Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
JEAN
RICHARD
DE
LA
TOUR
prednesené
2. októbra
2025(1)
Vec C‑446/24
Freie Hansestadt Bremen
proti
DT
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Oberverwaltungsgericht
der
Freien
Hansestadt
Bremen
(Vyšší
správny
súd
Slobodného
hanzového
mesta
Brémy,
Nemecko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Prisťahovalecká
politika – Smernica
2008/115/ES – Spoločné
normy a postupy
členských
štátov
na
účely
návratu
neoprávnene
sa
zdržiavajúcich
štátnych
príslušníkov
tretích
krajín – Článok 3
bod 6 a článok 11
ods. 2 – Vnútroštátna
právna
úprava,
ktorá v určitých
kategóriách
prípadov v zásade
ukladá
zákaz
vstupu a pobytu
na
neobmedzenú
dobu – Teroristická
hrozba “
I.      Úvod
1.        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
článku 3
bodu 6 a článku 11
ods. 2
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2008/115/ES
zo
16. decembra
2008 o spoločných
normách a postupoch
členských
štátov
na
účely
návratu
štátnych
príslušníkov
tretích
krajín,
ktorí
sa
neoprávnene
zdržiavajú
na
ich
území(2).
2.        Tento
návrh
poskytuje
Súdnemu
dvoru
príležitosť
spresniť,
či
tieto
ustanovenia
bránia
tomu,
aby
vnútroštátna
právna
úprava
stanovila,
že
štátnemu
príslušníkovi
tretej
krajiny
možno
uložiť
zákaz
vstupu
na
neobmedzenú
dobu z dôvodu,
že
predstavuje
hrozbu
pre
národnú
bezpečnosť, a to
najmä
teroristickú
hrozbu.
3.        Táto
otázka
sa v súčasnosti
týka
menšiny
členských
štátov.(3) Jej
budúci
význam
závisí
od
výsledku
legislatívnych
prác,
ktoré v súčasnosti
prebiehajú s cieľom
zmeniť
právo
Únie v tejto
oblasti a ktoré
odrážajú
väčšinovú
prax
členských
štátov.(4)
4.        Vysvetlím
dôvody,
prečo
Súdnemu
dvoru
navrhujem,
aby
uvedené
ustanovenia
vyložil v tom
zmysle,
že
síce
ukladajú
povinnosť
stanoviť
dĺžku,
nestanovujú
žiadne
obmedzenie,
ak
sú
splnené
výnimočné
podmienky
pre
prekročenie
základnej
lehoty
piatich
rokov.
Nezbavujú
však
členské
štáty
povinnosti
dodržiavať
hmotnoprávne a procesné záruky stanovené smernicou 2008/115.
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
5.        Odôvodnenie
14
smernice
2008/115
uvádza:
„Zavedením
zákazu
vstupu,
ktorým
sa
zakáže
vstup
na
územie
všetkých
členských
štátov a pobyt
na
tomto
území,
by
mali
účinky
vnútroštátnych
opatrení
na
návrat
získať
európsky
rozmer.
Dĺžka
trvania
zákazu
vstupu
by
sa
mala
určiť s náležitým
ohľadom na
všetky
relevantné
okolnosti
konkrétneho
prípadu a spravidla
by
nemala
presiahnuť
5
rokov. …“
6.        Článok 1
tejto
smernice,
nazvaný
„Predmet
úpravy“,
stanovuje:
„Touto
smernicou
sa
ustanovujú
spoločné
normy a postupy,
ktoré
sa
majú
uplatňovať v členských
štátoch
na
návrat
neoprávnene
sa
zdržiavajúcich
štátnych
príslušníkov
tretích
krajín v súlade
so
základnými
právami
ako
všeobecnými
zásadami
práva
[Únie] a medzinárodného
práva
vrátane
záväzkov
týkajúcich
sa
ochrany
utečencov a ľudských
práv.“
7.        Podľa
článku 3
bodu 6
uvedenej
smernice:
„Na
účely
tejto
smernice
platia
tieto
vymedzenia
pojmov:
…
6.      ‚zákaz
vstupu‘
je
správne
alebo
súdne
rozhodnutie
alebo
akt,
ktorým
sa
na
stanovené
obdobie
zakazuje
vstup
na
územie
členských
štátov a pobyt
na
tomto
území a ktoré
je
pripojené k rozhodnutiu o návrate.“
8.        Článok 11
smernice
2008/115,
nazvaný
„Zákaz
vstupu“, v odsekoch
1
až
3
stanovuje:
„1.      K rozhodnutiam o návrate
sa
pripája
zákaz
vstupu:
a)      ak
sa
nestanovila
lehota
na
dobrovoľný
odchod,
alebo
b)      ak
sa
nesplnila
povinnosť
návratu.
V ostatných
prípadoch
sa k rozhodnutiam o návrate
môže
pripojiť
zákaz
vstupu.
2.      Dĺžka
trvania
zákazu
vstupu
sa
určí s náležitým
zohľadnením
všetkých
relevantných
okolností
konkrétneho
prípadu a v zásade
nesmie
presiahnuť
päť
rokov.
Päť
rokov
však
môže
presiahnuť v prípade,
ak
štátny
príslušník
tretej
krajiny
predstavuje
vážnu
hrozbu
pre
verejný
poriadok,
verejnú
bezpečnosť
alebo
národnú
bezpečnosť.
3.      Členské
štáty
zvážia
zrušenie
alebo
pozastavenie
zákazu
vstupu v prípade,
ak
štátny
príslušník
tretej
krajiny,
ktorému
bol
podľa
odseku
1
druhého
pododseku
tento
zákaz
vstupu
uložený,
môže
dokázať,
že
opustil
územie
členského
štátu v plnom
súlade s rozhodnutím o návrate.
…
Členské
štáty
môžu v jednotlivých
prípadoch z humanitárnych
dôvodov
zákaz
vstupu
neuložiť,
zrušiť
alebo
pozastaviť.
Členské
štáty
môžu v jednotlivých
prípadoch
alebo v určitých
kategóriách
prípadov
zákaz
vstupu
zrušiť
alebo
pozastaviť z iných
dôvodov.“
B.      Nemecké právo
9.        Ustanovenie § 11
Gesetz
über
den
Aufenthalt,
die
Erwerbstätigkeit
und
die
Integration
von
Ausländern
im
Bundesgebiet
(zákon o pobyte,
zárobkovej
činnosti a integrácii
cudzincov
na
spolkovom
území)(5) z 30. júla
2004(6) (ďalej
len
„AufenthG“),
nazvaný
„Zákaz
vstupu a pobytu“,
stanovuje v odseku
4, v odseku 5a
tretej a štvrtej
vete a v odseku
5b:
„4.      Zákaz
vstupu a pobytu
možno
zrušiť
alebo
skrátiť
jeho
dĺžku,
aby
sa
zachovali
záujmy
cudzinca,
ktoré
si
zasluhujú
ochranu,
alebo
pokiaľ
si
to
účel
tohto
zákazu
už
nevyžaduje. …“
…
5a. … Skrátenie
dĺžky
alebo
zrušenie
zákazu
vstupu a pobytu
je v zásade
vylúčené.
Najvyšší
orgán
spolkovej
krajiny
môže v jednotlivých
prípadoch
pripustiť
výnimky z tejto
zásady.
5b.      Ak
je
cudzinec
odsunutý
zo
spolkového
územia
na
základe
rozhodnutia o odsune
nariadeného
podľa § 58a,
musí
byť v zásade
uložený
zákaz
vstupu a pobytu
na
neobmedzenú
dobu. …
Odsek
5a
tretia a štvrtá
veta
sa
uplatnia
mutatis
mutandis.“
10.      Ustanovenie § 58a
AufenthG s názvom
„Rozhodnutie o odsune“ v odseku 1
stanovuje:
„Najvyšší
orgán
spolkovej
krajiny
môže
na
základe
opodstatnenej
prognózy
na
účely
odvrátenia
mimoriadneho
nebezpečenstva
pre
bezpečnosť
Spolkovej
republiky
Nemecko
alebo
hrozby
teroristického
útoku
vydať
voči
cudzincovi
rozhodnutie o odsune
bez
predchádzajúceho
opatrenia
na
vyhostenie.
Rozhodnutie o odsune
je
okamžite
vykonateľné;
nevyžaduje
sa
predchádzajúce
upozornenie
pred
odsunom.[(7)]“
III. Skutkový stav sporu vo veci samej a prejudiciálna otázka
11.      DT,
žalobca
vo
veci
samej,
je
ruským
štátnym
príslušníkom,
ktorý
žil v Brémach
(Nemecko)
na
základe
povolenia
na
pobyt.
Dňa
13. marca 2017
Senator
für
Inneres
der
Freien
Hansestadt
Bremen
(minister
vnútra
slobodného
hanzového
mesta
Brémy,
Nemecko)
vydal
voči
DT
rozhodnutie o odsune
do
Ruska
na
základe § 58a
AufenthG,
pretože
podľa
zistení
bezpečnostných
služieb
existovalo
riziko,
že v Nemecku
spácha
teroristický
útok.
Po
tom,
čo
sa
neúspešne
obrátil
na
Bundesverwaltungsgericht
(Spolkový
správny
súd),
Bundesverfassungsgericht
(Spolkový
ústavný
súd) a Európsky
súd
pre
ľudské
práva(8),
bol
DT
4. septembra
2017
odsunutý
do
Ruska,
kde
momentálne
žije.
12.      V rozhodnutí z 1. decembra
2017
kommunale
Ausländerbehörde
der
Stadtgemeinde
Bremen
(Mestský
cudzinecký
úrad
mesta
Brémy,
Nemecko)
rozhodol,
že
účinok
odsunu
na
základe § 58a
AufenthG
nie
je
obmedzený
na
stanovené
obdobie.
Rozsudkom z 3. decembra
2021,
ktorý
nadobudol
právoplatnosť,
Verwaltungsgericht
der
Freien
Hansestadt
Bremen
(Správny
súd
Slobodného
hanzového
mesta
Brémy,
Nemecko)
zrušil
toto
rozhodnutie z dôvodu,
že
voči
DT
ešte
nebol
uložený
zákaz
vstupu a pobytu.
13.      Rozhodnutím z 1. februára
2022(9) minister
vnútra
Slobodného
hanzového
mesta
Brémy
uložil
DT
zákaz
vstupu a pobytu v Nemecku
na
neobmedzenú
dobu.
Na
podporu
svojho
rozhodnutia v podstate
uviedol,
že
takýto
zákaz
na
neobmedzenú
dobu
musí
byť
spravidla
podľa § 11
ods. 5b
prvej
vety
AufenthG
uložený
osobám,
ktoré
boli
odsunuté
na
základe
rozhodnutia o odsune
nariadeného
na
základe § 58a
tohto
zákona.
Minister
vnútra
Slobodného
hanzového
mesta
Brémy
sa
na
jednej
strane
domnieva,
že v prípade
DT
neexistujú
dôvody
pre
výnimočné
odchýlenie
sa
od
tohto
pravidla
vzhľadom
na
zistenia
spravodajských
služieb o jeho
správaní
po
jeho
odsune,
ako
aj
na
jeho
sociálne a rodinné
väzby
so
Spolkovou
republikou
Nemecko.
Na
druhej
strane
aj
naďalej
pretrvávajú
obavy,
že
DT
spácha
teroristický
útok v Nemecku,
ak
vstúpi
na
územie
tohto
členského
štátu.
14.      Na
základe
žaloby
podanej
DT
Verwaltungsgericht
der
Freien
Hansestadt
Bremen
(Správny
súd
Slobodného
hanzového
mesta
Brémy)
zrušil
toto
rozhodnutie.
Zastáva
názor,
že § 11
ods. 5b
prvú
vetu
AufenthG
nemožno
uplatniť,
pretože
uloženie
zákazu
vstupu a pobytu
na
neobmedzenú
dobu
nie
je v súlade s článkom 3
bodom 6 a článkom 11
ods. 2
smernice
2008/115.
15.      Na
účely
rozhodnutia o odvolaní,
ktoré
proti
tomuto
rozhodnutiu
podalo
Slobodné
hanzové
mesto
Brémy,
sa
vnútroštátny
súd
pýta
na
súlad
nemeckej
právnej
úpravy s týmito
ustanoveniami
práva
Únie.
Vyjadruje
pochybnosti z dôvodu
neexistencie
rozhodnutia
Súdneho
dvora a rozdielov v analýze
vnútroštátnych
súdov,
právnej
náuky,(10) ako
aj
nemeckej
vlády.
16.      Za
týchto
podmienok
Oberverwaltungsgericht
der
Freien
Hansestadt
Bremen
(Vyšší
správny
súd
Slobodného
hanzového
mesta
Brémy)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Majú
sa
článok 3
bod 6 a článok 11
ods. 2
[2008/115]
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave,
podľa
ktorej
musí
byť
osobe,
ktorej
právo
na
pobyt
bolo
ukončené a voči
ktorej
bolo
vydané
rozhodnutie o návrate,
pretože
predstavuje
teroristickú
hrozbu,
spravidla
uložený
zákaz
vstupu
na
neobmedzenú
dobu?“
17.      DT,
spolková
krajina
Brémy,
nemecká a dánska
vláda,
ako
aj
Európska
komisia
predložili
písomné
pripomienky.
Na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
19. júna
2025,
boli
vypočutí
DT,
spolková
krajina
Brémy,
nemecká a švédska
vláda,
ako
aj
Komisia a odpovedali
na
otázky
položené
Súdnym
dvorom
na
ústne
zodpovedanie.
IV.    Analýza
18.      V tejto
druhej
veci,
ktorej
predmetom
je
súlad
nemeckej
právnej
úpravy
týkajúcej
sa
dĺžky
trvania
zákazu
vstupu
na
územie
členských
štátov
uloženého
štátnemu
príslušníkovi
tretej
krajiny s článkom 11
ods. 2
smernice
2008/115,
musí
Súdny
dvor
rozhodnúť o tejto
novej
otázke:
má
sa
dĺžka
trvania
zákazu
vstupu,
ktorú
stanovuje
toto
ustanovenie,
vyjadriť
počtom
rokov,
ak v prípade
vážnej
hrozby
pre
verejný
poriadok,
verejnú
bezpečnosť
alebo
národnú
bezpečnosť
môže
presiahnuť
päť
rokov?
19.      Predchádzajúca
vec, v ktorej
bol
vydaný
rozsudok z 19. septembra
2013,
Filev a Osmani(11),
sa
týkala
súladu
odseku § 11
AufenthG,
ktorý
sa
líši
od
odseku, o ktorý
ide v prejednávanej
veci, s právom
Únie.
Súdny
dvor
rozhodol,
že
„článok 11
ods. 2
smernice
2008/115
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
akou
je § 11
ods. 1
Aufenth[G],
ktorá
obmedzenie
dĺžky
zákazu
vstupu
podriaďuje
tomu,
aby
dotknutý
štátny
príslušník
tretieho
štátu
podal
žiadosť o toto
obmedzenie“(12).
20.      V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
konštatoval,
že
zo
znenia
„‚dĺžka
trvania
zákazu
vstupu
sa
určí‘
jednoznačne
vyplýva,
že
členské
štáty
sú
povinné
časovo
obmedziť
účinky
každého
zákazu
vstupu v zásade
najviac
na
päť
rokov, a to
bez
ohľadu
na
to,
či
dotknutý
štátny
príslušník
tretieho
štátu
podal
žiadosť v tomto
zmysle“(13).
Súdny
dvor
tiež
odkázal
na
„pojem
‚zákaz
vstupu‘
uvedený v článku 3
bode 6
smernice
[2008/115],
ktorý
je
tu
vymedzený
ako
rozhodnutie,
ktorým
sa
‚na
stanovené
obdobie‘
zakazuje
vstup
na
územie
členských
štátov
alebo
pobyt
na
ňom“(14).
21.      Dosah
rozsudku
Filev a Osmani
treba
vymedziť
vzhľadom
na
dotknutú
vnútroštátnu
právnu
úpravu a vykladané
ustanovenie
práva
Únie.
Súdny
dvor
rozhodol,
že
zákaz
vstupu
nemožno
uložiť
bez
stanovenia
dĺžky
trvania,
ktorá
sa
určí s náležitým
zohľadnením
všetkých
relevantných
okolností
konkrétneho
prípadu, a v zásade
nesmie
presiahnuť
päť
rokov v súlade s článkom 11
ods. 2
prvou
vetou
smernice
2008/115.(15)
22.      Súdny
dvor
sa
teda
nevyjadril k výkladu
článku 11
ods. 2
druhej
vety
tejto
smernice,
podľa
ktorého
„päť
rokov
však
môže
[dĺžka
trvania
zákazu
vstupu]
presiahnuť v prípade,
ak
štátny
príslušník
tretej
krajiny
predstavuje
vážnu
hrozbu
pre
verejný
poriadok,
verejnú
bezpečnosť
alebo
národnú
bezpečnosť“.
23.      Z rozsudku
Filev a Osmani,
ktorým sa vykladá článok 3 bod 6 a článok 11 ods. 2 prvá veta smernice 2008/115, teda možno vyvodiť len to, že dĺžka trvania zákazu vstupu musí byť stanovená, a nesmie presiahnuť päť rokov, pokiaľ tento zákaz nebol uložený štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí predstavujú vážnu hrozbu pre verejný poriadok, verejnú bezpečnosť alebo národnú bezpečnosť. Okrem toho sa mi nezdá, že by z bodu 44 tohto rozsudku bolo možné čokoľvek vyvodiť,(16)keďže sa týka zákazov vstupu stanovených bez obmedzenia pre situácie, ktoré nie sú situáciami uvedenými v článku 11 ods. 2 druhej vete tejto smernice, ktorých obsah Súdny dvor len pripomenul.
24.      Zostáva
teda otvorená otázka, či dĺžka trvania zákazu vstupu má byť obmedzená, ak presahuje päť rokov, alebo či môže byť neobmedzená (alebo doživotná, či dokonca trvalá)(17), ak sa tento zákaz týka osoby, ktorá predstavuje vážnu hrozbu pre verejný poriadok, verejnú bezpečnosť alebo národnú bezpečnosť.
25.      V
prvom rade poukazujem na to, že z terminologického hľadiska možno pojem „stanovený“ chápať v zmysle „vymedziť, stanoviť, určiť, špecifikovať“. Pokiaľ sa zákaz týka osoby, je maximálnou dĺžkou dĺžka jej života. V dôsledku toho sa rovnako ako nemecká, dánska a švédska vláda domnievam, že neobmedzené obdobie je stanoveným obdobím v zmysle článku 3 bodu 6 smernice 2008/115.(18)
26.      V
druhom rade treba konštatovať, že normotvorca Únie definoval zákaz vstupu v prípade vážnej hrozby pre verejný poriadok, verejnú bezpečnosť alebo národnú bezpečnosť len ako zákaz, ktorý môže presiahnuť päť rokov. Nerozhodol sa stanoviť maximálnu dĺžku trvania zákazu vstupu. Okrem toho neboli prijaté ustanovenia o časových účinkoch zákazu pobytu podobné ustanoveniam článku 32 smernice 2004/38/ES(19).
27.      Toto
rozhodnutie nestanoviť maximálne obdobie zákazu vstupu za osobitne závažných okolností vychádza z návrhu Komisie, ktorý zostal nezmenený.(20)Iba prekročenie základnej maximálnej lehoty piatich rokov viedlo niektoré členské štáty k vyjadreniu rozdielnych prístupov. Spolková republika Nemecko najmä dôsledne trvala na svojom stanovisku, že neexistuje žiadne obmedzenie.(21)
28.      Naopak
sa v článku 16 návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa vytvára spoločný systém pre návrat štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa v Únii zdržiavajú neoprávnene, a zrušuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/115/ES, smernica Rady 2001/40/ES a rozhodnutie Rady 2004/191/ES, jasne nachádza horná hranica dĺžky trvania zákazu vstupu v prípade bezpečnostného rizika, najmä z dôvodu hrozby pre verejný poriadok, verejnú bezpečnosť alebo národnú bezpečnosť.(22)
29.      Tento
článok 16 s názvom „Návrat štátnych príslušníkov tretích krajín predstavujúcich bezpečnostné riziká“ v odseku 3 písm. a) stanovuje, že „odchylne od príslušných ustanovení tohto nariadenia štátni príslušníci tretích krajín, ktorí patria do rozsahu pôsobnosti tohto článku, môžu… podliehať zákazu vstupu uloženému v súlade s článkom 10, ktorý presahuje maximálne trvanie uvedené v odseku 6 uvedeného článku o ďalšie maximálne obdobie 10 rokov“(23).
30.      Podľa
článku 10 tohto návrhu, nazvaného „Uloženie zákazu vstupu“:
„1.      K rozhodnutiam o návrate je pripojený zákaz vstupu, ak:
a.      štátny príslušník tretej krajiny podlieha odsunu v súlade s článkom 12;
b.      povinnosť návratu sa nesplnila v lehotách stanovených v súlade s článkom13;
c.      štátny príslušník tretej krajiny predstavuje bezpečnostné riziko v súlade s článkom 16;
…
6.      Dĺžka trvania zákazu vstupu sa určí s prihliadnutím na všetky relevantné okolnosti konkrétneho prípadu maximálne na 10 rokov.
7.      Trvanie zákazu vstupu podľa odseku 6 sa môže predĺžiť o ďalšie po sebe nasledujúce obdobia v trvaní maximálne päť rokov. Takéto predĺženie je založené na individuálnom posúdení s prihliadnutím na všetky relevantné okolnosti, a najmä na všetky riadne opodstatnené dôvody príslušných orgánov uvádzajúce, prečo je potrebné naďalej zabrániť štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, aby vstúpil na územie členských štátov[(24)].“
31.      Podľa
môjho názoru uvedený návrh potvrdzuje, že podľa platného práva Komisia nemôže tvrdiť, že „členské štáty majú možnosť predĺžiť príslušný zákaz vstupu, ktorý bol prijatý podľa smernice [2008/115], pred jeho uplynutím, ak vážna hrozba pretrváva a za predpokladu, že sú dodržané záruky stanovené v [tejto] smernici“. V tejto súvislosti treba tiež poznamenať, že na rozdiel od toho, čo sa stanovuje v nariadení (EÚ) 2018/1861(25), žiadne ustanovenie uvedenej smernice neukladá členským štátom povinnosť preskúmania ex offo.
32.      Preto
navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol, že článok 3
bod 6 a článok 11 ods. 2 druhá veta smernice 2008/115 sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby bol štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorého právo na pobyt bolo ukončené a voči ktorému bolo vydané rozhodnutie o návrate, pretože predstavuje teroristickú hrozbu, uložený zákaz vstupu na neobmedzenú dobu.
33.      Stanovenie
všeobecného pravidla, akým je pravidlo uvedené v § 11 ods. 5b prvej vete AufenthG,(26)aspoň z jedného z dôvodov uvedených v článku 11 ods. 2 druhej vete smernice 2008/115 však odôvodňuje dôkladné preskúmanie z hľadiska článku 11 ods. 2 prvej vety tejto smernice. Stanovuje totiž, že „dĺžka trvania zákazu vstupu sa určí s náležitým zohľadnením všetkých relevantných okolností konkrétneho prípadu“. Táto zásada proporcionality je tiež pripomenutá v odôvodnení 14 uvedenej smernice. Okrem toho Súdny dvor rozhodol, že povinnosť vziať do úvahy najlepšie záujmy dieťaťa, rodinný život a zdravotný stav dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorá je stanovená v článku 5 smernice 2008/115, platí pre členské štáty, ak zamýšľajú prijať rozhodnutie o zákaze vstupu v zmysle článku 11 tejto smernice.(27)
34.      Preto
súhlasím s Komisiou, že komplexné posúdenie situácie dotknutej osoby, inak povedané v každom jednotlivom prípade, nemôže byť výnimočné.(28)Táto miera voľnej úvahy príslušných orgánov stanovená právom EÚ musí byť zachovaná, aj keď je v súlade s vnútroštátnym právom „obmedzená“, ako to vyjadrila nemecká vláda na pojednávaní, v prípade zistenia správania, ktoré predstavuje vážnu hrozbu pre národnú bezpečnosť. V tejto súvislosti je irelevantná skutočnosť, že členským štátom prináleží vymedziť svoje podstatné bezpečnostné záujmy a prijať vhodné opatrenia na zabezpečenie svojej vnútornej a vonkajšej bezpečnosti.(29)
35.      V
dôsledku uvedeného navrhujem Súdnemu dvoru výklad, ktorý by mal byť doplnený pripomenutím základných záruk, ktoré musí vnútroštátna právna úprava stanoviť, pokiaľ sa na dotknutú situáciu vzťahuje smernica 2008/115.(30)
36.      Po
prvé celkové individuálne posúdenie situácie a správania dotknutej osoby, ktoré ukladá článok 11 ods. 2 prvá veta smernice 2008/115, musí viesť k povinnosti príslušného orgánu prijať odôvodnené rozhodnutie(31) a podlieha súdnemu preskúmaniu.(32)
37.      Po
druhé zákaz vstupu musí byť možné zrušiť alebo pozastaviť, ako to stanovuje článok 11 ods. 3 tretí a štvrtý pododsek smernice 2008/115, a to tým skôr, ak je jeho trvanie neobmedzené. Na tomto základe možno podľa môjho názoru rozhodnúť aj o skrátení dĺžky trvania zákazu.
38.      Túto
možnosť vydať takéto rozhodnutia neskôr možno prirovnať k povinnostiam stanoveným buď v smernici 2004/38(33), alebo v nariadení 2018/1861(34).
39.      Všeobecné
požiadavky, ktoré som práve pripomenul, vyplývajú aj z judikatúry ESĽP, podľa ktorej opatrenia na kontrolu vstupu cudzích štátnych príslušníkov na územie zmluvných štátov, ktoré porušujú právo chránené článkom 8 ods. 1 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd(35), musia byť v súlade so zákonom a nevyhnutné v demokratickej spoločnosti, t. j. musia byť odôvodnené naliehavou spoločenskou potrebou a najmä primerané sledovanému legitímnemu cieľu.(36)
40.      ESĽP
vymenoval kritériá na posúdenie nevyhnutnosti a primeranosti opatrenia vyhostenia alebo zákazu pobytu,(37)ktoré je vo väčšine prípadov vydané po odsúdeniach v trestnom konaní za trestné činy, z ktorých niektoré môžu predstavovať vážnu hrozbu pre verejný poriadok.(38)
41.      ESĽP
tiež zdôrazňuje, že v súlade so zásadou subsidiarity, hoci sa názory na výrok rozsudku môžu líšiť, ak vnútroštátne orgány vykonali v súlade s kritériami stanovenými jeho judikatúrou vyváženie záujmov, iba závažné dôvody by ho viedli k nahradeniu stanoviska vnútroštátnych súdov svojím stanoviskom.(39)Preto sa ubezpečí, že z vnútroštátnych rozhodnutí na všetkých úrovniach súdnej právomoci vyplýva výslovné a dôkladné posúdenie týchto rôznych kritérií.(40)ESĽP pripomína najmä svoju judikatúru týkajúcu sa posudzovania primeranosti neobmedzeného zákazu vstupu v závislosti od závažnosti hrozby pre verejný poriadok, ktorú dotknutá osoba predstavuje.(41)To môže niekedy samo osebe stačiť na odôvodnenie takéhoto rozhodnutia o zákaze, bez ohľadu na to, či je jeho dĺžka trvania obmedzená, alebo neobmedzená.(42)Je to tak jednoznačne v prípade, keď je neobmedzený zákaz odôvodnený teroristickou hrozbou, pričom ESĽP vyhlásil sťažnosti týkajúce sa nedodržania článku 8 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd za zjavne nedôvodné.(43)
42.      Okrem
toho
ESĽP
prikladá
osobitný
význam
možnosti
poskytnutej
dotknutým
osobám
požiadať
a posteriori o obmedzenie
dĺžky
trvania
zákazu
vstupu,
pričom
konkrétne
overí,
či
dotknutá
osoba
môže
získať
kladnú
odpoveď
na
svoju
žiadosť o skrátenie
dĺžky
trvania
zákazu
vstupu.(44)
43.      Pokiaľ
ide o všetky tieto požiadavky, v prejednávanej veci najprv podotýkam, že podľa vnútroštátneho súdu príslušný orgán zohľadnil zistenia spravodajských služieb o správaní DT po jeho vyhostení a jeho sociálne a rodinné väzby so Spolkovou republikou Nemecko.(45)Ďalej podľa písomných pripomienok nemeckej vlády, ktoré boli spresnené na pojednávaní, dotknutá nemecká právna úprava stanovuje odstupňovanie dĺžky trvania zákazu vstupu podľa závažnosti situácií.(46)Napokon príslušný orgán môže v jednotlivých prípadoch výnimočne povoliť skrátenie trvania zákazu alebo jeho zrušenie.(47) V tejto súvislosti sa zdá, že, vzhľadom na absenciu spresnení o uplatniteľnej právnej úprave v písomných pripomienkach alebo na pojednávaní, nie je stanovená žiadna primeraná lehota(48)na podanie takejto žiadosti o skrátenie alebo zrušenie zákazu. Okrem toho poznamenávam, že v konaní vo veci samej nebola podaná žiadna subsidiárna žiadosť DT v tomto zmysle.
44.      Tieto
konštatovania podporujú môj názor, že zákaz vstupu na neobmedzenú dobu možno uložiť najmä v prípade vážnej hrozby pre národnú bezpečnosť pod podmienkou, že sú dodržané hmotnoprávne a procesné záruky stanovené smernicou 2008/115.
V.      Návrh
45.      S prihliadnutím
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálnu
otázku,
ktorú
položil
Oberverwaltungsgericht
der
Freien
Hansestadt
Bremen
(Vyšší
správny
súd
Slobodného
hanzového
mesta
Brémy),
takto:
Článok 3
bod 6 a článok 11
ods. 2
druhá
veta
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2008/115/ES
zo
16. decembra
2008 o spoločných
normách a postupoch
členských
štátov
na
účely
návratu
štátnych
príslušníkov
tretích
krajín,
ktorí
sa
neoprávnene
zdržiavajú
na
ich
území,
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že:
nebránia
tomu, aby bol štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorého právo na pobyt bolo ukončené a voči ktorému bolo vydané rozhodnutie o návrate, pretože predstavuje teroristickú hrozbu, uložený zákaz vstupu na neobmedzenú dobu.
Takýto
zákaz
vstupu
musí
byť
na
jednej
strane
uložený
so
zohľadnením
všetkých
relevantných
okolností
konkrétneho
prípadu a s prihliadnutím
na
povinnosti
stanovené v článku 5
tejto
smernice.
Na
druhej
strane
musí
mať
dotknutá
osoba
možnosť
požiadať v primeranej
lehote o zrušenie
takéhoto
opatrenia
alebo o skrátenie
dĺžky
jeho
trvania.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Ú. v. EÚ L 348,
2008,
s. 98.
3      Podľa
mojich
vedomostí
sú
členské
štáty, v ktorých
je
výslovne
stanovené,
že v prípade
vážnej
hrozby
pre
verejný
poriadok,
verejnú
bezpečnosť
alebo
národnú
bezpečnosť
môže
byť
dĺžka
trvania
zákazu
vstupu
neobmedzená,
tieto:
Dánske
kráľovstvo,
Spolková
republika
Nemecko,
Španielske
kráľovstvo,
Rakúska
republika a Švédske
kráľovstvo.
Väčšina
členských
štátov
sa
rozhodla
pre
obdobie
dlhšie
než
päť
rokov,
ktoré
je
časovo
obmedzené a môže
predstavovať
až
20 rokov.
Pozri
písomné
pripomienky
dánskej
vlády,
ústne
pripomienky
švédskej
vlády a ad hoc
otázky o rozhodnutiach o návrate a zákazoch
vstupu
do
Európskej
migračnej
siete z 5. septembra
2023,
ktoré
sú k dispozícii v anglickom
jazyku
na:
https://emnbelgium.be/sites/default/files/publications/2023.29%20‑%20AHQ%20on%20return%20decisions%20and%20entry%20bans%20‑%20Compilation%20of%20answers%20for%20wider%20dissemination.pdf.
4      Pozri body 28
až
30
nižšie.
5      BGBl.
2004
I,
s. 1950.
6      V znení
uverejnenom
25. februára
2008
(BGBl.
2008
I,
s. 162),
naposledy
zmenenom § 1
zákona z 21. februára
2024
(BGBl.
2024
I,
č. 54).
7      Oberverwaltungsgericht
der
Freien
Hansestadt
Bremen
(Vyšší
správny
súd
Slobodného
hanzového
mesta
Brémy),
ktorý
je
vnútroštátnym
súdom,
ktorý
predložil
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
spresňuje,
že
„po
oznámení
rozhodnutia o odsune
zaniká
povolenie
na
pobyt
cudzinca
(§ 51
ods. 1
bod 5a
AufenthG),
ktorý
tak
stráca
právo
na
pobyt
(§ 4
ods. 1
tohto
zákona),
je
povinný
opustiť
územie
(§ 50
ods. 1
uvedeného
zákona) a môže
byť
odsunutý
(§ 58
ods. 1
toho
istého
zákona).
Podľa
judikatúry
Bundesverwaltungsgericht
[Spolkový
správny
súd,
Nemecko]
je
rozhodnutie o odsune
rozhodnutím o návrate v zmysle
článku 3
bodu 4
smernice 2008/115
[Bundesverwaltungsgericht
(Spolkový
správny
súd),
rozsudok z 21. marca 2017,
1
VR
1/17,
…bod 32].“
8      Ďalej
len
„ESĽP“.
9      Pozri,
pokiaľ
ide o súlad
zákazu
vstupu
uloženého
po
uplynutí
značnej
lehoty
na
základe
rozhodnutia o návrate,
ktorým
sa
neposkytuje
lehota
na
dobrovoľný
odchod, s právom
Únie,
rozsudok z 1. augusta
2025,
Al
Hoceima a Boghni
(C‑636/23 a C‑637/23,
EU:C:2025:603,
body 64
až
67).
10      Pozri
body 21
až
25
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
11      (C‑297/12,
ďalej
len
„rozsudok
Filev a Osmani“,
EU:C:2013:569).
Rozhodnutia
prijaté
nemeckými
orgánmi
neboli
založené
na
trestných
činoch
súvisiacich s podporou
terorizmu.
Pozri v takom
prípade
rozsudok z 3. júna
2021,
Westerwaldkreis
(C‑546/19,
EU:C:2021:432,
bod 22).
Vo
veci, v ktorej
bol
vydaný
tento
rozsudok,
nebola
uplatniteľná
rovnaká
nemecká
právna
úprava
(pozri
bod 13
uvedeného
rozsudku).
12      Rozsudok
Filev a Osmani (bod 34).
Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
13      Rozsudok
Filev a Osmani
(bod 27).
14      Rozsudok
Filev a Osmani
(bod 29).
15      Pozri
rozsudok
Filev a Osmani
(body 25
až
27).
16      Tento
bod
uvádza,
že
„článok 11
ods. 2
smernice
2008/115
bráni
zachovaniu
časovo
neobmedzených
účinkov
zákazu
vstupu
uložených
pred
dňom
začatia
uplatňovania smernice 2008/115,
ako
sú
účinky
dotknuté
vo
veci
samej,
na
dlhšie
obdobie,
ako
je
maximálna
dĺžka
zákazu
stanovená v tomto
ustanovení, s výnimkou
prípadu,
keď
také
zákazy
vstupu
boli
uložené v prípade
štátnych
príslušníkov
tretích
štátov,
ktorí
predstavujú
vážnu
hrozbu
pre
verejný
poriadok,
verejnú
bezpečnosť
alebo
národnú
bezpečnosť“
(kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát).
17      Tento
pojem
je
použitý v článku 22
ods. 4
smernice
Rady
2003/109/ES z 25. novembra
2003 o právnom
postavení
štátnych
príslušníkov
tretích
krajín,
ktoré
sú
osobami s dlhodobým
pobytom
(Ú. v. EÚ L 16,
2004,
s. 44;
Mim.
vyd.
19/006,
s. 272), z ktorého
vyplýva,
že
rozhodnutie o odsune
štátneho
príslušníka
tretej
krajiny
prijaté
druhým
členským
štátom, v ktorom
nezískal
postavenie
osoby s dlhodobým
pobytom,
nesmú
byť
spojené s „trvalým
zákazom
pobytu“
na
základe
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti,
ako
je
vymedzené v článku 17
tejto
smernice.
18      Pozri
tiež v tomto
zmysle
stanovisko
Komisie
vyjadrené
počas
legislatívneho
procesu k odstráneniu
výrazu
„for a specified
period“
(stanovené
obdobie):
„The
Commission
underlined
that
even a lifelong
re‑entry
ban
is
for a specified
time
(the
lifetime
of
the
person
concerned)“
[Komisia
zdôraznila,
že
aj
doživotný
zákaz
vstupu
je
na
stanovené
obdobie
(životné
obdobie
dotknutej
osoby)
(voľný
preklad)].
Pozri
dokumenty
Rady z 22. novembra
2006 a 6. decembra 2006 o výsledku
postupu
pracovnej
skupiny
pre
integráciu,
migráciu a vyhostenie/zmiešaný
výbor
(EÚ – Island/Nórsko/Švajčiarsko) o návrhu
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady o spoločných
normách a postupoch
členských
štátov
na
účely
návratu
štátnych
príslušníkov
tretích
krajín,
ktorí
sa
neoprávnene
zdržiavajú
na
ich
území
(dokumenty
14743/06 a 15871/06),
dostupné v anglickom
jazyku
na:
https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑14743‑2006‑INIT/en/pdf a https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑15871‑2006‑INIT/en/pdf
[poznámka
pod
čiarou
7,
článok 3 písm. g),
ktorý
definuje
pojem
„re‑entry
ban“
(zákaz
vstupu v zmysle
článku 3
bodu 6
smernice
2008/115)
(s. 5 a 4)].
19      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 29. apríla
2004 o práve
občanov
Únie a ich
rodinných
príslušníkov
voľne
sa
pohybovať a zdržiavať
sa v rámci
územia
členských
štátov,
ktorá
mení a dopĺňa
nariadenie
(EHS)
1612/68 a ruší
smernice
64/221/EHS,
68/360/EHS,
72/194/EHS,
73/148/EHS,
75/34/EHS,
75/35/EHS,
90/364/EHS,
90/365/EHS a 93/96/EHS
(Ú. v. EÚ L 158,
2004,
s. 77;
Mim.
vyd.
05/005,
s. 46).
Pozri
na
pripomenutie
znenia
tohto
článku 32
poznámku
pod
čiarou
33
nižšie.
20      Pozri
komentár k článku 9
návrhu
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady o spoločných
normách a postupoch
členských
štátov
na
účely
návratu
štátnych
príslušníkov
tretích
krajín,
ktorí
sa
neoprávnene
zdržiavajú
na
ich
území
[COM(2005)
391 v konečnom
znení] v pracovnom
dokumente
Komisie
pripojenom k tomuto
návrhu,
ktorý
obsahuje
podrobné
pripomienky k tomuto
návrhu.
Tento
článok 9 v podstate
zodpovedá
článku 11
smernice 2008/115.
Pozri
tiež
poznámku
predsedníctva
Rady
Európskej
únie z 25. marca 2008
určenú
delegáciám k uvedenému
návrhu
(dokument
7774/08),
ktorá
je k dispozícii v anglickom
jazyku
na:
https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑7774‑2008‑INIT/en/pdf
(s. 18), a stanovisko
Parlamentu
prijaté v prvom
čítaní
18. júna
2008,
dostupné
na:
https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/TC1‑COD‑2005‑0167_FR.pdf
(s. 21).
21      Pozri
najmä
dokument
Rady z 26. júla
2006 o výsledku
postupu
pracovnej
skupiny
pre
integráciu,
migráciu a vyhostenie/zmiešaný
výbor
(EÚ – Island/Nórsko/Švajčiarsko) o návrhu
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady o spoločných
normách a postupoch
členských
štátov
na
účely
návratu
štátnych
príslušníkov
tretích
krajín,
ktorí
sa
neoprávnene
zdržiavajú
na
ich
území
(dokument
11456/06)
(poznámka
pod
čiarou
2,
s. 2),
ako
aj
poznámku
predsedníctva
Rady
Európskej
únie
zo
4. marca 2008
určenú
delegáciám k tomuto
návrhu
(dokument
6785/08)
(s. 21, poznámka pod čiarou 52), k dispozícii v anglickom
jazyku
na:
https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑11456‑2006‑INIT/en/pdf a https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑6785‑2008‑INIT/en/pdf.
22      Návrh
predložený
Komisiou
11. marca 2025
[COM(2025) 101 final]. Nahrádza sa ním návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území, predložený Komisiou 12. septembra 2018 [COM(2018) 634 final]. Ten neobsahoval žiadnu zmenu týkajúcu sa dĺžky trvania zákazov vstupu. Pokiaľ ide o určenie bezpečnostných rizík, pozri prvý z týchto návrhov, vysvetlenie s. 13 a zoznam rizík v článku 16.
23      Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
Tieto
obdobia
sú
orientačne
uvedené v prílohe k odporúčaniu
Komisie
(EÚ)
2017/2338
zo
16. novembra
2017,
ktorým
sa
stanovuje
spoločná
„príručka o návrate“,
ktorú
majú
používať
príslušné
orgány
členských
štátov
pri
vykonávaní
úloh
spojených s návratom
(Ú. v. EÚ L 339,
2017,
s. 83),
najmä
s. 127.
Okrem
toho
konštatujem,
že
zodpovedajú
údajom
poskytnutým
väčšinou
členských
štátov.
Pozri
zhrnutie
ad hoc
otázok  citovaných v poznámke
pod
čiarou 3 vyššie,
dostupné
na:
https://emnbelgium.be/fr/publication/question‑ad‑hoc‑sur‑les‑decisions‑de‑retour‑et‑les‑interdictions‑dentree.
24      Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
25      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady z 28. novembra
2018 o zriadení,
prevádzke a využívaní
Schengenského
informačného
systému
(SIS) v oblasti
hraničných
kontrol, o zmene
Dohovoru,
ktorým
sa
vykonáva
Schengenská
dohoda, a o zmene a zrušení
nariadenia
(ES)
č. 1987/2006
(Ú. v. EÚ L 312,
2018,
s. 14).
Pozri
článok 39
tohto
nariadenia.
Po
uplynutí
lehoty
na
preskúmanie,
ktorá
je v ňom
stanovená, a ak
dotknutý
členský
štát
nešpecifikuje
predĺženie
platnosti
zápisov,
tieto
sa
automaticky
vymažú.
26      Odkazujem
na
výraz
„spravidla
uložený
zákaz
vstupu
na
neobmedzenú
dobu“,
ktorý
používa
vnútroštátny
súd
vo
svojej
prejudiciálnej
otázke
(kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát),
ktorý
sa
približuje
výrazu
uvedenému v § 11
ods. 5b
prvej
vete
AufenthG:
„musí
byť v zásade
uložený
zákaz
vstupu a pobytu
na
neobmedzenú
dobu“
(kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát).
Vnútroštátny
súd,
ako
aj
nemecká
vláda
na
pojednávaní
vysvetlili,
že
podľa
správneho
práva
je
príslušný
orgán
povinný
uložiť
zákaz
vstupu
na
neobmedzenú
dobu,
ak
sú
splnené
podmienky
uvedené v § 58a
ods. 1
prvej
vete
AufenthG.
Od
základného
pravidla
sa
možno
odchýliť
len v prípade
výnimočných a neobvyklých
okolností.
27      Pozri
rozsudok z 27. apríla
2023, M.D. (Zákaz
vstupu
do
Maďarska)
(C‑528/21,
EU:C:2023:341,
body 89 a 91).
28      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 27. apríla
2023, M.D. (Zákaz
vstupu
do
Maďarska)
(C‑528/21
EU:C:2023:341,
bod 92,
druhá
zarážka).
Pozri
tiež
prílohu
odporúčania
Komisie
citovaného v poznámke
pod
čiarou
23
vyššie,
najmä
s. 126 a 127.
29      Podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
samotná
skutočnosť,
že
vnútroštátne
opatrenie
bolo
prijaté
na
účely
ochrany
národnej
bezpečnosti,
ktorá
zostáva
vo
výlučnej
zodpovednosti
každého
členského
štátu
podľa
článku 4
ods. 2 ZEÚ,
nemôže
mať
za
následok
neuplatniteľnosť
práva
Únie a oslobodiť
členské
štáty
od
potrebného
dodržiavania
tohto
práva.
Pozri
rozsudok
zo
6. októbra
2020,
Privacy
International
(C‑623/17,
EU:C:2020:790,
bod 44 a citovaná
judikatúra).
30      Pozri,
pokiaľ
ide o to,
či
vzhľadom
na
cieľ a všeobecnú
štruktúru
smernice
2008/115 ju treba považovať za uplatniteľnú na rozhodnutie o zákaze vstupu, ak sú členským štátom podľa tejto smernice uložené hmotnoprávne a procesné záruky na účely ochrany základných práv štátnych príslušníkov tretích krajín, rozsudok z 27. apríla
2023, M.D. (Zákaz
vstupu
do
Maďarska)
(C‑528/21,
EU:C:2023:341, body 77, 83 a 84). Podľa môjho názoru treba zdôrazniť úmysel normotvorcu Únie v tomto zmysle, keďže prípad vážnej hrozby pre národnú bezpečnosť je uvedený najmä v smernici 2008/115, v článku 11 ods. 2 druhej vete.
31      Pozri v tomto
zmysle
článok 12
ods. 1
smernice 2008/115. Pozri tiež, pokiaľ ide o požiadavky týkajúce sa proporcionality opatrenia, body 39 až 41 týchto návrhov týkajúce sa judikatúry ESĽP.
32      Pozri
článok 13
smernice 2008/115. Pozri tiež, čo sa týka
porovnania v oblasti
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy a preskúmania
proporcionality
dotknutého
opatrenia,
články 30 a 31
smernice
2004/38,
ako
aj
článok 24
ods. 4
nariadenia
2018/1861.
Pozri
tiež
rozsudok
zo
4. októbra
2012,
Biankov
(C‑249/11,
EU:C:2012:608,
body 37,
40
až
42,
44 a 79).
Pozri
napokon,
pokiaľ
ide o relevantnosť
porovnania
so
smernicou
2004/38,
keď
členské
štáty
využívajú
možnosť
inšpirovať
sa
ustanoveniami
smernice
2008/115 s cieľom
určiť
príslušné
orgány a definovať
postup
uplatniteľný
na
prijatie
rozhodnutia o návrate
občana
Únie,
ak
tomu
nebráni
žiadne
ustanovenie
práva
Únie,
rozsudok
zo
14. septembra
2017,
Petrea
(C‑184/16,
EU:C:2017:684,
bod 52).
33      Pozri
článok 32
smernice
2004/38 s názvom
„Doba
platnosti
rozhodnutí o zákaze
pobytu“,
ktorého
odsek
1
stanovuje,
že
„osoby,
ktorým
bol
zakázaný
pobyt z dôvodov
verejného
poriadku,
verejnej
bezpečnosti
[alebo
verejného
zdravia]
môžu
podať
žiadosť o zrušenie
zákazu
pobytu
po
primeranom
období v závislosti
od
okolností, a v každom
prípade
po
troch
rokoch
od
výkonu
právoplatného
rozhodnutia o zákaze
pobytu“.
34      Povinnosť
preskúmania
stanovená v článku 39
tohto
nariadenia
súvisí
s tým, že v prípade zápisu na účely odopretia vstupu a pobytu nie je stanovená žiadna lehota.
35      Podpísaného
4. novembra
1950 v Ríme.
36      Pozri
rozsudok
ESĽP,
18. októbra
2006,
Üner
v. Holandsko
(CE:ECHR:2006:1018JUD004641099,
bod 54 a citovaná
judikatúra).
37      Pozri
rozsudok
ESĽP,
18. októbra
2006,
Üner
v. Holandsko
(CE:ECHR:2006:1018JUD004641099,
body 57
až
60 a citovaná
judikatúra).
38      Pozri
najmä
rozsudok
ESĽP,
30. novembra
2021,
Avci
v. Dánsko
(CE:ECHR:2021:1130JUD004024019,
bod 37 a citovaná
judikatúra).
Pozri
najmä
časť o riziku,
že
dotknutá
osoba
bude
pokračovať v páchaní
trestných
činov,
bod 30
tohto
rozsudku.
39      Pozri
najmä
rozsudok
ESĽP,
30. novembra
2021,
Avci
v. Dánsko
(CE:ECHR:2021:1130JUD004024019,
bod 38 a citovaná
judikatúra).
40      Pozri
najmä,
pokiaľ
ide o trvalý
zákaz
vstupu
uložený
štátnemu
príslušníkovi
tretej
krajiny,
ktorý
legálne
strávil
od
troch
rokov
väčšinu
svojej
mladosti v Dánsku,
analýzu v rozsudku
ESĽP, 5. septembra
2023,
Al‑Masudi
v. Dánsko
(CE:ECHR:2023:0905JUD003574021,
body 25
až
35).
41      Pozri
najmä
rozsudok z 5. septembra
2023
Al‑Masudi
v. Dánsko
(CE:ECHR:2023:0905JUD003574021,
body 33 a 34).
42      Pozri,
pokiaľ
ide o rovnakú
nemeckú
právnu
úpravu,
ktorú
Súdny
dvor
preskúmal
vo
svojom
rozsudku
Filev a Osmani, rozsudok ESĽP, 25. marca 2010, Mutlag v. Nemecko (CE:ECHR:2010:0325JUD004060105, bod 61 a citovaná judikatúra).
43      Pozri
rozhodnutia
ESĽP,
7. februára
2017,
K2
v. Spojené
kráľovstvo
(CE:ECHR:2017:0207DEC004238713,
bod 66);
ESĽP,
1. februára
2022,
Johansen
v. Dánsko
(CE:ECHR:2022:0201DEC002780119,
body 80
až
84), a ESĽP,
22. marca 2022,
Laraba
v. Dánsko
(CE:ECHR:2022:0322DEC002678119,
body 31
až
34).
Vo
veciach, v ktorých
boli
vydané
tieto
rozhodnutia,
boli
zákazy
vstupu
spojené
so
stratou
štátnej
príslušnosti
dotknutých
osôb s dvojitou
štátnou
príslušnosťou. V dvoch
posledných
rozhodnutiach
ESĽP
podrobne
poukazuje
na
vyváženie
rôznych
dotknutých
záujmov
vnútroštátnymi
orgánmi.
44      Pozri,
pokiaľ
ide o čisto
teoretickú
povahu
možnosti
návratu v prípade
zákazu
vstupu
na
neobmedzenú
dobu,
rozsudky
ESĽP,
12. novembra
2024,
Sharafane
v. Dánsko
(CE:ECHR:2024:1112JUD000519923,
bod 72), a ESĽP,
12. novembra
2024,
Al‑Habeeb
v. Dánsko
(CE:ECHR:2024:1112JUD001417123,
bod 71).
Pozri
tiež v prípade
zákazu
na
neobmedzenú
dobu
rozsudok
ESĽP,
28. júna
2007,
Kaya
v. Nemecko
(CE:ECHR:2007:0628JUD003175302,
bod 69).
Pozri,
pokiaľ
ide o možnosť
návratu
na
územie
dotknutého
štátu
na
krátke
obdobie,
prinajmenšom z dôvodu
rodinných
vzťahov,
najmä
rozsudok
ESĽP,
15. júla
2025,
Miari
v. Dánsko
(CE:ECHR:2025:0715JUD000285224,
bod 45 a citovaná
judikatúra).
45      Pozri bod 13
vyššie.
46      Pozri § 11
ods. 5a a 5b
AufenthG, z ktorého
vyplýva,
že v prípade
teroristickej
hrozby
majú
príslušné
orgány
mieru
voľnej
úvahy
pri
stanovení
dĺžky
trvania
zákazu
vstupu
(20
rokov
alebo
neobmedzene), v závislosti
od
jednotlivých
prípadov.
47      Pozri § 11
ods. 5a
tretiu a štvrtú
vetu
AufenthG,
citovaný v bode 9
vyššie.
48      Pozri
na
porovnanie
článok 32
smernice
2004/38.