62007CC0520
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-ЖА V. TRSTENJAK
от 19 февруари 2009 година (
1
)
Дело C-520/07 P
Комисия на Европейските общности
срещу
MTU Friedrichshafen GmbH
„Обжалване — Помощ за преструктуриране — Решение, с което се разпорежда възстановяване на помощ, несъвместима с общия пазар — Член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 — Солидарна отговорност“
1.
Настоящата жалба на Комисията е насочена срещу Решение на Първоинстанционния съд от 12 септември 2007 г. по дело MTU Friedrichshafen/Комисия (T-196/02, Сборник, стр. II-2889, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“). С това Решение Първоинстанционният съд отменя частично Решение 2002/898/ЕО на Комисията от 9 април 2002 г. (ОВ L 314, стр. 75, наричано по-нататък „спорното решение“) относно държавната помощ, отпусната от Германия в полза на SKL Motoren und Systembautechnik GmbH (наричано по-нататък „SKL-M“).
2.
Със спорното решение Комисията разпорежда най-напред да бъде върната отпуснатата на SKL-M държавна помощ в размер на 34,26 милиона евро. Частичната отмяна се отнася до член 3, параграф 2 от спорното решение, с който Комисията е разпоредила MTU Friedrichshafen GmbH (наричано по-нататък „ответникът“) да върне при условията на солидарност сума в размер на 2,71 милиона евро от отпуснатата на SKL-M държавна помощ.
3.
Настоящата жалба е свързана основно с тълкуването и прилагането на член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (понастоящем член 86 от Договора за ЕО) (
2
). Съгласно тази разпоредба, когато държава членка не изпълнява разпореждане за предоставяне на информация в процедура в областта на държавните помощи, Комисията приема решение въз основа на наличната информация.
I — Правна уредба
4.
Съгласно член 87, параграф 1 от Договора за ЕО всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с общия пазар.
5.
Регламент № 659/1999 регламентира процедурата в областта на държавните помощи. Членове 10—15 от този регламент уреждат процедурата в случай на неправомерни помощи. Съгласно член 10 от този регламент Комисията разглежда без забавяне информация с твърдения за неправомерни помощи (
3
) и изисква, ако е необходимо, информация от съответната държава членка (
4
). Когато въпреки напомнянето съответната държава членка не предостави исканата информация в срока, предписан от Комисията, или когато предостави непълна информация, Комисията с решение изисква информацията да бъде предоставена (
5
), като уточнява каква информация се иска и предписва подходящ срок, в който тази информация следва да се предостави (
6
).
6.
Съгласно член 13, параграф 1, първо изречение във връзка с член 4, параграф 4 от Регламент № 659/1999 Комисията образува официална процедура по разследване след предварителна проверка дали обявената мярка дава повод за съмнение относно нейната съвместимост с общия пазар. Съгласно член 13, параграф 1, второ изречение във връзка с член 7, параграф 5 от този регламент, когато в рамките на официалната процедура по разследване Комисията е достигнала до извод, че помощта е несъвместима с общия пазар, тя взема отрицателно решение. Съгласно член 13, параграф 1, трето изречение от този регламент при несъобразяване с разпореждането за предоставяне на информация решението се взема въз основа на наличната информация.
7.
Съгласно член 14, параграф 1 от Регламент № 659/1999, когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя. Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.
II — Фактите, спорното решение и обжалваното съдебно решение
8.
SKL-M е предприятие, което разработва и произвежда корабни двигатели и двигатели за енергийния сектор. SKL-M принадлежи към групата на източногерманските предприятия, които са приватизирани през 1994 г. След провала на първоначалната концепция за преструктуриране Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (наричано по-нататък „BvS“) взема решение да продължи преструктурирането на SKL-M с оглед на бъдеща продажба.
9.
Ответникът е предприятие, което произвежда inter alia мощни дизелови двигатели. В резултат на усилията на BvS, на 5 ноември 1997 г. SKL-M и ответникът сключват следните договори с оглед на предстоящото придобиване на SKL-M от ответника.
10.
Първият договор предвижда опция в полза на ответника за закупуване на всички дялове от SKL-M с възможност за тяхното придобиване на символична цена от една германска марка до 1 декември 1999 г., а след тази дата, до 31 декември 2001 г. — с възможност за придобиване на „разумна цена“.
11.
Вторият договор между SKL-M и ответника представлява wechselseitiger Lizenz- und Kooperationsvertrag (договор за реципрочно лицензиране и коопериране, наричан по-нататък „WLKV“) за създаване на съвместно предприятие. Той определя условията за съвместно ползване на наличното в двете предприятия ноу-хау, както и за проектирането, производството и продажбата на два нови вида двигатели.
12.
Отново на 5 ноември 1997 г. BvS, Land Sachsen-Anhalt и SKL-M сключват споразумение за изплащане на помощи за преструктуриране на SKL-M.
13.
С писмо от 9 април 1998 г. германските служби уведомяват Комисията за мерките за подпомагане на BvS в полза на SKL-M. Тъй като част от тези мерки вече са осъществени, процедурата е регистрирана под № NN 56/98 като „помощ, за която не е направено уведомление“. Поради правната несигурност с оглед на преценката на мерките за подпомагане в полза на SKL-M, ответникът се отказва от придобиването на SKL-M. Въпреки това двете предприятия продължават да работят съвместно в рамките на WLKV.
14.
На 15 юни 2000 г. ответникът упражнява своето право по член 5 WLKV. Съгласно този член срещу еднократно плащане на ответника се разрешава изключителното използване спрямо трети лица на обхванатото от WLKV ноу-хау. С еднократното плащане трябва да се покрият направените от SKL-M разходи за развойна дейност. Размерът на това еднократно плащане се определя съобразно договорения в приложение I към WLKV бюджет. Еднократното плащане възлиза на общо 3,43 милиона евро. През юли 2000 г. е създадено посоченото в член 5 от WLKV ноу-хау и на ответника е била осигурена възможност да го ползва. В замяна на това ответникът извършва предвиденото еднократно плащане в полза на SKL-M.
15.
След предварителна проверка на предоставените от германските органи сведения Комисията е на мнение, че спорните мерки будят основателни съмнения относно тяхната съвместимост с общия пазар. С писмо от 8 август 2000 г. тя уведомява германските органи за решението си да започне официална процедура по разследване. Тя публикува това решение в Официален вестник на Европейските общности (
7
) и кани заинтересованите лица да представят становищата си. По този повод тя отправя до германските органи и искане за сведения дали ответникът се е възползвал от предоставените на SKL-M помощи, или е могъл да се възползва от тях (
8
).
16.
На 1 септември 2000 г. се открива производство по несъстоятелност по отношение на SKL M.
17.
На 16 октомври 2000 г., 6 април и 17 октомври 2001 г. Федерална репу-блика Германия представя становища във връзка с образуването на официална процедура по разследване. Комисията не получава становища от трети лица.
18.
С писмо от 19 септември 2001 г. Комисията изисква от германските органи съгласно член 10 от Регламент № 659/1999 да предоставят информацията, необходима за преценката на съвместимостта на мерките за подпомагане в полза на SKL-M. В това писмо Комисията поставя отново въпроса дали част от предоставените на SKL-M помощи са използвани по-скоро в интерес на ответника, отколкото на SKL-M, тъй като тя не може да установи това въз основа на наличната ѝ информация. По-специално тя иска информация относно това дали цената, платена от ответника за ноу-хау, съответства на неговата реална или прогнозна пазарна цена. Комисията посочва, че в отсъствието на подобни сведения тя ще приеме решение въз основа на сведенията, с които разполага. Тя приканва също така германските органи да предадат и на ответника писмото, съдържащо разпореждане за предоставяне на информация.
19.
На 9 ноември 2001 г. Комисията напомня на германските органи, че ако не изпълнят разпореждането и не предоставят информацията, тя ще приеме решение съгласно член 13 от Регламент № 659/1999 въз основа на наличната ѝ информация.
20.
С писма от 23 януари, 26 февруари и 11 март 2002 г. германските органи отговарят на искането за предоставяне на информация. С писмо от 5 март 2002 г. те предоставят на Комисията и становището на ответника относно решението за образуване на официална процедура по разследване, и по-специално относно използването на ноу-хау и относно еднократното плащане, извършено от ответника в полза на SKL-M.
A — Спорното решение
21.
Спорното решение е взето от Комисията на 9 април 2002 г. В него тя установява, че Федерална репу-блика Германия не е предоставила достатъчни сведения въпреки разпореждането за предоставяне на информация, позволяващи да се изключи, че ответникът се е възползвал непряко посредством WLKV от помощта, предоставена на SKL-M. Поради това Комисията трябва да вземе решение въз основа на наличната информация (
9
).
22.
Цената, платена от ответника на SKL-M за прехвърлянето на ноу-хау, е с 2,71 милиона евро по-ниска спрямо реалните разходи на SKL-M за развойна дейност (
10
).
23.
В съображение 85 от спорното решение Комисията приема, че помощите, предоставени на SKL-M за компенсиране на свързаните със създаването на съответното ноу-хау загуби, са могли да бъдат използвани по-скоро в интерес на ответника, отколкото в полза на SKL-M.
24.
В съображение 86 от спорното решение Комисията приема, че поемането на финансовия риск от контролираното от държавата предприятие SKL-M е в противоречие с принципа на действащия в рамките на пазарната икономика инвеститор, както и че участието на ответника не се основава на процедура, подобна на обществена поръчка. Поради това тя стига до заключението, че прехвърлянето на ноу-хау би могло да се сравни с прехвърляне на държавни средства с максимален размер от 2,71 милиона евро в полза на ответника.
25.
В заключенията си, изложени в съображения 87 и 88, Комисията посочва най-напред, че Германия е отпуснала помощ в нарушение на член 88, параграф 3 ЕО (
11
). Следователно SKL-M трябва да върне сумата от 34,26 милиона евро. Поради обстоятелството, че въз основа на наличната информация не може да се изключи, че ответникът се е възползвал от прехвърлянето на ноу-хау, то от SKL-M и ответника трябва да се поиска връщане на сума от 2,71 милиона евро при условията на солидарност. Въз основа на тези заключения, в член 3, параграф 2 от спорното решение Комисията разпорежда на германските органи да изискат от SKL-M и от ответника връщане при условията на солидарност на сумата от 2,71 милиона евро от цялата сума от 34,26 милиона евро, която те трябва да изискат от SKL-M.
Б — Обжалваното съдебно решение
26.
На 28 юни 2002 г. ответникът подава жалба за отмяна на спорното решение съгласно член 230 ЕО. В жалбата си той иска отмяната на член 3, параграф 2 от спорното решение, доколкото с тази разпоредба се постановява възстановяването от него като солидарен длъжник на част от предоставената на SKL-M помощ от 2,71 милиона евро. Ответникът обосновава жалбата си най-вече с аргумента, че Комисията е приложила неправилно член 13, параграф 1 от Регламент № 659/1999.
27.
С обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд уважава жалбата. Той се мотивира по същество с факта, че член 13, параграф 1 от Регламент № 659/1999 не позволява на Комисията да постановява възстановяване на помощ от страна на дадено предприятие, когато при прехвърлянето на държавни ресурси на това предприятие става дума за предположение (
12
).
III — Производството пред Съда и искания на страните
28.
Жалбата на Комисията от 21 ноември 2007 г. е постъпила в Съда на 23 ноември 2007 г. В писменото производство становища са представили ответникът и Комисията. Устна фаза на производството не е проведена.
29.
Комисията иска от Съда:
—
да отмени изцяло обжалваното съдебно решение,
—
да се произнесе окончателно по спора, като отхвърли жалбата като неоснователна,
—
да осъди ответника да заплати съдебните разноски както в производството по обжалване, така и в първоинстанционното производство по дело Т-196/02.
30.
Ответникът иска от Съда:
—
да отхвърли изцяло жалбата на Комисията срещу Решение на Първоинстанционния съд от 12 септември 2007 г. по дело T-196/02,
—
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
В останалата част той поддържа изцяло направените в първоинстанционното производство искания.
IV — Доводи на страните
31.
Жалбата на Комисията е насочена срещу доводите на Първоинстанционния съд в точка 46 и сл. от обжалваното съдебно решение. В точка 46 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд най-напред установява, че член 13, параграф 1 от Регламент № 659/1999 не позволява на Комисията да налага, дори при условията на солидарност, задължение на дадено предприятие за възстановяване на определена част от обявена за несъвместима държавна помощ, когато при прехвърлянето на държавни ресурси на това предприятие става въпрос за предположение.
32.
От една страна, Комисията е установила само, че въз основа на наличната информация не може да се изключи, че при придобиване на ноу-хау при условия, които трябва да се разглеждат като благоприятни, ответникът се е възползвал от прехвърлянето на средства от страна на подпомаганото предприятие SKL-M. Следователно наложеното със спорното решение задължение за възстановяване при условията на солидарност се основава на предположения, които нито се потвърждават, нито се опровергават от сведенията, с които Комисията разполага (точка 47 и сл. от обжалваното съдебно решение).
33.
От друга страна, съгласно спорното решение националните органи са длъжни да поискат от ответника връщане на частта от помощта, която SKL-M не може да плати. Те обаче нямат право на преценка по отношение на задължението при условията на солидарност. Подобно положение не е задължителна последица от прилагането на процедурата в областта на държавните помощи, установена от Договора за ЕО. Всяка държава членка, отпускаща помощта, чието възстановяване се разпорежда, е длъжна във всички случаи да поиска възстановяването ѝ от действителните бенефициери под контрола на Комисията, без да е необходимо последните да се посочват в решението за възстановяване на помощта или a fortiori да се уточнява сумата, за възстановяването на която отговаря съответният бенефициер (точка 49 и сл. от обжалваното съдебно решение).
A — Първото правно основание на жалбата
34.
С първото си правно основание Комисията упреква по същество Първоинстанционния съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като в точка 49 и сл. от обжалваното съдебно решение е приел, че установяването на бенефициера на дадена помощ не може да се извърши съгласно член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 въз основа на наличната информация. От текста на тази разпоредба не следва такова ограничено приложение на същата. Освен това с оглед на ефективността на общностния контрол върху помощите е задължително установяването на бенефициера на помощта въз основа на наличната информация. Фактът, че Комисията не трябва винаги да посочва бенефициера на помощта в едно отрицателно решение, не означава, че тя е възпрепятствана в това отношение поради липсата на сътрудничество от страна на дадена държава членка.
35.
Според ответника първото правно основание е лишено от смисъл. Първоинстанционният съд не е направил заключението, което Комисията оспорва. В обжалваното съдебно решение той само е установил, че Комисията е основала решението си относно поставянето на ответника в по-благоприятно положение само върху предположение. Тъй като Първоинстанционният съд е посочил, че не е задължително действителният бенефициер на помощта да бъде назован в решението на Комисията, то това е било направено единствено с цел да се постигне яснота.
36.
Освен това първото правно основание е нерелевантно. Спорното решение е отменено именно поради това че Комисията е основала решението за възстановяване на помощта от страна на ответника върху предположение.
37.
Всъщност правното основание е и неоснователно. Комисията не може да основава решенията за възстановяване на помощ върху предположения. Тя трябва или да провери фактическата обстановка в официална процедура по разследване, или да установи бенефициера със сътрудничеството на държавите членки в рамките на производство по възстановяване на помощи.
Б — Второто правно основание
38.
Във второто си правно основание Комисията упреква най-напред Първоинстанционния съд, че в точка 46 и сл. от обжалваното съдебно решение не е преценил правилно изискванията съгласно член 13, параграф 1 от Регламент № 659/1999 за вземане на решение въз основа на наличната информация. След безрезултатна молба за предоставяне на информация Комисията може да вземе решението си въз основа на наличните факти. Тук не може да се иска пълна сигурност. В противен случай член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 би бил лишен от смисъл.
39.
Второ, твърдението на Първоинстанционния съд, че Комисията се основава на предположение, не е правилно. Това твърдение за нарушение е допустимо, тъй като става въпрос за правна квалификация на факти, която може да бъде проверена при обжалване. То е и основателно, тъй като Комисията е представила и оценила подробно наличната информация, особено тази на синдика на SKL-M. Оставащата несигурност се отнася само до пазарната стойност на придобитото от ответника ноу-хау.
40.
Ответникът счита, че второто правно основание е недопустимо, тъй като Комисията оспорва по същество фактически въпрос. Другите доводи на Комисията имат общ характер и не са релевантни за настоящия случай. Впрочем правното основание е и неоснователно. Комисията не може да основава едно неблагоприятно решение върху предположение. Комисията обаче е направила това както по отношение на въпроса, дали е налице възползване от страна на ответника, така и по отношение на неговия размер.
V — Правен анализ
41.
В анализа по-долу ще разгледам най-напред второто правно основание (A), а след това — първото правно основание (Б). Този подход съответства на структурата на съдебното решение, тъй като второто правно основание е насочено срещу точки 46—48 от обжалваното съдебно решение, а първото правно основание — срещу точка 49 и сл. от него. Според мен този подход е целесъобразен и поради това че доводите на Първоинстанционния съд в точка 49 и сл. от обжалваното съдебно решение представляват по мое мнение само допълнителни съображения.
A — Второто правно основание
42.
Второто правно основание обхваща две твърдения за нарушения: първото е насочено срещу тълкуването на член 13, параграф 1 от Регламент № 659/1999 (1), а второто — срещу твърдението на Първоинстанционния съд, че Комисията се е основала само на предположение (2). Според мен и двете твърдения за нарушения трябва да бъдат отхвърлени.
1. Относно тълкуването на член 13, параграф 1 от Регламент № 659/1999
43.
Не мога да установя наличието на грешка при прилагане на правото в направеното от Първоинстанционния съд тълкуване на член 13, параграф 1 от Регламент № 659/1999. Той правилно е обърнал внимание, че едно решение за възстановяване на помощ от страна на дадено предприятие, дори при съблюдаване на член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 и при наличие на изброените в него изисквания, не може да се основава само на предположението за поставяне на въпросното предприятие в по-благоприятно положение.
44.
Най-напред следва да се отбележи, че член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 трябва да се тълкува при съблюдаване на изискванията и предписанията, които първичното право предвижда по отношение на решенията на Комисията в процедурата в областта на държавните помощи. Съгласно член 87, параграф 1 ЕО условие за приемането на решение за възстановяване на помощ от страна на дадено предприятие е въпросното предприятие да е получило държавна помощ или помощ от държавни ресурси, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на въпросното предприятие и засяга търговията между държавите членки. Общият преглед на изискванията на член 87, параграф 1 ЕО показва, че поставянето на въпросното предприятие в по-благоприятно положение трябва да бъде категорично установено, докато по отношение на нарушаването на конкуренцията е достатъчно да се установи, че такова заплашва да настъпи.
45.
Поради това ми се струва, че първичното право изисква от Комисията поне в правните си изводи да установи категорично поставянето на дадено предприятие в по-благоприятно положение, ако иска да приеме решение за възстановяване от страна на това предприятие. Разпоредбата на член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 не поставя под въпрос това предписание на първичното право, което по мое мнение следва от факта, че този регламент представлява регламент за прилагане по смисъла на член 89 ЕО.
46.
По-нататък, разпоредбата на член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 не посочва, че при липса на сътрудничество от страна на държава членка Комисията може да основава решението за възстановяване на помощ върху предположение за поставяне на въпросното предприятие в по-благоприятно положение.
47.
С разпоредбата на член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 общностният законодател възпроизвежда утвърдената съдебна практика, съгласно която Комисията може да приема своите решения въз основа на наличната информация, ако дадена държава членка не е изпълнила разпореждане за предоставяне на информация (
13
). С тази разпоредба на Комисията се предоставя едно допълнително средство, за да се снабди с необходимата информация и при решения за противоправни помощи, ако дадена държава членка отказва съдействие с цел да възпрепятства или затрудни дадено решение (
14
).
48.
Според мен тази разпоредба урежда най-напред въпроса за обхвата, в който Комисията трябва да установи фактическата обстановка. Тя установява равновесие между принципа на състезателност и интереса на Комисията да се действа възможно най-бързо срещу помощи, които нарушават общностното право. По принцип в процедурата в областта на държавните помощи Комисията е длъжна съгласно принципа на състезателност да поиска от засегната държава членка да предостави цялата необходима информация (
15
). В случай че дадено разпореждане на Комисията не бъде изпълнено, тя може да основе решението си на наличната информация.
49.
Тази разпоредба оказва влияние върху съдебния контрол на решенията на Комисията. Когато засегната държава членка не обори съображенията на Комисията за наличие на помощ въпреки съответно разпореждане за предоставяне на информация, Комисията не може да бъде упреквана за това, че се основава на тези съображения, дори ако те имат частичен или непълен характер (
16
). Следователно член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 урежда условията, при които Комисията може да приеме за доказано едно обстоятелство въз основа на наличната, евентуално непълна, информация (
17
).
50.
За сметка на това нито от текста на тази разпоредба („решението се взема на базата на наличната информация“), нито от възприетата в тази разпоредба съдебна практика (
18
) мога да направя заключение, че при неизпълнение на разпореждане за предоставяне на информация Комисията може да предположи наличието на изискванията по член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Следователно член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 не освобождава Комисията от задължението да установи категорично поставянето в по-благоприятно положение, да основе тази правна преценка на фактически обстоятелства и да установи наличието на съответните фактически обстоятелства. Тази разпоредба намалява единствено степента на доказване, при която Комисията може да допусне, че са налице приетите от нея обстоятелства (
19
). Това тълкуване на член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 ми се струва наложително с оглед на правото на защита на държавата членка, респ. на другите засегнати от решението лица, които трябва да знаят на какви факти Комисията основава решението си.
51.
Такова разбиране на член 13, параграф 1, първо изречение от Регламент № 659/1999 не води, противно на твърдението на Комисията, и до недопустимо ограничаване на приложението на забраната на помощите. Както бе посочено по-горе, при преценката на фактическата обстановка от Комисията не се изисква „стопроцентова сигурност“ като степен на доказване. Напротив, при едно решение въз основа на наличната информация по-скоро се приема, че Комисията евентуално не разполага с цялата информация, която би могла да бъде от значение за преценката на въпросните държавни мерки.
52.
В случай обаче, че въз основа на наличната информация Комисията прецени, че не е в състояние да установи поставяне на дадено предприятие в по-благоприятно положение, тя не може да основе решение за възстановяване на помощ срещу това предприятие върху едно обикновено предположение. Както Първоинстанционният съд правилно е посочил в допълнителното си съображение в точка 49 от обжалваното съдебно решение, органите на държавите членки са обвързани с решението за възстановяване на помощ. Следователно те са длъжни да поискат възстановяване на разпоредената сума от (намиращото се в несъстоятелност) SKL-M и от ответника при условията на солидарност, без да могат да вземат под внимание факта, че Комисията само е предположила поставянето на ответника в по-благоприятно положение (
20
).
53.
Както Първоинстанционният съд правилно е приел, Комисията може — поне в случай като настоящия — да установи вместо това действителния бенефициер и размера на помощта, чието връщане трябва да изиска в рамките на процедурата за възстановяване със съдействието на държавата членка, като при това държавата членка е длъжна да сътрудничи (
21
).
54.
Вследствие на това съм на мнение, че съгласно анализираните по-горе съображения Комисията не може да основава едно решение за възстановяване на помощ върху обикновено предположение и при наличието на изискванията на член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999. Следователно в обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд правилно е изтълкувал член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999.
2. Относно заключението на Първоинстанционния съд, че Комисията се е основала само върху предположение
55.
Комисията счита за неправилно заключението на Първоинстанционния съд, че в спорното решение тя се е основала върху предположение. Всъщност тя е установила, че прехвърлянето на ноу-хау при непазарни условия представлява поставяне на ответника в по-благоприятно положение.
56.
Според мен това твърдение за нарушение е допустимо. Действително установяването на факти от Първоинстанционния съд принципно не може да бъде проверено в производството по обжалване. Грешките при прилагане на правото обаче включват както грешки относно тълкуването на дадена норма, така и грешки относно правната преценка на фактическата обстановка с оглед на дадена норма (
22
). Доколкото Комисията упреква Първоинстанционния съд, че неправилно от правна страна е приел за предположение (безспорното) съдържание на спорното решение, съм склонна да приема твърдението за нарушение за допустимо.
57.
Това твърдение за нарушение обаче е неоснователно. Първоинстанционният съд правилно е установил, че Комисията само е предположила, но не е установила категорично прехвърлянето на държавни средства на ответника.
58.
В точка 85 от спорното решение Комисията е приела, че въпросната помощ би могла да бъде използвана по-скоро в интерес на ответника, отколкото в интерес на SKL-M. В точка 86 тя е приела, че прехвърлянето на ноу-хау би могло да се сравни с прехвърляне на държавни средства на ответника с максимален размер от 2,71 милиона евро. Доколкото в точка 87 Комисията е направила извода, че Германия е отпуснала неправомерно въпросната помощ в нарушение на член 88, параграф 3 ЕО, то и от този извод не може да се изведе наличието на подразбиращо се установяване на поставяне на ответника в по-благоприятно положение. В точка 88 Комисията отново е установила, че не може да се изключи прехвърляне на държавни средства. Така тя пояснява, че що се отнася до поставянето на ответника в по-благоприятно положение, става дума само за предположение.
59.
Следователно твърдението на Комисията в производството по обжалване, че не се е основала или се е основала на предположение само относно размера на предимството, не намира основа в спорното решение. Напротив, Комисията прави предположение само относно прехвърлянето на държавни средства и следователно в крайна сметка оставя открит въпроса, дали е налице поставяне в по-благоприятно положение.
60.
Следователно Първоинстанционният съд правилно е установил, че по отношение на поставянето на ответника в по-благоприятно положение Комисията се е основала само на предположение.
61.
Доколко Комисията представя аргументи относно обстоятелството защо в настоящия случай тя е можела да установи категорично поставянето на ответника в по-благоприятно положение, съответно доколкото ответникът излага причини защо Комисията не е можела да установи това, те са без значение за това производство по обжалване. Тъй като Първоинстанционният съд няма право да замести мотивите на Комисията със своте собствени (
23
), то от значение са само мотивите, които Комисията действително е посочила в решението си, но не и мотивите, които Комисията е могла да посочи.
3. Междинен извод
62.
Следователно второто правно основание трябва да се отхвърли като неоснователно.
Б — Първото правно основание
63.
С първото си правно основание Комисията упреква Първоинстанционния съд в това, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като в точка 49 и сл. от обжалваното съдебно решение е направил извода, че установяването на бенефициера на дадена помощ не може да се извърши съгласно член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 въз основа на наличната информация.
64.
Това правно основание е лишено от смисъл. Обжалваното съдебно решение трябва да се потвърди именно поради това че Първоинстанционният съд правилно е отменил отчасти спорното решение въз основа на посочените по-горе причини. Комисията не може да основава върху предположение своето решение в тежест на ответника (
24
).
65.
Впрочем това правно основание трябва да се отхвърли според мен и поради това че то е насочено срещу заключение, което Първоинстанционният съд не е направил. Противно на довода на Комисията в точки 49 и 50 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд не е установил, че принципно е изключено установяването на получателя на дадена помощ въз основа на наличната информация.
66.
В точка 46 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд е приел, че член 13, параграф 1 от Регламент № 659/1999 не позволява на Комисията да основава решение за възстановяване на помощ срещу дадено предприятие върху предположение за прехвърляне на държавни средства на това предприятие. В своите допълнителни съображения в точка 49 и сл. от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд приема, че решение за възстановяване на помощ дори когато се основава само на предположение, не може да бъде поставяно под въпрос от националните органи и следователно, в случай на неплатежноспособност на SKL-M, същите трябва да потърсят от ответника възстановяване на разпоредената част. По-нататък той приема, че разпоредбите на първичното право в областта на държавните помощи не изисква задължително във всеки случай посочване на бенефициера или на размера на помощта в решението за възстановяване.
67.
От никое от тези съображения не мога да изведа оспорваното от Комисията заключение, че възможността за вземане на решение на базата на наличната информация съгласно член 13, параграф 1, трето изречение от Регламент № 659/1999 принципно не е приложима към идентифицирането на получателя на помощта или задълженото за връщане на помощта лице.
68.
Поради това се поставя въпросът, как от процесуална гледна точка следва да се третира правно основание, насочено срещу заключение на Първоинстанционния съд — което последният не е направил, — с мотива че това заключение е погрешно от правна страна.
69.
Ответникът иска първото правно основание да бъде отхвърлено като лишено от смисъл. Това искане може да бъде подкрепено в настоящото производство от факта, че второто правно основание е насочено срещу мотиви, на които обжалваното съдебно решение действително не се основава. Все пак смятам, че правното основание трябва да се отхвърли като лишено от смисъл само когато поради това не е налице законен интерес от неговото разглеждане, тъй като и неговото уважаване не би могло да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение. Ако даден жалбоподател изхожда от неправилна предпоставка, това не засяга неговия интерес от разглеждане на правното основание на жалбата. Въпросът дали в обжалваното съдебно решение Първоинстанционнният съд е направил или не оспорваното от жалбоподателя заключение, е по-скоро въпрос относно основателността на правното основание на жалбата (
25
).
70.
Следователно поради посочените в точка 64 от това заключение причини първото правно основание е лишено от смисъл и освен това поради посочените в точки 65—69 от това заключение причини то трябва да се отхвърли като неоснователно.
В — Междинен извод
71.
Следователно жалбата трябва да се отхвърли в своята цялост.
VI — По съдебните разноски
72.
Съгласно член 69, параграф 2 от Процедурния правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 118 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като Комисията е загубила делото и ответникът е направил искане за присъждане на съдебните разноски, Комисията трябва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
VII — Заключение
73.
Предвид изложените по-горе съображения предлагам на Съда:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41.
(
3
)	Член 10, параграф 1 от Регламент № 659/1999.
(
4
)	Член 10, параграф 2, първо изречение от Регламент № 659/1999.
(
5
)	Член 10, параграф 3, първо изречение от Регламент № 659/1999.
(
6
)	Член 10, параграф 3, второ изречение от Регламент № 659/1999.
(
7
)	ОВ C 27, 2001 г., стр. 5.
(
8
)	Точка 103 от решението за образуване на официална процедура по разследване.
(
9
)	Съображения 77 и 78 от спорното решение.
(
10
)	Съображение 81 от спорното решение.
(
11
)	Комисията е разгледала помощта, отпусната на SKL-M, като несъвместима с действащите тогава Насоки относно държавните помощи за спасяване и преструктуриране на фирми в затруднено положение (ОВ C 368, 1994 г., стр. 12).
(
12
)	Точка 46 от обжалваното съдебно решение.
(
13
)	Вж. също Решение на Съда от 14 февруари 1990 г. по дело Франция/Комисия (C-301/87, Recueil, стр. I-307, точка 22), Решение от 21 март 1991 г. по дело Италия/Комисия (C-303/88, Recueil, стр. I-1433, точка 47), Решение от 13 април 1994 г. по дело Германия и Pleuger Worthington/Комисия (C-324/90 и C-342/90, Recueil, стр. I-1173, точка 29).
(
14
)	Sinnaeve, A. — In: Heidenhain, M. Handbuch des Europäischen Beihilfenrechts. Beck, 2003, § 34, 6.
(
15
)	Решение по дело Германия и Pleuger Worthington/Комисия (посочено в бележка под линия 13, точка 29).
(
16
)	Решение на Съда от 26 септември 1996 г. по дело Франция/Комисия (C-241/94, Recueil, стр. I-4551, точки 36 и 37) и Решение от 13 юни 2002 г. по дело Холандия/Комисия (C-382/99, Recueil, стр. I-5163, точка 76); Решение на Първоинстанционния съд от 19 октомври 2005 г. по дело Freistaat Thüringen/Комисия (T-318/00, Recueil, стр. II-4179, точка 88).
(
17
)	Следователно тази разпоредба оказва влияние върху степента на доказване. Според Sinnaeve, A., посочен в бележка под линия 14, § 34, 6, с тази разпоредба се облекчава доказването. Вж. обаче Keppenne, J.—P. Une vue d’ensemble des règles de procédure de l’article 88 CE et commentaires sur leur application depuis l’entrée en vigueur du règlement 659/1999. — In: European competition law. 2001, р. 205 sq., р. 234, според който става въпрос за разпоредба за прехвърляне на тежестта на доказване.
(
18
)	Вж. по-специално Решение по дело Франция/Комисия (посочено в бележка под линия 16, точка 22), Решение по дело Италия/Комисия (посочено в бележка под линия 16, точка 47), както и Решение по дело Германия и Pleuger Worthington/Комисия (посочено в бележка под линия 16, точка 29).
(
19
)	В този смисъл също Sinnaeve, A., посочен в бележка под линия 14, § 34, бележка под линия 15 по точка 6, който обръща внимание, че Комисията трябва да обоснове своето решение и в този случай, но при опростени изисквания за мотивиране.
(
20
)	Точка 49 от обжалваното съдебно решение.
(
21
)	Точка 50 от обжалваното съдебно решение.
(
22
)	Решение на Съда от 1 юни 1994 г. по дело Комисия/Brazzelli Lualdi и др. (C-136/92 P, Recueil, стр. I-1981, точка 49). Вж. в този смисъл и точка 3 от заключението на генералния адвокат Van Gerven, представено на 26 юни 1991 г. по дело Costacurta/Комисия (C-145/90 P, Recueil, стр. I-5449).
(
23
)	Решение на Съда от 27 януари 2000 г. по дело DIR International Film и др./Комисия (C-164/98 P, Recueil, стр. I-447, точки 44—48).
(
24
)	Вж. Решение на Съда от 12 юли 2001 г. по дело Комисия и Франция/TF1 (C-302/99 P и C-308/99 P, Recueil, стр. I-5603, точки 26—29).
(
25
)	В този смисъл също Определение на Съда от 6 март 1997 г. по дело Galtieri/Парламент (C-150/96 P, Recueil, стр. I-1229, точка 15 и сл.).