62004TO0291_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa T-291/04 R,
Enviro Tech Europe Ltd, kotipaikka Surrey (Yhdistynyt kuningaskunta), ja
Enviro Tech International, Inc., kotipaikka Chicago, Illinois (Yhdysvallat),
edustajinaan asianajajat C. Mereu ja K. Van Maldegem,
hakijoina,
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään X. Lewis ja D. Recchia, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastapuolena,
jossa hakijat vaativat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ensinnäkin lykkäämään n-propyylibromidin sisällyttämistä vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27.6.1967 annetun neuvoston direktiivin 67/548/ETY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen 29. kerran 29 päivänä huhtikuuta 2004 annettuun komission direktiiviin 2004/73/EY (EUVL L 152, s. 1) ja toiseksi määräämään muita välitoimia,
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yleiset oikeussäännöt
1. Vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27 päivänä kesäkuuta 1967 annetussa neuvoston direktiivissä 67/548/ETY (EYVL 1967, 196, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 67/548 muuttamisesta seitsemännen kerran 30.4.1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/32 (EYVL L 154, s. 1), vahvistetaan kaupan pitämistä koskevat säännökset tietyille aineille, joiden määritellään olevan alkuaineita ja niiden yhdisteitä sellaisina kuin ne esiintyvät luonnossa tai tuotantomenetelmin valmistettuina, jotka sisältävät kaikki tuotteen pysyvyyden säilyttämiseksi tarvittavat lisäaineet ja tuotantotoiminnassa muodostuvat epäpuhtaudet lukuun ottamatta liuottimia, jotka voidaan erottaa vaikuttamatta aineen pysyvyyteen tai muuttamatta sen koostumusta.
2. Direktiiviä 67/548 on sen antamisen jälkeen muutettu useaan otteeseen, viimeksi direktiivin 67/548 mukauttamisesta tekniikan kehitykseen 29. kerran 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetulla komission direktiivillä 2004/73/EY (EUVL L 152, s. 1).
3. Direktiivin 67/548, sellaisena kuin se on muutettuna, 4 artiklassa säädetään, että aineet luokitellaan niiden luontaisten ominaisuuksien perusteella kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa säädetyn luokituksen mukaisesti. Kemiallisen aineen luokitteleminen vaaralliseksi velvoittaa tekemään sen päällykseen riittävät merkinnät, joita ovat muun muassa varoitusmerkit, aineen käyttöön liittyvistä erityisvaaroista varoittavat vakiolausekkeet (R-lausekkeet) sekä aineen turvallista käyttöä koskevia ohjeita sisältävät vakiolausekkeet (S-lausekkeet).
4. Direktiivin 67/548, sellaisena kuin se on muutettuna, 2 artiklan 2 kohdan mukaan vaarallisia ovat kyseisessä direktiivissä tarkoitetussa merkityksessä muun muassa erittäin helposti syttyvät, helposti syttyvät, syttyvät tai lisääntymiselle vaaralliset aineet ja valmisteet.
5. Direktiivin 67/548, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklassa säädetään aineiden luokittelemiseksi tehtävistä testeistä seuraavaa:
1. Tässä direktiivissä tarkoitetut kemiallisten valmisteiden testaukset on yleensä tehtävä liitteessä V esitettyjen menetelmien mukaisesti. Aineiden fysikaalis-kemialliset ominaisuudet on määritettävä liitteessä V olevassa A osassa esitettyjen menetelmien mukaisesti - -
6. Direktiivin 67/548, sellaisena kuin se on muutettuna, liitteessä V olevassa A.9 kohdassa säädetään leimahduspisteiden määrittämistavat.
7. Direktiivin 67/548, sellaisena kuin se on muutettuna, 4 artiklan 2 kohdassa säädetään, että aineiden ja valmisteiden luokituksen ja merkintöjen yleisperiaatteina sovelletaan liitteessä VI esitettyjä perusteita, jollei vaarallisten valmisteiden poikkeavista vaatimuksista säädetä erityisdirektiiveissä.
8. Direktiivin 67/548, sellaisena kuin se on muutettuna, liitteessä VI olevassa 4.2.3 kohdassa täsmennetään lisääntymiselle vaarallisten vaikutusten arvioinnissa sovellettavat perusteet, minkä lisäksi siinä jaetaan aineet, joilla on tällaisia vaikutuksia, kolmeen ryhmään:
- ryhmä 1: aineet, joiden tiedetään vähentävän ihmisten hedelmällisyyttä ja aineet, joiden tiedetään aiheuttavan kehityshäiriöitä
- ryhmä 2: aineet, joihin on suhtauduttava niin kuin ne vähentäisivät ihmisten hedelmällisyyttä ja aineet, joihin on suhtauduttava niin kuin ne aiheuttaisivat kehityshäiriöitä ihmisissä
- ryhmä 3: aineet, jotka saattavat aiheuttaa vaikutuksia ihmisten hedelmällisyyteen ja aineet, jotka saattavat aiheuttaa ihmisessä kehityshäiriöitä.
Direktiivin 67/548 mukauttaminen tekniikan kehitykseen
9. Direktiivin 67/548, sellaisena kuin se on muutettuna, 28 artiklassa säädetään seuraavaa:
Muutokset, jotka ovat tarpeen liitteiden mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen, on tehtävä 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
10. Komissio on ilmoittanut huomautuksissaan, että käytännössä se kuulee luokitus- ja merkintätyöryhmää (jäljempänä työryhmä), kun se laatii ensimmäistä ehdotusta toteutettavista toimenpiteistä direktiivin 67/548 mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen. Tämä työryhmä muodostuu jäsenvaltioiden valtuuttamista myrkky- ja luokitusasiantuntijoista sekä kemianteollisuuden ja sen teollisuudenhaaran edustajista, jota kyseessä olevat tuotteet nimenomaan koskevat. Komissio tekee työryhmää kuultuaan ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä direktiivin 67/548 29 artiklan mukaisesti perustetulle komitealle (jäljempänä sääntelykomitea).
11. Direktiivin 67/548 29 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna kuulemismenettelyä (yksimielisyys) noudattaen annetuissa neuvoston säädöksissä säädetyn täytäntöönpanovallan käytössä komissiota avustavia komiteoita koskevien säännösten mukauttamisesta päätökseen 1999/468/EY 14 päivänä huhtikuuta 2003 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 807/2003 (EUVL L 122, s. 36), säädetään seuraavaa:
1. Komissiota avustaa komitea.
2. Jos tähän artiklaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.
12. Menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (EYVL L 184, s. 23) 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
1. Komissiota avustaa sääntelykomitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja.
2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen toteutettavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 205 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
3. Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset, tämän kuitenkaan rajoittamatta 8 artiklan soveltamista.
- -
Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
13. N-propyylibromidi (jäljempänä nPB) on haihtuva orgaaninen liuotin, jota käytetään varsinkin teollisessa puhdistamisessa.
14. Enviro Tech Europe Ltd ja Enviro Tech International Inc. (jäljempänä hakijat) ovat yhtiöitä, joiden ainoana toimintana on nPB:n pohjalta valmistetun, Ensolv-nimisen tuotteen tuotanto ja myynti. Ensin mainittu yhtiö on viimeksi mainitun eurooppalainen tytäryhtiö, jolla on yksinoikeus Ensolvin myyntiin Euroopassa.
15. Direktiivin 67/548 mukauttamisesta tekniikan kehitykseen kahdennentoista kerran 1 päivänä maaliskuuta 1991 annetun komission direktiivin 91/325/ETY (EYVL L 180, s. 1) mukaisesti nPB luokiteltiin direktiivin 67/548 liitteessä I ärsyttäväksi ja syttyväksi aineeksi.
16. Health & Safety Executiven (Yhdistyneen kuningaskunnan terveys- ja turvallisuusvirasto; jäljempänä HSE) johtaja ehdotti 16.-18.1.2002 pidetyssä työryhmän kokouksessa, että nPB luokiteltaisiin lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi ryhmään 2.
17. Tämän jälkeen HSE ehdotti huhtikuussa 2002 uuden tieteellisen testauksen tulosten perusteella, että nPB luokiteltaisiin helposti syttyväksi aineeksi.
18. Hakijat ovat sen jälkeen esittäneet useaan otteeseen HSE:lle, European Chemical Bureaulle (Euroopan kemikaalitoimisto) ja työryhmälle vastustavansa ehdotettua luokitusta ja toimittaneet niille kantansa tueksi tieteellisiä tietoja ja perusteluja.
19. Työryhmä päätti tammikuussa 2003 pitämässään kokouksessa suositella nPB:n luokittelemista helposti syttyväksi ja lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi ryhmään 2. Tämän päätöksen tekemisen jälkeen hakijat ovat yrittäneet turhaan saada työryhmää vakuuttuneeksi siitä, että keskustelut nPB:stä on aloitettava uudelleen.
20. Hakijat lähettivät komissiolle kaksi kirjettä, toisen 29.8.2003 ja toisen 29.9.2003, joissa ne pyysivät muun muassa, että komissio ryhtyisi tarpeellisiin toimenpiteisiin niiden virheiden korjaamiseksi, joiden pohjalta työryhmä teki nPB:tä koskevat suosituksensa.
21. Komissio ilmoitti hakijoille kahdella 3.11.2003 päivätyllä kirjeellään, etteivät niiden 29.8. ja 29.9.2003 päivätyissä kirjeissä esittämät perustelut olleet riittävä syy muuttaa työryhmän suosittelemaa nPB:n luokitusta (jäljempänä komission vastaukset).
22. Hakijat nostivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 23.12.2003 toimittamallaan kannekirjelmällä kumoamiskanteen komission vastauksista sekä vahingonkorvauskanteen.
23. Hakijoille ilmoitettiin hieman sen jälkeen, kun ne olivat nostaneet edellä mainitut kanteet, että sääntelykomitea aikoo kokoontua 15.1.2004 hyväksyäkseen direktiivin 67/548 mukauttamisen tekniikan kehitykseen 29. kerran.
24. Hakijat jättivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 30.12.2003 toimittamallaan erillisellä kirjelmällä välitoimista päättävälle tuomarille EY 242 ja EY 243 artiklan nojalla välitoimihakemuksen, jossa ne vaativat, että komission vastausten täytäntöönpanoa oli lykättävä ja että komissio oli määrättävä olemaan ehdottamatta nPB:n luokittelemista uudelleen mukautettaessa direktiiviä 67/548 tekniikan kehitykseen 29. kerran seuraavassa, 15.1.2004 pidettäväksi suunnitellussa sääntelykomitean kokouksessa.
25. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti antoi 3.2.2004 määräyksen asiassa T-422/03 R, Enviro Tech Europe ja Enviro Tech International vastaan komissio (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), ja hylkäsi edellä mainitun välitoimihakemuksen.
26. Hakijat jättivät 5.4.2004 päivätyllä ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen samana päivänä toimittamallaan erillisellä asiakirjalla EY 242 ja EY 243 artiklan nojalla uuden välitoimihakemuksen, jossa ne vaativat muun muassa, että välitoimista päättävä tuomari määrää, että komission on lykättävä nPB:n sisällyttämistä direktiivin 67/548 mukauttamiseen tekniikan kehitykseen 29. kerran. Hakijat ilmoittivat hakemuksessaan, että sääntelykomitean kokous direktiivin 67/548 mukauttamisehdotuksen hyväksymiseksi tekniikan kehitykseen 29. kerran oli tarkoitus pitää 14.4.2004.
27. Komissio antoi lopullisesti 29.4.2004 direktiivin 2004/73, jolla nPB luokiteltiin helposti syttyväksi (R 11) ja lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi ryhmään 2 (R 60).
28. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti antoi 2.7.2004 asiassa T-422/03 R II, Enviro Tech Europe ja Enviro Tech International vastaan komissio (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), määräyksen jolla se hylkäsi toisen välitoimihakemuksen.
29. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 20.7.2004 toimittamallaan kannekirjelmällä hakijat nostivat kumoamiskanteen, jolla ne vaativat direktiivin 2004/73 osittaista kumoamista, ja vahingonkorvauskanteen.
30. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 7.9.2004 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla vastaaja esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan mukaisen oikeudenkäyntiväitteen. Kyseisen asian kantajat esittivät huomautuksensa oikeudenkäyntiväitteestä 25.10.2004.
31. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 3.11.2004 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla hakijat esittivät nyt käsiteltävänä olevan välitoimihakemuksen. Hakemuksessaan ne vaativat, että välitoimista päättävä tuomari ratkaisee työjärjestyksen 105 artiklan 2 kohdan nojalla asian ennen kuin komissio on esittänyt huomautuksensa.
32. Komissio esitti huomautuksensa välitoimihakemuksesta 15.11.2004.
Vaatimukset
33. Hakijat vaativat käsiteltävänä olevassa hakemuksessaan, että välitoimista päättävä tuomari
- toteaa, että hakemus on otettava tutkittavaksi ja että se on perusteltu
- toteaa, että välitoimien määrääminen on tarpeen hakijoille aiheutuvan korjaamattoman vahingon estämiseksi
- määrää, että komission on lykättävä nPB:n sisällyttämistä direktiiviin [2004/73], kunnes pääasiassa on annettu ratkaisu
- määrää komission ilmoittamaan jäsenvaltioille täytäntöönpanon lykkäämisestä, jotta nämä eivät toteuta nPB:n uudelleenluok ittelua ennen ratkaisun antamista pääasiassa
- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
34. Komissio puolestaan vaatii, että välitoimista päättävä tuomari
- hylkää välitoimihakemuksen
- velvoittaa hakijat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
35. Työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdan mukaan välitoimihakemuksissa on ilmoitettava oikeudenkäynnin kohde ja seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua (fumus boni juris). Nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, joten välitoimihakemus on hylättävä, jos jokin niistä ei täyty (asia C-268/96 P(R), SCK ja FNK v. komissio, määräys 14.10.1996, Kok. 1996, s. I-4971, 30 kohta). Välitoimista päättävän tuomarin on myös tilanteen mukaan vertailtava esillä olevia intressejä (asia C-445/00 R, Itävalta v. neuvosto, määräys 23.2.2001, Kok. 2001, s. I-1461, 73 kohta).
36. Tässä kokonaisarvioinnissa välitoimista määräävällä tuomarilla on lisäksi laaja harkintavalta, ja hän voi asian ominaispiirteiden perusteella vapaasti päättää, miten ja millaisessa järjestyksessä hän tutkii nämä erilaiset edellytykset, sillä yhteisön oikeudessa ei ole oikeussääntöä siitä, miten hänen olisi arvioitava sitä, onko asiassa tarpeen määrätä välitoimia (asia C-149/95 P(R), komissio v. Atlantic Container Line ym., määräys 19.7.1995, Kok. 1995, s. I-2165, 23 kohta).
37. Nyt esillä oleva välitoimihakemus on tutkittava edellä mainittujen seikkojen valossa.
Asianosaisten lausumat
Tutkittavaksi ottaminen
38. Komissio toteaa huomautuksissaan, että pääasian kanteen ja tämän seurauksena myös välitoimihakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Komissio väittää tältä osin, että direktiivi 2004/73 on yleisesti sovellettava säädös, joka ei koske hakijoita erikseen.
39. Hakijoiden nostaman vahingonkorvauskanteen osalta komissio väittää vastaavasti, että kun välitoimihakemus on esitetty sellaisen vahingonkorvauskanteen osalta, jolla vaaditaan korvausta sellaisesta säädöksestä aiheutuneesta vahingosta, josta ei voida nostaa kumoamiskannetta, hakija voi ainoastaan erittäin poikkeuksellisissa olosuhteissa väittää, että sillä on oikeutettu intressi saada välitoimia koskeva määräys (asia T-203/95 R, Connolly v. komissio, määräys 12.12.1995, Kok. 1995, s. II-2919). Nyt esillä olevassa asiassa hakijat eivät ole esittäneet näyttöä tällaisista olosuhteista.
40. Hakijat sitä vastoin väittävät, että EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaisesti niillä on asiavaltuus kanteen nostamiseen direktiivistä 2004/73 kolmesta syystä.
41. Ensinnäkin yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännössä on katsottu, että kumoamiskanne voidaan nostaa niiden luonteesta tai muodosta riippumatta kaikista toimielinten säädöksistä, päätöksistä ja muista toimista, joilla on tarkoitus luoda oikeusvaikutuksia.
42. Toiseksi hakijat väittävät, että direktiivi 2004/73 koskee niitä erikseen, koska ne ovat osallistuneet nPB:n hallinnolliseen arviointiin, joka on erotettava lainsäädäntömenettelystä, jonka päätteeksi kyseinen direktiivi annettiin. Hakijoiden osallistuminen nPB:n hallinnolliseen arviointiin on seurausta komission toimintatavasta ja näin ollen vakiintuneesta käytännöstä, ja tällä myönnetään hakijoille erityisasema. Lisäksi komissio ei ole nPB:n hallinnollisessa arvioinnissa täyttänyt velvollisuuttaan tutkia huolellisesti ja puolueettomasti hakijoiden esittämiä tietoja ja valituksia ja tuomioistuimet voivat valvoa tällaista laiminlyöntiä (asia T-54/99, max.mobil v. komissio, tuomio 30.1.2002, Kok. 2002, s. II-313).
43. Kolmanneksi hakijat väittävät, että niillä oli olemassa oleva patenttioikeus Ensolvin käyttämiseen ja tämän seikan johdosta ne oli yksilöity (ks. vastaavasti asia C-309/89, Codorniu v. neuvosto, tuomio 18.5.1994, Kok. 1994, s. I-1853, Kok. Ep. XV, s. I-177). Hakijat täsmentävät lisäksi, että oikeus (aineettoman) omaisuuden suojaan ja elinkeinovapaus ovat perusoikeuksia.
44. Hakijat lisäävät vielä, että ne ovat nostaneet vahingonkorvauskanteen, jonka osalta ne täyttävät asiavaltuutta koskevat vaatimukset.
Fumus boni juris
45. Hakijat katsovat, että pääasian kanne on ensi näkemältä perusteltu. Ne katsovat, että antamalla direktiivin 2004/73 komissio on ensinnäkin ominut työryhmän suosituksen, toiseksi laiminlyönyt velvollisuuttaan perustaa päätöksensä viimeisimpään tieteelliseen kehitykseen, kolmanneksi jättänyt tutkimatta huolellisesti ja puolueettomasti hakijoiden toimittamat asiakirjat ja neljänneksi evännyt hakijoilta oikeuden tulla kuulluiksi.
46. Tämän johdosta direktiivi 2004/73 on hakijoiden mukaan ilmeisen lainvastainen ensinnäkin, koska se perustuu selvään arviointivirheeseen ja koska sillä rikotaan direktiivin 67/548 3, 4 ja 5 artiklaa sekä V liitteessä olevaa A.9 kohtaa, VI liitteessä olevaa 4.2.3 kohtaa ja VI liitteessä olevaa 1.1 kohtaa. Toiseksi direktiivillä 2004/73 loukataan hakijoiden perusteltua luottamusta siitä, että niiden toimittamia tietoja arvioidaan huolellisesti, puolueettomasti ja direktiivin 67/548 sovellettavien säännösten mukaisesti. Kolmanneksi direktiivi 2004/73 on vastoin EY 95 artiklan 95 artiklan 3 kohtaa. Neljänneksi mainitulla direktiivillä loukataan ennalta varautumisen periaatetta. Viidenneksi hakijat väittävät, että komissiolla ei ollut toimivaltaa antaa direktiiviä 2004/73, jolla loukataan oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita, tieteellisten lausuntojen koskemattomuutta ja riippumattomuutta koskevaa periaatetta, suhteellisuusperiaatetta, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, harkintavallan väärinkäytön kieltoa koskevaa periaatetta sekä valvontavelvollisuutta ja hyvää hallintoa koskevaa velvollisuutta. Antamalla direktiivin 2004/73 komissio loukkasi myös hakijoiden oikeutta tulla kuulluiksi ja rikkoi velvollisuuttaan huolellisesta ja puolueettomasta tutkimuksesta.
Kiireellisyys
47. Hakemuksessaan hakijat katsovat, että direktiivin 2004/73 saattaminen osaksi kansallisia lainsäädäntöjä ja siitä aiheutuvat kaupalliset ja lainsäädännölliset seuraamukset on estettävä kiireellisesti.
48. Ensinnäkin, jos nPB luokitellaan helposti syttyväksi aineeksi, hakijoiden on noudatettava tiettyjä turvallisuutta koskevia sääntöjä ja vaatimuksia, joiden johdosta ne eivät voi enää toimittaa tuotettaan asiakkailleen. Soveltamalla yhdessä direktiivin 67/548 ja vaarallisten valmisteiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 31 päivänä toukokuuta 1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/45/EY (EYVL L 200, s. 1) säännöksiä Ensolvin kaltaiset sekoitukset on hakijoiden mukaan luokiteltava niiden ainesosien luokittelun perusteella. Hakijat lisäävät, että kuten direktiivin 67/548 VI liitteessä olevassa 2.2.5 kohdassa säädetään, valmisteet, jotka sisältävät syttyvää ainetta on luokiteltava syttyviksi, paitsi jos valmiste ei millään tavalla pysty ylläpitämään palamista. Helposti syttyvät valmisteet eivät kuitenkaan kuulu mainitun poikkeuksen piiriin eikä poikkeusta siten voitaisi enää soveltaa nPB:n uudelleenluokittelun jälkeen. Tästä aiheutuisi haitallisia vaikutuksia hakijoiden mahdollisuuksille jatkaa ainoan tuotteensa myyntiä, mikä vaarantaisi hakijoina olevien yritysten olemassaolon.
49. Hakijoiden olisi muun muassa vaihdettava markkinointiaineistonsa. Lisäksi niiden olisi muutettava yksityiskohtaisten järjestelyjen määrittelemisestä ja vahvistamisesta vaarallisia valmisteita koskevaa erityistietojärjestelmää varten direktiivin 88/379/ETY 10 artiklan täytäntöönpanemiseksi 5 päivänä maaliskuuta 1991 annetun komission direktiivin 91/155/ETY (EYVL L 76, s. 35) mukaisesti laaditut turvallisuustiedotteet. Hakijoiden olisi myös muutettava tuotanto- ja kuljetusprosessejaan sekä ilmoitettava asiakkailleen siitä, että näiden on muutettava merkittävällä tavalla varastointi-, käsittely ja kuljetuskäytäntöjään. Hakijoiden mukaan näiden uusien kulujen ja kustannusten johdosta, joita aiheutuu muun muassa vakuutusmaksujen merkittävästä korotuksesta, Ensolvia ei enää pidettäisi houkuttelevana tuotteena, jolla voidaan korvata muita vaarallisia tuotteita, ja tällä eliminoitaisiin kyseiseltä tuotteelta sen kilpailuetu. Koska hakijoiden toiminta perustuu ainoastaan kyseisen tuotteen varaan, niiden olemassaolo näin ollen vaarantuisi.
50. Lisäksi hakijat väittävät, että nPB:n luokitteleminen lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi ryhmään 2 johtaa varmuudella nPB:n ja tämän myötä Ensolvin poistamiseen markkinoilta pikaisesti orgaanisten liuottimien käytöstä tietyissä toiminnoissa ja laitoksissa aiheutuvien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjen rajoittamisesta 11 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/13/EY (EYVL L 85, s. 1) mukaisesti. Uusi luokittelu johtaa hakijoiden mukaan myös nPB:n hyväksymisjärjestelmän muuttumiseen tulevan REACH-asetuksen puitteissa.
51. Lopuksi hakijat toteavat, että nPB:n uudelleenluokitteleminen aiheuttaa sen, että hakijoiden sekoituksen patentti ei enää täytä tai - - sitä kielletään täyttämästä kaupallista tehtäväänsä ja se tulee näin merkityksettömäksi. Hakijoiden patentti, joka koskee Ensolvia ja joka perustuu puhdistustekniikkaan, jossa rasvanpoisto toteutetaan höyryllä, edellyttää, että nPB on ominaisuuksiltaan syttymätön ja vaaraton, kuten mainitusta patentista ilmenee. Uudelleenluokittelulla poistettaisiin patentilta kaikki tekninen merkitys ja vähennettäisiin olemattomiin hakijoiden markkina-asema, joka on riippuvainen kyseisestä patentista. Hakijat lisäävät, että mikäli nPB poistetaan markkinoilta vähitellen tai mikäli sitä ei enää ostettaisi tiettyjen lainsäädännöllisten tai taloudellisten vaikeuksien vuoksi, ne tulevat lopettamaan toimintansa, eikä tästä aiheutuvien tulevien tappioiden ja vahinkojen määrää voida arvioida eikä niitä voida korjata.
52. Vastauksena näihin väitteisiin komissio toteaa, että hakijat ovat liioitelleet vahinkoa, joka niille aiheutuu, ja että mainittu vahinko voidaan korvata myöntämällä taloudellinen hyvitys.
53. Hakijat eivät ensinnäkään ole esittäneet riittäviä täsmennyksiä vaikutuksista, joita direktiivillä 2004/73 on niiden patenttiin. Yhtäältä patentissa ei viitata mitenkään syttymättömyyteen itse nPB:llä olevana ominaisuutena. Toisaalta, vaikka nPB oli luokiteltu syttyväksi jo vuodesta 1991 lähtien, patenttihakemus on päivätty 23.12.1996 ja patentti on myönnetty 29.9.1999. Komissio toteaa, ettei se ymmärrä myöskään sitä, kuinka nPB:n luokitteleminen lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi ryhmään 2 vaikuttaisi kyseessä olevaan patenttiin. Lisäksi hakijat eivät ole osoittaneet sitä, että nPB:n uudelleenluokittelemisella olisi vaikutusta kyseisen patentin kohteena olevaan siivousmenetelmään, eivätkä myöskään sitä, että nPB:n korvaaminen muulla liuottimella on mahdotonta.
54. Toiseksi komissio epäilee hakijoiden esittämää arviota direktiivien 67/548 ja 1999/45 yhteisvaikutuksesta, varsinkin siltä osin kuin kyse on tarpeesta luokitella Ensolv uudelleen ainoastaan, koska nPB:tä pidetään helposti syttyvänä valmisteena.
55. Kolmanneksi komissio väittää, että nPB:n luokitteleminen lisääntymiselle haitalliseksi aineeksi ryhmään 2 ei väistämättä johda nPB:n poistamiseen markkinoilta direktiivin 1999/13 perusteella.
56. Lisäksi hakijoiden väitteet REACH-asetuksen mahdollisista vaikutuksista ovat spekulatiivisia ja perustuvat arvailuihin ensinnäkin, koska kyseistä asetusta ei ole vielä annettu, ja toiseksi, koska on mahdotonta arvioida ennakolta niiden testien tuloksia, joita asetuksen puitteissa on tehtävä.
57. Komissio huomauttaa lisäksi, että se seikka, että hakijat ovat nostaneet sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevan kanteen pyytämättä kuitenkaan ennakollisen maksun tai korvauksen suorittamista, osoittaa, että hakijat itsekin arvioivat, että taloudellinen hyvitys voi muodostaa riittävän korvauksen.
58. Lisäksi, vaikka oletettaisiinkin, että hakijat menettävät markkinaosuuksia, ne eivät ole osoittaneet, että merkittävän osuuden takaisinvaltaaminen esimerkiksi mainonnan avulla olisi mahdotonta rakenteellisten tai oikeudellisten esteiden vuoksi (asia C-471/00 P(R) komissio v. Cambridge Healthcare Supplies, määräys 11.4.2001, Kok. 2001, s. I-2865, 110 ja 111 kohta).
59. Lopuksi komissio väittää, että hakijat eivät ole osoittaneet, että niiden olisi direktiivin 2004/73 johdosta lopetettava toimintansa. Komissio lisää, että näytön puuttuminen kyseisestä vahingosta on entistäkin merkittävämpää, koska on epätodennäköistä, että direktiivistä 2004/73 aiheutuu vaikutuksia ennen sen täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä 31.10.2005, ja koska yksikään jäsenvaltio ei toistaiseksi ole ilmoittanut komissiolle panneensa direktiiviä täytäntöön.
Välitoimista päättävän tuomarin arviointi asiasta
60. Koska osapuolten esittämät kirjalliset huomautukset sisältävät kaikki tarvittavat tiedot välitoimihakemuksen ratkaisemiseksi, osapuolten suullisia huomautuksia ei ole tarpeen kuulla.
61. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kysymystä pääasiaa koskevan kanteen tutkittavaksi ottamisesta ei lähtökohtaisesti tutkita välitoimimenettelyssä, jotta ei otettaisi ennalta kantaa pääasian ratkaisuun. Jos kuitenkin, kuten esillä olevassa tapauksessa, vedotaan siihen, että pääasiassa nostettu kanne, johon välitoimihakemus perustuu, on ilmeisesti jätettävä tutkimatta, saattaa osoittautua tarpeelliseksi tutkia, onko olemassa tiettyjä seikkoja, joista voidaan ensi näkemältä päätellä, että kanne voidaan ottaa tutkittavaksi (asia T-1/00 R, Hölz ym. v. komissio, määräys 15.2.2000, Kok. 2000, s. II-251, 21 kohta ja asia T-155/02 R, VVG International ym. v. komissio, määräys 8.8.2002, Kok. 2002, s. II-3239, 18 kohta).
62. EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi - - nostaa kanteen hänelle osoitetusta päätöksestä tai päätöksestä, joka siitä huolimatta, että se on annettu asetuksena tai toiselle henkilölle osoitettuna päätöksenä, koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen. Vaikka EY 230 artiklan neljäs kohta ei koskekaan nimenomaisesti yksityisten direktiivistä nostamien kumoamiskanteiden tutkittavaksi ottamista, yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että pelkästään tämän seikan perusteella kanteita ei voida jättää tutkimatta (asia T-135/96, UEAPME v. neuvosto, tuomio 17.6.1998, Kok. 1998, s. II-2335, 63 kohta ja asia T-223/01, Japan Tobacco ja JT International v. parlamentti ja neuvosto, määräys 10.9.2002, Kok. 2002, s. II-3259, 28 kohta).
63. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan säännös on yleisesti sovellettava, jos sitä sovelletaan objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin ja jos sen oikeusvaikutukset kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin (asia T-482/93, Weber v. komissio, tuomio 10.7.1996, Kok. 1996, s. II-609, 55 kohta ja asia T-113/99, Galileo ja Galileo International v. neuvosto, määräys 15.12.2000, Kok. 2000, s. II-4141, 48 kohta).
64. Nyt esillä olevassa asiassa nPB:n luokittelua ja merkintöjä koskevien sääntöjen muuttaminen, sellaisena kuin muutos aiheutuu direktiivistä 2004/73, aiheuttaa tiettyjä vaikutuksia nPB:n tuottajille ja käyttäjille yhteisössä. Tämän seurauksena ensi näkemältä vaikuttaa siltä, että direktiiviä 2004/73 sovelletaan objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin ja sillä on oikeusvaikutuksia henkilöiden ryhmään, joka on määritelty yleisellä ja abstraktilla tavalla. Ensi näkemältä kyseinen direktiivi on siten luonteeltaan ja sovellettavuudeltaan yleinen.
65. Ei ole kuitenkaan mahdotonta, että luonteeltaan ja sovellettavuudeltaan yleinen säännös voi koskea erikseen luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, kun kyseisellä säännöksellä on vaikutuksia tähän tälle tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella tämä erottuu kaikista muista ja se voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu (asia C-358/89, Extramet Industrie v. neuvosto, tuomio 16.5.1991, Kok. 1991, s. I-2501, 13 kohta; edellä 43 kohdassa mainittu asia Codorniu v. neuvosto, tuomion 19 kohta ja asia C-451/98, Antillean Rice Mills v. neuvosto, tuomio 22.11.2001, Kok. 2001, s. I-8949, 49 kohta).
66. Kun otetaan huomioon hakijoiden esittämät seikat, nyt esillä olevassa asiassa on esitettävä vakavia epäilyksiä mahdollisuudesta, että direktiivin 2004/73 katsottaisiin koskevan hakijoita erikseen.
67. Ensimmäiseksi on todettava, että henkilön osallistuminen tavalla tai toisella menettelyyn, joka johtaa yhteisön säädöksen antamiseen, voi olla sen luonteinen seikka, että sillä yksilöidään kyseinen henkilö kyseessä olevan toimen osalta, ainoastaan jos sovellettavassa yhteisön lainsäädännössä säädetään tietyistä mainittua henkilöä koskevista menettelyllisistä takeista (asia T-60/96, Merck ym. v. komissio, määräys 3.6.1997, Kok. 1997, s. II-849, 73 kohta ja asia T-109/97, Molkerei Großbraunshain ja Bene Nahrungsmittel v. komissio, määräys 15.9.1998, Kok. 1998, s. II-3533, 67 ja 68 kohta).
68. Nyt esillä olevassa asiassa ei ensi näkemältä vaikuta siltä, että säännöksillä, joihin hakijat välitoimihakemuksessaan vetosivat, myönnetään niille menettelyllisiä oikeuksia, joita voitaisiin soveltaa menettelyssä, jossa on kyse direktiivin 67/548 mukauttamisesta tekniikan kehitykseen. Varsinkaan direktiivin 67/548 VI liitteessä olevaa 1.2 kohtaa, jossa säädetään, että kyseinen liite on osoitettu kaikille niille (valmistajat, tuojat, kansalliset viranomaiset), joita vaarallisten aineiden ja valmisteiden luokittelu- ja merkintämenetelmät koskevat, ei voida tulkita niin, että sillä myönnettäisiin mainitunlaisia menettelyllisiä takeita hakijoille. Tilanne on ensi näkemältä samoin mainitun direktiivin VI liitteessä olevan 1.7.2 ja 4.1 kohdan osalta. Ensi näkemältä mainituilla säännöksillä myönnetään ainoastaan valmistajille, tuojille ja kansallisille viranomaisille mahdollisuus tai velvollisuus toimittaa jäsenvaltioille tiettyjä tietoja tai ehdotuksia, muttei myönnetä mainituille toimijoille erityistä menettelyllistä etuoikeutta menettelyssä, jossa on kyse direktiivin 67/548 mukauttamisesta tekniikan kehitykseen.
69. Lisäksi vaikuttaa siltä, että hakijat perustelevat väitteitään sillä seikalla, että ne ovat osallistuneet direktiivin 2004/73 antamiseen johtaneesta lainsäädännöllisestä menettelystä erilliseen hallinnolliseen menettelyyn. On kuitenkin todettava, että ensi näkemältä vaikuttaa siltä, että kyseisellä erottelulla ainoastaan korostetaan sitä, että hakijoita ei ole yksilöity arvioit una lopulta annettuun säädökseen nähden, ainakin siitä syystä, että niiden hyväksi ei ole säädetty mistään menettelyllisistä takeista kyseisen säädöksen antamisen osalta. Viimeksi mainitun kysymyksen osalta hakijoiden välitoimihakemuksessaan esittämien seikkojen perusteella ei voida ensi näkemältä pitää näytettynä, että direktiivi 2004/73 koskee hakijoita erikseen sellaisen oikeuden nojalla, joka perustuu komission toimintatapaan tai vakiintuneeseen käytäntöön, jonka nojalla hakijoilla olisi oikeus osallistua direktiivin 2004/73 antamista edeltäneeseen hallinnolliseen menettelyyn. Niin ikään ensi näkemältä perusteeton on hakijoiden viittaus komissiolla olleeseen velvollisuuteen tutkia huolellisesti ja puolueettomasti hakijoiden 29.8. ja 29.9.2003 päivätyt kirjeet. Ensi näkemältä tällaisella velvollisuudella ei edellytetä komissiota ottamaan huomioon hakijoiden erityistä tilannetta direktiivin 2004/73 antamiseksi tai ottamaan niitä mukaan jollain erityisellä tavalla kyseisen säädöksen antamismenettelyyn.
70. Toiseksi on todettava, että vastoin hakijoiden esittämää kantaa, ensi näkemältä ei vaikuta siltä, että sen lisenssin vuoksi, joka hakijoilla on Ensolvin patenttiin, niiden tilanne olisi vastaavanlainen kuin kantajan tilanne edellä mainitussa asiassa Codorniu vastaan neuvosto (edellä 43 kohta). Tässä viimeksi mainitussa asiassa riidanalaisella säännöksellä sallittiin crémant-nimityksen käyttö ainoastaan ranskalaisille ja luxemburgilaisille tuottajille ja tämä johti siihen, että Codorniu ei voinut käyttää kuviomerkkiä, jota se oli käyttänyt vuodesta 1924 lähtien. Hakijoiden esittämillä seikoilla ei ensi näkemältä voida osoittaa sitä, että direktiivillä 2004/73 estetään niitä käyttämästä yksinoikeuksiaan tai vaihtoehtoisesti viedään niiltä pois mainitut oikeudet.
71. Näin ollen on epäiltävä suuresti mahdollisuutta siitä, että direktiivi 2004/73 koskisi hakijoita erikseen. Välitoimista päättävä tuomari katsoo joka tapauksessa, että esillä olevan asian olosuhteissa ei ole tarpeen jatkaa sen selvittämistä, onko kumoamiskanne ensi näkemältä otettava tutkittavaksi. Ei ole myöskään tarpeen ottaa kantaa komission väitteisiin siitä, että välitoimihakemus on jätettävä tutkittavaksi ottamatta, koska se liittyy vahingonkorvauskanteeseen, jolla vaaditaan korvausta sellaisesta säädöksestä aiheutuneesta vahingosta, josta ei voida nostaa kumoamiskannetta. Hakijat ovat nimittäin joka tapauksessa jättäneet osoittamatta, että vaadittujen välitoimien myöntäminen on kiireellistä.
72. Tältä osin on muistettava, että välitoimihakemuksen kiireellisyyttä on arvioitava sen perusteella, onko asiassa tarpeen määrätä välitoimista, jotta vältyttäisiin siltä, että välitoimia hakevalle asianosaiselle aiheutuu vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa (asia 310/85 R, Deufil v. komissio, määräys 6.2.1986, Kok. 1986, s. 537 15 kohta ja asia T-13/99 R, Pfizer Animal Health v. neuvosto, määräys 30.6.1999, Kok. 1999, s. II-1961, 134 kohta). Viimeksi mainitun kuuluu näyttää, että se ei voi odottaa pääasiassa annettavaa ratkaisua ilman, että se joutuu kärsimään tällaista vahinkoa (asia C-356/90 R, Belgia v. komissio, määräys 8.5.1991, Kok. 1991, s. I-2423, 23 kohta ja asia T-151/01 R, Duales System Deutschland v. komissio, määräys 15.11.2001, Kok. 2001, s. II-3295, 187 kohta).
73. Vahingon välitöntä uhkaa ei tarvitse näyttää toteen ehdottomalla varmuudella, sillä varsinkin silloin, kun vahingon syntyminen riippuu eri tekijöiden yhteisvaikutuksesta, riittää, että se on ennustettavissa riittävällä todennäköisyydellä (asia C-335/99 P(R), HFB ym. v. komissio, määräys 14.12.1999, Kok. 1999, s. I-8705, 67 kohta). Hakijan on kuitenkin näytettävä toteen tosiseikat, joiden perusteella vahinkoa voidaan pitää vakavana ja korjaamattomana (em. asia HFB ym. v. komissio, määräyksen 67 kohta).
74. Vaikka vakiintuneesti on katsottu, että taloudellista vahinkoa ei voida pitää, paitsi poikkeuksellisissa olosuhteissa, korjaamattomana eikä edes vaikeasti korjattavana, koska vahingon perusteella voidaan myöhemmin suorittaa taloudellista korvausta (asia C-213/91 R, Abertal ym. v. komissio, määräys 18.10.1991, Kok. 1991, s. I-5109, 24 kohta ja asia T-53/01 R, Poste Italiane v. komissio, määräys 28.5.2001, Kok. 2001, s. II-1479, 119 kohta), niin on katsottu yhtä lailla vakiintuneesti, että välitoimi on perusteltu siinä tapauksessa, että tällaisen toimenpiteen puuttuessa hakija joutuisi sellaiseen tilanteeseen, joka voisi vaarantaa sen olemassaolon tai joka voisi vaikuttaa korjaamattomalla tavalla sen markkina-asemaan (asia T-169/00 R, Esedra v. komissio, määräys 20.7.2000, Kok. 2000, s. II-2951, 45 kohta ja asia T-148/04 R, TQ3 Travel Solutions Belgique v. komissio, määräys 27.7.2004, 46 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
75. Nyt esillä olevassa asiassa on tutkittava, ovatko hakijat osoittaneet oikeudellisesti riittävällä tavalla, että nPB:n uudelleenluokittelemisella, sellaisena kuin se aiheutuu direktiivistä 2004/73, saatetaan loukata hakijoiden etuja siinä määrin, että sillä aiheutetaan niille vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, ennen kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisee pääasiassa nostetun kanteen.
76. Tältä osin on arvioitava erikseen yhtäältä vaikutuksia, joita hakijoiden kaupalliselle ja taloudelliselle tilanteelle aiheutuu nPB:n luokittelemisesta helposti syttyväksi aineeksi, ja toisaalta vaikutuksia, joita hakijoiden kaupalliselle ja taloudelliselle tilanteelle aiheutuu nPB:n luokittelemisesta lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi ryhmään 2, ja kolmanneksi vaikutuksia, joita mainituista kahdesta luokittelusta aiheutuu oikeuksille, joita hakijoilla on Ensolvin patentin osalta.
77. Ensinnäkin nPB:n luokittelemisesta helposti syttyväksi aineeksi, hakijat toteavat pääpiirteissään, että direktiivin 67/548, sellaisena kuin se on muutettuna, ja direktiivin 1999/45 säännöksistä yhdessä luettuna aiheutuu se, että Ensolv on luokiteltava helposti syttyväksi valmisteeksi. Tällainen luokittelu velvoittaa hakijoiden mukaan ne vaihtamaan käyttämänsä markkinointiaineiston ja turvallisuustiedotteet sekä muuttamaan tuotanto- ja kuljetusprosessejaan. Kun lisäksi otetaan huomioon Ensolvin luokittelusta aiheutuvat vaikeudet, se ei hakijoiden mukaan enää erotu muista tuotteista ja sen käytöstä aiheutuvat kulut ovat liian suuret, mikä vähentää olemattomiin hakijoiden viime vuosien aikana hankkiman kilpailuedun.
78. Vaikka kuitenkin oletettaisiinkin, että nPB:n luokitteleminen helposti syttyväksi aineeksi johtaisi todella Ensolvin uudelleenluokitteluun - mitä komissio epäilee - on todettava, että hakijat eivät kuitenkaan esitä todisteita, joilla voidaan osoittaa, että kyseisenlaisella muutoksella voi olla vakavia ja korjaamattomia seurauksia hakijoiden taloudelliseen ja kaupalliseen tilanteeseen.
79. Hakijat eivät ensinnäkään esitä todisteita, joiden perusteella voidaan arvioida niitä taloudellisia kustannuksia, joita niille väitetysti aiheutuu markkinointiaineiston ja turvallisuustiedotteiden vaihtamisesta sekä tuotanto- ja kuljetusprosessien muuttamisesta.
80. Hakijoiden välitoimihakemuksessaan esittämät väitteet ja todisteet ovat liian epätäsmällisiä ja riittämättömiä, jotta voitaisiin arvioida niiden vaikeuksien tosiasiallisuutta ja vakavuutta, joita hakijoiden asiakkaille saattaisi aiheutua Ensolvin luokittelemisesta helposti syttyväksi tuotteeksi. Mainitut todisteet ovat niin ikään riittämättömiä, jotta voitaisiin arvioida Ensolvin kanssa kilpailevien tuotteiden ominaispiirteitä tai muita niiden markkinoiden ominaispiirteitä, joilla Ensolvia myydään, ja sitä suuremmalla syyllä, jotta voitaisiin osoittaa, että nPB:n ja mahdollisesti myös Ensolvin uudelleenluokittelusta aiheutuisi hakijoiden liikevaihdon ja markkinaosuuksien merkittävä aleneminen.
81. Tältä osin Envirotech Europen erään johtajan lausuntoa, joka on välitoimihakemuksen liitteenä, ei voida pitää riittävänä näyttönä väitettyjen vaikutusten toteen näyttämiseksi.
82. Riittävänä näyttönä ei voida pitää myöskään hakijoiden erään jakelijan lausuntoa, joka niin ikään on välitoimihakemuksen liitteenä. Mainitussa lausunnossa kyseinen jakelija toteaa, että mikäli sen asiakkaat lakkaavat ostamasta Ensolvia, myös se itse lopettaa tilauksensa hakijoilta. Mainitun jakelijan lausunnot ovat kuitenkin riittämättömiä osoittamaan sen, että lopulliset asiakkaat todella toimivat esitetyllä tavalla, ja sen, kuinka vakavia hakijoille tästä mahdollisesti aiheutuvat vaikutukset ovat. Lisäksi hakijat eivät ole täsmentäneet, kuinka suurta osaa niiden myynnistä vastaavat kyseisen, ilmeisesti ainoastaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa toimivan jakelijan suorittamat ostot.
83. Lisäksi, vaikka oletettaisiinkin, että hakijat ovat osoittaneet oikeudellisesti riittävästi, että ne menettävät markkinaosuuksia merkittävästi nPB:n uudelleenluokittelun johdosta, ne eivät ole kuitenkaan osoittaneet, että merkittävän osuuden takaisinvaltaaminen menetetyistä markkinaosuuksista esimerkiksi mainonnan avulla olisi mahdotonta rakenteellisten tai oikeudellisten esteiden vuoksi (ks. vastaavasti edellä 58 kohdassa mainittu asia komissio v. Cambridge Healthcare Supplies, määräyksen 111 kohta).
84. Lopuksi, vaikka oletettaisiinkin, että hakijat ovat osoittaneet, että direktiivin 2004/73 voimassapitämisen johdosta ne eivät myisi enää laisinkaan Ensolvia yhteisön alueella, ne eivät kuitenkaan ole osoittaneet, että tällä vaarannettaisiin niiden olemassaolo.
85. Ensinnäkin, vaikka hakijat ovat esittäneet, että ne myyvät ainoastaan yhtä tuotetta eli Ensolvia, ne eivät ole esittäneet mitään selvitystä siitä, mitä osaa kyseisen tuotteen myynnit yhteisössä vastaavat niiden kokonaisliikevaihdosta. Asiassa ei täten ole osoitettu, että hakijoilla ei olisi yhteisön alueen ulkopuolella myyntejä, joiden ansiosta ne voisivat jatkaa toimintaansa siihen saakka, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisee pääasiassa nostetun kanteen.
86. Toiseksi hakijat eivät ole esittäneet mitään todisteita niiden tämänhetkisestä taloudellisesta tilanteesta. Näiden todisteiden puuttuessa mistään ei voida päätellä, ettei hakijoilla ole sellaisia taloudellisia varoja, joiden avulla ne voisivat jatkaa olemassaoloaan siihen saakka, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisee pääasiassa nostetun kanteen, vaikka niiden olisi lopetettava kokonaan toimintansa yhteisön alueella.
87. Oikeudenkäyntiaineistosta ilmenevien seikkojen perusteella ei näin ollen voida katsoa, että nPB:n luokittelemisesta helposti syttyväksi aineeksi aiheutuu vakavia ja korjaamattomia seuraamuksia hakijoiden taloudelliselle ja rahoitukselliselle tilanteelle.
88. Toiseksi nPB:n luokittelemisesta lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi ryhmään 2, hakijat toteavat pääpiirteissään, että se tulee johtamaan nPB:n ja Ensolvin poistamiseen markkinoilta. Ilman, että on tarpeen ottaa kantaa tällaisen seurauksen todellisuuteen, on heti alkuun todettava, että edellä (84-86 kohta) mainituista syistä hakijat eivät ole osoittaneet, että niille aiheutuisi vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa edes siinä tilanteessa, että niiden olisi lopetettava kokonaan Ensolvin myynti yhteisön alueella.
89. Lisäksi, vaikka hakijat väittävätkin, että nPB:n luokitteleminen lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi ryhmään 2 saattaa johtaa niiden markkinaosuuksien menettämiseen, hakijat eivät ole osoittaneet oikeudellisesti riittävästi kyseisen menetyksen tosiasiallisuutta ja vakavuutta eivätkä sitä, että merkittävän osuuden takaisinvaltaaminen mahdollisesti menetetyistä markkinaosuuksista olisi mahdotonta rakenteellisten tai oikeudellisten esteiden vuoksi (ks. edellä 83 kohta).
90. Lopuksi REACH-ohjelman puitteissa sovellettavan uuden hyväksymismenetelmän vaikutusten osalta on todettava, että asetuksia, joihin hakijat vetoavat, ei ole vielä annettu, ja että niistä mahdollisesti aiheutuva vahinko perustuu täten täysin oletuksiin. Tämän luontoisella vahingolla ei voida perustella vaadittujen välitoimien myöntämistä (ks. vastaavasti asia T-73/98 R, Prayon-Rupel v. komissio, määräys 15.7.1998, Kok. 1998, s. II-2769, 22, 26 ja 38 kohta; asia T-237/99 R, BP Nederland ym. v. komissio, määräys 8.12.2000, Kok. 2000, s. II-3849, 57 ja 66 kohta ja asia T-241/00 R, Le Canne v. komissio, määräys 15.1.2001, Kok. 2001, s. II-37, 37 kohta).
91. Oikeudenkäyntiaineistosta ilmenevien seikkojen perusteella ei näin ollen voida katsoa, että nPB:n luokittelemisesta lisääntymiselle vaaralliseksi aineeksi ryhmään 2 aiheutuu vakavia ja korjaamattomia seuraamuksia hakijoiden taloudelliselle ja rahoitukselliselle tilanteelle.
92. Lopuksi kolmantena seikkana on todettava, että hakijoiden väitteet, joiden mukaan nPB:n uudelleenluokittelun johdosta Ensolvin patentti tulee merkityksettömäksi, ovat liian yleisluonteisia, jotta niillä voitaisiin osoittaa vakavan ja korjaamattoman vahingon mahdollisuus. Sikäli kuin hakijat pyrkivät osoittamaan, että nBP:n uudelleenluokittelulla saatetaan oikeudellisesti arvioituna vaikuttaa niillä oleviin yksinoikeuksiin, niiden esittämät väitteet eivät ole riittävän täsmällisiä, yksityiskohtaisia ja perusteltuja sen osoittamiseksi, että mainitunlaiset vaikutukset ovat todennäköisiä, vakavia ja korjaamattomia. Lisäksi sikäli kuin hakijat pyrkivät väitteillään osoittamaan, että direktiivin 2004/73 voimassapitämisestä aiheutuu haitallisia vaikutuksia niiden lisenssin kaupalliseen arvoon, hakijoiden taloudellista tilannetta koskevien todisteiden puuttuessa on katsottava, ettei asiassa ole myöskään osoitettu, että tällainen vahinko olisi vakavaa (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-51/90 R ja C-59/90 R, Comos-Tank ym. v. komissio, määräys 23.5.1990, Kok. 1990, s. I-2167, 26 kohta), että hakijoiden olemassaolo saattaisi vaarantua (ks. edellä 85 ja 86 kohta) ja että kyseisen vahingon johdosta ei voitaisi suorittaa taloudellista korvausta.
93. Hakijat eivät näin ollen ole osoittaneet, että direktiivin 2004/73 voimassapitämisestä saattaa aiheutua niille vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa. Tämän johdosta ilman, että on tarpeen tutkia fumus boni jurista koskevan edellytyksen täyttymistä ja vertailla esillä olevia intressejä, välitoimihakemus on hylättävä.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI
on määrännyt seuraavaa:
1) Välitoimihakemus hylätään.
2) Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Annettiin Luxemburgissa 10 päivänä helmikuuta 2005.