Дело C‑461/11
Ulf Kazimierz Radziejewski
срещу
Kronofogdemyndigheten i Stockholm
(Преюдициално запитване, отправено от Stockholms tingsrätt)
„Свободно движение на работници — Член 45 ДФЕС — Процедура за цялостно или частично опрощаване на задължения — Длъжник — физическо лице — Национална правна уредба, съгласно която за опрощаването на задължения трябва да е изпълнено изискване за пребиваване“
Резюме — Решение на Съда (трети състав) от 8 ноември 2012 г.
1.        Съдебно сътрудничество по граждански дела — Производство по несъстоятелност — Регламент № 1346/2000 — Приложно поле — Процедури, които фигурират в приложение А от Регламента — Процедура за опрощаване на задължения — Процедура, която не фигурира в това приложение и не води до лишаването на длъжника от права — Изключване
(член 1, параграф 1, член 2, буква а) от Регламент № 1346/2000 и приложение А към него)
2.        Съдебно сътрудничество по граждански дела — Съдебна компетентност и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Регламент № 44/2001 — Приложно поле — Решение за опрощаване на задължения, взето от административен орган — Изключване
(членове 32 и 62 от Регламент № 44/2001 на Съвета)
3.        Свободно движение на хора — Работници — Ограничения — Процедура за опрощаване на задължения, която не води до лишаването на длъжника от права — Обосноваване — Липса
(член 45 ДФЕС; член 5, параграф 1, буква а) от Регламент № 44/2001 на Съвета)
1.        Вж. текста на решението.
(вж. точки 23 и 24)
2.        Вж. текста на решението.
(вж. точки 25 и 26)
3.        Член 45 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, съгласно която за опрощаването на задължения се изисква пребиваване в съответната държава членка.
Такава национална правна уредба представлява ограничение на свободното движение на работници, тъй като може да разубеди работник — който е в състояние на неплатежоспособност и задлъжнялостта му не позволява да се предположи, че би могъл да върне дълговете си в обозримо бъдеще — да упражни правото си на свободно движение. Всъщност той ще бъде разубеден да напусне своята държава членка по произход, за да отиде да работи в друга държава членка, ако това ще го лиши от възможността да бъдат опростени задълженията му в тази държава членка по произход.
Посоченото ограничение няма как да бъде обосновано. На първо място, всъщност то надхвърля необходимото за постигането на целта, преследвана от разглежданата правна уредба, да се защити длъжникът от чуждестранните кредитори, които не са страна в процедурата за опрощаване на задължения. В това отношение, от една страна, изискването за пребиваване не може да изключи вероятността кредиторите на длъжник, който пребивава в съответната държава членка, да поискат плащанията към тях да бъдат направени в друга държава членка, където такава мярка за опрощаване на задължения не е призната. От друга страна, това изискване не може да изключи възможността съгласно член 5, параграф 1, буква а) от Регламент № 44/2001 кредиторите на длъжник, който пребивава в друга държава членка, да предявят иск срещу него пред юрисдикциите на държавата, чието законодателство предвижда споменатото изискване, като последните могат да постановят, че имат компетентност да се произнесат, по-специално когато мястото на изпълнение на договорното задължение е в тази държава членка.
За разлика обаче от длъжника, който пребивава в съответната държава членка, длъжникът, който не пребивава там, е лишен от възможността да се ползва от защитата, която предлага в тази държава членка мярка за опрощаване на задължения като разглежданата в случаите, когато кредиторите на последния са предявили иск срещу него в посочената държава членка.
На второ място, тази правна уредба надхвърля необходимото за постигането на целта по задоволителен начин да се установят личното и финансовото положение на длъжника, доколкото изискване за пребиваване като предвиденото от разглежданата правна уредба, което важи само към момента на подаване на молбата за опрощаване на задължения, не е изискване, свързано с ефикасността на осъществявания контрол от компетентния орган на съответната държава членка. На следващо място, що се отнася до длъжника, на когото е наложен запор върху възнагражденията, процедурата по изпълнението на който се следи от споменатия компетентен орган, и който длъжник е „неограничено данъчнозадължено лице“ в съответната държава членка и работодателят му е от тази държава членка, личното и финансовото положение на този длъжник могат да бъдат установени и без същият обезателно да пребивава в същата държава членка. Освен това компетентният орган на съответната държава членка може да покани този длъжник да отиде до посочената държава членка или, ако такова пътуване се окаже невъзможно, да му представи всички релевантни сведения за личното и финансовото си положение, под страх от спиране или от прекратяване на разглежданата процедура за опрощаване на задължения, ако посоченият длъжник направи неоснователен отказ.
(вж. точки 31, 32, 34, 40—44, 47—50 и 54 и диспозитива)