62020CJ0352_RES
Sag C-352/20
Hold Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt.
mod
Magyar Nemzeti Bank
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Kúria)
Domstolens dom (Første Afdeling) af 1. august 2022
»Præjudiciel forelæggelse – tilnærmelse af lovgivningerne – direktiv 2009/65/EF – institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) – direktiv 2011/61/EU – alternative investeringsfonde – aflønningspolitikker og ‑praksisser for ledelsen af et investeringsinstitut eller for en forvalter af alternative investeringsfonde – udbytte udloddet til visse medlemmer af ledelsen – begrebet »aflønning« – artikel 17, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – ejendomsret«
Etableringsfrihed – selskaber – institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) – alternative investeringsfonde (AIF’er) – aflønningspolitikker og ‑praksisser for et administrationsselskab eller for en forvalter af AIF’er – materielt anvendelsesområde – udbytte udloddet til visse medlemmer af ledelsen i et investeringsinstitut eller for en forvalter af AIF’er – omfattet – betingelser
[Europa Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65, art. 14, art. 14a, stk. 1 og 2, art. 14b, stk. 1, litra r), og art. 14b, stk. 3, og direktiv 2011/61, art. 13, stk. 1, og bilag II, punkt 1, litra r), og punkt 2, og direktiv 2014/91, syvende betragtning]
(jf. præmis 43-52, 54, 59-67 og 83 samt domskonkl.)
Grundlæggende rettigheder – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – ejendomsret – regulering af anvendelse af ejendommen – institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) – alternative investeringsfonde (AIF’er) – udbytte udloddet til visse medlemmer af ledelsen af et investeringsinstitut eller for en forvalter af AIF’er – anvendelse af principperne for aflønningspolitikker og ‑praksisser – begrænsninger i aktionærernes udøvelse af deres rettigheder – lovlighed
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 17, stk. 1, og art. 52, stk. 1; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65 og 2011/61)
(jf. præmis 72-82)
Resumé
De krav, der følger af EU-retten på området for investeringsforvalteres aflønningspolitik, kan finde anvendelse på disse forvalteres udbetaling af udbytte til visse af deres medarbejderaktionærer, der er omfattet af den nævnte politiks personelle anvendelsesområde.
Dette er tilfældet, når den måde, hvorpå udbyttet udbetales, kan tilskynde disse medarbejdere til en risikotagning, som er skadelig for de forvaltede institutter og fonde, samt interesserne hos investorerne i disse, og dermed kan fremme omgåelse af de krav, der følger af bestemmelserne vedrørende aflønningspolitikker og ‑praksisser.
I 2019 blev HOLD Alapkezelő Befektetési Alapkezelő Zrt. (herefter »HOLD«) – et selskab, hvis sædvanlige virksomhed består i forvaltning af institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) og alternative investeringsfonde (AIF’er) – pålagt en bøde af Magyar Nemzeti Bank (den ungarske nationalbank). Den praksis, som selskabet blev foreholdt, vedrørte udbetaling af udbytte til visse af selskabets medarbejdere, som direkte eller gennem selskaber, som de kontrollerer, var indehavere af kapitalandele udstedt af selskabet. Det drejede sig navnlig om medarbejdere, der varetog funktionen som administrerende direktør, investeringsdirektør og forvalter af porteføljer.
Den ungarske nationalbank fandt, at det udbytte, der var blevet udbetalt til medarbejderaktionærerne, kunne medføre, at disse personer havde en interesse i, at HOLD opnåede en kortsigtet gevinst, og således blev tilskyndet til at løbe risici, der ikke var forenelige med risikoprofilen for de investeringsfonde, som selskabet administrerede, eller med selskabets regler for forvaltning og interesserne hos indehaverne af andele i fondene. Følgelig var måden, hvorpå dette udbytte blev udbetalt, en omgåelse af reglerne vedrørende aflønningspolitikker i finanssektoren.
HOLD’s søgsmål til prøvelse af den ungarske nationalbanks afgørelse over for selskabet førte til, at sagen blev indbragt for Kúria (øverste domstol, Ungarn). Denne ret anmodede Domstolen om at oplyse, hvorvidt kravene i direktiv 2009/65 (
1
) og 2011/61 (
2
) vedrørende aflønningspolitikker og ‑praksisser for investeringsforvaltere, som de er gennemført i ungarsk ret, finder anvendelse på det i hovedsagen omhandlede udbetalte udbytte.
Domstolen, som sagen blev indbragt for ved præjudiciel forelæggelse, præciserede det materielle anvendelsesområde for disse krav. Domstolen fandt, at udbetaling af udbytte til visse medarbejdere kan være omfattet af bestemmelserne i direktiv 2009/65 og 2011/61 vedrørende aflønningspolitikker og ‑praksisser (
3
), selv om udbyttet ikke blev udbetalt som modydelse for tjenesteydelser leveret af disse medarbejdere, men i henhold til sidstnævntes ejendomsret som aktionærer. Ifølge Domstolen finder disse bestemmelser anvendelse på sådant udbytte, når politikken for udbetaling af udbyttet kan tilskynde disse medarbejdere til en risikotagning, som er skadelig for interesserne hos de investeringsinstitutter og AIF’er, som selskabet administrerer, samt interesserne hos investorerne i disse, og dermed kan fremme omgåelse af de krav, der følger af disse bestemmelser.
Domstolens bemærkninger
For det første fortolkede Domstolen direktiv 2009/65 og 2011/61 med henblik på at fastlægge det materielle anvendelsesområde for de aflønningspolitikker og ‑praksisser, der er defineret i disse direktiver. Disse politikker finder anvendelse på alle former for aflønning eller enhver anden fordel, der udbetales som modydelse for professionelle tjenesteydelser leveret af medarbejdere i administrationsselskaber eller i forvaltere af AIF’er, som er omfattet af disse aflønningspolitikkers og ‑praksissers personelle anvendelsesområde.
Hvad angår udbytte af kapitalandele i et administrationsselskab eller en forvalter af AIF’er udbetales dette udbytte i henhold til en status som indehavere af aktier i selskabet. I henhold til direktiv 2009/65 og 2011/61 skal det undgås, at variabel løn udbetales gennem instrumenter eller metoder, der fremmer omgåelse af kravene i disse direktiver vedrørende aflønningspolitikker og ‑praksisser.
Når politikken for udbetaling af udbytte tilskynder til at løbe risici, som er uforenelige med risikoprofilerne, reglerne eller vedtægterne for de investeringsinstitutter eller AIF’erne, som dette administrationsselskab eller denne forvalter administrerer, eller skader disse investeringsinstitutters eller AIF’ers interesser, samt interesserne hos investorerne i disse, og dermed kan fremme omgåelse af de krav, der følger af bestemmelserne i direktiv 2009/65 og 2011/61 vedrørende aflønningspolitikker og ‑praksisser, skal denne udbetaling underlægges principperne for aflønningspolitikker og ‑praksisser. Inden for disse rammer skal den forelæggende ret navnlig efterprøve, om der mellem det overskud, der er optjent af investeringsinstitutterne og AIF’erne, det overskud, der er optjent af det pågældende selskab, og de beløb, som er blevet udbetalt, er en sådan forbindelse, at medarbejderne har en interesse i, at investeringsinstitutterne og AIF’erne på kort sigt opnår den størst mulige gevinst. Dette vil bl.a. være tilfældet, hvis investeringsinstituttet eller AIF’en har udbetalt en resultatprovision til de pågældende selskab, så snart et mål for afkastet er overskredet i en given referenceperiode, og hvis denne resultatprovision helt eller delvist blev genudloddet af dette selskab i form af udbytte til de pågældende medarbejdere eller til selskaber, der kontrolleres af disse, uafhængigt af de resultater, som investeringsinstituttet eller AIF’en opnåede efter denne referenceperiode, og navnlig de tab, som investeringsinstituttet eller AIF’en har lidt. Andre forhold, der skal efterprøves, er bl.a. omfanget og typen af de kapitalandele, som de pågældende medarbejdere besidder, de stemmerettigheder, der er knyttet til dem, politikken og beslutningsprocessen vedrørende udlodningen af selskabets overskud samt den eventuelle beskedne karakter af den faste aflønning udbetalt til medarbejderne, henset til de leverede professionelle tjenesteydelser.
For det andet præciserede Domstolen, at denne fortolkning af direktiverne er i overensstemmelse med artikel 17, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), som sikrer ejendomsretten og finder anvendelse på ejendomsretten til aktier og retten til at modtage udbytte, som det i den foreliggende sag omhandlede.
Domstolen bemærkede, at fortolkningen af direktiv 2009/65 og 2011/61 ikke indebærer, at der rejses tvivl om de pågældende medarbejderes ejendomsret til kapitalandelene i selskabet, for hvilket de pågældende personer arbejder, og derfor ikke udgør berøvelse af ejendom som omhandlet i chartrets artikel 17, stk. 1, andet punktum. Det forholder sig ikke desto mindre således, at en anvendelse svarende til denne fortolkning af principperne for aflønningspolitikker og ‑praksisser på udbytte fra kapitalandele udgør en regulering af anvendelsen af ejendommen som omhandlet i chartrets artikel 17, stk. 1, tredje punktum. Denne regulering kan gøre indgreb i udøvelsen af denne ejendomsret, og navnlig muligheden for de pågældende medarbejderaktionærer for at drage fordel af denne ejendom.
De begrænsningerne af aktionærernes rettigheder, der følger heraf, overholder imidlertid de betingelser, der er fastsat i chartret. Begrænsningerne er nemlig fastlagt i lovgivningen, nemlig ved direktiv 2009/65 og 2011/61 samt den nationale lovgivning til gennemførelse heraf, gør ikke indgreb i ejendomsrettens centrale indhold og svarer til mål af almen interesse, nemlig beskyttelse af investorerne og stabiliteten i bank- og finanssystemet, i forhold til hvilke begrænsningerne synes forholdsmæssige.
(
1
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF af 13.7.2009 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (EUT 2009, L 302, s. 32), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/91/EU af 23.7.2014 (EUT 2014, L 257, s. 186).
(
2
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU af 8.6.2011 om forvaltere af alternative investeringsfonde og om ændring af direktiv 2003/41/EF og 2009/65/EF samt forordning (EF) nr. 1060/2009 og (EU) nr. 1095/2010 (EUT 2011, L 174, s. 1, berigtiget i EUT 2012, L 115, s. 35).
(
3
) – Artikel 14, 14a, og 14b i direktiv 2009/65 og artikel 13, stk. 1, samt punkt 1 og 2 i bilag II til direktiv 2011/61.