Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
LAILA
MEDINA
prednesené
18. decembra
2025(1)
Vec C‑151/25 [Viaudret](i)
F. B.
proti
Région wallonne,
za účasti:
Parc éolien de Leuze‑en‑Hainaut SA,
e‑NosVents SA,
Electrabel SA
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podala
Conseil d’État (Štátna
rada,
Belgicko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Aarhuský
dohovor – Článok 6 – Účasť
verejnosti – Článok 6
ods. 1 – Body 20 a 22
prílohy I – Článok 6
ods. 10 – Prehodnotenie
alebo
aktualizácia
prevádzkových
podmienok
pre
činnosť – Predĺženie
doby
platnosti
povolenia
na
výstavbu a prevádzku
veterného
parku – Povinnosť
podriadiť
toto
predĺženie
fáze
účasti
verejnosti “
I.      Úvod
1.        Aarhuský
dohovor(2) bol
vyzdvihovaný
ako
„najambicióznejší
počin v oblasti
environmentálnej
demokracie,
ktorý
sa
doposiaľ
uskutočnil
pod
záštitou
Spojených
národov“.(3) V Deklarácii z Luccy,
prijatej
na
prvom
zasadnutí
zmluvných
strán
Aarhuského
dohovoru,
je
tento
dohovor
označený
za
„prelom v participatívnej demokracii“.(4)
2.        Aarhuský
dohovor
je
založený
na
troch
pilieroch:
prístupe k informáciám,
účasti
verejnosti
na
rozhodovaní a prístupe k spravodlivosti,
pričom
každým z týchto
pilierov
sa
vykonáva
jedno z troch
environmentálnych
procesných
práv.(5) Spomedzi
týchto
troch
práv
je
tým
„najvýraznejšie
demokratickým“(6) právo
verejnosti
zúčastňovať
sa
na
rozhodovacom
procese
týkajúcom
sa
životného
prostredia.
Toto
právo
prispieva k jednému z cieľov
Aarhuského
dohovoru, a to
konkrétne,
ako
sa
uvádza v jeho
desiatom
odôvodnení,
podporiť
zodpovednosť a transparentnosť
orgánov
verejnej
moci a verejnú
podporu
rozhodnutí
týkajúcich
sa
životného
prostredia.(7)
3.        Prejednávaná
vec
nastoľuje
otázku,
či
rozhodnutie o predĺžení
platnosti
environmentálneho
povolenia
na
činnosť,
ktorá
patrí
do
pôsobnosti
článku 6
ods. 1 písm. a)
Aarhuského
dohovoru, o 10
rokov
vyžaduje
fázu
účasti
verejnosti a či
tento
článok ako
celok
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá v prípade
takéhoto
predĺženia
platnosti
nestanovuje
účasť
verejnosti.
Táto
vec
poskytuje
Súdnemu
dvoru
príležitosť
poskytnúť
výklad
článku 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru,
podľa
ktorého
sa
požiadavky
účasti
verejnosti
na
rozhodovaniach
stanovené v bodoch 2 až
9
tohto článku 6 použijú
mutatis mutandis a v prípade,
keď
orgán
verejnej
moci
prehodnotí
alebo
aktualizuje
prevádzkové
podmienky
pre
činnosť
uvedenú v odseku
1.
Okrem
toho
sa najmä
zaoberá
sa
otázkou,
či
sa
predĺženie
trvania
činnosti,
na
ktorú
sa
vzťahuje
článok 6
ods. 1 písm. a),
má
považovať
za
prehodnotenie
alebo
aktualizáciu
prevádzkových
podmienok
pre
predmetnú
činnosť, a preto v prípade
potreby
vyžaduje
účasť
verejnosti.
II.    Právny rámec
A.      Medzinárodné právo
4.        Článok 6
Aarhuského
dohovoru,
nazvaný
„Účasť
verejnosti
na
rozhodovaniach o vymedzených
činnostiach“, v odsekoch
1 a 10
stanovuje:
„1.      Každá
strana:
a)      bude
uplatňovať
ustanovenia
tohto
článku
vo
vzťahu k rozhodnutiam
či
povoliť
navrhované
činnosti
uvedené v prílohe I,
b)      v súlade
so
svojím
vnútroštátnym
právom
bude
tiež
uplatňovať
ustanovenia
tohto
článku
na
rozhodnutia o navrhovaných
činnostiach
neuvedených v prílohe I,
ktoré
môžu
mať
významný
vplyv
na
životné
prostredie.
Strany
na
tento
účel
určia,
či
určitá
navrhovaná
činnosť
podlieha
týmto
ustanoveniam,
…
10.      Každá
strana
zabezpečí,
že v prípade,
keď
orgán
verejnej
moci
prehodnotí
alebo
aktualizuje
prevádzkové
podmienky
pre
činnosť
uvedenú v odseku
1,
ustanovenia
odsekov
2
až
9
tohto
článku
sa v prípade
potreby
primerane
použijú.“
5.        Príloha
I
Aarhuského
dohovoru
obsahuje
zoznam
činností
uvedených v článku 6
ods. 1 písm. a).
Body 20 a 22
tejto
prílohy znejú:
„20.      Ktorákoľvek
činnosť
neuvedená v odseku
1 – 19,
kde
je
podľa
vnútroštátneho
práva
zabezpečená
účasť
verejnosti v rámci
procesu
posudzovania
vplyvov
na
životné
prostredie.
…
22.      Akákoľvek
zmena
alebo
rozšírenie
činností,
kde
takáto
zmena
alebo
rozšírenie
splní
kritériá/limity
stanovené v tejto
prílohe,
bude
predmetom
článku 6
odsek
1 písm. a).
Akákoľvek
iná
zmena
alebo
rozšírenie
činností
bude
predmetom
článku 6
odsek
1 písm. b).“
B.      Právo Európskej únie
6.        Článok 2
ods. 1
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2011/92/EÚ z 13. decembra
2011 o posudzovaní
vplyvov
určitých
verejných a súkromných
projektov
na
životné
prostredie
(Ú. v. EÚ L 26,
2012,
s. 1;
ďalej
len
„smernica o PVŽP“)
uvádza:
„Členské
štáty
prijmú
všetky
potrebné
opatrenia,
aby
zabezpečili,
že
pred
udelením
povolenia
sa
pre
projekty,
ktoré
pravdepodobne
budú
mať
významné
vplyvy
na
životné
prostredie
okrem
iného z dôvodu
ich
charakteru,
veľkosti
alebo
umiestnenia,
bude
vyžadovať
povolenie a budú
posúdené z hľadiska
ich
vplyvov
na
životné
prostredie.
Tieto
projekty
sú
definované v článku 4.“
7.        Článok 4
ods. 1 a 2
smernice o PVŽP
stanovuje:
„1.      Pokiaľ
článok 2
ods. 4
neustanovuje
inak,
projekty
uvedené v prílohe I
podliehajú
posúdeniu v súlade s článkami 5
až
10.
2.      Pokiaľ
článok 2
ods. 4
neustanovuje
inak,
členské
štáty
určia,
či
projekty
uvedené v prílohe II
budú
podliehať
posúdeniu v súlade s článkami 5
až
10…“
8.        Príloha
II
smernice o PVŽP
obsahuje
zoznam
projektov
uvedených v článku 4
ods. 2
tejto
smernice.
Hlava
3
tejto
prílohy,
nazvaná
„Energetika“, v písmene
i)
zahŕňa:
„Zariadenia
pre
zachytávanie
veternej
energie
na
výrobu
energie
(veterné
farmy)“.
C.      Vnútroštátne právo
9.        Doplnením
prvej
vety
článku 50 ods. 1)
décret relatif au
permis d’environnement (dekrét o environmentálnych
povoleniach)
z 11. marca 1999
(Moniteur belge z 8. júna
1999,
s. 21114)
(ďalej
len
„dekrét o environmentálnych
povoleniach“),
ktorý
stanovuje
maximálnu
dobu
environmentálneho
povolenia
na
20
rokov,
článok 89
décret du 23
juin 2016
modifiant le Code de
l’Environnement,
le Code de
l’Eau et
divers décrets en matière de
déchets et
de
permis d’environnement (dekrét z 23. júna,
ktorým
sa
mení
zákonník o životnom
prostredí,
zákonník o vode a rôzne
dekréty v oblasti
odpadov a environmentálnych
povolení;
ďalej
len
„dekrét z 23. júna
2016“)
stanovuje,
že
maximálna
doba
platnosti
povolenia
pre
veternú
turbínu
je
30
rokov.
10.      Podľa
článku 109
prvého
odseku
dekrétu z 23. júna
2016
sa
zmena
týkajúca
sa
maximálnej
30‑ročnej
doby
platnosti
environmentálneho
povolenia
pre
veternú
turbínu
uplatňuje
na
žiadosti
podané
po
nadobudnutí
účinnosti
tohto
dekrétu,
t. j. po
1. auguste
2016.
Pokiaľ
ide o povolenia
platné
pred 1. augustom
2016,
článok 109
druhý
odsek
tohto
dekrétu
stanovuje,
že
ich
platnosť
možno
predĺžiť
jedenkrát
najviac o 10
rokov.
11.      Tieto
ustanovenia
sa
vykonávajú
prostredníctvom
arrêté du Gouvernement wallon du 20
avril 2017
modifiant l’arrêté du Gouvernement wallon du 4
juillet 2002
relatif à la
procédure et à diverses mesures d’exécution du décret du 11
mars 1999
relatif au
permis d’environnement et
portant exécution des
articles 108
et
109
du décret du 23
juin 2016
modifiant le Code de
l’Environnement,
le Code de
l’Eau et
divers décrets en matière de
déchets et
de
permis d’environnement (nariadenie
valónskej
vlády z 20. apríla
2017,
ktorým
sa
mení
nariadenie
valónskej
vlády
zo 4. júla
2002 o konaní a rôznych
vykonávacích
opatreniach k [dekrétu o environmentálnych
povoleniach] a ktorým
sa
vykonávajú
články 108 a 109
[dekrétu z 23. júna
2016],
ďalej
len
„nariadenie z 20. apríla
2017“).
12.      Ustanovenia
uvedené v bodoch 10 a 11
nezahŕňajú
účasť
verejnosti
na
príslušnom
rozhodovacom
procese.
III. Skutkové okolnosti, vnútroštátne konanie a prejudiciálne otázky
13.      Dňa 28. augusta
2009
bolo
spoločnosti s ručením
obmedzeným
Parc éolien de
Leuze‑en‑Hainaut (PELZ)
SA
udelené
prvé
jednotné
povolenie(8) na
výstavbu a prevádzku
veterného
parku s desiatimi
veternými
turbínami v obci
Leuze‑en‑Hainaut (Belgicko)
(ďalej
len
„veterný
park“).
Na
základe
tohto
povolenia
bol
veterný
park
vybudovaný a uvedený
do
prevádzky.
Toto
povolenie
zrušila
Conseil d’État (Štátna
rada,
Belgicko)
16. apríla
2014 a 8. septembra
2014
bolo
po
ďalšom
doplňujúcom
preskúmaní
vydané
nové
povolenie,
ktoré
bolo
následne
zrušené 25. januára
2017.
Napokon
po
opätovnom
preskúmaní
bolo 6. júna
2017
udelené
nové
povolenie
na
obdobie
20 rokov
od
28. augusta
2009
do
28. augusta
2029.
14.      Dňa 2. apríla
2020
technický
úradník
vydal
na
žiadosť
jedného z prevádzkovateľov
veterného
parku
rozhodnutie o predĺžení
doby
platnosti
povolenia
zo
6. júna
2017
(pokiaľ
ide o časť
týkajúcu
sa
environmentálneho
povolenia) o 10
rokov,
t. j. do
28. augusta
2039
(ďalej
len
„napadnuté
rozhodnutie“).
15.      F. B.,
žalobca
vo
veci
samej,
ktorý
býva v oblasti,
kde
sa
veterný
park
nachádza,
sa
na
vnútroštátnom
súde,
ktorý
podal
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
domáha
zrušenia
napadnutého
rozhodnutia.
16.      Žalovaným
vo
veci
samej
je
Région wallonne (Valónsky
región).
Spoločnostiam
Parc éolien de
Leuze‑en‑Hainaut,
eNosVents SA a Electrabel SA
bol
povolený
vstup
do
konania
ako
vedľajším
účastníkom
konania.
17.      F. B. vo
svojej
žalobe
uvádza
žalobný
dôvod
založený
najmä
na
porušení
článku 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru,
pričom
tvrdí,
že
povolený
veterný
park
patrí
do
pôsobnosti
článku 6
ods. 1 písm. a) tohto
dohovoru.
Uvádza,
že
rozhodnutiu o zmene
jeho
prevádzkových
podmienok
mala
predchádzať
fáza
účasti
verejnosti.
Neuskutočnenie
takéhoto
postupu
spôsobuje
nezákonnosť
napadnutého
rozhodnutia.
18.      Žalovaný
tvrdí,
že
vzhľadom
na
definíciu
pojmov
„projekt“ a „povolenie“
uvedenú v článku 1
ods. 2 písm. a) a c)
smernice o PVŽP
napadnuté
rozhodnutie,
ktoré
len
predlžuje
dobu
platnosti
environmentálneho
povolenia,
nie
je
rozhodnutím o povolení
projektu.
19.      Vedľajší
účastníci
konania
vo
veci
samej
tvrdia,
že
predĺženie
doby
platnosti
jednotného
povolenia
podľa
článku 109
druhého
odseku
dekrétu z 23. júna
2016
nepatrí
do
pôsobnosti
prílohy I
Aarhuského
dohovoru.
Tvrdia,
že
ani
toto
ustanovenie,
ani
jeho
vykonanie
nariadením z 20. apríla
2017
nevyžadujú,
aby
predĺženie
doby
platnosti
povolení
pre
veterné
parky
udelených
pred
1. augustom
2016
podliehalo
posudzovaniu
vplyvov
na
životné
prostredie
(PVŽP).
Táto
okolnosť
bráni
uplatneniu
článku 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru.
20.      Žalobca
odpovedá,
že
smernica o PVŽP
nie
je
relevantná,
lebo
sa
nedovoláva
porušenia
tejto
smernice.
Tvrdí,
že
ak
rozhodovací
proces
týkajúci
sa
určitej
činnosti
povinne
zahŕňa
fázu
účasti
verejnosti
podľa
článku 6
ods. 1 písm. a)
Aarhuského
dohovoru,
každý
postup,
ktorým
orgán
verejnej
moci
následne
prehodnocuje
alebo
aktualizuje
prevádzkové
podmienky,
za
ktorých
sa
táto
činnosť
vykonáva,
by
mal
takúto
fázu
zahŕňať.
Správny
orgán
tým,
že
nevyžadoval
fázu
účasti
verejnosti
na
rozhodovacom
procese,
nevykonal
svoju
voľnú
úvahu.
21.      Žalobca
tiež
odmieta
námietku
žalovaného a vedľajších
účastníkov
konania,
že
žaloba
bola
podaná
po
uplynutí
lehoty,
pričom
tvrdí,
že
napadnuté
rozhodnutie
malo
viesť
ku
konzultácii s verejnosťou, a teda k oznámeniu
podľa
článku D.29‑22(2)
knihy
I
Code de
l’Environnement (zákonník o životnom
prostredí)
na
účely
určenia
lehoty
na
podanie
žaloby.
22.      Vnútroštátny
súd
uvádza,
že
nariadeniu z 20. apríla
2017
predchádzalo
stanovisko
legislatívnej
sekcie
Conseil d’État (Štátna
rada).
Podľa
tohto
stanoviska
rozhodnutie o predĺžení
doby
platnosti
povolenia
na
činnosť,
ktorá
je
uvedená v prílohe I
Aarhuského
dohovoru
alebo
ktorá
sa
považuje
za
činnosť s potenciálne
významným
vplyvom
na
životné
prostredie,
mení
podmienky,
za
ktorých
sa
táto
činnosť
vykonáva, a patrí
do
pôsobnosti
článku 6
ods. 10
uvedeného
dohovoru. V uvedenom
stanovisku
sa
preto
konštatovalo,
že
predmetné
rozhodnutie
musí
podliehať
účasti
verejnosti v súlade s ustanoveniami
článku 6
ods. 2
až
9
Aarhuského
dohovoru.
23.      Valónska
vláda
sa
však s týmto
stanoviskom
nestotožnila.
Neexistencia
povinnosti
uskutočniť
proces
účasti
verejnosti
je
podľa
jej
názoru
odôvodnená
najmä
potrebou
zabrániť
diskriminácii
medzi
starými
povoleniami
(udeľovanými
na
obdobie
najviac
20
rokov) a novými
povoleniami
(udeľovanými
na
obdobie
najviac
30
rokov).
Ďalším
odôvodnením
bolo,
že
verejnosť
už
vyjadrila
svoj
názor
na
projekt
bez
ohľadu
na
jeho
trvanie a podmienky,
za
ktorých
sa
činnosť
vykonáva,
sa
nezmenili.
24.      Vnútroštátny
súd
zdôrazňuje,
že
je
nesporné,
že
predmetné
povolenie
pre
veterný
park
patrí
do
pôsobnosti
článku 6
ods. 1 písm. a)
Aarhuského
dohovoru v spojení s bodom 20
jeho
prílohy I. Otázkou
je,
či
napadnuté
rozhodnutie o predĺžení
platnosti
tohto
povolenia
vyžaduje
aj
fázu
účasti
verejnosti.
25.      Bolo
by
to
tak v prípade,
ak
by
rozhodnutie o predĺžení
platnosti
povolenia
bolo
možné
kvalifikovať
ako
niektorú z týchto
možností:
–        ako
povolenie
na
činnosť,
na
ktorú
sa
vzťahuje
článok 6
ods. 1 písm. a)
Aarhuského
dohovoru a bod 20
prílohy I
tohto
dohovoru,
alebo
dokonca
ako
zmenu
či
rozšírenie
tejto
činnosti
podľa
bodu 22
tejto
prílohy,
–        ako
povolenie
na
činnosť,
ktorá
nie
je
uvedená v prílohe I
Aarhuského
dohovoru,
ale
ktorá
môže
mať
významný
vplyv
na
životné
prostredie v zmysle
článku 6
ods. 1 písm. b)
tohto
dohovoru,
–        ako
rozhodnutie o prehodnotení
alebo
aktualizácii
prevádzkových
podmienok
pre
činnosť,
ktorá
patrí
do
pôsobnosti
článku 6
ods. 1
Aarhuského
dohovoru, v zmysle
jeho
článku 6
ods. 10.
26.      Za
týchto
podmienok
Conseil d’État (Štátna
rada)
rozhodla
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„V právnom
režime, v ktorom
prevádzkovanie
činnosti,
na
ktorú
sa
vzťahuje
príloha I
Aarhuského
dohovoru,
podlieha
povoleniu
na
prevádzku
udeľovanému
na
maximálne
obdobie
20
rokov:
(1)      [M]ajú sa
článok 6
ods. 1 a 10 a body 20 a 22
prílohy I
Aarhuského
dohovoru
vykladať v tom
zmysle,
že
rozhodnutie o predĺžení
prevádzkovania
činnosti,
ktorá
bola
pôvodne
povolená
na
20
rokov, o 10
rokov
musí
podliehať
fáze
účasti
verejnosti?
(2)      [M]á sa
článok 6
ods. 1 a 10
Aarhuského
dohovoru
vykladať v tom
zmysle,
že s týmto
článkom
nie
je
zlučiteľný
právny
režim, v ktorom
konanie o predĺžení
prevádzkovania
činnosti o 10
rokov
nikdy
nezahŕňa
fázu
účasti
verejnosti?“
27.      Písomné
pripomienky
predložili
F. B.,
Electrabel,
Belgické
kráľovstvo a Európska
komisia.
IV.    Posúdenie
28.      Vnútroštátny
súd
sa
svojou
otázkou v podstate
pýta,
či
sa
má
buď
článok 6
ods. 1
Aarhuského
dohovoru v spojení s bodmi 20 a 22
jeho
prílohy I,
alebo
článok 6
ods. 10
tohto
dohovoru
vykladať v tom
zmysle,
že
pred
prijatím
rozhodnutia,
ktorým
sa
prevádzka
veterného
parku
pôvodne
povolená
na
20
rokov
predlžuje o 10
rokov,
sa
vyžaduje
fáza
účasti
verejnosti.
Pýta
sa
tiež,
či
tieto
ustanovenia
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave,
podľa
ktorej
rozhodovací
proces
týkajúci
sa
vykonávania
predmetnej
činnosti
po
dobu
ďalších
10
rokov
nezahŕňa
fázu
účasti
verejnosti.
29.      Otázka
vnútroštátneho
súdu
bola
položená v rámci
žaloby o neplatnosť
napadnutého
rozhodnutia,
ktorú
podal
F. B.,
obyvateľ
oblasti, v ktorej
sa
veterný
park
nachádza,
ktorý
kritizuje
neuskutočnenie
fázy účasti
verejnosti.
30.      Na
úvod
treba
pripomenúť,
že
ustanovenia
Aarhuského
dohovoru
podpísaného
Spoločenstvom a následne
schváleného
rozhodnutím
Rady
2005/370/ES(9) sú
neoddeliteľnou
súčasťou
právneho
poriadku
Únie.(10) Preto,
ako
uvádza
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
Európska
únia a členské
štáty
musia
dodržiavať
povinnosti
vyplývajúce z Aarhuského
dohovoru a konkrétne
povinnosti
vyplývajúce z jeho
článku 6
upravujúceho
účasť
verejnosti.
31.      Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
na
prvé
povolenie
na
predmetnú
činnosť
(veterný
park)
sa
vyžaduje
zabezpečenie
účasti
verejnosti.
Táto
činnosť
patrí
do
pôsobnosti
článku 6 ods. 1 písm. a)
Aarhuského
dohovoru v spojení s bodom 20
prílohy I
tohto
dohovoru.
Tento
bod 20
totiž
rozširuje
požiadavky
týkajúce
sa
účasti
verejnosti
stanovené v článku 6
Aarhuského
dohovoru
na
akúkoľvek
činnosť,
pre
ktorú
vnútroštátna
právna
úprava
stanovuje
účasť
verejnosti
na
procese
PVŽP,
čo
je
prípad
činnosti, o ktorú
ide
vo
veci
samej(11).
32.      Táto
činnosť,
na
ktorú
sa
podľa
vnútroštátneho
práva
vyžaduje
PVŽP,
patrí
do
pôsobnosti
smernice o PVŽP.(12) V hlave
3 písm. i)
prílohy II
smernice o PVŽP
sú
medzi
projekty
uvedené v článku 4
ods. 2
tejto
smernice
zaradené
„zariadenia
pre
zachytávanie
veternej
energie
na
výrobu
energie
(veterné
farmy)“,
podľa
ktorých
členské
štáty
určia,
či
daný
projekt
bude
podliehať
PVŽP.
33.      Napadnutým
rozhodnutím
sa
predlžuje
doba
platnosti
prvého
povolenia
na
činnosť, v prípade
ktorej
sa
vyžaduje
účasť
verejnosti
(podľa
smernice o PVŽP a Aarhuského
dohovoru,
ktorý
je
neoddeliteľnou
súčasťou
právneho
poriadku
Únie).
34.      Uplatniteľná
právna
úprava,
na
základe
ktorej
bolo
prijaté
napadnuté
rozhodnutie o predĺžení
trvania
predmetnej
činnosti,
však
nestanovuje
fázu
účasti
verejnosti
ako
nevyhnutnú
podmienku
pre
dotknutý
rozhodovací
proces.
35.      Spornou
otázkou
preto
je,
či
malo
dôjsť k účasti
verejnosti
na
procese
predĺženia
trvania
predmetnej
činnosti
podľa
Aarhuského
dohovoru.(13)
36.      Vnútroštátny
súd
skúma
tri
právne
ustanovenia,
ktoré
sa
môžu
uplatniť
na
obnovenie
povolenia
na
činnosť
povolenú
podľa
článku 6
ods. 1 písm. a)
Aarhuského
dohovoru.
Prvým
je
článok 6
ods. 1 písm. a) v spojení s bodom 20
alebo
bodom 22
prílohy I
Aarhuského
dohovoru,
druhým
je
článok 6
ods. 1 písm. b) a tretím
je
článok 6
ods. 10
tohto
dohovoru. V každom z týchto
ustanovení
sa
určuje,
či a za
akých
podmienok
existuje
povinnosť
fázy účasti
verejnosti.
37.      Na
rozhodnutie o predĺžení
trvania
povolenej
činnosti
možno
uplatniť
dve
právne
kvalifikácie:
nové
rozhodnutie o povolení
navrhovanej
činnosti
po
prvé
podľa
článku 6
ods. 1 písm. a)
Aarhuského
dohovoru v spojení s bodom 20
jeho
prílohy I
alebo
bodom 22
tejto
prílohy
(navrhovaná
činnosť
uvedená v prílohe I),
alebo
po
druhé
podľa
článku 6
ods. 1 písm. b)
tohto
dohovoru
(navrhovaná
činnosť,
ktorá
nie
je
uvedená v prílohe I,
ale
má
významný
vplyv
na
životné
prostredie).
Podľa
druhej
kvalifikácie
toto
rozhodnutie
predstavuje
prehodnotenie
alebo
aktualizáciu
prevádzkových
podmienok
pre
činnosť
podľa
článku 6
ods. 10
tohto
dohovoru.
A.      O obnovení povolenia ako rozhodnutí, ktorým sa povoľuje navrhovaná činnosť [článok 6 ods. 1 písm. a) a b)]
38.      Článok 6
Aarhuského
dohovoru
stanovuje
právo
účasti
verejnosti
na
rozhodovacom
procese
pre
vymedzené
činnosti.
39.      Článok 6
ods. 1 písm. a) a b)
spoločne
stanovujú
kritériá,
ktoré
určujú,
ktoré
rozhodnutia
musia
podliehať
účasti
verejnosti.
Obe
tieto
písmená
spája
skutočnosť,
že
zohľadňujú
potenciálne
významný
vplyv
navrhovaných
činností
na
životné
prostredie.(14) Písmeno
a)
odkazuje
na
činnosti
uvedené v prílohe I, o ktorých
sa
predpokladá,
že
majú
potenciálne
významný
vplyv
na
životné
prostredie.
Písmeno
b)
stanovuje,
že
ustanovenia
týkajúce
sa
účasti
verejnosti
sa v súlade s vnútroštátnou
právnou
úpravou
uplatňujú
tiež
na
rozhodnutia o navrhovaných
činnostiach
neuvedených v prílohe I,
ktoré
však
môžu
mať
významný
vplyv
na
životné
prostredie.
40.      Vzhľadom na možné uplatnenie tohto ustanovenia F. B. vo
svojich
písomných
pripomienkach v podstate
tvrdí,
že
obnovenie
povolenia
na
predmetnú
činnosť
(veterný
park)
treba
vo
vzťahu k tejto
činnosti
považovať
za
nové
rozhodnutie.
Keďže
pôvodné
povolenie
bolo
vydané
podľa
článku 6
ods. 1 písm. a)
Aarhuského
dohovoru v spojení s bodom 20
jeho
prílohy I(15),
obnovenie
tohto
povolenia
by
sa
preto
podľa
neho
malo
považovať
za
nové
rozhodnutie, a teda
by
malo
viesť k účasti
verejnosti.
Obnovenie
by
sa
alternatívne
mohlo
považovať
za
rozšírenie
alebo
zmenu
tejto
činnosti
podľa
bodu 22
prílohy I,
alebo
za
rozhodnutie
týkajúce
sa
činnosti,
ktorá
nie
je
uvedená v prílohe I,
ale
môže
mať
významný
vplyv
na
životné
prostredie.
1.      O obnovení povolenia ako rozhodnutí, ktorým sa povoľuje navrhovaná činnosť uvedená v prílohe I [článok 6 ods. 1 písm. a) a bod 20 prílohy I]
41.      Účasť
verejnosti
sa v súlade s článkom 6
ods. 1 písm. a)
Aarhuského
dohovoru
vzťahuje
na
rozhodnutia o tom,
či
sa
majú
povoliť
navrhované
činnosti
uvedené v jeho prílohe I.(16)
42.      Ako
som
už
vysvetlila
vyššie(17),
bod 20
prílohy I
Aarhuského
dohovoru
rozširuje
článok 6
na
akúkoľvek
činnosť,
na
ktorú
sa
nevzťahujú
body 1
až
19
tejto
prílohy,
ak
sa v súlade s vnútroštátnou
právnou
úpravou
stanovuje
účasť
verejnosti v rámci
procesu
PVŽP.(18)
43.      Určenie,
či
určitá
činnosť
patrí
do
pôsobnosti
bodu 20
prílohy I
dohovoru,
závisí
od
troch
prvkov,
ktorými
sú
konkrétne
i)
účasť
verejnosti,
ii)
posudzovanie
vplyvov
na
životné
prostredie, v rámci
ktorého
je
zabezpečená
účasť
verejnosti, a iii)
vnútroštátna
právna
úprava
ustanovujúca
posudzovanie
vplyvov
na
životné
prostredie.(19)
44.      Ak
teda
vnútroštátna
právna
úprava
nevyžaduje
na
účely
udelenia
alebo
obnovenia
povolenia
posudzovanie
vplyvov
na
životné
prostredie,
samotný
bod 20
prílohy I
nemôže
takúto
požiadavku
stanoviť.
45.      Uvedený
záver
potvrdzujú
zistenia
výboru
pre
dodržiavanie
Aarhuského
dohovoru
(ďalej
len
„výbor
pre
dodržiavanie
dohovoru“),
že
rozhodnutie o predĺžení
trvania
činnosti
nepatrí
do
pôsobnosti
bodu 20
prílohy I
Aarhuského
dohovoru,
ak
vnútroštátne
právo
nevyžaduje
pre
takéto
obnovenie
proces
posudzovania
vplyvov
na
životné
prostredie.(20)
46.      Vo
veci
samej
je
zrejmé,
že
vnútroštátna
právna
úprava
stanovuje
PVŽP
na
účely v prípade
udelenia
prvého
povolenia
pre
veterný
park.
Ako
však
Komisia v podstate
uviedla
vo
svojich
písomných
podaniach,
na
obnovenie
tohto
povolenia
sa
takéto
posudzovanie
zrejme
nevyžaduje.
47.      Obnovenie
sporného
povolenia
preto
nemožno
považovať
za
rozhodnutie
patriace
do
pôsobnosti
článku 6
ods. 1 písm. a)
Aarhuského
dohovoru v spojení s bodom 20
jeho
prílohy I.
2.      O obnovení povolenia ako zmene alebo rozšírení činnosti [článok 6 ods. 1 písm. a) a bod 22 prílohy I]
48.      Bod 22
prílohy I
Aarhuského
dohovoru
rozširuje
pôsobnosť
článku 6
Aarhuského
dohovoru
tak,
že
zahŕňa
zmeny
alebo
rozšírenia
činností,
ak
takáto
zmena
alebo
rozšírenie
samo
osebe
spĺňa
kritériá
alebo
limity
stanovené v tejto
prílohe.
Na
akúkoľvek
inú
zmenu
alebo
rozšírenie
činností,
ktoré
nespĺňa
kritériá
alebo
limity
stanovené v tejto
prílohe,
sa
vzťahuje
článok 6
ods. 1 písm. b)
dohovoru.
49.      Otázkou
je,
či
sa
má
pojem
„zmena
alebo
rozšírenie“
chápať
tak,
že
zahŕňa
samotné
predĺženie
trvania
činnosti.
50.      Keďže
prvá
veta
bodu 22
prílohy I
Aarhuského
dohovoru
je v podstate
podobná
bodu 24
prílohy I
smernice o PVŽP(21),
treba
zdôrazniť,
že
podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
„z jeho
znenia a systematiky
vyplýva,
že
sa
týka
zmien
alebo
rozšírení
projektu,
ktoré
sa
najmä
svojou
povahou
alebo
rozsahom
vyznačujú
podobnými
rizikami,
pokiaľ
ide o vplyvy
na
životné
prostredie,
ako
samotný
projekt“.(22)
51.      Súdny
dvor
rozhodol,
že
vnútroštátne
opatrenia,
ktoré
majú
za
následok
predĺženie
doby
priemyselnej
výroby
elektrickej
energie
jadrovými
elektrárňami o značnú
dobu v trvaní
desiatich
rokov,
pričom
predtým
bola
ohraničená
na
štyridsať
rokov,
sa
musia s ohľadom
na
významné
rekonštrukčné
práce,
ktoré
sú
nevyhnutné
vzhľadom
na
zastaranosť
týchto
elektrární a povinnosť
zabezpečiť
ich
súlad s bezpečnostnými
normami,
považovať
za
opatrenia
„s porovnateľným
rozsahom,
pokiaľ
ide o riziká
vplyvov
na
životné
prostredie,
aký
má
prvotné
uvedenie
uvedených
elektrární
do
prevádzky“.(23)
52.      Na
základe
tejto
judikatúry, a ako v podstate
uviedla
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
možno
tvrdiť,
že
ak
nedochádza k nijakým
činnostiam a fyzickým
zmenám,
samotné
predĺženie
doby
platnosti
povolenia
na
už
existujúcu
činnosť, o aké
ide
vo
veci
samej,
nemožno
kvalifikovať
ako
zmenu
alebo
rozšírenie
činnosti.
53.      Rozsudok
Súdneho
dvora
vo
veci
FCC
Česká
republika(24), vydaný v kontexte
smernice 2010/75,
ktorou
sa
vykonávajú
požiadavky
týkajúce
sa
účasti
verejnosti v oblasti
priemyselných
emisií,
potvrdzuje
tento
výklad. V rámci
tejto
smernice
je
pojem
„rozšírenie“
súčasťou
definície
pojmu
„podstatná
zmena“
uvedenej v článku 3
bode 9
smernice
2010/75. V súlade s článkom 24
ods. 1 písm. b)
smernice 2010/75
udelenie
povolenia
na
akúkoľvek
„podstatnú
zmenu“
podlieha
účasti
verejnosti.
„Podstatná
zmena“
je
definovaná
ako
„zmena v charaktere
alebo
činnosti
alebo
rozšírenie
zariadenia…,
ktorá
môže
mať
významné
nepriaznivé
účinky
na
ľudské
zdravie
alebo
životné
prostredie“
(kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
54.      Súdny
dvor
rozhodol,
že
„samotné
predĺženie
obdobia
skládkovania
odpadu
nepredstavuje
samo
osebe
zmenu
rozmerov
zariadenia
ani
skladovaciu
kapacitu
stanovenú v pôvodnom
povolení, a nie
je
teda
‚rozšírením‘
zariadenia“.(25)
55.      Príručka
na
uplatňovanie
Aarhuského
dohovoru,
ktorú
podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
možno
považovať
za
vysvetľujúci
dokument,
ktorý
prípadne
možno
zohľadniť
popri
iných
skutočnostiach
relevantných
pre
výklad
tohto
dohovoru,
aj
keď v ňom
uvedené
analýzy
nemajú
žiadnu
záväznú
silu a normatívny
dosah,
ktorý
by
sa
spájal s ustanoveniami
uvedeného
dohovoru,(26) potvrdzuje
výklad,
podľa
ktorého
sa
bod 22
prílohy I
dohovoru
týka
len
fyzických
zmien
alebo
rozšírení
činností.(27)
56.      V prípade
následných
správnych
konaní,
ak
sa
týkajú
navrhovaných
činností,
na
ktoré
sa
vzťahuje
článok 6
ods. 1
Aarhuského
dohovoru,
sa
neuplatňuje
toto
ustanovenie v spojení s bodom 22
prílohy I,
ale
jeho
článok 6
ods. 10.(28)
57.      Samotné
obnovenie
povolenia
vo
veci
samej,
ktoré
nezahŕňa
nijakú
fyzickú
zmenu
alebo
rozšírenie
dotknutej
činnosti,
preto
nemožno
kvalifikovať
ako
nové
rozhodnutie.
Ako
však
vysvetlím v časti B
nižšie,
týmto
konštatovaním
nie
je
dotknuté
právo
verejnosti
na
účasť
na
základe
iného
ustanovenia,
konkrétne
článku 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru,
ktorý
upravuje
prehodnotenia a aktualizácie
činností.
3.      O obnovení povolenia ako rozhodnutí týkajúcom sa činnosti s významným vplyvom na životné prostredie [článok 6 ods. 1 písm. b) Aarhuského dohovoru]
58.      Článok 6
ods. 1 písm. b)
Aarhuského
dohovoru
uvádza,
že
ustanovenia
článku 6
tohto
dohovoru
týkajúce
sa
účasti
verejnosti
na
rozhodnutiach o vymedzených
činnostiach
sa
budú
uplatňovať
na
rozhodnutia o navrhovaných
činnostiach
neuvedených v prílohe I
tohto
dohovoru,
ktoré
môžu
mať
významný
vplyv
na
životné
prostredie.
59.      Zo
znenia
článku 6
ods. 1 písm. b)
vyplýva,
že
zmluvné
strany
Aarhuského
dohovoru
určia,
či
sa
požiadavky
týkajúce
sa
účasti
verejnosti
uplatňujú v prípadoch,
keď
navrhnutá
činnosť
môže
mať
významný
vplyv
na
životné
prostredie.(29)
60.      Vzhľadom na predĺženie trvania dotknutej činnosti, ako Komisia v podstate zdôraznila vo svojich písomných pripomienkach, v spise, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, neexistuje dostatok dôkazov a informácií, aby mohol určiť, či toto predĺženie možno považovať za navrhovanú činnosť, ktorá môže mať významný vplyv na životné prostredie.
61.      Treba zdôrazniť, že bod 22
prílohy I
Aarhuského dohovoru
rozširuje
pôsobnosť
článku 6
ods. 1 písm. b)
na
akúkoľvek
zmenu
alebo
rozšírenie
činností,
ak
takáto
zmena
alebo
rozšírenie
samo
osebe
nespĺňa
kritériá
alebo
limity
stanovené v prílohe I.
62.      Z analýzy
uvedenej v predchádzajúcej
časti
však
vyplýva(30),
že
zmena
alebo
rozšírenie
činnosti
podľa
tohto
bodu
sa
má
chápať
ako
fyzická
zmena
alebo
rozšírenie,
takže
samotné
obnovenie
povolenia – predĺženie
doby
jeho
platnosti
bez
fyzických
zmien
alebo
súvisiacich
prác – sa
nepovažuje
za
takúto
zmenu
alebo
rozšírenie.
63.      Za
týchto
okolností
sa predmetné
obnovenie
povolenia
nezdá byť rozhodnutím patriacim
do
pôsobnosti
článku 6
ods. 1 písm. b)
Aarhuského
dohovoru v spojení s bodom 22
jeho
prílohy I.
B.      O obnovení povolenia ako prehodnotení alebo aktualizácii prevádzkových podmienok pre činnosť (článok 6 ods. 10)
64.      Článok 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru
vyžaduje,
aby
sa
požiadavky
týkajúce
sa
účasti
verejnosti
„v prípade
potreby
primerane“
uplatnili v prípade,
keď
orgán
verejnej
moci
„prehodnotí
alebo
aktualizuje
prevádzkové
podmienky“
pre
činnosť,
na
ktorú
bolo
udelené
povolenie
podľa
odseku
1
tohto
ustanovenia.
1.      O podmienkach uplatnenia článku 6 ods. 10
65.      Článok 6
ods. 10
„dopĺňa“(31) bod 22
prílohy I Aarhuského
dohovoru. Zatiaľ
čo
bod 22
sa
týka
fyzických
zmien
alebo
rozšírenia
činností,
článok 6
ods. 10
rozširuje
požiadavky
týkajúce
sa
účasti
verejnosti
na
prehodnotenie
alebo
aktualizácie
prevádzkových
podmienok
pre
činnosť,
čo
zahŕňa
akékoľvek
administratívne
prehodnotenie
alebo
aktualizáciu,
ktoré
nemusia
nevyhnutne
zahŕňať
fyzickú
zmenu
činnosti(32).
66.      Prehodnotenie
alebo
aktualizácia
prevádzkových
podmienok
pre
činnosť
má
za
následok
uplatnenie
článku 6
ods. 10.
Ako
vyplýva
zo
samotného
tohto
pojmu,
„prevádzkové
podmienky“
sú
všetky
podmienky,
ktoré
sú
potrebné
na
vykonávanie
činnosti.(33) Výraz
„prehodnotí
alebo
aktualizuje“
je
dostatočne
široký
na
to,
aby
zahŕňal
rozhodovací
proces
týkajúci
sa
životného
prostredia,
ktorý
sa
uskutočňuje
následne
po
udelení
prvého
povolenia a ktorý
vedie k zmene
prevádzkových
podmienok.
67.      Článok 6
ods. 10
zachytáva
svojou
širokou
definíciou
životný
cyklus
činnosti,
pokiaľ
ide o záležitosti
patriace
do
pôsobnosti
Aarhuského
dohovoru.
Toto
ustanovenie
totiž
prispieva k zabezpečeniu
trvalého
dosahovania
cieľa
účasti
verejnosti,
ktorým
je,
ako
sa
uvádza v deviatom
odôvodnení
Aarhuského
dohovoru,
poskytnúť
verejnosti
možnosť
vyjadriť
svoje
záujmy a umožniť
orgánom
verejnej
moci
náležite
tieto
záujmy
zohľadniť.
68.      Uvedený
záver
potvrdzuje
povaha
určitých
činností
uvedených v prílohe I
Aarhuského
dohovoru,
ktoré
zahŕňajú
využívanie
prírodných
zdrojov.
Ako
je
vysvetlené v právnej
doktríne,
príslušné
povolenia
sa
vo väčšine
krajín
„udeľujú
len
na
obmedzené
obdobie
(zvyčajne
do
10 rokov) a potom
je
potrebné
ich
obnoviť
a/alebo
aktualizovať“, a to z dôvodu,
že
„množstvo
zdroja,
ktorý
sa
má
využiť, a podmienky
takéhoto
využívania
vo
veľkej
miere
závisia
od
stavu
príslušného
prírodného
zdroja“.(34)
69.      Článok 6
ods. 10
tohto
dohovoru
stanovuje,
že
odseky
2
až
9
tohto
článku
sa
na
účasť
verejnosti
uplatnia
„v prípade
potreby
primerane“.
Odkaz
na
„primerané“
uplatnenie
požiadaviek
týkajúcich
sa
účasti
verejnosti
uvedený v článku 6
ods. 10
jednoducho
znamená
„s nevyhnutnými
zmenami“(35).
Pokiaľ
ide o potrebnosť
účasti
verejnosti,
hoci
výraz
„v prípade
potreby“
zahŕňa
„určitú
mieru
voľnej
úvahy“,
„neznamená
úplnú
mieru
voľnej
úvahy“(36).
Toto
ustanovenie
skôr
„zavádza
objektívne
kritérium,
ktoré
treba
zohľadniť v rámci
cieľov
dohovoru“(37).
70.      Potrebnosť
účasti
verejnosti v prípade
prehodnotenia
alebo
aktualizácie
prevádzkových
podmienok
činnosti
súvisí s významnosťou
vplyvov
prehodnotenia
alebo
aktualizácie
na
životné
prostredie. V štádiu
určenia,
či
sa
má
navrhovaná
činnosť
povoliť,
samá
vziať
do
úvahy
potenciálne
významný
vplyv
na
životné
prostredie(38),
čo
si
zachováva
relevantnosť
aj v neskorších
štádiách
rozhodovacieho
procesu
týkajúceho
sa
životného
prostredia.
71.      Uvedený
záver
potvrdzujú
aj
zistenia
výboru
pre
dodržiavanie
dohovoru,
ktorý
zdôraznil,
že
pri
určovaní,
či
bude
„potrebné“, a teda
nevyhnutné
zabezpečiť
proces
účasti
verejnosti,
ak verejný orgán prehodnotí alebo aktualizuje prevádzkové podmienky činnosti podľa článku 6, sa
uplatňuje
„určitý
druh
testu
významnosti“.(39)
72.      Výraz
„v prípade
potreby“
sa
musí
uplatňovať
tak,
aby
sa
zachoval
potrebný
účinok
článku 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru.
Povinnosť
zabezpečiť
fázu účasti
verejnosti
by
bola
zbavená
akéhokoľvek
potrebného
účinku,
keby
vnútroštátny
právny
rámec
nestanovil možnosť posúdiť potrebnosť fázy účasti verejnosti na
prehodnotenie
alebo
aktualizáciu
činností.
73.      Práve
to
bolo
predmetom
veci, v ktorej
boli
prijaté
zistenia
výboru
pre
dodržiavanie
dohovoru
týkajúce
sa
Európskej
únie v súvislosti
so
smernicou 2010/75.(40) Výbor
pre
dodržiavanie
dohovoru
konštatoval,
že
Európska
únia
ako
zmluvná
strana
Aarhuského
dohovoru
nedodržiava
jeho
článok 6
ods. 10,
keďže
„zaviedla
právny
rámec, v ktorom
sa
nepočíta
so
žiadnou
možnosťou
účasti
verejnosti
na
prehodnocovaniach a aktualizáciách
podľa
viacerých
ustanovení
tejto
smernice v znení
uplatniteľnom v čase
týchto
zistení.(41)
74.      Treba
uviesť,
že
na
účely
dosiahnutia
súladu s Aarhuským dohovorom
bola
smernica 2010/75
zmenená s cieľom
uviesť,
že
„členovia
dotknutej
verejnosti
by
mali
včas
dostať
účinné
príležitosti
na
účasť
vo
vydávaní
povolení
alebo
aktualizácii
ich
podmienok
stanovených
príslušným
orgánom,
aj v prípadoch,
keď
sa
podmienky
povolenia
prehodnocujú…“.(42)
2.      O trvaní činnosti ako prevádzkovej podmienke a o obnovení povolenia vo veci samej
75.      Článok 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru
sa
uplatňuje v prípade
aktualizácie
alebo
prehodnotenia
prevádzkových
podmienok
činnosti,
to
znamená
všetkých
podmienok
potrebných
na
nepretržité
vykonávanie
činnosti(43).
Povolené
trvanie
činnosti
je
potrebné
na
nepretržité
vykonávanie
tejto
činnosti a je
súčasťou
týchto
prevádzkových
podmienok.(44)
76.      V dôsledku
toho
rozhodnutie,
ktorým
sa
predlžuje
trvanie
činnosti,
mení
jej
prevádzkové
podmienky, a teda
má
za
následok
uplatnenie
článku 6
ods. 10
dohovoru.
77.      Nemôžem
súhlasiť s tvrdením
belgickej
vlády,
že
článok 6
ods. 10
sa
neuplatňuje,
lebo
nedošlo k zmene
pôvodných
podmienok,
za
ktorých
bola
predmetná
činnosť
vykonávaná.
Táto
skutočnosť
nemení
nič
na
tom,
že
pôvodné
celkové
obdobie
20
rokov
bolo
predĺžené o polovicu,
čo
viedlo k zmene
pôvodných
prevádzkových
podmienok(45).
78.      Pokiaľ
ide o potrebnosť
zabezpečenia
účasti
verejnosti,
ako
už
bolo
uvedené,
orgány
disponujú
voľnou
úvahou,
ktorá
sa
však
musí
vykonávať v súlade s cieľmi
Aarhuského
dohovoru(46).
79.      Pokiaľ
ide o obnovenie
povolenia,
neexistuje
„aritmetický“
limit
stanovený
týmto
dohovorom,
nad
rámec
ktorého
je
potrebné
zabezpečiť
účasť
verejnosti.
Toto
určenie
treba
vykonať
na
základe
vecných
kritérií.
Potrebnosť
účasti
verejnosti v prípade
obnovenia
povolenia a posúdenie
významných
vplyvov
na
životné
prostredie
môžu
závisieť
okrem
iného
od
povahy
obnovovanej
činnosti a od
dĺžky
predĺženia.
Je
tiež
dôležité
zohľadniť,
či v predchádzajúcich
fázach
účasti
verejnosti
bola
verejnosť
informovaná o možných
budúcich
predĺženiach
povolenia, a teda
či
mala
možnosť
vyjadriť
sa k vplyvom
na
životné
prostredie,
ktoré s tým
súvisia.(47)
80.      V každom
prípade
výrazné
predĺženie
pôvodne
povoleného
trvania
činnosti
veľmi
jasne
poukazuje
na
potrebu
zabezpečiť
fázu účasti
verejnosti.
Uvedené
konštatovanie
je v súlade s cieľom
účasti
verejnosti,
ktorým
je
poskytnúť
verejnosti
možnosť
vyjadriť
svoje
záujmy(48).
81.      Výbor
pre
dodržiavanie
dohovoru
potvrdzuje
tento
výklad.
Tento
výbor
opakovane
konštatoval,
že
„s výnimkou
prípadov,
keď
zmena
povoleného
trvania
je
minimálna a zjavne
by
mala
zanedbateľné
alebo
nulové
vplyvy
na
životné
prostredie,
je
potrebné,
aby
predĺženia
trvania
podliehali
ustanoveniam
článku 6“
(kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).(49) Výbor
pre
dodržiavanie
dohovoru
konštatoval,
že
predĺženie
trvania
činnosti o päť
rokov
nie
je
„v nijakom
prípade
minimálne“, a teda
vyžaduje
účasť
verejnosti.(50)
82.      Vo
veci
samej
bola
platnosť
povolenia
predĺžená o 10
rokov.
Predĺženie
činnosti,
ktorá
bola
pôvodne
povolená
na
20
rokov, o desať
rokov
je
predĺžením
jej
pôvodného
trvania o polovicu a takéto
predĺženie
nemožno
považovať
za
„minimálne“.
Okrem
toho v čase
predĺženia
platnosti
povolenia
(2020)
uplynulo
od
prvého
uvedenia
dotknutej
činnosti
do
prevádzky
(2009)
viac
ako
10 rokov.
83.      Tieto
faktory
veľmi
jasne
poukazujú
na
potrebu
účasti
verejnosti.
Posúdenie
týchto
okolností
však v konečnom
dôsledku
prislúcha
vnútroštátnemu
súdu.
84.      Ďalšou
otázkou
nastolenou v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
je
neexistencia
možnosti
účasti
verejnosti
na
obnovovaní
povolení
pre
dotknutú
činnosť
vo
vnútroštátnom
legislatívnom
rámci.
85.      Z tohto
návrhu
vyplýva,
že
jedným z dôvodov,
pre
ktoré
vnútroštátny
zákonodarca
nestanovil
fázu
účasti
verejnosti,
bolo,
že
keď
prevádzkovateľ
požiada o povolenie,
je
zabezpečená
účasť
verejnosti
vrátane
PVŽP
bez
ohľadu
na
dobu
platnosti
udeleného
povolenia.
Ďalším
dôvodom
bolo
zabrániť
diskriminácii
medzi
novými
povoleniami
pre
veterné
parky
(udeľovanými
na
obdobie
najviac
30
rokov) a povoleniami
udelenými v rámci
predchádzajúceho
režimu
(udeľovanými
na
obdobie
najviac
20 rokov).
86.      Nie
som
presvedčený o tom,
že
tieto
dôvody
odôvodňujú,
aby
zákonodarca
vylúčil
obnovenie
povolení z pôsobnosti
článku 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru.
Po
prvé
totiž
uplatnenie
tohto
ustanovenia
nezávisí
od
toho,
či
udeleniu
prvého
povolenia
predchádzala
účasť
verejnosti.
Toto
ustanovenie
sa
uplatňuje
vo
všetkých
situáciách,
keď
sú
prevádzkové
podmienky
činnosti
„prehodnotené
alebo
aktualizované“, a vyžaduje,
aby
príslušný
orgán
posúdil,
či
je
účasť
verejnosti
„potrebná“.
Hoci
výraz
„v prípade
potreby“
ponecháva
orgánom
verejnej
moci
určitú
mieru
voľnej
úvahy,
od
výkonu
tejto
voľnej
úvahy
nemožno
upustiť
len
na
základe
skutočnosti,
že
účasť
verejnosti
bola v minulosti
zabezpečená v záležitostiach
nesúvisiacich s prehodnotením
alebo
aktualizáciou
prevádzkových
podmienok.
Ak
by
to
tak
nebolo,
článok 6
ods. 10
by
bol
zbavený
potrebného
účinku.
Všetky
činnosti,
vo
vzťahu
ku
ktorým
bola
zabezpečená
účasť
verejnosti
(v súvislosti s inými
záležitosťami,
než
je
prehodnotenie
alebo
aktualizácia
prevádzkových
podmienok
pre
činnosť),
by
totiž
boli
automaticky
vyňaté.
87.      Pokiaľ
ide o činnosť
dotknutú
vo
veci
samej,
od
doby
uvedenia
veterného
parku
do
prevádzky
prebehli
postupne
štádiá
súdneho
zrušenia a opätovného
preskúmania
povolenia.(51) Zo
spisu
pred
Súdnym
dvorom
nie
je
jasné,
či
bola
účasť
verejnosti
zabezpečená
vo
všetkých
týchto
štádiách. V každom
prípade z nijakej
skutočnosti
nevyplýva,
že
verejnosť
mala
príležitosť
vyjadriť
sa
osobitne k otázke
prípadného
výrazného
predĺženia
doby
platnosti
udeleného
povolenia(52).
88.      Po
druhé,
pokiaľ
ide o tvrdenie,
že
účasť
verejnosti
vedie k diskriminácii
medzi
držiteľmi
starých
povolení a držiteľmi
nových
povolení,
považujem
za
dôležité
pripomenúť,
že
uplatnenie
článku 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru
nie
je
dobrovoľné.
Ak
sú
splnené
podmienky
na
jeho
uplatnenie,
právo
na
účasť
verejnosti
musí
byť
zabezpečené.(53) O potrebnosti
účasti
verejnosti
pre
danú
činnosť
sa
musí
rozhodnúť v súlade s cieľmi
dohovoru.(54) Účasť
verejnosti
nie
je
len
odškrtnutím
byrokratickej
povinnosti,
či
obyčajnou
formalitou.
Ide o prostriedok
na
dosiahnutie
cieľov
environmentálnej
demokracie
sledovaných
týmto
dohovorom.(55)
89.      Okrem
toho
článok 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru
sa
uplatňuje
na
všetkých
prevádzkovateľov
bez
ohľadu
na
okamih
povolenia
ich
činnosti.
Preto v prípade
prevádzkovateľov,
ktorým
boli
udelené
povolenia
na
30 rokov,
môže v prípade
zmeny
alebo
aktualizácie
prevádzkových
podmienok
ich
činnosti
existovať
aj
fáza
účasti
verejnosti
na
rozhodovacom
procese
týkajúcom
sa
životného
prostredia.
90.      Treba
tiež
spresniť,
že
skutočnosť,
že
PVŽP
bolo
vykonané v čase
udelenia
povolenia,
nie
je
sama
osebe
rozhodujúca
pre
uplatnenie
článku 6
ods. 10.
Tento
článok a vo
všeobecnosti
právo
na
účasť
verejnosti
podľa
Aarhuského
dohovoru
nie
sú
synonymomPVŽP.(56) Ako
sa
uvádza v príručke
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
rozsah
pôsobnosti
druhého
piliera
Aarhuského dohovoru
je
„odlišný a širší
ako
rozsah
posudzovania
vplyvov
na
životné
prostredie“.(57) Táto
príručka
uvádza
ako
príklad
práve
prehodnotenie
alebo
aktualizáciu
prevádzkových
podmienok
vymedzených
činností,
ktoré v mnohých
krajinách,
pokiaľ
nie
sú
spojené s významnou
zmenou
činnosti,
nemusia
nevyhnutne
podliehať
procesu
posudzovania
vplyvov
na
životné
prostredie,
ale
skôr
environmentálnemu
povoleniu.(58)
91.      Z týchto
dôvodov
zastávam
názor,
že
článok 6
ods. 10
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
nezahŕňa
povinnosť
orgánu
verejnej
moci
preskúmať
potrebnosť
účasti
verejnosti v prípade
obnovovania
povolení
na
prevádzkovanie
veterných
parkov o 10
rokov.
92.      Citovaná
judikatúra
Súdneho
dvora(59) týkajúca
sa
predĺženia
obdobia
prevádzkovania
skládky v kontexte
smernice 2010/75/EÚ
nemôže
viesť k odlišnému
výkladu. V rozsudku
FCC
Česká
republika
Súdny
dvor
rozhodol,
že
predĺženie
obdobia
skládkovania
odpadu
bez
toho,
aby
sa
zmenili
maximálne
schválené
rozmery
zariadenia
alebo
jeho
celková
možná
kapacita,
nie
je
„podstatnou
zmenou“ v zmysle
článku 3
bodu 9
tejto
smernice. V dôsledku
toho
prevádzkovateľ
skládky
nemohol
mať
povinnosť
požiadať o nové
povolenie.
Odôvodnenie
Súdneho
dvora
bolo
založené
na
pojme
„podstatná
zmena“,
ktorý
vyžaduje
okrem
iného
„rozšírenie“
zariadenia.
93.      Pôsobnosť
článku 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru
však
nezávisí
od
„podstatnej
zmeny“
alebo
fyzického
rozšírenia
činnosti.
Uplatňuje
sa v prípade
prehodnotenia
alebo
aktualizácie
prevádzkových
podmienok
činnosti.
Ako
som
už
zdôraznila
vyššie(60),
zatiaľ
čo bod 22 prílohy I Aarhuského
dohovoru
sa
uplatňuje
na
fyzické
zmeny
činnosti,
článok 6
ods. 10
sa
uplatňuje
na
následné
správne
konania(61).
94.      Okrem
toho
smernica 2010/75
bola od vydania rozsudku FCC
Česká
republika zmenená(62) s cieľom stanoviť povinnosť účasti verejnosti v prípade, keď sa povolenie aktualizuje na žiadosť prevádzkovateľa s cieľom predĺžiť obdobie prevádzkovania skládky odpadov, ktorá dosahuje limity stanovené v bode 5.4 prílohy I tejto smernice.
95.      Rozsudok
vo
veci
FCC
Česká
republika by
sa preto podľa môjho názoru nemal chápať ako prekážka výkladu, podľa ktorého obnovenie povolenia pre veterný park o 10 rokov je aktualizáciou prevádzkových podmienok tejto činnosti, ktorá má za následok uplatnenie článku 6 ods. 10 Aarhuského dohovoru.
96.      Vzhľadom
na
všetky
uvedené
úvahy
sa
článok 6
ods. 10
Aaarhuského dohovoru
má
vykladať v tom
zmysle,
že
ukladá
orgánu
verejnej
moci
povinnosť
posúdiť
potrebnosť
zabezpečenia fázy
účasti
verejnosti v prípade
predĺženia
doby
platnosti
povolenia
pre
veterný
park,
ktoré
bolo
pôvodne
udelené
na
20
rokov, o 10
rokov a bráni
právnemu
režimu, v ktorom
konanie o obnovenie
povolenia
na
takúto
činnosť
nezahŕňa
povinnosť
orgánu
verejnej
moci
preskúmať
potrebnosť
zabezpečenia fázy
účasti
verejnosti.
V.      Návrh
97.      Vzhľadom
na
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálnu
otázku,
ktorú
mu
položila
Conseil d’État (Štátna
rada,
Belgicko),
takto:
Článok 6
ods. 10
Aarhuského
dohovoru o prístupe k informáciám,
účasti
verejnosti
na
rozhodovacom
procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach
životného
prostredia
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
ukladá
orgánom
verejnej
moci
povinnosť
posúdiť
potrebnosť
zabezpečenia
fázy účasti
verejnosti v prípade
predĺženia
doby
platnosti
povolenia
pre
veterný
park,
ktoré
bolo
pôvodne
udelené
na
20
rokov, o 10
rokov a bráni
právnemu
režimu, v ktorom
konanie o obnovenie
povolenia
na
takúto
činnosť
nezahŕňa
povinnosť
orgánu
verejnej
moci
preskúmať
potrebnosť
zabezpečenia
fázy účasti
verejnosti.
1      Jazyk
prednesu:
angličtina.
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.
2      Dohovor o prístupe k informáciám,
účasti
verejnosti
na
rozhodovacom
procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach
životného
prostredia,
uzavretý v Aarhuse (Dánsko)
25. júna
1998 a schválený v mene
Európskeho
spoločenstva
rozhodnutím
Rady
2005/370/ES
zo 17. februára
2005
(Ú. v. EÚ L 124,
2005,
s. 1,
ďalej
len
„Aarhuský dohovor“).
3      Európska
hospodárska
komisia
OSN,
The Aarhus Convention:  An Implementation Guide.
2. vyd.,
2014,
s. 3 a 253
(ďalej
len
„príručka
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru“).
4      Vyhlásenie z Luccy,
21.  ‑ 23. október
2002,
Lucca,
Taliansko.
5      Príručka
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
s. 19.
6      BARITT,
E.:
The Foundations of
the Aarhus Convention:  Environmental Democracy,
Rights and
Stewardship.
Oxford:
Hart Publishing,
2020,
s. 28.
7      Pozri
vo
všeobecnosti
BÁNDI,
G. (ed.):
Environmental Democracy and
Law.
Groningen‑Amsterdamn:
Europa Law Publishing,
2014.
8      Vo
vnútroštátnej
právnej
úprave
„jednotné
povolenie“
(permis unique)
označuje
povolenie,
ktoré
sa
týka
„zmiešaného
projektu“
vyžadujúceho
environmentálne
povolenie a zároveň
stavebné
povolenie.
Pozri
vymedzenie
oboch
pojmov
podľa
článku 1
bodov 11 a 12 a článku 81
dekrétu o environmentálnych
povoleniach.
Pozri
tiež
vymedzenie
pojmu
„permis unique“
dostupné
na
stránke
https://permis‑environnement.spw.wallonie.be/home/glossaire.html#permis‑unique.
9      Rozhodnutie
Rady
zo
17. februára
2005 o uzavretí v mene
Európskeho
spoločenstva
Dohovoru o prístupe k informáciám,
účasti
verejnosti
na
rozhodovacom
procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach
životného
prostredia
(Ú. v. EÚ L 124,
2005, s. 1).
10      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 8. marca 2011,
Lesoochranárske zoskupenie
(C‑240/09,
EU:C:2011:125
bod 30), a z 8. novembra
2022,
Deutsche
Umwelthilfe (Typové
schválenie
motorových
vozidiel)
(C‑873/19,
EU:C:2022:857,
bod 48).
11      F. B. vo
svojich
písomných
pripomienkach
uvádza,
že
veterné
parky s celkovou
kapacitou
3
MW
sú
zariadeniami
„triedy 1“,
ktorých
povolenie
si
vyžaduje
posúdenie
vplyvov
na
životné
prostredie a verejné
pripomienkové
konanie.
12      Smernicou o PVŽP
sa
vykonávajú
požiadavky
Aarhuského dohovoru
týkajúce
sa
účasti
verejnosti,
pokiaľ
ide o projekty,
ktoré
patria
do
pôsobnosti
tejto
smernice.
Pozri
odôvodnenie 5
smernice
2003/35/ES
Európskeho
parlamentu a Rady z 26. mája
2003,
ktorou
sa
ustanovuje
účasť
verejnosti
pri
navrhovaní
určitých
plánov a programov
týkajúcich
sa
životného
prostredia, a ktorou
sa
menia a dopĺňajú s ohľadom
na účasť
verejnosti a prístup k spravodlivosti,
smernice
Rady
85/337/EHS a 96/61/ES
(Ú. v. EÚ L 156,
2003,
s. 17;
Mim.
vyd.
15/007,
s. 466).
13      Žalobca
kritizuje
len
neúčasť
verejnosti.
Neuvádza
nijakú
námietku v súvislosti s uskutočnením
PVŽP v súlade
so
smernicou o PVŽP.
14      Príručka
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
s. 131.
15      Pozri
bod 31
vyššie.
16      Príručka
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
s. 126.
Podľa
tejto
príručky
(s. 131)
je
pojem
„navrhované
činnosti“
dostatočne
široký
na
to,
aby
zahŕňal
tak
pojem
„projekt“
podľa
smernice o PVŽP,
ako
aj
pojem
„zariadenie“
použitý v smernici
Európskeho
parlamentu a Rady
2010/75/EÚ z 24. novembra
2010 o priemyselných
emisiách
(integrovaná
prevencia a kontrola
znečisťovania
životného
prostredia)
(Ú. v. EÚ L 334,
2010,
s. 17).
17      Bod 31
vyššie.
18      Pozri
bod 31
vyššie a príručku
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
s. 131.
19      Zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2008/35
(Gruzínsko), z 18. júna
2010,
bod 43.
20      Zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2013/107
(Írsko),
z 19. augusta
2019,
bod 75.
21      V bode 24
prílohy I
smernice o PVŽP
je
medzi
projekty
uvedené v článku 4
ods. 1
tejto
smernice
zahrnutá
„akákoľvek
zmena
alebo
rozšírenie
projektov
uvedených v [prílohe I],
ak
takáto
zmena
alebo
rozšírenie
samotné
spĺňajú
limity,
prípadne
ustanovené v tejto
prílohe“.
22      Rozsudok z 29. júla
2019,
Inter‑Environnement Wallonie and
Bond
Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17,
EU:C:2019:622,
bod 78).
23      Rozsudok z 29. júla
2019,
Inter‑Environnement Wallonie and
Bond
Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17,
EU:C:2019:622,
bod 79).
Súdny
dvor
konštatoval,
že
opatrenia, o ktoré
išlo v danej
veci,
predstavujú
spolu s modernizačnými
prácami,
ktoré
sú s nimi
neoddeliteľne
spojené,
„projekt“ v zmysle
článku 1
ods. 2 písm. smernice o PVŽP
(pozri
body 63
až
71,
90 a 94
tohto
rozsudku).
24      Rozsudok z 2. júna
2022,
(C‑43/21,
EU:C:2022:425)
ďalej
len
„rozsudok
FCC
Česká
republika“.
25      Rozsudok
FCC
Česká
republika,
bod 36.
26      Rozsudok z 8. novembra
2022,
Deutsche
Umwelthilfe (Typové
schválenie
motorových
vozidiel)
(C‑873/19,
EU:C:2022:857,
bod 55).
27      Príručka
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
s. 132 a 158.
28      Tamže.
29      Príručka
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
s. 132.
30      Bod 57
vyššie.
31      Príručka
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
s. 158.
32      Ak
dotknutá
zmena
zahŕňa
fyzickú
zmenu,
patrí
už
do
pôsobnosti
bodu 22
prílohy I. Pozri
bod 55
vyššie.
33      Zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2014/122
(Španielsko),
zo
17. decembra
2020,
bod 73,
Výbor
pre
dodržiavanie
dohovoru
konštatoval,
že
„prevádzkové
podmienky“
činnosti
zahŕňajú
„všetky
podmienky
povolenia a nielen
technické
alebo
funkčné
podmienky
ovplyvňujúce
výrobný
proces“. V súlade s týmito
zisteniami a odporúčaniami
výbor
rozhodol v bode 17
svojho
odporúčania
pre
Holandské
kráľovstvo
týkajúce
sa
vykonávania
bodu 3 písm. a)
rozhodnutia
VII/8m, z 28. novembra
2023,
že
„všetky
podmienky
týkajúce
sa
povolenia,
či
už
sú
obsiahnuté v povolení
alebo
nie,
treba
považovať
za
prevádzkové
podmienky“.
34      JENDROŚKA,
J.:
Public participation under Article 6
of
the Aarhus Convention.
In:
BÁNDI,
G.,
poznámka
pod
čiarou
7, c. d.,
s. 136.
Pozri
tiež
príručku
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
s. 158.
35      Príručka
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
s. 159.
36      Zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2009/41
(Slovensko),
zo
17. decembra
2010,
bod 55.
37      Tamže,
bod 56.
38      Pozri
bod 39
vyššie.
39      Zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2014/121
(Európska
únia), z 30. marca 2020,
bod 99.
Podľa
týchto
zistení
sa
test
významnosti
týka
otázky,
či
prehodnotenie
alebo
aktualizácia
„môže
významne
zmeniť
základné
parametre
činnosti
alebo
bude
‚riešiť‘
významné
environmentálne
aspekty
činnosti“
[bod 104 s odkazom
na
zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2006/17
(Európske
spoločenstvo) z 2. mája
2008].
40      Zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2014/121
(Európska
únia),
poznámka
pod
čiarou
39, c. d..
41      Tamže,
body 109 a 120.
42      Pozri
odôvodnenie 37
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2024/1785 z 24. apríla 2024,
ktorou
sa
mení
smernica
2010/75 a smernica
Rady
1999/31/ES o skládkach
odpadov
(Ú. v. EÚ L,
2024/1785,
15.7.2024).
43      Pozri
bod 66
vyššie.
44      Zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2014/104
(Holandsko), z 18. júna
2017,
bod 65, v ktorom
sa
zdôrazňuje,
že
povolené
trvanie
činnosti
je
„zjavne
prevádzkovou
podmienkou“. V príručke
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru
sa
uvádza,
že
„v mnohých
krajinách
sa
environmentálne
povolenia
udeľujú
len
na
obmedzené
obdobie
(zvyčajne
do
10 rokov) a potom
sa
musia
obnoviť
a/alebo
aktualizovať“
(s. 158).
45      Pozri v tomto
zmysle
Zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2013/107
(Írsko), z 19. augusta
2019,
bod 84.
46      Pozri
bod 67
vyššie.
47      Pozri v tomto
zmysle
návrhy,
ktoré
predniesla
generálna
advokátka
Kokott vo
veci
FCC
Česká
republika  (C‑43/21,
EU:C:2022:64,
bod 67).
48      V prípade
veterných
fariem
by
mohla
verejnosť
chcieť
vyjadriť
svoj
názor
napríklad v súvislosti s otázkami,
ako
sú
možné
úrovne
hluku
alebo
vizuálneho
rušenia
(stroboskopický
efekt).
Pozri
vo
všeobecnosti
VANDENPUT,
T. a VERMER,
D.:
Éoliennes.
In:
DELNOY, M.,
BORN,
Ch.‑Hu.:
Actualités choisies en droit de
l’urbanisme et
de
l'environnement.
Limal:
Anthemis,
Liège,
2021,
s. 218
‑ 249,
na
s. 228.
49      Zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámení
ACCC/C/2014/104
(Holandsko),
poznámka
pod
čiarou
44, c. d.,
bod 71;
ACCC/C/2013/107
(Írsko),
poznámka
pod
čiarou
45, c. d., bod 83;
ACCC/C/2016/143
(Česká
republika), z 26. júla
2021,
bod 106;
ACCC/C/2014/121
(Európska
únia),
poznámka
pod
čiarou
39, c. d.,
bod 102.
50      Zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2013/107
(Írsko),
poznámka
pod
čiarou
45, c. d.,
bod 84.
51      Pozri
bod 13
vyššie.
52      Pozri v tomto
zmysle
zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2013/107
(Írsko),
poznámka
pod
čiarou
45, c. d.,
bod 85.
53      Pozri
článok 1
Aarhuského dohovoru,
podľa
ktorého
„každá
Strana
bude
zaručovať
práva
na…
účasť
verejnosti
na
rozhodovacom
procese… v súlade s ustanoveniami
tohto
dohovoru“
(kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
54      Pozri
ACCC/C/2014/121
(Európska
únia),
poznámka
pod
čiarou
39, c. d.,
bod 97; a ACCC/C/2016/143
(Česká
republika),
poznámka
pod
čiarou
49, c. d.,
bod 103.
55      Pozri
moje
úvodné
poznámky
vyššie.
56      Ako
konštatuje
výbor
pre
dodržiavanie
dohovoru,
„dohovor
nestanovuje,
že
posudzovanie
vplyvov
na
životné
prostredie
je
povinnou
súčasťou
účasti
verejnosti;
vyžaduje
len,
aby v prípade,
ak
je
podľa
vnútroštátnej
právnej
úpravy
účasť
verejnosti
stanovená v rámci
procesu
posudzovania
vplyvov
na
životné
prostredie
([bod 20
prílohy]
I
dohovoru),
na
takúto
účasť
verejnosti
sa
musia
uplatňovať
ustanovenia
článku 6“
(zistenia a odporúčania
týkajúce
sa
oznámenia
ACCC/C/2008/24
(Španielsko), z 8. februára
2011,
bod 82).
57      Príručka
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
s. 122.
58      Tamže.
59      Bod 53
vyššie.
60      Bod 65
vyššie.
61      Príručka
na
uplatňovanie
Aarhuského dohovoru,
s. 158.
62      Pozri
bod 74
vyššie.