62016CC0277
EVGENI TANCHEV
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2017. július 26. (
1
)
C‑277/16. sz. ügy
Polkomtel sp. z o.o.
kontra
Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
(A Sąd Najwyższy [legfelsőbb bíróság, Lengyelország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Elektronikus hírközlő hálózatok – 2002/21/EK irányelv (Keretirányelv) – 2002/19/EK irányelv (Hozzáférési irányelv) – Nagykereskedelmi beszédcélú hívásvégződtetési szolgáltatás nyújtása mobilhálózatokon – Az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettség – Az érintett üzemeltető hívásvégződtetési szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeinél alacsonyabb összegben megállapított árak – Piacelemzés”
1.
A Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel annak tisztázására kéri fel a Bíróságot, hogy a 2002/19/EK irányelv (a továbbiakban: hozzáférési irányelv) (
2
) milyen mértékben és milyen feltételek mellett hatalmazza fel a nemzeti szabályozó hatóságokat (a továbbiakban: nemzeti szabályozó hatóságok) a távközlési üzemeltetők által a hozzáférés vagy az összekapcsolás szolgáltatásakor felszámolt árak ellenőrzésére.
2.
A jelen ügyben a kérdéses szolgáltatás nagykereskedelmi beszédcélú hívásvégződtetés mobilhálózatokon. Amikor valamely mobilhálózat előfizetője egy másik mobilhálózat előfizetőjét hívja, a hívó fél a hívott fél mobilhálózatát hívja. A nagykereskedelmi beszédcélú hívásvégződtetés az a szolgáltatás, amely e hívásnak a hívott fél hálózatában való „végződtetéséhez” szükséges. Az EU‑ban a végződtetési díjat a hívott hálózat határozza meg, és a hívó hálózat fizeti. Ennélfogva a magas végződtetési díjak jelentős versenyjogi problémát jelentenek, amelyeket magasabb hívásdíjak felszámítása útján a végfelhasználókra hárítanak át. (
3
)
3.
Ez az oka annak, hogy a hozzáférési irányelv 13. cikke a nemzeti szabályozó hatóságokat az összekapcsolási szolgáltatások tekintetében árszabályozási intézkedések meghozatalára hatalmazza fel. Árszabályozásra vonatkozó kötelezettségeket ugyanakkor csak olyan üzemeltető terhére lehet megállapítani, akit a 2002/21/EK irányelv (a továbbiakban: keretirányelv) (
4
) 16. cikke szerint végzett piacelemzés eredményeként jelentős piaci erővel rendelkezőként jelöltek ki, és csak abban az esetben, ha az érintett üzemeltető „a végfelhasználók kárára túlságosan magas szinten tarthatja az árakat, vagy árprést alkalmazhat”. A hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdése szerint az árszabályozási intézkedések különösen megnyilvánulhatnak „az árak költségalapúságára vonatkozó […] kötelezettségek[ben]”.
4.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemben felvetett fő kérdés arra irányul, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok, az árképzés költségalapúságára vonatkozó kötelezettség megállapításával előírhatnak‑e a jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltető terhére arra vonatkozó kötelezettséget, hogy az árait ezen üzemeltető hívásvégződtetési szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeinél alacsonyabb összegben állapítsa meg. Különösen azt kérdezik továbbá a Bíróságtól, hogy valamely nemzeti szabályozó hatóság a költségalapú árak meghatározását követően milyen gyakorisággal követelheti meg az árak kiigazítását, és ennek során milyen eljárás követendő.
I. Jogi keret
A. Az uniós jog
5.
Az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 16. cikke szerint:
„A vállalkozás szabadságát, az uniós joggal és a nemzeti jogszabályokkal és gyakorlattal összhangban, el kell ismerni.”
6.
A keretirányelv 8. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az ezen irányelvben és a különös irányelvekben meghatározott szabályozási feladatok ellátása során a nemzeti szabályozó hatóságok a (2), (3) és (4) bekezdésben meghatározott célok elérésére irányuló minden észszerű intézkedést meghozzanak.
[…]
(2)   A nemzeti szabályozó hatóságok többek között a következők révén mozdítják elő a versenyt az elektronikus hírközlő hálózatok, az elektronikus hírközlési szolgáltatások, a kapcsolódó eszközök és szolgáltatások nyújtása terén:
[…]
b)
biztosítják, hogy az elektronikus hírközlési ágazatban ne legyen versenytorzulás vagy versenykorlátozás;
c)
ösztönzik a hatékony infrastrukturális befektetéseket, és elősegítik az innovációt […]
[…]”
7.
A keretirányelv 16. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Amint az ajánlás elfogadását vagy annak esetleges frissítése elfogadását követően lehetséges, a nemzeti szabályozó hatóságok – az iránymutatásokat a lehető legnagyobb mértékben figyelembe véve – elvégzik az érintett piacok elemzését. A tagállamok biztosítják, hogy ezen elemzés elvégzésére adott esetben a nemzeti versenyhatóságokkal együttműködésben kerüljön sor.
(2)   Amennyiben a 2002/22/EK irányelv (»egyetemes szolgáltatási irányelv«) 17., 18. vagy 19. cikke [helyesen: 16., 17., 18. vagy 19. cikke] alapján vagy a [hozzáférési irányelv] 7. vagy 8. cikke alapján a nemzeti szabályozó hatóság köteles dönteni arról, hogy a vállalkozások számára kötelezettséget állapít‑e meg, tart‑e fenn, módosít‑e vagy az ilyen kötelezettséget megszünteti‑e, az e cikk (1) bekezdésében említett piacelemzés alapján állapítja meg azt, hogy egy adott érintett piacon hatékony‑e a verseny.
(3)   Amennyiben a nemzeti szabályozó hatóság megállapítja, hogy a piacon hatékony a verseny, nem vezet be, illetve nem tart fenn az e cikk (2) bekezdésében említett konkrét szabályozó kötelezettséget. Amennyiben már léteznek ágazathoz kötött szabályozó kötelezettségek, a nemzeti szabályozó hatóság ezeket az adott érintett piacon lévő vállalkozások tekintetében megszünteti.
(4)   Amennyiben a nemzeti szabályozó hatóság megállapítja, hogy egy érintett piacon nem hatékony a verseny, a 14. cikkel összhangban meghatározza az e piacon jelentős piaci erővel rendelkező vállalkozásokat, és az ilyen vállalkozások számára az e cikk (2) bekezdésében említett megfelelő konkrét szabályozó kötelezettségeket állapít meg, illetve a már létező ilyen kötelezettségeket fenntartja vagy módosítja.
[…]”
8.
A hozzáférési irányelv 8. cikke szerint:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a nemzeti szabályozó hatóságoknak legyen hatásköre arra, hogy a 9–13. cikkben meghatározott kötelezettségeket írjanak elő.
(2)   Amennyiben a [keretirányelv] 16. cikke szerint végzett piacelemzés eredményeként egy üzemeltetőt egy bizonyos piacon jelentős piaci erővel rendelkezőként jelölnek ki, a nemzeti szabályozóhatóságok szükség szerint előírják az ezen irányelv 9–13. cikkében meghatározott kötelezettségeket.
[…]
(4)   Az e cikk szerint előírt kötelezettségeknek az azonosított probléma jellegén kell alapulniuk, és a [keretirányelv] 8. cikkében megállapított célokhoz képest arányosaknak és indokoltaknak kell lenniük. Ilyen kötelezettségek csak az ugyanazon irányelv 6. és 7. cikkének megfelelő konzultációt követően írhatók elő.
[…]”
9.
A hozzáférési irányelv 13. cikke kimondja:
„(1)   A nemzeti szabályozó hatóság – a 8. cikk rendelkezéseivel összhangban – az összekapcsolás és/vagy a hozzáférés bizonyos típusainak szolgáltatása tekintetében a költségmegtérülésre és az árszabályozásra vonatkozó kötelezettségeket állapíthat meg – beleértve az árak költségalapúságára vonatkozó és a költségszámítási rendszerekre vonatkozó kötelezettségeket – abban az esetben, ha a piacelemzés azt mutatja, hogy a tényleges verseny hiányának következtében az érintett üzemeltető a végfelhasználók kárára túlságosan magas szinten tarthatja az árakat vagy árprést alkalmazhat. A nemzeti szabályozó hatóság figyelembe veszi az üzemeltető befektetését és a megfelelő befektetett tőke észszerű megtérülését biztosítja számára a kockázatok figyelembevétele mellett.
(2)   A nemzeti szabályozó hatóságok biztosítják, hogy minden kötelezővé tett költségmegtérülési mechanizmus és árképzési módszer a hatékonyság és a fenntartható verseny előmozdítását szolgálja, valamint a lehető legtöbb fogyasztói előnyt biztosítsa. E tekintetben a nemzeti szabályozó hatóságok az összehasonlítható versenypiacokon rendelkezésre álló árakat is figyelembe vehetik.
(3)   Amennyiben egy üzemeltetőt az árai költségalapúságára vonatkozó kötelezettség terhel, az érintett üzemeltetőnek kell bizonyítania, hogy a díjak a költségekből következnek, beleértve a befektetések észszerű megtérülését. A hatékony szolgáltatásnyújtás költségének kiszámítása céljából a nemzeti szabályozó hatóságok a vállalkozás által alkalmazottól független költségszámítási módszereket alkalmazhatnak. A nemzeti szabályozó hatóságok megkövetelhetik az üzemeltetőtől, hogy árait teljeskörűen indokolja, és szükség szerint megkövetelhetik az árak kiigazítását is.
[…]”
B. A lengyel jog
10.
A 2004. július 16‑i távközlési törvény (a továbbiakban: távközlési törvény) az alapügybeli tényállásra alkalmazandó változatának (
5
) 40. cikke szerint:
„(1)   Az [elektronikus hírközlési hivatal] elnöke a 24. cikk 2. pontjának a) alpontjában említett feltételek mellett határozattal arra vonatkozó kötelezettséget állapíthat meg a jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltető terhére, hogy a távközlő hálózatokhoz való hozzáférés díjait felmerült költségei alapján állapítsa meg.
(2)   Az (1) bekezdés szerinti kötelezettséggel terhelt üzemeltető benyújtja az [elektronikus hírközlési hivatal] elnökéhez a felmerült költségei alapján megállapított díjak összegének indokolását.
(3)   Az (1) bekezdés szerinti üzemeltető által megállapított díjak összege megfelelőségének értékeléséhez az [elektronikus hírközlési hivatal] elnöke figyelembe veheti az összehasonlítható versengő piacokon alkalmazott díjak összegét vagy megállapításuk módszereit, vagy e díjak összege megfelelőségének értékelésére más eljárásokat alkalmazhat.
(4)   Annak értékelése érdekében, hogy megfelelő‑e az üzemeltető által megállapított, az (1) bekezdés szerinti díjak összege, az [elektronikus hírközlési hivatal] elnöke a (3) bekezdésben említett módszerek alkalmazásával a hatékonyság és a fenntartható verseny előmozdítására, valamint a végfelhasználók számára a lehető legtöbb előny biztosítására figyelemmel megállapítja a díjak pontos, illetve legmagasabb vagy legalacsonyabb összegét.”
II. A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11.
A Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (az elektronikus hírközlési hivatal elnöke, a továbbiakban: az UKE elnöke) 2006. július 19‑én elfogadott határozatában (
6
) a távközlési törvény 40. cikke alapján a Polkomtel Sp. z o.o. (a továbbiakban: Polkomtel) távközlési üzemeltetőt a piacon jelentős piaci erővel rendelkező vállalkozásnak jelölte ki a nyilvános mobilhálózatán nyújtott beszédcélú hívásvégződtetési szolgáltatások tekintetében. Ebből következően a hivatkozott határozat arra vonatkozó kötelezettséget állapított meg a Polkomtel terhére, hogy a mobil hírközlő hálózatában a hívásvégződtetésért felszámított díjat (a továbbiakban: MTR‑díj) az e szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségei alapján határozza meg. Ez a határozat továbbra is hatályban van.
12.
Az UKE elnöke a Bíróság által a tárgyaláson feltett kérdésre adott válaszában kifejtette, hogy egy 2007‑ben hozott határozatában az MTR‑díjat a következő három évre, vagyis 2010 májusáig meghatározta a Polkomtel részére. A szóban forgó határozat értelmében a Polkomtel MTR‑díját 0,44 lengyel zloty (PLN)/percben állapították meg. Ugyanakkor a fenti hároméves időtartam alatt ennek az összegnek fokozatosan csökkennie kellett volna.
13.
Az UKE elnöke a tárgyaláson előadta továbbá, hogy 2008‑ban mindazonáltal újabb határozatot hozott, amelyben meghatározta az MTR‑díjat a Polkomtel tekintetében (a továbbiakban: a 2008‑as MTR‑díjat megállapító határozat). E határozat szerint az MTR‑díjat 2008 harmadik negyedéve tekintetében 0,33 PLN/percben, 2009 első féléve tekintetében 0,21 PLN/percben és 2009 harmadik negyedévétől kezdődően 0,1677 PLN/percben határozták meg.
14.
Az UKE elnöke és a Polkomtel a tárgyaláson egyaránt előadták, hogy a Polkomtel sikeresen indítványozta és elérte a 2008‑as MTR‑díjat megállapító határozat megsemmisítését a lengyel bíróságok előtt.
15.
Végezetül, miután a Polkomtel benyújtotta a költségei indokolását, az UKE elnöke 2009. december 9‑én elfogadott határozatában az MTR‑díjat 0,1677 PLN/percben határozta meg a Polkomtel számára (
7
) (a továbbiakban: a 2009‑es MTR‑díjat megállapító határozat). Ennélfogva a szóban forgó határozatban megállapított MTR‑díj megfelel a 2008‑as MTR‑díjat megállapító határozat által 2009 harmadik negyedéve tekintetében meghatározott MTR‑díjnak.
16.
Az UKE elnöke a 2009‑es MTR‑díjat megállapító határozatban megvizsgálta a Polkomtel által a költségei indokolásául közölt adatokat. Hangsúlyozta, hogy a távközlési törvény 40. cikke alapján az üzemeltető minden felmerült költsége figyelembe vehető (míg a távközlési törvény egy másik rendelkezése, a 39. cikke csak az üzemeltető indokolt költségeinek figyelembevételét teszi lehetővé). Az UKE elnöke arra az álláspontra jutott, hogy a Polkomtelnek a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költsége 0,1690 PLN/perc volt.
17.
Az UKE elnöke ugyanakkor nem 0,1690 PLN/percben állapította meg az MTR‑díjat. Ennek oka az volt, hogy az UKE elnöke úgy határozott, hogy az MTR‑díjat a Polkomtel számára a távközlési törvény 40. cikkének (3) és (4) bekezdésével összhangban a három régen megtelepedett hálózatüzemeltető, nevezetesen a Polkomtel, az Orange és a T‑Mobile átlagos MTR‑díjának alapulvételével számítja ki. Az Orange tekintetében 0,1676 PLN/percben, a T‑Mobile tekintetében pedig 0,1667 PLN/percben állapították meg az MTR‑díjat. Ezért az UKE elnöke a 2009‑es MTR‑díjat megállapító határozatban 0,1677 PLN/perces MTR‑díjat állapított meg a Polkomtel tekintetében.
18.
A Polkomtel keresetet indított a 2009‑es MTR‑díjat megállapító határozattal szemben a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói kerületi bíróság, Lengyelország) előtt. A Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói kerületi bíróság) 2013. május 27‑i ítéletével megváltoztatta a megtámadott határozatot. Az MTR‑díj összegét a Polkomtel számára 0,1690 PLN/percben határozta meg, amely megfelel a Polkomtel szóban forgó hívásvégződtetési szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeinek. A Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói kerületi bíróság) úgy vélte, hogy abban az esetben, ha a jelentős piaci erővel rendelkező vállalkozás terhére a távközlési törvény 40. cikke szerinti kötelezettség megállapítására kerül sor, az UKE elnökének nincs lehetősége az üzemeltető által megadott MTR‑díjat úgy módosítani, hogy az alacsonyabb legyen az érintett üzemeltető szóban forgó szolgáltatásnyújtással kapcsolatban felmerült költségeinél.
19.
A Polkomtel és az UKE elnöke fellebbezést nyújtott be a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói kerületi bíróság, Lengyelország) ítéletével szemben a Sąd Apelacyjny w Warszawie‑hoz (varsói fellebbviteli bíróság, Lengyelország). A Sąd Apelacyjny w Warszawie (varsói fellebbviteli bíróság) 2014. május 7‑i ítéletével helyt adott az UKE elnöke fellebbezésének, a Polkomtel fellebbezését pedig elutasította. A Sąd Apelacyjny w Warszawie (varsói fellebbviteli bíróság) szerint, amennyiben a jelentős piaci erővel rendelkező vállalkozás terhére a távközlési törvény 40. cikke szerinti kötelezettség megállapítására kerül sor, az UKE elnökének lehetősége van arra, hogy az MTR‑díjat az érintett üzemeltető felmerült költségeinél alacsonyabb összegben állapítsa meg, feltéve, hogy ez a hatékonyság és a fenntartható verseny előmozdítására, valamint a végfelhasználók számára a lehető legtöbb előny biztosítására szolgál. E tekintetben a Sąd Apelacyjny w Warszawie (varsói fellebbviteli bíróság) a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdésére hivatkozott, amely rendelkezés szerint az érintett üzemeltetőnek kell bizonyítania, hogy a díjak költségalapúak. Következésképpen, amennyiben az érintett üzemeltető nem tesz eleget a bizonyítási kötelezettségének, az illetékes nemzeti szabályozó hatóság határozat útján megállapíthatja az MTR‑díjat. Ráadásul a Sąd Apelacyjny w Warszawie (varsói fellebbviteli bíróság) szerint az UKE elnöke az MTR‑díj indokolásának évenkénti benyújtására vonatkozó kötelezettséget állapíthat meg a Polkomtel terhére, annak érdekében, hogy az UKE elnöke gyakorolni tudja a szabályozási jogköreit.
20.
A Polkomtel felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő a Sąd Apelacyjny w Warszawie (varsói fellebbviteli bíróság) ítéletével szemben a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) előtt.
21.
A Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdéseket terjesztette elő a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni [a hozzáférési irányelv] eredeti változatának 8. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett 13. cikkét, hogy a nemzeti szabályozó hatóságnak abban az esetben, ha az árképzés költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget állapítanak meg a jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltető terhére, a hatékonyság és a fenntartható verseny előmozdítása érdekében lehetősége van olyan szinten megállapítani az említett kötelezettség hatálya alá tartozó szolgáltatás árát, amely alacsonyabb a szolgáltatásnyújtásnak az üzemeltetőnél felmerült, a nemzeti szabályozó hatóság által megvizsgált és az említett szolgáltatásnak tulajdoníthatónak tekintett költségeknél?
2)
Úgy kell‑e értelmezni [a hozzáférési irányelv] eredeti változata 13. cikkének ugyanezen irányelv 8. cikkének (4) bekezdésével, valamint [a Charta] 16. cikkével összefüggésben értelmezett (3) bekezdését, hogy a nemzeti szabályozó hatóságnak lehetősége van arra, hogy az árképzés költségalapúságára vonatkozó kötelezettséggel terhelt üzemeltetőt arra kötelezze, hogy az árakat minden évben a legfrissebb költségadatok alapján állapítsa meg, és az így megállapított árat a költségek indokolásával együtt ezen ár piaci bevezetése előtt vizsgálat céljából nyújtsa be a nemzeti szabályozó hatósághoz?
3)
Úgy kell‑e értelmezni [a hozzáférési irányelv] eredeti változata 13. cikkének ugyanezen irányelv 16. cikkével összefüggésben értelmezett (3) bekezdését [a Charta], hogy a nemzeti szabályozó hatóság csak akkor követelheti meg az ár kiigazítását az árképzés költségalapúságára vonatkozó kötelezettséggel terhelt üzemeltetőtől, ha az árat az üzemeltető először önállóan határozta meg és kezdte alkalmazni, vagy úgy, hogy erre akkor is lehetősége van, ha az üzemeltető a nemzeti szabályozó hatóság által korábban megállapított árat alkalmazza ugyan, a következő jelentési időszakra vonatkozó költségindokolásból azonban az derül ki, hogy a nemzeti szabályozó hatóság által korábban megállapított ár meghaladja az üzemeltető költségeit?”
22.
A Polkomtel, az UKE elnöke, Olaszország, Hollandia, Lengyelország és az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be a Bírósághoz, az UKE elnöke, Lengyelország és az Európai Bizottság pedig szóbeli észrevételt is tett a 2017. május 11‑i tárgyaláson.
III. Értékelés
A. Az első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
23.
Az első kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a hozzáférési irányelv 8. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett 13. cikkét, hogy a nemzeti szabályozó hatóságnak lehetősége van a jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltető terhére arra vonatkozó kötelezettséget megállapítani, hogy az érintett üzemeltető az árait a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült, a hivatkozott hatóság által megvizsgált költségeinél alacsonyabb összegben állapítsa meg.
24.
Szeretném hangsúlyozni, hogy az UKE elnöke a 2009‑es MTR‑díjat megállapító határozatban megvizsgálta a Polkomtel által az MTR‑díja indokolásául benyújtott adatokat, és úgy találta, hogy a Polkomtel részéről a mobilhálózatában nyújtott beszédcélú hívásvégződtetési szolgáltatások nyújtásával kapcsolatban felmerült költségek 0,1690 PLN/percnek felelnek meg. Arra való hivatkozással azonban, hogy a hatékonyság és a fenntartható verseny előmozdítására figyelemmel kell lenni, a hivatkozott határozat a Polkomtel számára az MTR‑díjat 0,1677 PLN/percben határozta meg, vagyis az érintett üzemeltető felmerült költségeinél alacsonyabb összegben. Mivel a másik kettő régen megtelepedett hálózatüzemeltető, az Orange és a T‑Mobile MTR‑díja 0,1676 PLN/perc, illetve 0,1667 PLN/perc volt, a Polkomtel MTR‑díját a három régen megtelepedett hálózatüzemeltető átlagos MTR‑díjának alapulvételével állapították meg.
25.
A Polkomtel álláspontja szerint jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltetőt nem lehet arra kötelezni, hogy az árait a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeknél alacsonyabb összegben határozza meg. A hozzáférési irányelv 13. cikke nem rendelkezik arról, hogy az árakat a költségeknél alacsonyabb összegben lehetne megállapítani. A hivatkozott rendelkezés (1) bekezdésében előírt, az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettség mindössze a túlságosan magas szinten tartott árak elkerülésére irányul. A Polkomtel azt is előadja, hogy a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdése megköveteli az üzemeltetőtől az egyedi költségek és a nyújtott szolgáltatás közötti okozati összefüggés bizonyítását. E rendelkezés nem írja elő annak igazolását, hogy az érintett üzemeltető költségei egy hatékonyan működő üzemeltető költségeinek felelnek meg.
26.
Az UKE elnöke szerint a nemzeti szabályozó hatóságok a jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltetőt arra kötelezhetik, hogy a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeknél alacsonyabb árakat határozzon meg. A hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi valamely nemzeti szabályozó hatóság számára, hogy az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget állapítson meg. A hivatkozott irányelv 13. cikkének (2) és (3) bekezdése a hatékonyság és a fenntartható verseny előmozdítására, illetve a hatékony szolgáltatásnyújtás költségére hivatkozik. A keretirányelv 8. cikke szintén utal a verseny előmozdítására. Ebből következően valamely jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltetőt kötelezni lehet arra, hogy az árait a felmerült költségeknél alacsonyabb összegben határozza meg, amennyiben e költségek meghaladják a valamely hatékonyan működő üzemeltető által e szolgáltatásnyújtással kapcsolatban viselt költségeket.
27.
Az olasz kormány, a lengyel kormány és a Bizottság egyetért az UKE elnökével. A holland kormány az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés tekintetében nem terjesztett elő észrevételt.
28.
Álláspontom szerint a hozzáférési irányelv 8. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett 13. cikkét úgy kell értelmezni, hogy valamely nemzeti szabályozó hatóság a hatékonyság előmozdítása érdekében a jelentős piaci erővel rendelkezőként kijelölt üzemeltetőt arra kötelezheti, hogy valamely különös szolgáltatás tekintetében az árakat az érintett üzemeltető részéről a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeknél alacsonyabb összegben állapítsa meg.
29.
A hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdésében foglaltak szerint a nemzeti szabályozó hatóság a jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltető terhére „a költségmegtérülésre és az árszabályozásra vonatkozó kötelezettségeket [állapíthat meg] – beleértve az árak költségalapúságára vonatkozó […] kötelezettségeket”.
30.
A hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdésében nem található a „költségalapúság[ra]” vonatkozó fogalommeghatározás. Az árak „költségalapúságára” vonatkozó kötelezettség jelenthet az árak oly módon történő megállapítására vonatkozó kötelezettséget, hogy az árak egyenlők legyenek az érintett üzemeltető részéről a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával összefüggésben felmerült költségek összegével (ebben az esetben az árak olyan értelemben „költségalapúak”, hogy egyeznek a felmerült költségek összegével). Jelenthet arra vonatkozó kötelezettséget is, amelynek alapján a megállapított árak nem csupán az összes felmerült költséget fedezik, hanem egy alacsony mértékű haszonkulcs alkalmazását is lehetővé teszik (ebben az esetben az árak olyan értelemben „[költség]alapúak”, hogy csak kis mértékben haladják meg a felmerült költségeket). Végezetül a kötelezettség vonatkozhat olyan ármegállapításra is, amely nem fedezi az érintett üzemeltető részéről a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült valamennyi költséget, fedezi azonban a hatékony üzemeltető által e szolgáltatásnyújtással kapcsolatban viselt költségeket, alacsony mértékű haszonkulcs alkalmazásával vagy anélkül (ebben az esetben a költségek a szóban forgó szolgáltatás hatékony nyújtásával kapcsolatos költségeken „alapulnak”).
31.
Először, hangsúlyozom, hogy a hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdésében előírt, az árak „költségalapúságára” vonatkozó kötelezettség nem tekinthető az árak megállapítására vonatkozó olyan kötelezettségnek, amely lehetővé teszi az érintett üzemeltető részéről a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült minden költség megtérülését.
32.
Ez azért van így, mivel a hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdése az árak „költségalapúságára” vonatkozó kötelezettséget állapít meg. A hivatkozott rendelkezés nem valamennyi költség „megtérülésére” vonatkozó kötelezettséget ír elő.
33.
Tény, hogy a 13. cikk (1) bekezdése „költségmegtérülésre […] vonatkozó” kötelezettségekre hivatkozik, amelyek tekintetében példaként említhető az árak „költségalapúságára vonatkozó” kötelezettség. Az árak „költségalapúságára vonatkozó” kötelezettség ugyanakkor az „árszabályozásra vonatkozó” intézkedésekre is példaként szolgálhat, amelyekre a 13. cikk (1) bekezdése szintén hivatkozik (mivel e rendelkezés kimondja, hogy a nemzeti szabályozó hatóság „a költségmegtérülésre és az árszabályozásra vonatkozó kötelezettségeket állapít[hat] meg – beleértve az árak költségalapúságára vonatkozó […] kötelezettségeket”). (
8
)
34.
Másodszor, még ha a hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdésében foglalt, az árak „költségalapúságára vonatkozó” kötelezettséget az érintett üzemeltető részéről a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült minden költség megtérülésére vonatkozó kötelezettségnek is tekintenénk, a nemzeti hatóság az ilyen kötelezettséget továbbra is mindössze megállapíthatja a jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltetők terhére. Nem tekinthető olyan kötelezettségnek, amelyet a nemzeti szabályozó hatóságok bizonyos körülmények között kötelesek megállapítani az ilyen üzemeltetők terhére, nevezetesen túlságosan magas árak felszámítása vagy árprés alkalmazása esetén.
35.
Ez azért van így, mivel a hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdése kifejezetten arról rendelkezik, hogy a nemzeti szabályozó hatóság az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget „állapíthat” meg.
36.
Amennyiben a keretirányelv 16. cikkével összhangban elvégzett piacelemzés feltárja, hogy a piacon nem hatékony a verseny, az illetékes nemzeti szabályozó hatóság széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkezik a jelentős piaci erővel rendelkezőként kijelölt üzemeltető tekintetében alkalmazandó jogorvoslati intézkedés kiválasztása tekintetében. (
9
) A keretirányelv 16. cikkének (4) bekezdése és a hozzáférési irányelv 8. cikkének (2) bekezdése értelmében az illetékes nemzeti szabályozó hatóság az ilyen üzemeltető számára kötelezettséget „állapít meg”, illetve „ír elő”. E hatóság azonban a hozzáférési irányelvben, különösen annak 9–13. cikkében felsorolt kötelezettségek közül bármelyiket választhatja. Sőt, „kivételes körülmények között” úgy is dönthet, hogy a hozzáférési irányelvben nem szereplő jogorvoslati intézkedést kíván alkalmazni, feltéve hogy a Bizottság engedélyezi az ilyen jogorvoslati intézkedés megtételét. (
10
)
37.
Az árszabályozási intézkedéseket illetően a hozzáférési irányelv (20) preambulumbekezdése kimondja, hogy a szabályozási beavatkozás „lehet viszonylag enyhe, így például kötelezés arra, hogy a közvetítőválasztás árai legyenek […] észszerűek, vagy lehetnek sokkal komolyabbak, így például kötelezés arra, hogy az árak legyenek költségalapúak”, ezáltal elismerve, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az egyedi ügyben megteendő árszabályozási intézkedések tekintetében. E mérlegelési jogkört az árszabályozási intézkedések kiválasztását illetően a Bíróság elismerte. (
11
)
38.
Ebből következően úgy vélem, hogy a hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdése nem zárja ki a jelentős piaci erővel rendelkezőként kijelölt üzemeltető arra történő kötelezését, hogy az árakat a költségeknél alacsonyabb összegben állapítsa meg.
39.
Harmadszor, bár a nemzeti szabályozó hatóságok széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a megteendő árszabályozási intézkedések tekintetében, úgy vélem, hogy főszabály szerint az árakat a hatékony üzemeltető költségeinek alapulvételével kellene megállapítaniuk, nem pedig az érintett üzemeltető felmerült költségei alapján. Ez azt jelenti, hogy a szabályozás alapján megállapított árak alacsonyabbak lehetnek az érintett üzemeltető felmerült költségeinél.
40.
Megjegyzem, hogy a hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdése nem határozza meg a „költségek” fogalmát, amelyen az áraknak alapulniuk kellene.
41.
Ugyanakkor a hivatkozott irányelv 13. cikkének (3) bekezdése, amely a költségalapú árak megállapítására irányuló kötelezettségre vonatkozik, kimondja, hogy ebben a helyzetben a nemzeti szabályozó hatóságok által elérni kívánt egyik „cél” a „hatékony szolgáltatásnyújtás költségének kiszámítása”. (
12
)
42.
Ezen túlmenően, a végződtetési díjakról szóló ajánlás 1. pontja szerint „a nemzeti szabályozó hatóságok[nak] […] a hatékony üzemeltető költségein alapuló végződtetési díjakat kell meghatározniuk”. (
13
) E tekintetben hangsúlyozom, hogy bár a fentebb említettek szerint a nemzeti szabályozó hatóságok a jogorvoslatok tekintetében széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek, a keretirányelv 19. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok „a lehető legnagyobb mértékben vegyék figyelembe” a Bizottság által kibocsátott ajánlásokat, és ha valamely nemzeti szabályozó hatóság úgy dönt, hogy nem követ egy ajánlást, erről „tájékoztatja a Bizottságot, és indokolja álláspontját”. A Bíróság ezért a Koninklijke KPN ítéletben kimondta, hogy „a nemzeti szabályozó hatóságnak az árszabályozási és költségelszámolási kötelezettségeknek a hozzáférési irányelv 13. cikke alapján való megállapításakor főszabály szerint követnie kell [a végződtetési díjakról szóló ajánlásban] foglalt útmutatásokat. E hatóság attól csak abban az esetben térhet el – az álláspontjának a megindokolása mellett –, ha az adott helyzet értékelése keretében úgy tűnik a számára, hogy az ezen ajánlás által javasolt […] modell nem megfelelő a körülmények tekintetében”. (
14
)
43.
A végződtetési díjakról szóló ajánlás azért írja elő, hogy a hívásvégződtetési díjaknak a hatékony üzemeltetőnél felmerült költségeken kell alapulniuk, mert a fentebb említettek szerint „a túlzó árazás a szabályozó hatóságok legfőbb versenyjogi aggálya”, annál is inkább, mivel a magas végződtetési díjakat átháríthatják a végfelhasználókra, és „végül a [végfelhasználónak] felszámított magasabb hívásdíjakban érvényesít[het]ik”. (
15
)
44.
Ez összhangban van a hozzáférési irányelv 13. cikkének (2) bekezdésével, amely úgy rendelkezik, hogy „minden kötelezővé tett költségmegtérülési mechanizmus és árképzési módszer a hatékonyság és a fenntartható verseny előmozdítását szolgálja, valamint a lehető legtöbb fogyasztói előnyt biztosít[j]a”. (
16
) Ez szintén megfelel a hozzáférési irányelv 8. cikkének (4) bekezdésében foglaltaknak, amely kimondja, hogy különösen a hivatkozott irányelv 13. cikke szerint előírt kötelezettségeknek a „[keretirányelv] 8. cikkében megállapított célokhoz képest […] indokoltaknak kell lenniük”. E célkitűzések között szerepel a „versenytorzulás vagy versenykorlátozás” hiánya, valamint a „hatékony infrastrukturális befektetések […]” előmozdítása. (
17
)
45.
Következésképpen, amennyiben az érintett üzemeltető felmerült költségei meghaladják egy hatékony üzemeltető költségeit, az utóbbiak alapján megállapított ár alacsonyabb lehet az előbbi költségeknél. Álláspontom szerint ez nem összeegyeztethetetlen a hozzáférési irányelv 13. cikkével, hiszen a fentebb előadottak értelmében „főszabály szerint” a hatékony üzemeltető költségeinek felhasználásával kell e rendelkezés szerint a költségalapú árakat megállapítani. A Bíróság által a Koninklijke KPN ítéletben meghatározottak szerint ez ugyanakkor nem sérti a nemzeti szabályozó hatóság arra vonatkozó szabadságát, hogy adott helyzetben eltérjen a végződtetési díjakról szóló ajánlásban javasolt módszertől, amennyiben úgy ítéli meg, hogy e módszer helyénvaló, és ezen álláspontját megindokolja. (
18
)
46.
Hangsúlyozom ugyanakkor, hogy véleményem szerint a hozzáférési irányelv 13. cikke alapján megállapított költségalapú árak nem lehetnek alacsonyabbak a hatékony üzemeltető részéről a szóban forgó összekapcsolási szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeknél. (
19
) Ez azért van így, mivel a szóban forgó szolgáltatás hatékony nyújtásának költségeinél alacsonyabban történő ármegállapítás az érintett üzemeltetőt visszatarthatja a hálózata fenntartásától vagy a következő generációs infrastruktúra kifejlesztésétől. Szintén eltérítheti a versengő üzemeltetőket attól, hogy kiépítsék a saját hálózati infrastruktúrájukat, amely a keretirányelv 8. cikkének (2) bekezdésében felsorolt célkitűzések között szerepel. Ennek egyik oka, hogy a hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) és (3) bekezdése értelmében az érintett üzemeltető számára lehetővé kell tenni a megfelelő tőke vagy befektetések „észszerű megtérülését”.
47.
A jelen ügyben megjegyzem, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben foglaltak szerint nem nyert megállapítást, hogy a Polkomtel felmerült költségei magasabbak voltak egy hatékony üzemeltető költségeinél. Ezért a Polkomtel MTR‑díját a három régen megtelepedett hálózatüzemeltető, nevezetesen maga a Polkomtel, valamint a versenytársai, az Orange és a T‑Mobile összehasonlítási alapként szolgáló átlagos MTR‑díjának alapulvételével határozták meg. (
20
) Arra vonatkozóan nem szolgáltattak információt a Bíróságnak, hogy az Orange és a T‑Mobile MTR‑díját miként számították ki. Különösen nem szolgáltattak információt azzal kapcsolatban, hogy az Orange és a T‑Mobile MTR‑díját szabadon határozták‑e meg, vagy azt az UKE elnöke rögzítette. (
21
) Amennyiben e díjakat az UKE elnöke állapította meg, lehetséges, hogy azokat is egy hatékony üzemeltető költségeinek alapulvételével számították ki.
48.
Ebből következően a kérdést előterjesztő bíróság feladata lesz megvizsgálni, hogy a Polkomtel MTR‑díja a hatékony üzemeltető részéről a nagykereskedelmi beszédcélú hívásvégződtetési szolgáltatás mobilhálózatban történő nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeken alapul‑e. Amennyiben nem ez a helyzet, a kérdést előterjesztő bíróságnak azt kell vizsgálnia, hogy helyénvaló volt‑e eltérni a végződtetési díjakról szóló ajánlásban javasolt modelltől, továbbá indokolták‑e ezt a megközelítést a 2009‑es MTR‑díjat megállapító határozatban. Ezzel összefüggésben megjegyzem, hogy a tárgyaláson az UKE elnökének képviselője azzal érvelt, hogy a 2009‑es MTR‑díjat megállapító határozatban összehasonlító (benchmarking) módszert alkalmaztak, mivel a végződtetési díjakról szóló ajánlás a végződtetési díjak hatékony költségek alapján történő megállapítása tekintetében átmeneti időszakot engedélyez a nemzeti hatóságok számára, és a 2009‑es MTR‑díjat megállapító határozatot e 2012. december 31‑ig tartó átmeneti időszak során fogadták el. (
22
)
49.
Ebből következően az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a hozzáférési irányelv 13. cikkét a 8. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a nemzeti szabályozó hatóság az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget állapít meg a jelentős piaci erővel rendelkezőként kijelölt üzemeltető terhére, a hivatkozott árakat főszabály szerint meg lehet állapítani az érintett üzemeltető részéről a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeknél alacsonyabb összegben, feltéve, hogy nem alacsonyabbak a hatékony üzemeltető e szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeinél. Ez ugyanakkor nem járhat a nemzeti szabályozó hatóság arra vonatkozó mérlegelési jogkörének sérelmével, hogy adott helyzetben az árakat a hatékony üzemeltető részéről a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeknél magasabb összegben állapítsa meg, amennyiben ezt a módszert helyénvalónak ítéli meg, és e módszer alkalmazását megindokolja.
B. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
50.
A kérdést előterjesztő bíróság a második kérdésével arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a hozzáférési irányelv 13. cikkének ugyanezen irányelv 8. cikkének (4) bekezdésével, valamint a Charta 16. cikkével összefüggésben értelmezett (3) bekezdését, hogy a nemzeti szabályozó hatóságnak, amennyiben az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget állapít meg a jelentős piaci erővel rendelkezőként kijelölt üzemeltető terhére, lehetősége van a szóban forgó üzemeltetőt arra kötelezni, hogy az említett árakat évente egyszer a frissített költségadatok alapján módosítsa, és az így naprakésszé tett árakat a bevezetésüket megelőzően nyújtsa be a nemzeti szabályozó hatósághoz.
51.
A Polkomtel szerint a jelentős piaci erővel rendelkező, az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséggel terhelt üzemeltetőt nem lehet arra kötelezni, hogy az említett árakat évente módosítsa, és e módosított árakat nyújtsa be az illetékes nemzeti szabályozó hatóságnak, amely hatóság a bevezetésüket megelőzően megvizsgálja azokat. Az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettség csak egy összetett eljárás eredményeképpen írható elő, amely eljárás magában foglalja a keretirányelv 16. cikke szerinti piacelemzést. Az ilyen piacelemzést a 2009/140/EK irányelvvel (
23
) (amelynek tekintetében a Polkomtel elismeri, hogy az alapügybeli tényállás idején nem volt alkalmazható) módosított keretirányelv 16. cikkének (6) bekezdése értelmében háromévente egyszer, a nemzeti jog szerint pedig kétévente egyszer kell elvégezni. Semmi sem akadályozza meg azonban a nemzeti szabályozó hatóságot abban, hogy ennél gyakrabban végezzen piacelemzést. Éppen ellenkezőleg, az illetékes nemzeti szabályozó hatóság friss piacelemzés elkészítése nélkül nem kötelezheti az érintett üzemeltetőt a korábban megállapított költségalapú árak módosítására. Máskülönben maradhatnának a szabályozott árak, ha a piac versenypiaccá vált. A hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdése különösen nem értelmezhető úgy, mint amely az érintett üzemeltető terhére arra vonatkozó kötelezettséget állapít meg, hogy a költségalapú árakat évente módosítsa.
52.
A holland kormány egyetért a Polkomtellel. Különösen azzal érvel, hogy a nemzeti szabályozó hatóságoknak háromévente egyszer kell elvégezniük a mobilhálózatok beszédcélú hívásvégződtetési piacainak piacelemzését. Ezért a nemzeti hatóságoknak a következő három évre kell rögzíteniük a legmagasabb árakat. A nemzeti szabályozó hatóságok, amennyiben évente megkövetelnék az említett árak módosítását, sértenék a hozzáférési irányelv 8. cikkének (4) bekezdésében előírt arányossági követelményt, továbbá megfosztanák az üzemeltetőket a jogbiztonságtól, és ezáltal veszélyeztetnék a befektetéseket.
53.
Az UKE elnöke szerint az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséggel terhelt üzemeltetőt kötelezni lehet arra, hogy az említett árakat módosítsa, és azokat vizsgálat céljából, a bevezetésüket megelőzően nyújtsa be az illetékes nemzeti szabályozó hatóságnak. Ennek az az oka, hogy a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdése arra hatalmazza fel a nemzeti szabályozó hatóságot, hogy az érintett üzemeltetőtől az árai indokolását bármikor megkövetelje, és szükség szerint azok kiigazítását kérje. A távközlési törvény az UKE elnökét csak az árak indokolásának és szükség szerint évente egyszer történő kiigazításának megkövetelésére hatalmazza fel. Ennélfogva a távközlési törvény összhangban van a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdésével, és az üzemeltetők számára biztosítja a jogbiztonságot. Szintén összhangban van a hozzáférési irányelv 8. cikkének (4) bekezdésében lefektetett arányossági követelménnyel.
54.
Az olasz kormány, a lengyel kormány és a Bizottság az UKE elnökével ért egyet.
55.
Véleményem szerint a hozzáférési irányelv 8. cikkének (4) bekezdésével összhangban értelmezett 13. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséggel terhelt üzemeltetőt kötelezni lehet arra, hogy az árait a frissített költségadatok alapján évente módosítsa, és az így megállapított árakat vizsgálat céljából nyújtsa be az illetékes nemzeti szabályozó hatóságnak.
56.
A hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „amennyiben egy üzemeltetőt az árai költségalapúságára vonatkozó kötelezettség terhel”, (
24
) tehát amennyiben ezt a kötelezettséget az üzemeltető terhére már megállapították, „a nemzeti szabályozó hatóságok megkövetelhetik az [érintett] üzemeltetőtől, hogy árait teljeskörűen indokolja, és szükség szerint megkövetelhetik az árak kiigazítását is”.
57.
Megjegyzem, hogy a Bizottság érvelése szerint a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdésében nem található arra vonatkozó utalás, hogy milyen gyakorisággal követelheti meg az illetékes nemzeti szabályozó hatóság az árak indokolását és szükség szerint a korábban megállapított árak kiigazítását. (
25
)
58.
Ebből következően utalni kell a hozzáférési irányelv 8. cikkének (4) bekezdésére, amely szerint az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséghez hasonló kötelezettségeknek „az azonosított probléma jellegén kell alapulniuk, és a [keretirányelv] 8. cikkében megállapított célokhoz képest arányosaknak és indokoltaknak kell lenniük”. Úgy tűnik számomra, hogy a hozzáférési irányelv 8. cikke (4) bekezdésének nem csupán az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettség első megállapítására kell vonatkoznia, hanem az ilyen áraknak a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdése alapján történő kiigazítására is. Ezért a gyakoriságnak, amellyel az indokolást és a korábban megállapított költségalapú árak kiigazítását megkövetelhetik, a szóban forgó ügy szempontjából helyénvalónak kell lennie („az azonosított probléma jellegén kell alapulni[a]”), továbbá arányosnak kell lennie, és a keretirányelvben lefektetett célkitűzések elérésére kell irányulnia.
59.
Megjegyzem, hogy az elektronikus hírközlési piacok egyik jellemzője a technológiai vívmányoknak köszönhető gyors ütemű fejlődés. A tárgyaláson a Bizottság előadta, hogy az ilyen piacokat „a gyors ütemű fejlődés és a technológiai előrehaladás jellemzi”, míg az UKE elnöke hangsúlyozta, hogy „a technológiai vívmányok hirtelen felbukkannak, és alapvetően megváltoztatják az érintett piac működését”. (
26
) Az ilyen piaci jellemzők fényében úgy vélem, hogy a korábban megállapított árak évente történő kiigazítására vonatkozó kötelezettség nem tekinthető sem túlzónak, sem aránytalannak.
60.
Hangsúlyozom továbbá, hogy a költségalapú árak időszerű kiigazításának hiánya versenytorzulást vagy versenykorlátozást eredményezhet, amelyet a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének b) pontjára figyelemmel el kell kerülni. Amennyiben a költségalapú árak rögzítését követően a költségek jelentősen csökkennek, az érintett üzemeltető, az időszerű kiigazítás elmulasztása esetén, túlzottan magas árakat szabhat meg. Ellenben, ha a költségalapú árak megállapítását követően a költségek növekednek, az érintett üzemeltető nehézségekkel szembesülhet az infrastruktúrája fenntartása során vagy az új technológiákba történő befektetések esetén.
61.
Következésképpen, álláspontom szerint az olyan üzemeltető, akinek a terhére az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget már korábban megállapították, kötelezhető az árai évente történő indokolására és szükség szerinti kiigazítására.
62.
Ezen a ponton áttérek annak vizsgálatára, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok kötelesek‑e piacelemzést végezni a keretirányelv 16. cikke értelmében, mielőtt elvégeznék a költségalapú árak ilyen évenkénti kiigazítását.
63.
Már az elején felhívom rá a figyelmet, hogy az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget csak egy háromlépcsős eljárás utolsó lépéseként lehet megállapítani. (
27
)
64.
Első lépésként azonosítani kell és meg kell határozni az előzetes szabályozás alá vonható piacokat, vagyis azokat a piacokat, amelyek indokolhatják a szabályozó kötelezettségek előírását. Uniós szinten a Bizottság a keretirányelv 15. cikkének (1) bekezdése alapján ajánlást bocsát ki. Ez az ajánlás felsorolja az előzetes szabályozás alá vonható piacokat. (
28
) Ezt követően a nemzeti szabályozó hatóságok feladata az érintett piacokat a nemzeti területükön belül azonosítani és meghatározni. A keretirányelv 15. cikkének (3) bekezdése értelmében a nemzeti szabályozó hatóságoknak a Bizottság által kibocsátott ajánlást „a lehető legnagyobb mértékben figyelembe véve” kell eljárniuk.
65.
A keretirányelv 16. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében második lépésként az illetékes nemzeti szabályozó hatóság elvégzi az érintett piac elemzését annak meghatározása érdekében, hogy az adott piacon hatékony‑e a verseny, vagyis az érintett piacon valamely üzemeltető (önállóan vagy másokkal közösen) rendelkezik‑e jelentős piaci erővel. (
29
)
66.
Harmadik lépésként, amennyiben a nemzeti szabályozó hatóság megállapítja, hogy az érintett piacon valamely üzemeltető jelentős piaci erővel rendelkezik, az ilyen üzemeltető számára a keretirányelv 16. cikkének (2) és (4) bekezdése alapján megfelelő kötelezettségeket állapít meg. Az egyik ilyen kötelezettség a hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdésében előírt, az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettség.
67.
Nézetem szerint a nemzeti szabályozó hatóságok a keretirányelv 16. cikke szerinti piacelemzés elvégzése nélkül megkövetelhetik a költségalapú árak évente történő kiigazítását.
68.
Először a keretirányelv 16. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy „amennyiben a […] [hozzáférési irányelv] […] 8. cikke alapján a nemzeti szabályozó hatóság köteles dönteni arról, hogy a vállalkozások számára kötelezettséget állapít‑e meg, tart‑e fenn, módosít‑e, vagy az ilyen kötelezettséget megszünteti‑e, az e cikk (1) bekezdésében említett piacelemzés alapján állapítja meg azt, hogy egy adott érintett piacon hatékony‑e a verseny”. A keretirányelv 16. cikkének (1) bekezdése szerint, amint az előzetes szabályozás alá vonható érintett termék‑ és szolgáltatáspiacokról szóló ajánlás Bizottság általi elfogadását követően lehetséges (amire eddig a Bizottság részéről három alkalommal került sor), (
30
) a nemzeti szabályozó hatóságoknak el kell végezniük a Bizottság által az említett ajánlásban azonosított piacok elemzését. Ennélfogva számomra úgy tűnik, hogy a keretirányelv 16. cikkének (2) bekezdése nem követeli meg friss piacelemzés elvégzését a nemzeti hatóságok részéről, amikor egy korábban megállapított kötelezettség „módosítása” tekintetében döntenek. Ehelyett a 16. cikk (2) bekezdése csak azt írja elő a nemzeti szabályozó hatóság részére, hogy legyen figyelemmel az első piacelemzésre, amely például az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettség megállapításához vezetett, valamint a frissített költségadatok fényében vizsgálja meg, hogy az említett kötelezettség továbbra is helyénvaló‑e.
69.
Másodszor a hozzáférési irányelv (15) preambulumbekezdése meghatározza, hogy valamely konkrét kötelezettségnek olyan üzemeltetőre nézve történő előírása, akinek a jelentős piaci erejét piacelemzés alapján már megállapították, nem tesz szükségessé „további piacelemzést”, hanem mindössze annak „igazolás[a] [szükséges], hogy a kötelezettség a szóban forgó probléma jellegéhez képest megfelelő és arányos”. Ezért a keretirányelv 16. cikke szerint elvégzett piacelemzés egyedüli célja annak meghatározása, hogy a piacon hatékony‑e a verseny. A hatékony verseny hiánya különböző jelentésekkel bírhat, például a hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdésében foglaltak szerint jelentheti azt, hogy „az érintett üzemeltető a végfelhasználók kárára túlságosan magas szinten tarthatja az árakat, vagy árprést alkalmazhat”. Amint ez megállapítást nyer, nincs szükség további piacelemzésre a szabályozó kötelezettségek bevezetéséhez. Más szóval, a keretirányelv 16. cikke szerinti piacelemzés célkitűzése nem annak meghatározására irányul, hogy valamely konkrét jogorvoslat helyénvaló‑e. Ebből következően, ha nincs szükség piacelemzésre annak meghatározásához, hogy szükség van‑e költségalapú árak bevezetésére, annak meghatározásához sem követelhető meg piacelemzés, hogy az említett árakat egy évvel később szükséges‑e kiigazítani (vagy fenntartani, illetve megszüntetni).
70.
Ez nyilvánvalóan nem jelenti azt, hogy a korábban megállapított költségalapú árakat a megfelelőségük és arányosságuk bármiféle értékelése nélkül módosítani lehetne. A megfelelőség és arányosság „igazolásának” szükségessége, amelyet a hozzáférési irányelv (15) preambulumbekezdése valamely kötelezettség első alkalommal történő bevezetése esetére előír, álláspontom szerint az említett kötelezettség módosítására is vonatkozik. Ez összhangban van a hozzáférési irányelv 8. cikkének (4) bekezdésével, amely szerint a kötelezettségeknek „arányosaknak” kell lenniük.
71.
Ezzel összefüggésben megjegyzem, hogy bár a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdése alapján az érintett üzemeltetőnek kell „bizonyítania, hogy a díjak a költségekből következnek”, e rendelkezés ugyanakkor a „hatékony szolgáltatásnyújtás költségének” kiszámítására hivatkozik, amellyel a nemzeti szabályozó hatóságokat bízza meg. Ez véleményem szerint arra utal, hogy a nemzeti szabályozó hatóságoknak ellenőrizniük kell az érintett üzemeltető által szolgáltatott adatokat, valamint meg kell vizsgálniuk, hogy az első piacelemzés alapján kiszámított költségek változtak‑e (
31
), és ebből következően ki kell‑e igazítani az árakat.
72.
Ez megítélésem szerint összhangban van a Charta 16. cikkében foglalt vállalkozás szabadságával.
73.
A Charta 16. cikke által nyújtott védelem magában foglalja a gazdasági vagy kereskedelmi tevékenység gyakorlásának szabadságát, a szerződési szabadságot és a szabad versenyt. A szerződési szabadság magában foglalja a szolgáltatás ára meghatározásának szabadságát. (
32
) Véleményem szerint a költségalapú árak meghatározására vonatkozó kötelezettség kétségkívül beavatkozást jelent a vállalkozás szabadságába. Ennélfogva az említett áraknak – a nemzeti szabályozó hatóság által elvégzett piacelemzés nélkül – évente történő kiigazítására vonatkozó kötelezettség szintén beavatkozást jelent e szabadságba.
74.
Ugyanakkor a Charta 52. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi az általa biztosított jogok és szabadságok gyakorlásának korlátozását, feltéve, hogy a korlátozásra a törvény által, e jogok és szabadságok lényeges tartalmának, valamint az arányosság elvének tiszteletben tartásával kerül sor, továbbá a korlátozás elengedhetetlen és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja. (
33
) Először is megjegyzem, hogy a nemzeti jog, nevezetesen a távközlési törvény rendelkezik az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettségről, valamint az említett árak – a nemzeti szabályozó hatóság által elvégzett piacelemzés nélkül –évente történő kiigazítására vonatkozó kötelezettségről. Másodszor, ezek a kötelezettségek tiszteletben tartják a vállalkozás szabadságának lényeges tartalmát, mivel az üzemeltetők továbbra is nyújthatják a szóban forgó összekapcsolási szolgáltatást (hozzátéve, hogy a nemzeti szabályozó hatóság az árakat nem határozhatja meg a hatékony üzemeltető költségeinél alacsonyabb összegben). Harmadszor a távközlési törvénynek a hozzáférési irányelv 13. cikkét átültető 39. és 40. cikke az Unió által elismert olyan általános érdekű célkitűzéseket szolgál, mint amilyen a keretirányelv 8. cikkének (2) bekezdésében hivatkozott, a verseny előmozdítására irányuló célkitűzés. A hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdése értelmében, a költségalapú árak meghatározására, valamint az említett árak évente történő kiigazítására vonatkozó kötelezettség különösen megakadályozza, hogy az üzemeltetők túlságosan magas árakat szabjanak meg, vagy árprést alkalmazzanak. Negyedszer, az arra vonatkozó kötelezettség, hogy az árak kiigazítását évente, valamint az illetékes nemzeti szabályozó hatóság által a költségek alakulására figyelemmel lefolytatott, az ilyen kiigazítás megfelelőségére vonatkozó vizsgálat alapján végezzék el, összhangban van a hozzáférési irányelv 8. cikkének (4) bekezdésében lefektetett arányossági követelménnyel.
75.
Ezért az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdést a következőképpen kell megválaszolni. A hozzáférési irányelv 13. cikkének az ugyanazon irányelv 8. cikkének (4) bekezdésével, valamint a Charta 16. cikkével összefüggésben értelmezett (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti szabályozó hatóságnak, amennyiben az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget állapít meg a jelentős piaci erővel rendelkezőként kijelölt üzemeltető terhére, lehetősége van az érintett üzemeltetőt arra kötelezni, hogy árait teljeskörűen indokolja, és szükség szerint megkövetelheti az árak évente történő kiigazítását is. A nemzeti szabályozó hatóságok nem kötelesek a keretirányelv 16. cikkének értelmében vett piacelemzést végezni az ilyen költségkiigazítás megköveteléséhez. Kötelesek azonban biztosítani, hogy az árak kiigazítása a költségek alakulására figyelemmel megfelelő és arányos legyen.
C. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésről
76.
A harmadik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséggel a hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdése alapján terhelt üzemeltetőtől az árai kiigazítása a hivatkozott irányelv 13. cikkének (3) bekezdése alapján csak azt követően követelhető‑e meg, ha e költségalapú árakat az említett üzemeltető már elkezdte alkalmazni, vagy erre az alkalmazásuk megkezdését megelőzően is lehetőség van. (
34
)
77.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a hozzáférési irányelv 13. cikke (3) bekezdésének lengyel nyelvű változata úgy rendelkezik, hogy „a nemzeti szabályozó hatóságok megkövetelhetik a vállalkozástól, hogy az alkalmazott árakat teljeskörűen indokolja, és szükség szerint megkövetelhetik az említett árak megfelelő kiigazítását is”. (
35
) A kérdést előterjesztő bíróság szerint e rendelkezés lengyel nyelvű változata azt sugallja, hogy a nemzeti szabályozó hatóság csak akkor követelheti meg a költségalapú árképzésre kötelezett üzemeltetőtől az említett árak kiigazítását, ha ezen üzemeltető a 13. cikk (1) bekezdése alapján megállapított költségalapú árak alkalmazását már megkezdte. A kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor megemlíti, hogy a lengyel nyelvű változattól eltérően a 13. cikk (3) bekezdése utolsó mondatának angol, német és francia nyelvű változatai nem hivatkoznak már „alkalmazott” árakra. Ezért a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a nemzeti szabályozó hatóság nemcsak akkor követelheti meg az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséggel terhelt üzemeltetőtől az említett áraknak a 13. cikk (3) bekezdése alapján történő kiigazítását, amikor ezen üzemeltető e költségalapú árakat már elkezdte alkalmazni, hanem az említett árak alkalmazásának kezdetét megelőzően is.
78.
Megjegyzem, hogy például a hozzáférési irányelv 13. cikke (3) bekezdése utolsó mondatának dán, német, francia, magyar, olasz és svéd nyelvű változata (
36
) kivétel nélkül úgy rendelkezik, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok megkövetelhetik az üzemeltetőtől, hogy „az árait” teljeskörűen indokolja. Ezek a nyelvi változatok nem hivatkoznak „alkalmazott” árakra. A spanyol nyelvű változat ugyanakkor „alkalmazott” árakat említ. (
37
)
79.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jogi szövegek egyes nyelvi változatai közötti eltérés esetén a szóban forgó rendelkezést azon szabályozás általános rendszerére és céljára tekintettel kell értelmezni, amelynek az a részét képezi. (
38
) A jelen ügyben a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdése biztosítja, hogy az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséggel a 13. cikk (1) bekezdése alapján terhelt üzemeltető ténylegesen költségalapú árakat szab meg. A 13. cikk (3) bekezdése biztosítja a 13. cikk (1) bekezdése alapján előírt kötelezettség tényleges végrehajtását. Nézetem szerint ezt a kötelezettséget nem lehetne ténylegesen végrehajtani, ha az illetékes nemzeti szabályozó hatóság nem követelhetné meg az érintett üzemeltetőtől az árai kiigazítását az említett árak alkalmazásának megkezdését megelőzően, és annak megkezdését követően is. E tekintetben hangsúlyozom, hogy a keretirányelv 8. cikkének (1) bekezdése a nemzeti szabályozó hatóságokat „minden észszerű intézkedés” megtételére felhatalmazza az e rendelkezés (2) bekezdésében lefektetett célkitűzések megvalósítása, különösen a verseny előmozdítása érdekében, feltéve, hogy ezen intézkedések arányosak. (
39
)
80.
Ezért a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy amennyiben valamely üzemeltető terhére a hivatkozott irányelv 13. cikkének (1) bekezdése alapján az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget állapítottak meg, ezen üzemeltetőtől az árainak kiigazítása az említett árak alkalmazásának megkezdését megelőzően, valamint ezen árak alkalmazásának megkezdését követően is megkövetelhető.
IV. Végkövetkeztetések
81.
Mindezen megfontolások alapján azt javasolom, hogy a Bíróság a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre az alábbi választ adja:
(1)
Az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és kapcsolódó eszközökhöz való hozzáférésről, valamint azok összekapcsolásáról szóló, 2002. március 7‑i 2002/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („Hozzáférési irányelv”) 13. cikkét a 8. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a nemzeti szabályozó hatóság az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget állapít meg a jelentős piaci erővel rendelkezőként kijelölt üzemeltető terhére, a hivatkozott árakat főszabály szerint meg lehet állapítani az érintett üzemeltető részéről a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeknél alacsonyabb összegben, feltéve, hogy nem alacsonyabbak a hatékony üzemeltető e szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeinél. Ez ugyanakkor nem járhat a nemzeti szabályozó hatóság arra vonatkozó mérlegelési jogkörének sérelmével, hogy adott helyzetben az árakat a hatékony üzemeltető részéről a szóban forgó szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült költségeknél magasabb összegben állapítsa meg, amennyiben ezt a módszert helyénvalónak ítéli meg, és e módszer alkalmazását megindokolja.
(2)
A hozzáférési irányelv 13. cikkének ugyanezen irányelv 8. cikkének (4) bekezdésével, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának 16. cikkével összefüggésben értelmezett (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti szabályozó hatóságnak, amennyiben az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget állapít meg a jelentős piaci erővel rendelkezőként kijelölt üzemeltető terhére, lehetősége van az érintett üzemeltetőt arra kötelezni, hogy árait teljeskörűen indokolja, és szükség szerint megkövetelheti az árak évente történő kiigazítását is. A nemzeti szabályozó hatóságok nem kötelesek az ilyen költségkiigazítás megköveteléséhez az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7‑i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („Keretirányelv”) 16. cikke értelmében vett piacelemzést végezni. Kötelesek azonban biztosítani, hogy az árak kiigazítása a költségek alakulására figyelemmel megfelelő és arányos legyen.
(3)
A hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy amennyiben valamely üzemeltető terhére a hivatkozott irányelv 13. cikkének (1) bekezdése alapján az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséget állapítottak meg, ezen üzemeltetőtől az árainak kiigazítása az említett árak alkalmazásának megkezdését megelőzően, valamint ezen árak alkalmazásának megkezdését követően is megkövetelhető.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és kapcsolódó eszközökhöz való hozzáférésről, valamint azok összekapcsolásáról szóló, 2002. március 7‑i 2002/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (Hozzáférési irányelv) (HL 2002. L 108., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 323. o.).
(
3
)	Lásd: az EU‑ban a helyhez kötött és mobil végződtetési díjak szabályozói kezeléséről szóló, 2009. május 7‑i 2009/396/EK bizottsági ajánlás (a továbbiakban: a végződtetési díjakról szóló ajánlás) (HL 2009. L 124., 67. o.) (7) preambulumbekezdése. Lásd szintén: Marini Balestra, F., Manuale di diritto europeo e nazionale delle comunicazioni elettroniche, CEDAM, 2013., 86. és 87. o.; Garzaniti, L., és O’Regan, M. (szerk.), Telecommunications, Broadcasting and the Internet. EU Competition Law and Regulation, harmadik kiadás, Sweet & Maxwell kiadó, 2010., 4‑010. pont.
(
4
)	Az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7‑i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (Keretirányelv) (HL 2002. L 108., 33. o., magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 349. o).
(
5
)	Ustawa z dnia 16 lipca 2004 r. Prawo telekomunikacyjne (a 2004. július 16‑i távközlési törvény) (Dz.U. Nr 171, poz. 1800 ze zm.).
(
6
)	Az UKE elnöke által az írásbeli észrevételeiben előadottak és a Bíróság tárgyaláson feltett kérdésére adott válaszában foglaltak szerint.
(
7
)	Megjegyzem, hogy az UKE elnöke által a tárgyaláson előadottak szerint a 2008‑as MTR‑díjat megállapító határozat tervezetét nem küldték meg a Bizottságnak. Ezzel szemben, az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben meghatározottak szerint, a 2009‑es MTR‑díjat megállapító határozatot a keretirányelv 7. cikkében előírt eljárásnak megfelelően fogadták el (lásd: a 2009. október 28‑i bizottsági határozat a PL/2009/0991. sz. ügyben, C(2009)8536, SG‑Greffe (2009) D/8051: Beszédcélú hívásvégződtetés egyedi mobilhálózatokban – Az árellenőrzéssel kapcsolatos jogorvoslatok részletei).
(
8
)	Kiemelés tőlem.
(
9
)	E tekintetben lásd: Garzaniti, L., és O’Regan, M. (szerk.), Telecommunications, Broadcasting and the Internet. EU Competition Law and Regulation, harmadik kiadás, Sweet & Maxwell kiadó, 2010., 1‑069. pont: az egyaránt 2002‑ben elfogadott keretirányelv és hozzáférési irányelv szerint „a nemzeti szabályozó hatóságok – az 1998‑as keretszabályozástól eltérően, amely szerint valamely vállalkozásra, azt követően, hogy jelentős piaci erővel rendelkezőként azonosították, valamennyi, a vonatkozó irányelvekben előirányzott szabályozási kötelezettség vonatkozott – széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltetők terhére megállapítható jogorvoslati intézkedések kiválasztása tekintetében”.
(
10
)	Lásd: a hozzáférési irányelv 8. cikke (3) bekezdésének második albekezdése.
(
11
)	A Bíróság 2008. április 24‑iArcor ítélete, C‑55/06, EU:C:2008:244, 153. pont; 2009. december 3‑iBizottság kontra Németország ítélete, C‑424/07, EU:C:2009:749, 61. pont; 2016. szeptember 15‑iKoninklijke KPN és társai ítélete, C‑28/15, EU:C:2016:692, 36. pont.
(
12
)	Kiemelés tőlem.
(
13
)	Kiemelés tőlem.
(
14
)	A Bíróság 2016. szeptember 15‑iKoninklijke KPN és társai ítélete, C‑28/15, EU:C:2016:692, 38. pont (kiemelés tőlem).
(
15
)	Lásd: a végződtetési díjakról szóló ajánlás (7) preambulumbekezdése. Lásd szintén: a hivatkozott ajánlás (9) preambulumbekezdése, amely szerint „versenykörnyezetben az üzemeltetők versenye a folyó költségek alapján zajlana, és nem kapnának ellentételezést a nem megfelelő hatékonyságból eredő magasabb költségekért […]”.
(
16
)	Kiemelés tőlem.
(
17
)	Lásd: a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének b) és c) pontja (kiemelés tőlem).
(
18
)	A Bíróság 2016. szeptember 15‑iKoninklijke KPN és társai ítélete, C‑28/15, EU:C:2016:692, 38. pont.
(
19
)	Lásd: Garzaniti, L., és O’Regan, M. (szerk.), Telecommunications, Broadcasting and the Internet. EU Competition Law and Regulation, harmadik kiadás, Sweet & Maxwell kiadó, 2010., 1‑278. pont: az árak költségalapúságára vonatkozó kötelezettséggel terhelt üzemeltetők mindazonáltal megemelhetik az árakat „amennyiben a költségszámítás elemzése az illetékes nemzeti szabályozó hatóság által jóváhagyott hiteles bizonyítékkal szolgál arra vonatkozóan, hogy a javasolt ár alacsonyabb lenne a szóban forgó hálózati elemek és az igényelt szolgáltatások hatékony költségeinél, beleértve az észszerű megtérülést”; lásd szintén: Marini Balestra, F., Manuale di diritto europeo e nazionale delle comunicazioni elettroniche, CEDAM, 2013., 175. o.: „főszabály szerint az árak költségalapúsága az az alsó határ, amelyet a nemzeti szabályozó hatóságok nem léphetnek át: vagyis a nemzeti hatóságok nem állapíthatnak meg a költségeknél alacsonyabb díjszabást […]. Ezt a kijelentést azonban ellensúlyozza az a tény, hogy a nemzeti szabályozó hatóság által kiszámított költségek alacsonyabbak lehetnek a tényleges költségeknél, amennyiben a nemzeti szabályozó hatóság által alkalmazott költségszámítási módszer a hatékony üzemeltető, nem pedig az érintett üzemeltető infrastruktúrájának költségeit veszi alapul […]. Ebből következően, a nemzeti szabályozó hatóság nem állapíthat meg a saját maga által kiszámított költségeknél alacsonyabb árakat, a tényleges költségeknél alacsonyabb árakat azonban megállapíthat.”
(
20
)	Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem hangsúlyozza, hogy „a jelen ügyben nem nyert bizonyítást, hogy a Polkomtelnek a távközlési törvény 40. cikke szerinti kötelezettség hatálya alá tartozó szolgáltatásért felszámított ár megállapításának alapjául szolgáló költségei magasabbak a hatékony szolgáltatásnyújtáshoz szükségesnél. Az UKE elnökének ugyanis az volt az álláspontja, hogy a Polkomtel felmerült költségei alapján megállapított árat – ténylegesen – alacsonyabb szinten kell rögzíteni annak érdekében, hogy minden jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltető számára azonos versenyfeltételek legyenek biztosítva” (kiemelés tőlem). Az UKE elnöke a tárgyaláson előadta továbbá, hogy a 2009‑es MTR‑díjat megállapító határozat összehasonlító (benchmarking) módszert alkalmaz.
(
21
)	Megjegyzem ugyanakkor, hogy az UKE elnöke a tárgyaláson említést tett arról, hogy az alapügybeli tényállás idején három hálózatüzemeltető, köztük a Polkomtel, rendelkezett jelentős piaci erővel Lengyelországban. Mindegyikőjük megközelítőleg 30%‑os részesedéssel rendelkezett, és az UKE elnöke által megállapított kötelezettségek hatálya alá tartoztak.
(
22
)	A végződtetési díjakról szóló ajánlás 11. pontja valóban úgy rendelkezik, hogy „a nemzeti szabályozó hatóságoknak biztosítaniuk kell, hogy a végződtetési díjakat 2012. december 31‑ére költséghatékonyan és szimmetrikusan állapítsák meg”. Ezen túlmenően, a hivatkozott ajánlás (21) preambulumbekezdése értelmében „a 2012. december 31‑ig tartó átmeneti időszak elég hosszúnak tűnik ahhoz, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok bevezethessék a költségmodellt.”
(
23
)	A 2002/21/EK irányelv, a 2002/19/EK irányelv és a 2002/20/EK irányelv módosításáról szóló, 2009. november 25‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2009. L 337., 37. o.).
(
24
)	Kiemelés tőlem.
(
25
)	A Polkomtel megállapítása szerint lényegtelen, hogy a 2009/140/EK irányelvvel módosított keretirányelv 16. cikkének (6) bekezdése akként rendelkezik, hogy a nemzeti szabályozó hatóságnak háromévente egyszer piacelemzést kell végeznie. A Bíróságnak feltett kérdés arra irányul, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdése alapján milyen gyakorisággal követelhetik meg a költségalapú árak kiigazítását. A kérdés nem arra vonatkozik, hogy a nemzeti szabályozó hatóság milyen gyakran végezhet piacelemzést a keretirányelv 16. cikke értelmében.
(
26
)	Lásd szintén: Garzaniti, L., és O’Regan, M. (szerk.), Telecommunications, Broadcasting and the Internet. EU Competition Law and Regulation, harmadik kiadás, Sweet & Maxwell kiadó, 2010., 4‑015. pont, amely hangsúlyozza a technológiai vívmányoknak a piacok meghatározására gyakorolt hatását.
(
27
)	Lásd: Garzaniti, L., és O’Regan, M. (szerk.), Telecommunications, Broadcasting and the Internet. EU Competition Law and Regulation, harmadik kiadás, Sweet & Maxwell kiadó, 2010., 1‑220–1‑226. pont.
(
28
)	A 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv alapján előzetes szabályozás alá vonható érintett elektronikus hírközlési ágazatbeli termék‑ és szolgáltatáspiacokról szóló, 2007. december 17‑i 2007/879/EK bizottsági ajánlás (a továbbiakban: piacokról szóló ajánlás) (HL 2007. L 344., 65. o.).
(
29
)	A jelentős piaci erőnek a keretirányelv 14. cikkében meghatározott fogalma megfelel az erőfölényes helyzet versenyjogi fogalmának. Lásd: az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások közösségi keretszabályozása szerinti piacelemzésről és a jelentős piaci erő eszerinti meghatározásáról szóló bizottsági iránymutatások (HL 2002. C 165., 6. o.) (70) preambulumbekezdése.
(
30
)	Az első, előzetes szabályozás alá vonható érintett termék‑ és szolgáltatáspiacokról szóló ajánlást 2003‑ban fogadták el (a 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv alapján előzetes szabályozás alá vonható érintett elektronikus hírközlési ágazatbeli termék‑ és szolgáltatáspiacokról szóló, 2003. február 11‑i 2003/311/EK bizottsági ajánlás, HL 2003. L 114., 45. o.). A másodikat 2007‑ben (a fentebb hivatkozott piacokról szóló ajánlás). A harmadikat 2014‑ben (a 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv alapján előzetes szabályozás alá vonható érintett elektronikus hírközlési ágazatbeli termék‑ és szolgáltatáspiacokról szóló, 2014. október 9‑i 2014/710/EU bizottsági ajánlás, HL 2014. L 295., 79. o.).
(
31
)	Az alkalmazott költségszámítási módszertől függetlenül.
(
32
)	2013. január 22‑iSky Österreich ítélet, C‑283/11, EU:C:2013:28, 42. és 43. pont.
(
33
)	2016. december 21‑iAGET Iraklis ítélet, C‑201/15, EU:C:2016:972, 70. pont.
(
34
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat indokolása kifejti, hogy a kérdést előterjesztő bíróság harmadik kérdése arra vonatkozik, hogy „úgy értelmezendő‑e a hozzáférési irányelv 13. cikkének (3) bekezdése, hogy a jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltető arra vonatkozó kötelezettsége, hogy kiigazítsa a terhére a hozzáférési irányelv 13. cikkének (1) bekezdése alapján megállapított kötelezettségnek eleget téve általa kiszámított árakat, kizárólag […] az így megállapított árak kereskedelmi forgalomban történő alkalmazásának kezdetét követően állhat fenn, vagy pedig […] [azelőtt] is, ha az üzemeltető a nemzeti szabályozó hatóság által meghatározott árakat alkalmaz a kereskedelmi forgalomban” (kiemelés tőlem). Ezért álláspontom szerint a kérdést előterjesztő bíróság kérdése nem arra irányul, hogy az érintett üzemeltetőtől a 13. cikk (3) bekezdése alapján akkor is megkövetelhető‑e az árai kiigazítása, amennyiben ezen üzemeltető szabadon megállapított árakat alkalmaz, és akkor is, ha olyan árakat alkalmaz, amelyeket korábban a nemzeti szabályozó hatóság állapított meg a 13. cikk (1) bekezdése alapján. A kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy vajon az érintett üzemeltetőtől a 13. cikk (3) bekezdése alapján az árai kiigazítása azt követően is megkövetelhető, hogy a nemzeti szabályozó hatóság által a 13. cikk (1) bekezdése alapján korábban megállapított árakat elkezdte alkalmazni, és megkövetelhető azt megelőzően is, hogy a nemzeti szabályozó hatóság által korábban megállapított árakat alkalmazni kezdte.
(
35
)	Kiemelés tőlem. A hozzáférési irányelv 13. cikke (3) bekezdése utolsó mondatának lengyel nyelvű változata a következőképpen szól: „krajowe organy regulacyjne mogą zażądać od danego operatora całościowego uzasadnienia stosowanych cen, a w razie potrzeby – odpowiedniego dostosowania tych cen” (kiemelés tőlem).
(
36
)	A dán nyelvű változat a következők szerint szól: „de nationale tilsynsmyndigheder kan anmode en udbyder om at fremlægge fuld dokumentation for priserne og om nødvendigt kræve, at priserne tilpasses”; a német nyelvű változat így hangzik: „die nationalen Regulierungsbehörden können von einem Betreiber die umfassende Rechtfertigung seiner Preise und gegebenenfalls deren Anpassung verlangen”; a francia nyelvű változat a következőképpen szól: „les autorités réglementaires nationales peuvent demander à une entreprise de justifier intégralement ses prix et, si nécessaire, en exiger l'adaptation”; a magyar nyelvű változat így hangzik: „a nemzeti szabályozó hatóságok megkövetelhetik az üzemeltetőtől, hogy árait teljeskörűen indokolja, és szükség szerint megkövetelhetik az árak kiigazítását is”; az olasz nyelvű változat így szól: „le autorità nazionali di regolamentazione possono esigere che un operatore giustifichi pienamente i propri prezzi e, ove necessario, li adegui”; a svéd nyelvű változat pedig a következőképpen szól: „de nationella regleringsmyndigheterna får ålägga en operatör att fullt ut motivera sina priser och, när så är lämpligt, kräva att priserna justeras” (kiemelés tőlem).
(
37
)	A spanyol nyelvű változat így hangzik: „las autoridades nacionales de reglamentación podrán exigir a un operador que justifique plenamente los precios
que aplica y, cuando proceda, ordenarle que los modifique” (kiemelés tőlem).
(
38
)	2017. május 17‑iERGO Poist’ovňa ítélet, C‑48/16, EU:C:2017:377, 37. pont.
(
39
)	Felhívom rá a figyelmet, hogy a tárgyaláson az UKE elnökének és a lengyel kormánynak a képviselői előadták, hogy a 2009‑es MTR‑díjat megállapító határozatot nem alkalmazták visszamenőleges hatállyal.