JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NICHOLAS EMILIOU
5 päivänä syyskuuta 2024 (1)
Asia C‑763/22
Procureur de la République
vastaan
OP
(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal judiciaire de Marseille (Marseillen alioikeus, Ranska)
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Puitepäätös 2002/584/YOS – Samaa henkilöä koskevat eurooppalainen pidätysmääräys ja luovutuspyyntö – Viranomainen, jolla on toimivalta päättää näiden kahden etusijajärjestyksestä – Kyseisen päätöksen tuomioistuinvalvonta
I       Johdanto
1.        OP:tä – joka on Ranskan kansalainen – vastaan on aloitettu rikosoikeudenkäynti Tribunal judiciaire de Marseillessa (Marseillen alioikeus, Ranska) (jäljempänä Tribunal judiciaire de Marseille tai ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin). Hänen odotettiin osallistuvan kyseisessä tuomioistuimessa useista rikoksista käytävään oikeudenkäyntiin. Hän oli kuitenkin säilössä Espanjassa sen jälkeen, kun Sveitsin viranomaiset olivat pyytäneet hänen luovuttamistaan.(2)
2.        Varmistaakseen OP:n läsnäolon Ranskassa käytävässä oikeudenkäynnissä Procureur de la République (yleinen syyttäjä, Ranska) antoi Espanjan viranomaisille osoitetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen. Näiden kahden kilpailevan pyynnön esittämisen jälkeen Consejo de Ministros (Espanjan hallitus) päätti antaa etusijan Sveitsin esittämälle luovutuspyynnölle (OP:n ollessa edelleen vankilassa Espanjassa).
3.        Tässä yhteydessä Tribunal judiciaire de Marseille pyrkii selventämään edellytyksiä, joilla täytäntöönpanojäsenvaltion (käsiteltävässä asiassa Espanja) viranomainen voi päättää, antaako se etusijan eurooppalaiselle pidätysmääräykselle vai luovutuspyynnölle, ja etenkin sitä, voiko hallintoelin tehdä tällaisen päätöksen, kun ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kyseisen elimen päätös ei voi olla tuomioistuinvalvonnan kohteena.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Euroopan unionin oikeus
4.        Puitepäätöksen 2002/584/YOS(3) 16 artiklassa, jonka otsikko on ”Päätös samanaikaisten pyyntöjen tapauksessa”, säädetään seuraavaa:
”1. Jos kaksi tai useampi jäsenvaltioista on antanut samaa henkilöä koskevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen päättää, mikä kyseisistä pidätysmääräyksistä pannaan täytäntöön, ottaen asianmukaisella tavalla huomioon kaikki asiaan liittyvät seikat ja erityisesti rikosten suhteellisen törkeyden ja niiden tekopaikat, eurooppalaisten pidätysmääräysten antamisajankohdat sekä sen, onko pidätysmääräys annettu syytteen nostamiseksi vai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemiseksi.
– –
3. Jos samasta henkilöstä on annettu sekä eurooppalainen pidätysmääräys että kolmannen maan esittämä luovutuspyyntö, täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen päättää, annetaanko etusija eurooppalaiselle pidätysmääräykselle vai luovuttamispyynnölle, ottaen asianmukaisella tavalla huomioon kaikki asiaan liittyvät, erityisesti 1 kohdassa tarkoitetut sekä sovellettavassa yleissopimuksessa tai sopimuksessa mainitut seikat.
– –”
B       Espanjan oikeus
5.        Rikostuomioiden vastavuoroisesta tunnustamisesta Euroopan unionissa annetun Espanjan lain 23/2014 (Ley 23/2014 de reconocimiento mutuo de resoluciones penales en la Unión Europea) 57 §:n 2 momentista, sellaisena kuin se on kuvattuna ennakkoratkaisupyynnössä ja sellaisena kuin Espanjan hallitus on sen vahvistanut, ilmenee lähinnä, että jos samasta henkilöstä on annettu eurooppalainen pidätysmääräys ja kolmannen maan esittämä luovutuspyyntö, Espanjan oikeusviranomaisen on keskeytettävä menettely ja toimitettava kaikki kyseiset asiakirjat oikeusministeriölle. Oikeusministerin ehdotus päätökseksi siitä, olisiko etusija annettava eurooppalaiselle pidätysmääräykselle vai luovutuspyynnölle ottaen asianmukaisesti huomioon kaikki olosuhteet ja etenkin 1 momentissa(4) tarkoitetut ja sovellettavassa yleissopimuksessa mainitut seikat, on toimitettava hallitukselle.
III  Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
6.        Ranskassa OP:tä vastaan nostetut syytteet koskevat useita rikoksia (kuten maksukorttien väärentämiseen tarkoitetun materiaalin hallussapitoa ja osallistumista rikollisryhmän toimintaan maksukorttien väärentämisen yhteydessä), jotka oli tehty useissa maissa (Ranska, Romania ja Thaimaa).
7.        OP:n oli määrä saapua syyskuussa 2021 Tribunal judiciaire de Marseilleen vastaamaan näistä rikoksista. Hänen asianajajansa ilmoitti kuitenkin kyseiselle tuomioistuimelle, että OP oli otettu kiinni ja otettu säilöön Espanjassa Sveitsin viranomaisten hänestä antamien pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön perusteella.
8.        Kesäkuussa 2022 OP:n asianajaja ilmoitti samalle tuomioistuimelle, että OP oli edelleen säilössä Espanjassa eikä halunnut tulla luovutetuksi Sveitsiin. Sen sijaan OP pyysi, että hänet palautettaisiin Ranskaan, jotta hän voisi olla henkilökohtaisesti läsnä oikeudenkäynnissä ja puolustautua häntä vastaan nostettuja syytteitä vastaan.
9.        Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin antoi OP:stä pidätysmääräyksen, jotta hänet saataisiin paikalle Ranskassa käytävään oikeudenkäyntiin. Tämän perusteella Ranskan syyttäjäviranomainen antoi eurooppalaisen pidätysmääräyksen, jotta OP luovutettaisiin Espanjasta Ranskaan.
10.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sai kuitenkin myöhemmin tietää, että Espanjan hallitus oli päättänyt antaa etusijan Sveitsin esittämälle luovutuspyynnölle; OP oli edelleen säilössä Espanjassa.
11.      OP:n asianajaja pyysi joulukuussa 2022, että Tribunal judiciaire de Marseille esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön kansallisen lainsäädännön, jossa hallintoelimelle annetaan toimivalta päättää, mille kilpailevista luovutuspyynnöistä olisi annettava etusija, yhteensopivuudesta puitepäätöksen 2002/584 kanssa.
12.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa tästä, että kyseessä olevien kansallisten säännösten mukaan hallituksen elin – maan hallitus – eikä oikeusviranomainen voi päättää eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja kolmannen maan esittämän luovutuspyynnön etusijajärjestyksestä. Lisäksi, sikäli kuin on havaittavissa, käytettävissä ei ilmeisestikään ole oikeussuojakeinoa hallituksen päätöksen riitauttamiseksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma tällaisten kansallisten säännösten yhteensopivuudesta puitepäätöksen 2002/584 kanssa.
13.      Ranskan syyttäjäviranomainen kuitenkin katsoi, ettei Tribunal judiciaire de Marseillella ollut käsiteltävänään olevassa asiassa oikeutettua intressiä esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymystä Espanjan lainsäädännön yhteensopivuudesta kyseisen puitepäätöksen kanssa.
14.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on tästä eri mieltä. Se katsoo lähinnä, että sillä on aito intressi pyytää unionin tuomioistuinta selventämään kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön yhteensopivuutta puitepäätöksen 2002/584 kanssa, koska tämä määrittää pohjimmiltaan edellytykset, joilla se voi jatkaa OP:tä koskevaa oikeudenkäyntiä.
15.      Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [puitepäätös 2002/584] esteenä sille, että jäsenvaltion lainsäädännössä annetaan hallituksen elimelle toimivalta päättää, onko pantava täytäntöön eurooppalainen pidätysmääräys vai sen kanssa kilpaileva kolmannen valtion esittämä luovuttamispyyntö, ja ettei tähän päätökseen voida hakea muutosta?”
16.      Kirjallisia huomautuksia esittivät Ranskan, Espanjan ja Puolan hallitukset sekä Euroopan komissio. OP, Ranskan, Espanjan, Alankomaiden ja Puolan hallitukset sekä komissio esittivät suulliset lausumansa 28.11.2023 pidetyssä istunnossa.
IV     Asian tarkastelu
17.      Ennen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksen sisällön tutkimista (B) tarkastelen sitä, voidaanko tämä ennakkoratkaisupyyntö ottaa tutkittavaksi (ja onko siitä edelleen tarpeen lausua) (A).
A       Ennakkoratkaisukysymyksen tutkittavaksi ottaminen (ja kysymys siitä, onko siitä edelleen tarpeen lausua)
18.      Espanjan hallitus katsoo, ettei nyt käsiteltävänä olevaa ennakkoratkaisupyyntöä voida ottaa tutkittavaksi. Komissio puolestaan katsoo, että se voidaan ottaa tutkittavaksi. Istunnossa komissio kuitenkin esitti näkemyksen, jonka mukaan unionin tuomioistuimen ei ole enää tarpeen vastata ennakkoratkaisukysymykseen.
19.      Kun tarkastellaan ensinnäkin nyt käsiteltävänä olevan ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamista, on syytä muistuttaa, että yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos siis esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on lähtökohtaisesti velvollisuus vastata niihin.(5)
20.      Tästä seuraa, että unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta ja että unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että unionin oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.(6)
21.      Nämä oikeuskäytännössä esitetyt osatekijät huomioon ottaen Espanjan hallitus väittää yhtäältä, että käsiteltävässä asiassa esitettyä ennakkoratkaisupyyntöä ei voida ottaa tutkittavaksi, koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei yksilöi mitään espanjalaisen tuomioistuimen tai hallintoviranomaisen antamaa ratkaisua eikä mitään puitepäätöksen 2002/584 säännöstä, joka olisi merkityksellinen ennakkoratkaisukysymyksen kannalta.
22.      Tästä näkemyksestä poiketen pidän aivan selvänä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ensinnäkin kyseenalaistaa lain 23/2014 57 §:n 2 momentin, jossa säädetään, että jos on esitetty – käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien kaltaisia – kilpailevia pyyntöjä henkilön luovuttamiseksi ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanemiseksi, Espanjan hallituksen on päätettävä, kummalle niistä annetaan etusija. Toiseksi se viittaa päätökseen, jolla Espanjan hallitus päätti antaa etusijan Sveitsin esittämälle luovutuspyynnölle eikä eurooppalaiselle pidätysmääräykselle, jotka molemmat koskivat OP:tä. Vaikka kyseisestä päätöksestä ei ole esitetty yksityiskohtaisia tietoja (esimerkiksi sen tekemisajankohtaa tai perusteita, kuten komissio huomautti istunnossa), ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että tiedot päätöksen olemassaolosta toimitettiin ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle Juzgado Central n 5 de Madridin (keskustuomioistuin nro 5, Madrid, Espanja) 2.9.2022 päivätyllä kirjeellä.(7)Kolmanneksi on jokseenkin selvää, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää tulkitsemaan erityisesti puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohtaa, joka koskee tapauksia, joissa samasta henkilöstä on annettu sekä eurooppalainen pidätysmääräys että kolmannen maan esittämä luovutuspyyntö.
23.      Katson näin ollen, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on yksilöinyt oikeudellisesti riittävällä tavalla kansallisen ja unionin oikeuden asian kannalta merkitykselliset osatekijät, jotta unionin tuomioistuimen on mahdollista ymmärtää unionin oikeuteen liittyvä kysymys, jota on tarkoitus selventää.
24.      Toisaalta Espanjan hallitus väittää, että ennakkoratkaisukysymys on hypoteettinen lähinnä, koska se liittyy toisen jäsenvaltion lainsäädäntöön, ja ettei unionin tuomioistuimen antamalla vastauksella ole merkitystä pääasian kannalta.
25.      Olen tästä eri mieltä. Huomautan ensinnäkin, että jäsenvaltioiden oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa koskeva erityisjärjestelmä voi luonnollisestikin johtaa tilanteisiin, joissa määräyksen antaneen valtion (käsiteltävässä asiassa Ranska) kansallinen tuomioistuin tarvitsee selvennystä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanovaltiossa (käsiteltävässä asiassa Espanja) täytäntöönpanolle asetettujen edellytysten yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa. Kuten Espanjan hallitus myöntää, unionin tuomioistuin on aiemmin katsonut, että tällaiset ennakkoratkaisupyynnöt voidaan ottaa tutkittavaksi, kun puitepäätöksen 2002/584 pyydetty tulkinta antaisi kyseiselle ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle mahdollisuuden määrittää asianmukainen menettelytapa, kun kyse on tietyn eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta tai peruuttamisesta tai uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta, jos aiemman eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäydyttiin.(8)
26.      Toiseksi, ja kuten komissio on lähinnä huomauttanut, jos unionin tuomioistuin katsoo, että kyseessä olevan Espanjan lainsäädännön menettelylliset piirteet eivät ole yhteensopivia puitepäätöksen 2002/584 kanssa, tämä ymmärtääkseni mahdollistaisi lähtökohtaisesti sen, että OP:tä koskeva eurooppalainen pidätysmääräys saatettaisiin edelleen panna täytäntöön niin kauan kuin OP on Espanjan alueella. Toisaalta, jos unionin tuomioistuin katsoo, että kyseessä olevat kansalliset säännökset ovat yhteensopivia puitepäätöksen kanssa, tämä toteamus on merkityksellinen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn kannalta, koska sen ansiosta kyseinen tuomioistuin voi ryhtyä toimiin sen varmistamiseksi, että OP luovutetaan edelleen Sveitsistä, jos ja kun hänet luovutetaan sinne, kansainvälisen oikeuden sovellettavien sääntöjen mukaisesti.
27.      Tällaisessa tilanteessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä kysymys ei nähdäkseni ole hypoteettinen.
28.      Kun tarkastellaan seuraavaksi sitä, onko asiasta edelleen tarpeen lausua, totean OP:n asianajajan huomauttaneen istunnossa, että OP oli luovutettu Sveitsiin nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön esittämisen jälkeen. Komissio väittikin, että nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö on jäänyt vaille kohdetta. Sen näkemyksen mukaan unionin tuomioistuimen vastaus siihen, onko puitepäätös 2002/584 esteenä asianomaisille Espanjan kansallisen lainsäädännön säännöksille, ei ole enää tarpeen sen ratkaisemiseksi, miten pääasiassa olisi meneteltävä.
29.      Komissio vetosi tältä osin unionin tuomioistuimen määräykseen Ministerio Fiscal,(9)jossa unionin tuomioistuin katsoi, että lausunnon antaminen Audiencia Nacionalin (valtakunnallinen ylioikeus, Espanja) esittämästä ennakkoratkaisupyynnöstä, joka koski Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisen vireillä olevan Espanjasta Amerikan yhdysvaltoihin luovuttamisen yhteensopivuutta, raukesi sen jälkeen, kun henkilön, jonka luovuttamista pyydettiin, oikeudellinen avustaja oli ilmoittanut, kuten kyseisessä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vahvisti, että luovutus oli tosiasiallisesti tapahtunut.
30.      Olen samaa mieltä komission kanssa siitä, että jos vahvistetaan, että OP on tosiasiallisesti luovutettu Sveitsiin, nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön olisi katsottava jääneen vaille kohdetta. Ennakkoratkaisupyynnöstä ei nimittäin ilmene, miksi tällaisessa (uudessa) tilanteessa unionin tuomioistuimen vastaus olisi tarpeen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn kannalta.(10)
31.      Espanjan hallitus ei kuitenkaan pystynyt vahvistamaan OP:n luovutusta koskevia tietoja (mikä johtui kyseisen hallituksen mukaan nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön tunnistetietojen poistamisesta). Tässä tilanteessa tutkin seuraavaksi ennakkoratkaisukysymyksen perusteltavuutta.
B       Ennakkoratkaisukysymyksen perusteltavuus
32.      Palautan mieleen, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii kysymyksellään varmistumaan lähinnä siitä, onko puitepäätöksen 2002/584 ja erityisesti sen 16 artiklan 3 kohdan kanssa ristiriidassa sellainen kansallinen säännös, jonka mukaan hallituksen elimellä (eikä oikeusviranomaisella) on toimivalta päättää, annetaanko etusija samaa henkilöä koskevalle eurooppalaiselle pidätysmääräykselle vai kolmannen maan esittämälle luovutuspyynnölle, kun tällainen etusijaa koskeva päätös ei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan ole tuomioistuinvalvonnan kohteena.
33.      Aloitan tarkasteluni selittämällä, miksi käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva tilanne ei vaikuta olevan ristiriidassa Petruhhin-mekanismin kanssa, josta seuraa etusijasääntö, jota sovelletaan tietyin edellytyksin, jos luovutuspyyntö esitetään ja eurooppalainen pidätysmääräys annetaan samasta henkilöstä ja samoista rikoksista (1).
34.      Sen jälkeen käsittelen ennakkoratkaisukysymyksen ydintä, jossa on itse asiassa kaksi näkökohtaa, kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee. Ensimmäinen niistä koskee jäsenvaltion mahdollisuutta antaa tehtävä luovutuspyyntöjen ja eurooppalaisten pidätysmääräysten etusijasta päättämisestä hallituksen elimelle (ratkaisu, jolle puitepäätös 2002/584 on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan esteenä). Toinen näkökohta koskee tarvetta mahdollistaa tällaisen elimen tekemään päätökseen kohdistuva tuomioistuinvalvonta.
35.      Tarkastelen näitä molempia näkökohtia vuorotellen selventääkseni, että puitepäätös 2002/584 ei ole esteenä kansalliselle säännökselle, jossa annetaan toimivalta eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön etusijasta päättämisestä hallituksen elimelle (2), mutta että se edellyttää, että tällainen päätös voi olla tuomioistuinvalvonnan kohteena (3).
1.     Petruhhin-mekanismi
36.      Haluan huomauttaa aluksi, että kun jäsenvaltio vastaanottaa samaa henkilöä koskevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen (toisesta jäsenvaltiosta) ja luovutuspyynnön (kolmannesta maasta), ei ole mitään yleistä velvollisuutta ratkaista tilannetta eurooppalaisen pidätysmääräyksen hyväksi. Vaikka puitepäätöksen 2002/584 tekemiseen johtaneeseen alkuperäiseen ehdotukseen sisältyi tätä koskeva sääntö siinä tapauksessa, että eurooppalaista pidätysmääräystä ”vastustetaan” sellaisen kolmannen maan esittämällä luovutuspyynnöllä, joka ei ole rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan vuonna 1957 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen sopimuspuoli, puitepäätökseen 2002/584 ei sisällytetty automaattista etusijasääntöä eurooppalaisen pidätysmääräyksen hyväksi.(11) Näin ollen jokainen tilanne, jossa samasta henkilöstä on annettu sekä eurooppalainen pidätysmääräys että luovutuspyyntö, on pääsääntöisesti ratkaistava ad hoc jäljempänä tässä ratkaisuehdotuksessa esittämieni yleisten perusteiden mukaisesti.
37.      Poikkeuksena tästä säännöstä ainoa tilanne, jossa eurooppalaiselle pidätysmääräykselle on annettava etusija, on se, joka voi seurata Petruhhin-mekanismin soveltamisesta.
38.      Unionin tuomioistuin selvensi tuomiossa Petruhhin tältä osin, että kun jäsenvaltio vastaanottaa toisen jäsenvaltion kansalaista koskevan luovutuspyynnön kolmannelta maalta, jos kyseinen kansalainen on käyttänyt oikeuttaan liikkua vapaasti ja jos pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio ei luovuta omia kansalaisiaan, tässä tilanteessa kyseisellä valtiolla on velvollisuus antaa jäsenvaltiolle, jonka kansalainen etsitty henkilö on, mahdollisuus asettaa etsitty henkilö syytteeseen antamalla eurooppalainen pidätysmääräys (jos jäsenvaltion, jonka kansalainen etsitty henkilö on, kansallinen lainsäädäntö mahdollistaa syytteeseenpanon sen oman alueen ulkopuolella tehdyistä rikoksista). Tämä velvollisuus perustuu SEUT 18 ja SEUT 21 artiklaan, joissa yhtäältä kielletään kansalaisuuteen perustuva syrjintä ja toisaalta annetaan oikeus vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella.(12)
39.      Jos käsiteltävässä asiassa esitettyä luovutuspyyntöä ja annettua eurooppalaista pidätysmääräystä koskevat tosiseikat olisivat olleet täysin samat, hallituksen etusijasta tekemä päätös vaikuttaisi näin ollen olevan Petruhhin-mekanismin logiikan vastainen,(13) mikä tekisi kyseiseen päätökseen johtaneen prosessin, sellaisena kuin se esitetään käsiteltävässä ennakkoratkaisupyynnössä, näkökohtien selvittämisen jokseenkin toissijaiseksi.
40.      Ennakkoratkaisupyyntöön ei kuitenkaan sisälly tietoja Sveitsin luovutuspyynnön ulottuvuudesta. Näin ollen pelkästään se seikka, ettei näiden kahden pyynnön mahdollista päällekkäisyyttä (ja Petruhhin-mekanismin vaikutuksia) ole tarkasteltu lainkaan, on osoitus siitä, että pyynnöt koskevat ilmeisesti eri tosiseikkoja. Jotkin väliintulijoista ovat nimenomaisesti hyväksyneet tämän olettaman, ja sitä tukee Espanjan hallituksen kirjallisissa huomautuksissaan esittämä toteamus siitä, että vastaanotettuaan Sveitsin esittämän luovutuspyynnön Espanjan viranomaiset kuulivat Ranskan viranomaisia Petruhhin-mekanismin mukaisesti ja että Ranskan viranomaiset totesivat, että ne eivät anna eurooppalaista pidätysmääräystä OP:n asettamiseksi syytteeseen tosiseikoista, jotka johtivat Sveitsin luovutuspyynnön esittämiseen. Ranskan hallitus ei kuitenkaan pystynyt vahvistamaan tätä seikkaa istunnossa.(14)
41.      Otan näin ollen lähtökohdaksi olettaman siitä, että ainoat oikeudelliset kysymykset, joita käsiteltävässä asiassa on tarkasteltava, koskevat ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen yksilöimiä näkökohtia, koska asiakirja-aineistossa ei ole viitteitä siitä, että Petruhhin-mekanismi ja siitä tehtävät päätelmät olisi jätetty huomiotta.
2.     Elin, joka on toimivaltainen tekemään päätöksen eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön etusijajärjestyksestä
42.      Kun tarkastellaan ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäistä näkökohtaa eli sitä, onko puitepäätös 2002/584 esteenä kansalliselle säännökselle, jossa tehtävä eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön etusijajärjestyksestä päättämisestä annetaan hallituksen elimelle eikä oikeusviranomaiselle, tähän kysymykseen on mielestäni vastattava kieltävästi. Olen tältä osin samaa mieltä kaikkien asiaan kantaa ottaneiden, väliintulijoina olevien hallitusten ja komission kanssa.
43.      Tämä päätelmä perustuu ennen kaikkea puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdan sanamuotoon.
44.      Muistutan, että kyseisen säännöksen mukaan ”täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen päättää, annetaanko etusija eurooppalaiselle pidätysmääräykselle vai luovuttamispyynnölle – –”.(15)
45.      Tämän ilmaisun avoin luonne tarkoittaa, ettei sillä voida katsoa viitattavan ainoastaan oikeusviranomaiseen.
46.      Sen avoin luonne ja se seikka, ettei tätä käsitettä määritellä tai selvennetä lainkaan puitepäätöksessä 2002/584, pikemminkin osoittaa, että unionin lainsäätäjä päätti jättää jäsenvaltioiden tehtäväksi määrittää, mikä elin on toimivaltainen tekemään päätöksen eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön etusijajärjestyksestä.
47.      Päätelmän, jonka mukaan toimivaltaisen viranomaisen käsite ei viittaa välttämättä ainoastaan oikeusviranomaiseen, vahvistaa toiseksi puitepäätöksen 2002/584 eri säännösten vertaileva tarkastelu.
48.      Huomautan tältä osin, että toimivaltaisen viranomaisen käsitteen valinta puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdassa on ristiriidassa sen kanssa, että saman artiklan 1 kohdassa käytetään käsitettä ”täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen”(16) sen kansallisen elimen yksilöimiseksi, jolla on toimivalta tehdä päätös, jos eri jäsenvaltiot ovat esittäneet samasta henkilöstä kaksi kilpailevaa eurooppalaista pidätysmääräystä tai useamman sellaisen.
49.      Toisin sanoen puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 1 ja 3 kohdasta yhdessä luettuina ilmenee, että vaikka unionin lainsäätäjä edellyttää selvästi jäsenvaltioiden antavan tehtävän etusijajärjestyksestä päättämisestä oikeudelliselle elimelle (”täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen”) silloin, kun samasta henkilöstä on annettu useita eurooppalaisia pidätysmääräyksiä, se antaa jäsenvaltioille enemmän valinnanvapautta (”toimivaltainen viranomainen”), kun samasta henkilöstä on annettu eurooppalainen pidätysmääräys ja luovutuspyyntö.
50.      Edellä esitettyyn näkemykseen ei vaikuta puitepäätöksen 2002/584 28 artiklan 4 kohta, jota käsiteltiin istunnossa melko laajasti.
51.      Puitepäätöksen 28 artikla koskee etenkin ”pidätysmääräyksen mukaista luovuttamista ja luovuttamista edelleen kolmanteen maahan”. Sen 1 ja 3 kohdassa esitetään yksityiskohtaisesti edellytykset, joilla henkilö, joka on jo luovutettu pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, voidaan luovuttaa toiseen jäsenvaltioon (muuhun kuin täytäntöönpanojäsenvaltioon) sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella, joka on annettu ennen ensimmäistä luovuttamista tehdystä rikoksesta. Tässä yhteydessä kyseisen puitepäätöksen 28 artiklan 3 kohdassa viitataan edellytyksiin, joilla luovutus edelleen (toiseen jäsenvaltioon) edellyttää täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen suostumusta.
52.      Tästä poiketen puitepäätöksen 2002/584 28 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetään, että ”– – eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla luovutettua henkilöä ei saa luovuttaa kolmanteen valtioon ilman luovuttaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suostumusta”.
53.       Tämä sanamuoto huomioon ottaen istunnossa käydyssä näkemystenvaihdossa keskityttiin siihen, voiko toimivaltaisen viranomaisen käsitteen käyttö puitepäätöksen 2002/584 28 artiklan 4 kohdassa tosiasiassa viitata (yksinomaan) täytäntöönpanosta vastaavaan oikeusviranomaiseen, koska luovuttaminen edelleen koskee kyseisen säännöksen mukaan henkilöä, joka on ensin luovutettu eurooppalaisen pidätysmääräyksen mukaisesti, ja koska tällainen luovuttaminen on täytynyt tehdä (täytäntöönpanosta vastaavan) oikeusviranomaisen päätöksen perusteella. Jos asia on näin, tästä herää kysymys – kuten olen ymmärtänyt käydyn näkemystenvaihdon – siitä, onko tämä päätelmä ulotettava koskemaan myös puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdassa käytettävää toimivaltaisen viranomaisen käsitettä, mikä tarkoittaisi, että kyseisellä käsitteellä viitataan tosiasiallisesti ja käytetystä laajemmasta sanamuodosta huolimatta (ainoastaan) oikeusviranomaiseen.
54.      Tämä näkemystenvaihto perustuu nähdäkseni väärinkäsitykseen, joka johtuu puitepäätöksen 2002/584 28 artiklan 4 kohdan ranskankielisen version moniselitteisyydestä, jota on myös englanninkielisessä versiossa ja joissain muissa kieliversioissa.(17)
55.      Joissain kieliversioissa jätetään nimittäin ilmeisestikin avoimeksi, viittaako puitepäätöksen 2002/584 28 artiklan 4 kohdassa käytetty käsite ”luovuttaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen” tosiasiassa toimivaltaiseen viranomaiseen, joka luovutti kyseisen henkilön, vai jäsenvaltioon, joka luovutti kyseisen henkilön. Näiden kieliversioiden perusteella se voisi olla jompikumpi tai molemmat.
56.      Tätä epävarmuutta ei kuitenkaan synny muissa kieliversioissa, kuten saksan-, espanjan-, italian- tai puolankielisessä versiossa,(18) joista ilmenee selvästi, että kyseisellä ilmaisulla viitataan jäsenvaltioihin, jotka luovuttivat pyydetyn henkilön, ja niiden ”toimivaltaiseen viranomaiseen”, joka antoi suostumuksen edelleen luovuttamiseen.
57.      Mielestäni olisi omaksuttava jälkimmäinen tulkinta.
58.      Ensiksi mainittu tulkinta ei ensinnäkään mahdollista päätelmän tekemistä käsiteltävässä asiassa tarkasteltavasta kysymyksestä. Jälkimmäinen tulkinta on toisaalta hyvin selvä eikä jätä mitään epäselvyyttä kyseisen ilmaisun täsmällisestä merkityksestä. Lisäksi jälkimmäinen tulkinta vastaa täysin puitepäätöksen 2002/584 yleistä logiikkaa, jossa vastuu eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta annetaan nimenomaisesti oikeusviranomaisille, samalla kun siinä käytetään toimivaltaisen viranomaisen laajempaa käsitettä, kun kyse on henkilön luovuttamisesta kolmanteen maahan (puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdassa).
59.      Tämän perusteella yhtäältä puitepäätöksen 16 artiklan 1 ja 3 kohdassa ja toisaalta sen 28 artiklan 3 ja 4 kohdassa tehdyllä ”täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen” ja ”toimivaltaisen viranomaisen” erottelulla vaikuttaa olevan samat perusteet.
60.      Puitepäätöksen 2002/584 28 artiklan 3 kohdasta ilmenee selvästi, että etsityn henkilön luovuttaneen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on annettava suostumus edelleen luovuttamiseen (toiseen jäsenvaltioon) ja että toimivaltaisen viranomaisen (joka on mahdollisesti eri kuin täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen) on annettava suostumus edelleen luovuttamiseen, ja kyseisen puitepäätöksen 16 artiklan 1 ja 3 kohdassa käytetään samaa logiikkaa, kun kyse on etusijasta päättämisestä silloin, kun samasta henkilöstä on esitetty useita pyyntöjä, riippuen siitä, koskevatko useat pyynnöt kahta tai useampaa eurooppalaista pidätysmääräystä (täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen) vai eurooppalaista pidätysmääräystä ja luovutuspyyntöä (toimivaltainen viranomainen).(19)
61.      Lisäksi päätöksen antaa jäsenvaltioille enemmän valinnanvapautta sen elimen osalta, jolla on toimivalta tehdä päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön etusijajärjestyksestä, vaikuttaa vahvistavan myös lainsäädäntömenettely, kuten Espanjan hallitus lähinnä huomautti.
62.      Kuten on jo huomautettu, puitepäätöksen 2002/584 tekemiseen johtaneessa alkuperäisessä ehdotuksessa todettiin, että päätös etusijajärjestyksestä olisi tarpeen vain, jos kilpailevan luovutuspyynnön esittää rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan vuonna 1957 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen sopimuspuoli.(20) Siinä ehdotettiin, että tällaisessa tilanteessa päätöksen etusijajärjestyksestä tekee ”täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen”. Puitepäätöksen 2002/584 (sellaisena kuin se lopulta hyväksyttiin) 16 artiklan 3 kohdan sanamuodossa kyseinen käsite korvattiin kuitenkin ”toimivaltaisella viranomaisella”,(21) mikä on osoitus unionin lainsäätäjän aikomuksesta käyttää laajempaa käsitettä kuin ”oikeusviranomainen”.
63.      Edellä esitetty päätelmä vahvistuu lisäksi, kun tarkastellaan puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdan laajempaa asiayhteyttä.
64.      Ensinnäkin oikeusviranomaisen käsitettä – joko muodossa ”pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen” tai ”täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen” – käytetään johdonmukaisesti koko puitepäätöksessä 2002/584 eurooppalaisten pidätysmääräysten antamisesta ja täytäntöönpanosta vastuussa olevista elimistä.(22)
65.      Oikeusviranomaisten (tai vastaavien viranomaisten) osallisuuden edellyttäminen kuvastaa toiseksi sitä, että puitepäätöksen 2002/584 mukainen koko erityinen luovutusjärjestelmä mielletään oikeudelliseksi yhteistyöksi, jossa oikeudelliset elimet toimivat tämän erityisjärjestelmän molemmissa päissä (luovutuspyynnön esittäminen ja täytäntöönpano).(23)
66.      Tämä kuvastaa kolmanneksi puitepäätöksen 2002/584 tavoitetta, joka on ”ottaa käyttöön sellainen yksinkertaistettu luovuttamisjärjestelmä suoraan oikeusviranomaisten välille, jolla voitaisiin korvata suvereenien valtioiden perinteinen yhteistyöjärjestelmä, johon liittyy poliittisen vallan käyttöä ja poliittista harkintavaltaa, jotta voidaan varmistaa rikosasioissa annettujen oikeudellisten päätösten vapaa liikkuvuus vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella”,(24) mikä perustuu vankkaan luottamukseen, jonka on vallittava jäsenvaltioiden välillä.(25) Unionin tuomioistuin esitti saman ajatuksen, jonka mukaan puitepäätös 2002/584 perustuu oikeusviranomaisten väliseen yhteistyöhön, katsoessaan, että kyseisellä puitepäätöksellä pyritään varmistamaan, että täytäntöönpanovaltaa käyttävälle elimelle ei anneta päätösvaltaa etsittyjen henkilöiden luovuttamismenettelyssä.(26)
67.      Tätä taustaa vasten on nähdäkseni selvää, että kun unionin lainsäätäjä päätti viitata puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdassa toimivaltaiseen viranomaiseen (eikä oikeusviranomaiseen), se tietoisesti päätti poiketa puitepäätöksen yleisestä logiikasta, sellaisena kuin se on kuvattuna edellä (ja kuten OP lähinnä huomautti istunnossa).
68.      Peruste toimivaltaisen viranomaisen käsitteen käyttämiselle kyseisessä säännöksessä on nimittäin se, että samasta henkilöstä esitettyjä eurooppalaisia pidätysmääräyksiä koskeva päätös kuuluu kokonaisuudessaan ja yksinomaan puitepäätöksen 2002/584 mukaisen yksinkertaistetun oikeusviranomaisten luovutusjärjestelmän piiriin, kun taas tarve tarkastella eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa kolmannen maan esittämään luovutuspyyntöön nähden kytkee tilanteen luovutusjärjestelmään, josta on sovittu asianomaisen kolmannen maan kanssa. Tällainen järjestelmä perustuu todennäköisesti täytäntöönpanovallan käyttäjän perinteiseen osallistumiseen (ja siihen sisältyy poliittisia näkökohtia), kuten Puolan hallitus ja komissio lähinnä huomauttavat, kuten myös edellä 66 kohdassa mainitussa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä esitetyistä toteamuksista myös ilmenee ja kuten asianomaisessa luovutussopimuksessa voidaan myös nimenomaisesti todeta.
69.      Tällainen sopimus voi lisäksi tarjota erityisen institutionaalisen ratkaisun siihen, millä elimellä on toimivalta tehdä päätös, jos samasta henkilöstä on esitetty kaksi pyyntöä tai useampia pyyntöjä, kuten esimerkiksi on unionin ja Yhdysvaltojen välisen luovutussopimuksen tapauksessa. Viimeksi mainitun mukaan on niin, että jos samasta henkilöstä on annettu sekä eurooppalainen pidätysmääräys että Yhdysvaltojen esittämä luovutuspyyntö, päätöksen tekee pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion ”täytäntöönpanoviranomainen” (sopimuksen ranskankielisessä versiossa ”pouvoir exécutif”), ”jos Amerikan yhdysvaltojen ja jäsenvaltion välillä voimassaolevan kahdenvälisen luovutussopimuksen mukaisesti päätöksen kilpailevista pyynnöistä tekee kyseinen viranomainen”.(27)
70.       Jos unionin lainsäätäjä ei ole edellyttänyt, että päätöksen eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön etusijajärjestyksestä tekee välttämättä jäsenvaltion oikeusviranomainen, vaan se on päättänyt jättää jäsenvaltioille enemmän liikkumavaraa tässä suhteessa, sen tarkoituksena siis oli nähdäkseni tunnustaa täytäntöönpanovallan käyttäjien perinteinen osallistuminen luovutusasioihin ja olla estämättä kolmansien maiden kanssa sovittujen kahdenvälisten luovutusjärjestelmien toimintaa.
71.      Nämä näkökohdat vahvistavat siten aiemman arvioinnin, ja päättelen niiden perusteella, että puitepäätös 2002/584 ei ole esteenä kansalliselle säännökselle, jossa annetaan hallituksen elimelle toimivalta päättää eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön etusijajärjestyksestä.
72.      Edellä esitetystä kuitenkin seuraa, että puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohta on kolmansien maiden kanssa sovittujen luovutusjärjestelmien ja jäsenvaltioiden välisiin suhteisiin sovellettavan yksinkertaistetun luovutusjärjestelmän risteyskohdassa. Olen selittänyt, miksi luovutusjärjestelmille ominaiset näkökohdat ovat johtaneet päätökseen antaa jäsenvaltioille riittävästi liikkumavaraa määritettäessä viranomaisia, jotka päättävät eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön etusijajärjestyksestä, mutta on kiistatonta, että kun päätöksen etusijajärjestyksestä tekee hallituksen elin eikä oikeusviranomainen, tällainen ratkaisu luo tiettyä jännitettä unionin sisäisessä luovutusjärjestelmässä.
73.      Samalla kun kyseinen järjestelmä perustuu oikeusviranomaisten väliseen yhteistyöhön, käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen tilanne johtaa nimittäin siihen, että etsityn henkilön tilanteesta päättää in fine (etusijajärjestyksestä tehtävän päätöksen seurauksena) elin, joka ei ole tuomioistuin. Katsonkin, että tällaisen päätöksen on oltava tuomioistuinvalvonnan kohteena syistä, joita selitän seuraavassa jaksossa.
3.     Tuomioistuinvalvonta
74.      Tarkastellessani tuomioistuinvalvontaa koskevaa kysymystä esitän ensin alustavia huomautuksia sen selvityksen täsmällisestä ulottuvuudesta, joka tältä osin on tehtävä (a), ennen kuin tutkin puitepäätöstä 2002/584 tästä näkökulmasta (b).
a)     Alustavat huomautukset
75.      Ensinnäkin, kuten Alankomaiden hallitus huomautti istunnossa, päätös puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön etusijajärjestyksestä on erotettava sitä koskevasta päätöksestä, täyttyvätkö edellytykset näiden toimien täytäntöönpanolle. Kuten komissio huomautti samaan tapaan, jotta etusija voidaan antaa jommallekummalle (ja jotta etusijajärjestys on alun alkaenkin merkityksellinen), tietyn pyynnön on oltava ”täytäntöönpantavissa” sovellettavat säännöt huomioon ottaen. Esimerkiksi, jos sovellettavat edellytykset eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle eivät täyty mutta sovellettavat edellytykset luovutuspyynnön täytäntöönpanolle täyttyvät, jälkimmäiselle annetaan loogisesti etusija.(28)
76.      Tältä osin korostan, että kysymys siitä, onko kumpikin ”kilpailevista” pyynnöistä täytäntöönpantavissa, ei ole suoraan merkityksellinen käsiteltävän asian kannalta, joka koskee sitä, onko etusijaa koskevista perusteista, sellaisina kuin ne vahvistetaan puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdassa, tehtävän (erillisen) päätöksen oltava tuomioistuinvalvonnan kohteena silloin, kun sen on tehnyt hallituksen elin.
77.      Toiseksi Ranskan hallitus toteaa, ettei kyseisessä säännöksessä edellytetä, että etusijajärjestyksestä tehtävän päätöksen on voitava olla tuomioistuinvalvonnan kohteena, koska velvollisuutta tehdä erillinen päätös etusijajärjestyksestä ei ole alun alkaenkaan. Päätös etusijajärjestyksestä voi sen näkemyksen mukaan olla kiinteä osa päätöksentekomenettelyä, jossa joko pannaan täytäntöön eurooppalainen pidätysmääräys tai asianomainen henkilö päätetään luovuttaa. Näin ollen tuomioistuinvalvontaa koskevan edellytyksen (edellyttäen, että tällainen edellytys on olemassa) noudattamista on tutkittava kansallisiin menettelyihin, joita tarkastellaan kokonaisuutena, nähden.
78.      Tunnustan tietenkin niiden ratkaisujen moninaisuuden, joita jäsenvaltiot voivat tehdä suunnitellessaan mekanismia, jossa päätös etusijajärjestyksestä (muodollisessa tai aineellisessa mielessä) tehdään. Käsiteltävässä asiassa tarkasteltavaa selvitystä rajaavat kuitenkin kansallisen mekanismin erityispiirteet, sellaisina kuin ne on esitetty tässä menettelyssä. Seuraavaksi tehtävä tarkastelu onkin ymmärrettävä siten, että tulkinta tehdään ensisijaisesti tätä kansallisen lainsäädännön erityistä asiayhteyttä vasten, jossa etusijajärjestyksestä tehdään ilmeisestikin erillinen päätös ilman, että tällainen päätös olisi jaettu eri menettelyllisiin vaiheisiin.
79.      Kolmanneksi, vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähtee siitä olettamasta, että hallituksen etusijajärjestyksestä tekemä päätös ei ole tuomioistuinvalvonnan kohteena, Espanjan hallitus on selittänyt asian olevan päinvastoin.
80.      Yhtäältä se selitti, että yleiset säännökset eivät estä hallituksen päätökseen kohdistuvan tuomioistuinvalvonnan mahdollisuutta (toisin kuin joidenkin toimien ryhmien osalta säädetään). Toisaalta se viittasi erityisesti Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin, Espanja) ratkaisuun,(29) jossa tämä tarkasteli hallituksen päätöstä, jossa Venäjän federaation esittämälle luovutuspyynnölle annettiin etusija Liettuan oikeusviranomaisen antamaan eurooppalaiseen pidätysmääräykseen nähden.
81.      Tältä osin haluan muistuttaa, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”ainoastaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää niiden kysymysten sisältö, jotka se aikoo unionin tuomioistuimelle esittää,”(30) ja todeta asian tosiseikat ja oikeudelliset seikat.(31) Katson tältä osin, että unionin tuomioistuimen olisi otettava lähtökohdaksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä olettama, ja on viimeksi mainitun asia vahvistaa Espanjan oikeustila.
82.      Ottaen huomioon Espanjan hallituksen edellä esittämän selityksen OP huomautti istunnossa, että hallituksen etusijajärjestyksestä tekemää päätöstä ei ole koskaan annettu tiedoksi hänelle ja että tästä seuraava tilanne on direktiivin 2012/13/EU(32) 5 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan vastainen.
83.      Huomautan, että kysymystä niistä edellytyksistä, joilla OP olisi voinut riitauttaa etusijajärjestyksestä tehdyn päätöksen, ei käsitellä ennakkoratkaisukysymyksissä eikä ennakkoratkaisupyynnössä (joka perustuu siihen olettamaan, ettei kyseinen päätös voi alun alkaenkaan olla tuomioistuinvalvonnan kohteena).
84.      Olen jo todennut, että on yksinomaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä määrittää sen kysymyksen kohde, jota unionin tuomioistuimen on tarkoitus tutkia ennakkoratkaisumenettelyssä. Unionin tuomioistuimen tehtävänä ei siten ole muuttaa tätä kohdetta.(33) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tyytyi pyytämään unionin tuomioistuimen tulkintaa puitepäätöksestä 2002/584 ja teki näin tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohdassa kuvattujen kahden näkökohdan osalta. Katsonkin, ettei unionin tuomioistuin voi ottaa kantaa edellä mainittuun kysymykseen, jonka OP otti esille istunnossa ja joka eroaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille tuomasta kysymyksestä.
85.      Näiden selvennysten jälkeen selitän jäljempänä syitä, joiden perusteella katson, että puitepäätöksessä 2002/584 edellytetään, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön etusijajärjestyksestä tehtävä päätös voi olla tuomioistuinvalvonnan kohteena, kun tällaisen päätöksen tekee hallituksen elin, kuten etenkin komissio ja Espanjan hallitus lähinnä väittivät.
b)     Tarkastelu puitepäätöksen 2002/584 valossa
86.      On totta, ettei puitepäätöksessä käsitellä lainkaan tätä kysymystä, kuten Ranskan hallitus huomauttaa.
87.      Tarkemmin ottaen puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdassa, luettuna yhdessä sen 1 kohdan kanssa, selvennetään, että päätös etusijajärjestyksestä on tehtävä ”ottaen asianmukaisella tavalla huomioon kaikki asiaan liittyvät seikat” ja ”erityisesti” rikosten törkeys ja niiden tekopaikat, eurooppalaisten pidätysmääräysten antamisajankohdat sekä se, onko pidätysmääräys annettu syytteen nostamiseksi vai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen täytäntöönpanemiseksi, sekä sovellettavassa yleissopimuksessa tai sopimuksessa mainitut seikat.(34) Kun otetaan huomioon, etteivät nämä perusteet ole tyhjentäviä, toimivaltainen viranomainen voi myös ottaa huomioon muita kuin edellä mainittuja perusteita, esimerkiksi Eurojustin antamissa ohjeissa mainitut, kuten Ranskan hallitus ja komissio huomauttivat istunnossa(35) (jollei sovellettavasta luovutussopimuksesta muuta johdu).
88.      Yhtäältä unionin tuomioistuin on kuitenkin aina edellyttänyt, että eurooppalaisia pidätysmääräyksiä koskevat päätökset on tehtävä tuomioistuimen valvonnassa. Kuten unionin tuomioistuin on katsonut, puitepäätös 2002/584 ”perustuu näet periaatteelle, jonka mukaan eurooppalaisia pidätysmääräyksiä koskeviin päätöksiin liittyvät kaikki tuomioistuinratkaisuille ominaiset takeet ja erityisesti mainitun puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuista perusoikeuksista ja keskeisistä oikeusperiaatteista johtuvat takeet”.(36)
89.      Tältä osin, ja kuten on jo huomautettu, koko puitepäätöksen 2002/584 mukainen luovutusjärjestelmä edellyttää oikeusviranomaisten (tai vastaavien viranomaisten) osallistumista, kun eurooppalainen pidätysmääräys annetaan ja pannaan täytäntöön, ja tämä edellytys heijastaa myös sitä, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisella ja myöhemmällä täytäntöönpanolla on suuri vaikutus etsityn henkilön tilanteeseen.
90.      Toisaalta on niin, että vaikka unionin lainsäätäjä teki poikkeuksen edellä mainittuun oikeusviranomaisten osallistumista koskevaan periaatteeseen, kun tehdään etusijajärjestystä koskeva päätös, joka voidaan antaa tehtäväksi jäsenvaltion täytäntöönpanovaltaa käyttävälle elimelle edellä tarkastelemistani syistä, tämä ei tarkoita, että tuomioistuinvalvonnan tarve tällaisissa tapauksissa häviäisi.
91.      Ensinnäkin päätökset eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön etusijajärjestyksestä ovat nimittäin omiaan vaikuttamaan merkittävästi asianomaisen henkilön oikeudelliseen tilanteeseen.
92.      Etenkin, jos etusijajärjestyksestä tehtävä päätös johtaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön panematta jättämiseen, tämä tarkoittaa, että sen sijaan, että etsitty henkilö luovutettaisiin johonkin jäsenvaltioon tai mahdollisesti jopa siihen jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on ja jonka kieltä ja toimintaympäristöä hän ymmärtää, hänet voidaan luovuttaa kolmanteen maahan, jonka rikosoikeuden normit voivat olla erilaisia, kuten myös perusoikeuksien suoja, jonka – kun kyse on unionin oikeusjärjestyksessä tunnustetuista perusoikeuksista – oletetaan olevan olemassa kaikissa unionin jäsenvaltioissa (muttei kolmansissa maissa).(37)
93.      Vastaavasti, jos etusija annetaan luovutuspyynnölle, etsitty henkilö voi tulla poistetuksi maasta olosuhteiden mukaan kolmanteen maahan, joka sijaitsee kaukana sen jäsenvaltion alueesta, johon etsityllä henkilöllä voi olla perhesiteitä, mikä saattaa siten vaikuttaa hänen perhe-elämää koskevan perusoikeutensa käyttämiseen.
94.      Vaikka nämä seuraukset eivät yleisesti olekaan peruste, joka estäisi etusijan antamisen tietylle luovutuspyynnölle, tällaisen etusijan antamisesta tehtävän päätöksen merkittävyys edellyttää mielestäni tuomioistuinvalvonnan mahdollisuutta tarvittavien – muussa tapauksessa puitepäätöksessä 2002/584 edellyttävien – takeiden antamiseksi siitä, että etsityn henkilön tilannetta on tutkittu sovellettavien vaatimusten mukaisesti.
95.      Tältä osin olisi pidettävä mielessä, että päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön välisestä etusijajärjestyksestä on osa erityistä luovutusjärjestelmää, joka otettiin käyttöön puitepäätöksellä 2002/584, jonka edellä tämän ratkaisuehdotuksen 88 kohdassa jo mainitussa 1 artiklan 3 kohdassa säädetään, että puitepäätös ”ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita”. Tältä osin ja esimerkinomaisesti Ranskan hallitus viittasi istunnossa velvollisuuteen kunnioittaa syrjintäkiellon periaatetta ja komissio tarpeeseen ottaa huomioon kolmansien henkilöiden, kuten tapaukseen mahdollisesti liittyvien pienten lasten, perusoikeudet.
96.      Tässä yhteydessä velvollisuus taata siihen kysymykseen kohdistuva tuomioistuinvalvonta, onko asianomaiset unionin oikeusjärjestyksessä taatut perusoikeudet (sellaisina kuin ne voivat olla merkityksellisiä olosuhteiden mukaan ja sellaisina kuin ne vahvistetaan perusoikeuskirjassa) otettu asianmukaisesti huomioon, seuraa perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäisestä kohdasta, jossa taataan unionin oikeusjärjestyksessä tehokasta oikeussuojaa koskeva yleinen periaate.
97.      Toiseksi, ja lukuun ottamatta perusoikeuksien suojan tarkastelua (primaarioikeuden perusteella), on totta, että päätöksessä etusijajärjestyksestä otetaan todennäköisesti huomioon kyseessä olevat eri edut, kolmansien maiden edut mukaan lukien. Unionin lainsäätäjä jätti tältä osin jäsenvaltioille merkittävästi harkintavaltaa, kuten puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdan sanamuoto osoittaa ja kuten kaikki väliintulijoina olevat hallitukset ja komissio huomauttivat istunnossa.
98.      Edellä mainitun säännöksen sanamuodosta ilmenee kuitenkin myös, ettei jäsenvaltioiden harkintavalta ole ehdoton. Puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdasta nimittäin ilmenee, että unionin lainsäätäjä päätti asettaa kyseessä olevien etujen tarkastelulle sen edellytyksen, että päätös etusijajärjestyksestä tehdään ”ottaen asianmukaisella tavalla huomioon kaikki – – seikat” ja etenkin saman artiklan 1 kohdassa mainitut seikat.
99.      Tämä huomioon ottaen katson, että puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohta tehtäisiin tehottomaksi, jos käytettävissä ei olisi tuomioistuinvalvontaa edellä mainitun edellytyksen noudattamisen varmistamiseksi, kun hallituksen elin päättää, annetaanko etusija eurooppalaiselle pidätysmääräykselle vai luovutuspyynnölle.
100. Olen kuitenkin samaa mieltä kaikkien tähän asiaan kantaa ottaneiden väliintulijoina olevien hallitusten ja komission kanssa siitä, että tuomioistuinvalvonnan, jota edellytetään erityisesti puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdassa asetettujen etusijaa koskevien perusteiden arvioinnin osalta, ulottuvuus on rajattu. Kun otetaan huomioon kyseisellä säännöksellä toimivaltaiselle viranomaiselle annettu laaja harkintavalta, tuomioistuinvalvonta rajoittuu nimittäin nähdäkseni siihen, otettiinko kaikki asiaan liittyvät seikat asianmukaisesti huomioon. Tämä tarkoittaa nähdäkseni sitä, että on tarpeen varmistaa, tutkiko toimivaltainen viranomainen huolellisesti ja objektiivisesti kaikki kyseiseen tilanteeseen liittyvät seikat ja perusteliko se päätöksensä riittävästi perusoikeuskirjan 47 artiklaan kirjatun tehokasta tuomioistuinvalvontaa koskevan vaatimuksen mukaisesti,(38) jotta kyseinen henkilö voi riitauttaa tutkinnan tuloksen kansallisessa tuomioistuimessa ja jotta asianomainen tuomioistuin voi hoitaa tehtäväänsä.
101. Kysymys erityisedellytyksistä, joilla tämä tuomioistuinvalvonta on tarjottava, ja menettelyvaiheesta, jossa sen on oltava käytettävissä, on tietenkin, kuten Ranskan hallitus istunnossa lähinnä huomautti, asia, jonka jäsenvaltiot määrittävät menettelyllisen itsemääräämisoikeutensa mukaisesti.
102. Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella katson, että jos jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännön mukaan puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun päätöksen tekeminen kuuluu hallituksen elimelle, tätä säännöstä, luettuna yhdessä kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa, on tulkittava siten, että siinä edellytetään, että tällaiseen päätökseen voidaan kohdistaa tuomioistuinvalvontaa niiden menettelyllisten edellytysten mukaisesti, joiden määrittäminen on jäsenvaltioiden tehtävä.
V       Ratkaisuehdotus
103. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunal judiciaire de Marseillelle seuraavasti:
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn puitepäätöksen 2002/584/YOS 16 artiklan 3 kohtaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa siitä päättäminen, annetaanko etusija samasta henkilöstä annetulle eurooppalaiselle pidätysmääräykselle vai luovutuspyynnölle, kuuluu hallituksen elimelle. Kyseinen säännös, luettuna yhdessä kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa, edellyttää, että tällainen päätös voi olla tuomioistuinvalvonnan kohteena niiden menettelyllisten edellytysten mukaisesti, joiden määrittäminen on jäsenvaltioiden tehtävä.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Ei ole täysin selvää, koskeeko Sveitsin esittämä luovutuspyyntö muita rikoksia kuin ne, joista on kyse ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevassa oikeudenkäynnissä. Näin kuitenkin vaikuttaisi olevan asiakirja-aineistoon sisältyvien tietojen perusteella, kuten jäljempänä tässä ratkaisuehdotuksessa selitän.
3      Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös (EYVL 2002, L 190, s. 1).
4      Espanjan hallituksen toimittamista tiedoista ilmenee, että lain 23/2014 57 §:n 1 momentti vastaa olennaisin osin edellisessä kohdassa lainattua puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 1 kohtaa.
5      Ks. esim. tuomio 24.11.2020, Openbaar Ministerie (Asiakirjaväärennökset) (C‑510/19, EU:C:2020:953, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
6      Ibidem, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
7      Espanjan hallitus viittaa kirjallisissa huomautuksissaan Juzgado Central n 3:n (eikä n 5:n) de Madridin 22.9.2022 päivättyyn kirjeeseen.
8      Ks. esim. tuomio 25.7.2018, AY (Pidätysmääräys – Todistaja) (C‑268/17, EU:C:2018:602, 28 ja 29 kohta); tuomio 28.1.2021, Spetsializirana prokuratura (Oikeuksia koskeva ilmoitus) (C‑649/19, EU:C:2021:75, 38 ja 39 kohta) ja tuomio 31.1.2023, Puig Gordi ym. (C‑158/21, EU:C:2022:57, 52–54 kohta). Ks. myös tuomio 24.11.2020, Openbaar Ministerie (Asiakirjaväärennökset) (C‑510/19, EU:C:2020:953, erityisesti 30–37 kohta).
9      Määräys 3.10.2023, Ministerio Fiscal (Britannian kansalaisen luovuttaminen Yhdysvaltoihin) (C‑235/22, EU:C:2023:730).
10      Täydellisyyden vuoksi huomautan, että 6.9.2016 antamassaan tuomiossa Petruhhin (C‑182/15, EU:C:2016:630; jäljempänä tuomio Petruhhin) unionin tuomioistuin päätti vastata (latvialaisen tuomioistuimen) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin huolimatta siitä, että henkilö, jonka luovuttamista oli pyydetty, oli poistunut pyynnön esittäneen valtion (Latvia) alueelta. Vaikka kyseisessä asiassa on joitain samankaltaisuuksia käsiteltävän asian kanssa siinä tapauksessa, että OP:n luovutuksen vahvistetaan tapahtuneen, siinä tarkasteltu pääasiallinen kysymys koski Latvian päätöksen, jossa annettiin lupa luovuttamiseen, yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa, ja oli edelleen merkityksellinen sen ratkaisemisen kannalta, voitaisiinko kyseinen päätös pysyttää voimassa (jos henkilö, jonka luovuttamista pyydettiin, palaisi myöhemmin Latviaan). Käsiteltävässä asiassa ei sitä vastoin tule esille tällaista kyseessä olevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen yhteensopivuutta koskevaa peruskysymystä, mikä erottaa siinä kyseessä olevan tilanteen tuomioon Petruhhin johtaneessa asiassa kyseessä olleesta tilanteesta.
11      Tätä nimenomaista sääntöä selitettiin sillä, että automaattisen etusijan antaminen eurooppalaiselle pidätysmääräykselle rikkoisi edellä mainittua yleissopimusta, jonka sopimuspuolia jäsenvaltiot ovat. Tästä syystä ehdotettiin, että automaattisen etusijan antamista eurooppalaiselle pidätysmääräykselle olisi sovellettava ainoastaan sellaisten kolmansien maiden esittämien luovutuspyyntöjen osalta, jotka eivät ole kyseisen yleissopimuksen sopimuspuolia. Ks. Ehdotus: neuvoston puitepäätös – Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä (KOM(2001) 522 lopullinen), 40 artiklan 3 kohta ja sitä koskevat perustelut.
12      Ks. myös tuomio 10.4.2018, Pisciotti (C‑191/16, EU:C:2018:222, 41–44 kohta); tuomio 17.12.2020, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Luovuttaminen Ukrainaan) (C‑398/19, EU:C:2020:1032, 33 ja 34 kohta) ja tuomio 2.4.2020, Ruska Federacija (C‑897/19 PPU, EU:C:2020:262, 75 ja 76 kohta). Ks. lisäksi komission tiedonanto – Käsikirja eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta ja täytäntöönpanosta (C/2023/1270), 9.1 kohta ja 8.6.2022 annettu komission ilmoitus – Kolmansiin valtioihin luovuttamista koskevat suuntaviivat (EUVL 2022, C 223, s. 1).
13      Näin olisi siksi, että OP vaikuttaa olevan Ranskan kansalainen, joka on käyttänyt oikeuttaan liikkua vapaasti, ja että Espanja ei lähtökohtaisesti ilmeisestikään luovuta omia kansalaisiaan, ellei siitä määrätä nimenomaisesti sovellettavassa luovutussopimuksessa (ks. edellä alaviitteessä 12 mainitun eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta ja täytäntöönpanosta annetun komission tiedonannon liitteessä 2 olevat tiedot), mutta näiden seikkojen selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.
14      Tämä seikka johtui sen mukaan käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön tunnistetietojen poistamisesta.
15      Kursivointi tässä.
16      Kursivointi tässä.
17      Ks. myös tšekin-, tanskan-, viron-, kreikan-, hollannin-, portugalin- tai slovakinkielinen versio.
18      Ks. myös bulgarian-, kroaatin-, latvian-, unkarin-, maltan-, sloveenin-, suomen- ja ruotsinkieliset versiot.
19      Huomautan, että samaa sanamuotoa, joka vastaa puitepäätöksen 2002/584 16 artiklan 1 ja 3 kohdan sanamuotoa, käytetään Euroopan unionin jäsenvaltioiden sekä Islannin ja Norjan välisestä luovutusmenettelystä tehdyn Euroopan unionin sekä Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välisen sopimuksen (EUVL 2006, L 292, s. 2) 19 artiklan 1 ja 3 kohdassa.
20      Muissa tapauksissa siinä ehdotettiin, että etusija annetaan automaattisesti eurooppalaiselle pidätysmääräykselle, kuten edellä jo todettiin.
21      Ks. edellä alaviitteessä 11 mainittu ehdotus: neuvoston puitepäätös – Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä (KOM(2001) 522 lopullinen), 40 artikla.
22      Ks. erityisesti puitepäätöksen 2002/584 6 artikla, jossa määritellään nämä käsitteet.
23      Vakiintuneessa oikeuskäytännössään unionin tuomioistuin on selittänyt, että käsitteisiin ”pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen” ja ”täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen” voi kuulua muita elimiä, jotka eivät ole tuomioistuimia, sillä perusteella, että tietyissä oikeusjärjestyksissä etenkin syyttäjäviranomaiset osallistuvat perinteisesti rikosoikeudellisten menettelyjen tiettyihin vaiheisiin (edellyttäen, että tällaiset elimet ovat riippumattomia täytäntöönpanovallasta hoitaessaan eurooppalaisten pidätysmääräysten antamiseen tai täytäntöönpanoon liittyviä tehtäviä). Tästä puitepäätöksen 2002/584 näkökohdasta ei kuitenkaan ole kyse käsiteltävässä asiassa. Pidätysmääräyksen antaneesta viranomaisesta ks. esim. tuomio 12.12.2019, Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyonin ja Tours'in syyttäjäviranomaiset) (C‑566/19 PPU ja C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen sekä 74 kohta). Täytäntöönpanosta vastaavasta oikeusviranomaisesta ks. tuomio 24.11.2020, Openbaar Ministerie (Asiakirjaväärennökset) (C‑510/19, EU:C:2020:953, 54 ja 55 kohta).
24      Ks. esim. tuomio 27.5.2019, PF (Liettuan syyttäjäviranomainen) (C‑509/18, EU:C:2019:457, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) tai tuomio 24.11.2020, Openbaar Ministerie (Asiakirjaväärennökset) (C‑510/19, EU:C:2020:953, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kursivointi tässä.
25      Ks. esim. tuomio 29.7.2024, MA (C‑202/24, EU:C:2024:649, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26      Tuomio 10.11.2016, Kovalkovas (C‑477/16 PPU, EU:C:2016:861, 42 kohta).
27      Samassa määräyksessä lisätään, että ”jos kahdenvälisessä luovutussopimuksessa ei ole tästä määräystä, asianomainen jäsenvaltio nimeää toimivaltaisen viranomaisen 19 artiklan mukaisesti”. Ks. rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä tehdyn sopimuksen (EUVL 2003, L 181, s. 27) 10 artiklan 2 kohta.
28      Ks. myös Ohjeet kilpailevista palauttamis- ja luovutuspyynnöistä päättämiseen, Eurojust, Tarkistettu, 2019, s. 7.
29      Kyseinen viittaus koskee ymmärtääkseni Tribunal Supremon (hallintovalitusjaosto, 6. osasto) 23.2.2010 antamaa ratkaisua (ES:TS:2010:716).
30      Ks. esim. tuomio 27.10.2022, Instituto do Cinema e do Audiovisual  (C‑411/21, EU:C:2022:836, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31      Tuomio 28.11.2023, Commune d’Ans (C‑148/22, EU:C:2023:924, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32      Tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2012, L 142, s. 1).
33      Ks. vastaavasti tuomio 27.10.2022, Instituto do Cinema e do Audiovisual (C‑411/21, EU:C:2022:836, 21 kohta). Muistutan myös, että ”ennakkoratkaisupyyntöihin sisältyvät tiedot eivät ole tarpeen ainoastaan siksi, että unionin tuomioistuin voisi niiden perusteella antaa vastauksia, joista on hyötyä, vaan myös siksi, että jäsenvaltioiden hallituksilla ja muilla osapuolilla on näiden tietojen perusteella mahdollisuus esittää huomautuksensa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti”. Ks. esim. tuomio 28.11.2023, Commune d’Ans (C‑148/22, EU:C:2023:924, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34      Espanja ja Sveitsi ovat molemmat rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan vuonna 1957 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen sopimuspuolia; kyseisen yleissopimuksen 17 artiklassa määrätään, että ”useamman kuin yhden valtion pyytäessä samanaikaisesti jonkun henkilön luovuttamista joko samasta rikoksesta tai eri rikoksista, sen osapuolen, jolle pyyntö on esitetty, on ratkaistessaan asian otettava huomioon kaikki siihen vaikuttavat seikat, erityisesti rikosten suhteellinen törkeysaste ja tekopaikat, pyyntöjen aikamäärät ja luovutettaviksi pyydetyn kansalaisuus sekä se mahdollisuus, että hänet ehkä myöhemmin luovutetaan jollekin muulle valtiolle”.
35      Ohjeet kilpailevista palauttamis- ja luovutuspyynnöistä päättämiseen, Eurojust, Tarkistettu, 2019, s. 10 ja 11. Näihin muihin tekijöihin kuuluvat päivämäärät, jona tai joina rikos tai rikokset suoritettiin, ja kansalliset vanhentumisaikoja koskevat säännöt, käsittelyn vaihe ja päätöksen vaikutus eri menettelyihin, kanssasyytetyn syytteeseenpano ja/tai rikollisjärjestön eri jäsenten syytteeseenpano, rikosten lukumäärä, uhrien edut, uhrien lukumäärä ja erityistila (esim. tiettyjen uhrien haavoittuvuus), etsityn henkilön mahdolliset muut vahvat henkilökohtaiset yhteydet johonkin maahan, edelleenluovutuksen mahdollisuus pyynnön esittäneiden valtioiden välillä tai menetetyksi tuomitsemisen mahdollisuus. Ohjeissa korostetaan myös etsityn henkilön kansalaisuuden huomioon ottamista (Petruhhin-mekanismista mahdollisesti seuraavan velvoitteen valossa). Ibidem, s. 14.
36      Ks. tuomio 10.11.2016, Kovalkovas (C‑477/16 PPU, EU:C:2016:861, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 25.7.2018, Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 56 kohta).
37      Ks. esim. tuomio 29.7.2024, MA (C‑202/24, EU:C:2024:649, 57 ja 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38      Ks. tuomio 25.4.2024, NW ja PQ (Turvallisuusluokitellut tiedot) (C‑420/22 ja C‑528/22, EU:C:2024:344, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).