62019CJ0088_RES
Дело C‑88/19
Alianța pentru combaterea abuzurilor
срещу
TM и др.
(Преюдициално запитване_отправено от Judecătoria Zărnești)
Решение на Съда (втори състав) от 11 юни 2020 година
„Преюдициално запитване — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43/ЕИО — Член 12, параграф 1 — Строга система за опазване на животинските видове — Приложение IV — Canis lupus (вълк) — Член 16, параграф 1 — Естествена област на разпространение — Залавяне и транспортиране на екземпляр на диво животно от вида canis lupus — Обществена сигурност“
Околна среда — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43 — Строго опазване на животинските видове, посочени в буква а) от приложение IV — Мерки, необходими за установяване на система за опазване
(член 12, параграф 1, буква а) от Директива 92/43 на Съвета и буква а) от приложение IV към нея)
(вж. т. 22 и 23)
Околна среда — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43 — Строго опазване на животинските видове, посочени в буква а) от приложение IV — Забрана за залавяне или убиване на защитените животински видове — Дерогации — Условия — Дерогация, предоставена от националния регулаторен орган — Условия за предоставяне на такава дерогация
(член 12, параграф 1, буква а) и член 16, параграф 1 от Директива 92/43 на Съвета и буква а) от приложение IV към нея)
(вж. т. 24—26 и 53—60 и диспозитива)
Околна среда — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43 — Строго опазване на животинските видове, посочени в буква а) от приложение IV — Забрана за залавяне или убиване на защитените животински видове — Обхват — Опазване на защитения животински вид в естествената област на разпространение — Понятие — Географско пространство, в което пребивава защитеният животински вид в рамките на естественото си поведение — Зони, населени с хора — Включване
(член 12, параграф 1, буква а) от Директива 92/43 на Съвета и буква а) от приложение IV към нея)
(вж. т. 28—52 и диспозитива)
Околна среда — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43 — Строго опазване на животинските видове, посочени в буква а) от приложение IV — Забрана за залавяне или убиване на защитените животински видове — Обхват — Екземпляри от защитените животински видове, които живеят в природата или в диво състояние
(член 12, параграф 1, буква а) от Директива 92/43 на Съвета и буква а) от приложение IV към нея)
(вж. т. 44)
Резюме
Строгата защита на някои животински видове, предвидена в Директивата за местообитанията, обхваща и екземплярите, които напускат естественото си местообитание и се озовават в зони, населени с хора. Така залавянето и транспортирането на вълк, намерен в село, могат да бъдат обосновани само ако са предмет на дерогация, приета от компетентния национален орган
В решението Alianța pentru combaterea abuzurilor (C‑88/19), постановено на 11 юни 2020 г., Съдът се произнася по териториалното приложно поле на системата за опазване на някои животински видове, предвидена в член 12, параграф 1 от Директива 92/43 за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (
1
) (наричана по-нататък „Директивата за местообитанията“). В това отношение Съдът потвърждава, че строгата система за опазване, предвидена за видовете, изброени в буква а) от приложение IV към посочената директива, какъвто е вълкът, се прилага и за екземплярите, които напускат естественото си местообитание и се озовават в зони, населени с хора.
През 2016 г. персоналът на асоциация за защита на животните, придружен от ветеринарен лекар, залавя и транспортира без предварително разрешение вълк, който влиза в имота на жител на румънско село, което се намира между две големи територии, защитени на основание на Директивата за местообитанията. Транспортирането на заловения вълк обаче в естествен резерват не преминава както е предвидено и той успява да избяга в близката гора. Подадена е наказателна жалба за нарушения, свързани със залавянето и транспортирането на вълка в лоши условия. В рамките на това наказателно производство запитващата юрисдикция поставя въпроса дали разпоредбите за защита в Директивата за местообитанията се прилагат и във връзка със залавянето на диви вълци в периферията на агломерация или в границите на териториална административна единица.
Съдът най-напред припомня, че член 12, параграф 1, буква а) от Директивата за местообитанията задължава държавите членки да вземат необходимите мерки за въвеждане на строга система за опазване на защитените животински видове „в техните естествени области на разпространение“, като се забраняват всички форми на умишлено залавяне или убиване на взети „от природата“ екземпляри от тези видове.
Що се отнася до териториалното приложно поле на тази забрана за умишлено залавяне или убиване, Съдът посочва, че по отношение на защитените животински видове, които подобно на вълка изискват големи местообитания, понятието „естествени области на разпространение“ е по-широко от географското пространство, което притежава физическите и биологичните елементи от решаващо значение за техния живот и размножаване, и съответства по този начин на географското пространство, в което съответният животински вид пребивава или е разпространен в рамките на естественото си поведение. От това следва, че предвидената в член 12, параграф 1 от Директивата за местообитанията защита не съдържа граници или предели, така че екземпляр от защитен животински вид, който се намира в близост до или в рамките на зони, населени с хора, преминаващ през такива зони или хранещ се с ресурси, произведени от човека, не може да се приеме за животно, което е напуснало своите „естествени области на разпространение“. Това тълкуване се потвърждава от определението в член 1, параграф 1, буква f) от Конвенцията за опазване на мигриращите видове диви животни (
2
), че понятието „ареал“ на даден вид взема предвид териториите от всякакво естество, които този вид прекосява.
Следователно според Съда текстът на член 12, параграф 1, буква а) от Директивата за местообитанията, който забранява умишленото залавяне или убиване на взети „от природата“ екземпляри на защитените видове, не позволява зоните, населени с хора, да бъдат изключени от приложното поле на защита на тази разпоредба. Употребата на израза „от природата“ единствено уточнява, че предвидените в тази разпоредба забрани не се прилагат непременно за екземплярите, които са предмет на законна форма на залавяне.
Тълкуването, че защитата, предвидена в член 12, параграф 1, буква а) от Директивата за местообитанията, не съдържа нито строги граници, нито предели, също е от естество да позволи постигането на целта, преследвана от посочената разпоредба. Всъщност става въпрос да се защитят тези видове не само в определени места, дефинирани ограничително, но и техните екземпляри, които живеят в природата или в диво състояние и по този начин изпълняват функция в естествените екосистеми. В това отношение Съдът отбелязва освен това, че в много региони на Съюза, подобно на разглеждания, вълците живеят в обитавани от човека зони, като антропизацията на тези пространства също е довела до частично приспособяване на вълците към тези нови условия. Освен това развитието на инфраструктурата, незаконната горска експлоатация, земеделските стопанства и някои промишлени дейности допълнително са указали натиск върху популацията на вълците и тяхното местообитание.
Следователно Съдът прави извода, че задължението за строго опазване на защитените животински видове се прилага спрямо всякакви „естествени области на разпространение“ на тези видове, независимо дали те се намират в тяхното обичайно местообитание, в защитени територии или в близост до човешки съоръжения.
Що се отнася до управлението на положенията, които могат да възникнат, ако екземпляр от защитен животински вид влезе в контакт с хората или имуществото им, по-специално в случаи на конфликти, породени от завземането на естествени пространства от човека, Съдът припомня на следващо място, че държавите членки трябва да приемат цялостна законодателна уредба, която в съответствие с член 16, параграф 1, букви б) и в) от Директивата за местообитанията може да включва мерки за предпазване от сериозно увреждане, особено на селскостопански култури или добитък, или мерки в интерес на общественото здраве и безопасност или поради други наложителни причини от приоритетен обществен интерес, включително и такива от социален или стопански характер.
Така Съдът потвърждава, че залавянето и транспортирането на екземпляр от защитения животински вид, какъвто е вълкът, могат да се извършват само в рамките на дерогация, приета от компетентния национален орган в съответствие с член 16, параграф 1, букви б) и в) от Директивата за местообитанията, основавана по-специално на съображение за обществена сигурност.
(
1
)	Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109).
(
2
)	Конвенция за опазване на мигриращите видове диви животни, подписана в Бон на 23 юни 1979 г. и сключена от името на Общността с Решение 82/461/ЕИО на Съвета от 24 юни 1982 г. (ОВ L 210, 1982 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 3, стр. 217).