Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
föredraget den 5 februari 2026(1)
Mål C‑813/24
Smartflats SA
mot
Région de Bruxelles-Capitale
(begäran om förhandsavgörande från Cour d’appel de Bruxelles (Appellationsdomstolen, Bryssel, Belgien))
” Begäran om förhandsavgörande – Frihet att tillhandahålla tjänster – Direktiv 2006/123/EG – Tjänster på den inre marknaden – Verksamhet med logi för turister – Tillståndsförfarande – Villkor för att tillstånd ska beviljas – Verksamhet som kräver förhandsanmälan och registrering – Krav på intyg om överensstämmelse med stadsplanen – Krav på stadsbyggnadslov – Medverkan av regionala och kommunala myndigheter i förfarandet – Avsaknad av tidsfrister för beslut och rättsmedel i förfarandet för att erhålla intyg om överensstämmelse med stadsplanen ”
1.        Förevarande begäran om förhandsavgörande rör frågan huruvida de bestämmelser som i Région de Bruxelles-Capitale (Huvudstadsregionen Bryssel, Belgien) reglerar tillstånd för och registrering av logi för turister är förenliga med direktiv 2006/123/EG.(2)
2.        De komplicerade regionala bestämmelserna, vars tillämpning av kommunala myndigheter väcker många frågor, innehåller olika krav för att få tillstånd för logi för turister. Bland annat krävs det att det utfärdas ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen.
3.        EU-domstolen behandlade i domen Cali Apartments(3) rättsliga frågor som i hög grad liknar dem förevarande mål, med hänvisning till den franska lagstiftningen om logi för turister som omfattas av ett system med förhandstillstånd.(4)
4.        I förevarande mål har domstolen möjlighet att utveckla sin praxis om huruvida nationella regler som begränsar tillhandahållandet av turisttjänster är förenliga med direktiv 2006/123. Ett nytt rättsligt instrument som antagits efter domen Cali Apartments, förordning (EU) 2024/1028,(5) kan bidra till en bättre förståelse av diskussionen.
5.        Det mål som ligger till grund för begäran om förhandsavgörande ingår i ett sammanhang där många europeiska städer med turistattraktioner påverkas av utbredningen av denna typ av logi. De olika problem (ekonomiska, sociala, stadsplaneringsmässiga) som denna utbredning medför är ett återkommande tema i den politiska debatten i medlemsstaterna.(6)
I.      Tillämpliga bestämmelser
A.      Unionsrätt: Direktiv 2006/123
6.        Jag hänvisar till den återgivning av skälen och bestämmelserna i direktiv 2006/123 som återfinns i punkterna 3–11 i domen Cali Apartments.
B.      Belgisk rätt
1.      Förordningen av den 8 maj 2014(7)
7.        I artikel 2 att förordningen delvis införlivar direktiv 2006/123.
8.        I artikel 3.2 definieras logi (hébergement) för turister som ”ett boende [(logement)] som fortlöpande eller tillfälligt mot betalning erbjuds turister för en eller flera övernattningar”.
9.        I artikel 3.6 hänvisas till olika slag av logi, däribland ”turistlägenheter”.
10.      Enligt artikel 4 ska för varje logi för turister inges en ”förhandsanmälan” och föreligga en registrering, och de krav som anges i bland annat artikel 5.2 ska vara uppfyllda.(8)
11.      De krav som anges i artikel 5.2 är följande:
–        Innehav av brandsäkerhetsintyg utfärdat av borgmästaren i den kommun där turistboendet är beläget, efter yttrande från den behöriga myndigheten.(9) För vissa verksamheter, däribland turistlägenheter, kan räcka med intyg om förenklad kontroll enligt de villkor som fastställs av regeringen (a).
–        Innehav av intyg från den kommun där turistboendet är beläget, med angivelse av att boendet ”är inrättat i överensstämmelse med lagstiftningen om markanvändning och gällande plan- och byggföreskrifter” (b).
2.      Dekret av den 24 mars 2016(10)
12.      Beträffande brandsäkerhetsintyget  klargörs i artikel 27 villkoren för att erhålla ett intyg om förenklad kontroll i den mening som avses i artikel 5.2 a i förordningen av den 8 maj 2014.
13.      I artikel 27 föreskrivs att boendets maximala kapacitet ska understiga tio personer och att inget annat boende får vara inrymt i samma byggnad eller, om verksamheten är inrymd i en byggnad med flera turistboenden vars sammanlagda kapacitet understiger tio personer, för turistlägenheter dock på villkor att turistboendet inte drivs av en näringsidkare som samtidigt driver fler än fem boenden.
3.      Den regionala planen för markanvändning(11)
14.      Vad gäller intyget om överensstämmelse med stadsplanen  innebär detta att kommunen bekräftar att den planerade verksamheten med avseende på fastigheten står i överensstämmelse med stadsplanen.
15.      Referensdokument är härvid ordförklaringarna(12) i Pras, där åtskillnad görs mellan
–        ”boende” (logement), som definieras som en ”helhet av utrymmen som lagligen har utformats för att tjäna som bostad för en eller flera personer, vilket inbegriper vårdhem och särskilt erkända eller subventionerade boenden men inte hotellrörelser”, och
–        ”hotellrörelse”, som definieras som alla ”inrättningar för inkvartering vilka kan tillhandahålla tjänster åt sina gäster, såsom hotell, värdshus, vandrarhem, motell, pensionat, lägenhetshotell, flathotel, …”.
4.      Bryssels lag om markanvändning(13)
16.      I artikel 98 föreskrivs i punkt 1.5 att stadsbyggnadslov krävs för ändring av det avsedda ändamålet (det vill säga den funktion för vilken fastigheten ska användas i enlighet med respektive bygglov eller stadsbyggnadslov) eller för ändring av användningen av en fastighet (vilket med avseende på nämnda avsedda ändamål exakt anger vilken verksamhet som ska bedrivas inom fastigheten).
5.      Förklarande ministeriell rundskrivelse av den 10 maj 2016(14)
17.      I punkt 2 föreskrivs följande:
–        ”Från stadsbyggnadssynpunkt är huvudkriteriet för att skilja en hotellrörelse från ett boende att funktionen bostad har mindre tyngd än begreppet logi för tillfälliga kunder.”
–        Begreppet hotellrörelse ”ska ges en vid tolkning och avse alla former av verksamheter som är avsedda att inhysa tillfälliga gäster, vilket skiljer detta begrepp från begreppet boende”.
–        ”Det ska konkret kontrolleras huruvida verksamheten med logi för turister i en fastighet kräver att denna brukas som ’hotellrörelse’ i den mening som avses i Pras.”
–        ”Om den fastighet i vilken verksamheten med logi för turister bedrivs bibehåller sin huvudsakliga funktion som permanentbostad ska den inte anses omfattas av begreppet hotellrörelse. Detta är fallet i fråga om exempelvis ett boende som tillfälligt hyrs ut till turister eller om ett boende där verksamhetsutövaren har sin stadigvarande hemvist och samtidigt hyr ut en del av bostaden som logi för turister.”
–        ”Om fastigheten däremot i sin helhet tjänar som logi för turister och ingen annan person har sin stadigvarande hemvist där är verksamheten med logi för turister inte en sidoverksamhet till ett boende och egendomen ska anses vara en hotellrörelse i den mening som avses i Pras.”
–        ”Det är härvid självklart att kommunerna helt bibehåller sitt utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att i det konkreta fallet avgöra vilka kriterier som användningen av den berörda fastigheten uppfyller.”
II.    Faktiska omständigheter, det nationella målet och tolkningsfrågor
18.      Smartflats är ett bolag med verksamhet inom fastighetsbranschen i Bryssel, bland annat inom korttidsuthyrning av boenden.
19.      Den 10 september 2020 ingav Smartflats till Service Economie et Emploi du Service Public Régional de Bruxelles(15) en förhandsanmälan i enlighet med artikel 4 i förordningen av den 8 maj 2014 för att registrera en verksamhet med logi för turister i en fastighet i Bryssel.
20.      Den 11 november 2021 avvisade Förvaltningen för näringsliv och arbetsmarknad i Bryssel nämnda ansökan med motiveringen att de ingivna handlingarna var ofullständiga. Förvaltningen förklarade att verksamheten inte var tillåten eftersom registreringsnummer saknades.
21.      Den 24 juni 2022 översände Smartflats en skrivelse till borgmästaren i Staden Bryssel och påtalade att det föreföll som att ansökningarna om brandsäkerhetsintyg inte behandlades, eftersom Staden Bryssel ansåg att intyg om överensstämmelse med stadsplanen inte kunde utfärdas (trots att det i förordningen av den 8 maj 2014 för utfärdande av en av dessa handlingar inte krävs att den andra har utfärdats).(16)
22.      Efter en kallelse från Förvaltningen för näringsliv och arbetsmarknad i Bryssel, bekräftade Smartflats den 24 september 2022 att man drev fyra ”enheter” för korttidsuthyrning i fastigheten.
23.      Den 5 oktober 2022 konstaterade en inspektör vid Förvaltningen för näringsliv och arbetsmarknad i Bryssel att verksamheten med logi för turister i fastigheten inte uppfyllde kraven i förordningen av den 8 maj 2014.
24.      Den 8 november 2022 utfärdade Förvaltningen för näringsliv och arbetsmarknad i Bryssel ett föreläggande om att verksamheten med logi för turister omedelbart måste upphöra med motiveringen att Smartflats inte hade förhandsanmält sin verksamhet.
25.      Den 10 november 2022 inkom Smartflats till borgmästaren i Staden Bryssel med ansökan om intygande av att en förenklad kontroll av brandskyddet för det omtvistade turistboendet hade utförts.
26.      Den 7 december 2022 fastställde ministerpresidenten i Huvudstadsregionen Bryssel, som ansvarar för turism, föreläggandet av den 8 november 2022 om att verksamheten omedelbart måste upphöra, med motiveringen att Smartflats inte innehade det brandsäkerhetsintyg som avses i artikel 5.2 a i förordningen av den 8 maj 2014 och även saknade det registreringsnummer som i enlighet med artikel 4 i nämnda förordning ger tillstånd att driva den berörda verksamheten.
27.      Smartflats fortsatte att bedriva verksamhet i fastigheterna, vilket medförde att ett protokoll upprättades den 7 februari 2023 i vilket det konstaterades att föreläggandet om att verksamheten omedelbart skulle upphöra inte hade efterkommits.
28.      Smartflats ansökte därpå om förenklat brandsäkerhetsintyg. Ansökan avslogs den 22 maj 2023 av Staden Bryssel med motiveringen att det inte hade ingetts någon ansökan om stadsbyggnadslov för att ändra byggnadens användningsområde. Intyget utfärdades slutligen efter ett överklagande.
29.      Den 15 juni 2023 meddelade inspektionen vid Förvaltningen för näringsliv och arbetsmarknad i Bryssel Smartflats sin avsikt att verkställa föreläggandet om omedelbart upphörande av verksamheten. Förvaltningen stängde lokalerna den 23 juni 2023.
30.      Den 3 juli 2023 väckte Smartflats talan vid Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Franskspråkiga förstainstansdomstolen i Bryssel, Belgien) och yrkade att föreläggandet av den 8 november 2022 om att verksamheten i lokalerna omedelbart skulle upphöra skulle upphävas.
31.      Huvudstadsregionen Bryssel ansåg att Smartflats talan var ogrundad och väckte genkäromål med yrkande om att förbudet mot att bedriva verksamhet i lokalerna skulle åtföljas av ett vitesföreläggande.
32.      Genom beslut av den 13 november 2023 slog ordföranden vid Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Franskspråkiga förstainstansdomstolen i Bryssel) fast att Smartflats talan var ogrundad och biföll Bryssels huvudstadsregions genkäromål.
33.      Smartflats har överklagat detta beslut till Cour d’appel de Bruxelles (Appellationsdomstolen i Bryssel, Belgien), som har begärt ett förhandsavgörande från EU-domstolen för att få svar på sju frågor, av vilka jag återger den tredje, fjärde, femte och sjätte.
34.      De fyra frågorna har följande lydelse:
”3)      Utgör artikel 9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123 av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden, med beaktande av kravet på proportionalitet, hinder för en rättslig reglering enligt vilken det krävs en förhandsanmälan och registrering av driften av samtliga boenden som är utrustade med nödvändigt möblemang för boende och matlagning, eventuellt inbegripet hotelltjänster mot ett pristillägg, vilket mot betalning fortlöpande eller tillfälligt erbjuds turister för en eller flera nätter med den huvudsakliga motiveringen att turisterna ska skyddas och, i andra hand (och underförstått), att regleringen möjliggör ett skydd av stadsmiljön, vilket innefattar skydd för boendet?
4)      Utgör artikel 10 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123 av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden hinder för en rättslig reglering enligt vilken det krävs förhandsanmälan och registrering av samtliga boenden som är utrustade med nödvändigt möblemang för boende och matlagning, eventuellt inbegripet hotelltjänster mot ett pristillägg, vilket mot betalning fortlöpande eller tillfälligt erbjuds turister för en eller flera nätter, något som bland annat inbegriper framläggande av ett intyg från den kommun där det berörda logiet för turister är beläget, vilket bekräftar att logiet är inrättat i enlighet med lagstiftningen om markanvändning och gällande plan- och byggbestämmelser, eftersom den nationella lagstiftningen om markanvändning och stadsplan föreskriver beviljat stadsbyggnadslov i händelse av ändring i fråga om användningen eller avsett ändamål av fastigheter från ’boende’ till en ’hotellrörelse’ och att driften av ett boende i ovannämnda bemärkelse ska kvalificeras som hotellrörelse med beaktande av det sätt på vilket detta begrepp och begreppet logi för turister definieras i berörda bestämmelser?
5)      Är svaret på föregående fråga beroende av huruvida det vid kvalificeringen av vad som utgör en ’hotellrörelse’ ingår ett utrymme för skönsmässig bedömning för den kommunala myndigheten, vilket föreskrivs i en ministeriell rundskrivelse?
6)      Utgör artikel 13 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123 av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden hinder för en rättslig reglering enligt vilken driften av ett boende som är utrustat med nödvändigt möblemang för boende och matlagning, eventuellt inbegripet hotelltjänster mot ett pristillägg, vilket mot betalning fortlöpande eller tillfälligt erbjuds turister för en eller flera nätter omfattas av förhandsanmälan och registrering, vilket bland annat inbegriper framläggande av ett intyg från den kommun där det berörda logiet för turister är beläget som bekräftar att logiet är inrättat i enlighet med lagstiftningen om markanvändning och gällande plan- och byggbestämmelser, eftersom det inte föreskrivs någon tidsfrist för utfärdandet av intyget, ingen särskild motiveringsskyldighet och inte heller hur man överklagar?”
III. Förfarandet vid EU-domstolen
35.      Begäran om förhandsavgörande inkom till domstolens kansli den 27 november 2024.
36.      Smartflats, den belgiska och den nederländska regeringen samt Europeiska kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden. Smartflats, den belgiska regeringen och kommissionen deltog i förhandlingen den 12 november 2025.
37.      På uppmaning av domstolen begränsar sig detta förslag till avgörande till tolkningsfrågorna 3, 4, 5 och 6.
IV.    Bedömning
A.      Inledning
38.      Den hänskjutande domstolens utgångspunkter bidrar till att avgränsa tvistens omfattning.
39.      I korthet begär den hänskjutande domstolen att EU-domstolen ska tolka artiklarna 9, 10 och 13 i direktiv 2006/123 för att avgöra om det tillståndssystem för logi för turister som gäller i Huvudstadsregionen Bryssel är förenligt med dessa artiklar, särskilt vad gäller kravet på att ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen måste uppvisas(17) för att en fastighet ska få användas som turistboende.(18)
40.      Den hänskjutande domstolen har angett följande:
–        Det är oomtvistat att förordningen av den 8 maj 2014 omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2006/123 samt att en verksamhet som Smartflats, det vill säga att mot ersättning hyra ut möblerade lägenheter, vid upprepade tillfällen och för kortare perioder, till tillfälliga kunder som inte bosätter sig där, utgör tjänster i enlighet med artikel 4 i direktivet.
–        Det är även oomtvistat att det genom förordningen av den 8 maj 2014 införs ett tillståndsförfarande i den mening som avses i artikel 9 i direktiv 2006/123 och inte ett system med ”krav” i den mening som avses i artiklarna 14 och 15 i det direktivet.
–        När det gäller villkoren i artikel 9 i direktiv 2006/123 är systemet i Huvudstadsregionen Bryssel inte diskriminerande och det grundar sig på tvingande hänsyn till allmänintresset, vars proportionalitet kan ifrågasättas.
–        Även om kravet på ett brandsäkerhetsintyg tycks uppfylla villkoren i artikel 10 i direktiv 2006/123, är det tveksamt om detta även gäller kravet på att uppvisa ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen.
B.      Den tredje tolkningsfrågan
41.      Den hänskjutande domstolen vill att artikel 9 i direktiv 2006/123 ska tolkas ”ur proportionalitetssynpunkt” för att avgöra om den utgör hinder för en rättslig reglering som den som är aktuell i det nationella målet, enligt vilken
–        det krävs en förhandsanmälan och registrering av driften av samtliga boenden som är utrustade med nödvändigt möblemang för boende och matlagning, eventuellt inbegripet hotelltjänster mot ett pristillägg, vilket mot betalning fortlöpande eller tillfälligt erbjuds turister för en eller flera nätter,
–        ”med den huvudsakliga motiveringen att turisterna ska skyddas och, i andra hand (och underförstått), att regleringen möjliggör ett skydd av stadsmiljön, vilket innefattar skydd för boendet”.
42.      Huruvida ett nationellt tillståndsförfarande är förenligt med direktiv 2006/123 ska bedömas mot bakgrund av artikel 9.1. Medlemsstaterna får bara införa ett sådant förfarande om det inte är diskriminerande, är motiverat av tvingande hänsyn till allmänintresset och står i proportion till syftet.
43.      Villkoren för att beviljas tillstånd måste iaktta artikel 10 i direktiv 2006/123. Enligt artikel 10 ska tillståndsförfaranden grundas på kriterier som hindrar de behöriga myndigheterna från att göra en godtycklig bedömning och som uppfyller de villkor som anges i punkt 2.
44.      Såväl artikel 9.1, som handlar om motiveringen, som artikel 10.2, som rör kriterierna för tillståndsgivning, i direktiv 2006/123 innehåller klara, precisa och ovillkorliga skyldigheter som medför att de har direkt effekt.(19)
45.      Det administrativa tillståndsförfarandet ska således uppfylla villkoren i dessa två artiklar.(20) För att så ska vara fallet får begränsningen ”för det första, inte … vara diskriminerande på grund av nationalitet, för det andra, ska [den] vara motiverad av tvingande hänsyn till allmänintresset, och, för det tredje, ska [den] vara lämplig för att säkerställa att det eftersträvade målet uppnås och inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målet och … det [ska] inte … vara möjligt att ersätta begränsningen med andra, mindre begränsande åtgärder som skulle ge samma resultat”.(21)
46.      Det är den hänskjutande domstolen som i sista hand ska bedöma om de tre villkoren i artikel 9 i direktiv 2006/123 är uppfyllda, eftersom den har bäst kännedom om omständigheterna i målet.(22)
47.      EU-domstolen, som ska ge den nationella domstolen ett användbart svar, är emellertid behörig att lämna upplysningar av sådant slag att den nationella domstolen kan avgöra målet.(23)
1.      Diskriminering
48.      Av de uppgifter som föreligger i målet kan inte slutsatsen dras att tillståndsförfarandet är diskriminerande, eftersom det tillämpas på samma sätt på alla ekonomiska aktörer som är etablerade i Huvudstadsregionen Bryssel och på medborgare i andra medlemsstater eller personer som är bosatta där, som vill bedriva denna självständiga ekonomiska verksamhet i den regionen.
49.      Den hänskjutande domstolen bekräftar denna bedömning. Den anser att detta system inte innebär någon diskriminering mellan olika aktörer som tillhandahåller logi för turister.(24)
2.      Motivering med tvingande hänsyn till allmänintresset
50.      Den hänskjutande domstolen förklarar att den omtvistade regleringen syftar till att skydda turister och stadsmiljön.(25)
51.      Med ”tvingande hänsyn till allmänintresset” avses enligt artikel 4.8 i direktiv 2006/123 ”hänsyn som domstolen i sin rättspraxis bedömt som tvingande på grund av allmänintresset”, bland annat följande: ”… konsumentskydd, skydd av tjänstemottagare …, skydd av miljö och stadsmiljö …”.
52.      I princip skulle skyddet av turister, i egenskap av användare av turistboenden, kunna ingå i det mer allmänna begreppet skydd av konsumenter och tjänstemottagare. Skyddet av stadsmiljön anges uttryckligen i direktiv 2006/123.
53.      Den dubbla motivering som åberopats skulle således överensstämma med vissa av de skäl som är godtagbara enligt direktiv 2006/123 och EU-domstolens praxis.(26)
54.      För övrigt hänvisar förordning
2024/1028, som jag redan nämnt, till den eventuella inverkan som turistboenden kan ha på bostadspolitiken. EU-domstolen ”har … slagit fast att krav avseende den sociala bostadspolitiken som syftar till att komma till rätta med trycket på fastighetsmarknaden, i synnerhet när det på en specifik marknad råder en strukturell brist på bostäder och en särskilt hög befolkningstäthet, kan utgöra en tvingande hänsyn av allmänintresse”.(27)
3.      Nödvändighet och proportionalitet hos tillståndssystemet som grundar sig på målet att skydda turister
55.      I enlighet med artikel 9.1 i direktiv 2006/123 ska det fastställas om det omtvistade tillståndssystemet a) är nödvändigt för att skydda turister och b) uppfyller de krav som följer av proportionalitetsprincipen.
56.      De begränsningar som medlemsstaterna inför för tillhandahållande av tjänster måste iaktta proportionalitetsprincipen. Så är fallet om dessa begränsningar är ägnade att säkerställa förverkligandet av det mål som eftersträvas, att de inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål och att samma resultat inte kan uppnås genom andra, mindre ingripande åtgärder.(28)
57.      Dessutom är nationell lagstiftning ägnad att säkerställa förverkligandet av det eftersträvade målet endast om den verkligen svarar mot en önskan att uppnå detta mål på ett konsekvent och systematiskt sätt.(29)
58.      Det ankommer på den medlemsstat som vill åberopa ett mål som motiverar en inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster, att förse den domstol som har att avgöra målet med alla uppgifter som kan göra det möjligt för den domstolen att kontrollera att nämnda åtgärd verkligen uppfyller de krav som följer av proportionalitetsprincipen.(30)
59.      Den belgiska regeringen
–        hävdar att skyddet av turister har varit det tvingande skäl av allmänintresse som främst motiverar den omtvistade regleringen,
–        motiverar nödvändigheten av och proportionaliteten i denna reglering med att den ger ett bättre skydd för turister än ett system med enbart registrering och efterhandskontroll, som skulle vara mindre effektivt. Ett förhandstillstånd garanterar turisten att den bostad som han eller hon hyr drivs lagligt och därmed uppfyller alla krav som ställs i lagstiftningen (minimikrav för beboelighet, hälsa och säkerhet, plan- och byggföreskrifter och andra krav som garanterar tjänsteleverantörens redbarhet).
60.      Kommissionen och Smartflats anser däremot att det tillståndssystem för turistboenden som införts i Huvudstadsregionen Bryssel varken är nödvändigt eller proportionerligt för att skydda turister, eftersom det finns mindre ingripande alternativ.(31)
61.      Även om det är den hänskjutande domstolen som har sista ordet i denna fråga, finner jag Smartflats och kommissionens argument mer övertygande.
62.      För det första kräver, såsom kommissionen påpekar, säkerställandet av att minimikraven på beboelighet, hälsa och säkerhet uppfylls inte att det system med förhandstillstånd som är aktuellt i målet tillämpas. Efterlevnaden av dessa krav för alla bostäder i Huvudstadsregionen Bryssel är redan fastställd, särskilt i artiklarna 4 och 219 i Code du logement.(32)
63.      Kravet på ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen inom ramen för systemet med förhandstillstånd tillför inte heller något ytterligare när det gäller efterlevnaden av minimikraven för beboelighet, hälsa och säkerhet för turistboenden. Ett sådant intyg visar att fastigheten är avsedd (används) för ett visst ändamål, som bostad eller hotell.
64.      För det andra, vad beträffar
den information som ges till dem som använder turistboenden, har dessa personer, inom ramen för den delningsekonomi som är kopplad till de mest använda förmedlingsplattformarna (till exempel Airbnb), tillgång till verktyg för att kontrollera och utvärdera boendets kvalitet.(33)
65.      Sådana verktyg ”gör det möjligt för de som söker inkvartering att göra ett välinformerat val mellan de bostäder som erbjuds av uthyrarna på plattformen”.(34)
66.      För att skydda turister när de hyr korttidsboende är de (informella) verktyg som är kopplade till elektroniska plattformar i allmänhet effektiva i en marknadsekonomi som den som ligger till grund för direktiv 2006/123 och naturligtvis mindre ingripande än ett system med förhandstillstånd.
67.      Avslutningsvis tillämpar regionen Flandern och regionen Vallonien i Belgien metoder för efterhandskontroll av turistboenden. De uppgifter som föreligger i målet i visar att dessa kontrollmetoder ger i praktiken bättre resultat än systemet med förhandstillstånd
i Huvudstadsregionen Bryssel.(35)
68.      Med förbehåll för den hänskjutande domstolens slutliga bedömning, tyder följaktligen allt på att det omtvistade systemet inte helt uppfyller kriterierna för nödvändighet och proportionalitet för att uppnå målet att skydda turister.
4.      Nödvändighet och proportionalitet hos tillståndssystemet som grundar sig på målet att skydda stadsmiljön
69.      Den belgiska regeringen hävdar att det omtvistade systemet är nödvändigt och proportionerligt för att skydda stadsmiljön och bostäderna i Huvudstadsregionen Bryssel.
70.      Den hänvisar i detta sammanhang till flera undersökningar(36) som visar att ”Airbnb-fenomenet” i Bryssel har lett till en ökning av mängden turistboenden, på grund av att de är mer lönsamma, vilket har medfört en försämring av bostadsmarknaden för invånarna.
71.      De negativa effekterna av ”Airbnb-fenomenet” tar sig enligt den belgiska regeringen uttryck i höjda bostadshyror och fastighetspriser. Det blir svårare för invånarna att få tillgång till hyresbostäder eller köpa bostäder, och kötiderna för subventionerade bostäder blir längre.
72.      Smartflats gör en annan tolkning av undersökningarna och uppgifterna om bostadsmarknaden i Huvudstadsregionen Bryssel:
–        Antalet bostäder som undandragits hyresmarknaden i regionen på grund av uthyrning till turister uppskattas till 2 400, vilket motsvarar knappt 0,7 procent
av det privata hyresbeståndet. Begränsningar av verksamheten med turistboenden är inte lösningen på bostadskrisen, vilken orsakas av att det byggs för lite bostäder till överkomliga priser och att många bostäder står tomma.(37)
–        I en undersökning från år 2024(38) uppskattas det att det i Huvudstadsregionen Bryssel finns omkring 11 500 tomma bostäder (det verkliga antalet beror på vilken beräkningsmetod som används). Till denna siffra ska ytterligare 5 000 tomma subventionerade bostäder läggas. Antalet tomma bostäder är därför, enligt Smartflats, fem gånger högre än antalet bostäder som undandragits från bostadsmarknaden till följd av uthyrning till turister.
73.      Smartflats pekar också på den bristfälliga tillämpningen av tillståndssystemet i Huvudstadsregionen Bryssel, jämfört med systemen i regionerna Flandern och Vallonien.(39) I Flandern uppgick antalet registrerade boenden till 60 procent
och i Vallonien till 48 procent
och dessa regioner har system för enkel registrering och efterhandskontroll av turistboenden.
74.      Smartflats hävdar därför att det omtvistade systemet varken är nödvändigt eller proportionerligt för att skydda stadsmiljön och bostäderna i Bryssels huvudstadsregion.
75.      Jag har förståelse för den belgiska regeringens berättigade oro, i linje med vad som framgår av det ovannämnda skäl 1 i förordning nr 2024/1028. Det är inte lätt att hitta en balans mellan att tillgodose de växande behoven av boende för turister och de (eventuella) negativa konsekvenserna av spridningen av denna typ av boende, när fastighetsägarna föredrar att använda sina fastigheter till det hellre än till långvarig uthyrning av bostäder.
76.      Ur unionsrättslig synvinkel (med etableringsfriheten som vägledande princip) ger prejudikatet i domen Cali Apartments klarhet om förenligheten mellan ett system som i stort sett liknar det system som är aktuellt i förevarande mål och direktiv 2006/123.
77.      Det franska systemet klarade den nödvändighets- och proportionalitetsprövning som domstolen tillämpade i domen Cali Apartments, eftersom det innehöll tre viktiga egenskaper:
–        Det byggde på en studie om bostadsmarknaden i Frankrike och det tryck som den var utsatt för på grund av spridningen av turistboenden. Denna studie överlämnades till EU-domstolen av den franska regeringen.(40)
–        Systemet omfattade inte bostäder som utgör uthyrarens permanentbostad. Uthyrningen av dessa har nämligen inte någon inverkan på marknaden för långvarig uthyrning, eftersom uthyraren inte behöver bosätta sig i en annan bostad.(41)
–        Ur geografisk synvinkel var systemet inte allmänt tillämpligt, utan hade en begränsad räckvidd. Det avsåg bara ett begränsat antal tätbefolkade kommuner, i vilka det finns ett tryck på marknaden för uthyrning av lägenheter för bostadsändamål.(42)
78.      Tillståndssystemet för turistboenden i Huvudstadsregionen Bryssel förefaller inte uppvisa någon av dessa tre egenskaper, även om det är upp till den hänskjutande domstolen att göra en slutgiltig bedömning i detta avseende.
a)      Föregående undersökningar
79.      Det finns inga uppgifter om att antagandet av förordningen av den 8 maj 2014 (och de bestämmelser som kompletterat den) föregicks av någon djupgående undersökning av marknaden för turistboende i Huvudstadsregionen Bryssel och dess inverkan på bostadsmarknaden.
80.      Vid förhandlingen var parterna överens om att målet att bekämpa bostadsbristen på marknaden för långtidsuthyrning i Huvudstadsregionen Bryssel inte låg till grund för antagandet av förordningen av den 8 maj 2014, vilken endast avsåg fysisk planering.
81.      Den belgiska regeringen angav att denna förordning syftade till att förhindra en ökning av turistboenden, kopplad till utvecklingen av plattformar för delningsekonomi, som senare har skett i andra stora europeiska turiststäder. Smartflats hävdade däremot att det verkliga syftet med förordningen var att skydda den traditionella hotellbranschen.
82.      De undersökningar av bostadsmarknaden i Huvudstadsregionen Bryssel som Smartflats och kommissionen hänvisar till visar att trycket på bostadsmarknaden i denna region och bristen på bostäder till överkomliga priser beror på flera faktorer (den snabba befolkningsökningen, fattigdomen hos en betydande del av invånarna, de stigande hyrorna och bristen på nya bostäder, särskilt subventionerade bostäder).
83.      I dessa undersökningar nämns utvecklingen av turistboenden som en ytterligare faktor som, om de orsakar tryck på bostadsmarknaden, har en begränsad inverkan, eftersom de endast utgör 0,7 procent
av bostäderna i regionen.
b)      Turistboenden i ägarens bostad
84.      Den omtvistade regleringen kräver förhandstillstånd för turistboenden även när det gäller rum i ägarens bostad och denne bor kvar där.
85.      Skyddet av stadsmiljön motiverar inte denna restriktiva åtgärd när de boende som är ägare till bostäderna bor kvar i dem. I detta fall påverkas inte stadsmiljön i sig, utan bostaden behåller samma huvudsakliga användningsområde som tidigare.
86.      I 2016 års ministeriella rundskrivelse föreskrivs visserligen att om aktören är stadigvarande bosatt i bostaden och endast utnyttjar en del av den som turistboende, är det den huvudsakliga användningen (bostad) som gäller och inte den underordnade (turistboende). Detta gör det lättare att få ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen, eftersom det inte är nödvändigt att ändra fastighetens användningsområde.
87.      Av de uppgifter som finns tillgängliga i målet framgår dock inte att myndigheterna i Huvudstadsregionen Bryssel utnyttjar denna möjlighet, vilken endast nämns i 2016 års ministeriella rundskrivelse. Rundskrivelsen ger kommunala myndigheter ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller huruvida de ska kräva en ändring av bostadens användningsområde i dessa fall. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att klargöra denna omständighet.
c)      Geografiska områden som berörs
88.      De omtvistade bestämmelserna tillämpas på samma sätt i hela Huvudstadsregionen Bryssel, utan att någon åtskillnad görs mellan olika områden beroende på hur stor eller liten inverkan spridningen av turistboenden har.(43)
89.      Den belgiska regeringen påpekar att Pras delar upp Huvudstadsregionen Bryssel i områden, där olika användningsområden för fastigheter redan främjas. Den anser att det inte skulle vara meningsfullt att införa en ny indelning för att beakta olika system för verksamhet med turistboenden.
90.      Pras områden fastställs dock inte utifrån hur stor eller liten spridningen av turistboenden är, och därför är de irrelevanta när det gäller att bedöma om det är nödvändigt och proportionerligt att tillämpa ett system med förhandstillstånd som gäller generellt, det vill säga utan att ta hänsyn till den faktiska situationen i varje enskilt område.
91.      Kommissionen(44) bidrog till diskussionen på denna punkt genom att hänvisa till en dom som den hänskjutande domstolen (i en annan sammansättning) meddelade den 16 januari 2023, vilken rörde en verksamhet med turistboende i kommunen Schaerbeek i Huvudstadsregionen Bryssel.(45) Den belgiska regeringen hänvisade också till denna dom vid förhandlingen och bekräftade att den hade vunnit laga kraft.
92.      Första avdelningen F vid Cour d’appel de Bruxelles (Brussels appellationsdomstol) slog i den domen fast att det krav på ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen som föreskrivs i förordningen av den 8 maj 2014 för all turistverksamhet inom Bryssels huvudstadsregion inte är förenligt med domen Cali Apartments, eftersom det ”gäller utan åtskillnad för alla kommuner inom regionen, medan [EU-domstolens] dom kräver ett ’särskilt markant’ tryck på hyrorna, vilket innebär … att ett differentierat och jämförande synsätt mellan kommunerna inom regionen ska tillämpas”.(46)
93.      Mot bakgrund av ovanstående överväganden kan ett dubbelt svar ges på den tredje tolkningsfrågan:
–        Artikel 9 i direktiv 2006/123 utgör i princip inte hinder för en rättslig reglering som kräver förhandsanmälan och registrering för att bedriva regelbunden eller tillfällig verksamhet med turistboende, förutsatt att denna reglering är nödvändig och proportionerlig för att skydda turister och stadsmiljön.
–        Det ankommer på den nationella domstolen att bedöma nödvändigheten och proportionaliteten av denna reglering, med beaktande av dess geografiska räckvidd, dess grund i undersökningar och exakta uppgifter samt dess inverkan på bostadsbehovet i de stadsområden där den är tillämplig.
C.      Den fjärde och den femte tolkningsfrågan
94.      Den fjärde och den femte tolkningsfrågan kan behandlas tillsammans. Den hänskjutande domstolen önskar i korthet få klarhet i följande:
–        Huruvida artikel 10 i direktiv 2006/123 utgör hinder för en rättslig reglering som den här aktuella, vilken kräver att ett kommunalt intyg om överensstämmelse med stadsplanen uppvisas. Den hänskjutande domstolen klargör här att ”den nationella lagstiftningen om markanvändning och stadsplan föreskriver beviljat stadsbyggnadslov i händelse av ändring i fråga om användningen eller avsett ändamål av fastigheter från ’boende’ till en ’hotellrörelse’ och att driften av ett [turistboende] ska kvalificeras som hotellrörelse med beaktande av det sätt på vilket detta begrepp och begreppet logi för turister definieras i berörda bestämmelser”.
–        Huruvida svaret på den frågan är beroende av om det vid kvalificeringen av vad som utgör en ’hotellrörelse’ ingår ett utrymme för skönsmässig bedömning för den kommunala myndigheten, vilket föreskrivs i en ministeriell rundskrivelse.
95.      I artikel 10.1 i direktiv 2006/123 föreskrivs att ”[t]illståndsförfaranden skall grundas på kriterier som hindrar de behöriga myndigheterna från att göra en godtycklig bedömning”.
96.      I artikel 10.2 föreskrivs att kriterierna för att tillstånd ska beviljas ska vara icke-diskriminerande, motiverade av tvingande hänsyn till allmänintresset, proportionella i förhållande till detta syfte avseende allmänintresset, tydliga och entydiga, objektiva, offentliggjorda i förväg samt öppna för insyn och tillgängliga.(47)
97.      Den hänskjutande domstolen har redan konstaterat att det inte föreligger någon diskriminering i det omtvistade tillståndssystemet. I min bedömning av den föregående frågan har jag granskat dess motivering som bygger på skyddet av turister och stadsmiljön.
98.      Det återstår nu att pröva om kravet på ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen, vilket är grunden för det omtvistade tillståndssystemet, uppfyller övriga villkor i artikel 10.2 i direktiv 2006/123.
99.      Det ska särskilt prövas huruvida de bestämmelser som föreskriver detta krav är tydliga, entydiga och objektiva, offentliggjorda i förväg samt öppna för insyn och tillgängliga.(48)
100. Kravet på offentliggörande i förväg är uppfyllt, eftersom förordningen av den 8 maj 2014 offentliggjordes officiellt. Detta gäller inte 2016 års ministeriella rundskrivelse, vilken inte offentliggjordes officiellt utan endast finns tillgänglig på en webbplats.
101. När det gäller övriga krav har EU-domstolen uttalat sig i följande ordalag (i korthet):
–        Villkoren för att beviljas tillstånd är tydliga och entydiga om de lätt kan förstås av alla genom att undvika alla tvetydiga formuleringar i dem.
–        Kravet på objektivitet innebär att varje ansökan om tillstånd ska bedömas för sig för att garantera de sökande att deras ansökan behandlas objektivt och opartiskt, vilket krävs enligt artikel 13.1 i det direktivet.(49)
102. Enligt de uppgifter som EU-domstolen har tillgång till anser jag att den omtvistade regleringen inte kan betecknas som tydlig, entydig och öppen för insyn. Det är i sista hand upp till den hänskjutande domstolen att avgöra denna fråga, med beaktande av de riktlinjer som EU-domstolen ger.
103. Om jag har förstått den omtvistade regleringen rätt finns det två olika situationer när det gäller utfärdandet av intyget om överensstämmelse med stadsplanen:
–        När bostaden redan används för turiständamål har dess ägare rätt att få intyget om överensstämmelse med stadsplanen utfärdat av kommunen utan att behöva vidta några ytterligare åtgärder. Det är då inte nödvändigt att ansöka om stadsbyggnadslov för att bostadens användning för turiständamål ska erkännas i enlighet med bestämmelserna i Cobat.(50) I detta fall är intyget om överensstämmelse med stadsplanen en ”ren formalitet” och förenligt med artikel 10.2 i direktiv 2006/123.
–        Situationen är annorlunda när bostaden inte är avsedd för turiständamål och dess användning som turistboende kräver en ändring av användningsområdet. I ett sådant fall måste kommunens utfärdande av ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen föregås av erhållandet av ett stadsbyggnadslov, i enlighet med artikel 98 i Cobat.
104. I det sistnämnda fallet, vilket är det som är aktuellt i förevarande mål och som gäller för de flesta som vill bedriva verksamhet med logi för turister, är intyget om överensstämmelse med stadsplanen inte enbart ett dokument som styrker fastighetens användningsområde (som den belgiska regeringen hävdade vid förhandlingen), eftersom utfärdandet av intyget är beroende av en föregående administrativ åtgärd från de kommunala myndigheterna.
105. Det ska påpekas att det i vilket fall som helst inte enbart handlar om en tillämpning av plan- och byggföreskrifter, för vilka direktiv 2006/123 inte gäller,(51) utan om ett kriterium som är tillämpligt på ett tillståndssystem för tillhandahållande av turisttjänster, som omfattas av direktiv 2006/123.(52)
106. Kravet på ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen innebär en kombinerad tillämpning av artikel 98 i Cobat (krav på stadsbyggnadslov för ändring av en fastighets användningsområde ) och artikel 5.2 b i förordningen av den 8 maj 2014 (intyget måste bekräfta att bostaden ”har uppförts i enlighet med gällande bestämmelser om fysisk planering och stadsplanering”).
107. När fastigheten är avsedd för bostadsändamål blir det därför komplicerat att erhålla intyget om överensstämmelse med stadsplanen för att därefter erhålla registreringsnumret från de regionala myndigheterna. Det krävs då ett ingripande från kommunens sida, vilket enligt tillgänglig information är komplicerat eftersom det kräver utfärdande av ett (nytt) stadsbyggnadslov.
108. Artikel 5.5 b i förordningen av den 8 maj 2014 innehåller inga tydliga riktlinjer för de tekniska krav som kommunala myndigheter ska kontrollera för att utfärda intyg om överensstämmelse med stadsplanen, i syfte att registrera och ge tillstånd för ett turistboende.
109. Artikel 98 i Cobat ger inget ytterligare klargörande, eftersom den inte nämner turistboende.
110. Åtskillnaden i Pras mellan begreppen ”bostad” och ”hotellrörelse”(53) innebär att om fastigheten är klassificerad som bostad i stadsplanen krävs det ett stadsbyggnadslov för att ändra dess användning till hotell.
111. De kommunala myndigheterna har dessutom ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att avgöra om de ska godkänna ändringen av användningsområdet eller inte, och kriterierna tycks variera mellan olika kommuner.
112. Det är inte heller helt klart hur begreppen ”turistboende”(54) i förordningen av den 8 maj 2014 och ”hotellrörelse” i Pras förhåller sig till varandra, eftersom dessa begrepp tillämpas på olika sätt av kommunerna i Huvudstadsregionen Bryssel.
113. Enligt den hänskjutande domstolen består problemet i att avgöra om alla turistboenden (i den mening som avses i artikel 3 i förordningen av den 8 maj 2014) ska betecknas som ”hotellrörelser” (i den mening som avses i Pras) och om omvandlingen av en bostad till turistboende därför kräver ett stadsbyggnadslov eller inte(55)
114. Enligt tillgänglig information är praxis i kommunerna i Huvudstadsregionen Bryssel att i huvudsak betrakta alla turistboenden som hotellrörelser i enlighet med Pras. Denna praxis innebär normalt att det krävs en (inte helt enkel) ändring av fastigheternas användningsområde för att erhålla ett stadsbyggnadslov.
115. Eftersom plan- och byggföreskrifterna begränsar möjligheten att inrätta hotellrörelser är det svårt att få det stadsbyggnadslov, vilket, som nämnts, ger möjlighet att få det intyg om överensstämmelse med stadsplanen som är nödvändigt för att registrera ett turistboende.
116. Dessa villkor innebär följande:
–        En person som vill utnyttja ett rum i sin egen bostad, där han eller hon själv fortfarande är bosatt, som turistboende, behöva ansöka om ett stadsbyggnadslov för hotellrörelse, vilket uppenbarligen är oproportionerligt. Som jag har påpekat tidigare skulle personen endast kunna undgå detta krav om myndigheterna anser att turistverksamheten i fastigheten är underordnad i förhållande till dess huvudsakliga funktion som bostad. Men detta undantag, som endast nämns i 2016 års ministeriella rundskrivelse, verkar inte tillämpas på ett systematiskt och enhetligt sätt av kommunala myndigheter för att bevilja intyg om överensstämmelse med stadsplanen.
–        Den som vill använda en fastighet som enligt planbestämmelserna inte är avsedd för hotellrörelse som turistboende, står inför dilemmat att klassificera den planerade turistverksamheten ur stadsplaneringssynpunkt och tilldela den en av de kategorier i Pras som inte är avsedda för detta ändamål. Den hänskjutande domstolen(56) hänvisar till den doktrin där den begreppsmässiga lucka som denna svårighet ger upphov till kritiseras.
117. Till detta kommer ett krav som framkom under förhandlingen: för att helt eller delvis ändra en bostads användningsområde till hotellrörelse, vilket enligt Pras krävs för att kunna använda bostaden som turistboende, krävs en kompensation från ägaren, som består i att bibehålla samma bostadsyta i området, enligt regel 0.12 punkt 1 i Pras ”Allmänna föreskrifter för alla områden”.
118. Till skillnad från det krav på kompensation som föreskrivs i den franska lagstiftning som prövades i domen Cali Apartments,(57) regleras kravet i förevarande mål inte på ett precist sätt och dess tillämpning överlåts åt de kommunala myndigheterna. Såsom Smartflats hävdade vid förhandlingen kommer privatpersoner som avser att använda sin bostad för korttidsuthyrning utan att själva bo där knappast att ha råd med den kostnad som denna kompensation medför.
119. Kravet att förvärva en annan bostad i samma bostadsområde i Bryssel för att kompensera för ändringen av den tidigare bostadens användningsområde, som en nödvändig förutsättning för att bedriva verksamhet med turistboende (när fastigheten inte tidigare har klassificerats som hotellrörelse), förefaller mig, med förbehåll för den hänskjutande domstolens bedömning, vara oproportionerligt.
120. Denna komplexa rättsliga situation medför en betydande rättsosäkerhet för den som vill etablera sig eller tillhandahålla logi för turister i Huvudstadsregionen Bryssel. Det är svårt för en person eller ett företag att i förväg avgöra om deras planerade turistboende i regionen är förenligt med den omtvistade lagstiftningen.(58)
121. Bristen på tydlighet och rättsosäkerheten ökar om man beaktar att kommunerna(59) inte har tillräckligt avgränsade beslutsbefogenheter för att behandla stadsbyggnadslov, vilka är nödvändiga (när fastighetens användningsområde ändras) för att erhålla det intyg om överensstämmelse med stadsplanen som möjliggör registrering av ett turistboende.(60)
122. Det är uppenbart att 2016 års ministeriella rundskrivelse inte är tillräcklig för att harmonisera de kommunala myndigheternas administrativa praxis. Det är ett dokument som saknar bindande rättskraft, som inte ens har offentliggjorts officiellt och som ger kommunerna full frihet att från fall till fall avgöra när en fastighet ska betraktas som bostad eller en hotellrörelse enligt Pras.
123. 2016 års ministeriella rundskrivelse främjar dessutom en tämligen bred tolkning av begreppet hotellrörelse, vilket innebär att en ändring av fastigheternas användningsområde blir nödvändig som ett första steg för att erhålla stadsbyggnadslov och därefter intyg om överensstämmelse med stadsplanen.
124. Innehållet i de omtvistade bestämmelserna, liksom bristen på enhetlighet i deras tillämpning av kommunerna i Huvudstadsregionen Bryssel,(61) skapar, som nämnts, rättsosäkerhet och minskar möjligheten till insyn och objektiviteten i kravet på intyg om överensstämmelse med stadsplanen. I detta avseende ifrågasätts tydligheten och objektiviteten i de omtvistade bestämmelserna.(62)
125. Sammanfattningsvis anser jag att artikel 10 i direktiv 2006/123 utgör hinder för en rättslig reglering som gör verksamhet med turistboende beroende av att ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen uppvisas, när detta intyg först kräver att ett stadsbyggnadslov har beviljats och utfärdas av kommunala myndigheter med ett stort utrymme för skönsmässig bedömning, vid tillämpningen av nationella bestämmelser som saknar tydlighet, objektivitet och möjlighet till insyn.
D.      Den sjätte tolkningsfrågan
126. Den hänskjutande domstolen efterfrågar en tolkning av artikel 13 i direktiv 2006/123 för att få klarlagt huruvida en rättslig reglering som under de ovan angivna omständigheterna kräver ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen, för vars utfärdande ”ingen särskild motiveringsskyldighet [föreskrivs] och inte heller hur man överklagar”, är förenlig med den artikeln.(63)
127. I artikel 13.1–13.4 i direktiv 2006/123 föreskrivs att förfarandena och formaliteterna för tillståndsgivningen
–        ska vara tydliga, offentliggöras i förväg och vara utformade så att de garanterar de sökande att deras ansökan behandlas objektivt och opartiskt,
–        inte ska verka avskräckande och inte i onödan försvåra eller försena tillhandahållandet av tjänsten,
–        ska vara lättillgängliga och kostnaderna ska vara rimliga och proportionella,
–        ska
garantera de sökande att deras ansökningar behandlas så snart som möjligt och, under alla omständigheter, inom en rimlig tidsfrist som skall fastställas och offentliggöras i förväg.
128. Den belgiska regeringen anser att dekretet av den 24 mars 2016 har kompletterat förordningen av den 8 maj 2014
och att förfarandet för tillståndsgivning och registrering av turistboenden uppfyller kraven i artikel 13 i direktiv 2006/123.
129. Enligt den belgiska regeringen fastställs i dekretet av den 24 mars 2016 särskilda tidsfrister för de regionala myndigheterna att behandla och fatta beslut om ansökningar om tillstånd och registrering av turistboenden, samt möjligheter till överklagande. Den tillägger att alla fullständiga ansökningar har behandlats och att de regionala myndigheternas beslut i allmänhet är motiverade och underkastade rättslig prövning. Vid förhandlingen framhöll den belgiska regeringen att tillämpningen av kravet på intyg om överensstämmelse med stadsplanen har gett upphov till få tvister och att de regionala myndigheterna inte har behövt utöva sin tillsynsbefogenhet över de kommunala myndigheterna när det gäller tillämpningen av förordningen av den 8 maj 2014 till följd av klagomål från berörda privatpersoner.
130. Den belgiska regeringens förklaring är dock ofullständig, eftersom den endast avser det ”regionala skedet” av tillståndsförfarandet, och inte beaktar att det verkliga problemet ligger i det ”kommunala skedet”, det vill säga utfärdandet av intyget om överensstämmelse med stadsplanen. Det är just det sistnämnda skedet som begäran om förhandsavgörandet handlar om. Den sjätte frågan avser särskilt detta intyg, vars avslag inte behöver motiveras och inte kan överklagas.
131. Som tidigare förklarats är tillståndsgivning för och registrering av turistboenden en komplex procedur som omfattar två sammanlänkade förfaranden:
–        Förfarandet för tillståndsgivning för och registrering av turistboendet, som handläggs av de regionala myndigheterna.
–        Förfarandet för att erhålla intyg om överensstämmelse med stadsplanen för turistboenden, som handläggs av de kommunala myndigheterna. För att erhålla ett sådant intyg krävs i de flesta fall ett stadsbyggnadslov i som i sin tur är beroende av ändringen av fastighetens användningsområde.
132. Det går alltså inte att hävda, såsom den belgiska regeringen gör, att intyget om överensstämmelse med stadsplanen endast är ett förfarandedokument och att tidsfristerna och övriga krav i artikel 13 i direktiv 2006/123 börjar tillämpas från och med den tidpunkt då ansökan om tillstånd och registrering är fullständig.
133. Uppfyllandet av villkoren i artikel 13 i direktiv 2006/123 måste kontrolleras för de två sammanlänkade förfarandena, eftersom det är omöjligt att få ett registreringsnummer för turistboendet om man inte erhåller intyget om överensstämmelse med stadsplanen.
134. Om en ansökan är ofullständig ska den sökande enligt artikel 13.6 i direktiv 2006/123 underrättas om att ytterligare handlingar behöver sändas in och om eventuella följder för den tidsfrist som avses i punkt 3. Dessutom börjar tidsfristen för att fatta beslut om en ansökan, enligt artikel 13.3 in fine i samma direktiv, inte löpa förrän alla handlingar har lämnats in.
135. Dessa föreskrifter måste dock iakttas i båda de sammanlänkade förfarandena. Såsom kommissionen har påpekat, kan beräkningen av tidsfristen (som börjar löpa från den tidpunkt då ansökningarna är fullständiga) inte tillämpas när sökandena inte har kunnat lämna in handlingarna av skäl som kan tillskrivas förvaltningen.
136. Enligt de uppgifter som den hänskjutande domstolen lämnat, och som EU-domstolen måste hålla sig till, föreskrivs ingen tidsfrist för beslut i förfarandet hos de kommunala myndigheterna för att erhålla intyg om överensstämmelse med stadsplanen. Det finns heller ingen skyldighet att motivera besluten och det finns ingen möjlighet till särskild prövning. De processuella garantier som föreskrivs i dekretet av den 24 mars 2016, vilket kompletterade förordningen av den 8 maj 2014, omfattar inte förfarandet hos de kommunala myndigheterna för att erhålla intyg om överensstämmelse med stadsplanen.
137. Härtill kommer att om den regionala myndigheten inte svarar, anses ansökan om tillstånd för och registrering av turistboendet ha avslagits. Denna bestämmelse är inte förenlig med artikel 13.4 i direktiv 2006/123, enligt vilken ett tillstånd ska anses beviljat om inget svar har lämnats inom den fastställda tidsfristen, såvida inte en annan ordning är motiverad av tvingande hänsyn till allmänintresset, vilket den belgiska regeringen inte har åberopat i detta fall.
138. Jag anser därför att artikel 13 i direktiv 2006/123 utgör hinder för en rättslig reglering som gör verksamhet med turistboende beroende av att ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen uppvisas, när ingen tidsfrist för utfärdandet av detta intyg fastställs, ingen särskild motiveringsskyldighet åläggs och ingen särskild prövningsrätt mot avslagsbeslut föreskrivs.
V.      Förslag till avgörande
139. Mot bakgrund av föregående överväganden föreslår jag att domstolen ska ge följande svar till Cour d’Appel de Bruxelles (Appellationsdomstolen, Bryssel, Belgien):
Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden
ska tolkas på följande sätt:
–        Artikel 9 i direktiv 2006/123 utgör inte hinder för en rättslig reglering som kräver förhandsanmälan och registrering för att bedriva regelbunden eller tillfällig verksamhet med turistboende, förutsatt att denna reglering är nödvändig och proportionerlig för att skydda turister och stadsmiljön. Det ankommer på den nationella domstolen att bedöma om denna reglering är nödvändig och proportionerlig, med beaktande av dess geografiska räckvidd, dess grund i undersökningar och exakta uppgifter samt dess inverkan på bostadsbehovet i de stadsområden där den är tillämplig.
–        Artikel 10 i direktiv 2006/123 utgör hinder för en rättslig reglering som gör verksamhet med turistboende beroende av att ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen uppvisas, när detta intyg först kräver att ett stadsbyggnadslov har beviljats och utfärdas av kommunala myndigheter med ett stort utrymme för skönsmässig bedömning, vid tillämpningen av nationella bestämmelser som saknar tydlighet, objektivitet och insyn.
–        Artikel 13 i direktiv 2006/123 utgör hinder för en rättslig reglering som gör verksamhet med turistboende beroende av att ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen uppvisas, när ingen tidsfrist för utfärdandet av detta intyg fastställs, ingen särskild motiveringsskyldighet åläggs och ingen särskild prövningsrätt mot avslagsbeslut föreskrivs.
1      Originalspråk: spanska.
2      Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden (EUT L 376, 2006, s. 36).
3      Dom av den 22 september 2020 (C‑724/18 och C‑727/18, EU:C:2020:743) (nedan kallad domen Cali Apartments). Jag kommer oundvikligen att återkomma till denna dom flera gånger i min redogörelse.
4      Det rörde sig i det målet om ”en nationell lagstiftning enligt vilken det krävs tillstånd för att hyra ut en lägenhet avsedd för bostadsändamål, vid upprepade tillfällen och för kortare perioder, till tillfälliga kunder som inte bosätter sig där” (domen Cali Apartments, punkt 2).
5      Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2024/1028 av den 11 april 2024 om datainsamling och uppgiftsdelning avseende korttidsuthyrning av boende och om ändring av förordning (EU) 2018/1724 (EUT L 2024/1028).
6      Skäl 1 i förordning 2024/1028 beskriver konsekvenserna av turistboende på följande vis: ”Antalet korttidsuthyrda boenden har ökat avsevärt i hela unionen till följd av plattformsekonomins tillväxt. Även om korttidsuthyrning av boende skapar många möjligheter för gäster, värdar och hela turismekosystemet, har den snabba tillväxten gett upphov till problem och utmaningar, särskilt för lokalsamhällen och offentliga myndigheter, bland annat genom deras bidrag till minskningen av tillgängliga långsiktiga hyresboenden och till högre hyror och bostadspriser. …”
7      Ordonnance relative à l’hébergement touristique (förordning om logi för turister) av den 8 maj 2014 (Moniteur belge av den
17 juni 2014, 2 uppl., s. 45695) (nedan kallad förordningen av den 8 maj 2014).
8      Kombinationen av kravet på förhandsanmälan och tilldelning av ett registreringsnummer under vissa förutsättningar, innebär i praktiken att det krävs ett ”tillstånd” från de regionala myndigheterna för att använda en bostad som logi för turister.
9      Det rör sig om Service d’Incendie et d’Aide Médicale Urgente de la Région de Bruxelles-Capitale (enheten för brandförsvar och akutsjukvård i Huvudstadsregionen Bryssel).
10      Arrêté du Gouvernement de la Région de Bruxelles-Capitale portant exécution de l’ordonnance du 8 mai 2014 relative à l’hébergement touristique (dekret från regeringen i Huvudstadsregionen Bryssel om genomförande av förordningen av den 8 maj 2014 om logi för turister) av den 24 mars 2016 (Moniteur belge av den 14 april 2016, 2 uppl., s. 24452) (nedan kallat dekretet av den 24 mars 2016).
11      Plan Régional d’Affectation du Sol (regional plan för markanvändning) (nedan kallad Pras).
12      Dessa ordförklaringar finns tillgängliga
på följande adress: https://perspective.brussels/fr/outils-de-planification/pras/les-prescriptions-litterales-legales-du-pras/l-glossaire-des-principaux-termes-utilises-dans-les-prescriptions-urbanistiques.
13      Code bruxellois de l’aménagement du territoire (Bryssels lag om markanvändning (Moniteur belge av den 26 maj 2004, s. 40738 (nedan kallad Cobat), i den lydelse som av tidsmässiga skäl är tillämplig på de faktiska omständigheterna i målet. Denna lag ändrades till följd av en reform år 2017 https://urbanisme.irisnet.be/lesreglesdujeu/le-code-bruxellois-de-lamenagement-du-territoire-cobat.
14      Circulaire ministérielle explicative du 10 mai 2016 relative aux missions de la Commune et du Bourgmestre dans le cadre de l’exécution de l’ordonnance du 8 mai 2014 (förklarande ministeriell rundskrivelse av den 10 maj 2016 om kommunens och borgmästarens respektive uppgifter vid genomförande av förordningen av den 8 maj 2014) (nedan kallad 2016 års ministeriella rundskrivelse), som finns tillgänglig på https://pouvoirs-locaux.brussels/10-mai-2016-circulaire-explicative-relative-aux-missions-de-la-commune-et-du-bourgmestre-dans-le.
15      Förvaltningen för näringsliv och arbetsmarknad inom förvaltningen för Huvudstadsregionen Bryssel (nedan kallad Förvaltningen för näringsliv och arbetsmarknad i Bryssel).
16      Därefter skickade Smartflats sju påminnelser, av vilka den sista skickades den 12 januari 2023.
17      Jag använder uttrycket ”intyg om överensstämmelse med stadsplanen” för att beteckna det intyg som avses i artikel 5.2 b i förordningen av den 8 maj 2014. Det ska där intygas att turistboendet ”är inrättat i överensstämmelse med lagstiftningen om markanvändning och gällande plan- och byggbestämmelser”.
18      Den hänskjutande domstolen har avstått från att ställa frågor om kravet på ett normalt eller förenklat brandsäkerhetsintyg för att få tillstånd för turistboende. Jag kommer därför inte att ta upp detta krav, vilket för övrigt inte förefaller att ge upphov till några problem vad gäller förenligheten med artikel 10 i direktiv 2006/123.
19      Domen Cali Apartments, punkt 58.
20      Bedömningen av om ett tillståndssystem som föreskrivs i en medlemsstats lagstiftning är förenligt med de två artiklarna, förutsätter att det separat och i följd, görs en bedömning först av huruvida själva principen att införa detta system är berättigad och därefter av de kriterier för att bevilja tillstånd som föreskrivs i systemet.
Domen Cali Apartments, punkt 58.
21      Dom av den 23 december 2015, Hiebler (C‑293/14, EU:C:2015:843, punkt 55).
22      I vissa fall har EU-domstolen, när den besvarat begäranden om förhandsavgörande avseende direktiv 2006/123, själv bedömt om de nationella åtgärderna är motiverade och proportionerliga. Så var fallet i domen Cali Apartments (punkterna 3 och 4 i domslutet). I de flesta fall överlåter den istället denna bedömning till den hänskjutande domstolen (dom av den 10 juli 2025_INTERZERO m.fl., C‑254/23, EU:C:2025:569, punkt 103), eller uttalar sig ”med förbehåll för de kontroller som det ankommer på den hänskjutande domstolen att göra” (dom av den 23 december 2015, Hiebler, C‑293/14, EU:C:2015:843, punkt 70).
23      Dom av den 13 februari 2014, Sokoll-Seebacher (C‑367/12, EU:C:2014:68, punkt 40), och dom av den 1 oktober 2015, Trijber och Harmsen (C‑340/14 och C‑341/14, EU:C:2015:641, punkt 55).
24      Dom som bifogats begäran om förhandsavgörande, punkterna 43 och 44.
25      Dom som bifogats begäran om förhandsavgörande, punkt 45.
26      Dom av den 15 oktober 2015, Grupo Itevelesa m.fl. (C‑168/14, EU:C:2015:685, punkt 74), dom av den 4 juli 2019, kommissionen/Tyskland (C‑377/17, EU:C:2019:562, punkt 70), och dom av den 27 februari 2025, AEON NEPREMIČNINE m.fl. (C‑674/23, EU:C:2025:113, punkt 54). Genom att nämna konsumentskydd som ett tvingande krav, uppfyller direktiv 2006/123 kraven i artikel 38 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, vilket bekräftas i skäl 40 i direktivet.
27      Domen Cali Apartments, punkt 68, dom av den 8 maj 2013, Libert m.fl., (C‑197/11 och C‑203/11, EU:C:2013:288, punkterna 50–52), och dom av den 1 oktober 2009, Woningstichting Sint Servatius (C‑567/07, EU:C:2009:593, punkt 30).
28      Dom av den 19 december 2024, Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft (C‑295/23, EU:C:2024:1037, punkt 67).
29      Dom av den 21 mars 2024, LEA (C‑10/22, EU:C:2024:254, punkt 85), och dom av den 11 juni 2015, Berlington Hungary m.fl. (C‑98/14, EU:C:2015:386, punkt 64).
30      Dom av den 11 juni 2015, Berlington Hungary m.fl. (C‑98/14, EU:C:2015:386, punkt 65), och dom av den 30 april 2014, Pfleger m.fl. (C‑390/12, EU:C:2014:281, punkt 50).
31      Se den osäkerhet kring proportionaliteten i detta system som uttrycks i Bernard, N., Debroux, L., Von Kuegelgen, M., och Servais, D., ”La réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique”, Jurim Pratique: revue pratique de l’immobilier, 2020, nr 3, s. 54–59, tillgänglig på https://hdl.handle.net/2078.3/251968.
32      Ordonnance modifiant l’ordonnance du 17 juillet 2003 portant le Code bruxellois du Logement (förordning om ändring av Bryssels bostadslagstiftning) av den 11 juli 2013 (Moniteur belge av den 26 juli 2013), https://www.ejustice.just.fgov.be/eli/ordonnance/2003/07/17/2013A31614/justel.
33      Dom av den 19 december 2019, Airbnb Ireland (C‑390/18, EU:C:2019:1112, punkt 59): ”… utöver sin verksamhet bestående i att sammanföra uthyrare med hyresgäster via den elektroniska plattformen Airbnb, tillhandahåller [Airbnb Ireland] uthyrarna en mall i vilken innehållet i uthyrarnas erbjudande definieras, en tillvalstjänst för fotografering av den uthyrda bostaden och ett system för betygsättning av uthyrare och hyresgäster som är tillgängliga för framtida uthyrare och hyresgäster”.
34      Dom av den 19 december 2019, Airbnb Ireland (C‑390/18, EU:C:2019:1112, punkt 60). Kritik eller beröm som dessa boenden får från dem som har använt dem påverkar sannolikt deras rykte i högre grad än enbart ett konstaterande i ett officiellt intyg.
35      Som jag kommer att redogöra för nedan kan de omfattande överträdelserna av de bestämmelser som gäller i Huvudstadsregionen Bryssel och den ökande förekomsten av olagliga turistboenden, vara ett tecken på att systemet inte är proportionerligt, även om det alltid skulle vara möjligt att tillämpa det på ett lämpligare sätt för att undvika denna kritik.
36      Bland annat May, X., Pongi Nyuba, R., och Decroly, J.-M., La situation du logement à Bruxelles au regard de l’hébergement touristique, Focus nr. 62, februari 2024, https://ibsa.brussels/sites/default/files/publication/documents/Focus-62_FRv4.pdf.
37      May, X., Pongi Nyuba, R., och Decroly, J.-M., La situation du logement à Bruxelles au regard de l’hébergement touristique, Focus nr 62, februari 2024, s. 5.
38      Rembert De Blander, R., Vandenbroucke, A., Marissal, P., och Wayens, B., Analyse de la faisabilité et l’opérationnalité d’un recensement des logements inoccupés en Région Bruxelles-Capitale, Brussels Studies Institute, 29 februari 2024, tillgänglig på https://bsi.brussels/wp-content/uploads/sites/2/2021/10/LI_SyntheseGlobale_final.pdf.
39      Av de 6 092 bostäder som i genomsnitt var tillgängliga via onlineplattformar för delningsekonomin var endast 292 (27 lägenhetshotell, 93 turistbostäder och 172 boenden i ägarens hem) registrerade, det vill säga 4,7 procent. Observatoire du tourisme à Bruxelles, Rapport annuel 2023, s. 12–14, https://www.visit.brussels/content/dam/visitbrussels/pdf-brochures/presse/studies/annual-reports/Rapport %20annuel %202023 %20 %20FR.pdf.
40      Domen Cali Apartments, punkt 69.
41      Domen Cali Apartments, punkt 72.
42      Domen Cali Apartments, punkt 73. Den franska lagstiftningen avsåg uthyrning av möblerade lägenheter, vid upprepade tillfällen och för kortare perioder, till tillfälliga kunder som inte bosätter sig där.
43      Trycket i vissa delar av Huvudstadsregionen Bryssel
(till exempel ”Pentagone” och EU-kvarteret i Bryssel) står i kontrast till andra kommuner i regionen där det finns få turistboenden.
44      Kommissionens skriftliga yttrande, fotnot nr 22.
45      Dom av den 16 januari 2023, rättsfallssamlingen nr 2023/390, 2022/KR/31, ej publicerat.
46      Punkt 25 i domen av den 16 januari 2023. I denna dom fann dock Cour d’appel de Bruxelles (Appellationsdomstolen i Bryssel) att skyldigheten att erhålla ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen var motiverad av syftet att skydda mottagaren av tjänsterna.
47      Domen Cali Apartments, punkt 57, och dom av den 3 december 2020, Star Taxi App (C‑62/19, EU:C:2020:980, punkt 86).
48      Se överträdelseförfarande INFR (2018)4142, pressmeddelande IP/19/467 av den 24 januari 2019, tillgängligt på https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/es/ip_19_467. Kommissionen skickade en uppmaning till Belgien om den eventuella oförenligheten med direktiv 2006/123 av det tillståndsförfarande och de allmänna krav som Huvudstadsregionen Bryssel tillämpar på dem som tillhandahåller logi för turister. Detta förfarande pågår fortfarande, vilket kommissionen bekräftade vid förhandlingen.
49      Domen Cali Apartments, punkt 96, dom av den 26 september 2018, Van Gennip m.fl. (C‑137/17, EU:C:2018:771, punkt 85), och dom av den 1 juni 1999, Konle (C‑302/97, EU:C:2017:271, punkt 44).
50      I begäran om förhandsavgörande, punkt 8
in fine, hänvisas till belgisk rättspraxis som bekräftar denna förklaring. I sin dom av den 30 september 2021 (BE:RVSCE:2021:ARR.251.700) slog Conseil d’État (Högsta förvaltningsdomstolen, Belgien) fast att intyget om överensstämmelse med stadsplanen har ”som enda funktion att intyga att turistboendet har inrättats i enlighet med gällande bestämmelser om fysisk planering och stadsplanering” och att det ”helt och hållet grundar sig på ett konstaterande av faktiska omständigheter och en rättslig bedömning och skiljer sig i detta avseende från ett förhandsbesked, vilket innebär ett utrymme för skönsmässig bedömning inom ramen för en bedömning av lämpligheten, särskilt med hänsyn till fastigheternas korrekta planering”. Conseil d’État tillägger att om ”turistboendet uppfyller gällande bestämmelser om fysisk planering och stadsplanering, tolkade i enlighet med unionsrätten och särskilt tjänstedirektivet, är kommunen skyldig att utfärda ett intyg om överensstämmelse med stadsplanen för fastigheten i fråga”. Förordningen av den 8 maj 2014 innebär då i själva verket en subjektiv rätt att erhålla intyget.
51      Domen Cali Apartments, punkterna 41 och 42, och dom av den 30 januari 2018, X och Visser (C‑360/15 och C‑31/16, EU:C:2018:44, punkt 123).
52      Skäl 9 i direktiv 2006/123.
53      Se punkt 15 ovan.
54      I artikel 3.2 definieras turistboende som ”ett boende som fortlöpande eller tillfälligt mot betalning erbjuds turister för en eller flera övernattningar”. I artikel 3.4–3.9, görs skillnad mellan följande typer av turistboenden: hotell, lägenhetshotell,
turistbostäder, boende i privatbostäder,
boende för social turism och campingplatser. Förevarande mål gäller ”turistbostäder”, vilka i punkt 6 definieras som ”alla villor, hus eller lägenheter, studior eller rum som reserverats för hyresgästens exklusiva bruk, som är utrustade med nödvändigt möblemang för boende och matlagning, eventuellt inbegripet hotelltjänster mot ett pristillägg” och ”boende i privatbostäder”, vilka i punkt 7 definieras som ”alla anläggningar som har ett eller flera rum eller separata utrymmen som är inredda för detta ändamål och som utgör en del av ägarens egen stadigvarande bostad eller i angränsande utrymmen”.
55      Dom som bifogats begäran om förhandsavgörande, punkt 35.
56      Dom som bifogats begäran om förhandsavgörande, punkt 65.
57      Domen Cali Apartments, punkterna 81–94.
58      Bernard, N., och Debroux, L., ”Mise à disposition de logements à une ’clientèle de passage’: les mesures nationales ’anti-Airbnb’ ne sont pas (nécessairement) contraires au droit européen”, Revue de jurisprudence de Liège, Mons et Bruxelles, 2021, nr 18, s. 814 och 815.
59      I direktiv 2006/123 anges att direktivet, och särskilt artikel 10, inte ska påverka behörighetsfördelningen mellan de myndigheter i medlemsstaterna som på lokal eller regional nivå utfärdar sådana tillstånd. Det medger ett system för godkännande av turistboenden där kommunala myndigheter har ett visst utrymme för skönsmässig bedömning, men endast under förutsättning att deras agerande regleras av nationella bestämmelser med tydliga parametrar för dessa myndigheters agerande (domen Cali Apartments, punkterna 97 och 98).
60      Domen Cali Apartments, punkt 99.
61      Detta framgår av den studie om tillståndssystemet som Huvudstadsregionen Bryssel beställt av Brussels Studies Institute, Mission d’évaluation de l’ordonnance du 8 mai 2014 relative à l’hébergement touristique, Cahier spécial des charges, nr 2018/ServECO/024, 21/05/2019, avsnitt 4.4, opublicerad.
62      Se Bernard, N., Debroux, L., Von Kuegelgen, M., och Servais, D., ”La réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique”, Jurim Pratique: revue pratique de l’immobilier, 2020, nr 3, s. 59–64.
63      Bristerna i tillståndsförfarandet framhålls tydligt i Bernard, N., Debroux, L., Von Kuegelgen, M., och Servais, D., ”La réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique”, Jurim Pratique: revue pratique de l’immobilier, 2020, nr 3, s. 71–78.