62016TJ0573_RES
T‑573/16. sz. ügy
(kivonatos közzététel)
PT
kontra
Európai Beruházási Bank
A Törvényszék ítélete (negyedik tanács), 2019. július 3.
„Közszolgálat – Az EBB személyi állománya – A szervezeti egységek szervezése – Munkavégzési kötelezettség alóli felmentés – Az elektronikus levelezőrendszerhez és a számítógépes hálózathoz való hozzáférés – Pert megelőző eljárás – Elfogadhatóság – Jogbiztonság – A meghallgatáshoz való jog – Az ártatlanság vélelme – Az OLAF végleges jelentése – Indokolási kötelezettség – Felelősség – Vagyoni kár – Nem vagyoni kár”
Európai uniós jog – Elvek – Jogbiztonság – Uniós szabályozás – Az egyértelműség és az előreláthatóság követelménye
(lásd: 233–237. pont)
Tisztviselők – Az Európai Beruházási Bank alkalmazottai – A szervezeti egységek szervezése – Valamely alkalmazott munkavégzés alóli felmentése – Valamely alkalmazottat a szakmai kötelezettségei alól felmentő olyan határozatok, amelyek az alkalmazandó jogalapot nem rögzítik, és az időbeli hatályuk meghatározását az alkalmazott számára nem teszik lehetővé – Megengedhetetlenség – A jogbiztonság elvének megsértése
(Az Európai Beruházási Bank személyzeti szabályzata, 16., 22., 23. és 39. cikk)
(lásd: 238–258. pont)
Összefoglalás
A Törvényszék a 2019. július 3‑án hozott PT kontra EBB (T‑573/16) ítéletében helyt adott az Európai Beruházási Bank (EBB) egyik alkalmazottjának az EBB azon határozatai ellen indított keresetének, amelyekkel az EBB a felperest összesen több mint két és fél év időtartamra „felmentette a munkavégzés alól”, és kizárta az EBB elektronikus levelezőrendszeréhez és informatikai hálózatához való hozzáférésből. Ítéletével a Törvényszék megsemmisítette a megtámadott határozatokat, valamint kötelezte az EBB‑t az e határozataival okozott nem vagyoni kár címén 25000 euró kártérítés megfizetésére.
A felperessel szemben több olyan határozatot hoztak, amelyek őt hosszabb időn át megfosztották a hivatali feladatai ellátásának lehetőségétől, ám díjazását fenntartották. E határozatok célja egyrészt a felperes szervezeti egységének rendes működését veszélyeztető feszültségek feloldásának megkönnyítése, másrészt a felperest zsarolással vagy annak kísérletével vádoló kijelentéseken alapuló vizsgálat nyugodt lefolytatásának biztosítása, és az adminisztráció számára annak lehetővé tétele, hogy az ennek eredményeként elfogadandó vizsgálati jelentésekből megfelelő következtetéseket vonhasson le. Keresetében a felperes a jogbiztonság elvének és az indokolási kötelezettségnek a megsértésére hivatkozott, azzal az indokkal, hogy nem volt lehetősége megérteni a jogaira és kötelezettségeire gyakorolt hatását e határozatok közül négynek, amelyekről azt állította, hogy olyan fogalmakat és kifejezéseket tartalmaznak, amelyeknek sem a hatálya, sem a pontos értelme nem mérhető fel, valamint hogy az első két határozat nem tünteti fel az alkalmazott jogalapot.
Az alkalmazott jogalap azonosítása hiányának a jogbiztonság elvével és az indokolási kötelezettséggel való összeegyeztethetőségéről szólva a Törvényszék kifejtette: az első két határozat nem hivatkozik semmilyen jogszabályra, és olyan információra sem utal, amelyek a felperes számára lehetővé tették volna egy ilyen jogalap azonosítását. E tekintetben a Törvényszék megjegyezte: a „munkavégzés alóli felmentés” fogalmát kifejezetten egyetlen uniós jogi szöveg sem alapozza meg, és semmi sem bizonyítja, hogy az különösen az EBB‑ben, illetve általánosságban az uniós intézményeknél létező vagy akár ismert gyakorlat lenne. A Törvényszék továbbá megállapította: az EBB hosszú időn át nem adott választ a felperesnek az alkalmazott jogalapra irányuló egyértelműsítési kérelmeire, és elegendőnek tartott csupán annyit közölni, hogy a felperes nem áll felfüggesztés hatálya alatt. A Törvényszék álláspontja szerint ezért az első két határozat sérti a jogbiztonság elvét, és azok indokolása elégtelen.
Arról a kérdésről szólva, hogy a jogbiztonság elve az uniós intézményt vagy hivatalt milyen mértékben kötelezi a felperes munkavégzés alóli felmentéséhez hasonló egyedi intézkedés tartamának rögzítésére, a Törvényszék kimondta: az EBB feladata olyan helyzetbe hozni a felperest, hogy az kellő pontossággal meg tudja határozni, mennyi ideig lesz felmentve a munkavégzés alól. Ez a követelmény még élesebben érvényesül, ha az olyan huzamos munkavégzés alóli felmentés, mint amilyen a felperesre vonatkozott, nem csak a tisztségből való felfüggesztést kimondó határozatnak felel meg annyiban, hogy megfosztja feladatai ellátásának lehetőségétől, de jelentős káros következményekkel járhat szakmai, adminisztratív és pénzügyi helyzetére is. Akit ugyanis huzamosan mentesítettek a munkavégzés alól, azt nem lehet megfelelően értékelni, és ebből következően érdemei alapján jutalmazni vagy előléptetni sem. Akire semmilyen feladatot nem osztottak, az hivatkozhat az érdekeinek, valamint a besorolási fokozat és a munkakör közötti megfelelés elvének a sérelmére is. Márpedig a – büntetőeljárást nem számítva – három hónap tartamú felfüggesztést kimondó határozattól eltérően a harmadik és a negyedik határozat semmilyen számszerűsített korlátozást nem tartalmaz. Kétségtelen, hogy e határozatok emlékeztetnek a felperes munkavégzés alóli felmentésének ideiglenes jellegére, és lényegében azt pontosítják, hogy annak végpontja egy jövőbeni esemény bekövetkezésétől, mégpedig az Európai Csalás Elleni Hivatal vizsgálati jelentésének elkészültétől függ. Meg kell ugyanakkor állapítani, hogy egy ilyen esemény bekövetkezésének időpontja az említett határozatok meghozatalának időpontjában még nem volt meghatározható. A Törvényszék álláspontja szerint ezért a harmadik és a negyedik határozat sérti a jogbiztonság elvét.