneet turvallisuuslisää koskevia huomautuksia, jotka osoittivat, että kyseinen 1008 perustelukappale oli virheellinen, olisi siis pitänyt saada tutustua kyseisten muiden liikenteenharjoittajien väitetiedoksiantoon antamiin vastauksiin tarkistaakseen komission tältä osin esittämät toteamukset.
62      Toisena pääkohtana SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki kyseisen tuomion 112–114 kohdassa oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei niiden ollut tarpeen tutustua asiakirjoihin, joita komissio käytti arvioidessaan Japanin ja muiden kolmansien maiden sääntelyjärjestelmiä, koska riidanalaisessa päätöksessä ainoastaan kuvattiin sovellettavia säännöksiä ja määräyksiä ja koska kyseisten kolmansien maiden lainsäädäntökehystä koskevat tiedot olivat lähtökohtaisesti julkisia ja saatavilla.
63      Ensinnäkin kansallisen oikeuden sisältö on tosiseikkoja koskeva kysymys, ja se on osoitettava todisteilla. Näiden kolmansien maiden sääntelykehyksiä koskevien komission päätelmien olisi siis välttämättä pitänyt perustua asiakirjoihin, jotka sisältyvät asiakirja-aineistoon mutta joita ei ole paljastettu. Lisäksi kyse on kantajaa vastaan puhuvista todisteista, koska niitä on käytetty SAS Cargo ym:ita vastaan. Toiseksi unionin yleisen tuomioistuimen 27.9.2006 antama tuomio Jungbunzlauer v. komissio (T‑43/02, EU:T:2006:270), johon kyseisessä 114 kohdassa viitataan, ei SAS Cargo ym:n mukaan koske kansallista oikeutta vaan unionin tuomioistuinten oikeuskäytäntöä, eikä se siis ole merkityksellinen. Kolmanneksi mistään asiakirja-aineistoon sisältyvästä seikasta ei ilmene, että kyseiset säännöstöt olisivat olleet yleisön saatavilla. Neljänneksi, kuten valituksenalaisen tuomion 558–661 kohdasta ilmenee, riidanalaisessa päätöksessä mainitaan myös hallinnolliset vaatimukset, joita sovelletaan muissa kolmansissa maissa, joiden sääntelyjärjestelmiä käsitellään kyseisessä päätöksessä. Ne eivät kuitenkaan ole julkisesti saatavilla.
64      Kolmantena pääkohtana SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin ei vastannut niiden väitteeseen, jonka mukaan komission olisi pitänyt antaa niille oikeus tutustua väitetiedoksiannon muiden adressaattien vastauksiin, jotka koskivat Japanin lainsäädäntöä. Unionin yleinen tuomioistuin ei näin ollen vastannut muun muassa SAS Cargo ym:iden riidanalaisen päätöksen 1011 perustelukappaletta koskevaan väitteeseen, jonka se kuitenkin otti huomioon valituksenalaisen tuomion 103 kohdassa. Unionin yleisen tuomioistuimen olisi ainakin pitänyt ilmoittaa syyt, joiden vuoksi se ei ottanut huomioon SAS Cargo ym:iden väitteitä, jotka koskivat niitä vastaan puhuvia todisteita, jotka olisivat voineet johtaa riidanalaisen päätöksen kumoamiseen osittain tai kokonaan.
65      Edellä esitetyn perusteella myös unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 115 ja 124 kohdassa esittämät toteamukset ovat virheellisiä.
66      Komissio vastaa, että valitusperusteen kyseinen osa on perusteeton.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
67      Puolustautumisoikeuksien noudattamisen periaatteeseen erottamattomasti liittyvä oikeus tutustua asiakirja-aineistoon merkitsee sitä, että komission on annettava asianomaiselle yritykselle mahdollisuus tutkia kaikki tutkinta-aineistoon sisältyvät asiakirjat, joilla saattaa olla merkitystä sen puolustuksen kannalta. Näihin kuuluvat
sekä asianomaista vastaan että sen puolesta puhuvat asiakirjat muiden yritysten liikesalaisuuksia, komission sisäisiä asiakirjoja ja muita luottamuksellisia tietoja lukuun
ottamatta (tuomio 7.1.2004, Knauf Gips v. komissio, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; ks. vastaavasti myös tuomio 14.5.2020, NKT Verwaltung ja NKT v. komissio, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, 262 kohta).
68      Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se, että asianomaisia vastaan puhuvaa asiakirjaa ei ole annettu tiedoksi, merkitsee puolustautumisoikeuksien loukkaamista ainoastaan siinä tapauksessa, että asianomainen yritys ensinnäkin osoittaa komission nojautuneen tähän asiakirjaan tukeakseen väitettään, joka koskee kilpailusääntöjen rikkomisen olemassaoloa, ja toiseksi tämä väite voidaan näyttää toteen vain kyseisen asiakirjan perusteella. Mikäli on olemassa muita asiakirjatodisteita, joista asianomaiset yritykset ovat saaneet tiedon hallinnollisen menettelyn aikana ja jotka tukevat erityisesti komission päätelmiä, tiedoksi antamatta jätetyn asianomaista vastaan puhuvan asiakirjan poistaminen todisteiden joukosta ei heikennä riidanalaisessa päätöksessä huomioon otettujen väitteiden pätevyyttä. Näin ollen asianomaisen yrityksen on osoitettava, että lopputulos, johon komissio on päätöksessään päätynyt, olisi ollut erilainen, mikäli asiakirja, jota ei ole annettu tiedoksi ja johon komissio on nojautunut todetessaan kyseisen yrityksen rikkoneen kilpailusääntöjä, olisi pitänyt poistaa asianomaista vastaan puhuvien todisteiden joukosta (ks. tuomio 1.7.2010, Knauf Gips v. komissio, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, 13 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
69      Nyt käsiteltävässä asiassa on ensimmäiseksi todettava valituksenalaisen tuomion 110 kohtaa koskevasta väitteestä yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin totesi siinä, että riidanalaisen päätöksen 1012 perustelukappaleen lainatusta kohdasta, jonka mukaan ”ei ole väitetty, että osapuolilla oli velvollisuus yhdenmukaistaa turvallisuuslisä tai provisioiden maksaminen lisistä”, ei ilmene, että komissio olisi tukeutunut sellaiseen syyllisyyttä osoittavaan selvitysaineistoon, jota ei ole ilmaistu.
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin totesi, että komissio vain huomauttaa tässä toteamuksessa, ettei väitetiedoksiantoon annetuissa vastauksissa ole esitetty mitään todisteita tällaisesta velvollisuudesta.
70      Kun SAS Cargo ym. väittävät lähinnä, että komissio tukeutui väitettyyn sellaisten väitteiden puuttumiseen, jotka koskevat velvollisuutta neuvotella turvallisuuslisästä, joka on sellaisenaan syyllisyyttä tukeva todiste, SAS Cargo ym. tyytyvät todellisuudessa kyseenalaistamaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa kyseisestä 1012 perustelukappaleesta tekemän tulkinnan.
71      SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymysten osalta.
72      Näin ollen ainoastaan unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen määrittämään ratkaisun perustaksi asetettavan tosiseikaston ja arvioimaan sitä sekä todistusaineistoa. Silloin, kun tämä todistusaineisto on saatu asianmukaisesti ja todistustaakkaa sekä todistelua koskevia menettelysääntöjä ja yleisiä oikeusperiaatteita on noudatettu, ainoastaan unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida sille esitettyjen todisteiden näyttöarvoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että nämä tosiseikat ja tämä todistusaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tosiseikaston ja todistusaineiston arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen muutoksenhaun yhteydessä harjoittaman valvonnan piiriin (tuomio 28.5.1998, Deere v. komissio, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, 22 kohta ja tuomio 18.3.2021, Pometon v. komissio, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
73      Tämä väite on näin ollen jätettävä tutkimatta, koska SAS Cargo ym. eivät väitä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi valituksenalaisen tuomion 110 kohdassa ottanut riidanalaisen päätöksen huomioon vääristyneellä tavalla.
74      Toisaalta siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät, että riidanalaisen päätöksen 1008 perustelukappale oli virheellinen, on riittävää todeta, että tämä argumentaatio ei kohdistu valituksenalaiseen tuomioon, jonka riidanalaisissa kohdissa ei edes nimenomaisesti mainita kyseistä perustelukappaletta, vaan riidanalaiseen päätökseen. Tämä väite on näin ollen jätettävä tutkimatta (ks. vastaavasti tuomio 29.6.2023, TUIfly v. komissio, C‑763/21 P, EU:C:2023:528, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
75      Toiseksi on todettava, että – kuten valituksenalaisen tuomion 111 kohdassa todetaan – unionin yleinen tuomioistuin keskittyi kyseisen tuomion 112–114 kohdassa vastaamaan SAS Cargo ym:iden argumentteihin, jotka koskivat asiakirjoja, joita ei ollut annettu tiedoksi ja joihin komissio tukeutui, ilman että nämä asiakirjat olisivat välttämättä peräisin muilta väitetiedoksiannon adressaatteina olevilta liikenteenharjoittajilta. Ne viittasivat tältä osin riidanalaisen päätöksen 998–1001, 1009, 1010 ja 1013–1019 perustelukappaleessa mainittuihin asiakirjoihin, joita oli käytetty analysoitaessa Japanin lainsäädäntöä ja lentoliikennesopimuksia, joita sovellettiin muissa kolmansissa maissa kuin Hongkongissa ja Japanissa.
76      Unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 112 kohdassa, että kyseisissä 998–1001, 1009, 1010 ja 1013–1019 perustelukappaleessa ei viitattu yhteenkään tutkinta-aineistoon sisältyvään asiakirjaan ja että komissio oli ainoastaan kuvannut niissä Japanin lainsäädännön ja lentoliikennesopimusten, joiden osapuolia asianomaiset kolmannet maat ovat, sovellettavia säännöksiä ja määräyksiä ja todennut, ettei ollut osoitettu, että näissä säännöksissä ja määräyksissä edellytettäisiin liikenteenharjoittajien toteuttavan hintojen yhteensovittamisen. Se totesi myös, että kyseessä olevat säännökset ja määräykset ovat niitä, joihin tietyt väitetiedoksiannon adressaatteina olevat liikenteenharjoittajat viittasivat vastauksena väitetiedoksiantoon esittämissään väitteissä, kuten riidanalaisen päätöksen 1002, 1003 ja 1013 perustelukappaleesta ilmenee.
77      Se totesi mainitun tuomion 113 kohdassa, että SAS Cargo ym. eivät selitä, miten kyseessä olevista riidanalaisen päätöksen kohdista käy ilmi, että on olemassa yksi tai useampia syyllisyyttä osoittavia asiakirjoja, joita ei ole annettu tiedoksi ja joihin komissio niiden mukaan tukeutuu.
78      Se totesi lisäksi saman tuomion 114 kohdassa, että vaikka oletettaisiin, että SAS Cargo ym. aikoivat arvostella komissiota siitä, ettei tämä ollut antanut niille oikeutta tutustua kyseessä olevien oikeussääntöjen sanamuotoon, Japaniin ja muihin kyseessä oleviin kolmansiin maihin sovellettava lisiä koskeva oikeudellinen kehys ei voi sellaisenaan olla kantajia vastaan puhuva seikka ja että tämä tieto on joka tapauksessa lähtökohtaisesti julkinen ja saatavilla. Se totesi vielä, että niille oli lisäksi väitetiedoksiannossa annettu mahdollisuus esittää tehokkaasti kantansa kyseessä olevista oikeussäännöistä hallinnollisen menettelyn aikana.
79      Näistä seikoista ilmenee ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin ei todennut kyseisissä 112 ja 113 kohdassa, ettei ollut tarpeen, että SAS Cargo ym. saavat tutustua asiakirjoihin, joita komissio oli käyttänyt arvioidessaan Japanin ja muiden kolmansien maiden sääntelyjärjestelmiä, kuten ne väittävät tässä väitteessään, vaan että niistä riidanalaisen päätöksen kohdista, joihin ne viittasivat, ei käy ilmi, että on olemassa yksi tai useampia syyllisyyttä osoittavia asiakirjoja, joita ei ole annettu tiedoksi ja joihin komissio niiden mukaan tukeutuu. Valituksenalaisen tuomion 112 ja 113 kohtaa koskeva kritiikki on siis hylättävä perusteettomana siltä osin kuin se perustuu kyseiseen valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
80      Tämän jälkeen siltä osin kuin SAS Cargo ym. viittaavat valituksenalaisen tuomion 114 kohtaan ja väittävät, että kyse on tosiasiallisesti niitä vastaan puhuvista asiakirjoista, että kyseisessä 114 kohdassa mainitulla oikeuskäytännöllä ei ole merkitystä ja että kyseessä olevien säännöstöjen julkisuutta ei ole näytetty toteen, on riittävää todeta, että tämä argumentaatio koskee unionin yleisen tuomioistuimen ylimääräisiä perusteluja, kuten tämän tuomion 75–78 kohdasta ilmenee. Näin ollen kyseinen argumentaatio on hylättävä tehottomana unionin tuomioistuimen sen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun ylimääräisiä perusteluja koskevat moitteet eivät voi aiheuttaa kyseisen ratkaisun kumoamista ja ovat näin ollen tehottomia (tuomio 15.10.2002, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 537 kohta ja tuomio 4.10.2024, thyssenkrupp v. komissio, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, 263 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
81      Lopuksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. riitauttavat valituksenalaisen tuomion 558–561 kohdan, on riittävää todeta, että unionin yleinen tuomioistuin viittasi kyseisissä kohdissa Thaimaan siviili-ilmailuosaston ohjeeseen, joka sisältyi SAS Cargo ym:iden sekä hallinnollisen menettelyn aikana että unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämään kirjeeseen. SAS Cargo ym. eivät kuitenkaan esitä mitään oikeudellista perustelua, joka selittäisi, miten tämä toteamus voisi paljastaa oikeudellisen virheen, jonka unionin yleinen tuomioistuin on väitteen mukaan tehnyt arvioidessaan valituksenalaisen tuomion 103–115 kohdassa SAS Cargo ym:iden sille esittämää argumentaatiota, joka koskee niitä vastaan puhuvia todisteita.
82      SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 169 artiklan 2 kohdan mukaan valituksessa on valituksen tai asianomaisen valitusperusteen tutkimatta jättämisen uhalla ilmoitettava täsmällisesti sekä valituksenalaisen tuomion arvostellut kohdat että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi. Ne valituksen osat, joihin ei sisälly perusteluja, joilla pyrittäisiin erityisesti osoittamaan valituksenalaiseen tuomioon sisältyvä oikeudellinen virhe, eivät siten täytä tätä vaatimusta ja ne on jätettävä tutkimatta (tuomio 4.10.2024, Ferriere Nord v. komissio, C‑31/23 P, EU:C:2024:851, 51 ja 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
83      Kyseistä 558–561 kohtaa koskeva väite on näin ollen jätettävä tutkimatta.
84      Kolmanneksi on huomautettava, että unionin yleiselle tuomioistuimelle Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan, luettuna yhdessä sen 53 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa, nojalla kuuluva perusteluvelvollisuus edellyttää, että sen tuomion perusteluista ilmenee selkeästi ja yksiselitteisesti sen päättely siten, että niille, joita päätös koskee, selviävät sen syyt ja että unionin tuomioistuin voi tutkia päätöksen laillisuuden (tuomio 11.4.2013, Mindo v. komissio, C‑652/11 P, EU:C:2013:229, 29 kohta ja tuomio 26.11.2024, Covestro Deutschland ja Saksa v. komissio, C‑790/21 P ja C‑791/21 P, EU:C:2024:792, 113 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
85      Tämä velvollisuus ei kuitenkaan velvoita unionin yleistä tuomioistuinta esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan osapuolten esittämiä päätelmiä. Perustelut voivat siten olla implisiittisiä, kunhan asianosaiset saavat niiden avulla selville perusteet, joihin unionin yleinen tuomioistuin tukeutuu, ja unionin tuomioistuimella on niiden avulla käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan valvontaansa valituksen yhteydessä (tuomio 7.1.2004, Aalborg Portland ym. v. komissio, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 372 kohta ja tuomio 26.9.2024, Covestro Deutschland ja Saksa v. komissio, C‑790/21 P ja C‑791/21 P, EU:C:2024:792, p114 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
86      Valituksenalaisen tuomion 103–109 kohdasta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin vastasi SAS Cargo ym:iden argumentaatioon, jonka mukaan komission olisi pitänyt antaa niille mahdollisuus tutustua väitetiedoksiannon muiden adressaattien vastauksiin, joihin oli vedottu ja jotka koskivat Japanin lainsäädäntöä. Kuten kyseisessä 103 kohdassa todetaan, kyseinen argumentaatio koski erityisesti riidanalaisen päätöksen 1011 perustelukappaletta, joka koskee nimenomaan Japan Airlinesin ja muiden lentoliikenteen harjoittajien väitetiedoksiantoon antamia vastauksia Japanista lähtevien lentojen polttoainelisän osalta. Kun otetaan huomioon tämän tuomion 84 ja 85 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, unionin yleisen tuomioistuimen väitettyä perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä ei siis ole näytetty toteen.
87      Tästä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Toinen osa, joka liittyy valittajien puolesta puhuviin todisteisiin
–       Asianosaisten lausumat
88      SAS Cargo ym. toteavat, että ne olivat väittäneet unionin yleisessä tuomioistuimessa, että niiden puolustautumisoikeuksia oli loukattu, koska komissio ei ollut toimittanut niille sen väitetiedoksiannon jälkeen saamia mahdollisesti niiden puolesta puhuvia asiakirjoja, erityisesti muiden liikenteenharjoittajien väitetiedoksiantoon antamia vastauksia sekä muiden väitetiedoksiannon adressaattien unionin yleisessä tuomioistuimessa alkuperäistä päätöstä vastaan nostamien kanteiden yhteydessä esittämiä huomautuksia. Hylätessään kyseisen argumentaation unionin yleinen tuomioistuin teki niiden mielestä oikeudellisen virheen.
89      Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 123 kohdassa, että sen 29.6.1995 antamasta tuomiosta Solvay v. komissio (T‑30/91, EU:T:1995:115) ilmenevää periaatetta, jonka mukaan komission tehtävänä ei ole yksin päättää, onko asiakirja hyödyllinen puolustuksen kannalta, ei sovelleta väitetiedoksiannon jälkeisiin todisteisiin. Sen tältä osin mainitsemassa tuomiossa eli unionin yleisen tuomioistuimen 16.6.2011 antamassa tuomiossa Heineken Nederland ja Heineken v. komissio (T‑240/07, EU:T:2011:284) ei kuitenkaan suljeta pois sitä, että tutustumisoikeus myönnetään silloin, kun se on tarpeen menettelyllisen yhdenvertaisuuden periaatteen noudattamiseksi. Niiden mukaan perusoikeuskirjan 41 ja 47 artiklassa vahvistettu oikeus hyvään hallintoon ja oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin edellyttävät, että syyttäjäviranomaiset toimittavat kaikki hallussaan olevat merkitykselliset todisteet. Sen määrittämiseksi, onko oikeus tutustua todisteisiin myönnettävä, olennainen kysymys ei ole se, milloin ne on sisällytetty komission asiakirja-aineistoon, vaan ainoastaan se, olisivatko ne voineet olla hyödyllisiä puolustuksen kannalta. Valittajat vetoavat tältä osin siihen, että perusoikeuskirjassa myönnetyille oikeuksille on annettava sama ulottuvuus kuin Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetussa ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä yleissopimuksessa taatuille oikeuksille. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä edellytetään, että syyttäjäviranomaiset toimittavat kaikki hallussaan olevat merkitykselliset todisteet – sekä syyllisyyden puolesta että sitä vastaan puhuvat – vaikka ne eivät pitäisikään niitä merkityksellisinä.
90      Toiseksi 117 kohdassa oleva viittaus unionin yleisen tuomioistuimen 12.7.2011 antamaan tuomioon Hitachi ym. v. komissio (T‑112/07, EU:T:2011:342) ei ole niiden mukaan merkityksellinen, koska kyseisessä tuomiossa käsitellään väitetiedoksiannon muiden adressaattien esittämiä ”argumentteja”, vaikka SAS Cargo ym. olivat pyytäneet saada tutustua muiden liikenteenharjoittajien ”tietoihin”. Yhden liikenteenharjoittajan puolesta puhuvat todisteet puhuvat hyvin todennäköisesti myös muiden liikenteenharjoittajien puolesta, kuten komissio on myöntänyt paljastaessaan tiettyjä tämän tiedoksiannon jälkeisiä todisteita.
91      Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 118–122 kohdassa todisteet huomioon vääristyneellä tavalla ja jätti vastaamatta niiden väitteisiin katsoessaan, etteivät ne olleet esittäneet mitään alustavaa näyttöä pyydettyjen asiakirjojen hyödyllisyydestä menettelyssä. Tällaiset alustavat todisteet esitettiin kuitenkin kannekirjelmässä ja unionin yleiselle tuomioistuimelle toimitetussa vastauskirjelmässä siltä osin kuin kyseessä on WOW-allianssin toiminta, käytännöt kolmansissa maissa, muiden liikenteenharjoittajien sisäiset spekulaatiot SAS Cargo ym:iden suhteen ja erilaiset paikalliset käytännöt sekä kapasiteetin varaamista koskevat vertikaaliset sopimukset ja niihin liittyvät sähköpostiviestit, joita kutsutaan ”Hyvät yhteistyökumppanit”
‑viesteiksi. Unionin yleinen tuomioistuin ei valittajien mukaan tutkinut suurinta osaa näistä seikoista.
92      Erityisesti kyseisten sähköpostiviestien osalta unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 476–487 kohdassa SAS Cargo ym:iden uskottavan selityksen, jonka mukaan Lufthansa oli lähettänyt ne omasta aloitteestaan ja yksipuolisesti lentoyhtiöille, jotka olivat sen asiakkaita, minkä vuoksi se piti näitä sähköpostiviestejä syyllisyyden puolesta puhuvina todisteina. Liitännäisessä asiassa, jossa unionin yleinen tuomioistuin antoi 30.3.2022 tuomion Latam Airlines Group ja Lan Cargo v. komissio (T‑344/17, EU:T:2022:185), unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin käsitteli kyseisen tuomion 512 kohdassa kyseisiä sähköpostiviestejä asianomaisen puolesta puhuvina todisteina. Unionin yleinen tuomioistuin on näin
ollen loukannut periaatetta, jonka mukaan tuomiota, sen perusteluja mukaan lukien, on sovellettava erga omnes. Samoja todisteita on arvioitava samalla tavalla riippumatta siitä, mistä asiasta on kyse.
93      Neljänneksi muiden kuin tutkinnan kohteena olleiden liikenteenharjoittajien toimittamien todisteiden osalta unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 121 kohdassa oikeudellisen virheen tai toissijaisesti jätti perustelematta ratkaisunsa katsoessaan, että SAS Cargo ym:iden väitteet perustuivat ”erittäin yleisiin olettamuksiin”. SAS Cargo ym. väittävät todellisuudessa esittäneensä erityisiä todisteita siitä, että Air Canadan ja erään toisen lentoyhtiön vastaukset sisälsivät niiden puolesta puhuvia todisteita tai toisin sanoen alustavaa näyttöä siitä, että kyseiset asiakirjat olisivat olleet hyödyllisiä niiden puolustuksen kannalta. Unionin yleinen tuomioistuin loukkasi näin ollen asianosaisten prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatetta ja puolustautumisoikeuksia. SAS Cargo ym. viittaavat muun muassa valituksenalaisen tuomion 477 ja 478 kohtaan, joissa unionin yleinen tuomioistuin tukeutuu Lufthansan ja toisen liikenteenharjoittajan välillä vaihdettuihin sähköpostiviesteihin SAS Cargo ym:ita vastaan puhuvina todisteina. Lufthansaa ei kuitenkaan ole syytetty. SAS Cargo ym. eivät myöskään voineet tutustua Lufthansan esittämiin puolustautumisperusteisiin ja todisteisiin, mikä viittaa voimakkaasti kieltäytymiseen antamasta oikeutta tutustua niiden puolesta puhuviin todisteisiin. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole selittänyt syitä, joiden vuoksi tämä alustava näyttö oli riittämätön, eikä se ole lausunut kaikesta esitetystä alustavasta näytöstä.
94      Viidenneksi unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa oikeudellisen virheen katsoessaan, että tutustuminen väitetiedoksiannon jälkeisiin mahdollisesti niiden puolesta puhuviin todisteisiin antaisi SAS Cargo ym:ille mahdollisuuden hyötyä muiden liikenteenharjoittajien mahdollisesti suuremmista ponnisteluista ja resursseista. Henkilön resurssit eivät niiden mukaan saa vaikuttaa hänen puolustautumisoikeuksiinsa. Oikeuskäytännössä todetaan ainoastaan, että muissa väitetiedoksiantoon annetuissa vastauksissa esitettyjen väitteiden ei voida olettaa olevan henkilön puolesta puhuvia todisteita.
95      Komissio väittää, että tämä osa on osittain jätettävä tutkimatta ja että se on osittain perusteeton.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
96      Mikäli kyseessä on tilanne, jossa tiedoksi antamatta on jätetty väitetysti asianomaisen puolesta puhuva asiakirja, vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että sen osoittamiseksi, että kyseisen yrityksen puolustautumisoikeuksia on loukattu, sen on ainoastaan osoitettava, että kyseisen asiakirjan tiedoksi antamatta jättäminen on saattanut vaikuttaa sen vahingoksi menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön. Riittää, että yritys osoittaa, että se olisi kyennyt käyttämään kyseisiä sen puolesta puhuvia asiakirjoja puolustuksessaan sillä tavoin, että mikäli se olisi kyennyt vetoamaan niihin hallinnollisessa menettelyssä, se olisi voinut tuoda esiin seikkoja, jotka eivät olisi olleet sopusoinnussa komission siinä vaiheessa tekemien päätelmien kanssa, ja olisi siten kyennyt jollain tavoin vaikuttamaan arviointeihin, joita komissio on tehnyt mahdollisessa päätöksessä, ainakin sen osalta todetun menettelytavan vakavuuden ja keston osalta ja samalla sakon määrän osalta. Tästä seuraa, että valittajan ei pelkästään ole osoitettava, ettei se ole saanut oikeutta tutustua tiettyihin sen puolesta puhuviin todisteisiin, vaan tämän lisäksi myös, että se olisi voinut käyttää niitä puolustuksessaan (ks. vastaavasti tuomio 1.7.2010, Knauf Gips v. komissio, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, 23 ja 24 kohta ja tuomio 14.5.2020, NKT Verwaltung ja NKT v. komissio, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, 265 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
97      Nyt käsiteltävässä asiassa on ensinnäkin todettava, että – kuten SAS Cargo ym. väittävät – unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 123 kohdassa, että ne vetosivat turhaan unionin yleisen tuomioistuimen 29.6.1995 antamaan tuomioon Solvay v. komissio (T‑30/91, EU:T:1995:115), koska se oli jo todennut 16.6.2011 antamansa tuomion Heineken Nederland ja Heineken v. komissio (T‑240/07, EU:T:2011:284) 254 kohdassa, että perustelu, jonka mukaan kyseisen yrityksen puolustuksen kannalta hyödyllisten asiakirjojen määrittely ei ole yksinomaan komission asia, liittyi komission
asiakirja-aineistoon sisältyviin asiakirjoihin, eikä sitä voida soveltaa vastauksiin, jotka muut asianomaiset osapuolet ovat antaneet komission tiedoksi antamiin väitteisiin.
98      Väittäessään, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että komissiolla oli oikeus arvioida alustavasti kartellin muiden osallistujien väitetiedoksiantoon antamiin vastauksiin sisältyviä mahdollisesti niiden puolesta puhuvia seikkoja, SAS Cargo ym. vaativat lähinnä oikeutta saada tutustua kyseisiin vastauksiin täysimääräisesti ja automaattisesti. Kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, tällaista oikeutta ei ole. Koska yrityksen, joka vetoaa puolustautumisoikeuksiensa loukkaamiseen, on esitettävä alustava näyttö siitä, että tällaiset asiakirjat, joita komissio ei ollut toimittanut sille, ovat hyödyllisiä sen puolustuksen kannalta, ei voida katsoa, että komissio olisi loukannut yrityksen puolustautumisoikeuksia pelkästään sillä perusteella, ettei se ole antanut täysimääräistä ja automaattista oikeutta tutustua kartellin muiden osallistujien väitetiedoksiantoon antamiin vastauksiin (ks. vastaavasti tuomio 28.11.2019, Brugg Kabel ja Kabelwerke Brugg v. komissio, C‑591/18 P, EU:C:2019:1026, 40 kohta ja tuomio 14.05.2020,
NKT Verwaltung ja NKT v. komissio, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, 259, 260 ja 265 kohta).
99      Tältä osin on todettava, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä, johon SAS Cargo ym. vetoavat, ei vahvisteta oikeutta tutustua asiakirja-aineistoon täysimääräisesti ja automaattisesti hallinnollisen menettelyn aikana. Joka tapauksessa SAS Cargo ym. eivät selitä, millä tavoin kyseisellä oikeuskäytännöllä voitaisiin saattaa kyseenalaiseksi komission lähestymistapa, jossa sen väitetiedoksiannon jälkeen vastaanottamien asiakirjojen osalta nimenomaan annetaan oikeus tutustua näihin asiakirjoihin silloin, kun ne voivat olla uusia todisteita, olivatpa ne yritystä vastaan tai sen puolesta puhuvia todisteita (ks. analogisesti tuomio 14.5.2020, NKT Verwaltung ja NKT v. komissio, C‑60718 P, EU:C:2020:385, 268 ja 269 kohta).
100    Tämän osan ensimmäinen väite on näin ollen perusteeton.
101    Toiseksi valituksenalaisen tuomion 117 kohdan osalta on huomautettava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi siinä, että SAS Cargo ym. vetosivat suurelta osin ainoastaan siihen, että tietyt tutkinnan kohteena tai väitetiedoksiannon adressaatteina olleet liikenteenharjoittajat vetosivat samoihin väitteisiin kuin ne väitetiedoksiantoon antamissaan vastauksissa tai unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämissään huomautuksissa. Se totesi, että tällaisten seikkojen perusteella ei voida todeta, että kyse on syyttömyyden puolesta puhuvista seikoista, ja viittasi tältä osin 12.7.2011 antamansa tuomion Hitachi ym. v. komissio (T‑112/07, EU:T:2011:342) 43 ja 44 kohtaan.
102    Tämän tuomion 96 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, että mikäli tiedoksi antamatta on jätetty asianomaisen puolesta puhuva asiakirja, kyseisen yrityksen on ainoastaan osoitettava, että sen tiedoksi antamatta jättäminen on saattanut vaikuttaa yrityksen vahingoksi menettelyn kulkuun ja komission päätöksen sisältöön. Näin ollen ei voida katsoa, että SAS Cargo ym. olisivat täyttäneet tämän velvoitteen unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämillään yleisillä toteamuksilla, sellaisina kuin unionin yleinen tuomioistuin mainitsi ne valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa.
103    Valituksenalaisen tuomion 117 kohtaa vastaan esitetty väite ei näin ollen ole perusteltu.
104    Kolmanneksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 118–122 kohdassa todisteet huomioon vääristyneellä tavalla ja jätti vastaamatta niiden argumentaatioon, on todettava, että SAS Cargo ym. eivät arvostele kyseisessä 118 kohdassa mainittua oikeudellista arviointiperustetta, joka on olennaisilta osin palautettu mieleen tämän tuomion edellisessä kohdassa, vaan sitä, miten unionin yleinen tuomioistuin sovelsi sitä.
105    Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen tuomion 119 kohdassa asiakirjoihin, jotka olivat komission 4.7.2005 asiassa COMP/M.3770 – Lufthansa/Swiss tekemään päätökseen (EUVL 2005, C 204, s. 3) sisältyvän WOW-allianssia koskevan toteamuksen taustalla, ja totesi lähinnä, ettei komissio ollut tukeutunut niihin riidanalaisen päätöksen tekemiseen johtaneessa menettelyssä. Se tarkasteli valituksenalaisen tuomion 120 kohdassa myös seikkoja, joiden tarkoituksena oli osoittaa, että Lufthansa ja sen lähettämien sellaisten useiden sähköpostiviestien vastaanottajat, jotka koskivat sen polttoainelisän tason mukauttamista, olivat tehneet keskenään kapasiteettia koskevia sopimuksia. Tässä asiayhteydessä se totesi, että SAS Cargo ym. olivat jo esittäneet väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa väitteen tältä osin, että niillä oli jo hallussaan tutkinta-aineistoon sisältyvien tietojen kautta luettelo Lufthansan kassa tehdyn kapasiteettien ostosopimuksen sopimuspuolina olevista liikenteenharjoittajista ja että komissio oli hylännyt niiden väitteen riidanalaisen päätöksen 797 perustelukappaleessa. Se totesi tämän perustella, että SAS Cargo ym. eivät ole osoittaneet, että näiden seikkojen tiedoksi antamisesta olisi voinut olla hyötyä niiden puolustuksen kannalta.
106    Valituksenalaisen tuomion 121 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli vielä SAS Cargo ym:iden argumentaatiota, joka koski todisteita, joita muut kuin tutkinnan kohteena olleet liikenteenharjoittajat olivat esittäneet, ja jonka mukaan niitä olisi voitu käyttää niiden syyttömyyden puolesta puhuvina seikkoina, koska riidanalainen yhteydenpito, johon riidanalaisessa päätöksessä vedottiin SAS Cargo ym:ita vastaan, koski niitä. Se katsoi tältä osin, että SAS Cargo ym:n argumentaatio perustuu ”erittäin yleisiin olettamiin” ja että yleisluonteisuutensa vuoksi niiden esittämää olettamusta ei voida pitää riittävän täsmällisenä osoituksena siitä, että mainittujen liikenteenharjoittajien vastauksiin sisältyy niiden syyttömyyden puolesta puhuvia seikkoja. Kyseisen tuomion 122 kohdassa se totesi lisäksi, että sama pätee niiden väitteeseen, jossa ne vetosivat siihen, että koska niiden työntekijät osallistuivat vain ”hyvin pieneen osaan” kyseessä olevasta käyttäytymisestä, suurin osa mainittuun käyttäytymiseen liittyvistä todisteista on muiden tutkinnan kohteena olleiden liikenteenharjoittajien hallussa.
107    Näin ollen on todettava, että SAS Cargo ym. pyrkivät valituksenalaisen tuomion 119–122 kohtaan kohdistuvalla arvostelullaan todellisuudessa kyseenalaistamaan unionin yleisen tuomioistuimen kyseisissä kohdissa tekemät tosiseikkojen ja todisteiden arvioinnit. Väitetysti puolesta puhuvien todisteiden mahdollinen merkityksellisyys ja todistusarvo ovat nimittäin selvästi tosiseikkoja, joten ne eivät sellaisenaan kuulu unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin (tuomio 19.12.2012, Heineken Nederland ja Heineken v. komissio, C‑452/11 P, EU:C:2012:829, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tämä kritiikki on näin ollen jätettävä tutkimatta.
108    Tältä osin ei voida katsoa, kuten SAS Cargo ym. myös väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin olisi kyseisessä 119–122 kohdassa ottanut selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla ja jättänyt vastaamatta niiden väitteisiin. Selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, jos ilman uutta selvitysaineistoa on selvää, että olemassa olevaa selvitysaineistoa on arvioitu ilmeisen virheellisesti tai tavalla, joka on selvästi sen sanamuodon vastainen. Sen seikan, että todisteet on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on kuitenkin ilmettävä asiakirjoista selvästi ilman, että tosiseikastoa ja todisteita olisi tarpeen arvioida uudelleen. Kun valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, sen on siis ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla (ks. vastaavasti tuomio 26.9.2024, JCDecaux Street Furniture Belgium v. komissio, C‑578/22 P, EU:C:2024:787, 63 kohta ja tuomio 22.5.2025, Luossavaara-Kiirunavaara v. komissio, C‑621/23 P, EU:C:2025:368, 108 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
109    Kun otetaan huomioon nämä vaatimukset, tämän tuomion 91 kohdassa esitetyt perustelut eivät kuitenkaan riitä osoittamaan väitettyä vääristyneellä tavalla huomioon ottamista, koska SAS Cargo ym. eivät muun muassa osoita, miltä osin unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa tekemä arviointi olisi ilmeisen virheellinen.
110    Kun toisaalta otetaan huomioon tämän tuomion 84 ja 85 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, ei voida katsoa, että unionin yleinen tuomioistuin olisi laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, kun se hylkäsi SAS Cargo ym:iden sille esittämät argumentit, kuten se teki valituksenalaisen tuomion 119–122 kohdassa.
111    Neljänneksi on riittävää todeta, että tämän tuomion 93 kohdassa esitetyllä argumentaatiolla SAS Cargo ym. riitauttavat uudelleen valituksenalaisen tuomion 121 kohdan ja esittävät argumentteja, jotka vastaavat tämän tuomion 104–110 kohdassa jo hylättyjä argumentteja. Neljäs valitusperuste on näin ollen osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
112    Viidenneksi on todettava, että koska tämän tuomion 94 kohdassa esitetty argumentaatio koskee vain valituksenalaisen tuomion 118 kohdan toista virkettä, joka – kuten ilmaisusta ”lisäksi” ilmenee – on ylimääräinen perustelu, se on tämän tuomion 80 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti tehoton.
113    Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä tehottomana ja osittain perusteettomana, ja näin ollen ensimmäinen valitusperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
Toinen valitusperuste, joka koskee oikeutta tulla kuulluksi kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin osalta
114    SAS Cargo ym:n toinen valitusperuste jakautuu kolmeen osaan. Ensimmäisessä osassa ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä katsoessaan, että se, että komissio tukeutui riidanalaisessa päätöksessä kvalifioituja vaikutuksia koskevaan kriteeriin ilman, että kyseistä kriteeriä olisi mainittu väitetiedoksiannossa, ei loukannut niiden oikeutta tulla kuulluksi. Toisessa osassa ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että todisteet, joihin kyseisessä päätöksessä vedotaan kyseisen kriteerin soveltamisen perustelemiseksi, oli jo esitetty riittävällä tavalla väitetiedoksiannossa. Kolmannessa osassa ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä katsoessaan, että niiden väitetiedoksiantoon antama vastaus osoitti, että niiden puolustautumisoikeuksia oli kunnioitettu.
Ensimmäinen osa, joka koskee tarvetta esittää kvalifioituja vaikutuksia koskeva kriteeri väitetiedoksiannossa
–       Asianosaisten lausumat
115    SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 140 kohdassa oikeudellisen virheen, kun se totesi, ettei komissio ollut esittänyt uusia väitteitä eikä muuttanut väitetiedoksiannossa esitettyjen väitteiden sisältöä, kun se tukeutui kvalifioituja vaikutuksia koskevaan kriteeriin perustellakseen toimivaltaansa. Oikeuskäytännössä edellytetään, että väitetiedoksianto sisältää paitsi tosiseikat, joista sen adressaattia moititaan, myös niiden luonnehdinnan. Koska unionin yleinen tuomioistuin myönsi kyseisessä 140 kohdassa, että väitetiedoksiannossa ei viitattu kvalifioituja vaikutuksia koskevaan kriteeriin, se ei niiden mukaan voinut virhettä tekemättä päätellä, että sillä, ettei kyseistä kriteeriä ei ollut erikseen käsitelty hallinnollisessa menettelyssä, ei ollut merkitystä eikä se merkinnyt niiden puolustautumisoikeuksien loukkaamista. Komission olisi ainakin pitänyt antaa vuoden 2007 väitetiedoksiantoa täydentävä väitetiedoksianto ja järjestää uusi kuulemistilaisuus, koska se oli tehnyt analyysiinsä merkittäviä korjauksia.
116    Toisin kuin komissio väittää, SAS Cargo ym. esittivät unionin yleiseen tuomioistuimeen jättämänsä kannekirjelmän 34 kohdassa argumentin, joka koski ”tosiseikkojen luonnehdintaa” koskevaa virhettä, eli argumentin, jonka mukaan väitetiedoksiannossa ei todettu, että komissiolla oli aikomus tukeutua tosiseikkoihin osoittaakseen ”välittömät, huomattavat tai ennakoitavissa olevat vaikutukset” tai soveltaakseen kvalifioituja vaikutuksia koskevaa kriteeriä. SAS Cargo ym. väittävät myös, ettei niillä ole velvollisuutta laatia valitustaan samoin sanamuodoin kuin kannekirjelmäänsä.
117    Komissio vastaa, että tämä osa on jätettävä tutkimatta unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklan nojalla. SAS Cargo ym. eivät nimittäin väittäneet unionin yleisessä tuomioistuimessa, että komission olisi pitänyt väitetiedoksiannossa esittää niille kvalifioituja vaikutuksia koskeva kriteeri ”tosiseikkojen luonnehdinnan avulla”, vaan ainoastaan, että komission analyysi perustui tosiseikkoja koskeviin toteamuksiin, joita ei ollut annettu niille tiedoksi, että väitetiedoksiannossa ei mainittu, että komissio aikoi tukeutua riidanalaisen päätöksen 1045 perustelukappaleessa myöhemmin täsmennettyihin tosiseikkoihin, ja ettei niillä ollut ollut mahdollisuutta vastata näihin väitteisiin. Tämä valitusperusteen osa on komission mukaan joka tapauksessa perusteeton.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
118    Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaan muutoksenhaussa ei voida muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli unionin yleisessä tuomioistuimessa. Unionin tuomioistuin on näin ollen muutoksenhakumenettelyssä toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä sitä oikeudellista ratkaisua, joka on tehty ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyistä perusteista. Asianosainen ei siis voi esittää ensimmäisen kerran unionin tuomioistuimessa perustetta, jota se ei ole esittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa, koska tämä merkitsisi sitä, että sillä olisi oikeus laajentaa unionin tuomioistuimessa, jonka toimivaltaa muutoksenhaun yhteydessä on rajoitettu, kannettaan unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden (tuomio 14.10.2010, Deutsche Telekom v. komissio, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 34 kohta ja tuomio 2.2.2023, Espagne ym. v. komissio, C‑649/20 P, C‑658/20 P ja C‑662/20 P, EU:C:2023:60, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
119    Valittajalla on kuitenkin oikeus vedota valituksessaan unionin tuomioistuimessa perusteisiin ja argumentteihin, jotka perustuvat valituksenalaiseen tuomioon itseensä ja joilla pyritään arvostelemaan oikeudellisesti sen oikeellisuutta (tuomio 29.11.2007, Stadtwerke Schwäbisch Hall ym. v. komissio, C‑176/06 P, EU:C:2007:730, 17 kohta ja tuomio 2.2.2023, Espanja ym. v. komissio, C‑649/20 P, C‑658/20 P ja C‑662/20 P, EU:C:2023:60, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
120    Nyt käsiteltävässä asiassa valituksenalaisesta tuomiosta ja erityisesti sen 133 kohdasta ei tosin ilmene, että SAS Cargo ym. olisivat esittäneet unionin yleisessä tuomioistuimessa väitteen, jonka mukaan kvalifioituja vaikutuksia koskevaa kriteeriä ei olisi luonnehdittu oikeudellisesti väitetiedoksiannossa. Ne eivät myöskään väitä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi kyseisessä tuomiossa ottanut niiden sille esittämät perustelut huomioon vääristyneellä tavalla.
121    Kuten ne kuitenkin väittävät tämän osan yhteydessä, niiden kannekirjelmän 34 kohdasta ilmenee, että ne olivat väittäneet unionin yleisessä tuomioistuimessa, että väitetiedoksiannossa ei mainittu, että komissio aikoi tukeutua niissä oleviin tosiseikkoja koskeviin toteamuksiin, jotka ne riitauttivat, ”osoittaakseen ’välittömät, huomattavat tai ennakoitavissa olevat vaikutukset’” tai ”soveltaakseen vaikutuksia koskevaa kriteeriä”.
122    On totta, että näin tehdessään ne eivät nimenomaisesti väittäneet, että komissio olisi jättänyt luonnehtimatta oikeudellisesti kansainvälisen toimivaltansa perustaa. Unionin yleinen tuomioistuin totesi kuitenkin valituksenalaisen tuomion 140 kohdassa, että asianosaiset ovat yksimielisiä siitä, että riidanalaisesta päätöksestä poiketen väitetiedoksiannossa ei viitata kvalifioituja vaikutuksia koskevaan kriteeriin, ja kyseisen tuomion 145 kohdassa, että sillä, että kvalifioituja vaikutuksia koskevaa kriteeriä ei ole erikseen käsitelty hallinnollisessa menettelyssä, ei ole merkitystä sen arvioimisessa, onko kantajien puolustautumisoikeuksia kunnioitettu, kun otetaan huomioon sen väitetiedoksiannon 140–144 kohdassa mainitsemat seikat.
123    Kun otetaan huomioon tämän tuomion 119 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, komission esittämä oikeudenkäyntiväite on näin ollen hylättävä, ja nyt käsiteltävä valitusperusteen osa on tutkittava.
124    Tältä osin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia – erityisesti sakkoja tai uhkasakkoja – on unionin oikeuden perusperiaate, jota on noudatettava täysimääräisesti (ks. vastaavasti tuomio 13.2.1979, Hoffmann-La Roche v. komissio, C‑85/76, EU:C:1979:36, 9 kohta ja tuomio 16.6.2022, Quanta Storage v. komissio, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
125    Asetuksessa N:o 1/2003 säädetään siitä, että asianosaisille on lähetettävä väitetiedoksianto, jossa on selkeästi mainittava kaikki ne oleelliset seikat, joihin komissio tässä menettelyvaiheessa nojautuu. Tällainen väitetiedoksianto on menettelyllinen tae, jolla noudatetaan unionin oikeuden perusperiaatetta, joka edellyttää puolustautumisoikeuksien kunnioittamista kaikissa sellaisissa menettelyissä, jotka voivat johtaa seuraamuksen määräämiseen. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen edellyttää, että komission yritykselle, jolle se aikoo määrätä seuraamuksen kilpailusääntöjen rikkomisesta, osoittamaan väitetiedoksiantoon on sisällytettävä tätä yritystä vastaan esitetyt olennaiset seikat, kuten tosiseikat, joista yritystä moititaan, niiden oikeudellinen luonnehdinta ja todistusaineisto, johon komissio tukeutuu, jotta tämä yritys voisi esittää hyödyllisesti perustelunsa sitä vastaan käydyssä hallinnollisessa menettelyssä (ks. vastaavasti tuomio 29.6.2006, Showa Denko v. komissio, C‑289/04 P, EU:C:2006:431, 69 kohta ja tuomio 16.6.2022, Quanta Storage v. komissio, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
126    Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa unionin yleinen tuomioistuin arvioi valituksenalaisen tuomion 141 kohdassa, että komissio oli jo ilmoittanut väitetiedoksiannossa aikovansa todeta SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisen saapuvilla reiteillä. Se totesi tältä osin, että komissio oli todennut väitetiedoksiannon 129 kohdassa, että ”rikkominen kattoi rahtipalvelut – – [unionin]/ETA:n ja Sveitsin alueella sekä [unionin]/ETA:n ja kolmansien maiden lentoasemien välisillä reiteillä maailmanlaajuisesti kumpaankin suuntaan”. Se huomautti lisäksi, että komissio oli todennut väitetiedoksiannon 1430 perustelukappaleessa, että ”kaikki kilpailunvastaiset toiminnot, joissa kukin osallistujista oli mukana, sisältyivät kokonaistavoitteeseen eli hinnoista sopimiseen tai ainakin hintoja koskevan epävarmuuden poistamiseen ETA:n rahtimarkkinoilla, myös ETA:n lentoasemien ja kolmansien maiden välisillä reiteillä”.
127    Valituksenalaisen tuomion 142 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi, että komissio oli myös perustellut toimivaltansa todeta SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen saapuvilla reiteillä väitetiedoksiantovaiheesta alkaen. Se totesi tältä osin, että väitetiedoksiannon 1390 perustelukappaleessa komissio oli näin ollen todennut, että sillä oli ”toimivalta soveltaa [SEUT 101] artiklaa [unionin] ja kolmansien maiden lentoasemien välistä lentoliikennettä koskeviin järjestelyihin, jotka olivat voineet vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”. Se huomautti lisäksi, että väitetiedonannon 1394 perustelukappaleessa komissio lisäsi, että sillä oli myös ”toimivalta soveltaa ETA-sopimuksen 53 artiklaa – – [ETA]:n ja kolmansien maiden lentoasemien välistä lentoliikennettä koskeviin järjestelyihin, jotka ovat voineet vaikuttaa jäsenvaltioiden ja ETA-sopimuksen sopimuspuolten tai ETA-sopimuksen sopimuspuolten väliseen kauppaan”.
128    Unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi kyseisen tuomion 147 kohdassa, että kaikki tosiseikat, joihin riidanalaisen päätöksen 1045 ja 1046 perustelukappale perustuvat, oli mainittu väitetiedoksiannossa.
129    Tästä seuraa, että kun komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä, että riidanalainen kartelli kattoi myyntiin liittyviä menettelytapoja maissa, jotka eivät kuulu unioniin eivätkä ETA:han, se ei perustanut kyseistä päätöstä väitteisiin, joiden osalta SAS Cargo ym. eivät olleet voineet esittää argumenttejaan, mikä merkitsisi tämän tuomion 125 kohdassa mainitun velvollisuuden laiminlyömistä. Kun otetaan huomioon komission väitetiedoksiannossa esittämät seikat, sellaisina kuin unionin yleinen tuomioistuin esitti ne valituksenalaisen tuomion 141, 142 ja 147 kohdassa ja joiden osalta SAS Cargo ym. eivät väitä, että niissä olisi otettu kyseinen väitetiedoksianto huomioon vääristyneellä tavalla, on nimittäin todettava, että SAS Cargo ym. eivät voineet olla tietämättä, että komissio syyttää niitä SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisesta kyseisten menettelytapojen osalta.
130    Lisäksi sen täsmällisen oikeudellisen arviointiperusteen luonnehdinnalla, johon komissio katsoo voivansa perustaa kansainvälisen toimivaltansa soveltaa SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen, jotka on toteutettu näiden alueiden ulkopuolella, ei ole vaikutusta niiden olennaisten seikkojen sisältöön, joihin se katsoo voivansa perustaa kyseisen toimivallan ja joita se aikoo soveltaa sellaista yritystä vastaan, jolle se aikoo määrätä seuraamuksen näiden määräysten rikkomisesta.
131    Näin ollen ei voida katsoa, että komissio loukkaa väitetiedoksiannon adressaatteina olevien yritysten puolustautumisoikeuksia ja erityisesti niiden oikeutta tulla kuulluiksi, kun kyse on komission kansainvälisestä toimivallasta määrätä seuraamuksia unionin tai ETA:n alueen ulkopuolella toteutetusta kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä, pelkästään sen vuoksi, ettei se totea väitetiedoksiannossa nimenomaisesti, että se aikoo perustaa toimivaltansa määrätä seuraamuksia tällaisesta käyttäytymisestä ”täytäntöönpanokriteeriin” tai ”kvalifioituja vaikutuksia koskevaan kriteeriin” taikka muuhun sellaiseen oikeudelliseen arviointiperusteeseen, jonka se voisi olosuhteiden mukaan katsoa soveltuvan oikeuttamaan tällaisen toimivallan, koska se toteaa – kuten nyt käsiteltävässä asiassa kyseisessä tiedonannossa – että se aikoo määrätä tiedonannon adressaatteina oleville yrityksille seuraamuksia SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisesta tällaisen käyttäytymisen vuoksi, ja koska siinä esitetään ne olennaiset seikat, jotka se aikoo tässä tarkoituksessa ottaa huomioon.
132    Edellä esitetystä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan valituksenalaisen tuomion 140–142 ja 146 kohdassa, että kun komissio vetosi riidanalaisessa päätöksessä kvalifioituja vaikutuksia koskevaan kriteeriin perustellakseen toimivaltaansa todeta SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen saapuvilla reiteillä ja määrätä siitä seuraamuksia, se ei esittänyt SAS Cargo ym:ille uusia väitteitä eikä muuttanut väitetiedoksiannossa alustavasti esittämiensä väitteiden sisältöä. Komissio oli nimittäin jo väitetiedoksiannossa yhtäältä ilmoittanut aikovansa määrätä niille seuraamuksia tällaisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta kyseisillä reiteillä ja toisaalta esittänyt olennaiset seikat, joiden perusteella sillä oli toimivalta tehdä näin.
133    Edellä esitetystä seuraa, että toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
Toinen osa, joka koskee väitetiedoksiannon sisältöä
–       Asianosaisten lausumat
134    SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 141 ja 142 kohdassa virheellisesti, että niille oli väitetiedoksiannossa annettu riittävästi tietoja kvalifioituja vaikutuksia koskevasta kriteeristä ja että niiden puolustautumisoikeuksia oli näin ollen kunnioitettu. Kyseisen tuomion 141 ja 142 kohdassa tarkoitetut väitetiedoksiannon kohdat ovat niiden mukaan pelkkiä väitteitä, joiden tueksi ei ole esitetty todisteita. Väitetiedoksiannon 5.2 jaksossa, joka koskee komission toimivaltaa, ei mainita kyseistä kriteeriä, sen muodostavia seikkoja eikä todisteita, jotka osoittaisivat, että nyt käsiteltävässä asiassa kriteeri täyttyi.
135    Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 147 kohdassa niiden mukaan virheellisesti, että riidanalaisessa päätöksessä kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin osoittamiseksi esitetyt todisteet oli esitetty väitetiedoksiannossa riittävällä tavalla ilman muita täsmennyksiä. Unionin yleisen tuomioistuimen lähestymistavassa edellytettiin niiden mukaan, että SAS Cargo ym. arvaavat komission käyttämän oikeudellisen arviointiperusteen ja etsivät koko väitetiedoksiannosta, sisältyikö siihen seikkoja, joilla kyseistä arviointiperustetta voitiin tukea. Kyseisessä 147 kohdassa mainitut väitetiedoksiannon kohdat eivät sisällä edes merkityksellisiä tosiseikkoja.
136    Komissio väittää kyseisen valitusperusteen osan olevan perusteeton.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
137    Ensinnäkin siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että väitetiedoksianto sisälsi riittävät seikat, jotta ne saattoivat ymmärtää, että komissio aikoi todeta SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisen saapuvilla reiteillä ja että niiden puolustautumisoikeuksia oli näin ollen kunnioitettu, on riittävää todeta, että kyseinen argumentaatio ei eroa sisällöltään siitä, jonka SAS Cargo ym. esittivät nyt käsiteltävän valitusperusteen ensimmäisen osan tueksi. Se on tämän vuoksi hylättävä perusteettomana samoista syistä kuin tämän tuomion 124–133 kohdassa on esitetty.
138    Toiseksi SAS Cargo ym:iden valituksenalaisen tuomion 147 kohdasta esittämästä väitteestä on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisessä kohdassa, etteivät viimeksi mainitut voineet perustellusti väittää, että kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin soveltaminen riidanalaisen päätöksen 1045 ja 1046 perustelukappaleessa perustuu tosiseikkoihin, joita komissio ei ollut ottanut huomioon väitetiedoksiannossa.
139    Tältä osin se totesi, että kaikki tosiseikat, joihin kyseiset perustelukappaleet perustuvat, on nimittäin mainittu väitetiedoksiannossa. Näin ollen se totesi, että kyseisessä 1045 perustelukappaleessa mainitussa perustelussa, joka koskee riidanalaisen käyttäytymisen vaikutusta kuluttajiin ETA:ssa, nojauduttiin seikkoihin, jotka liittyvät rahtipalvelujen hintarakenteeseen, huolitsijoiden toimimiseen välittäjänä liikenteenharjoittajien ja lähettäjien välillä ja yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen luonteeseen ja jotka sisältyivät jo väitetiedoksiannon 7, 104, 1396–1411 ja 1434–1438 kohtaan. Se totesi myös, että samassa 1045 perustelukappaleessa esitetyssä perustelussa, joka koskee interline-palvelujen vaikutusta kilpailuun, nojaudutaan väitetiedoksiannon 7, 9, 102 ja 105 kohdassa tarkoitettuihin rahtialan toimintaan liittyviin seikkoihin. Se totesi, että riidanalaisen päätöksen 1046 perustelukappaleessa tarkoitettua riidanalaisen kartellin maantieteellistä ulottuvuutta ja saapuvien rahtipalvelujen sisällyttämistä yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen alaan käsitellään väitetiedoksiannon 3, 125, 129, 1045, 1390, 1394 ja 1430 kohdassa.
140    Kun SAS Cargo ym. väittävät unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen virheellisesti, että todisteet, joihin riidanalaisessa päätöksessä vedotaan kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin täyttymisen osoittamiseksi, oli esitetty riittävästi väitetiedoksiannossa ja että väitetiedoksiannon kyseiset kohdat eivät sisältäneet merkityksellisiä tosiseikkoja, ne pyrkivät siihen, että unionin tuomioistuin arvioisi uudelleen väitetiedoksiannon sisällön, sellaisena kuin unionin yleinen tuomioistuin sen esitti valituksenalaisessa tuomiossa, vetoamatta siihen, että se olisi otettu huomioon vääristyneellä tavalla. Tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti unionin tuomioistuimella ei ole kuitenkaan toimivaltaa arvioida tosiseikkoja uudelleen muutoksenhakuasiassa.
141    Edellä esitetystä seuraa, että toisen valitusperusteen toinen osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Kolmas osa, joka koskee SAS Cargo ym:iden väitetiedoksiantoon antamia vastauksia
–       Asianosaisten lausumat
142    SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 143 kohdassa virheellisesti, että niiden väitetiedoksiantoon antamat vastaukset osoittivat, että niiden puolustautumisoikeuksia oli kunnioitettu. Kyseisillä vastauksilla ei nimittäin voitu korjata kyseisessä tiedonannossa olevia puutteita, jotka liittyvät kvalifioituja vaikutuksia koskevaan kriteeriin. Kyseisen tuomion 144 kohta on näin ollen virheellinen myös siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin toteaa siinä, että riidanalaisen päätöksen 1042–1046 perustelukappaleessa vain vastataan SAS Cargo ym:iden argumentteihin, sillä nämä eivät ole koskaan maininneet viimeksi mainittua kriteeriä. Vaikka väitetiedoksiannossa esitettyjä argumentteja voitaisiinkin tarkistaa tai täydentää, väitetyn rikkomisen olennaisia osia ei voida muuttaa. Näin ollen myös valituksenalaisen tuomion 145 kohta, jossa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että sillä, ettei kvalifioituja vaikutuksia koskevasta kriteeristä ollut lausuttu, ei ollut merkitystä, ja kyseisen tuomion 146 kohta, jossa se katsoi, ettei SAS Cargo ym:iden puolustautumisoikeuksia näin ollen ollut loukattu, ovat niiden mukaan virheellisiä.
143    Komissio katsoo, että kyseinen valitusperusteen osa on perusteeton.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
144    On riittävää todeta, että tämä osa perustuu olettamaan, jonka mukaan väitetiedoksianto oli puutteellinen sen vuoksi, ettei komissio ollut siinä nimenomaisesti todennut, että se aikoi perustella toimivaltaansa todeta SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen saapuvien reittien osalta ja määrätä siitä seuraamuksia kvalifioituja vaikutuksia koskevalla kriteerillä. Käsiteltävänä olevan valitusperusteen ensimmäisen osan tarkastelusta ilmenee kuitenkin, että kyseinen olettama on virheellinen.
145    Tästä seuraa, että toisen valitusperusteen kolmas osa on hylättävä perusteettomana ja että toinen valitusperuste on näin ollen osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Kolmas valitusperuste, joka koskee kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin soveltamista
146    SAS Cargo ym:iden kolmannessa valitusperusteessa on viisi osaa. Ensimmäisessä osassa ne väittävät, että valituksenalaisessa tuomiossa on epäjohdonmukaisuuksia ja siinä sovellettu virheellisesti kvalifioituja vaikutuksia koskevaa kriteeriä. Toisessa osassa ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin on lainvastaisesti korvannut komission riidanalaisessa päätöksessä esittämän päättelyn omallaan. Kolmannessa osassa ne väittävät, että todistustaakka on käännetty lainvastaisesti. Neljännessä osassa ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellistä arviointiperustetta tutkimansa vaikutuksen välittömän luonteen osalta. Viidennessä osassa ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että komission toimivalta soveltaa SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa saapuviin reitteihin voitiin todeta yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella.
Ensimmäinen osa, joka koskee kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin soveltamisessa tapahtuneita epäjohdonmukaisuuksia ja virheitä
–       Asianosaisten lausumat
147    SAS Cargo ym. väittävät, että valituksenalaisen tuomion 167–171, 179–181, 197, 198, 203, 221, 222 ja 226 kohdassa on epäjohdonmukaisuuksia ja niissä on sovellettu virheellisesti kvalifioituja vaikutuksia koskevaa kriteeriä. Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 161 ja 165 kohdassa, kyseisen kriteerin soveltaminen edellyttää, että komissio osoittaa todennäköiset, ennakoitavissa olevat, välittömät ja huomattavat vaikutukset. Mainitun tuomion 167, 170 ja 171 kohdassa olevissa unionin yleisen tuomioistuimen viittauksissa tarkoitukseen perustuviin kilpailunrajoituksiin ja konkreettisten vaikutusten toteen näyttämiseen ei kuitenkaan käsitellä kysymystä siitä, onko komissio osoittanut, että kyseiset neljä edellytystä täyttyivät. Tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen käsitteellä ei ole yhteyttä komission kansainväliseen toimivaltaan, paitsi jos myönnettäisiin, ettei tällaisen toimivallan osoittamiseksi ole koskaan tarpeen osoittaa kilpailunvastaisia vaikutuksia.
148    Unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä oli niiden yksilöimiensä vaikutusten osalta, jotka koskivat yhtäältä valituksenalaisen tuomion 179 ja 181 kohdassa mainittua ETA-alueelle sijoittautuneiden lähettäjien ostamien palvelujen hintojen nousua (jäljempänä lähettäjiin kohdistuva vaikutus)
ja toisaalta kyseisen tuomion 181 ja 226 kohdassa mainittua loppukuluttajien ETA:ssa ostamien tavaroiden hinnan nousua (jäljempänä tavaroihin kohdistuva vaikutus), tutkia, oliko kukin näistä vaikutuksista todennäköinen, ennakoitavissa oleva, huomattava ja välitön, koska todennäköisyys ja ennakoitavuus ovat erillisiä kriteerejä, kuten 6.9.2017 annetun tuomion Intel v. komissio (C‑413/14 P, EU:C:2017:632) 51 kohdassa todetaan. Unionin yleisellä tuomioistuimella ei ollut perusteita muuttaa analyysinsä aikana tutkimansa vaikutuksen kuvausta täyttääkseen helpommin kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin.
149    SAS Cargo ym:n mukaan unionin yleinen tuomioistuin menetteli kuitenkin tällä tavalla. Se ei edes mainitse sanaa ”todennäköinen” valituksenalaisen tuomion 166–237 kohdassa lukuun ottamatta kyseisen tuomion 188 ja 189 kohtaa, joissa se velvoittaa SAS Cargo ym:n kantamaan todistustaakan. Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään osoittanut, että lähettäjiin kohdistuva vaikutus ja tavaroihin kohdistuva vaikutus täyttäisivät kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin kolme muuta edellytystä, vaan se on viitannut vaihtelevasti jompaankumpaan näistä vaikutuksista ja johonkin näistä edellytyksistä. SAS Cargo ym. viittaavat tältä osin mainitun tuomion 179, 198, 203, 221 ja 222 kohtaan. Tämä lähestymistapa on vähentänyt huomattavasti komission todistustaakkaa, kuten saman tuomion 180 kohta osoittaa.
150    SAS Cargo ym:n mukaan kyseisessä 179 kohdassa ei myöskään ole tutkittu kaikkia merkityksellisiä tosiseikkoja tai toissijaisesti perustelut ovat puutteelliset, mikä johtaa kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin virheelliseen soveltamiseen ja syyttömyysolettaman loukkaamiseen. Unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon SAS Cargo ym:iden vastakkaisia todisteita, jotka koskevat ETA-alueelle sijoittautuneisiin lähettäjiin, jotka ovat harvinaisia saapuvilla reiteillä, kohdistuvaa vaikutusta, eikä vähäisiä lisäkustannuksia, joita lisien määrästä ETA-alueelle sijoittautuneille ostajille aiheutuu, vaikka nämä seikat sulkevat pois sen, että lähettäjiin kohdistuva vaikutus olisi huomattava. Valituksenalaisen tuomion 226 kohta on SAS Cargo ym:n mukaan lisäksi virheellinen, koska unionin yleinen tuomioistuin tukeutui sellaiseen tosiseikkoja koskevaan väitteeseen, joka koskee vaikutusta tavaroihin ja joka on puhtaasti hypoteettinen eikä näin ollen riitä osoittamaan, että lähettäjiin kohdistuisi huomattavia ja välittömiä vaikutuksia. Koska unionin yleinen tuomioistuin tukeutui pelkkään olettamukseen lähettäjiin kohdistuvan vaikutuksen huomattavuudesta, olisi ollut riittävää, että SAS Cargo ym. esittävät selityksen, jossa komission esiin tuomat tosiseikat valaistaan eri tavalla.
151    Komissio väittää, että tämä osa on osittain jätettävä tutkimatta ja että se on osittain perusteeton.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
152    Aluksi on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 156 kohdassa, että komissio nojautui riidanalaisessa päätöksessä lähinnä kolmeen itsenäiseen perusteluun katsoessaan kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin täyttyvän nyt käsiteltävässä asiassa. Se totesi kyseisen tuomion 157 kohdassa, että kaksi ensimmäistä perustelua sisältyvät riidanalaisen päätöksen 1045 perustelukappaleeseen ja että molemmat koskevat saapuviin rahtipalveluihin liittyvän yhteensovittamisen vaikutuksia, kun tätä yhteensovittamista tarkastellaan erikseen. Se totesi kyseisessä 157 kohdassa, että ensimmäisen perustelun mukaan ”ETA:[han] suuntautuvan lentoliikenteen kasvaneet kustannukset ja näin ollen maahantuotujen tavaroiden korkeammat hinnat o[li]vat jo luonnostaan omiaan vaikuttamaan kuluttajiin ETA:ssa”
(jäljempänä tuontitavaroiden hintoihin kohdistuva vaikutus), ja että toinen perustelu koskee saapuviin rahtipalveluihin liittyvän yhteensovittamisen vaikutuksia ”myös siihen, miten muut liikenteenharjoittajat tarjoavat [rahti]palveluja ETA:ssa kolmansien maiden liikenteenharjoittajien käyttämien ETA:ssa sijaitsevien liikenteen solmukohtien (hubs) ja niiden kyseisten lähetysten ETA:ssa olevien määränpäälentoasemien välillä, joihin kolmannen maan liikenteenharjoittaja ei liikennöi”. Se totesi kyseisen tuomion 158 kohdassa, että kolmas perustelu sisältyy riidanalaisen päätöksen 1046 perustelukappaleeseen ja koskee yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen vaikutuksia, kun rikkomista tarkastellaan kokonaisuutena. Se totesi saman tuomion 159 kohdassa katsovansa aiheelliseksi tutkia näistä perusteista ensimmäisen ja kolmannen, minkä se teki valituksenalaisen tuomion 160–227 ja 228–236 kohdassa.
153    Tästä seuraa, että toisin kuin SAS Cargo ym. väittävät, unionin yleinen tuomioistuin ei tarkistanut niiden mainitsemissa valituksenalaisen tuomion kohdissa, täyttyivätkö kvalifioitujen vaikutusten olemassaololle ominaiset edellytykset sekä väitetyn ”lähettäjiin kohdistuvan vaikutuksen” että väitetyn ”tavaroihin kohdistuvan vaikutuksen” osalta. Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin suoritti tämän tarkistuksen siltä osin kuin oli kyse pelkästään tuontitavaroiden hintoihin kohdistuvasta vaikutuksesta, jonka osalta – kuten valituksenalaisen tuomion 162 kohdasta ilmenee – SAS Cargo ym. väittivät, ettei se kuulunut riidanalaisen käyttäytymisen vaikutuksiin, jotka komissio saattoi perustellusti ottaa huomioon kvalifioituja vaikutuksia koskevaa kriteeriä soveltaessaan.
154    Aivan aluksi on näin ollen hylättävä SAS Cargo ym:iden argumentaatio, jonka mukaan valituksenalaisessa tuomiossa on epäjohdonmukaisuuksia siltä osin kuin vaikutus, jonka osalta unionin yleinen tuomioistuin tutki, voitiinko sillä perustella komission kansainvälinen toimivalta kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin osalta, vaihteli sen analyysin aikana, samoin kuin argumentaatio, joka perustuu olettamaan, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin yksilöi valituksenalaisessa tuomiossa kaksi vaikutusta, joita se on analysoinut vaihtelevasti, ja tehnyt näin ollen oikeudellisia virheitä, kääntänyt todistustaakan lainvastaisesti ja laiminlyönyt perusteluvelvollisuuttaan, sillä kyseiset argumentaatiot perustuvat valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
155    Lisäksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät kyseisessä osassa vielä ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen viitatessaan valituksenalaisen tuomion 167, 170 ja 171 kohdassa tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen käsitteeseen, vaikka tällä käsitteellä ei ole yhteyttä komission kansainväliseen toimivaltaan, ja näin ollen jätti tarkistamatta, täyttyivätkö edellytykset kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin vahvistamiseksi käsiteltävässä asiassa, on todettava, että nämä kohdat kuuluvat unionin yleisen tuomioistuimen kyseisen tuomion 163–185 kohdassa esittämään analyysiin, joka koskee tuontitavaroiden hintoihin kohdistuvan vaikutuksen merkityksellisyyden arviointia, eli – kuten tämän tuomion 152 kohdassa todetaan – ensimmäistä niistä kolmesta perusteesta, joihin komissio tukeutui riidanalaisen päätöksen 1045 ja 1046 perustelukappaleessa perustellakseen toteamustaan, jonka mukaan kvalifioituja vaikutuksia koskeva kriteeri täyttyi käsiteltävässä asiassa.
156    Vaikka on totta, että tässä asiayhteydessä unionin yleinen tuomioistuin täsmensi valituksenalaisen tuomion 167 kohdassa, että kun on kyse käyttäytymisestä, jonka osalta komissio on katsonut – kuten käsiteltävässä asiassa – että se on siinä määrin haitallista kilpailulle sisämarkkinoilla tai ETA:ssa, että se voidaan luonnehtia SEUT 101 artiklassa ja ETA‑sopimuksen 53 artiklassa tarkoitetuksi tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi, kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin soveltaminen ei voi edellyttää niiden konkreettisten vaikutusten osoittamista, joita käyttäytymisen luonnehtiminen kyseisten määräysten mukaiseksi tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi edellyttää.
157    Unionin yleinen tuomioistuin totesi vastaavasti valituksenalaisen tuomion 170 kohdassa, että kuten komissio on todennut riidanalaisen päätöksen 917 perustelukappaleessa, riidanalaisen käyttäytymisen konkreettisten vaikutusten huomioon ottaminen on tarpeetonta, koska sen kilpailunvastainen tarkoitus on näytetty toteen.
158    Se päätteli tästä kyseisen tuomion 171 kohdassa, että jos kvalifioituja vaikutuksia koskevaa kriteeriä tulkittaisiin siten, että se edellyttää näyttöä riidanalaisen käyttäytymisen konkreettisista vaikutuksista myös silloin, kun kyseessä on tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus, tämä merkitsisi sitä, että komission toimivallalle todeta SEUT 101 artiklan ja ETA‑sopimuksen 53 artiklan rikkominen ja määrätä siitä seuraamuksia asetetaan edellytys, joka ei perustu näiden määräysten sanamuotoon.
159    Kyseisistä 167, 170 ja 171 kohdasta ei kuitenkaan voida päätellä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi katsonut, että kyseessä olevan kilpailunrajoituksen luonnehtiminen tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi tekisi tarpeettomaksi kaiken arvioinnin mahdollisesta sellaisten vaikutusten esiintymisestä ETA:ssa, joiden perusteella voidaan todeta komission toimivalta soveltaa SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa ETA-alueen ulkopuolella toteutettuun käyttäytymiseen.
160    Valituksenalaisen tuomion 163–181 kohdasta yhdessä luettuina nimittäin ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin tyytyi valituksenalaisen tuomion riitautetuissa kohdissa yksinomaan selittämään, että se, että komissio oli riidanalaisen päätöksen 917 perustelukappaleessa todennut, ettei se ryhdy arvioimaan kyseessä olevan kilpailunvastaisen käyttäytymisen kilpailunvastaisia vaikutuksia, ei merkitse sitä, että komissio olisi kyseisen käyttäytymisen luonteen vuoksi pidättäytynyt arvioimasta, oliko sillä ollut unionin tai ETA:n sisäiseen kilpailuun sellainen vaikutus, johon komission toimivalta soveltaa SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimusta 53 saapuviin rahtipalveluihin voidaan perustaa kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin kannalta.
161    Lisäksi kuten SAS Cargo ym. väittävät ja kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 161 ja 165 kohdassa, oikeuskäytännöstä ilmenee, että kun on ennakoitavissa, että kyseisellä käyttäytymisellä on välittömiä ja huomattavia vaikutuksia unionissa tai ETA:ssa, unionin kilpailuoikeuden soveltamista voidaan kansainvälisen julkisoikeuden kannalta perustella kvalifioituja vaikutuksia koskevalla kriteerillä. Jotta ennakoitavuuden vaatimusta koskeva edellytys täyttyisi, on tältä osin riittävää ottaa huomioon käyttäytymisen todennäköiset vaikutukset kilpailuun. Lisäksi välittömyyttä koskevan vaatimuksen täyttymiseksi riittää, että kyseinen käyttäytyminen ”on omiaan” aiheuttamaan välittömiä vaikutuksia unionissa tai ETA:ssa (ks. vastaavasti tuomio 6.9.2017, Intel v. komissio, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 42, 49, 51 ja 52 kohta).
162    Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 182 kohdassa, se selvitti valituksenalaisen tuomion 183–227 kohdassa, täyttikö tuontitavaroiden hintoihin kohdistuva vaikutus kyseiset edellytykset, ja kyseisen tuomion 183–200 kohta koskee kyseisen vaikutuksen ennakoitavuutta, mainitun tuomion 201–216 kohta koskee vaikutuksen huomattavuutta ja saman tuomion 217–226 kohta koskee sen välittömyyttä.
163    Näistä seikoista seuraa, että SAS Cargo ym. arvostelivat perusteettomasti unionin yleistä tuomioistuinta lähinnä yhtäältä siitä, että se vetosi tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen käsitteeseen osoittaakseen, että kvalifioituja vaikutuksia koskeva kriteeri täyttyi nyt käsiteltävässä asiassa, ja toisaalta siitä, ettei se tarkistanut, oliko osoitettu, että tuontitavaroiden hintoihin kohdistuva vaikutus täytti edellytykset, joiden perusteella voidaan katsoa, että kyseinen kriteeri täyttyi. Tämän tuomion 147 kohdassa esitetty tätä koskeva argumentaatio on tämän vuoksi perusteetonta.
164    Toiseksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se tutkinut tuontitavaroiden hintoihin kohdistuvan vaikutuksen ”todennäköisyyttä”, on todettava, että tämän tuomion 161 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan ennakoitavuutta koskevan edellytyksen täyttymiseksi riittää, että otetaan huomioon käyttäytymisen todennäköiset vaikutukset kilpailuun. Todennäköisyysvaatimus ei näin ollen eroa ennakoitavuuden vaatimuksesta. Kuten tämän tuomion 162 kohdassa todetaan, unionin yleinen tuomioistuin todellakin tutki valituksenalaisessa tuomiossa tuontitavaroiden hintoihin kohdistuvan vaikutuksen ennakoitavuutta. Tämä argumentaatio perustuu näin ollen siihen, että viimeksi mainitut ovat tulkinneet oikeuskäytäntöä virheellisesti.
165    Kolmanneksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. arvostelevat valituksenalaisen tuomion 179 kohtaa, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin huomautti kyseisessä kohdassa, että vaikka huolitsijat ostavat saapuvia rahtipalveluja, ne ostavat ne etenkin välittäjinä yhdistääkseen ne palvelukokonaisuuteen, jolla on määritelmänsä mukaan tarkoitus järjestää tavaroiden integroitu kuljetus ETA:n alueelle lähettäjien nimissä. Se lisäsi, että riidanalaisen päätöksen 70 perustelukappaleesta ilmenee, että viimeksi mainitut voivat olla muun muassa kuljetettujen tavaroiden ostajia tai omistajia ja että on siis vähintäänkin todennäköistä, että ne ovat sijoittautuneet ETA-alueelle.
166    On siis todettava, että kyseinen 179 kohta sisältää ainoastaan tosiseikkoja koskevia arviointeja, jotka tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti eivät kuulu unionin tuomioistuimen muutoksenhaun yhteydessä harjoittaman valvonnan piiriin, kun väitettä vääristyneellä tavalla huomioon ottamisesta ei ole esitetty. SAS Cargo ym:iden argumentaatio, jolla pyritään osoittamaan 179 kohdan virheellisyys, on siis jätettävä tutkimatta.
167    Lisäksi siltä osin kuin ne väittävät myös, että kyseinen 179 kohta merkitsee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 178 kohdassa muun muassa, että riidanalaisen päätöksen 14, 17 ja 70 perustelukappaleesta ja asianosaisten vastauksista unionin yleisen tuomioistuimen prosessinjohtotoimiin ilmenee, että liikenteenharjoittajat myyvät rahtipalvelujaan yksinomaan tai lähes yksinomaan huolitsijoille ja että saapuvien rahtipalvelujen osalta tämä myynti tapahtuu kuitenkin lähes kokonaan kyseessä olevien reittien lähtöpaikassa ETA:n ulkopuolella, jonne mainitut huolitsijat ovat sijoittautuneet. Tältä osin se totesi, että SAS Cargo ym:iden kannekirjelmästä ilmenee, että 1.5.2004 ja 14.2.2006 välisenä aikana SAS Cargo ym. myivät vain hyvin pienen osan saapuvista rahtipalveluistaan ETA:han sijoittautuneille asiakkaille. Kun otetaan huomioon nämä seikat sekä tämän tuomion 84 ja 85 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, SAS Cargo ym:iden väitteitä, joiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon niiden sille esittämiä seikkoja ja laiminlöi velvollisuuttaan perustella valituksenalainen tuomio, ei voida hyväksyä.
168    Lisäksi siltä osin kuin ne riitauttavat tällä väitteellään unionin yleisen tuomioistuimen näistä seikoista tekemän arvioinnin, on huomautettava, että perusteluvelvollisuus on olennainen muotomääräys, joka on erotettava perustelujen aineellisesta paikkansapitävyydestä, koska viimeksi mainittu koskee riidanalaisen toimen aineellista lainmukaisuutta (tuomio 2.4.1998, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 67 kohta ja tuomio 4.10.2024, UPL Europe ja Indofil Industries (Netherlands) v. komissio, C‑262/23 P, EU:C:2024:862, 134 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ne riitauttavat siis uudelleen unionin yleisen tuomioistuimen mainitussa 179 kohdassa tekemät tosiseikkoja koskevat arvioinnit eivätkä arvostele sitä siitä, että se olisi ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, minkä vuoksi tämä väite on jätettävä tutkimatta.
169    Sama koskee väitettä syyttömyysolettaman loukkaamisesta. Sen varjolla, että niiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin on loukannut syyttömyysolettaman periaatetta, SAS Cargo ym. pyrkivät nimittäin todellisuudessa siihen, että tosiseikkoja ja todisteita, jotka koskevat tuontitavaroiden hintaan kohdistuvan vaikutuksen huomattavuutta, arvioidaan uudelleen, ilman että ne vetoaisivat niiden huomioon ottamiseen vääristyneellä tavalla. Myös tämä väite on näin ollen jätettävä tutkimatta tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
170    Neljänneksi valituksenalaisen tuomion 217–226 kohdasta yhdessä luettuina ilmenee, että kyseisessä 226 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan esitti syyt, joiden vuoksi se piti virheellisenä toista lähtökohtaa, johon SAS Cargo ym. perustivat istunnossa esittämänsä argumentin, jolla pyrittiin osoittamaan, että tuontitavaroiden hintoihin kohdistuva vaikutus ei ollut vaaditulla tavalla välitön, ja jonka mukaan vaikuttaakseen ”kuluttajiin ETA:ssa” lisän oli kuljettava sellaisen ”pitkän välittäjäketjun” kautta, johon lähettäjät, huolitsijat ja maahantuojat kuuluivat. Kyseisessä 226 kohdassa se totesi, että toinen kyseessä olevista lähtökohdista on se, että vaikka riidanalaisen päätöksen 1045 perustelukappaleessa oleva viittaus ”kuluttajiin ETA:ssa” kattaisi vain loppukuluttajat, viimeksi mainitut voisivat hankkia maahantuodut tavarat vain ”pitkän välittäjäketjun” väliintulon jälkeen. Tältä osin se katsoi, että loppukuluttajat voivat kuitenkin myös hankkia nämä tavarat suoraan lähettäjältä.
171    Näistä seikoista seuraa, että SAS Cargo ym. pyrkivät oikeudellisia virheitä koskevan väitteen varjolla todellisuudessa siihen, että unionin tuomioistuin arvioisi uudelleen tosiseikat ja todisteet, mikä tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti ei kuulu unionin tuomioistuimen muutoksenhaun yhteydessä harjoittaman valvonnan piiriin.
172    Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Toinen osa, joka koskee perustelujen korvaamista toisilla
–       Asianosaisten lausumat
173    SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 173, 179–181, 185–188, 191, 193, 195, 198, 199, 204, 205, 208–210, 220, 224–226 ja 233 kohdassa oikeudellisen virheen korvatessaan komission päättelyn omalla päättelyllään. Unionin tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaan ne eivät voi täyttää komission päätöksen perusteluissa olevaa aukkoa, vääristää kyseisen päätöksen sisältöä eivätkä ottaa huomioon tai esittää kyseisessä päätöksessä esitettyihin seikkoihin nähden uusia tosiseikkoja.
174    Ensinnäkään lähettäjiin kohdistuva vaikutus ei SAS Cargo ym:n mukaan ilmene riidanalaisesta päätöksestä, joka on siis otettu huomioon vääristyneellä tavalla valituksenalaisen tuomion 173, 179–181, 225 ja 226 kohdassa, osittain esittämällä uusia tosiseikkoja. Erityisesti kyseisessä 173 kohdassa esitetään riidanalaisen päätöksen 1045 perustelukappaleen koskevan yksinomaan lähettäjiin kohdistuvaa vaikutusta, vaikka se koskee selvästi tavaroihin kohdistuvaa vaikutusta. Lisäksi kyseisen päätöksen aukkojen täyttämiseksi mainittu 173 kohta sisältää uuden tosiseikan eli sen, että on vähintäänkin todennäköistä, että lähettäjät ovat sijoittautuneet ETA-alueelle. Kyseisen uuden seikan perusteella unionin yleinen tuomioistuin on voinut jättää huomiotta lisien ja ETA:n kuluttajien välisen välittäjäketjun yhden vaiheen, minkä perusteella se saattoi todeta kyseisen tuomion 180 ja 181 kohdassa, että huolitsijat vyöryttävät lisäkustannukset suoraan ETA-alueelle sijoittautuneelle yksikölle. Mainittua uutta seikkaa on lisäksi käytetty kyseisen tuomion 198 ja 225 kohdassa sen osoittamiseksi, että ennakoitavuuden ja välittömyyden edellytykset täyttyivät.
175    Toiseksi SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin toi valituksenalaisen tuomion 226 kohdassa esiin uuden seikan, joka koskee tavaroihin kohdistuvaa vaikutusta, eli sen, että sen mukaan myös loppukuluttajat voivat hankkia tavarat suoraan lähettäjältä. Kyseessä on ainoa peruste, jonka nojalla se on voinut hylätä SAS Cargo ym:n väitteen, jonka mukaan tavaroihin kohdistuva vaikutus ei ollut välitön, ja näin on siitä huolimatta, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole koskaan todennut, että komissio olisi näyttänyt toteen tämän välittömyyden. Valituksenalaisessa tuomiossa on lisäksi määritelty tavaroihin kohdistuva vaikutus eri tavalla kuin riidanalaisessa päätöksessä, mikä merkitsee uutta perustelujen korvaamista.
176    Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin toimi SAS Cargo ym:n mukaan virheellisesti, kun se valituksenalaisen tuomion 185–187, 193, 196, 204, 205, 209 ja 210 kohdassa täytti komission päättelyn puutteet yhdistämällä riidanalaisen päätöksen kvalifioituja vaikutuksia koskevan jakson ulkopuolisiin perustelukappaleisiin perustuvia todisteita uuden päättelyn toteuttamiseksi. Se ei myöskään edes tutkinut kyseisiä todisteita kriittisesti, kuten ilmenee kyseisen tuomion 209 kohdasta, jossa lainataan kyseisen päätöksen 1031 perustelukappaletta, vaikka siinä oleva toteamus perustuu todisteisiin, joilla ei ole merkitystä.
177    Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin tukeutui SAS Cargo ym:n mukaan valituksenalaisen tuomion 208 kohdassa analysoimansa vaikutuksen huomattavuutta koskeviin todisteisiin, jotka eivät sisältyneet riidanalaiseen päätökseen. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan voi tukeutua perusteeseen, jota ei ole riidanalaisessa päätöksessä, vaikka sen taustalla olevat todisteet löytyvät kannekirjelmästä tai sen liitteistä.
178    Komissio väittää, että tämä osa on osittain jätettävä tutkimatta ja että se on osittain perusteeton.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
179    Oikeuskäytännöstä käy kyllä ilmi, että SEUT 263 artiklassa määrätty laillisuusvalvonta ulottuu kaikkiin seikkoihin, jotka sisältyvät SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan soveltamismenettelyyn liittyviin komission päätöksiin, joiden osalta unionin yleinen tuomioistuin suorittaa oikeudellisia seikkoja ja tosiseikkoja koskevan perinpohjaisen tutkinnan kantajan esittämien kanneperusteiden valossa ja ottamalla huomioon kaikki kantajan esittämät seikat. Laillisuusvalvonnan yhteydessä unionin tuomioistuimet eivät kuitenkaan voi korvata kyseessä olevan toimen toteuttajan perusteluja omillaan (tuomio 4.7.2024, Westfälische Drahtindustrie ja Pampus Industriebeteiligungen v. komissio, C‑70/23 P, EU:C:2024:580, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
180    Unionin yleinen tuomioistuin ei siis voi täyttää riidanalaisen toimen perusteluissa olevaa aukkoa omilla perusteluillaan siten, ettei unionin yleisen tuomioistuimen tarkastelu liity mihinkään tässä toimessa esitettyyn arviointiin (tuomio 18.7.2013, UEFA v. komissio, C‑201/11 P, EU:C:2013:519, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
181    Kun unionin yleinen tuomioistuin tyytyy vastaamaan sille esitettyihin argumentteihin ja selittämään siten riidanalaisen toimen perustelut, ei kuitenkaan voida katsoa, että se korvaisi kyseisen toimen toteuttajan perustelut omillaan (ks. vastaavasti tuomio 12.6.2014, Deltafina v. komissio, C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, 56 kohta ja tuomio 23.11.2023, Ryanair v. komissio, C‑209/21 P, EU:C:2023:905, 49 kohta).
182    Nyt käsiteltävässä asiassa on ensinnäkin todettava, että tämän tuomion 174 kohdassa esitetty argumentaatio perustuu ainakin osittain lähtökohtaan, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin yksilöi valituksenalaisessa tuomiossa kaksi erillistä vaikutusta tarkistaakseen, oliko komissio osoittanut riidanalaisessa päätöksessä riittävällä tavalla, että kvalifioituja vaikutuksia koskeva kriteeri täyttyi, joista yksi on väitetty ”lähettäjiin kohdistuva vaikutus”, joka ei ilmene riidanalaisesta päätöksestä. Kyseinen lähtökohta on virheellinen tämän tuomion 152 ja 153 kohdassa esitetyistä syistä. Näin ollen on todettava, että koska kyseinen argumentaatio perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan, se ei ole perusteltu.
183    Muilta osin on huomautettava, että valituksenalaisen tuomion 173 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että riidanalaisen päätöksen 1045 perustelukappaleessa komissio katsoi lähinnä, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen on – siltä osin kuin se koski saapuvia reittejä – omiaan korottamaan lisien määrää ja nostamaan näin ollen saapuvien rahtipalvelujen kokonaishintaa ja että huolitsijat olivat vyöryttäneet nämä lisäkustannukset ETA:han sijoittautuneille lähettäjille, joiden oli pitänyt maksaa ostamistaan tavaroista korkeampi hinta kuin se, joka niiltä olisi laskutettu, jos kilpailusääntöjä ei olisi rikottu.
184    Kyseisessä 1045 perustelukappaleessa komissio todellakin totesi, että rahdin kuljetusta – – unioniin ja ETA:han koskevilla kilpailunvastaisilla menettelytavoilla kolmansissa maissa voi olla välittömiä, huomattavia ja ennakoitavissa olevia vaikutuksia unionissa ja ETA:ssa, koska ETA:han suuntautuvan lentoliikenteen kasvaneet kustannukset ja näin ollen tuontitavaroiden korkeammat hinnat ovat jo luonnostaan omiaan vaikuttamaan kuluttajiin ETA:ssa. Lisäksi kyseisen tuomion 178–180 ja 196 kohdasta, joissa viitataan muun muassa riidanalaisen päätöksen 14, 17, 70 ja 1031 perustelukappaleeseen, ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin tarkisti kyseiseen päätökseen sisältyvien seikkojen perusteella riidanalaisen päätöksen 1045 perustelukappaleessa mainitun lähettäjien roolin tavaroiden lopullisen hinnan vahvistamisessa ETA:ssa.
185    Toiseksi valituksenalaisen tuomion 226 kohtaa koskevasta väitteestä, joka koskee perustelujen korvaamista toisilla perusteluilla, on todettava, että se perustuu väitettyyn ”tavaroihin kohdistuvaan vaikutukseen”, jonka unionin yleinen tuomioistuin väitteen mukaan otti huomioon. Tämän tuomion 152 ja 153 kohdasta ilmenee, että samoin kuin väitetty ”lähettäjiin kohdistuva vaikutus”, tämä olettama ei saa tukea valituksenalaisesta tuomiosta.
186    Kolmanneksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on valituksenalaisen tuomion 185–187, 193, 196, 204, 205, 209 ja 210 kohdassa yhdistänyt riidanalaisen päätöksen sen osan, joka koskee komission kansainvälistä toimivaltaa, ulkopuolisiin perustelukappaleisiin perustuvia seikkoja, on todettava, ettei sen seikan avulla, että komissio ei ole nimenomaisesti vedonnut kyseisissä kohdissa mainittuihin seikkoihin kyseisen päätöksen siinä osassa, joka koskee sen alueellisen toimivaltansa vahvistamista, voida osoittaa, että perustelut olisi korvattu lainvastaisesti toisilla perusteluilla, kun otetaan huomioon yhtäältä tämän tuomion 180 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, jossa edellytetään ainoastaan, että unionin yleisen tuomioistuimen tutkinta liittyy sen tutkittavaksi saatettuun toimeen sisältyviin arviointeihin, ja toisaalta se, että – kuten mainituista kohdista ilmenee – riidanalaisen päätöksen 1045 perustelukappaleen ensimmäinen virke sisälsi, vaikkakin suppeasti, seikat, joiden perusteella unionin yleinen tuomioistuin saattoi varmistaa, että komissio oli perustellut alueellisen toimivaltansa kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin valossa. Unionin yleinen tuomioistuin saattoi nimittäin juuri näiden seikkojen, luettuina yhdessä valituksenalaisen tuomion samoissa kohdissa mainittujen kyseisen päätöksen muiden merkityksellisten perustelukappaleiden kanssa, perusteella tarkistaa, että komissio oli todella osoittanut tällaisten vaikutusten olemassaolon.
187    Lisäksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät, ettei unionin yleinen tuomioistuin tutkinut mainittuja todisteita kriittisesti, ne pyrkivät siihen, että unionin tuomioistuin arvioisi ne uudelleen, ilman että ne vetoaisivat minkäänlaiseen vääristyneellä tavalla huomioon ottamiseen. Tämä argumentaatio on näin ollen jätettävä tutkimatta tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
188    Neljänneksi valituksenalaisen tuomion 208 kohtaa koskevasta arvostelusta on riittävää todeta, että – kuten kyseisen tuomion 207 kohdassa todetaan – kyseinen 208 kohta, joka sisältää lisäksi vain tosiseikkoja koskevia toteamuksia, on esitetty ylimääräisenä perusteluna. Kyseistä 208 kohtaa koskeva väite on näin ollen joka tapauksessa hylättävä tehottomana tämän tuomion 146 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
189    Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kolmannen valitusperusteen toinen osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä tehottomana ja osittain perusteettomana.
Kolmas osa, joka koskee todistustaakan lainvastaista kääntämistä
–       Asianosaisten lausumat
190    SAS Cargo ym. väittävät, että valituksenalaisen tuomion 180, 181, 188–190, 194–199 ja 221 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin käänsi lainvastaisesti todistustaakan vaatiessaan SAS Cargo ym:ita kiistämään kvalifioitujen vaikutusten olemassaolon pyrkimättä ensin selvittämään, oliko komissio osoittanut tällaiset vaikutukset riidanalaisessa päätöksessä. Kvalifioituja vaikutuksia koskevaa kriteeriä sovelletaan niiden mukaan ainoastaan todennäköisiin vaikutuksiin. Riidanalaisen päätöksen 1045 perustelukappaleessa ei kuitenkaan esitetä mitään näyttöä vaikutuksista, ja se perustuu perustelemattomiin väitteisiin. Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä ensinnäkin kyseisen tuomion 180 ja 181 kohdassa, kun se tyytyi kyseisiin oletuksiin, ja tämän jälkeen kyseisen tuomion 188–191 kohdassa, kun se arvosteli SAS Cargoa ym:ita siitä, etteivät ne kiistäneet vaikutusta, vaikka se ei ollut tarkistanut, oliko komissio esittänyt siitä riittävän merkityksellisiä todisteita, ja lopuksi saman tuomion 180, 196, 197, 199 ja 219 kohdassa, kun se katsoi, että komissio ainoastaan olettaa, että lisämaksut on vyörytetty, mutta vaati tuomion 194 ja 221 kohdassa SAS Cargo ym:ita kiistämään tämän. Kustannusten vyöryttämistä ei kuitenkaan voida koskaan olettaa. Lisäksi toisin kuin komissio väittää, tämä osa on otettava tutkittavaksi, koska siinä yksilöidään unionin yleisen tuomioistuimen tekemiä oikeudellisia virheitä.
191    Komissio vastaa tähän, että SAS Cargo ym. riitauttavat ainoastaan valituksenalaiseen tuomioon sisältyvät tosiseikkoja koskevat arvioinnit. Tämä valitusperusteen osa on komission mukaan joka tapauksessa perusteeton.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
192    Siltä osin kuin tämä valitusperusteen osa perustuu yleiseen lähtökohtaan, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin vaati SAS Cargoa ym:ita kiistämään kvalifioitujen vaikutusten olemassaolon pyrkimättä ensin selvittämään, oliko komissio näyttänyt toteen tällaisten vaikutusten olemassaolon riidanalaisessa päätöksessä, on muistutettava yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin tarkisti valituksenalaisen tuomion 183–227 kohdassa, oliko komissio osoittanut riittävällä tavalla, että tuontitavaroiden hintoihin kohdistuva vaikutus – joka kuten tämän tuomion 152 kohdassa todetaan, on ensimmäinen niistä kolmesta perusteesta, joihin komissio tukeutui riidanalaisen päätöksen 1045 ja 1046 perustelukappaleessa perustellakseen toimivaltansa todeta SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen saapuvien rahtipalvelujen osalta ja määrätä niistä seuraamuksia –
täytti ennakoitavuuden, huomattavuuden ja välittömyyden edellytykset, voidakseen todeta, että kvalifioituja vaikutuksia koskeva kriteeri täyttyi.
193    Toisaalta tämän valitusperusteen toisen osan tarkastelusta ilmenee, että SAS Cargo ym. väittivät tältä osin turhaan, että kyseisissä valituksenalaisen tuomion kohdissa unionin yleinen tuomioistuin korvasi omilla perusteluillaan komission riidanalaisessa päätöksessä esittämät perustelut, joilla se perusteli toimivaltansa todeta SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen ja määrätä siitä seuraamuksia saapuvien rahtipalvelujen osalta.
194    Tästä seuraa, että on hylättävä perusteettomana SAS Cargo ym:iden yleinen väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin käänsi todistustaakan lainvastaisesti tyytymällä oletuksiin tai olettamiin ja vaatimalla, että ne kumoavat kvalifioitujen vaikutusten olemassaolon, pyrkimättä ensin selvittämään, oliko komissio näyttänyt ne toteen riidanalaisessa päätöksessä.
195    Muilta osin siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät tässä osassa ensinnäkin, että todistustaakka on käännetty lainvastaisesti valituksenalaisen tuomion 180, 181, 191, 196, 197, 199 ja 219 kohdassa, on riittävää todeta, että kyseisissä kohdissa unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan esitti tosiseikkoja koskevia toteamuksia asettamatta niissä SAS Cargo ym:ille todistustaakkaa mistään seikasta. Kyseinen väite ei siis perustu valituksenalaiseen tuomioon.
196    Toiseksi siltä osin kuin kyse on valituksenalaisen tuomion 188–190 kohdasta, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin tosin totesi kyseisen tuomion 189 kohdassa, että SAS Cargo ym. eivät olleet osoittaneet, että seurannaisvaikutus oli siinä määrin todennäköinen, että tuontitavaroiden hintoihin kohdistuvaa vaikutusta ei sen vuoksi voitu ennakoida. Kyseistä toteamusta edelsi valituksenalaisen tuomion 187–188 kohdassa kuitenkin arviointi, jonka päätteeksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi riidanalaisen päätöksen sisältämien seikkojen perusteella, että oli tutkinnan kohteena olevien liikenteenharjoittajien ennakoitavissa, että polttoainelisän ja turvallisuuslisän horisontaalinen vahvistaminen sekä provisioiden maksamisesta kieltäytyminen johtaisivat saapuvien rahtipalvelujen kokonaishinnan nousuun.
197    Unionin yleinen tuomioistuin tutki siis vasta sen jälkeen, kun se oli todennut, että komissio oli riidanalaisessa päätöksessä osoittanut riittävällä tavalla tällaisen korotuksen ennakoitavuuden, olivatko SAS Cargo ym. esittäneet seikkoja, joiden perusteella tämä toteamus voitaisiin kumota. Koska SAS Cargo ym. olivat tältä osin väittäneet, että kyseessä oli ”seurannaisvaikutus”, unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 190 kohdassa, että ne viittasivat vain epämääräisesti ”talousteoriaan” ja komission pitämässä kuulemistilaisuudessa annettuun suulliseen asiantuntijalausuntoon, jota ei ollut täydennetty tutkimuksella tai tiedoilla, johon se perustuu, ja joka perustui menetelmiin, jotka sopivat huonosti yhteen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen ulottuvuuden kanssa, sellaisena kuin se on määritelty riidanalaisessa päätöksessä, perusteilla, jotka se esitti yksityiskohtaisesti kyseisessä kohdassa. Se totesi myös lähinnä, että kyseinen lausunto koski muita liikenteenharjoittajia, joiden tariffien laskutusmenetelmät olivat joustavampia kuin SAS Cargo ym:iden käyttämät menetelmät.
198    On huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komission on esitettävä oikeudellisesti riittävä näyttö kilpailuoikeuden rikkomisen muodostavista seikoista. Yrityksen, joka vetoaa puolustautumisperusteeseen tällaisen rikkomisen toteamista vastaan, tehtävänä on sen sijaan osoittaa, että kyseinen puolustautumisperuste on hyväksyttävä. Vaikka todistustaakka kuuluu näiden periaatteiden mukaan joko komissiolle tai asianomaiselle yritykselle, tosiseikat, joihin asianosainen vetoaa, voivat olla sellaisia, että ne velvoittavat toisen asianosaisen esittämään selityksen tai perustelun, jonka puuttuessa voidaan päätellä, että todistustaakkaa koskevia sääntöjä on noudatettu (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, 120 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
199    Tätä oikeuskäytäntöä, joka perustuu yleisiin todistelua koskeviin sääntöihin, voidaan soveltaa tilanteeseen, jossa komission on osoitettava alueellinen toimivaltansa sellaisen käyttäytymisen osalta, joka on saanut alkunsa unionin tai ETA:n alueen ulkopuolella.
200    Tästä seuraa, että koska unionin yleinen tuomioistuin oli aiemmin todennut, että komissio oli näyttänyt riittävällä tavalla toteen valituksenalaisen tuomion 187 ja 188 kohdassa esiin tuomansa seikat, ei voida katsoa, että unionin yleinen tuomioistuin olisi valituksenalaisen tuomion 189 ja 190 kohdassa esittämällään toteamuksella kääntänyt lainvastaisesti todistustaakan. Kyseistä 189 kohtaa koskeva väite ei siis ole perusteltu.
201    Kolmanneksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin käänsi valituksenalaisen tuomion 194 ja 221 kohdassa lainvastaisesti todistustaakan vaatiessaan niitä kiistämään sen, että lisät on vyörytetty tuotantoketjun loppupäähän, vaikka komissio ei ollut näyttänyt tätä seikkaa toteen, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin tosin totesi kyseisessä 194 kohdassa, että SAS Cargo ym. eivät esittäneet mitään seikkaa sen osoittamiseksi, että käsiteltävän asian olosuhteet eivät olleet kovin suotuisat sille, että lisäkustannus, joka aiheutuu yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta kilpailusääntöjen rikkomisesta saapuvilla reiteillä, vyörytetään tuotantoketjun loppupäässä lähettäjille. Kyseisessä 221 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi vastaavasti, että SAS Cargo ym. eivät olleet näyttäneet toteen eivätkä edes väittäneet, että ennakoitavissa oleva lisäkustannusten vyöryttäminen ETA:han sijoittautuneille lähettäjille merkitsisi väärinkäyttöä tai ei liittyisi markkinoiden tavanomaiseen toimintaan.
202    Kyseistä 194 kohtaa, joka koskee ennakoitavuuden edellytystä, edeltää kuitenkin 193 kohdassa toteamus, jonka mukaan riidanalaisen päätöksen 14 ja 70 perustelukappaleesta ilmenee, että rahtipalvelujen hinta on huolitsijoiden tuotantopanos ja että kyse on muuttuvasta kustannuksesta, jonka nousu lähtökohtaisesti johtaa sen rajakustannuksen kasvamiseen, johon nähden huolitsijat määrittelevät omat hintansa.
203    Toisaalta kyseistä 221 kohtaa edeltää 217, 218 ja 220 kohdassa muistutus niistä periaatteista, jotka unionin yleisen tuomioistuimen mukaan koskevat välittömyyttä koskevan edellytyksen arviointia sen toteamiseksi, että kvalifioituja vaikutuksia koskeva kriteeri täyttyy tietyssä tapauksessa. Sitä edeltää 219 kohdassa myös toteamus, jonka mukaan nyt käsiteltävässä asiassa niiden huolitsijoiden väliintulo, joiden osalta oli ennakoitavissa, että ne vyöryttäisivät maksettavikseen koituneet lisäkustannukset täysin itsenäisesti lähettäjille – vaikka tämä väliintulo oli omiaan myötävaikuttamaan maahantuotujen tavaroiden hintoihin kohdistuvan vaikutuksen aiheutumiseen – ei kuitenkaan yksinään ollut omiaan katkaisemaan syy‑yhteysketjua riidanalaisen käyttäytymisen ja mainitun vaikutuksen välillä eikä siis johtamaan siihen, ettei vaikutus ollut välitön. Lisäksi on muistutettava, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 192–195 kohdassa erityisesti riidanalaisen päätöksen 14 ja 70 perustelukappaleeseen sisältyvien seikkojen perusteella, että tämä huolitsijoiden toteuttama vyöryttäminen oli näytetty toteen.
204    Vasta sen jälkeen, kun unionin yleinen tuomioistuin oli ensin todennut, että komissio oli näyttänyt mainitun vyöryttämisen riittävällä tavalla toteen, se totesi, että SAS Cargo ym. eivät olleet esittäneet seikkoja, joiden perusteella vyöryttäminen voitaisiin kumota, sen arvioidessa tämän vaikutusta tuontitavaroiden hintoihin kohdistuvan vaikutuksen ennakoitavuuteen tai tämän vaikutuksen välittömyyteen.
205    Kun otetaan huomioon tämän tuomion 198 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, ei siis voida myöskään katsoa, että unionin yleinen tuomioistuin olisi mainituissa 194 ja 221 kohdassa kääntänyt todistustaakan lainvastaisesti.
206    Edellä esitetystä seuraa, että kolmannen valitusperusteen kolmas osa on hylättävä perusteettomana.
Neljäs osa, joka koskee tuontitavaroiden hintoihin kohdistuvan vaikutuksen välittömyyttä
–       Asianosaisten lausumat
207    SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi valituksenalaisen tuomion 222 kohdassa virheellistä arviointiperustetta varmistuakseen tutkimansa vaikutuksen välittömyydestä, kun se jätti selvittämättä, oliko vahinkoa aiheuttavan käyttäytymisen ja väitetyn vahingon välillä riittävän suora syy-yhteys, kuten muun muassa 18.3.2010 annetun tuomion Trubowest Handel ja Makarov v. neuvosto ja komissio (C‑419/08 P, EU:C:2010:147) 53 kohdassa edellytetään. Valituksenalaisen tuomion 219 ja 221 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin niiden mukaan ainoastaan katsoi, että vaikutus oli välitön, koska se oli ennakoitavissa. Ennakoitavuuden edellytys on erityinen edellytys, joka on täytettävä kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin soveltamisen yhteydessä ja joka on välittömyyttä koskevasta edellytyksestä erillinen.
208    Lisäksi kyseisen tuomion 220 kohdassa käännetään todistustaakka lainvastaisesti siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin antaa ymmärtää, että kolmannen osapuolen väliintulo katkaisee syy-yhteysketjun vain, jos tällainen väliintulo merkitsee väärinkäyttöä eikä ole markkinoiden tavanomaisen toiminnan mukaista, minkä vuoksi SAS Cargo ym:ille asetettiin todistustaakka kumota kyseinen välittömyyttä koskeva edellytys. Koska huolitsijoiden markkinat ovat kartellin alaisia, ”väärinkäyttöä merkitsevä” väliintulo olisi voitu näyttää toteen. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan ottanut tätä huomioon. Unionin yleinen tuomioistuin tukeutui saman tuomion 224 ja 225 kohdassa myös lähettäjiin kohdistuvaan vaikutukseen osoittaakseen lisäkustannusten välittömän vyöryttämisen, vaikka mikään ei viitannut siihen, että yleinen vaikutus kuluttajiin ETA:ssa olisi riittävän välitön.
209    Komissio katsoo, että kyseinen osa on jätettävä tutkimatta.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
210    Ensinnäkin on todettava, että 18.3.2010 annetun tuomion Trubowest Handel ja Makarov v. neuvosto ja komissio (C‑419/08 P, EU:C:2010:147), johon SAS Cargo ym. vetoavat nyt käsiteltävän osan tueksi, 53 kohdassa unionin tuomioistuin muistutti oikeuskäytännöstään, jonka mukaan jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisiin periaatteisiin, joihin SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa viitataan, ei voida vedota sellaisen väitteen tueksi, jonka mukaan unionilla on velvollisuus korvata mikä tahansa vahingollinen, vaikka kaukainenkin, seuraus, joka aiheutuu sen elinten menettelystä, koska kyseisessä määräyksessä asetettu syy-yhteyttä koskeva edellytys koskee sitä, että yhteisön
toimielinten menettelyn ja vahingon välillä on riittävän suora syy-yhteys
211    Lisäksi tämän tuomion 161 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti on riittävää, että kyseisellä kilpailunvastaisella käyttäytymisellä voi olla välittömiä vaikutuksia unionissa tai ETA:ssa, jotta täytettäisiin välittömyyttä koskeva vaatimus, jonka avulla voidaan yhdessä ennustettavuutta ja huomattavuutta koskevien vaatimusten kanssa todeta sellaisten kvalifioitujen vaikutusten olemassaolo, jotka voivat olla perusteena komission toimivallalle todeta unionin tai ETA:n alueen ulkopuolella toteutettu kilpailunvastainen käyttäytyminen ja määrätä siitä seuraamuksia.
212    On siis todettava, että kyseisellä 53 kohdalla, joka liittyy edellytyksiin, joiden täyttyessä sopimussuhteen ulkopuolinen unionin vastuu voi syntyä, ei ole yhteyttä tähän välittömyyttä koskevaan edellytykseen. SAS Cargo ym. vetoavat siis turhaan mainittuun 53 kohtaan osoittaakseen, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan mainittua edellytystä.
213    On myös muistutettava, että unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli sitä, täyttikö tuontitavaroiden hintoihin kohdistuva vaikutus jokaisen tämän tuomion 211 kohdassa mainituista kolmesta edellytyksestä, valituksenalaisen tuomion 183–227 kohdassa erikseen kunkin edellytyksen osalta. SAS Cargo ym. väittävät siis myös turhaan, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen sekoittaessaan valituksenalaisen tuomion 219 ja 221 kohdassa ennakoitavuuden ja välittömyyden edellytykset. Erityisesti on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin tutki perustellusti kyseisen tuomion 219 kohdassa, oliko ennakoitavissa, että huolitsijat vyöryttäisivät maksettavikseen koituneet lisäkustannukset lähettäjille, koska välittömyyttä koskevan vaatimuksen täyttymiseksi riittää, että kyseisellä kilpailunvastaisella käyttäytymisellä voi olla välittömiä vaikutuksia unionissa tai ETA:ssa, kuten tämän tuomion 211 kohdassa muistutetaan.
214    Toiseksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. arvostelevat valituksenalaisen tuomion 220 kohtaa sen vuoksi, että sen seurauksena välittömyysedellytystä koskeva todistustaakka on käännetty, kyseinen argumentaatio ei eroa olennaisesti tämän tuomion 201 ja 203–205 kohdassa jo tarkastellusta argumentaatiosta. Se on näin ollen hylättävä samoista syistä.
215    Kolmanneksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon sitä, että huolitsijoiden markkinat olivat kartellin kohteena, ja että mikään ei viittaa siihen, että yleinen vaikutus kuluttajiin ETA-alueella olisi riittävän välitön, ne pyrkivät todellisuudessa siihen, että unionin tuomioistuin arvioisi tosiseikkoja ja todisteita uudelleen, eivätkä ne edes väitä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi ottanut ne huomioon vääristyneellä tavalla. Myös tämä argumentaatio on siis jätettävä tutkimatta tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
216    Kolmannen valitusperusteen neljäs osa on näin ollen jätettävä osittain tutkimatta ja se on hylättävä osittain perusteettomana.
Viides osa, joka koskee mahdollisuutta perustaa komission kansainvälinen toimivalta yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen olemassaoloon
–       Asianosaisten lausumat
217    SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 236 kohdassa, kun se totesi, että komissio saattoi katsoa kvalifioituja vaikutuksia koskevan kriteerin täyttyneen ottamalla huomioon yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen kokonaisuudessaan. Yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen käsite on yksinomaan menettelyllinen, eikä sillä näin ollen voida laajentaa perussopimusten soveltamisalaa eikä muuttaa kansainvälistä oikeutta.
218    Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi niiden mukaan virheellisesti riidanalaisen päätöksen 1046 perustelukappaletta, jossa ei mainita sanaa ”vaikutus” eikä viitata välittömään, huomattavaan ja ennakoitavissa olevaan vaikutukseen. Kyseinen perustelukappale ei siis ole itsenäinen perusta komission toimivallalle.
219    Tämän jälkeen ne väittävät, että kyseisen tuomion 235 kohta on virheellinen, koska – kuten on jo todettu – siihen, että kyseessä olevan käyttäytymisen tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen, ei voida vedota komission toimivallan osoittamiseksi. Kyseisen tuomion 230 ja 236 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin teki myös oikeudellisen virheen, kun se tukeutui yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen olemassaoloon todetakseen komission toimivallan. Riidanalaisen päätöksen 872 perustelukappaleessa nimittäin vahvistetaan, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen koski ainoastaan lentorahtialaa ”ETA:ssa”. Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen ei kuitenkaan voi samanaikaisesti sisältää ”ETA:n ulkopuolisia” seikkoja komission toimivallan osoittamiseksi ja ”rajoittua” ETA:han.
220    Lopuksi saman tuomion 228 ja 234 kohta ovat niiden mukaan virheellisiä siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissiolla oli toimivalta määrätä seuraamuksia saapuvilla reiteillä tapahtuneesta käyttäytymisestä, joka ei sitä paitsi täyttänyt kvalifioituja vaikutuksia koskevaa kriteeriä. Tässä tarkoituksessa turvautuminen ”yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen doktriiniin” laajentaa niiden mukaan liian laajasti unionin tuomioistuimen 6.9.2017 antamassaan tuomiossa Intel v. komissio (C‑413/14 P, EU:C:2017:632) esittämiä perusteluja.
221    Komission mukaan tämä osa on hylättävä.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
222    On riittävää todeta, että unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämänsä toisen kanneperusteen ensimmäisessä osassa, jota unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli valituksenalaisen tuomion 128–237 kohdassa, SAS Cargo ym. riitauttivat ainoastaan komission toimivallan soveltaa SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa riidanalaiseen käyttäytymiseen siltä osin kuin se koski saapuvia rahtipalveluja. Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 227 kohdassa, että komissio saattoi perustellusti katsoa, että kvalifioituja vaikutuksia koskeva kriteeri täyttyi saapuvia rahtipalveluja koskevan yhteensovittamisen osalta, kun sitä tarkastellaan erikseen, minkä vuoksi komission toimivalta soveltaa SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 sopimusta riidanalaiseen käyttäytymiseen oli näytetty toteen siltä osin kuin se oli riitautettu. Tästä seuraa, että unionin yleisen tuomioistuin tutki ylimääräisenä huomautuksena valituksenalaisen tuomion 228–236 kohdassa, oliko niin, että komissio saattoi todetakseen toimivaltansa soveltaa SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimusta 53 riidanalaiseen käyttäytymiseen myös perustellusti katsoa riidanalaisen päätöksen 1046 perustelukappaleessa, että kvalifioituja vaikutuksia koskeva kriteeri täyttyi, kun otetaan huomioon yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen vaikutukset kokonaisuudessaan.
223    Kuten tämän valitusperusteen ensimmäistä, toista, kolmatta ja neljättä osaa koskevasta edellä esitetystä tarkastelusta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellisia virheitä eikä korvannut perusteluja omilla perusteluillaan, kun se totesi näin valituksenalaisen tuomion 227 kohdassa.
224    Näin ollen on todettava, että nyt käsiteltävän valitusperusteen tämä osa koskee valituksenalaisen tuomion ylimääräisiä perusteluja ja on näin ollen tehoton tämän tuomion 80 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
225    Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kolmas valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä tehottomana ja osittain perusteettomana.
Neljäs valitusperuste, joka koskee yhtenä kokonaisuutena pidettävää jatkettua kilpailusääntöjen rikkomista
226    SAS Cargo ym:n neljäs valitusperuste jakautuu kolmeen osaan. Ensimmäisessä osassa SAS Cargo ym. vetoavat riidanalaisen päätöksen perustelujen ja päätösosan väliseen epäjohdonmukaisuuteen kyseessä olevan käyttäytymisen maantieteellisen ulottuvuuden osalta. Toinen osa koskee oikeudellisia virheitä valtion pakkokeinoa koskevan puolustautumisperusteen arvioinnissa. Kolmannessa osassa ne väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä vahvistaessaan komission toteamuksen, jossa kyseessä olevaa käyttäytymistä luonnehditaan yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi.
Ensimmäinen osa, joka koskee riidanalaisen päätöksen epäjohdonmukaisuutta kyseessä olevan käyttäytymisen maantieteellisen ulottuvuuden osalta
–       Asianosaisten lausumat
227    SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä hylätessään niiden väitteet, joiden mukaan komissio oli tehnyt virheen luonnehtiessaan kyseessä olevan kilpailunvastaisen käyttäytymisen ulottuvuutta ”maailmanlaajuiseksi”. Erityisesti riidanalaisen päätöksen päätösosa, jossa todetaan tällainen ulottuvuus, ja kyseisen päätöksen perustelut, joissa myönnetään, että Dubaihin suuntautuvat ja sieltä lähtevät reitit eivät kuuluneet riidanalaiseen kartelliin, ovat keskenään epäjohdonmukaisia. SAS Cargo ym. korostavat myös, että ne ovat väittäneet, ettei kyseisessä päätöksessä esitetä mitään todisteita moitittavasta käyttäytymisestä useimmissa kolmansissa maissa ja että maailmanlaajuisen kartellin olemassaoloa ei voida ekstrapoloida ainoastaan muutamia erityisiä reittejä koskevien todisteiden perusteella.
228    Unionin yleinen tuomioistuin teki tältä osin ensinnäkin valituksenalaisen tuomion 268 ja 269 kohdassa oikeudellisen virheen katsoessaan, että riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklassa olevassa viittauksessa yhteensovittamiseen ”koko maailmassa” vain ”todetaan tosiseikat” ja että tämän seurauksena kyseinen päätösosa ”ei anna aihetta epäilykseen”. Viittaus ”maailmanlaajuiseen ulottuvuuteen” on nimittäin olennainen 1 artiklan ymmärtämiseksi kokonaisuudessaan, koska sen muissa kohdissa yksilöidyissä reiteissä ei viitata tiettyihin maihin. Tämän
”maailmanlaajuiseen ulottuvuuteen” tehdyn viittauksen vuoksi riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 2 ja 3 kohta koskee väistämättä kaikkia ETA:n lentoasemien ja kaikkien siinä mainittujen kolmansien maiden välisiä reittejä. Näin ollen myös tämän päätösosan, jonka perusteella ei voida väittää, että Dubai ja Thaimaa eivät kuulu riidanalaisen päätöksen soveltamisalaan, ja kyseisen päätöksen perustelukappaleiden ja erityisesti sen 1375 perustelukappaleen, jossa todetaan, että Dubaissa toteutettu käyttäytyminen ei kuulunut kartelliin, välillä on ristiriita. Niiden mukaan komissio ei voinut korjata tätä ristiriitaa ilmoittamalla kantajalle toisessa asiassa eli 30.3.2022 annettuun tuomioon Cathay Pacific Airways v. komissio (T‑343/17, EU:T:2022:184) johtaneessa asiassa, että Dubai oli tosiasiallisesti jätetty kyseisen soveltamisalan ulkopuolelle.
229    Toiseksi
valituksenalaisen tuomion 276 ja 277 kohtaa, joissa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että ”paikallistasolla noudatetun käyttäytymisen jättäminen riidanalaisen kartellin ulkopuolelle ei – – ole ristiriidassa kartellin maailmanlaajuisen tarkoituksen kanssa”, rasittavat perustelujen korvaaminen, looginen virhe ja sisäiset epäjohdonmukaisuudet, sillä sana ”maailmanlaajuinen” tarkoittaa ”koko maailmassa”. Kyseisessä 277 perustelukappaleessa tuodaan esiin myös yhtäältä riidanalaisen päätöksen 889 ja 890 perustelukappaleessa esitettyjen perustelujen ja toisaalta sen 1375 perustelukappaleen välinen ristiriita. Kyseessä olevaa käyttäytymistä ei nimittäin voida samanaikaisesti soveltaa ”kaikilla reiteillä” ja olla soveltamatta sitä Dubaista lähtevillä reitillä tai jättää Thaimaata osittain sen ulkopuolelle. Yrittäessään korjata tämän ristiriidan unionin yleinen tuomioistuin korvaa perustelut lainvastaisesti omillaan, vaikka sen olisi pitänyt todeta tämä ristiriita ja kumota kyseinen päätös vastaavasti.
230    Kolmanneksi valituksenalaisen tuomion 270 kohta, jossa unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että riidanalaisen päätöksen 1210 perustelukappaleessa oleva viittaus maailmanlaajuiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen on ”pelkkä kirjoitusvirhe”, merkitsee kirjaimellisesti kyseisen päätöksen uudelleen kirjoittamista. Ainoa päätöksen päätösosan uskottava tulkinta on nimittäin se, että kyseisessä päätöksessä on todettu maailmanlaajuinen kilpailusääntöjen rikkominen tai ainakin rikkominen kaikilla unionin toimivaltaan kuuluvilla maailmanlaajuisilla reiteillä.
231    Neljänneksi valituksenalaisen tuomion 286 kohdassa loukataan syyttömyysolettamaa ja käännetään todistustaakka siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi siinä, että näyttö yhteensovittamisesta seitsemässä maassa riitti osoittamaan maailmanlaajuisen yhteensovittamisen. Riidanalaisen päätöksen päätösosa merkitsee sitä, että liikenteenharjoittajat ovat vastuussa ETA:n ja kaikkien kolmansien maiden välisistä reiteistä. Vaikka komissio ei onnistunut esittämään tästä näyttöä, unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin edellytti liikenteenharjoittajilta, että ne kiistävät tiettyjen reittien kuulumisen riidanalaiseen kartelliin.
232    Viidenneksi unionin yleinen tuomioistuin loukkasi valituksenalaisen tuomion 276–278 kohdassa syyttömyysolettaman periaatetta esittäessään, että Dubai kuului riidanalaisen kartellin soveltamisalaan, vaikka se ei voinut olla tietämättä, ettei näin ollut, kun otetaan huomioon komission unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämät väitteet asiassa, joka johti 30.3.2022 annettuun tuomioon Cathay Pacific Airways v. komissio (T‑343/17, EU:T:2022:184).
233    Kuudenneksi valituksenalaisen tuomion 313 kohdassa oleva toteamus, joka koskee yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen luonnetta, on virheellinen siltä osin kuin se perustuu kyseisen tuomion 311 kohdassa esitettyyn virheelliseen lähtökohtaan, jonka mukaan kyseessä oleva käyttäytyminen oli maailmanlaajuista.
234    Komissio väittää, että tämä osa on osittain jätettävä tutkimatta ja että se on osittain perusteeton.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
235    Ensimmäiseksi on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 268 kohdassa, että toisin kuin SAS Cargo ym. väittivät, komissio ei ollut päätellyt riidanalaisen päätöksen päätösosassa, että kyse on ulottuvuudeltaan maailmanlaajuisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta. Se totesi tältä osin, että kyseisen päätöksen 1 artiklan johdantokappaleessa olevassa viittauksessa, jonka mukaan tutkinnan kohteena olleet liikenteenharjoittajat olivat sovittaneet yhteen käyttäytymisensä ”rahtipalvelujen – – hinnoittelun alalla koko maailmassa”, vain todetaan ne tosiseikat, jotka komissio on kyseisen artiklan 1–4 kohdassa luokitellut niiden kilpailusääntöjen rikkomiseksi, joita sovellettiin reitteihin, joiden se katsoi kuuluvan toimivaltaansa kyseessä olevilla ajanjaksoilla, eli ETA:n sisäisillä reiteillä 7.12.1999–14.2.2006, unionin ja kolmansien maiden välisillä reiteillä 1.5.2004–14.2.2006, ETA:n, unionia lukuun ottamatta, ja kolmansien maiden välisillä reiteillä 19.5.2005–14.2.2006 ja unionin ja Sveitsin välisillä reiteillä 1.6.2002–14.2.2006.
236    Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi kyseisen tuomion 269 kohdassa, että koska riidanalaisen päätöksen päätösosa ei anna aihetta epäilykseen, se lisää ainoastaan ylimääräisenä perusteluna, että riidanalaisen päätöksen perustelut vahvistavat tämän päätelmän, jonka se esitti jäljempänä kyseisessä 269 kohdassa sekä 270 ja 271 kohdassa. Näiden perustelujen perusteella se totesi viimeksi mainitussa kohdassa, että toteamus, joka liittyy hinnoittelun maailmanlaajuiseen yhteensovittamiseen rahtipalvelujen tarjoamisen osalta, kuvastaa komission riidanalaisessa päätöksessä kauttaaltaan ilmaisemaa näkemystä riidanalaisen kartellin maantieteellisestä ulottuvuudesta.
237    Tältä osin on erotettava toisistaan käyttäytymisen käsite, joka koskee kaikkia tosiseikkoja, ja rikkomisen käsite, joka koskee kyseisen käyttäytymisen oikeudellista luonnehdintaa (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2022, Quanta Storage v. komissio, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, 70 kohta).
238    Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan, jonka osalta SAS Cargo ym. eivät väitä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi ottanut sen huomioon vääristyneellä tavalla, sanamuodosta ilmenee selvästi, että komissio ei ole katsonut SAS Cargo ym:iden olevan vastuussa ”maailmanlaajuisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta”, koska viittaus siihen, että kyseisen päätöksen adressaatit olivat sovittaneet yhteen käyttäytymistään rahtipalvelujen hinnoittelun alalla koko maailmassa polttoainelisän, [turvallisuuslisän] ja lisistä maksettavan provision osalta”, on todellisuudessa vain kyseessä olevan kilpailunvastaisen käyttäytymisen tosiseikkoja koskeva kuvaus, koska riidanalaisessa päätöksessä itsessään ei esitetä riidanalaisen päätöksen perustana olevaa oikeudellista luonnehdintaa.
239    Näistä seikoista seuraa lisäksi, että koska unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti, ettei komissio ollut riidanalaisen päätöksen päätösosassa päätellyt maailmanlaajuisen rikkomisen olemassaoloa, ei voida katsoa, että tällaista rikkomista koskevan toteamuksen ja riidanalaisen päätöksen perustelujen välillä olisi ristiriita.
240    Lisäksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät, että yhtäältä sen seikan, että kyseisen 1 artiklan muissa kohdissa yksilöidyillä reiteillä ei viitata tiettyihin maihin, minkä vuoksi olisi katsottava, että se koskee kaikkia ETA:n lentoasemien ja kaikkien kolmansien maiden välisiä reittejä, koska kyseisessä säännöksessä viitataan ”maailmanlaajuiseen kartelliin”, ja toisaalta kyseisen päätöksen niiden perustelujen välillä, joista ilmenee, että Dubai ja Thaimaa eivät kuulu kyseiseen kartelliin, olisi ristiriita, on riittävää todeta, että tämän tuomion 235–239 kohdassa esitetystä ilmenee, että kyseinen argumentaatio perustuu kyseisen päätösosan ulottuvuuden virheelliseen tulkintaan.
241    Edellä esitetyn perusteella tämän tuomion 228 kohdassa esitetty argumentaatio ei ole perusteltu.
242    Toiseksi tämän tuomion 229 kohdassa esitetystä argumentaatiosta on todettava yhtäältä, että se on jätettävä tutkimatta kyseisen tuomion 82 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät siinä ainoastaan, että valituksenalaisen tuomion 276 ja 277 kohtaa rasittavat ”perustelujen korvaaminen toisilla perusteluilla, sisäistä logiikkaa koskeva virhe ja epäjohdonmukaisuudet” sillä perusteella, että ”sana ”maailmanlaajuinen” tarkoittaa samaa kuin ”koko maailmassa”, koska tällaiset väitteet ovat liian epämääräisiä ja yleisluonteisia, jotta niiden perusteella voitaisiin todeta, että valituksenalaisen tuomion 276 ja 277 kohdassa on tehty oikeudellinen virhe. Sama pätee tämän tuomion 232 kohdassa esitettyyn argumentaatioon siltä osin kuin se koskee lähinnä samoja valituksenalaisen tuomion kohtia ja jossa SAS Cargo ym. jälleen ainoastaan vetoavat syyttömyysolettaman loukkaamiseen.
243    Toisaalta siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät kyseisessä 229 kohdassa esitetyllä argumentaatiolla lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin teki kyseisessä 277 kohdassa oikeudellisen virheen, kun se ei korostanut esiin tuomaansa perustelujen ristiriitaisuutta, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi mainitussa 277 kohdassa, että komissio oli maininnut riidanalaisen päätöksen 889 perustelukappaleessa, että lisiä ”oli tarkoitus soveltaa kaikilla reiteillä maailmanlaajuisesti”, ja että sama koski provisioiden maksamisesta kieltäytymistä, joka oli myös ”luonteeltaan yleinen” toimi. Se totesi myös komission täsmentäneen, että lisien käyttöönotto toteutettiin osana useampitasoista, keskus- ja paikallistasot käsittävää järjestelmää, joka on kuvattu riidanalaisen päätöksen 107, 1046 ja 1300 perustelukappaleessa. Se totesi tämän perusteella, että tässä tilanteessa paikallistasolla noudatetun käyttäytymisen jättäminen riidanalaisen kartellin ulkopuolelle ei ole ristiriidassa kartellin maailmanlaajuisen tarkoituksen kanssa.
244    On siis todettava, että yhtäältä unionin yleinen tuomioistuin ei todennut valituksenalaisen tuomion 277 kohdassa, kuten SAS Cargo ym. väittävät, että riidanalaista menettelytapaa sovellettiin samanaikaisesti
”kaikkiin yhteyksiin” ja ei Dubain tai osittain Thaimaan osalta, ja että toisaalta kyseisessä 277 kohdassa ei tuoda esiin mitään ristiriitaa riidanalaisen päätöksen perusteluissa. Siinä nimittäin ainoastaan esitetään ero yhtäältä kyseessä olevien lisien yleisen soveltamisalan ja toisaalta sen rakenteen välillä, jonka mukaisesti niiden hyväksymisestä keskusteltiin ja ne pantiin täytäntöön. Tämän tuomion 243 kohdassa tiivistetysti esitetty SAS Cargo ym:iden argumentti perustuu näin ollen valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
245    Kolmanneksi on riittävää todeta, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 269 kohdassa – valituksenalaisen tuomion 270 kohdassa esitetään ylimääräinen seikka. Näin ollen tämän tuomion 230 kohdassa esitetty argumentaatio on joka tapauksessa tämän tuomion 80 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti tehoton.
246    Neljänneksi tämän tuomion 231 kohdassa esitetystä argumentaatiosta on todettava, että SAS Cargo ym. tulkitsevat valituksenalaisen tuomion 286 kohtaa ilmeisen virheellisesti, kun ne väittävät unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen, että koordinointi seitsemässä maassa oli riittävää maailmanlaajuisen yhteensovittamisen toteamiseksi. Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi kyseisessä 286 kohdassa ainoastaan, että komissio oli esittänyt todisteita, jota näyttivät osoittavan, että provisioiden maksamisesta kieltäytymistä koskevaa yhteensovittamista oli tapahtunut useissa maissa eri puolilla maailmaa, kuten Hongkongissa, Sveitsissä, Italiassa, Ranskassa, Espanjassa, Intiassa ja Yhdysvalloissa. Muilta osin on todettava, että siltä osin kuin SAS Cargo ym. pyrkivät kyseenalaistamaan tämän arvioinnin, ne riitauttavat todellisuudessa unionin yleisen tuomioistuimen suorittaman tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin. Se on siis jätettävä tältä osin tutkimatta tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
247    Viidenneksi ja viimeiseksi on riittävää todeta, että SAS Cargo ym:iden tämän osan tueksi esittämä kuudes väite perustuu olettamaan, jonka mukaan ne olisivat onnistuneet osoittamaan, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että komissio saattoi perustellusti päätellä, että lisät olivat yleisesti sovellettavia toimenpiteitä, joita oli tarkoitus soveltaa ”kaikilla reiteillä maailmanlaajuisesti”, ja että provisioiden maksamisesta kieltäytyminen ”oli myös luonteeltaan yleistä”. Edellä esitetystä analyysistä seuraa, että SAS Cargo ym. eivät ole onnistuneet osoittamaan kyseisen olettaman paikkansapitävyyttä.
248    Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä tehottomana ja osittain perusteettomana.
Toinen osa, joka koskee valtion pakkokeinoa koskevaa puolustautumisperustetta
–       Asianosaisten lausumat
249    SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä arvioidessaan niiden puolustautumisperustetta, joka koski valtion pakkokeinoa. Niiden mukaan kyseiset virheet rasittavat valituksenalaisen tuomion 500, 501, 509–514, 532, 549, 562 ja 564 kohtaa. Unionin yleinen tuomioistuin edellytti SAS Cargo ym:iden osoittavan, että kolmansien maiden kansallinen lainsäädäntö velvoitti ne toimimaan kyseisellä tavalla. Unionin yleisen tuomioistuimen kyseisen tuomion 509–512 kohdassa tältä osin mainitsemalla oikeuskäytännöllä on kuitenkin niiden mukaan merkitystä ainoastaan jäsenvaltioiden päätösten yhteydessä. Puuttumattomuusperiaate, joka on valtioiden suvereenin yhdenvertaisuuden periaatteen välitön seuraus, nimittäin antaa kolmansille maille oikeuden hoitaa omia asioitaan ilman ulkopuolista puuttumista.
250    Nyt käsiteltävässä asiassa lentoliikennesopimukset tai paikalliset säännöstöt ovat SAS Cargo ym:n mukaan kannustaneet tiettyjen reittien osalta nimettyjen liikenteenharjoittajien välisiä hintaneuvotteluja, joten komissiolla oli sovellettavien kansainvälisen oikeuden periaatteiden mukaisesti velvollisuus osoittaa maltillisuutta ja pidättyvyyttä toimivaltaansa käyttäessään. Unionin yleinen tuomioistuin teki näin ollen oikeudellisen virheen arvioidessaan valtion pakkokeinoa koskevaa puolustautumisperustetta. Niiden mukaan tämän puolustautumisperusteen sovellettavuus ei nimittäin rajoitu tilanteisiin, joissa kansallisessa lainsäädännössä ja käytännössä edellytetään, että liikenteenharjoittajat keskustelevat tariffeista, vaan ulottuu menettelyihin, joita säännellään ja kannustetaan erityisesti kansallisessa lainsäädännössä ja käytännössä. Kyseinen virhe rasittaa paitsi valituksenalaisen tuomion 509–514 kohtaa myös arvioita, jotka koskevat useissa kolmansissa maissa olemassa olevia menettelytapoja.
251    Ensimmäisenä pääkohtana SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleisen tuomioistuimen Hongkongia koskevia arviointeja ei voida hyväksyä. Niiden mukaan valituksenalaisen tuomion 531 kohdasta nimittäin ilmenee, että kansalliset viranomaiset eivät halunneet vastaanottaa yksittäisiä polttoainelisän käyttöönottoa koskevia hakemuksia. Oikein tulkittuna valtion pakkokeinoa koskeva puolustautumisperuste oli siis täytetty, koska kyseiset viranomaiset kannustivat kaikkea kollektiivista käyttäytymistä Hongkongissa, mistä sovittiin asiakkaiden kanssa, eikä se näin ollen merkinnyt kilpailunvastaista kartellia. Valituksenalaisen tuomion 515–532 kohta, jotka koskevat valittajien vastuuta Hongkongissa, ovat siis virheellisiä.
252    Toisena pääkohtana SAS Cargo ym. väittävät, että myöskään valituksenalaisen tuomion 537–540 kohdassa esitettyjä unionin yleisen tuomioistuimen Japania koskevia arviointeja ja päätelmiä, jotka se teki niistä valituksenalaisen tuomion 549 ja 550 kohdassa, ei voida hyväksyä. Yhtäältä Japanin kanssa tehdyissä lentoliikennesopimuksissa määrättiin velvollisuudesta koordinoida tariffeja, lisät mukaan lukien. Kun unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 537 kohdassa päinvastaista, se otti niiden mukaan vääristyneellä tavalla huomioon kyseessä olevan hintalausekkeen selvän merkityksen, joka esitettiin unionin yleiseen tuomioistuimeen jätetyn kannekirjelmän 140 kohdassa. Kyseisissä Japanin kanssa tehdyissä sopimuksissa on ainakin kannustettu yhteensovittamiseen. Valituksenalaisen tuomion 538 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin otti myös SAS Cargo ym:iden argumentaation huomioon vääristyneellä tavalla. Viimeksi mainittujen unionin yleiselle tuomioistuimelle esittämistä kirjelmistä ilmenee, että ne ovat todenneet, että lentoliikennesopimuksen hintamääräyksissä sallitaan monenväliset yleiset hintaneuvottelut eri määrämaihin ETA:ssa liikennöivien liikenteenharjoittajien kesken, ja selittäneet muun muassa, että Japanin siviili-ilmailuvirasto oli hyväksynyt samantasoisen lisämaksun kaikissa ETA-maissa. Unionin yleinen tuomioistuin otti myös saman tuomion 545 kohdassa vääristyneellä tavalla huomioon niiden polttoainelisää koskevat argumentit. Se nimittäin totesi, että aloite esittää kyseistä lisämaksua koskevia yhteisiä hakemuksia tuli liikenteenharjoittajilta eikä Japanin viranomaiselta, vaikka Japanissa ei koskaan ole esitetty yhteisiä hakemuksia vaan ainoastaan yksittäisiä hakemuksia yhteensovittamisen jälkeen, kuten kyseisiin kirjelmiin liitetyt todisteet osoittavat.
253    Toisaalta valituksenalaisen tuomion 543 kohdassa otetaan todisteet vääristyneellä tavalla huomioon siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi siinä, että kyse on asiakirjoista, jotka ovat SAS Cargo ym:n ”itse laatimia”, vaikka näin ei niiden mukaan ole. Viimeksi mainitut olivat erityisesti esittäneet yhtäältä International Air Transport Associationin (jäljempänä IATA) toukokuussa 2000 antaman päätöslauselman, jossa vahvistettiin yhtenäinen polttoainelisän taso kaikille kansainvälisille reiteille, ja toisaalta Japan Airlinesin yksiköiden välisen tiedotteen, josta ilmeni, että Japanin siviili-ilmailuvirasto oli ottanut käyttöön polttoainelisäjärjestelmän, sekä kyseisen yhtiön kirjeen, jossa vahvistettiin, että asiakkaat olivat pyytäneet kyseistä järjestelmää. Riidanalaisen päätöksen 1002 perustelukappaleessa mainitaan myös Japan Airlinesin esittämä asiakirja, joka tukee niiden kantaa, mutta SAS Cargo ym:lta evättiin oikeus tutustua tähän todisteeseen. Viimeksi mainitut ovat myös viitanneet toisen liikenteenharjoittajan asianajajan komissiossa pidetyssä kuulemistilaisuudessa antamaan lausuntoon, joka on ristiriidassa sen lausunnon kanssa, joka riidanalaisessa päätöksessä mainitaan tämän antamaksi. Jättäessään vastaamatta näihin seikkoihin ja evätessään SAS Cargo ym:ilta oikeuden tutustua väitetiedoksiannon jälkeisiin todisteisiin, jotka oli kuitenkin selvästi yksilöity, unionin yleinen tuomioistuin loukkasi myös yhdenvertaisuusperiaatetta.
254    Kolmantena pääkohtana SAS Cargo ym. väittävät siltä osin kuin on kyse muista kolmansista maista, joiden sääntelyjärjestelmiä käsitellään riidanalaisessa päätöksessä, eli Intian tasavallasta, Thaimaan kuningaskunnasta, Singaporen tasavallasta, Korean tasavallasta ja Brasilian liittotasavallasta, että riidanalaisen päätöksen 506 perustelukappaleessa mainitaan ainoastaan yksi tapahtuma, johon SAS Cargo ym. osallistuivat 1.5.2004 jälkeen. Kyseinen Thaimaata koskeva todiste on kuitenkin selvästi riittämätön osoittamaan kilpailusääntöjen rikkomisen kyseisten muiden maiden osalta, varsinkin kun se on SAS Cargo ym:n puolesta puhuva todiste. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo valituksenalaisen tuomion 558–562 kohdassa, että ainoa tapahtuma, jonka perusteella SAS Cargo ym:iden väitetään osallistuneen väitettyyn kartelliin Thaimaassa, ei ollut kilpailuoikeuden vastainen, koska SAS Cargo ym:iden esittämästä todisteesta ilmeni, että Thaimaan viranomaiset olivat määränneet polttoainelisän tasot, joita liikenteenharjoittajien oli noudatettava, mikä poisti kaikki kilpailumahdollisuudet 20.7.2005 alkaen. Se teki kuitenkin oikeudellisen virheen todetessaan, että SAS Cargo ym. eivät olleet osoittaneet, että kaikki kilpailumahdollisuudet oli poistettu ennen kyseistä ajankohtaa.
255    Tältä osin unionin yleisen tuomioistuimen ei niiden mukaan ensinnäkään olisi pitänyt tutkia, oliko kyseessä oleva käyttäytyminen pakollista, vaan sen olisi pitänyt tutkia, kannustettiinko siihen. Toiseksi ainoa riidanalaisen päätöksen 506 perustelukappaleessa kuvattu todiste SAS Cargo ym:iden välisestä kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä käyttäytymisestä Thaimaassa koski Thaimaan siviili-ilmailuviraston ohjeiden noudattamista. Valituksenalaisen tuomion 562 kohta on siis sisäisesti epäjohdonmukainen. Kolmanneksi SAS Cargo ym. olivat esittäneet todisteita, jotka osoittavat, että vuodesta 2003 lähtien Thaimaasta Euroopan talousalueelle suuntautuvilla reiteillä määrättiin sitovia ja samanlaisia lisiä, mitä komissio ei ole missään vaiheessa kiistänyt. Unionin yleinen tuomioistuin teki niiden mukaan siis oikeudellisen virheen, kun se lähti valituksenalaisen tuomion 562 kohdan vastaisesta olettamasta käsittelemättä SAS Cargo ym:iden esittämiä todisteita. Neljänneksi se, ettei thaimaalaisen liikenteenharjoittajan ole todettu syyllistyneen kilpailusääntöjen rikkomiseen, osoittaa, että kyseisen liikenteenharjoittajan väitetiedoksiannon jälkeen toimittamat todisteet sisälsivät kantajien puolesta puhuvia lisätodisteita, joihin niiden olisi pitänyt saada tutustua.
256    Komission arviointi tämän tuomion 254 kohdassa tarkoitetuista sääntelyjärjestelmistä, joka sisältyy riidanalaisen päätöksen 1019 perustelukappaleeseen, perustuu SAS Cargo ym:iden mukaan pelkkään viittaukseen sen Hongkongin ja Japanin järjestelmiä koskevaan päättelyyn, kuten valituksenalaisen tuomion 552 kohdassa todetaan. Jos unionin tuomioistuin siis hylkää unionin yleisen tuomioistuimen kahta viimeksi mainittua maata koskevat toteamukset, sen olisi myös sivuutettava kyseisen tuomion 555–557, 562 ja 563 kohdassa esitetyt toteamukset, jotka koskevat näitä muita kolmansia maita. Koska Thaimaa ja Dubai eivät myöskään kuuluneet riidanalaisen kartellin soveltamisalaan, unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt lukea epäselvä tilanne SAS Cargo ym:iden eduksi ja todeta, ettei maailmanlaajuista kartellia voitu olettaa ilman todisteita. Niiden mukaan se loukkasi siis myös syyttömyysolettamaa. Samoista syistä myös valituksenalaisen tuomion 623 ja 624 kohta ovat virheellisiä.
257    Komissio vastaa, että tämä osa on osittain jätettävä tutkimatta ja että se on osittain perusteeton.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
258    Aluksi on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 500 ja 501 kohdassa yhtäältä, että puuttumattomuusperiaate tunnustetaan kansainvälisessä tapaoikeudessa, ja toisaalta, että      jos oletetaan, että SAS Cargo ym. voivat vedota siihen, komissio ei ollut loukannut kyseistä periaatetta soveltaessaan kvalifioituja vaikutuksia koskevaa kriteeriä määrätäkseen seuraamuksia käyttäytymisestä, joka on tapahtunut ja toteutettu kolmansissa maissa, jotka olivat poliittisista syistä päättäneet sallia sen. Se totesi tältä osin, että SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltaminen käyttäytymiseen, jolla voidaan ennakoida olevan välittömiä ja huomattavia vaikutuksia ETA:ssa, on perusteltua kansainvälisen oikeuden ja näin ollen muun muassa puuttumattomuusperiaatteen kannalta.
259    On siis todettava, että kyseinen 500 ja 501 kohta, joissa unionin yleinen tuomioistuin arvioi kolmannen kanneperusteen kuudennen osan ensimmäistä väitettä, joka koski suvereniteettiperiaatteen ja puuttumattomuusperiaatteen loukkaamista, eivät koske unionin yleisen tuomioistuimen arviointia valtion pakkokeinoa koskevasta puolustautumisperusteesta, jota unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli valituksenalaisen tuomion 504–564 kohdassa ja joka on ainoa peruste, jota neljännen valitusperusteen tämä osa koskee.
260    SAS Cargo ym. eivät kuitenkaan esitä mitään argumenttia, joka selittäisi, miltä osin valituksenalaisen tuomion 500 ja 501 kohta sisältävät virheellisiä arviointeja suhteessa puolustautumisperusteeseen, joka koskee valtion pakkokeinoa ja joka ei ole mainittujen kohtien kohteena. Niitä koskeva kritiikki on näin ollen jätettävä tutkimatta tämän tuomion 82 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
261    Siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellistä oikeudellista arviointiperustetta arvioidessaan niiden kanneperustetta, joka koski valtion pakkokeinoa, on lisäksi muistutettava, että SEUT 101 ja SEUT 102 artikla koskevat ainoastaan kilpailunvastaista käyttäytymistä, jota yritykset ovat harjoittaneet omasta aloitteestaan. Jos kilpailua rajoittavan menettelyn käytöstä määrätään kansallisessa lainsäädännössä tai siinä luodaan sellaiset oikeudelliset puitteet, jotka itsessään eliminoivat mahdollisuuden yritysten väliseen kilpailuun, kyseisiä artikloita ei sovelleta. Tällaisessa tilanteessa kilpailunrajoitus ei nimittäin johdu – kuten näistä määräyksistä käy ilmi – yritysten itsenäisestä menettelystä. Sitä vastoin kyseisiä artikloja voidaan soveltaa, jos osoittautuu, että kansallisen lainsäädännön mukaan on mahdollista, että yritykset estävät, rajoittavat tai vääristävät kilpailua itsenäisellä menettelyllään (ks. vastaavasti tuomio 11.11.1997, komissio ja Ranska v Ladbroke Racing, C‑359/95 P, EU:C:1997:531, 33 ja 34 kohta ja tuomio 14.10.2010, Deutsche Telekom v. komissio, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 80 kohta).
262    Unionin tuomioistuin on hyväksynyt vain rajoitetusti sen, että SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle on mahdollista sulkea tietynlainen kilpailunvastainen menettely sen vuoksi, että voimassa oleva kansallinen lainsäädäntö edellyttää yritysten menettelevän näin tai että kansallisella lainsäädännöllä on poistettu yritysten mahdollisuus kilpailla keskenään (tuomio 14.10.2010, Deutsche Telekom v. komissio, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
263    Unionin tuomioistuin on todennut, että jos kansallisella lailla ainoastaan kannustetaan yrityksiä siihen, että ne toimivat itsenäisesti kilpailunvastaisella tavalla, tai helpotetaan tällaista toimintaa, yrityksiin voidaan oikeuskäytännön mukaan soveltaa SEUT 101 ja 102 artiklaa (tuomio 14.10.2010, Deutsche Telekom v. komissio, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
264    Toisin kuin SAS Cargo ym. väittävät, tässä oikeuskäytännössä ei tehdä eroa jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden kansallisten lainsäädäntöjen välillä.
265    Tämän tuomion 198 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan vaikka viranomaisen, joka väittää kilpailusääntöjä rikotun, tehtävänä on todistaa rikkominen tapahtuneeksi, yrityksen, joka vetoaa puolustautumisperusteeseen kilpailusääntöjen rikkomisen toteamista vastaan, tehtävänä on osoittaa, että edellytykset sen säännön, josta puolustautumisperusteet on johdettu, soveltamiselle täyttyvät, joten kyseisen viranomaisen on tällöin turvauduttava muihin todisteisiin.
266    Näistä seikoista seuraa, että SAS Cargo ym. väittävät perusteettomasti, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 509–512 kohdassa muistuttaessaan siinä lähinnä tämän tuomion 258–263 ja 265 kohdassa esitetystä oikeuskäytännöstä ilmenevistä ohjeista ja katsoessaan valituksenalaisen tuomion 513 kohdassa, että niitä sovelletaan samalla tavalla jäsenvaltion tai ETA-sopimuksen sopimuspuolen ja kolmannen maan lakeihin ja menettelyihin, sekä tämän jälkeen katsoessaan, että niiden tehtävänä on osoittaa, että kyseisten kolmansien maiden kansallisissa lainsäädännöissä niitä ei ole kannustettu vaan ne on velvoitettu toimimaan kyseisellä tavalla.
267    Tämän SAS Cargo ym:iden esittämän valtion pakkokeinoa koskevan puolustautumisperusteen tulkinnan hyväksyminen olisi lisäksi ristiriidassa sen kanssa, että sitä on välttämättä sovellettava suppeasti, ja se on ainoa peruste, joka ei ole ristiriidassa yritysten käyttäytymistä koskevan SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan yksiselitteisen sanamuodon kanssa.
268    Näin ollen siltä osin kuin tämä osa perustuu olettamaan, jonka mukaan kolmannen maan valtion pakkokeinoa koskevan puolustautumisperusteen hyväksymiseksi riittää, että kyseisen maan lainsäädännössä kannustetaan kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen, se on hylättävä perusteettomana, koska tämä olettama on virheellinen.
269    Toiseksi SAS Cargo ym:iden argumentaatiosta, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen Japania koskevia arviointeja, on todettava yhtäältä niiden ensimmäisestä väitteestä, joka koskee vääristyneellä tavalla huomioon ottamista, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 537 kohdassa SAS Cargo ym:iden väitteestä, jonka mukaan komissio ei maininnut riidanalaisessa päätöksessä Japanin tekemien lentoliikennesopimusten vakiolausekkeen 1 kohtaa, että kyseisessä kohdassa luetellaan tekijät, jotka on otettava huomioon hintoja vahvistettaessa, ja määrätään, että hinnat määritetään sitä artiklaa, johon se sisältyy, seuraavien määräysten mukaisesti. Se totesi tämän perusteella, että kyseisestä määräyksestä ja riidanalaisessa päätöksessä toistetusta määräyksestä ei kummastakaan ilmene, että lentoliikennesopimuksissa asetettaisiin liikenteenharjoittajille keskinäistä yhteensovittamista koskeva velvollisuus lisien määrittämiseksi. Se toteaa lisäksi, että muilta osin SAS Cargo ym. eivät esitä mitään perusteltuja väitteitä, jotka voisivat näyttää toteen päinvastaista.
270    SAS Cargo ym. olivat unionin yleiseen tuomioistuimeen jättämänsä kannekirjelmän 140 kohdassa todenneet, että SAS Cargoon sovellettavassa lentoliikennesopimuksessa olevassa kyseisessä 1 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Kaikkien sovittujen palvelujen hinnat on vahvistettava kohtuulliselle tasolle ottaen asianmukaisesti huomioon kaikki merkitykselliset tekijät, mukaan lukien käyttökustannukset, kohtuullinen voitto, palvelun ominaisuudet (kuten nopeus- ja laitteistonormit) ja muiden lentoyhtiöiden hinnat tietyllä reitillä. Kyseiset hinnat vahvistetaan tämän artiklan seuraavien säännösten mukaisesti.”
271    Näin ollen todettava, että kun otetaan huomioon tämän tuomion 108 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, väitettyä vääristyneellä tavalla huomioon ottamista ei ole näytetty toteen, koska valituksenalaisen tuomion 537 kohdassa esitetään tarkasti kyseisen kohdan sisältö.
272    Väitteestä, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion 538 kohta on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on todettava, että kyseisessä kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, etteivät SAS Cargo ym. riitauta sitä, että lentoliikennesopimusten määräyksissä, jotka koskevat tietyille reiteille nimettyjen liikenteenharjoittajien välisiä hintaneuvotteluja, ei voida sallia riidanalaisessa päätöksessä tarkoitetun kaltaisia monenvälisiä yleisiä hintaneuvotteluja eri määrämaihin liikennöivien liikenteenharjoittajien kesken.
273    Unionin yleiseen tuomioistuimeen jättämänsä kannekirjelmän 128 kohdassa, jonka väitettiin otetun huomioon vääristyneellä tavalla kyseisessä 538 kohdassa, ne väittivät seuraavaa:
”– – Hongkongin, Japanin ja Thaimaan paikalliset ilmailuviranomaiset eivät soveltaneet reittikohtaisia hintalausekkeita. Sen sijaan niissä määritettiin lisien tasot riippuen reittien kansainvälisestä tai kansallisesta luonteesta (esim. Japanissa) tai IATA:n hintakonferenssin vyöhykkeistä (esim. Hongkongissa, Thaimaassa). Koska kaikki ETA-maat kuuluvat kansainvälisten reittien luokkaan ja IATA:n hintakonferenssin samaan alueeseen – –, samansuuruinen lisämaksu hyväksyttiin kaikille ETA-alueelle suuntautuville reiteille. Tällä lähestymistavalla pyritään rajoittamaan paikallisille kotimaisille liikenteenharjoittajille sekä paikallisille huolitsijoille ja rahdinantajille aiheutuvia transaktiokustannuksia – –. Voimassa olevien lentoliikennesopimusten täytäntöönpanoa koskevista hallinnollisista järjestelmistä seurasi näin ollen suoraan, että Aasian viranomaiset velvoittivat kaikki rahdinkuljettajat, jotka kuljettavat rahtia Eurooppaan, soveltamaan samansuuruista lisämaksua, vaikkakin eri menetelmin jäljempänä esitettävien selitysten mukaisesti. Tämä oli täysin lentoliikennesopimusten hintalausekkeiden mukaista, koska sama lentoyhtiö tai samat lentoyhtiöt tukivat jokaisessa voimassa olevassa lentoliikennesopimuksessa nimettyä lentoliikenteen harjoittajaa tai nimettyjä lentoliikenteen harjoittajia. Hongkongin viranomaiset ja Yhdistyneet arabiemiirikunnat (Dubai) ovat selittäneet tämän komissiolle – –”
274    Vaikka SAS Cargo ym. olivatkin väittäneet, että ”aasialaiset viranomaiset velvoittivat kaikki rahdinkuljettajat, jotka kuljettavat rahtia Eurooppaan, soveltamaan samansuuruista lisämaksua”, kyseisestä 128 kohdasta ei ilmene, että ne väittivät, että Japanin tekemissä lentoliikennesopimuksissa sallittiin eri kohdemaihin Euroopan talousalueella liikennöivien liikenteenharjoittajien väliset yleiset hintaneuvottelut, kuten ne, joista määrättiin seuraamuksia riidanalaisessa päätöksessä. Kun otetaan huomioon tämän tuomion 108 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, myöskään toista väitettä vääristyneellä tavalla huomioon ottamisesta ei siis ole näytetty toteen.
275    Valituksenalaisen tuomion 545 kohtaa koskevasta kolmannesta vääristyneellä tavalla huomioon ottamista koskevasta väitteestä unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisessä kohdassa, että koska SAS Cargo ym:iden esittämillä todisteilla ei voitu osoittaa, että liikenteenharjoittajilla olisi ollut velvollisuus yhteensovittaa polttoaineen lisämaksun tasoa, yksikään niistä ei voinut horjuttaa riidanalaisen päätöksen 198, 244, 256, 391, 392, 488 ja 491 perustelukappaleeseen sisältyviä tietoja, joista ilmenee, että aloite esittää polttoaineen lisämaksua koskevia yhteisiä hakemuksia johtui liikenteenharjoittajista eikä Japanin siviili-ilmailuvirastosta. On siis todettava, että SAS Cargo ym. arvostelevat tämän tuomion 252 kohdassa esittämillään tätä kohtaa koskevilla väitteillä todellisuudessa unionin yleisen tuomioistuimen kyseisessä 545 kohdassa mainitsemien riidanalaisen päätöksen perustelukappaleiden tulkintaa. Se ei näin ollen ole tällä tulkinnalla voinut ottaa vääristyneellä tavalla huomioon niiden polttoainelisää koskevaa argumentaatiota. Tämä kolmas väite on näin ollen perusteeton.
276    Valituksenalaisen tuomion 543 kohtaa koskevasta argumentaatiosta, joka koskee yhtäältä tämän tuomion 253 kohdassa esitettyä väitettyä todisteiden huomioon ottamista vääristyneellä tavalla, on riittävää todeta, että kyseisessä 543 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi arvioituaan SAS Cargo ym:iden väitteidensä tueksi esittämiä todisteita, ettei yksikään esitetyistä asiakirjoista osoittanut sellaisen valtion pakkokeinon olemassaoloa, joka oikeuttaisi SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamatta jättämisen. Vääristyneellä tavalla huomioon ottamista koskevan väitteen varjolla SAS Cargo ym. pyrkivät siis todellisuudessa siihen, että unionin tuomioistuin arvioisi uudelleen kyseisiä todisteita. Kyseinen argumentaatio on siis jätettävä tutkimatta tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön nojalla.
277    Toisaalta siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät kyseisellä argumentaatiollaan, että unionin yleinen tuomioistuin jätti vastaamatta tiettyihin niiden argumentteihin, ne vetoavat siihen, että unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi perusteluvelvollisuutensa. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valitusperusteessa, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ole vastannut ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyihin perusteluihin, vedotaan lähinnä Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklasta, jota saman perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla sovelletaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 117 artiklasta johtuvan perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin (tuomio 28.9.2023, Changmao Biochemical Engineering v. komissio, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 185 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kun otetaan huomioon tämän tuomion 85 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö ja se, mitä unionin yleinen tuomioistuin totesi paitsi valituksenalaisen tuomion 543 kohdassa myös 542 ja 544 kohdassa, joissa esitetään myös SAS Cargo ym:iden unionin yleiselle tuomioistuimelle esittämät todisteet ja unionin yleisen tuomioistuimen niistä tekemä arviointi, tällaista rikkomista ei ole näytetty toteen.
278    Väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin loukkasi ”yhdenvertaisuusperiaatetta”, kun se ei antanut niille tilaisuutta tutustua väitetiedoksiannon jälkeisiin todisteisiin, on riittävää todeta, että vaikka tämä väite voitaisiinkin ottaa tutkittavaksi, se ei eroa ensimmäisessä valitusperusteessa esitetystä väitteestä, joten se on joka tapauksessa hylättävä samoista syistä.
279    Kolmanneksi tämän tuomion 254–256 kohdassa esitetystä argumentaatiosta on ensinnäkin todettava, että se on jätettävä tutkimatta kyseisen tuomion 72 kohtaan sisältyvän oikeuskäytännön mukaisesti siltä osin kuin SAS Cargo ym. pyrkivät siinä Thaimaan tilannetta koskevien oikeudellisten virheiden varjolla siihen, että tosiseikat ja todisteet arvioidaan uudelleen.
280    Toiseksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. riitauttavat tällä argumentaatiolla riidanalaisen päätöksen sisäisen johdonmukaisuuden, se on jätettävä tutkimatta tämän tuomion 74 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
281    Kolmanneksi siltä osin kuin valittajat väittävät kyseisessä argumentaatiossaan, että unionin yleinen tuomioistuin jätti käsittelemättä kaikki niiden esittämät todisteet, on riittävää todeta, että unionin yleinen tuomioistuin tutki Thaimaan viranomaisten toimintaa valituksenalaisen tuomion 556–561 kohdassa ja että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 562 kohdassa, että Thaimaassa sovellettavasta lainsäädännöstä SAS Cargo ym. olivat voineet osoittaa ilman, että komissio olisi sitä tehokkaasti kiistänyt, että 20.7.2005 alkaen kyseisen maan viranomaiset olivat luoneet oikeudelliset puitteet, joilla puolestaan poistettiin liikenteenharjoittajien mahdollisuudet kilpailukäyttäytymiseen Thaimaasta lähteviin lentoihin sovellettavan polttoainelisän määrän määrittämisen osalta. Se totesi myös, että ne eivät sitä vastoin osoittaneet, että Thaimaan lainsäädännössä poistettiin kaikki mahdollisuudet turvallisuuslisää koskevaan kilpailuun tai että kaikki mahdollisuudet polttoainelisää koskevaan kilpailuun poistettiin 20.7.2005 edeltävän ajanjakson osalta.
282    Näin ollen on todettava, että tämän tuomion 255 kohdassa esitetyllä kolmannella argumentilla ne pyrkivät sen väitteen varjolla, että unionin yleinen tuomioistuin on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, siihen, että unionin tuomioistuin arvioisi uudelleen tosiseikkoja ja selvitysaineistoa. Tämä argumentaatio on siis jätettävä tutkimatta tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
283    Neljänneksi siltä osin kuin ne väittävät, että niiden olisi pitänyt saada tutustua muihin sen puolesta puhuviin seikkoihin, tämä argumentaatio ei eroa tämän tuomion 253 kohdan lopussa esitetystä argumentaatiosta, ja se on hylättävä samoista syistä kuin ne, jotka esitetään tämän tuomion 278 kohdassa.
284    Viidenneksi tämän tuomion 256 kohdassa esitetystä argumentaatiosta on riittävää todeta, että valituksenalaisen tuomion 555–557, 562 ja 563 kohdassa ei ole katsottava olevan oikeudellisia virheitä, koska SAS Cargo ym:iden tältä osin esittämät väitteet perustuvat olettamaan, jonka mukaan ne olisivat onnistuneet osoittamaan, että unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset Hongkongin ja Japanin sääntelyjärjestelmistä olivat virheellisiä. Kuten edellä esitetystä analyysistä ilmenee, kyseinen olettama ei ole perusteltu.
285    Syyttömyysolettaman loukkaamista koskeva väite perustuu myös siihen, ettei Thaimaan kuningaskuntaa ole sisällytetty niihin maihin, joiden osalta SAS Cargo ym:iden voidaan katsoa rikkoneen SEUT 101 artiklan 1 kohtaa. Vaikka unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei niiden voida todeta syyllistyneen tällaiseen rikkomiseen siltä osin kuin on kyse kyseisestä kolmannesta maasta lähtevistä lennoista 20.7.2005 alkaen polttoainelisän osalta, se ei sulkenut pois tällaisen rikkomisen olemassaoloa kaikkien kyseisestä maasta lähtevien lentojen osalta koko rikkomisajanjakson osalta, joten tämän väitteen lähtökohta ei myöskään perustu tosiseikkoihin.
286    Valituksenalaisen tuomion 623 ja 624 kohdassa esitetystä arvostelusta, joka koskee kolmansien maiden sisällyttämistä yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen soveltamisalaan, on riittävää todeta, että se perustuu samoihin argumentteihin, jotka on jo hylätty tämän tuomion kahdessa edellisessä kohdassa.
287    Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että neljännen valitusperusteen toinen osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Kolmas osa, joka koskee kyseessä olevan käyttäytymisen luonnehtimista yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi
–       Asianosaisten lausumat
288    SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä hylätessään niiden argumentaation, jolla kiistettiin komission päätelmä, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä kuvattu käyttäytyminen muodosti yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen. Kyseessä oleva käyttäytyminen on nimittäin ollut niin erilaista, ettei sitä ole niiden mukaan kohtuudella voitu rinnastaa ”yhtenä kokonaisuutena pidettävään” kilpailusääntöjen rikkomiseen. Unionin yleisen tuomioistuimen tältä osin tekemä arviointi on monessa suhteessa virheellinen.
289    Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin jätti valituksenalaisen tuomion 302–304 kohdassa huomiotta SAS Cargo ym:iden esiin tuoman olennaisen seikan eli sen, että riidanalaisen päätöksen 4 jaksossa mainittu käyttäytyminen tapahtui erilaisissa asiayhteyksissä ja sillä oli erilaisia tavoitteita. On totta, että kyseisessä 302 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin viittaa kuhunkin käyttäytymistyyppiin. Se ei kuitenkaan lainkaan käsittele sitä keskeistä seikkaa, että näillä erityyppisillä käyttäytymistavoilla ei ollut yhteisiä piirteitä. Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi perusteluvelvollisuuttaan.
290    Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin teki niiden mukaan virheitä Sveitsissä toteutuneen käyttäytymisen osalta. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 612–618 kohdassa, että ainoa yhteydenotto, johon SAS Cargo ym. osallistuivat ja joka tapahtui 1.6.2002 jälkeen, ei ollut lainvastainen. Kyseisen tuomion 604 kohdassa se kuitenkin otti todisteet huomioon vääristyneellä tavalla viitatessaan ”jatkumisen” käsitteeseen todellista painoa koskevan kriteerin soveltamisessa. Se jätti myös mainitun tuomion 604 ja 605 kohdassa vastaamatta kannekirjelmän 161 kohdassa esitettyihin argumentteihin ja todisteisiin, joilla ne eivät riitauttaneet tietyn kokouksen olemassaoloa vaan lähinnä niiden osallistumisen siihen. Lisäksi kyseisestä 605 kohdasta ilmenee niiden mukaan, että polttoainelisän laskemiseksi ei ollut sovittu todellisen painon käyttämisestä ”rahdituspainon” sijasta, vaikka unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi saman tuomion 606 kohdassa komission toteamuksen, jonka mukaan ne olivat osallistuneet tällaiseen sopimukseen päättäen kuitenkin samalla olla soveltamatta sitä. Valituksenalaisen tuomion 610 kohta on myös virheellinen siltä osin kuin siinä mainitaan, että valittajien työntekijän ilmoitus polttoainelisän poistamisesta rikkoi SEUT 101 artiklan 1 kohtaa, vaikka kyseinen ilmoitus oli julkinen. Unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt tutkia, johtiko kyseinen tiedonanto hintojen suurempaan avoimuuteen vai edesauttoiko se kartellin noudattamista. Koska unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt näin, se laiminlöi niiden mukaan perusteluvelvollisuuttaan. Lisäksi tähän joulukuun 2001 paikalliseen käyttäytymiseen, joka koski lisiä Sveitsistä lähtevillä reiteillä, ei niiden mukaan voitu soveltaa SEUT 101 artiklaa eikä EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artiklaa, joten kyseisen tuomion 611 kohta on oikeudellisesti virheellinen.
291    Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin teki virheitä arvioidessaan muiden liikenteenharjoittajien väitteitä SAS Cargo ym:iden käyttäytymisestä. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti valituksenalaisen tuomion 625–650 kohdassa, että riidanalaisen päätöksen useisiin perustelukappaleisiin sisältyvät sähköpostiviestit eivät osoittaneet, että niiden ja muiden liikenteenharjoittajien välillä olisi ollut lainvastaista yhteydenpitoa. Se oli kuitenkin väärässä, kun se ei kumonnut myös sellaisen sisäisen sähköpostiviestin merkitystä, jonka eräs toinen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sijoittautunut liikenteenharjoittaja oli lähettänyt 17.2.2003 ja johon viitataan riidanalaisen päätöksen 273 perustelukappaleessa. Se katsoi kyseisen tuomion 634 ja 635 kohdassa, että SAS Cargo ym. eivät olleet esittäneet todisteita kantansa tueksi. Unionin yleinen tuomioistuin teki kuitenkin virheen, kun se ei tutkinut niiden esiin tuomaa todellista kysymystä. Yhtäältä unionin yleinen tuomioistuin ei siis ottanut huomioon tiettyjä valittajien esittämiä väitteitä. Toisaalta toisin kuin kyseisessä 635 kohdassa todetaan, ne eivät tukeutuneet pelkästään siihen, että huolitsija oli saanut tietoja muilta liikenteenharjoittajilta. Kyseisistä virheistä seuraa, ettei tätäkään todistetta voida ottaa huomioon niiden osalta.
292    Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin kyllä myönsi muun muassa valituksenalaisen tuomion 407–411 kohdassa, että tietyt menettelytavat olivat WOW-allianssi huomioon ottaen perusteltuja. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin virheellisesti, että tietyt menettelytavat kyseisessä allianssissa ”menivät liian pitkälle” integroidun yhteisen hinnoittelupolitiikan puuttuessa. Vaikka tällainen yhteydenpito mainitun allianssin puitteissa olisi merkinnyt SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkomista, tämä yhteydenpito olisi joka tapauksessa kuulunut yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen vain, jos kyseisen yhteydenpidon ja kyseisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen välillä olisi ollut objektiivinen yhteys tai jos SAS Cargo ym:illa olisi ollut aikomus osallistua pikemminkin maailmanlaajuiseen kartelliin kuin tähän allianssiin liittyvään käyttäytymiseen. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan osoita, että WOW-allianssin sisäisen yhteydenpidon ja yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen välillä olisi tällainen objektiivinen yhteys. Kyseisen tuomion 430 kohdassa on vain yksi tätä koskeva toteamus, joten kyseistä tuomiota ei ole perusteltu riittävästi. Tästä seuraa, että saman tuomion 428–432 kohta on jätettävä huomiotta ja että näin ollen yhteydenpito WOW-allianssin puitteissa on jätettävä pois todisteista, jotka koskevat SAS Cargo ym:iden osallistumista yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen.
293    Viidenneksi vertikaalisten toimitussopimusten osalta valituksenalaisen tuomion 475–487 kohdassa hylättiin virheellisesti SAS Cargo ym:iden selitys, joka koskee niiden saamia ”Hyvät yhteistyökumppanit”
‑viestejä. Ensinnäkin kyseisen tuomion 477–479, 484 ja 485 kohta ovat riittämättömästi perusteltuja ja niillä loukataan yksilöllisen vastuun ja syyttömyysolettaman periaatteita, koska niissä viitataan ainoastaan muiden liikenteenharjoittajien työntekijöiden yhteydenpitoon tai käyttäytymiseen käsittelemättä SAS Cargo ym:iden osallistumista kyseiseen yhteydenpitoon tai niiden tietoisuutta siitä. Niillä ei siis voida osoittaa, että SAS Cargo ym. olisivat syyllistyneet kilpailusääntöjen rikkomiseen. Toiseksi kyseisen tuomion 479 kohdassa toistetaan komission unionin yleiselle tuomioistuimelle jättämässä vastineessaan esittämä kanta ilman, että käsiteltäisiin SAS Cargo ym:iden esittämiä argumentteja tai todisteita. Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin jätti saman tuomion 480 ja 481 kohdassa tutkimatta, oliko se voinut niiden todisteiden perusteella, joihin komissio tukeutui, perustellusti päätellä, ettei ollut muuta uskottavaa selitystä sille, että SAS Cargo ym. vastaanottivat kyseiset sähköpostiviestit. Neljänneksi unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 482 ja 483 kohdassa esittämät toteamukset eivät saa tukea väitetiedoksiannosta eivätkä riidanalaisesta päätöksestä. Kyse on niiden mukaan siis perustelujen lainvastaisesta korvaamisesta, minkä vuoksi 482 ja 483 kohta on hylättävä.
294    Kuudenneksi SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheitä, jotka koskivat niiden tietoisuutta yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta kilpailusääntöjen rikkomisesta. Unionin yleinen tuomioistuin myönsi valituksenalaisen tuomion 669 kohdassa, ettei komissio ollut osoittanut SAS Cargo ym:iden osallistuneen suoraan kaikkiin kilpailunvastaisiin toimintoihin. Tästä seuraa, että komission olisi pitänyt näyttää toteen, että ne tiesivät muiden liikenteenharjoittajien käyttäytymisestä tai että ne saattoivat kohtuudella ennakoida sen. Unionin yleinen tuomioistuin huomautti tältä osin valituksenalaisen tuomion 670 kohdassa, että riidanalaisessa päätöksessä viitattiin kahdeksaan yhteydenottoon. Aluksi SAS Cargo ym. olivat todenneet ilman, että tähän argumenttiin olisi vastattu, etteivät ne paljastaneet mitään kyseessä olevasta koordinoinnista. Koska kyseisistä yhteydenotoista neljä on ”Hyvät yhteistyökumppanit”
‑sähköpostiviestejä, niihin ei voida vedota, kuten tämän tuomion edellisestä kohdasta ilmenee. Unionin yleinen tuomioistuin otti neljä muuta sähköpostiviestiä huomioon vääristyneellä tavalla, eikä se myöskään perustellut kantaansa riittävästi. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin korvasi valituksenalaisen tuomion 671, 672, 677 ja 678 kohdan perustelut lainvastaisesti omillaan. Lisäksi kyseisen tuomion 678 ja 679 kohdassa otetaan vääristyneellä tavalla huomioon 17.2.2003 päivätyn toisen sähköpostiviestin selvä merkitys eikä siinä oteta huomioon niiden puolesta puhuvia todisteita. Mainitun tuomion 681 ja 683 kohta on myös hylättävä, koska unionin yleinen tuomioistuin ei ole millään tavoin selittänyt syitä, joiden vuoksi SAS olisi voinut saada mainittujen sähköpostiviestien perusteella tiedon käyttäytymisestä, johon se ei ole osallistunut. Saman tuomion 685 kohta on myös virheellinen, koska siinä esitetään epätäydellisesti SAS Cargo ym:iden argumentti, johon unionin yleinen tuomioistuin vastaa kyseisessä kohdassa. Unionin yleinen tuomioistuin ei voinut korjata niiden kahdeksan sähköpostiviestin riittämättömyyttä, joihin komissio vetosi riidanalaisen päätöksen 791 perustelukappaleessa, tyytymällä viittaamaan muihin perustelukappaleisiin selittämättä, miten SAS Cargo ym. olivat kyseisten yhteydenottojen avulla voineet saada tiedon käyttäytymisestä, johon ne eivät olleet osallistuneet. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 660–694 kohdassa esittämä analyysi, joka koskee SAS Cargo ym:iden tietoisuutta muiden liikenteenharjoittajien käyttäytymisestä, on niiden mukaan siis hylättävä, samoin kuin unionin yleisen tuomioistuimen kyseisen tuomion 713–728 kohdassa esittämät toteamukset niiden rikkomiseen osallistumisen laajuudesta.
295    Komissio väittää, että tämä osa on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee unionin yleisen tuomioistuimen suorittamaa tosiseikkojen arviointia ja että se on muilta osin perusteeton.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
296    Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkominen voi johtua paitsi yksittäisestä toimenpiteestä myös toimenpiteiden sarjasta tai jatkuvasta käyttäytymisestä, vaikka yksi tai useampi tästä useiden toimenpiteiden sarjasta tai tästä jatkuvasta käyttäytymisestä voisi sellaisenaankin ja erikseen tarkasteltuna merkitä kyseisen määräyksen rikkomista. Kun eri käyttäytymistavat kuuluvat kokonaissuunnitelmaan, koska niillä on sama tavoite vääristää kilpailua yhteismarkkinoiden sisällä, komissiolla on oikeus kohdistaa vastuu näistä toimenpiteistä sen mukaan, miten yritykset ovat osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen, kun sitä arvioidaan kokonaisuutena (ks. vastaavasti tuomio 6.12.2012, komissio v. Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 27.6.2024, Servier ym. v. komissio, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, 240 kohta).
297    Yritys, joka on osallistunut tällaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään monitahoiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen omalla käyttäytymisellään, joka kuuluu SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kilpailua rajoittavan sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteen alaan ja jolla pyrittiin myötävaikuttamaan kilpailusääntöjen rikkomisen toteuttamiseen kokonaisuudessaan, voi siis olla vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman kilpailusääntöjen rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen (ks. vastaavasti tuomio 6.12.2012, komissio v. Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 27.6.2024, Servier ym. v. komissio, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, 241 kohta).
298    Tältä osin on muistutettava, että erilaisten toimintojen luokittelemiseksi yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi ei siis ole tarpeen selvittää, täydentävätkö ne toisiaan siinä mielessä, että kunkin niistä tarkoituksena on vastata yhteen tai useampaan tavanomaisen kilpailun seuraukseen, ja myötävaikuttavatko ne vuorovaikutuksen kautta kaikkien kyseisten toimintojen toteuttajien haluamien kilpailunvastaisten vaikutusten toteuttamiseen sellaisen kokonaisvaltaisen suunnitelman puitteissa, jolla on yksi yhtenäinen päämäärä. Edellytys, joka koskee käsitettä ”yksi yhtenäinen päämäärä”, merkitsee sitä vastoin sitä, että on selvitettävä, onko olemassa sellaisia seikkoja, jotka ovat ominaisia rikkomisen muodostavalle erilaiselle käyttäytymiselle ja jotka voivat osoittaa, että muiden rikkomiseen osallistuneiden yritysten konkreettisesti toteuttamalla käyttäytymisellä ei ole samaa kilpailua rajoittavaa päämäärää tai vaikutusta eikä se siis kuulu ”kokonaissuunnitelmaan”, koska sen yhteisenä tavoitteena on kilpailun vääristäminen sisämarkkinoilla (tuomio 26.1.2017, Villeroy & Boch v. komissio, C‑644/13 P, EU:C:2017:59, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 27.6.2024, Servier ym. v. komissio, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, 242 kohta).
299    Nyt käsiteltävässä asiassa siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin ei perustellut valituksenalaista tuomiota, kun se ei vastannut niiden argumentaatioon, jonka mukaan kyseiset käyttäytymistavat tapahtuivat erilaisissa asiayhteyksissä ja niillä oli erilaisia tavoitteita, minkä vuoksi niitä ei voitu pitää yhtenä kokonaisuutena pidettävänä kilpailusääntöjen rikkomisena, on riittävää todeta, että unionin yleinen tuomioistuin ei arvioinut SAS Cargo ym:iden esittämää väitettä, joka koskee rikkomisen yhtenä kokonaisuutena pidettävää luonnetta koskevien toteamusten virheellisyyttä, pelkästään valituksenalaisen tuomion 302–304 kohdassa vaan sen 296–325 kohdassa. Tässä yhteydessä sen lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin arvioi kyseisessä 302–304 kohdassa SAS Cargo ym:n argumentaatiota, jossa riitautetaan yhden yhtenäisen kilpailunvastaisen päämäärän olemassaolo, se totesi muun muassa kyseisen tuomion 317 kohdassa, että ne arvostelivat komissiota siitä, että se ei ottanut yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen luonteen osalta huomioon niiden yhteensovittamisten erityispiirteitä, jotka olivat tarpeen paikallisen lainsäädäntökehyksen vuoksi tai jotka sisältyivät laillisiin alliansseihin, ja hylkäsi kyseisen argumentaation sillä perusteella, että SAS Cargo ym. ainoastaan toistivat argumentit, jotka ne olivat jo esittäneet sen kritiikkinsä tueksi, joka koskee yhden yhtenäisen kilpailunvastaisen päämäärän olemassaoloa, minkä vuoksi ne oli hylättävä samoilla perusteilla.
300    Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli saman tuomion 318–321 kohdassa argumentaatiota, jossa SAS Cargo ym. väittivät, että provisioiden maksamisesta kieltäytyminen eroaa muista yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijöistä sen vuoksi, että se perustui liikenteenharjoittajien ja huolitsijoiden väliseen yleiseen erimielisyyteen vakiolausekkeiden tulkinnasta eikä suinkaan ”muutaman liikenteenharjoittajan toteuttamaan [polttoainelisän ja turvallisuuslisän] salaiseen yhteensovittamiseen”. Se hylkäsi kyseisen argumentaation todeten lähinnä, että riidanalaisesta päätöksestä ilmeni, että provisioiden maksamisesta kieltäytymisen kohde oli paitsi erillään SAS Cargo ym:iden tarkoittamasta julkisesta oikeusriidasta myös omiaan vahvistamaan lisiä koskevaa yhteensovittamista.
301    Unionin yleinen tuomioistuin esitti siis ne syyt, joiden vuoksi SAS Cargo ym. eivät olleet onnistuneet osoittamaan, että kyseisten väitettyjen erilaisten asiayhteyksien ja tavoitteiden vuoksi komissio ei ollut riidanalaisessa päätöksessä riittävällä tavalla näyttänyt toteen, että kilpailusääntöjen rikkominen oli yksi kokonaisuus. Kun otetaan huomioon tämän tuomion 84 ja 85 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, väitettyä perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä ei näin ollen ole näytetty toteen.
302    Toiseksi tämän tuomion 290 kohdassa esitetystä argumentaatiosta on aluksi todettava, että siltä osin kuin SAS Cargo ym. vetoavat siinä siihen, että unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 604 kohdassa vääristyneellä tavalla huomioon sähköpostiviestin, kun se viittasi ”jatkamisen” käsitteeseen (”ne aikovat pitää kiinni”) todellista painoa koskevan kriteerin käyttämisen osalta, on riittävää todeta, että kyseinen väite ei täytä tämän tuomion 108 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmeneviä täsmällisyysvaatimuksia, koska SAS Cargo ym. eivät muun muassa esitä sen sähköpostiviestin sisältöä, joka väitetään otetun huomioon vääristyneellä tavalla. Kyseinen argumentti on näin ollen jätettävä tutkimatta.
303    Siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi perusteluvelvollisuutensa, kun se ei vastannut niiden kannekirjelmänsä 161 kohdassa esittämään argumentaatioon, on riittävää muistuttaa, että – kuten tämän tuomion 85 kohdassa todetaan – tämä perusteluvelvollisuus ei velvoita unionin yleistä tuomioistuinta esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan asianosaisten esittämiä perusteluja, kunhan asianosaiset saavat valituksenalaisen tuomion perustelujen avulla selville syyt, joihin unionin yleinen tuomioistuin tukeutuu, ja unionin tuomioistuimella on käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan valvontaansa valituksen yhteydessä. Unionin yleinen tuomioistuin arvioi valituksenalaisen tuomion 597–618 kohdassa SAS Cargo ym:iden Sveitsissä omaksumaa käyttäytymistä koskevia väitteitä, jotka esitettiin kyseisen kannekirjelmän 158–164 kohdassa. SAS Cargo ym. eivät edes väitä, ettei niille olisi annettu mahdollisuutta ymmärtää syitä, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi niiden ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät väitteet vain osittain. Näin ollen väitettyä perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä ei ole näytetty toteen.
304    Lopuksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. arvostelevat valituksenalaisen tuomion 605, 606 ja 610 kohtaa, on riittävää todeta, että ne pyrkivät todellisuudessa siihen, että unionin tuomioistuin korvaisi unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikoista ja selvitysaineistosta tekemän arvioinnin omalla arvioinnillaan, eivätkä arvostele sitä siitä, että se olisi ottanut tosiseikat ja todisteet huomioon vääristyneellä tavalla. Tästä seuraa, että tämä kritiikki on jätettävä tutkimatta tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
305    Kolmanneksi on todettava, että tämän tuomion 291 kohdassa esitetyllä argumentaatiolla SAS Cargo ym. pyrkivät jälleen siihen, että unionin tuomioistuin arvioisi uudelleen tosiseikkoja ja todisteita, jotka koskevat muiden liikenteenharjoittajien väitteitä niiden käyttäytymisestä ja joita unionin yleinen tuomioistuin arvioi valituksenalaisen tuomion 629–650 kohdassa, ja tarkemmin sanottuna tämän arviointeja, joissa se hyväksyi vain osittain niiden vaatimuksen siitä, että tietyt yhteydenotot poistettaisiin niiden aihetodisteiden joukosta, jotka otettiin huomioon niitä vastaan riidanalaisessa päätöksessä. Tämä argumentaatio, jossa unionin yleistä tuomioistuinta ei arvostella minkäänlaisesta vääristyneellä tavalla huomioon ottamisesta, on siis myös jätettävä tutkimatta tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
306    Neljänneksi sama pätee olennaisilta osin tämän tuomion 292 kohdassa esitettyyn argumentaatioon, jolla SAS Cargo ym. pyrkii saamaan unionin tuomioistuimen arvioimaan uudelleen tosiseikkoja ja todisteita, jotka koskevat WOW-allianssin puitteissa käydyn yhteydenpidon ulottuvuutta.
307    Muutoin siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin ei osoittanut, että kyseisen yhteydenpidon ja yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen välillä oli objektiivinen yhteys, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin ei tutkinut SAS Cargo ym:iden väitettä, joka koskee WOW-allianssin sisäisen yhteydenpidon sisällyttämistä yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen alaan, pelkästään valituksenalaisen tuomion 430 kohdassa vaan myös kyseisen tuomion 429–431 kohdassa, joissa unionin yleinen tuomioistuin esitti yksityiskohtaisesti syyt, joiden vuoksi SAS Cargo ym:iden esittämät tekijät, joilla ne ovat pyrkineet osoittamaan, ettei WOW-allianssin jäsenten välisillä yhteydenotoilla ollut objektiivista yhteyttä yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, eivät olleet omiaan kyseenalaistamaan riidanalaisessa päätöksessä todetun kokonaisvaltaisen suunnitelman olemassaoloa. Väitettyä perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä ei siis ole näytetty toteen.
308    Viidenneksi tämän tuomion 293 kohdassa esitetystä argumentaatiosta on todettava ensinnäkin, että siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät siinä unionin yleisen tuomioistuimen arvioineen virheellisesti ”Hyvät yhteistyökumppanit”
‑sähköpostiviestien ulottuvuutta, ne pyrkivät jälleen siihen, että unionin tuomioistuin korvaisi unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 477–485 kohdassa tekemän tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin omalla arvioinnillaan, eivätkä arvostele sitä siitä, että se olisi ottanut tosiseikat ja todisteet huomioon vääristyneellä tavalla. Myös kyseinen argumentaatio on siis jätettävä tutkimatta tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön nojalla.
309    Toiseksi siltä osin kuin SAS Cargo ym. väittävät, että yksilöllisen vastuun ja syyttömyysolettaman periaatteita on loukattu, on riittävää todeta, että kyseinen väite perustuu olettamaan, jonka mukaan niin kutsuttujen ”Hyvät yhteistyökumppanit”
‑sähköpostien, jotka ovat – kuten valituksenalaisen tuomion 468 kohdasta ilmenee – Lufthansa Cargo AG:n lähettämiä yhteisiä sähköpostiviestejä, perusteella ei voida osoittaa, että ne olisivat syyllistyneet kilpailusääntöjen rikkomiseen, koska niissä viitataan ainoastaan muiden liikenteenharjoittajien työntekijöiden yhteydenpitoon tai käyttäytymiseen ilman, että niissä käsiteltäisiin SAS Cargo ym:iden osallistumista kyseiseen yhteydenpitoon tai niiden tietoisuutta siitä.
Todellisuudessa kyseisellä väitteellä pyydetään siis unionin tuomioistuinta tutkimaan uudelleen tosiseikat ja todisteet, joita unionin yleinen tuomioistuin arvioi valituksenalaisen tuomion 475–488 kohdassa, ilman että ne olisivat arvostelleet unionin yleistä tuomioistuinta
tosiseikkojen ja todisteiden huomioon ottamisesta vääristyneellä tavalla. Kyseinen väite on näin ollen jätettävä tutkimatta tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
310    Kolmanneksi myöskään väitettä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi perusteluvelvollisuutensa, ei voida hyväksyä. Vaikka valituksenalaisen tuomion 480 ja 481 kohdassa ainoastaan esitetään ne syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että SAS Cargo ym. vetosivat turhaan riidanalaisen päätöksen 446, 450, 482 ja 495 perustelukappaleessa kuvatuissa sähköpostiviesteissä esitettyjen tietojen julkisuuteen, kyseisen tuomion 475–479 ja 482–488 kohdassa tarkastellaan SAS Cargo ym:iden sille esittämiä muita argumentteja ja seikkoja, joilla pyrittiin muun muassa osoittamaan, että kyseiset sähköpostiviestit eivät koskeneet yhtenä kokonaisuutena pidettävää jatkettua kilpailusääntöjen rikkomista vaan polttoainelisän soveltamista Lufthansan ja muiden liikenteenharjoittajien välisten kapasiteetin varaussopimusten yhteydessä.
311    Se totesi tältä osin valituksenalaisen tuomion 476–483 kohdassa esitetyistä syistä, että toisin kuin SAS Cargo ym. väittivät, ei voitu katsoa, että mainituilla sähköpostiviesteillä pyrittiin yksinomaan varmistamaan hypoteettisten kapasiteetin varaussopimusten asianmukainen täytäntöönpano. Sen sijaan se totesi, että niiden tarkoituksena oli tiedottaa niiden vastaanottajille, mukaan lukien SAS Cargolle, yhteisesti Lufthansan aikomuksesta korottaa polttoainelisäänsä tietystä tulevasta ajankohdasta alkaen. Kun otetaan huomioon nämä seikat ja tämän tuomion 84 ja 85 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, ei voida katsoa, että unionin yleinen tuomioistuin olisi jättänyt tutkimatta, oliko komissio voinut niiden todisteiden perusteella, joihin komissio tukeutui, perustellusti päätellä, ettei ollut muuta uskottavaa selitystä sille, että SAS Cargo ym. vastaanottivat samat sähköpostiviestit.
312    Neljänneksi perustelujen korvaamista koskevasta väitteestä on todettava, että yhtäältä valituksenalaisen tuomion 482 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin viittasi riidanalaisen päätöksen 446, 450, 482 ja 495 perustelukappaleessa kuvattuihin sähköpostiviesteihin sekä sen 797 perustelukappaleeseen, kun se huomautti, ettei Lufthansa ollut pelkästään ilmoittanut hypoteettisten kapasiteetin varaussopimusten osapuolten saatavilla olevia julkisesti saatavilla olevia tietoja vaan se oli päinvastoin lähettänyt niille yhteisiä sähköpostiviestejä, joissa kaikille vastaanottajille paljastettiin asianomaisten liikenteenharjoittajien henkilöys sekä sen polttoainelisän määrä ja ajoitus, joka niiden oli maksettava kyseisten hypoteettisten sopimusten perusteella. Toisaalta kyseisen tuomion 483 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin viittasi riidanalaisen päätöksen 453 ja 450 perustelukappaleeseen sekä kannekirjelmän liitteisiin A.59–A.61 ja totesi, etteivät SAS Cargo ym. edes väittäneet, että tällaiset yhteiset lähetykset olisivat välttämättömiä kyseisten hypoteettisten sopimusten täytäntöönpanemiseksi, ja että asian aineistoon sisältyvillä asiakirjoilla pyrittiin osoittamaan, ettei näin ollut. Väitettyä perustelujen korvaamista ei siis ole näytetty toteen, koska unionin yleisen tuomioistuimen kyseisissä 482 ja 483 kohdassa esittämät toteamukset liittyvät riidanalaisessa päätöksessä esitettyihin arviointeihin ja niillä vastataan SAS Cargo ym:iden sille esittämiin väitteisiin tämän tuomion 180 ja 181 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
313    Kuudenneksi tämän tuomion 294 kohdassa esitetystä argumentaatiosta on todettava ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin kyllä totesi valituksenalaisen tuomion 669 kohdassa, että komissio oli katsonut, että SAS Cargo ym. olivat osallistuneet kahteen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen kolmesta osatekijästä eli polttoainelisään ja turvallisuuslisään, eikä että ne pelkästään tiesivät siitä toteen näytetyllä tai oletetulla tavalla, mutta että komissio ei kuitenkaan ollut katsonut, että ne olivat osallistuneet suoraan kaikkeen kyseisiin osatekijöihin sisältyvään kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen.
314    Unionin yleinen tuomioistuin esitti kuitenkin tämän jälkeen yhtäältä valituksenalaisen tuomion 670–676 kohdassa syyt, joiden vuoksi – kun otetaan huomioon sen kuvaama yhteydenpito ja se, etteivät SAS Cargo ym. olleet osoittaneet, että riidanalaisen päätöksen 274, 279, 346, 411, 446, 450, 482 ja 495 perustelukappaleessa kuvatuille sähköpostiviesteille voisi olla polttoainelisän yhteensovittamisen sijasta jokin muu vaihtoehtoinen uskottava selitys – komissio saattoi todeta, että niiden oli mahdollista saada niistä riittävästi tietoa Lufthansan ja muiden tutkinnan kohteena olleiden liikenteenharjoittajien välisestä yhteensovittamisesta. Se esitti tältä osin vielä ylimääräisiä perusteluja valituksenalaisen tuomion 677–679 kohdassa. Se esitti lisäksi kyseisen tuomion 681 ja 682 kohdassa syyt, joiden vuoksi komissio oli perustellusti katsonut, että SAS Cargo ym. olivat vaaditulla tavalla tietoisia polttoainelisään liittyvästä käyttäytymisestä kolmansissa maissa, joissa ne eivät toimineet.
315    Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 684–693 kohdassa syyt, joiden vuoksi ne eivät riidanalaiseen päätökseen sisältyvien seikkojen ja SAS Cargo ym:iden sille esittämien väitteiden perusteella voineet perustellusti arvostella komissiota siitä, että tämä oli todennut, että niillä oli riittävä tietämys turvallisuuslisää koskevasta yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijästä, johon ne eivät olleet suoraan osallistuneet.
316    SAS Cargo ym. vetoavat siis perusteettomasti nyt käsiteltävän osan kuudennessa väitteessä lähinnä siihen, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei tarkistanut, oliko komissio osoittanut niiden tienneen muiden liikenteenharjoittajien kilpailua rajoittavasta käyttäytymisestä, johon ne eivät olleet suoraan osallistuneet. Lisäksi siltä osin kuin ne väittävät argumentaatiossaan, että unionin yleinen tuomioistuin ei arvioinut oikein tiettyjen yhteydenottojen tai sähköpostiviestien, joihin se on viitannut, ulottuvuutta, antoi virheellisen painoarvon tietyille sähköpostiviesteille tai riidanalaisen päätöksen perustelukappaleille, jotka eivät ole riittävän ratkaisevia muihin nähden, tai jätti ottamatta huomioon tiettyjä niiden puolesta väitetysti puhuvia todisteita, ne riitauttavat todellisuudessa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 669–693 kohdassa tekemän tosiseikkojen ja selvitysaineiston arvioinnin. Näin ollen kyseinen argumentaatio on jätettävä tältä osin tutkimatta tämän tuomion 72 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
317    Toiseksi valituksenalaisen tuomion 670, 678 ja 679 kohtaan liittyvät väitteet, joiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin otti sähköpostiviestejä huomioon vääristyneellä tavalla, eivät täytä tämän tuomion 108 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä johtuvia täsmällisyyden vaatimuksia. Ne on näin ollen jätettävä tutkimatta.
318    Kolmanneksi on todettava, että kun otetaan huomioon tämän tuomion 313–315 kohdassa esitetyt seikat ja sen 84 ja 85 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, tämän tuomion 294 kohdassa esitetty perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä koskeva väite ei ole perusteltu.
319    Neljänneksi myös unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 671, 672, 677 ja 678 kohdassa esittämä väite perustelujen korvaamisesta on perusteeton, kun otetaan huomioon tämän tuomion 180 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, koska kyseisissä kohdissa ainoastaan esitetään riidanalaiseen päätökseen sisältyviä seikkoja.
320    Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että neljännen valitusperusteen kolmas osa on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
321    Näin ollen neljäs valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä tehottomana ja osittain perusteettomana.
Viides valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä käyttäessään täyttä harkintavaltaansa
Asianosaisten lausumat
322    SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä täyttä harkintavaltaansa käyttäessään, minkä vuoksi unionin tuomioistuimen olisi alennettava sakon määrää siinä tapauksessa, että se ei kumoa sakkoa kokonaisuudessaan neljän ensimmäisen valitusperusteen johdosta.
323    Niiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 940 kohdassa, että liikenteenharjoittajien yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi myynnin arvoon on ”palautettava” liikevaihto, jonka SAS Cargo ym. olivat saaneet yksinomaan sisäisiltä reiteiltä. Tältä osin se myöntää kyseisen tuomion 934 kohdassa, etteivät valittajat eikä komissio olleet vaatineet tällaista sakon muuttamista. Se totesi kuitenkin mainitun tuomion 932 kohdassa, että komission sille esittämään kysymykseen antaman vastauksen mukaan oli ”mahdollista”, että muut liikenteenharjoittajat eivät olleet vähentäneet liikevaihtoaan, joka oli saatu yhden ainoan maan sisäisillä reiteillä. Tämän jälkeen se katsoi saman tuomion 935–937 ja 939 kohdassa ilman, että tähän olisi viitattu siinä käydyssä menettelyssä, että riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ja liikenteenharjoittajille osoitetusta tietopyynnöstä ilmeni, että yhden ainoan maan sisäisiä reittejä koskevat liikevaihdot olisi pitänyt sisällyttää myynnin arvoon. Tämän jälkeen niiden mukaan vaikuttaa siltä, että unionin yleinen tuomioistuin olettaa valituksenalaisen tuomion 938 ja 939 kohdassa, että liikenteenharjoittajat olivat sisällyttäneet kyseiset liikevaihdot myynnin arvoon, ja totesi tämän perusteella kyseisen tuomion 940 kohdassa, että SAS Cargo ym:ille määrätty sakko oli syrjivä.
324    Ensinnäkin ne katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi ne ultra petita ‑periaatetta, jonka ulottuvuutta unionin yleisen tuomioistuimen täysi harkintavalta ei muuta, kun se näin mukautti sakkoa tavalla, joka menee sille esitetyssä kannekirjelmässä esitettyjä vaatimuksia pidemmälle. SAS Cargo ym. vaativat unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämissään vaatimuksissa ja viidennessä kanneperusteessa sakon määrän alentamista. Lisäksi ne totesivat 22.4.2021 annettua vastausta koskevissa huomautuksissaan nimenomaisesti, että sisäisiä reittejä koskevaa liikevaihtoa ei pidä sisällyttää myynnin arvoon sellaisten uusien sakkojen laskemiseksi, jotka unionin yleinen tuomioistuin voi määrätä täyden harkintavaltansa nojalla. Samoin niiden mukaan komissio totesi unionin yleisen tuomioistuimen kysymykseen antamassaan vastauksessa yksiselitteisesti, että unionin yleisen tuomioistuimen ei tarvitse ottaa huomioon SAS Cargo ym:iden myyntiä yhdessä ja samassa ETA-maassa, jos se päättäisi käyttää täyttä harkintavaltaansa. Näin ollen unionin yleisellä tuomioistuimella ei ollut toimivaltaa tutkia tätä kysymystä viran puolesta, koska kyse ei ollut oikeusjärjestyksen perusteita koskevasta kysymyksestä.
325    Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin loukkasi SAS Cargo ym:iden oikeutta tulla kuulluksi ja kontradiktorista periaatetta. Niille ei ole missään vaiheessa annettu mahdollisuutta riitauttaa sen päätelmää, jonka mukaan sakko oli syrjivä, koska yksikään menettelyn osapuolista ei ollut tuonut tätä kysymystä esille. Vaikka oletettaisiin, että unionin yleinen tuomioistuin voi viran puolesta korottaa sakon määrää, asianomaisella yrityksellä olisi oltava vähintään sama oikeus tulla kuulluksi, johon sillä on oikeus, kun komissio pyrkii mukauttamaan sakkoa hallinnollisen menettelyn tai tuomioistuinmenettelyn aikana erityisesti asianosaisten täyden prosessuaalisen yhdenvertaisuuden varmistamiseksi.
326    SAS Cargo ym. toteavat tältä osin, että unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamo tosin kehotti niitä 28.4.2021 kommentoimaan komission vastauksia unionin yleisen tuomioistuimen useisiin kysymyksiin, mukaan lukien 22.4.2021 annettu vastaus. Kyseisessä vastauksessa todettiin kuitenkin yksiselitteisesti, että sisäisten reittien myynnistä saatua liikevaihtoa ei pidä sisällyttää myynnin arvoon. Niitä itseään ei ole koskaan kehotettu vastaamaan unionin yleisen tuomioistuimen tältä osin esittämään kysymykseen, eikä unionin yleinen tuomioistuin ole missään vaiheessa ilmoittanut niille aikomuksestaan korottaa sakkoa siten, että se sisältää sisäisten reittien myynnin yhdenvertaisen kohtelun periaatteen perusteella. Vaikka komissiolle esitetty kysymys olisi esitetty myös niille, tällainen kysymys olisi joka tapauksessa ollut liian epätäsmällinen, jotta voitaisiin katsoa, että niiden oikeutta tulla kuulluksi on kunnioitettu.
327    Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin loukkasi niiden mukaan valituksenalaisen tuomion 932 ja 939 kohdassa syyttömyysolettamaa ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta SAS Cargo ym:iden vahingoksi. Komissio ilmoitti selvästi 22.4.2021 antamassaan vastauksessa, ettei se tiennyt, olivatko muut liikenteenharjoittajat sisällyttäneet liikevaihtoon liikevaihtoaan sisäisillä reiteillä. Lisäksi tietyt liikenteenharjoittajat eivät liikennöineet tällaisia reittejä, joten niitä ei voitu saattaa epäedulliseen asemaan. Unionin yleinen tuomioistuin myöntää itse kyseisessä 932 kohdassa, että komissio oli todennut, että oli ”mahdollista”, että muut liikenteenharjoittajat olivat jättäneet pois sisäisillä reiteillä kertyneet liikevaihdot.
328    Näin tehdessään se teki myös oikeudellisen virheen nojautuessaan hypoteettiseen näyttöön. Kun otetaan huomioon epäilys siitä, sisälsivätkö muut liikenteenharjoittajat liikevaihtoon niiden sisäisiä reittejä, unionin yleisen tuomioistuimen olisi unionin tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaisesti pitänyt lausua asiassa SAS Cargo ym:iden eduksi. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 935 ja 937 kohdassa esiin tuomat seikat ovat tältä osin merkityksettömiä, koska kyseisillä seikoilla ei voida osoittaa, ovatko muut liikenteenharjoittajat sisällyttäneet sisäisillä reiteillä kertyneet liikevaihdot komissiolle ilmoittamaansa liikevaihtoon vai jättäneet ne pois siitä. Niiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei koskaan tutkinut niiden tietoja, eikä komissio missään vaiheessa vahvistanut kyseistä sisällyttämistä. Mainittujen seikkojen perusteella ei näin ollen voida osoittaa syrjinnän olemassaoloa eikä taata, ettei valituksenalainen tuomio itsessään ole syrjivä. Kyseisen tuomion 938 kohta on lisäksi epälooginen, koska siinä tarkoitettu SAS Cargo ym:iden pyyntö johtuu siitä, että komission tietopyyntö oli monitulkintainen. Mainitun tuomion 939 kohta ei puolestaan perustu mihinkään tosiseikastoon ja siinä otetaan 22.4.2021 annettu vastaus huomioon vääristyneellä tavalla.
329    Neljänneksi SAS Cargo ym. väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi valituksenalaisen tuomion 934 ja 940 kohdassa perusteluvelvollisuuttaan, kun se ei vastannut niiden huomautuksiin, joiden mukaan yhtäältä ne eivät olleet samankaltaisessa tilanteessa kuin muut liikenteenharjoittajat, koska ainoastaan ne olivat pyytäneet komissiota sulkemaan pois sisäiset reitit, ja toisaalta, ettei sisäisillä reiteillä ollut menetelty lainvastaisesti, koska niiden käyttäytymiseen Skandinavian kabotaasimarkkinoilla vaikutti ainoastaan niiden laillinen yhteensovittaminen Lufthansan kanssa.
330    Näin ollen unionin tuomioistuimen olisi kumottava se, että unionin yleinen tuomioistuin sisällytti sisäisiä reittejä koskevan myynnin valittajien sakon laskennassa huomioon otettuun liikevaihtoon, ja vastaavasti alennettava sakkoa.
331    Komissio huomauttaa, että se oli hallinnollisen menettelyn aikana pyytänyt SAS Cargoa ym:ita ilmoittamaan sille liikevaihtonsa ja että viimeksi mainitut pyysivät sitä jättämään huomiotta yhden ainoan jäsenvaltion sisäisiin reitteihin liittyvän liikevaihdon, minkä se hyväksyi, kuten sen unionin yleiselle tuomioistuimelle 22.4.2021 antamassa vastauksessa todetaan. Komissio totesi selittäneensä unionin yleiselle tuomioistuimelle, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan, sellaisena kuin se oli kehittynyt alkuperäisen päätöksen tekemisen jälkeen, sen olisi pitänyt sisällyttää kyseinen liikevaihto myynnin arvoon. Se lisää todenneensa, että oli vaikeaa määrittää, olivatko muut liikenteenharjoittajat sisällyttäneet tämäntyyppisen liikevaihdon sille toimittamiinsa tietoihin, ja että se oli näin ollen kohtuullisuussyistä ehdottanut unionin yleiselle tuomioistuimelle, ettei sitä sisällytettäisi kantajien sakon laskemiseen. Unionin yleinen tuomioistuin ei hyväksynyt tätä ehdotusta. Viides valitusperuste ei kuitenkaan ole perusteltu.
332    Ensimmäiseksi komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin voi täyttä harkintavaltaansa käyttäessään korvata komission arvioinnin omallaan ja näin ollen poistaa määrätyn sakon tai alentaa tai korottaa sitä. Lisäksi unionin tuomioistuimet voivat muuttaa riidanalaista toimea jopa silloin, kun sitä ei kumota, määrätyn sakon poistamiseksi, alentamiseksi tai korottamiseksi, ja tätä toimivaltaa on käytettävä ottaen huomioon kaikki tosiseikat. Se, että komissio oli jättänyt SAS Cargo ym:iden myynnin arvon ulkopuolelle yhden ainoan jäsenvaltion sisäisiltä reiteiltä saadun liikevaihdon, oli tällainen seikka. Jos SAS Cargo ym:iden kantaa noudatettaisiin, sakon korottaminen olisi mahdotonta, sillä kantaja ei vaatisi milloinkaan tällaista korotusta ja sillä olisi näin ollen veto-oikeus siihen. Koska unionin yleisen tuomioistuimen täysi harkintavalta ei rajoitu kantajan vaatimuksiin, se on vahvempi kuin ne ultra petita ‑periaate.
333    Toiseksi komission mukaan myöskään SAS Cargo ym:iden oikeutta tulla kuulluksi ei ole loukattu. Unionin yleinen tuomioistuin antoi niille mahdollisuuden esittää huomautuksensa tästä liikevaihdon laskennan erityisestä näkökohdasta, ja komissio käsitteli tätä seikkaa nimenomaisesti 22.4.2021 antamassaan vastauksessa. Sillä, ettei niitä ole kehotettu vastaamaan nimenomaisesti unionin yleisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen, ei ole komission mukaan merkitystä.
334    Kolmanneksi komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin tutki jo valituksenalaisen tuomion perustelujen tässä vaiheessa perusteellisesti käsiteltävän asian tosiseikat ja katsoi SAS Cargo ym:iden olevan vastuussa kilpailuoikeuden rikkomisesta. Tämän vuoksi niihin ei voida enää soveltaa syyttömyysolettamaa sakon määrää laskettaessa.
335    Neljänneksi komissio toteaa, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 936 kohdassa, että kaikki yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen suoraan tai välillisesti liittyvät liikevaihdot oli sisällytettävä myynnin arvoon, vaikka ne koskisivat maiden sisäisiä reittejä. Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta olisi loukattu vain, jos muita SAS Cargo ym:iden kanssa samassa tilanteessa olevia henkilöitä olisi kohdeltu eri tavalla. Komission mukaan niiden on näytettävä tämä toteen, mitä ne eivät ole tehneet, sillä SAS Cargo ym. ainoastaan ennakoivat, että näin saattoi olla.
336    Viidenneksi ja viimeiseksi komission katsoo, että yleinen tuomioistuin, kun otetaan huomioon sen perusteluvelvollisuuden laajuutta koskeva oikeuskäytäntö, vastasi riittävällä tavalla SAS Cargo ym:iden sille esittämään argumentaatioon niiden tilanteen rinnastettavuudesta muiden liikenteenharjoittajien tilanteeseen, ja komissio viittaa tältä osin valituksenalaisen tuomion 765, 766 ja 936 kohtaan.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
337    Koska SAS Cargo ym. arvostelevat nyt käsiteltävässä valitusperusteessa lähinnä valituksenalaisen tuomion 931–940 kohtaa, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 931 kohdassa komission sille osoittamaan kirjalliseen kysymykseen antamista vastauksista ilmenevän, että sen SAS Cargo ym:ille määrätyn sakon laskemiseksi huomioon ottaman myynnin kokonaisarvon ulkopuolelle jätettiin SAS Cargo ym:iden liikevaihto yksinomaan sisäisillä reiteillä.
338    Se totesi kyseisen tuomion 932 kohdassa, että kun komissiolta oli tiedusteltu, oliko tällainen pois jättäminen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja vuoden 2006 suuntaviivojen 13 kohdan mukaista, se oli huomauttanut yhtäältä, että alkuperäisen päätöksenjälkeen annetun oikeuskäytännön mukaan kyseiset pois jätetyt tulot kuuluivat selvästi myynteihin, jotka saatiin kyseisessä 13 kohdassa tarkoitettuun rikkomiseen suoraan tai epäsuorasti liittyen, ja toisaalta että oli ”mahdollista, että tällaisia ’sisäisiä myyntejä’ ei ollut vähennetty muihin tutkinnan kohteena olleisiin liikenteenharjoittajiin sovelletusta myynnin arvosta, koska se ei ollut kehottanut niitä tekemään niin, kun se hallinnollisessa menettelyssä esitti niille kysymyksiä niiden liikevaihdosta sakon määrän laskemiseksi ja koska kyseiset liikenteenharjoittajat, kantajia lukuun ottamatta, eivät vastauksissaan maininneet päättäneensä jättää huomiotta mainitut ”sisäiset myynnit”.
339    Se totesi lisäksi kyseisen tuomion 933 kohdassa, että komissio katsoo lähinnä, että unionin yleisen tuomioistuimen ei ole tarpeen ottaa huomioon SAS Cargo ym:ille sisäisillä reiteillä kertynyttä liikevaihtoa käyttäessään tarvittaessa täyttä harkintavaltaansa, koska niille määrätty sakko on edelleen asianmukainen ja oikeasuhteinen siinäkin tapauksessa, että kyseinen liikevaihto jätetään pois myynnin arvosta. Se totesi lisäksi, että komission mukaan muut tutkinnan kohteena olleet liikenteenharjoittajat, jotka mahdollisesti sisällyttivät tällaiset sisäiset myynnit komissiolle hallintomenettelyssä ilmoittamaansa liikevaihtoon, eivät voi hyötyä jonkun muun hyväksi tapahtuneesta lainvastaisuudesta.
340    Unionin yleinen tuomioistuin totesi saman tuomion 934 kohdassa, että kun SAS Cargo ym:ita kehotettiin esittämään vastineensa komission vastauksiin, myös ne vetosivat siihen, ettei ollut aiheellista lisätä niiden myynnin arvoon niille sisäisiltä reiteiltä kertynyttä liikevaihtoa.
341    Valituksenalaisen tuomion 935 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan sanamuodosta voidaan päätellä, että sillä tarkoitetaan sekä jäsenvaltioiden tai ETA-sopimusten sopimuspuolten välisillä reiteillä että vain yhden jäsenvaltion tai yhden sopimuspuolen sisäisillä reiteillä noudatettua käyttäytymistä.
342    Kyseisen tuomion 936 kohdassa se totesi, että näin ollen tutkinnan kohteena olleiden liikenteenharjoittajien vain yhden jäsenvaltion tai yhden sopimuspuolen sisällä liikennöimillä reiteillä saama liikevaihto kuuluu selvästi yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen soveltamisalaan, eikä kyseisen liikevaihdon taloudellista merkitystä tai kunkin tältä osin tutkinnan kohteena olleen liikenteenharjoittajan osallistumisen merkitystä arvioida asianmukaisesti, ellei kyseistä liikevaihtoa oteta huomioon sakon määrää laskettaessa.
343    Kyseisen tuomion 937 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi, että tietopyynnöissä, joita komissio esitti tutkinnan kohteena olleille liikenteenharjoittajille hallintomenettelyn aikana ja joiden avulla komissio pyrki muun muassa selvittämään niiden liikevaihdon ETA:n sisäisillä reiteillä, viitataan ”reitteihin, joiden osalta sekä lähtö- että määränpäälentoasema sijaitsivat ETA:n sisällä”, täsmentämättä sitä, että kyseisten reittien oli oltava valtioiden rajat ylittäviä. Se huomautti myös, että riidanalaisen päätöksen 1197 kohdassa komissio toteaa myynnin arvon osalta, että ”[ETA:n sisäinen] liikevaihto kertyy [18:ssa niistä 28 maasta], jotka olivat tuolloin ETA-sopimuksen sopimuspuolia”, ja että ”[unionin ja Sveitsin] välinen liikevaihto kertyy tuolloisista [25 jäsenvaltiosta 15:n] ja Sveitsin välisillä reiteillä”. Se katsoi näin ollen, että sijapäätteen ”-ssa” käyttö edellisessä ja sanan ”välinen” käyttö jälkimmäisessä tapauksessa tuo selvästi esiin komission tarkoituksen olla tekemättä eroa sisäisten ja valtioiden rajat ylittävien reittien välillä ensiksi mainitussa tapauksessa, koska muutoin se olisi todennut, että ETA:n sisäinen liikevaihto kertyi sopimuspuolten ”välisillä” reiteillä.
344    Saan tuomion 938 kohdassa se katsoi, että tämä tulkinta kuvastaa komission tarkoitusta sellaisena kuin tutkinnan kohteena olleet liikenteenharjoittajat olivat sen ymmärtäneet. Se totesi lisäksi, että tätä tukee se, että SAS Cargo ym. olivat väittäneet hallinnollisen menettelyn aikana nimenomaisesti, että myynnit sisäisillä reiteillä oli jätettävä pois niiden myynnin arvosta ETA:n sisäisillä reiteillä sillä perusteella, että sisäisten reittien huomiotta jättämistä on järkevää vaatia vain, jos myönnetään lähtökohtaisesti, että ne sisältyivät ETA:n sisäisiin reitteihin.
345    Se arvioi valituksenalaisen tuomion 939 kohdassa, että tästä seuraa, että tutkinnan kohteena olleiden liikenteenharjoittajien yhden ainoan ja saman sopimuspuolen sisällä sijaitsevilla ETA:n sisäisillä reiteillä saamaa liikevaihtoa ”ei sisällytetty myynnin arvoon epähuomiossa, kuten komissio väittää”, mutta että kyseinen liikevaihto kuului komission hallintomenettelyssä tiedustelemiin seikkoihin, sisällytettiin myynnin arvoon, jota komissio käytti riidanalaisessa päätöksessä noudattamansa menetelmän perusteella, ja heijasti yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen maantieteellistä vaikutusaluetta sellaisena kuin se ilmenee riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdasta.
346    Lopuksi kyseisen tuomion 940 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että jotta varmistetaan yhdenvertainen kohtelu myös niiden tutkinnan kohteena olleiden liikenteenharjoittajien välillä, jotka nostivat kanteen riidanalaisesta päätöksestä, unionin yleisen tuomioistuimen on näin ollen palautettava SAS Cargo ym:ille määrätyn sakon laskennan perustana olevaan myynnin arvoon niille sisäisillä reiteillä kertynyt liikevaihto, jonka määrä on 7 991 282 euroa.
347    Näin lausuessaan unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisessa tuomiossa useita oikeudellisia virheitä, kuten SAS Cargo ym. väittävät. Ensinnäkin se ei kyseisessä 939 kohdassa ainoastaan esittänyt toteamusta, joka on ristiriidassa valituksenalaisen tuomion 932 kohdassa esittämänsä, 22.4.2021 päivättyä vastausta koskevan oman esityksensä kanssa, vaan myös otti kyseisen vastauksen huomioon vääristyneellä tavalla katsoessaan, että komissio oli siinä ainoastaan todennut, että tutkinnan kohteena olleiden liikenteenharjoittajien yhden ainoan ja saman sopimuspuolen sisällä sijaitsevilla ETA:n sisäisillä reiteillä saamaa liikevaihtoa ei sisällytetty myynnin arvoon epähuomiossa, vaikka kyseisen vastauksen, jonka SAS Cargo ym. ovat liittäneet valitukseensa, asiasisällöstä ilmenee selvästi, että komission kanta oli monivivahteisempi eikä sillä voitu järkevästi tukea unionin yleisen tuomioistuimen kyseisen tuomion 939 kohdassa esittämää tulkintaa.
348    Kyseisen vastauksen 4 kohdassa komissio nimittäin aluksi esitti, ettei muiden riidanalaisen päätöksen adressaattien mahdollisesti saamaa liikevaihtoa yhden ainoan jäsenvaltion tai yhden ainoan sopimuspuolen sisäisillä reiteillä ollut otettu huomioon, ei varmana toteamuksena vaan pelkkänä mahdollisuutena (”the Commission may inadvertently not have deducted sales within one and the same EEA country when calculating the fines of certain other addresse[e]s of the 2017 Decision”).
349    Se totesi lisäksi, että tämä mahdollinen sisällyttämättä jättäminen, vaikka se olikin tapahtunut epähuomiossa, selittyi kahdella syyllä. Kyse oli yhtäältä siitä, ettei komissio ollut 26.1.2009 päivätyssä tietopyynnössään nimenomaisesti ilmoittanut, oliko tutkinnan kohteena olleiden liikenteenharjoittajien sisällytettävä rahtipalvelujen myynti yhden ainoan jäsenvaltion tai yhden ainoan sopimuspuolen sisäisillä reiteillä vai jätettävä se pois vuoden 2005 liikevaihdostaan niiden 18 tai 28:n valtion, jotka muodostavat ETA:n ajanjaksosta riippuen, lentoasemien välisillä reiteillä. Toisaalta kyse oli siitä, että kyseiseen tietopyyntöön antamissaan vastauksissa liikenteenharjoittajat, jotka olivat ilmoittaneet saaneensa vuonna 2005 liikevaihtoa niiden 18 tai 28:n valtion, jotka muodostavat ETA:n ajanjaksosta riippuen, lentoasemien välisillä reiteillä, eivät olleet SAS Cargo ym:ita lukuun ottamatta ilmoittaneet, olivatko ne sisällyttäneet liikevaihtoonsa rahtipalvelujen myynnin yhden ainoan ETA-valtion sisäisillä reiteillä vai jättäneet sen pois.
350    Komissio totesi tämän perusteella 22.4.2021 antamansa vastauksen 5 kohdassa, että laillisuusperiaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen yhteensovittamiseksi unionin yleisen tuomioistuimen ei tarvinnut ottaa huomioon SAS Cargo ym:iden kyseisillä sisäisillä reiteillä saamaa liikevaihtoa, mikäli se päätti käyttää täyttä harkintavaltaansa, ja selitti tältä osin yhtäältä, että huolimatta kyseisestä pois jättämisestä SAS Cargo ym:ille määrätty sakko oli edelleen asianmukainen ja oikeasuhteinen, ja että toisaalta on niin, että vaikka muut liikenteenharjoittajat olivat ehkä sisällyttäneet myynnin yhden ainoan ETA-valtion sisäisillä reiteillä, ne eivät voi vedota omaksi edukseen virheeseen, jonka komissio niiden mukaan teki SAS Cargo ym:iden sakkoa laskiessaan.
351    Toiseksi on niin, että kun unionin yleinen tuomioistuin katsoi lisäksi valituksenalaisen tuomion 938 kohdassa voivansa tukeutua ”komission tarkoitu[kseen] sellaisena kuin tutkinnan kohteena olleet liikenteenharjoittajat sen ymmärtävät” ja kun se katsoi, että sen kannan vahvistaa se, että SAS Cargo ym. olivat väittäneet, että myynnit sisäisillä reiteillä oli jätettävä pois niiden myynnin arvosta ETA:n sisäisillä reiteillä, se ylitti myös tässä kohdassa selvästi sille esitettyjen seikkojen kohtuullisen arvioinnin rajat. Yhtäältä nimittäin tämä komission oletettu tarkoitus, jonka unionin yleinen tuomioistuin katsoi voivansa perustaa siihen, että komissio käytti riidanalaisen päätöksen 1197 perustelukappaleessa ilmaisuja ”sisällä” ja ”välillä”, jotka ovat vähintäänkin moniselitteisiä sen osalta, oliko sisäisillä reiteillä toteutuneen myynnin arvo jätettävä ETA:n sisäisillä reiteillä toteutuneen myynnin arvon ulkopuolelle, oli suoraan ristiriidassa komission unionin yleiselle tuomioistuimelle 21.4.2021 antamassaan vastauksessa ilmaiseman kannan kanssa. Toisaalta, kuten SAS Cargo ym. väittivät, niiden kanta kyseisen myynnin sulkemiseen merkityksellisen liikevaihdon ulkopuolelle saattoi johtua siitä, että komission tietopyyntö oli moniselitteinen. Komissio oli itse myöntänyt tämän seikan kyseisessä vastauksessaan.
352    Kyseisistä seikoista seuraa kolmanneksi, että – kuten SAS Cargo ym. väittävät – unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 940 kohdassa oikeudellisen virheen myös perustaessaan epävarmoihin seikkoihin päätöksensä sisällyttää SAS Cargo ym:ille määrätyn sakon laskennan perustana olevaan myynnin arvoon niiden sisäisillä reiteillä saama liikevaihto yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi riidanalaisen päätöksen kumoamista vaatineiden liikenteenharjoittajien välillä. Kuten tämän tuomion 347–351 kohdasta ilmenee, sille esitetyt seikat eivät nimittäin osoittaneet mitenkään, että kaikkien tutkinnan kohteena olleiden liikenteenharjoittajien, jotka olivat riitauttaneet riidanalaisen päätöksen, toisin kuin oli SAS Cargo ym:iden osalta, yhden ainoan ETA:n jäsenvaltion sisäisillä reiteillä mahdollisesti saama liikevaihto oli sisällytetty niiden sakkojen laskennan perustana käytetyn myynnin arvoon. Unionin yleisellä tuomioistuimella ei siis ollut tiedossaan seikkoja, joiden perusteella se olisi voinut varmuudella todeta yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen, joka sen olisi pitänyt oikaista.
353    Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että tämän tuomion 327 ja 328 kohdassa esitetyt argumentit ovat perusteltuja. Viides valitusperuste on näin ollen hyväksyttävä ja valituksenalainen tuomio on kumottava siltä osin kuin sen tuomiolauselman 4 kohdassa vahvistetaan SAS Cargo ym:ille määrätyn sakon määrä sellaisen liikevaihdon perusteella, johon sisältyy niiden vuonna 2005 yksinomaan sisäisillä reiteillä toteuttama rahtipalvelujen myynti, eikä muita tämän valitusperusteen tueksi esitettyjä väitteitä ole tarpeen tutkia.
Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa
354    Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun, jos muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi. Se voi joko itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi.
355    Kun nyt käsiteltävässä asiassa otetaan erityisesti huomioon se, että SAS Cargo ym:n unionin yleisessä tuomioistuimessa nostama kanne perustui kanneperusteisiin, jotka oli käsitelty kontradiktorisessa menettelyssä unionin yleisessä tuomioistuimessa ja joiden tarkastelu ei vaadi minkään ylimääräisen prosessinjohtotoimen tai asiakirja-aineistoa koskevan tutkintatoimen toteuttamista, unionin tuomioistuin katsoo, että asia on ratkaisukelpoinen ja se on ratkaistava lopullisesti sille tehdyn valituksen rajoissa (ks. analogisesti tuomio 4.3.2021, komissio v. Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, 108 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
356    Kun otetaan huomioon se, että unionin tuomioistuin hylkäsi SAS Cargo ym:iden tekemän valituksen siltä osin kuin ne riitauttivat valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä hylättiin niiden vaatimukset riidanalaisen päätöksen kumoamisesta, kanne asiassa T‑324/17 pysyy voimassa vain siltä osin kuin se koskee unionin yleisen tuomioistuimen täyden harkintavallan käyttöä. Kun lisäksi otetaan huomioon valituksenalaisen tuomion osittainen kumoaminen tältä osin ja se, että SAS Cargo ym. kyseenalaistivat valituksellaan sen, että unionin yleinen tuomioistuin käytti täyttä harkintavaltaansa, vain siltä osin kuin kyse oli siitä, että niiden sisäisillä reiteillä toteuttamien rahtipalvelujen myynnin arvo sisällytettiin niiden sakon laskemisen perustana olevaan liikevaihtoon, on vielä tutkittava SAS Cargo ym:iden väite, jonka mukaan tällaista liikevaihtoa ei pidä sisällyttää liikevaihtoon, jota käytetään sakon laskemisen perustana.
357    Tämän tuomion 347–352 kohdassa esitetyistä perusteluista ilmenee, ettei tällaista sisällyttämistä tule toteuttaa.
358    Näissä olosuhteissa unionin tuomioistuin katsoo, että on tarkasteltava uudelleen yksinomaan unionin yleisen tuomioistuimen toteuttamaa sisällyttämistä. Kun otetaan huomioon yhtäältä unionin yleisen tuomioistuimen valinta käyttää komission riidanalaisessa päätöksessä soveltamaa sakkojen laskentamenetelmää, joka noudattaa vuoden 2006 suuntaviivoissa esitettyä menetelmää ilman, että tätä olisi riitautettu muutoksenhaussa, ja toisaalta tarve varmistaa niiden liikenteenharjoittajien yhdenvertainen kohtelu, joille on määrätty seuraamuksia kyseisessä päätöksessä, sekä korjata unionin yleisen tuomioistuimen laskelmissa tapahtuneet aineelliset virheet, SAS Consortiumille määrätyn sakon määräksi on vahvistettava 4744224 euroa, SAS Cargolle ja SAS Consortiumille yhteisvastuullisesti määrätyn sakon määräksi on vahvistettava 4069120 euroa, SAS Cargolle ym:ille yhteisvastuullisesti määrätyn sakon määräksi on vahvistettava 4365056 euroa, SAS Cargolle ja SAS:lle yhteisvastuullisesti määrätyn sakon määräksi on vahvistettava 27730944 euroa ja SAS Cargolle määrätyn sakon määräksi on vahvistettava 21974880 euroa.
Oikeudenkäyntikulut
359    Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus hyväksytään ja unionin tuomioistuin itse ratkaisee riidan lopullisesti, se tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
360    Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
361    Kyseisen työjärjestyksen 138 artiklan 3 kohdan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla muutoksenhakumenettelyssä, mukaan on niin, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
362    Koska käsiteltävässä asiassa SAS Cargo ym. ja komissio ovat hävinneet asian yhden tai useamman vaatimuksen osalta ja koska ne ovat vaatineet, että vastapuoli velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, sekä SAS Cargo ym. että komissio vastaavat ensimmäisessä oikeusasteessa käytyyn menettelyyn ja muutoksenhakuun liittyvistä omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Unionin yleisen tuomioistuimen 30.3.2022 antaman tuomion SAS Cargo Group ym. vastaan komissio (T‑324/17, EU:T:2022:175) tuomiolauselman 4, 6 ja 7 kohta kumotaan.
2)      Valitus hylätään muilta osin.
3)      Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Swedenille määrätyn sakon määräksi vahvistetaan 4 744 224 euroa, SAS Cargo Group A/S:lle ja Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Swedenille määrätyn yhteisvastuullisesti maksettavan sakon määräksi vahvistetaan 4 069 120 euroa, SAS Cargo Groupille, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Swedenille ja SAS Ab:lle määrätyn yhteisvastuullisesti maksettavan sakon määräksi vahvistetaan 4 365 056 euroa, SAS Cargo Groupille ja SAS:lle määrätyn yhteisvastuullisesti maksettavan sakon määräksi vahvistetaan 27 730 944 euroa ja SAS Cargo Groupille määrätyn sakon määräksi vahvistetaan 21 974 880 euroa.
4)      SAS Cargo Group A/S, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, SAS AB ja Euroopan komissio vastaavat ensimmäisessä oikeusasteessa käytyyn menettelyyn ja muutoksenhakumenettelyyn liittyvistä omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: englanti.