62007CC0317
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JULIANE KOKOTT
11 päivänä syyskuuta 2008 (
1
)
Asia C-317/07
Lahti Energia Oy:n
vireille panema asia
”Direktiivi 2000/76/EY — Jätteenpoltto — Puhdistaminen ja polttaminen — Jätteistä valmistettu raakakaasu — Jätteen käsite — Polttolaitos — Rinnakkaispolttolaitos”
I Johdanto
1.
Nyt käsiteltävä asia koskee jätteenpoltosta 4.12.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/76/EY (
2
) (jäljempänä jätteenpolttodirektiivi) tulkintaa. Kyseessä on laitos, jossa jätteet käsitellään poltettavaksi kaasuksi, joka poltetaan siihen liittyvän puhdistuksen jälkeen kivihiilivoimalaitoksessa. On selvitettävä, onko jätteenpolttodirektiiviä sovellettava tähän toimenpiteeseen.
II Asiaa koskeva lainsäädäntö
A Jätteenpolttodirektiivi
2.
Jätteenpolttodirektiivin tavoitteista säädetään sen 1 artiklassa seuraavaa:
”Tämän direktiivin tavoitteena on ehkäistä tai rajoittaa niin hyvin kuin se on käytännössä mahdollista, jätteiden poltosta ja rinnakkaispoltosta aiheutuvia ympäristöhaittoja ja erityisesti ilmaan, maaperään sekä pinta- ja pohjavesiin joutuvien päästöjen aiheuttamaa pilaantumista ja tästä ihmisten terveydelle aiheutuvia vaaroja.
Tämä tavoite saavutetaan, kun asetetaan tiukat toimintaedellytykset ja tekniset vaatimukset vahvistamalla poltto- ja rinnakkaispolttolaitoksille päästöjen raja-arvot yhteisössä sekä myös direktiivin 75/442/ETY[ (
3
)] vaatimuksia noudattamalla.”
3.
Direktiiviä sovelletaan sen 2 artiklan 1 kohdan mukaan poltto- ja rinnakkaispolttolaitoksiin.
4.
Jätteet, polttolaitokset ja rinnakkaispolttolaitokset määritellään 3 artiklan 1, 4 ja 5 kohdassa seuraavasti:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1.
’jätteellä’ direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettua kiinteää tai nestemäistä jätettä,
– –
4.
’polttolaitoksella’ kiinteää tai liikkuvaa teknistä yksikköä ja laitteistoa, joka on tarkoitettu jätteiden lämpökäsittelyyn riippumatta siitä, hyödynnetäänkö poltosta syntyvä lämpö vai ei. Lämpökäsittelyllä tarkoitetaan myös jätteen polttoa hapettamalla sekä muuta lämpökäsittelyä, kuten pyrolyysiä, kaasutusta ja plasmakäsittelyä, jos käsittelystä syntyvät tuotteet tämän jälkeen poltetaan.
Tämä määritelmä kattaa laitosalueen ja koko polttolaitoksen, mukaan lukien kaikki polttolinjat sekä jätteen vastaanotto- ja varastointitilat ja laitosalueella tehtävään esikäsittelyyn tarkoitetut laitteistot, jäte-, polttoaine- ja ilmansyöttöjärjestelmät, kattilan, savukaasujen käsittelylaitteistot, laitosalueella olevat palamisjätteiden ja jäteveden käsittely- ja varastointilaitteistot, poistoputket sekä polton valvontaan ja poltto-olosuhteiden rekisteröintiin ja seurantaan tarkoitetut laitteet ja järjestelmät,
5.
’rinnakkaispolttolaitoksella’ kiinteää tai liikkuvaa laitosta, jonka pääasiallisena tarkoituksena on tuottaa energiaa tai aineellisia tuotteita ja
—
jossa käytetään jätettä vakinaisena tai lisäpolttoaineena, tai
—
jossa jätettä lämpökäsitellään sen käsittelemiseksi.
Jos rinnakkaispoltto tapahtuu niin, että laitoksen pääasiallinen tarkoitus ei ole tuottaa energiaa tai aineellisia tuotteita, vaan pikemminkin jätteiden lämpökäsittely, laitosta on pidettävä 4 kohdassa tarkoitettuna polttolaitoksena.
Tämä määritelmä kattaa laitosalueen ja koko laitoksen, mukaan lukien kaikki rinnakkaispolttolinjat sekä jätteen vastaanotto- ja varastointitilat ja laitosalueella tehtävään esikäsittelyyn tarkoitetut laitteistot, jäte-, polttoaine- ja ilmansyöttöjärjestelmät, kattilan, savukaasujen käsittelylaitteistot, laitosalueella olevat palamisjätteiden ja jäteveden käsittely- ja varastointilaitteistot, poistoputket sekä polton valvontaan ja poltto-olosuhteiden rekisteröintiin ja seurantaan tarkoitetut laitteet ja järjestelmät,”.
5.
Direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään ilmaan joutuvien päästöjen raja-arvoista seuraavaa:
”1.   Polttolaitokset on suunniteltava, varustettava ja rakennettava ja niitä on käytettävä siten, että liitteessä V vahvistetut päästöjen raja-arvot eivät ylity savukaasussa.
2.   Rinnakkaispolttolaitokset on suunniteltava, varustettava ja rakennettava ja niitä on käytettävä siten, että liitteen II mukaisesti määritetyt tai siinä vahvistetut päästöjen raja-arvot eivät ylity savukaasussa.
– –”
6.
Jätteenpolttodirektiivissä säädetään rinnakkaispolton osalta kahdenlaisista raja-arvoista. Yksi raja-arvo koskee jätteen osuutta palamisesta, toinen perinteisten polttoaineiden osuutta. Nämä raja-arvot yhdistetään niin sanotun sekoitussäännön avulla keskenään yhdeksi kutakin epäpuhtautta koskevaksi raja-arvoksi.
B Rinnakkaispolttolaitoksille ja suurille polttolaitoksille asetettujen vaatimusten vertailu
7.
Kivihiilivoimalaitosten epäpuhtauspäästöistä säädetään tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan joutuvien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta 23.10.2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2001/80/EY. (
4
)
8.
Jos verrataan sekoitussäännön yhteydessä perinteisille kiinteille polttoaineille, joita käytetään yhdessä jätteiden kanssa rinnakkaispolttolaitoksissa, asetettavia raja-arvoja suurille polttolaitoksille direktiivin 2001/80 4 artiklassa, luettuna yhdessä sen liitteiden III, VI ja VII kanssa, asetettaviin vaatimuksiin, voidaan todeta jäljempänä esitettävät erot.
9.
Olemassa olevat suuret polttolaitokset saavat päästää ilmaan laitoksen koon mukaan SO2-päästöjä 2000 mg SO2 /Nm3–400 mg SO2 /Nm3, rinnakkaispolttolaitokset sitä vastoin vain 850 mg SO2/Nm3–200 mg SO2/Nm3 eli 42,5 prosentista 50 prosenttiin suurten polttolaitosten raja-arvoista. Uusia suuria polttolaitoksia koskevat sitä vastoin yhtä ankarat tai ankarammat arvot kuin rinnakkaispolttolaitoksia, eli 200 mg SO2/Nm3.
10.
Olemassa olevat suuret polttolaitokset saavat päästää ilmaan vuoteen 2016 saakka laitoksen koon mukaan NOx-päästöjä 600 mg/Nm3 tai 500 mg/Nm3, rinnakkaispolttolaitosten osalta tämä määrä on laitoksen koon mukaan enintään 400 mg/Nm3, 300 mg/Nm3 tai 200 mg/Nm3. Vuoden 2016 jälkeen näistä suurista polttolaitoksista suurimpien on noudatettava samaa arvoa kuin vastaavien rinnakkaispolttolaitosten, kun pienempiä laitoksia kohdellaan puolestaan ankarammin. Uusia laitoksia koskevat sitä vastoin samat vaatimukset kuin rinnakkaispolttolaitoksia, ja 100–300 MWth:n laitosten osalta suurempia laitoksia koskee jopa tiukempi raja-arvo.
11.
Rinnakkaispolttolaitokset saavat vielä – samoin kuin uudet suuret polttolaitokset – laitoksen koon mukaan päästää ilmaan hiukkasia 50 mg/Nm3–30 mg/Nm3. Olemassa olevien suurten polttolaitosten hiukkaspäästöt saavat sitä vastoin olla selvästi suurempia, 50 mg/Nm3–100 mg/Nm3. Rinnakkaispolttolaitosten raja-arvot ovat näin ollen laitoksen koon mukaan 30–50 prosenttia suurten polttolaitosten arvoista.
12.
Olemassa olevia laitoksia koskevat direktiivin 2001/80 raja-arvot voivat tosin olla vielä suurempia, jos laitos kuuluu direktiivin 4 artiklan 6 kohdan mukaisen päästöjen vähentämistä koskevan suunnitelman soveltamisalaan.
C Ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24.9.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/61/EY (
5
)säännökset
13.
Lopuksi on mainittava vielä muutamia direktiivin 96/61 säännöksiä. Laitoksen käsite määritellään sen 2 artiklan 3 kohdassa seuraavasti:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
3.
’laitoksella’ kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa liitteessä I mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti sidoksissa paikalla suoritettuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen;”.
14.
Direktiivin 96/61 3 artiklassa vahvistetaan laitoksen toiminnanharjoittajan perusvelvollisuudet. Tässä yhteydessä on mainittava erityisesti parhaan käytettävissä olevan tekniikan käyttäminen:
”Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta toimivaltaiset viranomaiset voivat varmistua siitä, että laitosta käytetään siten, että
a)
kaikkiin asiaankuuluviin pilaantumista estäviin toimenpiteisiin on ryhdytty käyttäen parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa;”.
15.
Direktiivin 96/61 5 artiklan 1 kohdan mukaan nämä vaatimukset ovat voimassa olemassa olevien laitosten osalta 30.10.2007 lähtien. (
6
)
III Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
16.
Riidan kohteena on ympäristöluvan myöntäminen laitoksen muutokselle. Olemassa olevaa kaasutinlaitosta on tarkoitus muuttaa siten, että laitoksessa tuotettava kaasu puhdistetaan. Hakijana on Lahti Energia Oy (jäljempänä Lahti Energia). Se on Lahden kaupungin omistama energiayhtiö. Yhtiön toimialaan kuuluu muun muassa sähkö-, lämpö- ja maakaasulaitostoiminta sekä muu energiahuolto ja niihin liittyvä tuotteiden valmistus ja kauppa.
17.
Lahti Energia harjoittaa Kymijärven voimalaitoksen ja samalla sijoituspaikalla olevan kaasutinlaitoksen toimintaa. Voimalaitos harjoittaa lämmön- ja sähköntuotantoa siten, että energiankäytön hyötysuhde on yli 70 prosenttia. Voimalaitoksen pääpolttoaine on kivihiili, maakaasun osuus on noin 5 prosenttia ja kaasutinlaitoksen tuotekaasun noin 15 prosenttia.
18.
Kaasutinlaitos tuottaa raakakaasua ”kiertopetikäsittelyssä”. Siinä yhteydessä kiinteistä jätteistä saadaan 850–900 °C:n lämpötilassa hapetuksen avulla poltettavaa kaasua. Kaasutinlaitoksen raaka-aineena käytetään metsäteollisuuden puujätettä noin 30 prosenttia, purkupuuta noin 10 prosenttia, kierrätykseen kelpaamattomasta syntypaikkalajitellusta yhdyskuntajätteestä valmistettua kierrätyspolttoainetta noin 30 prosenttia sekä rengas- ja muovimurskaa 30 prosenttia.
19.
Raakakaasu sisältää erityisesti kiintoainesta, raskasmetalleja ja klooria. Lahti Energian tarkoituksena on täydentää olemassa olevaa kaasutinlaitosta kaasun puhdistuslaitoksella. Tätä tarkoitusta varten raakakaasu jäähdytetään 350 °C:n lämpötilaan ja puhdistetaan. Puhdistuksessa poistetaan kaasusta kiintoaines 99,9-prosenttisesti, jolloin raskasmetallien erotuskyky on vähintään 96–99 prosenttia ja kloorin noin 95 prosenttia. Siten se sisältää vähemmän epäpuhtauksia kuin käytetty kivihiili.
20.
Puhdistettu tuotekaasu sisältää lähinnä vetyä, häkää ja metaania palavina ainesosina sekä vettä, hiilidioksidia ja typpeä inerttikomponentteina.
21.
Puhdistuksen jälkeen tuotekaasu toimitetaan voimalaitoksen pääkattilaan poltettavaksi yhdessä kivihiilen kanssa. Poltto on puhtaampaa kloorin, raskasmetallien sekä dioksiinien ja furaanien suhteen kuin puhdistamattoman kaasun ja usean tavanomaisen polttoaineen poltto.
22.
Lahti Energia haki ympäristölupaa kaasutinlaitoksen suunnitelluille muutoksille 4.12.2002. Ympäristölupavirasto totesi 19.3.2004 antamansa ympäristöluvan yhteydessä, että kierrätyspolttoaineen kaasutinlaitos ja kaasua polttava voimalaitos yhdessä muodostavat jätteenpolttodirektiivissä tarkoitetun rinnakkaispolttolaitoksen. Tästä syystä se asetti lupapäätöksessä raja-arvot, jotka vastaavat tämän direktiivin ja jätteen polttamisesta annetun valtioneuvoston asetuksen mukaisia vaatimuksia.
23.
Lahti Energia valitti tästä päätöksestä. Vaasan hallinto-oikeus hylkäsi valituksen 11.7.2006. Asia on nyt vireillä korkeimmassa hallinto-oikeudessa. Se on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin 2000/76/EY 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava niin, että direktiiviä ei sovelleta kaasumaisen jätteen polttamiseen?
2)
Onko kaasutinlaitosta, jossa jätteistä synnytetään pyrolyysin avulla kaasua, pidettävä direktiivin 2000/76/EY 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuna polttolaitoksena, vaikka siinä ei ole polttolinjaa?
3)
Onko kaasutinlaitoksessa synnytetyn ja kaasuttamisprosessin jälkeen puhdistetun tuotekaasun polttamista voimalaitoksen kattilassa pidettävä direktiivin 2000/76/EY 3 artiklassa tarkoitettuna toimintana? Vaikuttaako asiaan se, että puhdistetulla tuotekaasulla korvataan fossiilisten polttoaineiden käyttöä ja että voimalaitoksen päästöt tuotettua energiayksikköä kohden olisivat pienemmät käytettäessä jätteistä synnytettyä puhdistettua tuotekaasua kuin muita polttoaineita? Onko direktiivin 2000/76/EY soveltamisalan tulkinnassa merkitystä sillä, muodostavatko kaasutinlaitos ja voimalaitos teknis-tuotannolliset näkökohdat ja niiden keskinäinen etäisyys huomioon ottaen yhden laitoksen, tai sillä, onko kaasutinlaitoksessa synnytetty, puhdistettu tuotekaasu siirrettävissä ja käytettävissä esimerkiksi energiantuotantoon, polttoaineena tai muuhun tarkoitukseen toisaalla?
4)
Millä edellytyksillä kaasutinlaitoksessa synnytettyä puhdistettua tuotekaasua voidaan pitää tuotteena siten, ettei siihen enää sovelleta jätettä koskevaa sääntelyä?”
24.
Kirjalliseen käsittelyyn ovat osallistuneet Lahti Energia Oy, Hämeen ympäristökeskus, Salpausselän luonnonystävät ry, Italian tasavalta, Alankomaiden kuningaskunta, Itävallan tasavalta, Suomen tasavalta ja Euroopan yhteisöjen komissio. Lahti Energia, Salpausselän luonnonystävät, Suomi ja komissio osallistuivat tämän lisäksi myös suulliseen käsittelyyn 10.7.2008.
IV Oikeudellinen arviointi
25.
Korkeimman hallinto-oikeuden on ratkaistava, sovelletaanko Kymijärven kivihiilivoimalaitokseen jätteenpolttodirektiivin mukaisia rinnakkaispolttolaitoksia koskevia raja-arvoja vai suurista polttolaitoksista annetun direktiivin 2001/80 mukaisia, olemassa oleviin laitoksiin sovellettavia korkeampia raja-arvoja.
A Alustava huomautus
26.
Erilaiset raja-arvot perustuvat jätteenpolttodirektiivin ja suurista polttolaitoksista annetun direktiivin 2001/80 siirtymäsäännöksiin.
27.
Jätteenpolttodirektiivissä säädetään rinnakkaispolttolaitosten osalta kahdenlaisista raja-arvoista. Yksi raja-arvo koskee jätteen osuutta palamisesta, toinen perinteisten polttoaineiden osuutta. Nämä raja-arvot yhdistetään niin sanotun sekoitussäännön avulla keskenään yhdeksi kutakin epäpuhtautta koskevaksi raja-arvoksi.
28.
Jätteestä valmistettu, puhdistettu tuotekaasu ei aiheuta merkittäviä epäpuhtauspäästöjä. Tästä syystä tässä tapauksessa merkityksellisiä ovat vain perinteisten polttoaineiden polttamista koskevat raja-arvot. Siltä osin uusia laitoksia koskevat molempien direktiivien mukaan lähtökohtaisesti samat päästöraja-arvot. Tämä ilmenee erityisesti jätteenpolttodirektiivin liitteessä II olevasta II.2.1 kohdasta, jonka mukaan sen arvot on mukautettava suurista polttolaitoksista annetun direktiivin tiukempiin arvoihin.
29.
Nämä uusia laitoksia koskevat vaatimukset tulevat jätteenpolttodirektiivin 20 artiklan 1 kohdan mukaan voimaan 28.12.2005kaikkien polttolaitosten ja rinnakkaispolttolaitosten eli myös jo käytössä olevien laitosten osalta. Tästä syystä näiden laitosten toimintaedellytyksiä on mukautettava viimeistään tähän ajankohtaan mennessä.
30.
Suuria polttolaitoksia koskevassa direktiivissä säädetään sitä vastoin erilaisista raja-arvoista olemassa olevien ja uusien laitosten osalta. Olemassa olevia suuria polttolaitoksia koskevat raja-arvot eivät ole yhtä tiukkoja kuin jätteenpolttodirektiivin mukaiset raja-arvot. (
7
)
31.
Jos voimalaitosta kohdeltaisiin olemassa olevana suurena polttolaitoksena, se voisi esitettyjen tietojen mukaan täyttää raja-arvot. Sen olisi kuitenkin vaikea olla rinnakkaispolttolaitoksen raja-arvojen mukainen. Tämä ei johdu tuotekaasun osuudesta poltossa vaan kivihiilen osuudesta. Kaasun rinnakkaispoltto lähtökohtaisesti vähentää epäpuhtauspäästöjä, koska se sisältää suhteellisesti vähemmän epäpuhtauspäästöjä aiheuttavia epäpuhtauksia. Sen sijaan kivihiilen käyttö lisää epäpuhtauspäästöjä ilmeisesti niin voimakkaasti, että rinnakkaispolttolaitosta koskevia raja-arvoja ei enää kyetä saavuttamaan.
32.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin korostaa tästä syystä, että tiukempien raja-arvojen soveltaminen tekisi tuotekaasun käytöstä vähemmän houkuttelevaa, vaikka sillä vähennettäisiin päästöjä ja korvattaisiin muita polttoaineita. Lähinnä tulee siis esiin kysymys siitä, onko voimalaitosta pidettävä yhdessä kaasutinlaitoksen kanssa jätteenpolttodirektiivissä tarkoitettuna rinnakkaispolttolaitoksena vai ovatko kyseessä itsenäiset laitokset, jolloin direktiivi ei koskisi enää ainakaan voimalaitosta. Kansallinen tuomioistuin pyrkii saamaan eri ennakkoratkaisukysymyksillään asialliset perusteet tämän kysymyksen ratkaisemiseksi.
33.
Seuraavassa tutkitaan aluksi ensimmäinen ja neljäs ennakkoratkaisukysymys, jotka koskevat kaasutuksella saatua tuotekaasua, ja lopuksi toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys, jotka koskevat molempia laitoksia.
B Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys – kaasumaisen jätteen polttaminen
34.
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään, jääkö kaasumaisen jätteen polttaminen jätteenpolttodirektiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Tuomioistuin näyttää viittaavan tällä siihen, että kaasutinlaitoksessa tuotetun kaasun polttaminen voimalaitoksessa ei olisi direktiivissä tarkoitettua jätteenpolttoa.
35.
Kansallinen tuomioistuin liittää tosin tämän kysymyksen jätteenpolttodirektiivin 3 artiklan 1 kohtaan, jossa määritellään käsite ”jäte”, mutta tällä määritelmällä on direktiivin soveltamisalan kannalta vain välillinen merkitys. Kuten Salpausselän luonnonystävät korostavat, se ei näet koske tiettyjä jätteitä vaan 2 artiklan 1 kohdan mukaan poltto- ja rinnakkaispolttolaitoksia.
36.
Molemmat laitostyypit määritellään jätteenpolttodirektiivin 3 artiklan 4 ja 5 kohdassa. Tunnusomaista on jätteen käsitteleminen eli sen lämpökäsittely tai sen käyttäminen polttoaineena. Tässä yhteydessä on merkitystä 3 artiklan 1 kohdan mukaisella jätteen määritelmällä. Vain jätteen käsitteleminen tämän määritelmän mukaisella tavalla voi johtaa siihen, että kyseessä on direktiivissä tarkoitettu laitos.
37.
Jätteenpolttodirektiivin 3 artiklan 1 kohdassa määritellään jätteeksi kaikki jätteitä koskevan puitedirektiivin 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettu kiinteä tai nestemäinen jäte. (
8
) Kuten erityisesti Itävalta ja komissio esittävät, direktiivi ei siten kata laitoksia, joissa ei polteta tai lämpökäsitellä kiinteää tai nestemäistä vaan ainoastaan kaasumaista jätettä.
38.
Toisin kuin Lahti Energia, Italia ja Suomi katsovat, tästä ei kuitenkaan seuraa, että jätteenpolttodirektiiviä ei sovellettaisi lainkaan kaasumaisten aineiden polttamiseen. Kuten Hämeen ympäristökeskus, Salpausselän luonnonystävät, Alankomaat, Itävalta ja komissio esittävät, direktiivi koskee myös jätteestä tuotettujen kaasumaisten aineiden polttamista.
39.
Tämä ilmenee erityisesti siitä, että jätteenpolttodirektiivin 3 artiklan 4 kohdassa mainitaan pyrolyysi ja kaasutus esimerkkeinä lämpökäsittelystä, jos käsittelystä syntyvät tuotteet tämän jälkeen poltetaan. Jos lämpökäsittelystä syntyvät tuotteet eivät enää kuuluisi jätteenpolttodirektiivin soveltamisalaan, näiden aineiden varsinainen polttaminenkaan ei enää kuuluisi sen soveltamisalaan. Siten suurin osa direktiivistä eli polttamista koskevat säännökset (
9
) tehtäisiin tyhjäksi kaasutuksen ja siihen liittyvän polton yhteydessä.
40.
Tästä seuraa nyt käsiteltävän asian kannalta, että voimalaitos ei voi yksin olla jätteenpolttodirektiivissä tarkoitettu laitos, koska voimalaitoksessa ei polteta direktiivissä tarkoitettua jätettä tai lämpökäsitellä sitä. Ei ole kuitenkaan mahdotonta, että tuotekaasun polttaminen merkitsee sitä, että voimalaitosta on yhdessä kaasutinlaitoksen kanssa pidettävä direktiivissä tarkoitettuna rinnakkaispolttolaitoksena. Tätä on käsiteltävä kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen yhteydessä.
41.
Ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on siten vastattava, että jätteenpolttodirektiiviä ei sovelleta laitoksiin, joissa poltetaan tai lämpökäsitellään vain kaasumaista jätettä.
C Neljäs ennakkoratkaisukysymys – jäteominaisuuden häviäminen
42.
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee neljännellä kysymyksellään, joka on tutkittava ennen toista ja kolmatta kysymystä, millä edellytyksillä kaasutinlaitoksessa synnytettyä puhdistettua tuotekaasua voidaan pitää tuotteena siten, ettei siihen enää sovelleta jätettä koskevaa sääntelyä.
43.
Kansallinen tuomioistuin mainitsee esimerkkinä biojätteestä valmistettavan polttoaineen. Mikäli tämä aine olisi jätettä, pitäisi sitä käyttäviä ajoneuvoja käsitellä jätteenpolttodirektiivissä tarkoitettuina rinnakkaispolttolaitoksina.
44.
Nyt käsiteltävänä oleva tuotekaasu valmistetaan jätteestä. Se ei välttämättä lakkaa olemasta jätettä kaasuksi muuttumisen yhteydessä. Myös kaasumaiset aineet voivat olla jätteitä koskevassa puitedirektiivissä tarkoitettua jätettä. Jätteitä koskevan puitedirektiivin 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa jätetään vain kaasumaiset päästöt ilmakehään sen soveltamisalan ulkopuolelle. Jos kaasumaisia aineita – kuten tässä – ei päästetä ilmakehään, ne voidaan siten lähtökohtaisesti luokitella jätteeksi.
45.
Saattaa kuitenkin olla, että kaasumaiset aineet eivät ole jätteenpolttodirektiivissä tarkoitettua jätettä. (
10
) Tästä voitaisiin päätellä, että tämän direktiivin soveltamisalalla kaasumaisia aineita ei lähtökohtaisesti ole pidettävä jätteenä.
46.
Jätteitä koskeva puitedirektiivi on lähtökohtaisesti avoin tällaiselle jätteen käsitteen rajoitukselle, koska sen 2 artiklan 2 kohdassa sallitaan se, että erityisdirektiiveillä annetaan erityisiä tai täydentäviä säännöksiä tiettyjen jätelajien käsittelyn osalta. Tällaista erityisdirektiiviä on pidettävä lex specialis -säännöksenä suhteessa jätteitä koskevaan puitedirektiiviin, joten sen säännöksillä on etusija tämän jälkimmäisen direktiivin säännöksiin nähden tilanteissa, joita siinä erityisesti säädellään. (
11
)
47.
Jätteenpolttodirektiivin jätteen määritelmässä ei kuitenkaan ole tarkoitus poiketa yleisestä jätteen käsitteestä. Siinä pitää vahvistaa vain ne jätteet, joiden polttaminen tai lämpökäsittely on tunnusomaista poltto- ja rinnakkaispolttolaitoksille. Lisäksi jätteenpolttodirektiivi on lähtökohtaisesti sovellettavissa myös silloin, jos jätteet käsitellään lämpökäsittelyllä kaasumaiseen vaiheeseen. (
12
) Tästä syystä jätteenpolttodirektiivin mukaan ei ole mahdotonta, että tällaisissa laitoksissa syntyy jätteitä koskevassa puitedirektiivissä tarkoitettua kaasumaista jätettä.
48.
Tuotekaasu voisi tosin lämpökäsittelyssä ja sitä seuraavassa puhdistuksessa muuttua aineeksi, joka ei ole enää jätettä.
49.
Jätteenpolttodirektiiviin tai jätteitä koskevaan puitedirektiiviin ei tosin sisälly nimenomaista säännöstä tai – kuten Salpausselän luonnonystävät ja Hämeen ympäristökeskus korostavat – laatustandardia, joka koskisi jäteominaisuuden häviämistä. Yhteisöjen tuomioistuin on tosin jo todennut, että sen jälkeen kun jäte on kierrätetty lopullisesti pakkauksista ja pakkausjätteistä 20.12.1994 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 94/62/EY (
13
) tarkoitetulla tavalla, sitä ei ole enää pidettävä jätteenä vaan tuotteena. (
14
)
50.
Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Niselli antamassaan tuomiossa yleistänyt pakkausjätteistä annettua direktiiviä 94/62 koskevat toteamukset. Metallijäte ei ole jätettä sen jälkeen, jos se on kierrätetty lopullisessa muuntamiskäsittelyssä terästuotteiksi. Näiden tuotteiden on muistutettava niin paljon ensiöraaka-aineista saatuja muita terästeollisuuden tuotteita, että niitä tuskin voidaan erottaa niistä. (
15
)
51.
Tämä oikeudellinen näkemys ei koske ainoastaan teräsjätettä, vaan sitä voidaan soveltaa muuhunkin jätteeseen. Nyt käsiteltävässä asiassa jäte ei tosin voisi lakata olemasta jätettä, jos olisi joka tapauksessa välttämätöntä, että jäte kierrätetään aineiksi, joista ne alun perin valmistettiin. Voidaan näet tuskin olettaa, että tässä tapauksessa käsitelty jäte olisi valmistettu aineesta, joka muistuttaa tuotekaasua.
52.
Tällaista kierrätystä yhteisöjen tuomioistuin on edellyttänyt erityisesti asiassa Mayer Parry Recycling antamassaan tuomiossa. Siinä tutkitun pakkausjätteistä annetun direktiivin 94/62 mukaisen kierrätyksen yhteydessä jäte pitää palauttaa alkuperäiseen tilaansa, ja sillä pitää olla vastaavat ominaispiirteet kuin materiaalilla, josta jäte koostuu. (
16
)
53.
Jäteominaisuuden häviämisen kannalta ei kuitenkaan ole ratkaisevaa, että jäte kierrätetään. Kierrättäminen on ainoastaan yksi mahdollinen jätteen käsittelyn muoto. Ratkaisevaa on pikemminkin se, jalostetaanko jätteitä muutosprosessissa siten, että ne tuskin voidaan erottaa ensiöraaka-aineista tai muista tuotteista.
54.
Tämä vastaa sivutuotteiden ja tuotantojäämien välistä rajausta koskevaa oikeuskäytäntöä. Yhteisöjen tuomioistuin on siinä korostanut, että millään tavoin ei voitaisi perustella sitä, että sellaisiin esineisiin, materiaaleihin tai raaka-aineisiin, jotka ovat taloudelliselta arvoltaan tuotteita siitä riippumatta, onko niitä muunnettava, ja jotka sellaisenaan kuuluvat tällaisiin tuotteisiin sovellettavan lainsäädännön alaan, olisi sovellettava jätelainsäädännön säännöksiä. (
17
)
55.
Nyt käsiteltävän asian kannalta on todettava tämän perusteella seuraavaa: puhdistettu tuotekaasu on suunnitellun muutosprosessin tulos. Tästä syystä on tutkittava, muistuttaako se riittävästi ensiöraaka-aineita tai muita tuotteita, jotta sitä ei pidä enää pitää jätteenä.
56.
Kuten muutenkin todettaessa, onko aine jätettä, on silloin, kun aine ei ole enää jätettä, tutkittava kaikki seikat. (
18
) Merkitystä on esimerkiksi sillä, onko muunnetulle tuotteelle olemassa markkinoita tai voisiko voimalaitos hankkia markkinoilta ominaisuuksiltaan vastaavaa polttoainetta, jota ei pidetä jätteenä. Markkinakelpoisuus ei tosin yksin riitä, sillä myös aineet ja esineet, joilla on markkina-arvo, voivat olla jätettä. (
19
) Ratkaisevaa on pikemminkin se, onko muunnetulla jätteellä samankaltaiset ominaisuudet kuin vastaavalla ensiöraaka-aineella tai vastaavalla tuotteella, erityisesti ympäristövaarojen kannalta.
57.
On syytä olettaa, että tuotekaasu ei ole ennen puhdistamista epäpuhtauksien vuoksi vielä riittävän samanlainen kuin muut tuotteet tai ensiöraaka-aineet, kun sitä vastoin puhdistettu tuotekaasu saattaa olla verrattavissa maakaasuun ja vastaaviin kaasumaisiin polttoaineisiin. Tämän seikan tutkiminen on viime kädessä kansallisen tuomioistuimen tehtävänä.
58.
Neljänteen kysymykseen on siten vastattava, että kaasutinlaitoksessa synnytettyä puhdistettua tuotekaasua on pidettävä tuotteena siten, ettei siihen enää sovelleta jätettä koskevaa sääntelyä, jos se muistuttaa riittävästi ensiöraaka-aineita tai muita tuotteita.
D Toinen ennakkoratkaisukysymys – polttolinjan puuttuminen
59.
Kansallinen tuomioistuin haluaisi selvittää toisella ennakkoratkaisukysymyksellään, onko kaasutinlaitosta, jossa jätteistä synnytetään pyrolyysin avulla kaasua, pidettävä jätteenpolttodirektiivin 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuna polttolaitoksena, vaikka siinä ei ole polttolinjaa. Nyt käsiteltävässä asiassa olisi kuitenkin ensi arviolta asianmukaisempaa pitää lähtökohtana rinnakkaispolttolaitosta, joka mahdollisesti käyttää polttolinjana voimalaitosta. Koska tosiseikkojen selvittäminen on kuitenkin kansallisen tuomioistuimen tehtävänä, yhteisöjen tuomioistuimen ei pitäisi tämän näkemyksen vuoksi epäillä ennakkoratkaisukysymyksen merkitystä.
60.
Jätteenpolttodirektiivin 3 artiklan 4 kohdan mukaan polttolaitoksissa lämpökäsitellään jätettä. Lämpökäsittelyllä tarkoitetaan nimenomaisesti myös pyrolyysiä, kaasutusta ja plasmakäsittelyä, jos käsittelystä syntyvät tuotteet tämän jälkeen poltetaan.
61.
Nämä vaatimukset täyttyvät ensi arviolta pääasian tapauksessa. Kuten Itävallan hallitus korostaa, kaasutinlaitoksessa valmistetaan kiinteästä jätteestä poltettavaa kaasua, joka lopuksi poltetaan voimalaitoksessa. Alankomaiden hallituksen näkemys on samansuuntainen, koska se esittää, että polttolaitoksen ei tarvitse täyttää kaikkia, jätteitä koskevan puitedirektiivin 3 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa mainittuja ominaisuuksia. Siinä ei varsinkaan tarvitse olla polttolinjaa.
62.
Muut osapuolet pitävät tosin lähtökohtana sitä, että polttolaitoksessa on oltava polttolinja. Erityisesti komissio korostaa, että polttaminen on joka tapauksessa jätteenpolttodirektiivin soveltamisen edellytyksenä ja että tästä syystä laitoksessa on oltava sellainen.
63.
Kansallinen tuomioistuin, Hämeen ympäristökeskus ja Suomen hallitus viittaavat perustellusti siihen, että monia jätteenpolttodirektiivin säännöksiä voidaan soveltaa vain yhteen polttotapahtumaan. Tämä koskee erityisesti 6 artiklan säännöksiä, jotka liittyvät laitoksen toimintaa koskeviin vaatimuksiin, mittausvaatimuksia koskevaa 11 artiklaa sekä lämmön hyödyntämistä koskevia 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 6 artiklan 6 kohdan säännöksiä.
64.
Vastaavasti polttokattilat ovat lähtökohtaisesti poltto- tai rinnakkaispolttolaitoksen merkittäviä tunnusmerkkejä, joiden perusteella useimmat laitokset voidaan rajata toisistaan. (
20
)
65.
Polttamisen välttämättömyys ei kuitenkaan välttämättä merkitse sitä, että polttamisen pitäisi tapahtua laitoksen sisällä. Nyt käsiteltävä asia osoittaa, että jäte voidaan lämpökäsitellä myös ilman omaa polttolinjaa polttotarkoituksessa.
66.
Tämän lisäksi on huomattava, että jätteenpolttodirektiivi ei sen 1 artiklan mukaan koske ainoastaan ilmaan joutuvien päästöjen aiheuttaman pilaantumisen ehkäisyä ja rajoittamista. Se koskee myös muita ympäristöhaittoja, kuten maaperän ja vesien pilaantumista.
67.
Näistä muista tavoitteista on jätteenpolttodirektiivissä muutamia säännöksiä, jotka ovat sovellettavissa polttolinjasta riippumatta. Näitä ovat erityisesti käytettävää jätettä koskevat säännökset eli 4 artiklan 2 kohdan a alakohta, 4 kohdan a alakohta ja 5 kohta sekä 5 artikla, polttojätteen minimoimista ja käsittelemistä koskevat säännökset eli 4 artiklan 2 kohdan c ja d alakohta sekä 9 artikla ja mahdollisesti myös jätevesipäästöjä koskevat 8 artiklan säännökset, jos ne ovat sovellettavissa.
68.
Jätteenpolttodirektiivin 6 artiklan 4 kohta osoittaa lisäksi, että yhteisön lainsäätäjä on ottanut mukaan myös epätyypillisiä laitoksia. Sen mukaan saadaan näet vahvistaa toisenlaisia toiminnalle asetettavia vaatimuksia, jos direktiivin vaatimukset kuitenkin täytetään. Tämän säännöksen mukaan myös sellaisten laitosten erityisten ympäristövaarojen käsitteleminen on mahdollista, joilla ei ole omaa polttolinjaa.
69.
Ei ole tosin mahdotonta, että jätelainsäädännön yleissäännösten soveltaminen johtaisi vastaaviin tuloksiin, vaikka jätteenpolttodirektiivin erityissäännösten tarkoituksena on sen 1 artiklan toisen virkkeen mukaan nimenomaan konkretisoida jätteitä koskevan puitedirektiivin yleisiä vaatimuksia sen kattamien laitosten tilannetta varten. Tämä tavoite voidaan saavuttaa, vaikka asianomaisilla laitoksilla ei olisi polttolinjaa.
70.
Koska jätteenpolttodirektiiviä voidaan siis tietyissä rajoissa soveltaa järkevästi laitoksiin, joissa ei ole omaa polttolinjaa, ei ole asianmukaista jättää näitä laitoksia 3 artiklan 4 kohdan polttolaitoksen määritelmän nimenomaisen sanamuodon vastaisesti direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.
71.
Lisäksi on viitattava siihen, että jätteen lämpökäsittelyyn tarkoitettu laitos voi olla myös jätteenpolttodirektiivin 3 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu rinnakkaispolttolaitos. Tämä edellyttää sitä, että sen pääasiallinen tarkoitus on tuottaa energiaa tai aineellisia tuotteita. (
21
) Toisin kuin 3 artiklan 4 kohdan polttolaitoksen määritelmän yhteydessä lämpökäsittelyyn ei liitetä 3 artiklan 5 kohdassa nimenomaisesti sitä edellytystä, että käsittelystä syntyvät aineet tämän jälkeen poltetaan.
72.
Lahti Energia väittää kuitenkin, että kaasutinlaitoksessa tapahtuvaa käsittelyä, pyrolyysiä, ei jätteenpolttodirektiivin 3 artiklan 5 kohdassa mainita nimenomaisesti rinnakkaispolttolaitoksessa tapahtuvana käsittelynä. Siinä mainitaan kuitenkin polttamisen lisäksi lämpökäsittely, (
22
) jota kuvaa 3 artiklan 4 kohdassa polttolaitoksen määritelmän yhteydessä muun muassa pyrolyysi. Ei ole mitään syytä tulkita rinnakkaispolttolaitoksessa tapahtuvaa lämpökäsittelyä koskevaa käsitettä tältä osin eri tavalla kuin polttolaitoksessa tapahtuvaa lämpökäsittelyä. Näin ollen laitos, jossa jäte lämpökäsitellään pyrolyysillä, voi olla rinnakkaispolttolaitos.
73.
Kolmannen kysymyksen yhteydessä on tutkittava lähemmin, kumpi näistä kahdesta laitostyypistä on kyseessä nyt käsiteltävässä asiassa – samoin kuin sitä, voidaanko näitä kahta yrityksen osaa mahdollisesti tarkastella yhtenä kokonaisuutena.
74.
Tästä syystä toiseen kysymykseen on vastattava, että kaasutinlaitosta, jossa jätteistä synnytetään pyrolyysin avulla kaasua, voidaan pitää jätteenpolttodirektiivin 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuna polttolaitoksena, vaikka tässä laitoksessa ei olisikaan polttolinjaa.
E Kolmas ennakkoratkaisukysymys – voimalaitoksen ja kaasutinlaitoksen tarkastelu yhtenä kokonaisuutena?
75.
Kolmas kysymys pureutuu tapauksen ytimeen. On selvennettävä, onko kaasutinlaitoksessa synnytetyn ja kaasuttamisprosessin jälkeen puhdistetun tuotekaasun polttamista voimalaitoksen kattilassa pidettävä jätteenpolttodirektiivin 3 artiklan soveltamisalaan kuuluvana toimintana.
76.
Koska puhdistetun tuotekaasun polttamisen päätarkoitus on energiantuotanto, voimalaitos voidaan luokitella jätteenpolttodirektiivin 3 artiklan 5 kohdassa tarkoitetuksi rinnakkaispolttolaitokseksi. Rinnakkaispolttolaitos on laitos, jonka pääasiallisena tarkoituksena on tuottaa energiaa tai aineellisia tuotteita ja jossa käytetään jätettä vakinaisena tai lisäpolttoaineena tai jossa jätettä lämpökäsitellään sen käsittelemiseksi.
77.
Mikäli voimalaitosta tarkastellaan erikseen, siellä ei käytetä jätettä polttoaineena eikä myöskään lämpökäsitellä jätettä. Tuotekaasu ei näet kaasumaisena aineena ole jätteenpolttodirektiivissä tarkoitettua jätettä.
78.
Kaasutinlaitoksessa käsitellään sitä vastoin tällaista jätettä. Tuotekaasun polttaminen tapahtuu näin ollen rinnakkaispolttolaitoksessa vain silloin, jos voimalaitosta ja kaasutinlaitosta on pidettävä yhtenä ainoana jätteen rinnakkaispolttolaitoksena.
79.
Kuten ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin esittää, jätteenpolttodirektiivissä ei määritellä yleisesti laitoksen käsitettä, mutta tällainen määritelmä on direktiivin 96/61 2 artiklan 3 kohdassa. Sen mukaan laitoksella tarkoitetaan kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa direktiivin 96/61 liitteessä I mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti sidoksissa paikalla suoritettuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen.
80.
Tämä määritelmä ei tosin koske nimenomaisesti jätteenpolttodirektiiviä, mutta vaikuttaa järkevältä nojautua siihen vastaavasti, jotta johdonmukainen laitosten toimilupien myöntämistä koskeva lainsäädäntö olisi mahdollinen. Jätteenpolttodirektiiviin ei vielä nykyäänkään sisälly mitään viitteitä siitä, että siihen sisältyvää laitoksen käsitettä pitäisi tulkita eri tavoin kuin direktiivin 96/61 laitoksen käsitettä. Molemmat direktiivit ovat pikemminkin osa johdonmukaista kokonaisjärjestelmää. Erityisesti jätteenpolttodirektiivin johdanto-osan 12, 13 ja 26 perustelukappaleessa sekä 4 artiklan 2, 4, 7 ja 8 kohdassa, 12 artiklan 1 ja 2 kohdassa sekä 14 ja 15 artiklassa viitataan direktiiviin 96/61. On oletettavissa, että direktiiveissä pidetään siinä yhteydessä lähtökohtana yhdenmukaista laitoksen käsitettä.
81.
Tämän lisäksi komissio on ehdottanut, että tulevaisuudessa direktiivi 96/61 yhdistetään jätteenpolttodirektiiviin ja suuria polttolaitoksia koskevaan direktiiviin sekä muihin direktiiveihin. (
23
) Mikäli yhteisön lainsäätäjä noudattaa ehdotusta, voisi direktiivin 96/61 yhtenäinen laitoksen käsite tulevaisuudessa epäilyksettä koskea myös rinnakkaispolttolaitoksia.
82.
Sovellettaessa tätä laitoksen käsitettä jätteenpolttodirektiivin yhteydessä ratkaisevaa ei voi kuitenkaan olla se, toteutetaanko direktiivin 96/61 liitteessä I mainittua toimintaa, vaan kyseessä on oltava jätteenpolttodirektiivissä tarkoitettu toiminta.
83.
Tästä syystä on tutkittava, muodostavatko voimalaitos ja kaasutinlaitos kiinteän teknisen kokonaisuuden, jossa poltetaan tai lämpökäsitellään jätettä sekä suoritetaan mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti sidoksissa paikalla suoritettuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen.
84.
Laitoksen ytimenä on siten kaasutinlaitos, jossa jäte lämpökäsitellään, kun puolestaan tuotekaasun polttaminen voimalaitoksessa voi olla siihen suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti sidoksissa kaasutukseen ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja ympäristön pilaantumiseen.
85.
Tulkittaessa suoranaisen liittymisen ja teknisen sidoksen tunnusmerkkejä on huolehdittava siitä, että ympäristöoikeudellisten vaatimusten soveltamista ei kierretä sillä, että toisiinsa liittyvät hankkeet jaetaan eri osahankkeiksi ja niitä tarkastellaan erikseen. (
24
) Tätä korostavat erityisesti Hämeen ympäristökeskus, Salpausselän luonnonystävät, Itävallan hallitus ja komissio.
86.
Nyt käsiteltävässä asiassa suoranaisen liittymisen ja teknisen sidoksen olemassaoloa puoltaa se, että kaasutinlaitos perustettiin tuotekaasun käyttämiseksi voimalaitoksessa ja että sitä on tarkoitus edelleen käyttää näin. Tämän vaikutelman vahvistaa Lahti Energian esittämä kuvaus yrityksen molemmista osista. Ei ole mitään viitteitä siitä, että tuotekaasua käytettäisiin johonkin muuhun tarkoitukseen.
87.
Tämän lisäksi jätteenpolttodirektiivissä luodaan liitos jätteen lämpökäsittelyn ja tuotekaasun polttamisen välille. Vaikka vain lämpökäsittelyä polttolaitoksessa koskeva määritelmä sisältää tuotteen myöhempää polttamista koskevan edellytyksen, direktiivin kokonaisuudesta ilmenee kuitenkin, että kyseisten laitosten malli sisältää polttotoimenpiteen. Tämän osoittavat erityisesti ilmaan joutuvien epäpuhtauspäästöjen raja-arvot.
88.
Kansallisen tuomioistuimen esiin tuomilla näkökohdilla fossiilisten polttoaineiden käytön korvaamisesta ja päästöjen vähentämisestä ei ole tältä osin välitöntä merkitystä jätteenpolttodirektiivin soveltamisen kannalta. Nämä vaikutukset ovat tosin myönteisiä, mutta – kuten Itävalta huomauttaa – nimenomaan fossiilisten polttoaineiden korvaaminen on yksi rinnakkaispolttolaitoksen tunnusmerkki. (
25
)
89.
Myöskään se, että tuotekaasun osuus voimalaitoksessa käytettävistä polttoaineista on verrattain pieni, ei ole suoranaisen liittymisen ja teknisen sidoksen esteenä. Jätteenpolttodirektiiviä sovelletaan riippumatta jätteen osuudesta rinnakkaispoltossa. Käytäntö näyttää jopa perustuvan siihen, että jätteiden osuus käytettävistä polttoaineista on lähtökohtaisesti vain hyvin pieni. (
26
)
90.
Italian hallituksen mielestä näiden kahden yrityksen osan suoranaisen liittymisen esteenä on kuitenkin se, että liittyminen ei perustu tekniseen välttämättömyyteen vaan yksinomaan haluun yhdistää nämä kaksi laitosta keskenään.
91.
Näiden kahden yrityksen osan liittyminen toisiinsa ei erityisesti ole teknisesti välttämätöntä silloin, jos puhdistettua tuotekaasua ei ole enää pidettävä jätteenä vaan tuotteena. Silloin se voitaisiin ilman muuta korvata vastaavalla tuotteella, esimerkiksi maakaasulla. Samaan aikaan tuotekaasua voitaisiin käyttää myös toissijaisesti, esimerkiksi kausittaisen vähäisen energiatarpeen aikana voimalaitoksessa.
92.
Jos tuotekaasua ei ole pidettävä jätteenä, ei olisi myöskään enää yhdenvertaisen kohtelun tai syrjintäkiellon periaatteen mukaista soveltaa voimalaitokseen rinnakkaispolttolaitoksen vaatimuksia. Tämä periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tilanteita ei kohdella eri tavalla ja että erilaisia tilanteita ei kohdella samalla tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella. (
27
)
93.
Koska yhteisön johdetun oikeuden säännöstä on mahdollisuuksien mukaan tulkittava siten, että se on yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden mukainen, (
28
) olisi katsottava, että laitoksen määritelmässä tarkoitettua suoranaista liittymistä ja teknistä sidosta ei ole tuotekaasun polttamisessa, jos tuotekaasua ei ole enää pidettävä jätteenä. Tämän päätelmän tekevät myös Suomen, Italian ja Alankomaiden hallitukset.
94.
Mikäli tuotekaasu on sitä vastoin edelleen jätettä, sen rinnakkaispoltto eroaa riittävästi perinteisten polttoaineiden polttamisesta, jotta on perusteltua soveltaa jätteenpolttodirektiiviä.
95.
Yhteisön lainsäätäjä näyttää tosin ensi arviolta arvioineen asiaa ristiriitaisesti, koska olemassa oleville energiantuotantolaitoksille vahvistetaan erilaisia raja-arvoja sen mukaan, käyttävätkö ne (myös) jätettä vai eivät. Ympäristön kuormituksen kannalta on merkityksetöntä, ovatko epäpuhtauspäästöt peräisin jätteestä vai perinteisistä polttoaineista. Tämä ristiriita voisi estää lähtökohtaisesti toivottavan ensiöraaka-aineiden korvaamisen jätteellä ja johtaa – nyt käsiteltävässä asiassa – kaiken kaikkiaan suurempiin epäpuhtauspäästöihin.
96.
Lainsäätäjällä voi kuitenkin olla arviointi- ja liikkumavaraa (harkintavaltaa), kun se vahvistaa erilaisia säännöksiä. (
29
) Tämä harkintavalta riippuu erityisesti siitä tavoitteesta, jota erilaisuudella tavoitellaan. Monitahoisissa poliittisissa ratkaisuissa harkintavalta on yleensä laaja. (
30
)
97.
Nyt käsiteltävässä asiassa ovat kyseessä monitahoiset ympäristöalan säännökset. Tästä syystä tuomioistuinten harjoittaman valvonnan on välttämättä rajoituttava koskemaan sitä, onko lainsäätäjä arvioinut ilmeisen virheellisesti tilannetta näiden tavoitteiden toteutumisen kannalta. (
31
)
98.
Komissio on viitannut tältä osin suullisessa käsittelyssä siihen, että suuria polttolaitoksia koskevan direktiivin ja jätteenpolttodirektiivin raja-arvot ovat vain vähimmäisvaatimuksia. Kuten jätteenpolttodirektiivin johdanto-osan 13 perustelukappaleesta ja suuria polttolaitoksia koskevan direktiivin johdanto-osan 8 perustelukappaleesta ilmenee, erityisesti direktiivistä 96/61 saattaa johtua tiukempia vaatimuksia.
99.
Direktiivin 96/61 3 artiklan a alakohdassa edellytetään, että sen soveltamisalaan kuuluvissa laitoksissa käytetään parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa ja noudatetaan vastaavia raja-arvoja. Komission näkemyksen mukaan nämä raja-arvot olisivat nyt käsiteltävien laitosten osalta tiukempia kuin jätteenpolttodirektiivin raja-arvot. Tämä osoittaa, että lainsäätäjän ei tarvinnut olettaa, kun se vahvisti jätteenpolttodirektiivissä ja suuria polttolaitoksia koskevassa direktiivissä erilaisia raja-arvoja vanhoille laitoksille, että kyseisten laitosten osalta olisi jo vahvistettu vaatimukset tyhjentävästi.
100.
Lisäksi komissio selvitti suullisessa käsittelyssä kysyttäessä, että jätteenpolttodirektiivissä tarkoitettuja vanhempia laitoksia koskevilla tiukemmilla raja-arvoilla on tarkoitus varmistaa, että jätettä käsitellään vain laitoksissa, joissa käytetään direktiivin 96/61 mukaisesti parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa.
101.
Tämän lisäksi erityisesti Salpausselän luonnonystävien lausumat osoittavat, että jätteen käyttämistä polttoaineena ei pidä rajoittamattomasti pitää myönteisenä. Mitä vähäisempiä ovat jätteenpoltolle ja jätteen rinnakkaispoltolle asetettavat vaatimukset, sitä vähemmän houkuttelevia ovat vaihtoehdot. Tämä koituu etenkin jätteen syntymisen ehkäisemisen ja uudelleenkäytön vahingoksi. Nämä vaihtoehdot saattaisivat olla ympäristön kannalta edullisempia. Tästä syystä jätteitä koskevan puitedirektiivin 3 artiklan ja jätteenpolttodirektiivin johdanto-osan 8 perustelukappaleen mukaan ainakin jätteen syntymisen ehkäiseminen olisi etusijalla jätteen polttamiseen nähden. (
32
)
102.
Todettakoon lopuksi, että kaatopaikoista 26.4.1999 annetussa neuvoston direktiivissä 1999/31/EY (
33
) edellytetään, että jäte esikäsitellään ennen sen varastointia. (
34
) Jätteen polttaminen on siinä yhteydessä yksi laajimmalle levinneistä käsittelymenetelmistä. (
35
) Mikäli siitä tulisi tiukempien raja-arvojen vuoksi laitoksen toiminnan harjoittajan kannalta vähemmän houkuttelevaa, vastaavat lisäkustannukset vyörytettäisiin viime kädessä jätteen tuottajille. Tämä on saastuttaja maksaa -periaatteen mukaista. (
36
)
103.
Näin ollen jätteenpolttodirektiivissä tarkoitettuja olemassa olevia laitoksia koskevia raja-arvoja vahvistettaessa piti ottaa huomioon erilaisia näkökohtia ja punnita niitä keskenään. Näiden näkökohtien valossa olemassa olevien rinnakkaispolttolaitosten ja olemassa olevien suurten polttolaitosten erilainen kohtelu ei ole ilmeisen perusteetonta.
104.
Vastaavasti kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että kaasutinlaitoksessa synnytetyn ja kaasuttamisprosessin jälkeen puhdistetun tuotekaasun polttamista kaasutinlaitoksen yhteydessä olevan voimalaitoksen kattilassa on pidettävä jätteenpolttodirektiivin 3 artiklassa tarkoitettuna toimintana, jos tuotekaasu on polttamishetkellä jätettä.
F – Yhteenveto
105.
Eri ennakkoratkaisukysymyksiin annettavat vastaukset osoittavat, että jätteenpolttodirektiiviä on lähtökohtaisesti sovellettava, jos jätteestä saadaan kaasuttamalla poltettavaa kaasua, joka on tarkoitettu poltettavaksi. Direktiivi kattaa ainakin kaasutinlaitoksen. Myös kaasun polttaminen kuuluu sen soveltamisalaan, jos vastaava laitos liittyy suoranaisesti kaasutinlaitokseen tai ne ovat teknisesti sidoksissa. Tällaisen suoranaisen yhteyden on oletettava olevan niiden välillä ainakin silloin, jos kaasua on polttamishetkellä pidettävä jätteenä. Tätä on kuitenkin epäiltävä silloin, jos kaasu muistuttaa puhdistuksen jälkeen riittävästi raaka-aineita tai muita tuotteita.
106.
Tästä aiheesta esitettäneen tulevaisuudessa lisäkysymyksiä. Voitaisiin ajatella jätteenä pidettävän tuotekaasun polttamista laitoksissa, joihin ei liity kaasutinlaitosta, esimerkiksi silloin, jos kaasu kuljetetaan säiliöissä. On pohdittava myös, miten kaasutusta pitäisi käsitellä, jos kaasu ei olisi tarkoitettu polttamiseen vaan muiden tuotteiden, esimerkiksi tekokuidun valmistamiseen. Näitä kysymyksiä ei kuitenkaan tarvitse ratkaista vielä tässä yhteydessä.
V Ratkaisuehdotus
107.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisupyyntöön seuraavasti:
1)
Jätteenpoltosta 4.12.2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2000/76/EY ei sovelleta laitoksiin, joissa poltetaan tai lämpökäsitellään vain kaasumaista jätettä.
2)
Kaasutinlaitosta, jossa jätteistä synnytetään pyrolyysin avulla kaasua, voidaan pitää direktiivin 2000/76/EY 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuna polttolaitoksena, vaikka tässä laitoksessa ei olisikaan polttolinjaa.
3)
KaasutinlXaitoksessa synnytetyn ja kaasuttamisprosessin jälkeen puhdistetun tuotekaasun polttamista kaasutinlaitoksen yhteydessä olevan voimalaitoksen kattilassa on pidettävä direktiivin 2000/76/EY 3 artiklassa tarkoitettuna toimintana, jos tuotekaasu on polttamishetkellä jätettä.
4)
Kaasutinlaitoksessa synnytettyä ja puhdistettua tuotekaasua on pidettävä tuotteena siten, ettei siihen enää sovelleta jätettä koskevaa sääntelyä, jos se muistuttaa riittävästi ensiöraaka-aineita tai muita tuotteita.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: saksa.
(
2
)	EYVL L 332, s. 91.
(
3
)	Lisäys tässä: Direktiivi 75/442 (jäljempänä jätteitä koskeva puitedirektiivi) konsolidoitiin ja korvattiin jätteistä 5.4.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2006/12/EY (EUVL L 114, s. 9).
(
4
)	EYVL L 309, s. 1.
(
5
)	EYVL L 257, s. 26, kodifioitu ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 15.1.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2008/1/EY (EUVL L 24, s. 8).
(
6
)	Vrt. 3.11.2005 annettu komission kertomus ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi annetun direktiivin 96/61/EY täytäntöönpanosta, KOM(2005) 540 lopullinen, s. 4.
(
7
)	Ks. tästä yksityiskohtaisesti edellä 8 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
8
)	Sen mukaan jätteellä tarkoitetaan mitä tahansa ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään, vrt. viimeksi asia C-188/07, Commune de Mesquer, tuomio 24.6.2008 (Kok. 2008, s. I-4501, 37 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Direktiivillä 2006/12 toteutetulla kodifioinnilla ei ole muutettu tätä miltään osin.
(
9
)	Ks. jäljempänä 63 kohta.
(
10
)	Ks. edellä 37 kohta.
(
11
)	Asia C-252/05, Thames Water Utilities, tuomio 10.5.2007 (Kok. 2007, s. s. I-3883, 39 kohta).
(
12
)	Ks. edellä 38 kohta.
(
13
)	EYVL L 365, s. 10.
(
14
)	Asia C-444/00, Mayer Parry Recycling, tuomio 19.6.2003 (Kok. 2003, s. I-6163, 61 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
15
)	Asia C-457/02, Niselli, tuomio 11.11.2004 (Kok. 2004, s. I-10853, 52 kohta).
(
16
)	Mainittu edellä alaviitteessä 14, tuomion 67 ja 68 kohta.
(
17
)	Vrt. asia C-9/00, Palin Granit ja Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus, tuomio 18.4.2002 (Kok. 2002, s. I-3533, 35 kohta); edellä alaviitteessä 8 mainittu asia Commune de Mesquer, tuomion 43 kohta ja asia C-235/02, Saetti ja Frediani, määräys 15.1.2004 (Kok. 2004, s. I-1005, 35 kohta).
(
18
)	Vrt. sivutuotteiden ja tuotantojäämien rajauksen osalta yhdistetyt asiat C-418/97 ja C-419/97, ARCO Chemie Nederland ym., tuomio 15.6.2000 (Kok. 2000, s. I-4475, 73 ja 88 kohta); asia C-176/05, KVZ retec, tuomio 1.3.2007 (Kok. 2007, s. I-1721, 63 kohta); asia C-194/05, komissio v. Italia, tuomio 18.12.2007 (Kok. 2007, s. I-11661, 41 kohta); asia C-195/05, komissio v. Italia, tuomio 18.12.2007 (Kok. 2007, s. I-11699, 42 kohta) ja asia C-263/05 komissio v. Italia, tuomio 18.12.2007 (Kok. 2007, s. I-11745, 40 kohta).
(
19
)	Edellä alaviitteessä 17 mainittu asia Palin Granit ja Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus (tuomion 29 kohta) ja alaviitteessä 18 mainittu asia KVZ (tuomion 61 kohta).
(
20
)	Ks. asiassa C-251/07, Gävle Kraftvärme, 22.5.2008 antamani ratkaisuehdotus (Kok. 2008, s. I-7047, 19 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
21
)	Ks. edellä alaviitteessä 20 mainitussa asiassa Gävle Kraftwärme antamani ratkaisuehdotus, 34 kohta.
(
22
)	Lämpökäsittely ei kuulunut komission alkuperäisen ehdotuksen KOM(98) 558, EYVL 1998, C 372, s. 11, aikaan vielä rinnakkaispolttolaitosten määritelmään, mutta se lisättiin lainsäädäntömenettelyssä; ks. parlamentin ensimmäisen käsittelyn 10. tarkistusehdotus (EYVL 1999, C 219, s. 249) ja 25.11.1999 vahvistettu neuvoston yhteinen kanta (EY) N:o 7/2000 (EYVL 2000, C 25, s. 17).
(
23
)	Ks. ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi teollisuuden päästöistä (ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistäminen), KOM(2007) 844 lopullinen, 2 artiklan 3 kohta.
(
24
)	Vrt. asia C-392/96, komissio v. Irlanti, tuomio 21.9.1999 (Kok. 1999, s. I-5901, 76 kohta) ja asia C-227/01, komissio v. Espanja, tuomio 16.9.2004 (Kok. 2004, s. I-8253, 53 kohta), jotka koskevat tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annettua neuvoston direktiiviä 85/337/ETY (EYVL L 175, s. 40).
(
25
)	Ks. edellä alaviitteessä 20 mainitussa asiassa Gävle Kraftwärme antamani ratkaisuehdotus, 38 kohta.
(
26
)	Ks. viiteasiakirja Best Available Techniques for Large Combustion Plants, heinäkuu 2006, s. 489 ja sitä seuraavat sivut. (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/lcp_bref_0706.pdf). Komissio on laatinut tämän asiakirjan yhteistyössä jäsenvaltioiden asiantuntijoiden kanssa direktiivin 96/61 perusteella.
(
27
)	Asia C-344/04, IATA ja ELFAA, tuomio 10.1.2006 (Kok. 2006, s. I-403, 95 kohta); asia C-300/04, Eman ja Sevinger, tuomio 12.9.2006 (Kok. 2006, s. I-8055, 57 kohta) ja asia C-227/04 P, Lindorfer v. neuvosto, tuomio 11.9.2007 (Kok. 2007, s. I-6767, 63 kohta).
(
28
)	Asia C-101/01, Lindqvist, tuomio 6.11.2003 (Kok. 2003, s. I-12971, 87 kohta); asia C-540/03, parlamentti v. neuvosto, tuomio 27.6.2006 (Kok. 2006, s. I-5769, 105 kohta); asia C-457/05, Schutzverband der Spirituosen-Industrie, tuomio 4.10.2007 (Kok. 2007, s. I-8075, 22 kohta); asia C-275/06, Promusicae, tuomio 29.1.2008 (Kok. 2008, s. I-271, 68 kohta) ja asia C-413/06 P, Bertelsmann ja Sony Corporation of America v. Impala, tuomio 10.7.2008, Kok. 2008, s. I-4951, 174 kohta).
(
29
)	Vrt. asia C-292/97, Karlsson ym., tuomio 13.4.2000 (Kok. 2000, s. I-2737, 35 ja 49 kohta) ja edellä alaviitteessä 26 mainittu asia Lindorfer (tuomion 78 kohta). Ks. myös julkisasiamies Poiares Maduron asiassa C-524/06, Huber, 3.4.2008 antama ratkaisuehdotus (29 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja asiassa C-127/07, Arcelor, 21.5.2008 antama ratkaisuehdotus (30 kohta ja sitä seuraavat kohdat, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(
30
)	Ks. esim. asia C-77/02, Steinicke, tuomio 11.9.2003 (Kok. 2003, s. I-9027, 61 kohta) ja asia C-144/04, Mangold, tuomio 22.11.2005 (Kok. 2005, s. I-9981, 63 kohta), jotka koskevat työllisyyspoliittisia tavoitteita.
(
31
)	Vrt. EY 174 artiklan soveltamisedellytysten osalta asia C-284/95, Hi-Tech, tuomio 14.7.1998 (Kok. 1998, s. I-4301, 37 kohta) ja asia C-86/03, Kreikka v. komissio, tuomio 15.12.2005 (Kok. 2005, s. I-10979, 88 kohta), jotka koskevat yhteisön lainsäätäjää.
(
32
)	Parlamentti ehdottaa nyttemmin, että tällä hetkellä lausuntokierroksella olevassa jätteitä koskevan puitedirektiivin muutoksessa omaksuttaisiin jätehierarkia, jonka mukaan jätteen syntymisen ehkäiseminen, valmistelu uudelleenkäyttöön ja kierrätys olisivat ensisijaisia jätteiden hyödyntämiseen energiana nähden (17.6.2008 päivätyn lainsäädäntöpäätöslauselman TA/2008/282 liitteenä olevan konsolidoidun ehdotuksen 4 artikla).
(
33
)	EYVL L 182, s. 1.
(
34
)	Vrt. asia C-6/03, Deponiezweckverband Eiterköpfe, tuomio 14.4.2005 (Kok. 2005, s. I-2753).
(
35
)	Vrt. 30.3.2005 annettu komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille kaatopaikoista annetun direktiivin 1999/31/EY mukaisista kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan jätteen määrän vähentämistä koskevista kansallisista strategioista, KOM(2005) 105 lopullinen.
(
36
)	Vrt. tämän osalta asiassa C-188/07, Commune de Mesquer, 13.3.2008 antamani ratkaisuehdotus (ks. alaviite 8, 120 ja 121 kohta).