62019CJ0201_RES
Mål C‑201/19 P
Servier SAS m.fl.
mot
Europeiska kommissionen
Domstolens dom (första avdelningen) av den 27 juni 2024
”Överklagande – Konkurrens – Farmaceutiska produkter – Marknaden för perindopril – Artikel 101 FEUF – Konkurrensbegränsande samverkan – Potentiell konkurrens –Konkurrensbegränsning genom syfte – Strategi för att försena inträdet på marknaden för generiska versioner av perindopril – Patentuppgörelseavtal – Överträdelsens varaktighet – Begreppet en enda överträdelse – Upphävande eller nedsättning av böterna”
Överklagande – Grunder – Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna och bevisningen – Avvisning – Domstolens prövning av hur de faktiska omständigheterna och bevisningen har bedömts – Ej möjlig utom vid missuppfattning – Domstolens kontroll av den rättsliga kvalificeringen av de faktiska omständigheterna i målet – Tillåtet
(Artikel 256.1 FEUF; domstolens stadga, artikel 58 första stycket)
(se punkterna 58–61, 189, 269, 322, 326 och 335)
Överklagande – Grunder – Enbart upprepning av grunder och argument som framförts vid tribunalen – Avvisning – Ifrågasättande av tribunalens tolkning eller tillämpning av unionsrätten – Upptagande till prövning
(Artikel 256.1 FEUF; domstolens stadga, artikel 58 första stycket; domstolens rättegångsregler, artiklarna 168.1 d och 169)
(se punkterna 62 och 63)
Konkurrensbegränsande samverkan – Skadlig inverkan på konkurrensen – Bedömningskriterier – Kvalificering av ett företag som potentiell konkurrent – Verkliga och konkreta möjligheter att träda in på marknaden – Kriterier – Företagets fasta beslutsamhet och egen förmåga att träda in på den relevanta marknaden – Oöverstigliga hinder föreligger inte – Bedömning – Bevisbörda – Förekomst av patent som skyddar ett originalläkemedel eller en av dess tillverkningsmetoder – Kvalificering av en tillverkare av generiska läkemedel som potentiell konkurrent till den tillverkare av originalläkemedel som är innehavare av patent
(Artikel 101 FEUF)
(se punkterna 69–71, 79–82, 98–126, 191–195, 200–204 och 262–267)
Konkurrensbegränsande samverkan – Skadlig inverkan på konkurrensen – Patentuppgörelseavtal – Avtal mellan en tillverkare av originalläkemedel och en tillverkare av generiska läkemedel – Avtal som innehåller klausuler om avstående från bestridande av patent och om avstående från saluföring av generiska läkemedel – Ersättning bestående av värdeöverföringar – Kvalificering som konkurrensbegränsning genom syfte – Kriterier – Avtalens skadlighet för konkurrensen på den relevanta marknaden – Bedömning av värdeöverföringarnas stimulanseffekt på generikatillverkarens avstående från att ge sig in på marknaden – Behov att undersöka det konkurrensbegränsande beteendets inverkan på konkurrensen – Föreligger inte – Inblandade företag som har agerat utan avsikt att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen – Icke avgörande omständighet
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 72–77, 83–88, 143–146, 152–157, 163–168, 222–228, 272, 277, 282, 291–296, 307–310, 332–334 och 344–352)
Konkurrensbegränsande samverkan – Skadlig inverkan på konkurrensen – Accessorisk begränsning – Begrepp – Begränsning som är nödvändig för att genomföra en icke-konkurrensbegränsande huvudtransaktion – Huvudtransaktionen utgör en konkurrensbegränsning genom syfte – Teorin om accessoriska begränsningar är inte tillämplig
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 147–151 och 278)
Konkurrensbegränsande samverkan – Förbud – Överträdelser – Avtal och samordnade förfaranden som utgör en enda överträdelse – Ett företag tillskrivs ansvar för hela överträdelsen – Villkor – Rättsstridiga förfaranden och ageranden som ingår i en samlad plan – Bedömning – Kriterier – Gemensamt syfte som eftersträvas av alla deltagarna – Krav på ett komplementärt samband mellan de kritiserade förfarandena – Föreligger inte
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 240–250)
Konkurrensbegränsande samverkan – Skadlig inverkan på konkurrensen – Patentuppgörelseavtal – Avtal mellan en tillverkare av originalläkemedel och en tillverkare av generiska läkemedel – Avtal som innehåller klausuler om avstående från bestridande av patent och om avstående från saluföring av generiska läkemedel – Ersättning bestående av värdeöverföringar – Beslut av kommissionen i vilket en överträdelse konstateras och böter åläggs – Beslutet är bristfälligt motiverat med avseende på den dag då samverkan upphörde på de olika nationella marknaderna – Tribunalen har underkänt den grund för ogiltigförklaring som avser denna bristande motivering – Felaktig rättstillämpning
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 368–379)
Grundläggande rättigheter – Stadgan om de grundläggande rättigheterna – Legalitetsprincipen – Räckvidd – Det ska kunna förutses att det påföljdsbelagda beteendet utgör en överträdelse – Patentuppgörelsesavtal mellan ett företag som tillverkar originalläkemedel och ett generikaföretag – Avtal som strider mot konkurrensrätten – Tillverkare av originalläkemedel som inte kan vara omedvetet om att dess beteende var konkurrensbegränsande
(Artikel 101.1 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 49.1).
(se punkterna 386–390)
Överklagande – Domstolens behörighet – Ändring, av skälighetshänsyn, av tribunalens bedömning av det bötesbelopp som företag har ålagts på grund av att de har överträtt fördragets konkurrensregler – Omfattas inte
(Artiklarna 256 och 261 FEUF; domstolens stadga, artikel 58 första stycket; rådets förordning nr 1/2003, artikel 31)
(se punkt 404)
Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Domstolsprövning – Unionsdomstolens obegränsade behörighet – Räckvidd – Fastställande av det ålagda bötesbeloppet – Bedömningskriterier
(Artikel 101 FEUF; rådets förordning nr 1/2003, artiklarna 23. 3 och 31)
(se punkterna 412–417)
Resumé
Genom sju domar ogillar domstolen i huvudsak överklaganden från flera läkemedelstillverkare av tribunalens domar (
1
) i vilka tribunalen delvis ogillade deras talan om ogiltigförklaring av Europeiska kommissionens beslut att ålägga dem böter för att ha deltagit i konkurrensbegränsande samarbeten på marknaden för läkemedlet perindopril, och vad gäller en av dem, missbruk av dominerande ställning (
2
). Domstolen preciserar härigenom avgränsningen mellan, dels läkemedelstillverkares legitima åtgärder för att förlikas i verkliga patenttvister i läkemedelsbranschen, dels avtal som olagligt försenar generikatillverkares inträde på marknaden för ett läkemedel under täckmantel av ett patentuppgörelseavtal.
Läkemedelskoncernen Servier, vars moderbolag Servier SAS är etablerat i Frankrike (nedan var och en för sig eller tillsammans kallade Servier), har utvecklat perindopril, ett läkemedel som omfattas av kategorin inhibitorer av angiotensinkonverterande enzymer, som används i kardiovaskulär medicin och huvudsakligen syftar till att bekämpa högt blodtryck och hjärtsvikt. Patentet för molekylen perindopril, vilket ingavs till Europeiska patentverket (EPO) år 1981, löpte ut under 2000-talet.
Den farmakologiskt aktiva substansen i perindopril utgörs av ett salt, erbumin. År 1988 ansökte Servier om flera patent till EPO avseende tillverkningsprocesser för den aktiva ingrediensen, som löpte ut den 16 september 2008.
Servier ansökte om två nya patent avseende perindopril och tillverkningsprocessen till EPO år 2001, vilka beviljades år 2004 (nedan kallade patenten 947 och 948). Servier erhöll dessutom nationella patent motsvarande patent 947 i flera medlemsstater innan dessa var parter i konventionen om meddelande av europeiska patent.
Från och med år 2003 har flera tvister uppstått mellan Servier och tillverkare av generiska läkemedel som förberedde sig för att saluföra en generisk version av perindopril. I detta sammanhang framställde tio generikatillverkare en invändning mot patent 947 vid EPO, vars tekniska överklagandenämnd återkallade det omtvistade patentet i maj 2009. Flera tillverkare av generiska läkemedel har även bestritt giltigheten av patent 947 vid vissa nationella domstolar. Servier har å sin sida väckt talan om patentintrång och om interimistiska förelägganden mot de aktuella tillverkarna av generiska läkemedel.
För att avsluta nämnda tvister ingick Servier mellan åren 2005 och 2007 patentuppgörelseavtal med flera generikatillverkare, särskilt Niche Generics Ltd och dess moderbolag Unichem Laboratories Ltd (nedan kallat Nicheavtalet), Matrix Laboratories Ltd (nedan kallat Matrixavtalet), Teva UK Ltd (nedan kallat Teva-avtalet), KRKA, tovarna zdravil, d.d. (nedan kallade Krka-avtalen) och Lupin Ltd (nedan kallat Lupinavtalet).
Enligt nämnda avtal åtog sig generikatillverkarna bland annat att, alltefter omständigheterna, begränsa eller upphöra med tillverkning, leverans eller saluföring av de former av perindopril som skyddas av Serviers ovannämnda patent och att inte längre bestrida dessa patent. Som motprestation för dessa åtaganden och andra klausuler i de ovannämnda avtalen åtog sig Servier bland annat att göra betydande betalningar till nämnda företag.
I detta sammanhang ingick Biogaran SAS, ett dotterbolag till Servier specialiserat på utveckling av generiska läkemedel, dessutom ett licens- och leveransavtal med Niche Generics (nedan kallat Biogaranavtalet).
Genom beslut av den 9 juli 2014 konstaterade kommissionen att Niche-, Matrix, Teva, Krka, Lupin och Biogarans avtal utgjorde konkurrensbegränsningar som var förbjudna enligt artikel 101 FEUF. Kommissionen fann dessutom att Servier hade gjort sig skyldig till missbruk av dominerande ställning i strid med artikel 102 FEUF, eftersom dessa avtal ingick i en strategi som syftade till att försena inträdet av generiska versioner på marknaden för perindopril, på vilken detta företag hade en dominerande ställning.
Kommissionen ålade således Servier böter på totalt 289727200 euro för överträdelser av artikel 101 FEUF och böter på 41270000 euro för överträdelse av artikel 102 FEUF. De berörda tillverkarna av generiska läkemedel ålades även höga böter för att ha överträtt artikel 101 FEUF genom att delta i de aktuella avtalen.
Efter det att de Servier och de aktuella tillverkarna av generikaläkemedel väckt talan vid tribunalen, ogiltigförklarade tribunalen kommissionens beslut i den del det däri slogs fast att Krka-avtalen utgjorde en överträdelse av artikel 101 FEUF och artikel 102 FEUF. Även de böter som Servier och Krka ålagts med anledning av dessa överträdelser ogiltigförklarades (
3
). Vidare satte tribunalen ned det bötesbelopp som ålagts Servier på grund av dess deltagande i Matrixavtalet (
4
). Tribunalen godtog däremot övriga ålagda böter.
Servier och de tillverkare av generiska läkemedel vars talan hade ogillats överklagade tribunalens domar.
Domstolens bedömning
Begreppen potentiell konkurrens och konkurrensbegränsning genom syfte
Domstolen prövar för det första de grunder för ogiltigförklaring enligt vilka tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fastställde att det förelåg potentiell konkurrens mellan Servier och de aktuella tillverkarna av generiska läkemedel och när den kvalificerade de omtvistade avtalen som konkurrensbegränsningar genom syfte.
Domstolen påpekar inledningsvis att det vid prövningen, mot bakgrund av artikel 101.1 FEUF, av samordnade förfaranden i form av horisontella samarbetsavtal mellan företag, såsom de aktuella avtalen, i ett första skede ska fastställas huruvida dessa förfaranden kan kvalificeras som konkurrensbegränsande av företag som befinner sig i en konkurrenssituation, om än endast potentiellt.
Om så är fallet ska det i ett andra skede prövas huruvida nämnda förfaranden, med hänsyn till deras ekonomiska egenskaper, omfattas av kvalificeringen som konkurrensbegränsning genom syfte. När det föreligger en konkurrensbegränsning genom syfte är det inte nödvändigt att undersöka dess inverkan på konkurrensen och än mindre att visa dess inverkan på konkurrensen. När det däremot inte har visats att ett avtal mellan företag eller ett samordnat förfarande har ett konkurrensbegränsande syfte, ska dess resultat undersökas.
Mot bakgrund av dessa överväganden underkänner domstolen för det första anmärkningarna om att tribunalen gjorde en extensiv tolkning av begreppet potentiell konkurrens och kastade om den bevisbörda som åligger kommissionen.
Domstolen inleder med att erinra om att den, med avseende på just öppnandet av marknaden för ett läkemedel för tillverkare av generiska läkemedel, för att bedöma huruvida en av dessa tillverkare, trots att den inte finns på en marknad, befinner sig i ett potentiellt konkurrensförhållande med en tillverkare av originalläkemedel som finns på denna marknad, ska fastställas huruvida det finns verkliga och konkreta möjligheter för den förstnämnda tillverkaren att inträda på nämnda marknad och konkurrera med den andra. I detta syfte ska det bedömas huruvida tillverkaren av generiska läkemedel hade vidtagit tillräckliga förberedande åtgärder för att låta tillverkaren av originalläkemedel utsättas för ett konkurrenstryck. Det ska dessutom kontrolleras att det inte föreligger oöverstigliga hinder för tillverkaren av generiska läkemedel att ta sig in på marknaden.
Härvidlag preciserar domstolen att även om förekomsten av patent som skyddar ett originalläkemedel eller en av dess tillverkningsmetoder obestridligen ingår i det ekonomiska och rättsliga sammanhang som kännetecknar konkurrensförhållandet mellan patentinnehavarna och tillverkarna av generiska läkemedel, kan förekomsten av ett patent som skyddar tillverkningsprocessen för en aktiv ingrediens för vilken patentskyddet upphört inte i sig anses utgöra ett oöverstigligt hinder för en tillverkare av generiska läkemedel att träda in på marknaden. Härav följer att förekomsten av ett sådant patent därför inte utgör hinder för att en tillverkare av generiska läkemedel, som är fast besluten om och har den kapacitet som krävs för att inträda på marknaden och som, genom sina åtgärder, visat sig vara beredd på att angripa giltigheten av detta patent och riskera att, vid marknadsinträdet, stämmas för patentintrång av innehavaren av detta patent, kvalificeras som potentiell konkurrent.
Även om en tillverkares uppfattning av ett patents styrka, inte såsom den framgår av tillverkarens egna uppgifter utan av aktuell och tillförlitlig bevisning, utgör en av de relevanta faktorerna bland andra, såsom de förberedande åtgärder som vidtagits inför marknadsinträdet, för att bedöma denna tillverkares avsikter och följaktligen dennes eventuella bestämda avsikt att göra ett sådant inträde, är denna uppfattning, som per definition är subjektiv, i princip inte relevant för bedömningen av en sådan tillverkares förmåga att faktiskt träda in på marknaden, eller för övrigt av huruvida det objektivt sett föreligger oöverstigliga hinder för ett sådant inträde.
I motsats till vad vissa av klagandena har gjort gällande har tribunalen i detta sammanhang inte kastat om bevisbördan genom att slå fast att det, eftersom kommissionen på grundval av en rad samstämmiga indicier hade styrkt att det förelåg potentiell konkurrens mellan Servier och de aktuella tillverkarna av generiska läkemedel, ankom på dessa att vederlägga denna genom att lägga fram motbevisning. En sådan bevisbörda utgör för övrigt inte ett krav att bevisa något som inte kan bevisas (probatio diabolica), eftersom det räcker att de aktuella företagen visar att det föreligger tekniska, regleringsmässiga, kommersiella eller finansiella svårigheter som utgör oöverstigliga hinder för ett av företagen att komma in på marknaden.
För det andra underkänner domstolen de grunder enligt vilka tribunalen skulle ha kvalificerat de omtvistade avtalen som konkurrensbegränsningar genom syfte på grundval av felaktiga kriterier.
Efter att ha konstaterat att denna kvalificering som konkurrensbegränsning genom syfte inte kan avfärdas av det skälet att kommissionen inte tidigare har någon beslutspraxis på området, underkänner domstolen invändningarna om att tribunalen inte beaktade de omtvistade avtalens påstådda positiva effekter på konkurrensen, eftersom det inte var nödvändigt eller ens relevant att undersöka avtalens verkningar för att avgöra om de kunde kvalificeras som konkurrensbegränsning genom syfte.
Tribunalen gjorde inte heller någon felaktig bedömning när den underlät att tillämpa rättspraxis enligt vilken en begränsning som är accessorisk till ett legitimt avtal inte omfattas av det principiella förbudet i artikel 101.1 FEUF, om den är objektivt nödvändig för genomförandet av det legitima avtalet och står i proportion till dess syften. Enligt denna rättspraxis krävs nämligen att huvudavtalet inte är konkurrensbegränsande, vilket inte är fallet med de omtvistade avtalen.
Som svar på anmärkningarna om att tribunalen underlät att beakta klagandenas avsikt att lösa patenttvister, erinrade domstolen om att även om målen med avtal på konkurrensområdet är relevanta för bedömningen av deras eventuella konkurrensbegränsande syfte, är den omständigheten att de berörda företagen agerade utan att ha för avsikt att begränsa konkurrensen och den omständigheten att de eftersträvade vissa legitima mål inte avgörande för tillämpningen av artikel 101.1 FEUF. Den omständigheten att förhandlingarna om de omtvistade avtalen eventuellt återspeglar en ekonomiskt rationell strategi ur klagandenas synvinkel visar således inte på något sätt att det ur konkurrensrättslig synpunkt är motiverat att fullfölja denna strategi.
Domstolen underkänner slutligen de argument som avser den betydelse som ska tillmätas de omvända betalningar som föreskrivs i de omtvistade avtalen, det vill säga de betalningar som Servier gjorde till förmån för tillverkarna av generiska läkemedel, för att dessa avtal skulle kunna kvalificeras som konkurrensbegränsning genom syfte.
Domstolen erinrar i detta avseende om att även om ett patentuppgörelseavtal, under vissa förutsättningar, helt lagenligt kan ingås på grundval av parternas erkännande av patentets giltighet, beror kvalificeringen av ett sådant avtal som en konkurrensbegränsning genom syfte även på andra egenskaper hos avtalet och de omständigheter under vilka det ingicks, vilket i förekommande fall gör det möjligt att anse att avtalet är tillräckligt skadligt för konkurrensen.
Förekomsten av klausuler om avstående från bestridande och om avstående från saluföring i ett patentuppgörelseavtal kan således anses utgöra en konkurrensbegränsning genom syfte när det framgår att den omständigheten att tillverkaren av generiska läkemedel underkastar sig dessa klausuler inte grundar sig på tillverkarens erkännande av att patentet från tillverkaren av originalläkemedel är giltigt, utan på att den sistnämnda genomför en betalning till tillverkaren av generiska läkemedel.
När ett patentuppgörelseavtal som innehåller klausuler om avstående från bestridande och om avstående från saluföring är förenat med värdeöverföringar från tillverkaren av originalläkemedel till förmån för tillverkaren av generiska läkemedel, ska det följaktligen först prövas huruvida det positiva nettosaldot av dessa överföringar kan motiveras fullt ut av behovet av att kompensera för kostnader eller olägenheter som har samband med den tvist som avses i avtalet eller av behovet av ersättning för det faktiska och bevisade tillhandahållandet av varor eller tjänster till tillverkaren av originalläkemedel. Om så inte är fallet ska det i ett andra skede prövas huruvida dessa värdeöverföringar endast förklaras av dessa läkemedelstillverkares kommersiella intresse av att inte konkurrera med priser och prestationer. Vid denna prövning ska det bedömas huruvida det positiva nettosaldot från värdeöverföringarna var tillräckligt betydande för att faktiskt förmå tillverkaren av generiska läkemedel att avstå från att ge sig in på den berörda marknaden, utan att det krävs att detta positiva nettosaldo nödvändigtvis är högre än den vinst som denne skulle ha gjort om denne hade vunnit patentförfarandet.
I detta sammanhang preciserar domstolen dessutom att tribunalen inte gjorde sig skyldig till någon felaktig rättstillämpning när den fann att vissa av de kostnader som Servier ersatte, såsom den ersättning som tillverkarna av generiska läkemedel eventuellt skulle betala till tredje man, inte kunde anses vara inneboende i uppgörelsen i tvisten. Tribunalen kastade inte heller om bevisbördan genom att kräva att parterna i de omtvistade avtalen skulle visa att dessa kostnader var inneboende i den aktuella uppgörelsen.
Tillämpningen av artikel 101.1 FEUF på de omtvistade avtalen
Efter att således ha bekräftat tribunalens tolkning av begreppen potentiell konkurrens och konkurrensbegränsning genom syfte, prövar domstolen för det andra de omtvistade avtalen i detalj mot bakgrund av dessa slutsatser.
A. Niche- och Matrixavtalen
Vad gäller Niche- och Matrixavtalen erinrar domstolen om att Niche Generics (nedan kallat Niche), dess moderbolag Unichem Laboratories (nedan kallat Unichem) och Matrix Laboratories (nedan kallat Matrix) hade som gemensam strategi att utveckla en generisk version av perindopril och saluföra den inom unionen. I detta sammanhang hade Matrix i uppdrag att tillverka den aktiva ingrediensen, medan Unichem från denna aktiva ingrediens tillverkade tabletter av en generisk version av perindopril. Saluföring av detta läkemedel, inbegripet dess rättsliga aspekter, anförtroddes Niche.
När det gäller Matrix klargör domstolen dessutom att Mylan Inc ökade sitt aktieinnehav i Matrix till 71,5 procent i januari 2007 och till mer än 97 procent år 2011. Sedan den 5 oktober 2011 kallas Matrix Mylan Laboratories.
Mot bakgrund av det ovan anförda konstaterar domstolen att tribunalen inte gjorde sig skyldig till någon felaktig rättstillämpning när den konstaterade att de värdeöverföringar som Servier gjorde för att genomföra Niche- och Matrixavtalen syftade till att förmå Niche, Unichem och Matrix att avstå från att träda in på marknaden för perindopril i unionen. Eftersom de patenthindren för nämnda tillverkare av generiska läkemedel att träda in på marknaden för perindopril inte var oöverstigliga, kan dessa hinder inte heller påverka bedömningen att de konstaterade värdeöverföringarna utgör ett incitament. Vidare är den påstådda avsaknaden av konkurrensbegränsande avsikt hos parterna i Niche- och Matrixavtalen inte avgörande för tillämpningen av artikel 101.1 FEUF.
Domstolen underkänner även anmärkningarna om att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fastställde att Niche och Matrix inte hade deltagit i en enda överträdelse, utan i två separata överträdelser, för vilka kommissionen kunde ålägga individuella böter. Eftersom kvalificeringen som en enda överträdelse kräver att vart och ett av de berörda konkurrensbegränsande beteendena ingår i en och samma samlade plan, på grund av deras identiska konkurrensbegränsande syfte, tillämpade tribunalen detta kriterium på ett korrekt sätt när den fann att Niche- och Matrixavtalen, med hänsyn till att det inte fanns någon gemensam plan mellan Niche och Matrix, utgjorde två olika överträdelser.
Vad beträffar Mylans ansvar för den överträdelse som följer av Matrixavtalet och Unichems ansvar för den överträdelse som följer av Nicheavtalet, anser domstolen att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den fann att Mylan och Unichem i egenskap av moderbolag kunde hållas ansvariga för Matrix och Niches beteenden, eftersom Matrix och Niche inte självständigt bestämde sitt beteende på marknaden, utan i huvudsak tillämpade instruktioner från moderbolagen, särskilt med hänsyn till de ekonomiska, organisatoriska och juridiska band som förenar dem.
Vad gäller Unichem understryker domstolen dessutom att det framgår av tribunalens konstateranden att såväl Unichem som dess dotterbolag Niche deltog direkt i den överträdelse som följde av Nicheavtalet. Eftersom Unichem inte med giltig verkan hade bestritt de omständigheter som styrkte detta direkta deltagande vid tribunalen, räcker dessa omständigheter, i enlighet med principen om personligt ansvar, för att tillskriva Unichem ansvar för denna överträdelse.
Den omständigheten att Unichem är belägen i ett tredjeland hindrar inte heller att artikel 101 FEUF tillämpas på Unichem, eftersom Nicheavtalet genomfördes i unionen av såväl Servier som Niche.
B. Teva- och Lupinavtalen
Vad gäller tillämpningen av artikel 101.1 FEUF på Tevaavtalet fastställer domstolen tribunalens bedömning att det positiva nettosaldot av de värdeöverföringar som föreskrivs i detta avtal föranledde Teva UK att avstå från att träda in på marknaden för perindopril, vilket motiverar att avtalet kvalificeras som en konkurrensbegränsning genom syfte. Argumentet att Tevaavtalet hade det legitima syftet att göra det möjligt för Teva att träda in på marknaden i Förenade kungariket genom att saluföra en generisk version av perindopril som tillhandahållits av Servier kan inte påverka denna kvalificering, eftersom den omständigheten att dessa företag agerade utan att ha för avsikt att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen eller att de eftersträvade vissa legitima mål inte är avgörande för tillämpningen av artikel 101.1 FEUF.
Vad gäller Lupinavtalet godtar domstolen däremot Serviers anmärkning att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fastställde kommissionens slutsats att överträdelsen avseende detta avtal fortsatte på den belgiska, tjeckiska, irländska och ungerska marknaden efter det att tillverkaren av Sandoz hade salufört en generisk version av perindopril, trots att kommissionen hade ansett att införandet av samma generiska version på den franska marknaden utgjorde slutet på den överträdelse som följer av Lupinavtalet på denna nationella marknad.
C. Biogaranavtalet
Enligt ett tredje avtal som också ingicks den 8 februari 2005 åtog sig Niche att till Biogaran överföra dokumentation om godkännande för försäljning av tre andra läkemedel än perindopril samt godkännande för försäljning i Frankrike för ett av dessa läkemedel (nedan kallat Biogaranavtalet). I gengäld skulle Biogaran betala 2,5 miljoner brittiska pund (GBP) till Niche, vilken betalning inte var återbetalningsbar, även om dessa godkännanden för försäljning inte beviljades.
Kommissionen ansåg att Biogaranavtalet utgjorde ytterligare ett incitament för att övertyga Niche att avstå från att träda in på marknaden för perindopril och visade att Biogaran var direkt delaktigt i Serviers överträdelse och ålade därför Servier och Biogaran, gemensamt och solidariskt, höga böter för överträdelsen av artikel 101 FEUF.
Eftersom tribunalen har bekräftat denna bedömning och de böter som kommissionen ålagt, påpekar domstolen att det är nödvändigt att pröva samtliga avtalsarrangemang i fråga som en helhet. Mot bakgrund av bland annat de ekonomiskt oförklarliga värdeöverföringar till Niche som följer av Biogaranavtalet, konstaterar domstolen att tribunalen inte gjorde sig skyldig till någon felaktig rättstillämpning när den fann att Biogaranavtalet var accessoriskt till Nicheavtalet som syftade till att ge Niche en ytterligare ersättning för att förmå Niche att avstå från att inträda på marknaden för perindopril genom Nicheavtalet.
Åläggandet av böter
Slutligen underkänner domstolen de olika anmärkningarna avseende åläggandet och beräkningen av böter, med undantag för Serviers invändningar avseende varaktigheten av den överträdelse som följer av Lupinavtalet. Domstolen underkänner särskilt argumenten att kommissionen, när det föreligger en ny situation som den nu aktuella, vilken kännetecknas av att det saknas tidigare besluts- och rättspraxis, inte kunde ålägga böter utan att åsidosätta den straffrättsliga legalitetsprincipen.
I det sistnämnda avseendet erinrar domstolen om att den straffrättsliga legalitetsprincipen visserligen kräver att brotten och de påföljder som de leder till tydligt definieras i lag, men att den inte förbjuder att reglerna om straffrättsligt ansvar gradvis klargörs genom domstols tolkning i ett mål i förhållande till ett annat mål, under förutsättning att resultatet i rimlig grad kan förutses vid den tidpunkt då överträdelsen begicks. Med hänsyn till räckvidden av förbudet i artikel 101.1 FEUF, kunde Sevier inte vara ovetande om att bolaget, genom att betala tillverkarna av generiska läkemedel för att de inte skulle träda in på marknaden för perindopril, agerade på ett sätt som var förbjudet enligt denna bestämmelse. Omvänt kunde tillverkarna av generiska läkemedel rimligen förvänta sig att de, genom att acceptera att ta betalt av Servier för att hålla sig utanför marknaden för perindopril, antog ett beteende som omfattades av förbudet i artikel 101.1 FEUF. Av detta följer att de inblandade företagen, trots de omtvistade avtalens komplexitet och sammanhang, inte kunde vara omedvetna om att dessa avtal utgjorde en överträdelse.
Slutsats
Mot bakgrund av det ovan anförda ogillar domstolen de olika överklaganden som ingetts av läkemedelstillverkarna i deras helhet, med undantag för Serviers överklagande, som endast delvis ogillas. Vad gäller det sistnämnda överklagandet bifaller domstolen särskilt de anmärkningar som syftar till att bestrida varaktigheten av överträdelsen avseende Lupinavtalet och följaktligen även anmärkningarna avseende beräkningen av de böter som Servier ålades på grund av sitt deltagande i nämnda avtal. Domstolen finner dessutom att målet är färdigt för avgörande med avseende på dessa anmärkningar och konstaterade dels att överträdelsen avseende Lupinavtalet upphörde på den belgiska, den tjeckiska, den irländska och den ungerska marknaden när den generiska version av perindopril som Sandoz tillverkade på den franska marknaden kom in på marknaderna, dels att de böter som Servier ålades för sitt deltagande i nämnda avtal uppgick till 34745100 euro.
(
1
)	Domar av den 12 december 2018, Servier m.fl./kommissionen (T‑691/14, EU:T:2018:922), Niche Generics/kommissionen (T‑701/14, EU:T:2018:921), Unichem Laboratories/kommissionen (T‑705/14, EU:T:2018:915), Teva UK m.fl./kommissionen (T‑679/14, EU:T:2018:919), Lupin/kommissionen (T‑680/14, EU:T:2018:908), och Mylan Laboratories och Mylan/kommissionen (T‑682/14, EU:T:2018:907), Biogaran/kommissionen (T‑677/14, EU:T:2018:910).
(
2
)	Europeiska kommissionens beslut C(2014) 4955 slutlig av den 9 juli 2014 om ett förfarande enligt artikel 101 [FEUF] och artikel 102 i EES-avtalet (ärende AT/39612 – Perindopril (Servier)) Perindopril (Servier)).
(
3
)	Dom av den 12 december 2018, Krka/kommissionen (T‑684/14, EU:T:2018:918), och dom Servier m.fl./kommissionen (T‑691/14, EU:T:2018:922).
(
4
)	Dom av den 12 december 2018, Servier m.fl./kommissionen (T‑691/14, EU:T:2018:922).