62009CC0230_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Tyto žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané Bundesfinanzhof (německý spolkový finanční soud) se vztahují k výkladu nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 a (ES) č. 1782/2003(2) . Předmětem řízení před tímto soudem je spor mezi Hauptzollamt Koblenz (hlavní celní úřad v Koblenzi) a K. a T. Etlingovými a spor mezi Hauptzollamt Oldenburg (hlavní celní úřad v Oldenburgu) a T. Aissenem a H. Rohaanem. Oba tyto případy se v zásadě týkají převodu referenčních množství mléka během jednoho roku produkce mléka.
I – Právní kontext
2. Článek 5 písm. j) a k) nařízení č. 1788/2003 stanoví, že pro účely tohoto nařízení se „individuálním referenčním množstvím“ rozumí „referenční množství producentů k 1. dubnu každého období dvanácti měsíců“ a „disponibilním referenčním množstvím“ „množství, které má producent k dispozici k 31. březnu období dvanácti měsíců, pro něž je dávka vypočtena, s přihlédnutím ke všem převodům, prodejům, změnám a dočasným přerozdělením, která jsou stanovena v tomto nařízení a k nimž došlo během uvedeného období dvanácti měsíců“.
3. Článek 95 odst. 3 nařízení č. 1782/2003 stanoví mimo jiné, že „[i]ndividuální referenční množství, která jsou předmětem dočasných převodů […] do 31. března dotyčného kalendářního roku se považují za množství, která jsou k dispozici v zemědělském podniku nabyvatele za uvedený kalendářní rok“.
4. Pro účely tohoto stanoviska není nezbytné v této fázi citovat podrobně všechny právní předpisy. K relevantním ustanovením se vrátím spíše v rámci své analýzy.
5. Pokud jde o vnitrostátní právní předpisy, § 14 odst. 1 Verordnung zur Durchführung der EG-Milchabgabenregelung (BGBl I, s. 2143; německé nařízení k provedení předpisů Evropského společenství [nyní Evropské unie (EU)] upravujících dávky z mléka) ze dne 9. srpna 2004 stanoví, že „[o]dběratel může referenční množství dodávek, která nebyla v příslušném období dvanácti měsíců využita (nevyužité kvóty), přidělit jiným producentům mléka, jejichž dodávky překročily referenční množství dodávek jim přiděleným (dodavatelé, kteří překročili svá referenční množství). Přidělení nevyužitých referenčních množství dodávek dodavatelům, kteří překročili svá referenční množství se provádí podle následujícího vzorce:
součet nevyužitých kvót x referenční množství dodávek dodavatelů, kteří překročili svá referenční množství
––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––– >image>1
Součet referenčního množství dodávek všech dodavatelů, kteří překročili svá referenční množství.“
6. Ustanovení § 5 odst. 2 Betriebsprämiendurchführungsgesetz [BGBl I, s. 1298; německý zákon k provedení režimu jednotné platby (RJP)] v podstatě stanoví, že částka jednotné platby zemědělce, jak je určená v § 5 odst. 1 tohoto zákona, se zvyšuje v souladu s článkem 62 nařízení č.1782/2003 o částku odpovídající prémii pro mléčné výrobky stanovené článkem 95 tohoto nařízení a o dodatečné platby podle článku 96 tohoto nařízení.
7. Ustanovení § 6 Verordnung über die Durchführung der Milchprämie und der Ergänzungszahlung zur Milchprämie (BGBl I, s. 267; německé nařízení k provedení prémie pro mléčné výrobky a dodatečných plateb) ze dne 18. února 2004 v zásadě stanoví, že referenční množství, která má producent k dispozici ke dni 31. března roku podání žádosti a která se zohlední pro účely poskytnutí prémie pro mléčné výrobky, musí být potvrzena osvědčením, které musí uvádět množství mléka, jež producent skutečně dodal v období dvanácti měsíců ukončeného dne 31. března roku podání žádosti.
II – Skutkové okolnosti a předběžné otázky
8. Ve věci C‑230/09 jsou K. a T. Etlingovi producenty mléka, kteří měli pro produkční rok 2004/2005 k dispozici referenční množství (mléčnou kvótu) ve výši 553 678 kg. Část svého původního referenčního množství (50 000 kg) propachtovali od roku 2000 třetí osobě. V únoru 2005 byla pachtovní smlouva zrušena a K a T. Etlingovým doručeno rozhodnutí, podle kterého bylo referenční množství ve výši 50 000 kg na ně převedeno zpět s účinností ke dni 1. března 2005. Jelikož toto množství mléka již bylo dodáno pachtýřem, mlékárna (odběratel) vydala osvědčení, podle kterého referenčním množství, které měli K. a T. Etlingovi k dispozici k 31. březnu 2005 bylo 553 678 kg. K. a T. Etlingovi napadli toto osvědčení u Finanzgericht (finančního soudu), který ho změnil tak, že pro období od 1. března 2005 do 31. března 2005 zahrnovalo „disponibilní“ referenční množství referenční množství 50 000 kg, které na ně bylo převedeno zpět, a to z důvodu, že na nárok na platby nemá vliv jakékoliv dodání referenčního množství předchozím pachtýřem. Hauptzollamt Koblenz podal odvolání k Bundesfinanzhof, který předložil Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je nutné právo [EU], zejména čl. 5 písm. k) nařízení Rady č. 1788/2003 vykládat v tom smyslu, že referenční množství producenta v období dvanácti měsíců, ve kterém na něho jiný producent převedl referenční množství, nezahrnuje množství, na které bylo během dotčeného období dvanácti měsíců dodáno mléko již výše uvedeným jiným producentem?“
9. Ve věci C‑231/09 T. Aissen a H. Rohaan převzali každý zemědělský podnik během období dvanácti měsíců 2004/2005 a dodali mléko vyprodukované v jejich podnicích mlékárně (odběrateli). To vedlo k tomu, že překročili referenční množství, která jim zůstala k dispozici pro toto období dvanácti měsíců, protože během předchozího užívání podniků v témže období bylo mléko v nich vyprodukované již dodáno odběrateli. Hauptzollamt Oldenburg proto rozhodl, že jsou povinni zaplatit dávku z mléka; přidělil každému z nich referenční množství nevyužité ostatními producenty, které odpovídalo pouze té části referenčního množství, které bylo možné po převodu využít na dodávky, a vyměřil odpovídajícím způsobem dávku z mléka. T. Aissen a H. Rohaan napadli toto rozhodnutí u Finanzgericht, který vyhověl jejich žalobám na základě toho, že podle systému vyrovnávání referenčního množství musí výpočet vycházet z individuálního referenčního množství přiděleného podnikům a že se nemají zohlednit množství mléka dodaná během téhož období dvanácti měsíců předchozími provozovateli. Hauptzollamt Oldenburg podal odvolání k Bundesfinanzhof, který předložil Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Je nutné právo [EU], zejména čl. 5 písm. k) nařízení č. 1788/2003, vykládat v tom smyslu, že referenční množství producenta, který převzal zemědělský podnik během probíhajícího období dvanácti měsíců od jiného producenta, nezahrnuje množství, na které bylo během období dvanácti měsíců dodáno mléko výše uvedeným jiným producentem před převodem podniku?
2) Brání ustanovení práva [EU] nebo obecné zásady společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky ustanovení vnitrostátního práva, které v rámci systému stanoveného v čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 1788/2003 za účelem vyrovnání nadměrných dodávek nevyužitou částí vnitrostátního referenčního množství v případě, který je základem první otázky, umožňuje producentovi, který převzal zemědělský podnik během období dvanácti měsíců, aby se účastnil přidělení této nevyužité části na základě množství, které zahrnuje část referenčního množství již dodaného jiným producentem?“
III – Analýza
A – Hlavní argumenty účastníků řízení
10. Ve věci C‑230/09 tvrdí Hauptzollamt Koblenz, že prémie pro mléčné výrobky nemůže být udělena osobě, která nevyprodukovala mléko v rámci kvóty. V případě převodu nevyužitého referenčního množství na jinou osobu v průběhu období dvanácti měsíců patří prémie pro mléčné výrobky za tento rok nabyvateli. Etling & Etling a Komise v podstatě tvrdí, že „disponibilní referenční množství“ je množství, které může být dodáno v období dvanácti měsíců bez vzniku povinnosti zaplatit dávku z mléka, přičemž není rozhodující, kolik mléka bylo v rámci tohoto množství skutečně dodáno. Pojem „referenční množství“ označuje abstraktní právo.
11. Ve věci C‑231/09 a s ohledem zejména na první otázku Hauptzollamt Oldenburg v zásadě tvrdí, že ve vztahu k povinnosti zaplatit dávku může nabyvatel využít kvótu na mléko jen v rozsahu, ve kterém příslušná množství ještě nedodal převodce. H. Rohaan a T. Aissen a Komise v zásadě tvrdí, že referenční množství nabyvatele nemá být sníženo o dodávky, které uskutečnil převodce.
12. Pokud jde o druhou otázku, Hauptzollamt Oldenburg v podstatě tvrdí, že referenční množství, které již bylo využito pro účely osvobození od dávky z mléka, není převoditelné během období dvanácti měsíců, ve kterém bylo využito. Toto množství nesmí být převedeno až do začátku dalšího roku produkce mléka, ve kterém může být znova využito. H. Rohaan a T. Aissen v podstatě stejně jako Komise tvrdí, že v kontextu vyrovnávacího systému se musí převody zohlednit na základě definice „disponibilního referenčního množství“, a tedy v souladu s článkem 17 nařízení č. 1788/2003.
B – Posouzení
1. První otázka
13. Podstatou jediné otázky předkládajícího soudu ve věci C‑230/09 a první otázky ve věci C‑231/09 je, zda právo EU a zejména čl. 5 písm. k) nařízení č. 1788/2003 musí být vykládáno v tom smyslu, že když bylo referenční množství producenta převedeno v období dvanácti měsíců, nesmí referenční množství k přidělení nabyvateli zahrnovat množství, v rámci kterého již bylo v dotčeném roce produkce mléko dodáno převodcem.
14. Pokud jde o věc C‑230/09, výše uvedená otázka vyvstává v kontextu systému prémie pro mléčné výrobky, která je součástí RJP a týká se převodu (vrácení) individuálního referenčního množství po ukončení pachtovní smlouvy, jejímž předmětem bylo. Předkládající soud se chce zejména ujistit, zda pro účely poskytnutí prémie pro mléčné výrobky podle čl. 95 odst. 1 a 3 nařízení č. 1782/2003 se musí pojem „referenční množství“ vykládat v tom smyslu, že zahrnuje celkové referenční množství, které má producent k dispozici na začátku období dvanácti měsíců, nebo naopak zda tento pojem odkazuje na snížené referenční množství, které je producentovi k dispozici na konci tohoto období, během kterého byla část referenčního množství již využita převodcem.
15. Podívejme se nejprve na relevantní ustanovení, protože jejich výklad v tomto případě je jednoznačný. Článek 95 odst. 1 nařízení č. 1782/2003(3) stanoví, že „od roku 2004 až do roku 2007 mohou producenti mléka využívat prémie pro mléčné výrobky. Poskytuje se za kalendářní rok, na zemědělský podnik a na tunu individuálního referenčního množství [v němčině einzelbetriebliche Referenzmenge ], na které lze poskytnout prémii a které je dostupné v zemědělském podniku“.
16. Článek 5 písm. j) nařízení č. 1788/2003 definuje „individuální referenční množství“ („einzelbetriebliche Referenzmenge“) jako „referenční množství producentů k 1. dubnu každého období dvanácti měsíců“.
17. Přestože znění čl. 95 odst. 1 nařízení č. 1782/2003 spojuje pojem „individuální referenční množství“ s větou „které je dostupné v zemědělském podniku“ („ über die Betrieb verfüg“ ), nepoužívá přesný pojem „disponibilní referenční množství“ („ verfügbare Referenzmenge“ ).
18. Článek 5 písm. k) nařízení č. 1788/2003 definuje „disponibilní referenční množství“ jako množství, které má producent k dispozici k 31. březnu období dvanácti měsíců, pro něž je dávka vypočtena, s přihlédnutím ke všem převodům, prodejům, změnám a dočasným přerozdělením, k nimž došlo během uvedeného období dvanácti měsíců.
19. Vyvstává tedy otázka, zda bez ohledu na skutečnost, že jeho znění neobsahuje přesný pojem „disponibilní referenční množství“, čl. 95 odst.1 nařízení č. 1782/2003 tím, že výslovně uvádí větu „které je dostupné v zemědělském podniku“, vyžaduje výpočet prémie pro mléčné výrobky na základě znění čl. 5 písm. k) nařízení č. 1788/2003, nebo zda se má použít znění čl. 5 písm. j).
20. Dle mého názoru je věta „které je dostupné v zemědělském podniku“ v čl. 95 odst. 1 nařízení č. 1782/2003 jasným ukazatelem, že toto ustanovení odkazuje na definici v čl. 5 písm. k) tohoto nařízení. Pokud by totiž zákonodárce EU zamýšlel odkázat na „individuální referenční množství“, věta „které je dostupné v zemědělském podniku“ by byla nadbytečným doplňkem. V tomto kontextu tedy přídavné jméno „individuální“ ( einzelbetriebliche ), které kvalifikuje referenční množství, slouží pouze k rozlišování tohoto referenčního množství od „vnitrostátního“ ( einzelstaatliche ) referenčního množství.
21. Jak poznamenal předkládající soud, jelikož čl. 95 odst. 1 nařízení č. 1782/2003 nabízí producentům mléka prémii vypočtenou na základě referenčního množství, které je dostupné v zemědělském podniku, je myslitelné, že i v případě, kdy bylo referenční množství převedeno během období dvanácti měsíců z jednoho producenta na jiného, musí být jeho přidělení uskutečněno v souladu s jednotným referenčním množstvím, které bylo v době rozhodné pro poskytnutí prémie – na konci roku produkce mléka – k dispozici osobě, která převzala referenční množství. To platí i v případě, když nabyvatel nemohl z tohoto množství vyvodit plné právo – které bylo částečně vyčerpáno převodcem – dodat mléko bez platby dávky a a fortiori nemá toto právo v rozhodné době pro výpočet konečného zůstatku, tedy na konci období dvanácti měsíců. Ani právo EU, ani německé právo nestanoví nebo nepředpokládá rozdělení referenčního množství na část, která patřila převodci a část, která zůstává nabyvateli.
22. Jak uvedla Komise, široká logika režimu jednotné platby také naznačuje, že referenčním bodem je konec roku produkce – v projednávaném případě roku produkce mléka – v důsledku čehož jsou zohledněny převody, které se uskutečnily během tohoto období.
23. Platnost tohoto výkladu je rovněž potvrzena čl. 95 odst. 3 nařízení č. 1782/2003. Podle tohoto ustanovení, když byla individuální referenční množství předmětem určitých dočasných převodů, je pro stanovení, v kterém podniku, tedy zda v podniku převodce, nebo nabyvatele, je referenční množství dostupné, rozhodný stav ke dni 31. března příslušného kalendářního roku. Za těchto okolností totiž musí být převedené referenční množství považováno za dostupné v podniku nabyvatele(4) . Struktura tohoto ustanovení je tedy v souladu s čl. 5 písm. k) nařízení č. 1788/2003, který odkazuje na poslední den roku produkce mléka.
24. Z toho vyplývá, že když čl. 95 odst. 1 nařízení č. 1782/2003 používá větu „individuální referenční množství […] které je dostupné v zemědělském podniku“ ( einzelbetriebliche[r] Referenzmenge, über die der Betrieb verfügt ), odkazuje na definici v čl. 5 písm. k) nařízení č. 1788/2003, a v důsledku toho musí být základem pro výpočet prémie pro mléčné výrobky „disponibilní referenční množství“.
25. Pokud jde o věc C‑231/09, vyvstává zde v kontextu vyrovnávání nevyužité části vnitrostátního referenčního množství nadměrnými dodávkami, jak je uvedeno v čl. 10 odst. 3 nařízení č. 1788/2003, otázka, která se týká převodu individuálního referenčního množství při převzetí zemědělského podniku.
26. Článek 10 odst. 3 nařízení č. 1788/2003 stanoví, že příspěvek každého producenta na platbu dávky se stanoví na základě rozhodnutí členského státu „poté, co všechny nevyužité části vnitrostátního referenčního množství přiděleného na dodávky byly nebo nebyly přerozděleny“, úměrně k individuálním referenčním množstvím každého producenta. Zatímco v anglické verzi nařízení č. 1788/2003 užívá čl. 10 odst. 3 písm. a) poněkud nejednoznačné pojmy („each producer’s reference quantity“), v německé verzi – která je v projednávaném případě relevantní – toto ustanovení používá výslovně pojem „ verfügbaren Referenzmenge“
(stejně jako francouzská verze: „ quantité de référence disponible“ ), který je definován v čl. 5 písm. k) tohoto nařízení.
27. Z toho vyplývá, že objem referenčního množství, které má producent k dispozici v rámci vyrovnávacího systému podle čl. 10 odst. 3 nařízení č. 1788/2003 vychází z definice stanovené v čl. 5 písm. k) tohoto nařízení. Převody referenčních množství se tedy v rámci vyrovnávacího systému mají zohlednit se zřetelem na definici „disponibilního referenčního množství“.
28. Dále nařízení č. 1788/2003 upravuje převody referenčních množství. Konkrétně článek 17 tohoto nařízení upravuje převody v případě prodeje, nájmu nebo jakéhokoliv jiné skutečnosti.
29. Je třeba poznamenat, že každý ze čtyř odstavců článku 17 nařízení č. 1788/2003 výslovně zdůrazňuje, že se převod „individuálních referenčních množství“ musí provést „v souladu s pravidly, jež členské státy stanoví“. Toto ustanovení se podle čl. 17 odst. 4 tohoto nařízení použije na zemědělské nájmy, jejichž lhůta uplyne (situace, která je základem věci C‑230/09) a podle čl. 17 odst. 1 tohoto nařízení na prodeje nebo jakýkoliv jiný převod mající srovnatelné právní účinky (situace, která je základem věci C‑231/09). Podle mého názoru je čl. 17 odst. 1 a 4 relevantní v projednávaných případech přinejmenším analogicky.
30. Komise vznáší otázku, jaké důsledky má pro účely projednávané věci skutečnost, že se článek 17 nařízení č. 1788/2003 zabývá převodem „individuálních referenčních množství“.
31. Článek 17 nařízení č. 1788/2003 tím, že stanoví, že předmětem převodů jsou „individuální referenční množství“, odkazuje jednoznačně na definici v čl. 5 písm. j) tohoto nařízení, tedy na referenční množství producenta k 1. dubnu kteréhokoliv období dvanácti měsíců. Zákonodárce EU tedy přijal názor, že (následné) dodávky nemají mít vliv na předmět převodů a že referenční množství mají být převedena bez ohledu na rozsah, ve kterém byla využita. Jedná se totiž spíše o otázku absolutního čísla, které odpovídá referenčnímu množství přidělenému producentovi na začátku roku produkce mléka (nebo, jak jej nazývá předkládající soud o „abstraktní právo“ stanovené první den, které je tedy neměnné bez ohledu na později dodané množství). Jak uvedl H. Rohaan, článek 17 nařízení č. 1788/2003 nestanoví, že se v případě převodů během období dvanácti měsíců, v rámci kterého převodce již dodal mléko, má referenční množství převést jen částečně. Naopak, ze znění tohoto ustanovení lze vyvodit, že se převádí celkové referenční množství.
32. Nařízení č. 1788/2003 neobsahuje žádné zvláštní ustanovení vztahující se k právním účinkům, které se použijí na rok produkce mléka, ve kterém došlo k převodu referenčního množství. V této souvislosti je však třeba zdůraznit, že článek 17 stanoví, že převody se mají uskutečnit v souladu s podrobnými pravidly, jenž členské státy stanoví.
33. Souhlasím tedy s Komisí, že ze znění článku 17 nařízení č. 1788/2003 jasně vyplývá, že – aniž je tím dotčena diskreční pravomoc členských států stanovit podrobná pravidla použitelná na převody referenčních množství – toto ustanovení nebrání převodu celkového referenčního množství přiděleného producentovi na začátku roku produkce mléka (včetně části, která již byla dodána)(5) .
34. Zastávám názor (stejně jako H. Rohaan a K. a T. Etlingovi), že výše uvedený výklad je potvrzen zněním první věty čl. 11 odst. 2 nařízení č. 1788/2003. V tomto ustanovení totiž zákonodárce EU výslovně stanovil, že jestliže odběratel nahradí zcela nebo částečně jednoho nebo více jiných odběratelů, vezmou se pro zbývající část probíhajícího období dvanácti měsíců v úvahu individuální referenční množství, kterými producenti disponují, „po odečtení již dodaných množství […]“.
35. Budu se nyní zabývat čtyřmi různými pochybnostmi, které uvedl předkládající soud a které podle jeho názoru mohou vyžadovat, aby byly z převodů přesto vyloučeny již uskutečněné dodávky.
36. Komise zaprvé správně zdůrazňuje, že (jak vyplývá z bodu 34 výše) pokud by zákonodárce EU chtěl, aby byly dodávky relevantní rovněž ve spojení s převody referenčních množství, výslovně by to stanovil, jak to učinil v čl. 11 odst. 2 nařízení č. 1788/2003. Krom toho pokud by pojem „referenční množství“ již zahrnoval snížení za účelem zohlednění dodaných množství, byla by věta „po odečtení již dodaných množství“ nadbytečná a bez významu.
37. Z toho vyplývá, že i když se přísně vzato čl. 11 odst. 2 nařízení č. 1788/2003 vztahuje k rozdílné otázce, než kterou se zabývám v tomto případě (týká se změn odběratelů, a nikoliv producentů), nic to nemění na tom, že toto ustanovení umožňuje vyvodit určité závěry, které jsou pro tuto analýzu relevantní. Ukazuje totiž, že pojmy „individuální referenční množství“ a „již dodaných množství“ si navzájem odporují: mezi těmito dvěma pojmy existuje určitý protiklad. Je proto možné dovodit, že množství dodané v rámci nařízení č. 1788/2003 není součástí pojmu „individuální referenční množství“. Jak uvedla Komise, dodané množství představuje pojem nepatřící k definici individuálního referenčního množství, který je na této definici nezávislý a v případě potřeby musí být výslovně uveden.
38. Z toho vyplývá, že převody se týkají absolutního a samostatného číselně vyjádřeného množství odpovídajícího referenčnímu množství producenta na začátku roku produkce mléka, bez ohledu na jakékoliv pozdější dodávky. Toto číslo je relevantní pro následné roky produkce mléka v rozsahu, v němž nabyvatel referenčních množství jednoznačně potřebuje mít k dispozici celkové individuální referenční množství, včetně množství, které již bylo dodáno.
39. Zadruhé považuje předkládající soud za možné, že nelze rozlišovat mezi jednak právem na dodávky mléka nepodléhající jakékoliv dávce a jednak referenčním množstvím, na základě něhož se vyčísluje nárok na prémii producenta. Nicméně Komise správně tvrdí, že tato analýza znamená, že článek 17 nařízení č. 1788/2003 vychází z myšlenky, že se převody v zásadě týkají „individuálních referenčních množství“, a nikoliv práva na dodávky mléka nepodléhající dávce. To se vztahuje k pojmu „disponibilní referenční množství“ v souladu s čl. 5 písm. k) tohoto nařízení. Nařízení č. 1788/2003 jasně rozlišuje právo na dodávky mléka nepodléhající dávce a „individuální referenční množství“. Jak Komise rovněž vysvětlila, toto rozlišení je logické v rozsahu, v němž právo uskutečňovat dodávky mléka nepodléhající dávce představuje jeden z právních účinků různých regulačních mechanismů, které jsou založeny na pojmu „disponibilní referenční množství“. Právním účinkem jiných takových mechanismů, jako je vyrovnávací systém podle čl. 10 odst. 3 tohoto nařízení nebo prémie pro mléčné výrobky, není nezbytně možnost uskutečňovat dodávky mléka nepodléhající dávce.
40. Pokud jde o vyrovnávací systém, rozsah, v němž se již referenční množství využilo, je skutečně relevantní v první fázi. Nicméně využití referenčního množství, ke kterému již došlo, slouží pouze k určení „nevyužité části vnitrostátního referenčního množství přiděleného na dodávky“ (nevyužité kvóty). V druhé fázi se určuje způsob, jakým se rozdělují nevyužité kvóty mezi „producenty, kteří překročili svá referenční množství“. Proto, jak uvedla Komise, by nemělo smysl kategoricky vyloučit jako základ pro výpočet ta množství, která již byla dodána z referenčních množství „producentů, kteří překročili svá referenční množství“. Všichni tito producenti z definice uskutečnili dodávky, které překročily jejich referenční množství. Pokud by byl podstatou vyrovnávacího systému požadavek, aby právo na dodávky mléka nepodléhající dávce odpovídalo objemu referenčního množství producenta, který překročil svá referenční množství, nebylo by toto vyrovnávání uskutečnitelné. Vyrovnávací systém totiž vychází z předpokladu, že pro účely distribuce nevyužitých kvót mezi „různé producenty, kteří překročili referenční množství,“ existuje rozdíl mezi jednak právem na uskutečnění dodávek mléka nepodléhajících dávce a jednak referenčním množstvím. Může být s jistotou řečeno, že vyrovnávací systém nemá důsledky pro dávku, protože tento systém je relevantní pouze pro producenty, kteří překročili svá referenční množství. Pokud se nabyvatel účastní na vyrovnávacím systému s nezměněným referenčním množstvím, jiným producentům budou přidělena nižší množství, ale cíle nařízení nebudou ohroženy. Nebezpečí, že by mohla být vnitrostátní kvóta překročena a systém EU jako celek narušen, prostě neexistuje.
41. Ani systém prémie pro mléčné výrobky podle nařízení č. 1782/2003 není nezbytně spojen s právem na dodávky mléka nepodléhající dávce. Jak uvedli K. a T. Etlingovi, systém prémie pro mléčné výrobky je součástí režimu jednotné platby, který se snaží o úplné oddělení příjmů zemědělců od produkce (viz bod 24 odůvodnění v preambuli nařízení). V důsledku toho má být systém prémie pro mléčné výrobky rovněž oddělen od skutečné produkce. Na rozdíl od systému, který existoval před přijetím nařízení č. 1782/2003, pro udělení prémie pro mléčné výrobky jako podpory příjmu totiž není relevantním kritériem produkce určitého množství zemědělských produktů, ale objem disponibilního referenčního množství. Jak uvedla Komise, oddělení – na základě kterého může být v kontextu systému prémie pro mléčné výrobky převedeno referenční množství nespojené s dodávkami – vede k tomu, že se nabyvatel referenčního množství stane nositelem práva na prémii pro mléčné výrobky a převodce tohoto množství ztratí kvalifikaci pro systém této prémie bez ohledu na to, který producent uskutečnil dodávky na základě tohoto referenčního množství. Zejména z čl. 95 odst. 3 nařízení č. 1782/2003 vyplývá, že toto byl záměr zákonodárce EU.
42. Proto může skutečně existovat rozdíl mezi jednak právem na dodávky mléka nepodléhající dávce a jednak referenčním množstvím, na základě něhož se vyčísluje nárok producenta na prémii pro mléčné výrobky nebo na jehož základě se provádí vyrovnávání.
43. Zatřetí má předkládající soud rovněž za to, že poskytnutí prémie na základě celkového referenčního množství podniku – bez ohledu na dodávky mléka již uskutečněné předchozím majitelem na jeho referenční množství – může vést k nepřípustnému „dvojitému využití“ referenčního množství, které je neslučitelné s obecnými zásadami společným organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky, a zejména se zásadou, že povinnost platit dávku z mléka musí být „přísně osobní povahy“(6) .
44. Jak shodně uvedli všichni účastníci řízení kromě Hauptzollamt Koblenz a Hauptzollamt Oldenburg, takové riziko nepřípustného dvojitého využití neexistuje. Z výše uvedeného je jasné, že existuje rozdíl mezi jednak právem na uskutečnění dodávek mléka nepodléhajících dávce a jednak základem pro výpočty v kontextu vyrovnávacího systému nebo systému prémie pro mléčné výrobky. Nepřípustné dvojí využití neexistuje, protože nabyvatel přebírá místo převodce (který se zbaví postavení dlužníka) ve vztahu k referenčnímu množství a množství dodané převodcem se jednoznačně připíše nabyvateli a zohlední v referenčním množství. Jinými slovy nepřípustné dvojité využití neexistuje ani tehdy, pokud je referenční množství částečně využito převodcem, jelikož přidělení celkového referenčního množství nabyvateli je neutrální vůči dávce a zakládá nárok na prémii. Jelikož převodce žádné referenční množství nevyužívá, zjevně nedochází k dvojitému využití. Jak Komise zdůraznila na jednání, tento výklad není v rozporu s rozsudky Ballmann a Milchwerke Köln(7) . Tyto případy se zabývají definicí „producenta“, a nikoliv otázkou použití nařízení.
45. Jsem toho názoru (stejně jako Komise), že různé regulační mechanismy sledují různé cíle. Různé pojmy týkající se referenčního množství, jak jsou popsány v článku 5 nařízení č. 1788/2003 jsou pouhými definicemi a nevyvolávají žádné právní účinky. Právní účinky lze nalézt v různých regulačních mechanismech a povinnost platit dávku z mléka je jen jedním z těchto mechanismů. Pokud jiné regulační mechanismy, jako je systém vyrovnávání nebo prémie za mléko, rovněž vychází z definice uvedené v článku 5 nařízení č. 1782/2003 za účelem regulace vlastních právních účinků, není možné mít za to, že to vede k nepřípustném dvojitému využití referenčního množství, ale spíše že to zakládá společné východisko, které může nicméně vést k různým právům v kontextu různých mechanismů.
46. Začtvrté a nakonec se předkládající soud ptá, zda by účelu prémie pro mléčné výrobky – kterým je vyrovnání výpadků příjmů v důsledku snížení cen za mléko – lépe neodpovídalo poskytnutí prémie té osobě, která byla 31. března majitelem podniku, pouze podle referenčního množství, které sama dodala (nebo alespoň mohla dodat, aniž by podléhala dávce z mléka). V důsledku toho by v případech, ve kterých bylo referenční množství během rozhodného období dodáno různými producenty, bylo tudíž nutné prémii rozdělit a poskytnout ji těmto producentům poměrně: takový přístup by však vyžadoval počítat s obtížemi spojenými s prováděním systému prémií.
47. Stačí konstatovat, jak uznal sám předkládající soud, že nařízení č. 1782/2003 neobsahuje takové ustanovení a nezdá se, že by byl takový přístup předpokládán.
48. V každém případě, jak bylo uvedeno výše a jak v zásadě uznali všichni účastníci řízení kromě Hauptzollamt Koblenz a Hauptzollamt Oldenburg, je třeba poznamenat, že podpora příjmů podle nařízení č. 1782/2003 – jako je prémie pro mléčné výrobky – musí být oddělena od skutečné produkce. Proto není zřejmé, proč by se měl sytém prémií pro mléčné výrobky stanovený v tomto nařízení omezovat na množství dodaná samotným producentem.
49. Konečně však, jak bylo uvedeno v bodě 29 a následujících výše, článek 17 nařízení č. 1788/2003 jednoznačně stanoví, že převod má být proveden „v souladu s pravidly, jež členské státy stanoví“. V této souvislosti je možné poznamenat, že znění tohoto ustanovení v široké míře odpovídá znění článku 7 nařízení Rady (EHS) č. 3950/92(8) .
50. V tomto ohledu, jak konstatoval Soudní dvůr v rozsudku Mulligan a další(9), tato podrobná pravidla nemohou být stan ovena nebo použita členským státem způsobem, jaký by narušoval cíle nařízení č. 1788/2003, a pokud příslušné orgány členských států stanoví nebo použijí taková pravidla, musí tak učinit na základě objektivních kritérií.
51. Zejména bod 19 odůvodnění preambule nařízení č. 1788/2003 stanoví, že podle jednotlivých způsobů převodu referenčních množství a na základě objektivních kritérií je třeba členským státům povolit, aby případně mohly začlenit část převáděných množství do vnitrostátní rezervy.
52. Jak uvedla Komise, zákonodárce EU tedy výslovně stanovil, že členské státy mohou rovněž omezit objem těchto převodů. Nic to nemění na tom, že toto omezení nesmí ohrožovat cíl nařízení č. 1788/2003 nebo být v rozporu se zásadou stanovenou v čl. 1 odst. 2 tohoto nařízení, podle které se celé vnitrostátní referenční množství rozdělí mezi producenty a vnitrostátní rezervu. Režim, který omezuje objem převodu během období dvanácti měsíců proto musí jednoznačně stanovit, jaká část referenčního množství se má přidělit konkrétnímu producentovi nebo vnitrostátní rezervě. Tento režim by neměl zejména vést ke zmizení nebo ztrátě referenčních množství ze systému.
53. Z toho vyplývá, že členské státy mají právo omezit objem převodu v rozsahu, v němž odpovídá množství již dodanému převodcem, pokud takové pravidlo nevede ke zmizení referenčních množství ze systému(10) .
2. Druhá otázka
54. Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda právo EU brání ustanovení vnitrostátního práva, které v kontextu vyrovnávacího systému stanoveného v čl. 10 odst. 3 nařízení č. 1788/2003 přiděluje nabyvateli množství, které již bylo dodáno před převodem.
55. Jak vyplývá z úvah vztahujících se k první otázce, v kontextu vyrovnávacího systému musí být převody zohledněny v souladu s definicí „disponibilního referenčního množství“, tedy v souladu s článkem 17 nařízení č. 1788/2003. Navíc bylo rovněž výše uvedeno, že právo EU nebrání tomu, aby převod rovněž zahrnoval tu část individuálního referenčního množství, která odpovídá množství již dodanému převodcem. Krom toho účel regulačního mechanismu vyrovnávání takovému výkladu nebrání.
IV – Závěry
56. Navrhuji Soudnímu dvoru, aby na otázky položené Bundesfinanzhof odpověděl následovně:
„1) V situacích, kdy se referenční množství producenta převádí v průběhu období dvanácti měsíců, právo EU, a zejména čl. 5 písm. k) nařízení č. 1788/2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků, nebrání tomu, aby referenční množství rovněž zahrnovalo množství, na které bylo během dotčeného období dvanácti měsíců již dodáno mléko tímto producentem. Nicméně členské státy mohou v rámci diskreční pravomoci, kterou disponují pro účely stanovení podrobných pravidel použitelných na převody, omezit převod referenčních množství, která již byla dodána v probíhajícím období dvanácti měsíců, v rozsahu, v němž toto omezení nevede ke zmizení referenčních množství ze systému zavedeného nařízením č. 1788/2003.
2) Ani právo EU, ani konkrétněji žádná z obecných zásad společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky nebrání ustanovení vnitrostátního práva, které v rámci systému stanoveného v čl. 10 odst. 3 nařízení č. 1788/2003 za účelem vyrovnání nadměrných dodávek nevyužitou částí vnitrostátního referenčního množství umožňuje producentovi, který převzal zemědělský podnik během období dvanácti měsíců, aby se účastnil přidělení této nevyužité části na základě množství, které zahrnuje část referenčního množství již dodanou jiným producentem.“
(1) .
(2)  –	Nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. 2003, L 270, s. 123; Zvl. vyd. 03/40, s. 391), a nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce […] (Úř. věst. 2003, L 270, s. 1; Zvl. vyd. 03/40, s. 269).
(3)
–	Viz judikatura k tomuto nařízení: rozsudky ze dne 11. března 2008, Jager,
C‑420/06, Sb. rozh. s. I‑1315; ze dne 16. července 2009, Horvath, C‑428/07, Sb. rozh. s. I‑6355; ze dne 11. června 2009, Nijemeisland, C‑170/08, Sb. rozh. s. I‑5127; ze dne 22. října 2009, Elbertsen, C‑449/08, Sb. rozh. s. I‑10241; ze dne 21. ledna 2010, Van Dijk,
C‑470/08, Sb. rozh. s. I‑603; a ze dne 20. května 2010, Harms, C‑434/08, Sb. rozh. s. I‑4431 (ve kterém jsem vydal stanovisko). Viz rovněž probíhající řízení ve věcech Niedermair-Schiemann, C‑61/09 (viz mé stanovisko ze dne 11. května 2010); Uzonyi, C‑133/09; Grootes, C‑152/09 (viz mé stanovisko ze dne 8. července 2010); Agrargut Bäbelin,
C‑153/09 (viz mé stanovisko ze dne 2. září 2010); a Omejc, C‑536/09.
(4)
–	Jak zdůraznil předkládající soud, pro toto pravidlo je irelevantní, v jakém rozsahu nabyvatel referenčního množství nebo převodce dodal referenční množství přidělené podniku, a když by bylo nutné tuto okolnost považovat za relevantní, pak by právě v případě významném z praktického hlediska, tedy pokud nabyvatel, a nikoliv převodce dodal relevantní objem převedeného referenčního množství, bylo toto pravidlo nadbytečné.
(5)
–	Německo skutečně stanovilo taková pravidla v roce 2006 (přičemž tato pravidla v zásadě odráží argumentační linii obhajovanou Hauptzollamt Koblenz a Hauptzollamt Oldenburg). Nicméně tato vnitrostátní ustanovení nejsou pro projednávaný skutkový stav relevantní a netvoří předmět těchto řízení.
(6)
–	Viz rozsudky ze dne 15. ledna 1991, Ballmann, C‑341/89 Recueil, s. I‑25, bod 9 a násl., a ze dne 14. července 1994, Milchwerke Köln, C‑352/92, Recueil, s. I‑3385, bod 21.
(7)
–	Tamtéž.
(8)
–	Nařízení ze dne 28. prosince 1992, kterým se stanoví dodatečná dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (neoficiální překlad)
(Úř. věst. L 405, s. 1), které bylo zrušeno nařízením č. 1788/2003. Viz judikatura týkající se nařízení č. 3950/92: rozsudky ze dne 20. června 2002, Thomsen, C‑401/99, Recueil, s. I‑5775, a Mulligan a další, C‑313/99, Recueil, s. I‑5719, ze dne 25. března 2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi a další, spojené věci C‑480/00 až C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 až C‑491/00, a C‑497/00 až C‑499/00, Recueil, s. I‑2943, a ze dne 7. června 2007, Otten, C‑278/06, Sb. rozh. s. I‑4513. Pokud jde o platnost nařízení č. 1788/2003, viz rozsudek ze dne 14. května 2009, Azienda Agricola Disarò Antonio a další, C‑34/08, Sb. rozh. s. I‑4023.
(9)
–	Tamtéž, bod 26 a následující.
(10)
–	V této souvislosti může být zajímavé poznamenat, že jiné členské státy tento problém na rozdíl od Německa vyřešily jinak. Například Francie rozděluje referenční množství za dotčený rok produkce mléka v souladu se zásadou pro rata temporis . Na jednání Komise uvedla, že dle jejího názoru by bylo ideálním řešením, aby byla prémie dána nabyvateli.