Begäran om förhandsavgörande framställd av Rayonen sad Svilengrad (Bulgarien) den 23 november 2022 – ”SISTEM LUX” OOD mot Teritorialna direktsia ”Mitnitsa Burgas”
(Mål C-717/22)
Rättegångsspråk: bulgariska
Hänskjutande domstol
Rayonen sad Svilengrad
Parter i det nationella målet
Klagande: ”SISTEM LUX” OOD
Förvaltningsmyndighet som är behörig i det administrativa sanktionsförfarandet: Teritorialna direktsia ”Mitnitsa Burgas”
Tolkningsfrågor
Ska artikel 42.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen_1 som innehåller en uttömmande förteckning över de typer av administrativa sanktioner som kan åläggas vid överträdelser av tullagstiftningen, jämförd med artikel 17.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, tolkas så, att den utgör hinder mot en nationell bestämmelse såsom artikel 233.6 i Zakon za mitnizite (tullagen), enligt vilken som ytterligare administrativ sanktion föreskrivs att föremålet för överträdelsen ska förverkas (förverkande av egendom till staten)? Får föremålet för överträdelsen förverkas i fall där den förverkade egendomen tillhör en annan person än den som begått överträdelsen?
Ska artikel 42.1 i förordning (EU) nr 952/2013, jämförd med artikel 49.3 i stadgan, tolkas så, att en nationell bestämmelse såsom artikel 233.6 i tullagen, i vilken utöver sanktionen ”böter” vidare föreskrivs att föremålet för överträdelsen ska förverkas (förverkande av egendom till staten), i följande fall utgör ett oproportionerligt ingrepp i äganderätten som inte står i proportion till det legitima mål som eftersträvas: Generellt i fall där den förverkade egendomen, som var föremål för överträdelsen, tillhör den person som har begått överträdelsen, i fall där den tillhör en tredje part som inte har begått överträdelsen och särskilt i fall där gärningsmannen inte har begått överträdelse uppsåtligen utan av oaktsamhet?
Ska artikel 2.1 i rambeslut 2005/[212]_1 jämförd med artikel 17.1 i stadgan och med beaktande av EU-domstolens dom av den 14 februari 2021 i mål С-393/19,2 per argumentum a fortiori tolkas så, att bestämmelsen även är tillämplig i fall där handlingen inte utgör något brott, utan en administrativ överträdelse, varvid skillnaden mellan båda endast utgörs av kriteriet ”i stor omfattning” i överensstämmelse med det i rättspraxis antagna värdet från de smugglade varorna? Ska artikel 1 fjärde strecksatsen i rådets rambeslut 2005/212/RIF av den 24 februari 2005 om förverkande av vinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott och artikel 2.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/42/EU av den 3 april 2014 om frysning och förverkande av hjälpmedel vid och vinning av brott i Europeiska unionen3 i detta fall tolkas så, att begreppet ”förverkande” särskilt betecknar ett straff eller en åtgärd som endast får åläggas av en domstol och inte beslutas av en förvaltningsmyndighet, och i denna bemärkelse utgör hinder mot en nationell bestämmelse såsom artikel 233.6 jämförd med artikel 231 i tullagen?
____________
1     Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen (EUT L 269, 2013, s. 1).
1     Rådets rambeslut 2005/212/RIF av den 24 februari 2005 om förverkande av vinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott (EUT L 68, 2005, s. 49).
1     ECLI:EU:C:2021:8.
1     Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/42/EU av den 3 april 2014 om frysning och förverkande av hjälpmedel vid och vinning av brott i Europeiska unionen (EUT L 127, 2014, s. 39).