61998CC0414_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Verwaltungsgericht Schwerin i Tyskland har i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) begärt att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande avseende tre frågor. Begäran avser i huvudsak tolkning av artikel 16 i förordning (EEG) nr 4115/88(1), i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 838/93(2), om inrättande av ett sanktionssystem som tillämpas för de fall stödmottagaren inte uppfyller sina åtaganden med avseende på "extensifiering" av jordbruket.
2 Begreppet extensifiering har hittills aldrig accepterats i majoriteten av medlemsstaternas språk(3). Detta begrepp förekom för första gången i gemenskapslagstiftningen i del III i bilagan till rådets beslut 83/641/EEG av den 12 december 1983 om fastställande av gemensamma forskningsprogram och samordningsprogram för jordbruksforskningen (EGT L 358, s. 36) i dess lydelse enligt beslut 87/218/EEG(4). Del III avser förbättring av produktionen inom djur- och växtområdet. I punkt 2b (som avser växtproduktion) anges att en av programmets aspekter är att "förbättra jordbruksmetoder och -teknik med hänsyn till växternas fysiologiska behov och med beaktande av kostnaderna för produktionstekniken och möjligheterna till extensifiering".
3 Extensifiering definieras i artikel 1a.2 i förordning (EEG) nr 797/85(5), i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 1760/87(6) och har sedan dess blivit ett allmänt använt begrepp inom den del av gemenskapsrätten som avser jordbruk(7).
Enligt denna bestämmelse avses med extensifiering en produktionsminskning av produkten i fråga med minst 20 procent, utan att kapaciteten för annan överskottsproduktion, i den mening som avses i första stycket, ökar.
Överskottsprodukter är produkter, för vilka det på gemenskapsnivå inte systematiskt finns några vanliga icke subventionerade avsättningsmöjligheter.
4 För att stödja anpassningen av och inriktningen på jordbruket i gemenskapen föreskrivs det i förordning nr 1760/87 att medlemsstaterna skall inrätta en stödordning som skall bidra till omställning och extensifiering av produktionen.
5 Begreppet extensifiering är inte okänt för domstolen som redan vid två tillfällen har uttalat sig om gemenskapsrättsliga bestämmelser rörande detta förfarande. Första gången var 1993 då den tolkade förordning (EEG) nr 1094/88(8) i ett mål om beviljande av stöd till extensifiering av nötköttsproduktion(9). Andra gången var 1997 då den tog ställning till om ett stöd som beviljats för att främja extensifiering av potatisproduktion är mervärdesskattepliktigt(10).
I - Bakgrund till tvisten vid den nationella domstolen
6 Sökanden i tvisten vid den nationella domstolen, Landerzeugergemeinschaft eG Groß Godems i Parchim, väckte talan mot det beslut genom vilket svaranden, Amt für Landwirtschaft (den myndighet som är ansvarig för genomförandet av den gemensamma jordbrukspolitiken), drog in det stöd till extensifiering av jordbruksproduktionen som sökanden hade beviljats till och med detta datum och krävde återbetalning av de belopp som utbetalats till denne under de föregående åren.
7 Den 15 november 1991 ansökte sökanden om tilldelning av ersättning för extensifiering av jordbruksproduktionen och åtog sig att under en period av 5 år uppfylla villkoren i denna stödordning. I enlighet med lagstiftningen i delstaten Mecklenburg-Vorpommern, som valt den "produktionstekniska" metoden, var det förbjudet för sökanden att under hela denna period använda gödningsmedel med syntetiska kväveföreningar.
Genom beslut av den 24 januari 1992 beviljade svaranden sökanden ett stöd på 298 650 DEM för fem räkenskapsår.
8 Detta belopp beräknades på grundval av en areal på 352,95 hektar, på vilken det odlades överskottsprodukter och en areal på 459, 49 hektar, på vilken icke-överskottsprodukter odlades. Genom ett beslut av den 2 oktober 1992 nedsattes beloppet till 290 330 DEM till följd av en korrektion av arealen. Stöd för regleringsåret 1991/1992 utbetalades till sökanden. För regleringsåret 1992/1993 nedsattes bidraget till 253 350 DEM, då det enligt det nya rättsläget inte var möjligt att samtidigt subventionera mark i träda och odlad mark enligt ett extensifieringsprogram. Detta belopp utbetalades även det till sökanden.
9 För regleringsåret 1993/1994 fastställdes extensifieringsstödet till 254 550 DEM, men detta belopp betalades aldrig ut.
10 Till följd av en anonym angivelse kontrollerade svaranden den 17 juni 1994 om sökanden iakttog extensifieringsåtagandena. Under denna inspektion kunde kontrollanterna konstatera att sökanden samma dag hade spritt ut ett kemiskt-syntetiskt gödningsmedel på en odlingsbar areal på 56,85 hektar, vilket utgör 6,89 procent av den totalt odlade areal som tagits i beaktande vid beviljandet av stöd.(11)
11 Genom beslut av den 2 december 1994 upphävde svaranden beslutet om tilldelning av stöd och krävde återbetalning av det belopp på 543 680 DEM, som redan utbetalats. I sin motivering till beslutet anger svaranden att sökanden genom att sprida ut det omtvistade gödningsmedlet har åsidosatt de skyldigheter som han förpliktat sig att uppfylla när han accepterade att tillämpa mindre intensiva produktionsmetoder och lovade att inte längre sprida gödningsmedel som innehåller kväve på ytor som omfattas av extensifieringsprogrammet.
Svaranden anser att åsidosättandet av denna skyldighet var avsiktligt och utgör en allvarlig oegentlighet i den mening som avses i artikel 16.3 i förordning nr 4115/88.
12 Svaranden avslog, genom beslut av den 14 mars 1995, sökandens klagomål som inlämnades den 4 januari 1995, varvid sökanden väckte talan vid Verwaltungsgericht Schwerin den 12 april 1995.
II - Tolkningsfrågorna
13 Då den nationella domstolen var osäker på hur artikel 16.1 och 16.3 i förordning nr 4115/88 skall tolkas beslutade den att vilandeförklara målet och ställde följande tolkningsfrågor till domstolen:
"1) Är sanktionen i artikel 16.1 första meningen i förordning (EEG) nr 4115/88, i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 838/93, även tillämplig när skillnaden mellan den deklarerade och den fastställda arealen är mindre än 10 procent men större än 2 hektar?
2) Skall nedsättningen av redan beviljat stöd enligt artikel 16.1 andra meningen i förordning (EEG) nr 4115/88, i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 838/93, endast avse tiden från det att arealen inte längre brukas extensivt, eller skall den överskjutande delen beräknas och avräknas för hela åtagandeperioden?
3) Vilka rekvisit skall vara uppfyllda för att en allvarlig oegentlighet i den mening som avses i artikel 16.3 i förordning (EEG) nr 4115/88, i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 838/93, skall anses föreligga?"
III - De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
14 I förordning nr 4115/88, som kommissionen antog för att genomföra förordning nr 797/85, fastställs tillämpningsföreskrifter avseende stödordningen för främjande av extensifiering av produktionen. Enligt artikel 4.1 kan medlemsstaterna välja mellan två metoder för produktionsminskning. Den första anges i artikel 6 och är en "kvantitativ" metod grundad på hur stor areal som läggs i träda. Den andra metoden anges i artikel 8 och är en "produktionsteknisk" metod som består i att mindre intensiva produktionsmetoder används för vissa områden.
Enligt artikel 10.1 i förordningen skall producenten, om denne tillämpar den "kvantitativa" metoden, minska sin produktion av de produkter som omfattas av extensifieringen med minst 20 procent i förhållande till den årsproduktion som fastställts för referensperioden. Om producenten tillämpar den "produktionstekniska" metoden är han skyldig att använda sig av mindre intensiva jordbruksmetoder.
15 Enligt artikel 15 i förordning nr 4115/88 skall medlemsstaterna anta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att stödmottagarna uppfyller sina skyldigheter. I detta syfte skall de varje år genomföra kontroller hos minst 5 procent av de lantbrukare som erhållit stöd. I artikel 16 föreskrivs att medlemsstaterna skall vidta åtminstone finansiella sanktioner gentemot de stödmottagare som inte uppfyller sina skyldigheter.
16 Den nationella domstolen ber domstolen att tolka artikel 16 i dess lydelse enligt förordning nr 838/93. Artikel 16 lyder såsom följer:
"Artikel 16.
1. Om kontrollen av antalet arealenheter (hektar), besättningsenheter (storkreaturenheter), viktenheter (ton) eller volymenheter (m3) visar på en avvikelse på minst 2 % och 0,2 enheter och upp till 10 % och 2 enheter mellan det antal enheter, som har angivits i ansökan om stöd, och det konstaterade antalet enheter, beräknas stödet på grundval av det konstaterade antalet enheter, med avdrag för det överskjutande antalet enheter. Nedsättningen gäller även tidigare utbetalt stöd, utom i fall då stödmottagaren kan bevisa att avvikelsen inte beror på uppsåt eller oaktsamhet från hans sida.
2. Om avvikelsen ligger över de i punkt 1 angivna gränserna, skall inget stöd utbetalas för åtagandeperioden, vilket dock inte utgör hinder för ytterligare sanktioner. Stöd som har utbetalats för tidigare år skall emellertid inte återkrävas om mottagaren kan bevisa att avvikelsen inte beror på uppsåt eller oaktsamhet från hans sida.
3. Medlemsstaterna skall, åtminstone finansiellt, vidta sanktioner i fall då stödmottagaren inte uppfyller sina förpliktelser enligt punkterna 1 och 2, med undantag för fall av force majeure eller andra fall då den bristande uppfyllelsen beror på faktorer som stödmottagaren inte har något inflytande över. I fall av allvarliga oegentligheter i samband med nämnda förpliktelser och särskilt i fall då stödmottagaren eller dennes efterföljare har förfarit svikligt, skall inget stöd utbetalas för åtagandeperioden, vilket dock inte utgör hinder för ytterligare sanktioner."
IV - Förfarandet vid domstolen
17 Sökanden vid den nationella domstolen och kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden inom den frist som fastställs i artikel 20 i EG-stadgan för domstolen. Då ingen av de berörda parterna har begärt att få inkomma med muntliga yttranden har domstolen beslutat, i enlighet med artikel 104.4 i rättegångsreglerna, att inte hålla någon muntlig förhandling.
V - Tolkningsfrågorna
A - Den första frågan
18 Jag tror att den nationella domstolen har ställt denna fråga för att få klarhet i huruvida det är sanktionen i artikel 16.1 första meningen eller den som anges i artikel 16.2 första meningen som skall tillämpas när avvikelsen mellan antalet arealenheter för vilka stöd har begärts och det fastställda antalet är mer än 2 hektar utan att uppgå till 10 % av den brukade ytan.
Jag vill påminna om att den första sanktionen utgörs av nedsättning av stöd för framtiden genom att detta beräknas på grundval av antalet arealenheter som fastställts vid kontrollen med avdrag för det överskjutande arealantalet enheter och att den andra sanktionen medför att inget stöd utbetalas för åtagandeperioden, vilket dock inte utgör hinder för ytterligare sanktioner.
19 Genom förordning nr 838/93, som ändrade förordning nr 4115/88, ges i praktiken artikel 16 enbart en ny formulering, och en ny artikel (16a) införs som innehåller bestämmelser om återbetalning av stöd som har utbetalats utan grund. I det första övervägandet i dess motivering anges att för att kunna säkerställa en effektiv kontroll av det stöd till extensifiering av produktion, som inrättats genom förordning 4115/88, är det nödvändigt att anta mer precisa bestämmelser rörande oegentligheter, sanktioner och utbetalningar som har gjorts utan grund.
20 Det skall understrykas att den tidigare lydelsen av artikel 16 i förordning nr 4115/88 skiljer sig avsevärt från den text som den nationella domstolen i det föreliggande fallet har begärt en tolkning av. Tidigare var den enligt förordningen helt och hållet medlemsstaternas uppgift att fastställa sanktioner och det fanns ingen gradering av överträdelserna efter hur allvarliga de ansågs vara.
Däremot består den nya artikeln 16 i förordning nr 4115/88 av två helt skilda delar med olika syften. I artikel 16.1 och 2 fastställs villkoren för när stöd kan nedsättas eller indragas beroende på hur allvarlig överträdelsen är i de fall kontroller som utförts i enlighet med artikel 15 visar på en avvikelse mellan de arealenheter för vilka stöd har begärts och de enheter som har fastställts. Dessa två punkter kan endast tillämpas när de åsidosatta extensifieringsåtagandena kan kvantifieras.
Alla andra fall av åsidosättande skall sanktioneras genom tillämpning av den nya artikel 16.3, enligt vilken medlemsstaterna skall fastställa sanktionerna. Jag anser att denna punkt är en kompletterande bestämmelse som möjliggör lösningar av övriga fall då åtaganden inte kan kvantifieras och då gemenskapslagstiftaren följaktligen inte kan garantera en överensstämmelse mellan sanktionens svårighetsgrad och omfattningen av stödmottagarens åsidosättande och därigenom respektera proportionalitetsprincipen.
21 Stödmottagarens skyldighet att minska sin produktion när denne tillämpar den "kvantitativa" metoden utgör obestridligen en del av de extensifieringsåtaganden som kan kvantifieras. Jag anser likväl att artikel 16.1 och 16.2 även kan tillämpas när stödmottagaren inte uppfyller sina åtaganden i enlighet med den "produktionstekniska" metoden, i den mån dessa åtaganden har fastställts i kvantitet.
I detta avseende anser jag att den nationella domstolen i sitt beslut om hänskjutande på ett riktigt sätt har indentifierat den sanktion som skall tillämpas i ett fall som detta, då bidragstagaren inte har uppfyllt ett kvantitativt åtagande enligt den "produktionstekniska" metoden och att den nationella domstolen med all rätt har bedömt att tillämplig sanktion är en av de två som avses i artikel 16.1 och 16.2 i förordning nr 4115/88. Jag anser dessutom att det inte är riktigt att anse att enbart 16.1 skall tillämpas då avvikelsen mellan det antal arealenheter för vilka stöd begärts och de fastställda enheterna är ett resultat av oriktiga uppgifter som har lämnats av en annan myndighet och som bidragstagaren återgivit i sin ansökan.
22 Det framgår av texten i den första meningen i artikel 16.1 att denna enbart är tillämplig då de båda minimiavvikelserna (nämligen 2 procent och 0,2 hektar) har överskridits och att den inte längre är tillämplig då maximiavvikelserna (10 procent och 2 hektar) har överskridits. Härav följer att om avvikelsen mellan de arealenheter för vilka stöd begärts och dem som har fastställts befinner sig inom de gränser som anges i punkt 1, nämligen mellan 2 procent och 0,2 hektar och 10 procent och 2 hektar, skall det stöd som utdelas för den återstående åtagandeperioden beräknas på grundval av de arealenheter som fastställts med avdrag för beloppet för det överskjutande antalet enheter. Eftersom den övre gränsen ligger på 10 % kan det stöd som begärts aldrig nedsättas med mer än 20 procent.
Om den överskjutande delen tvärtom ligger över de gränser som anges i artikel 16.1 fastställs det i artikel 16.2 att inget stöd skall utbetalas för hela åtagandeperioden, vilket medför att det vid allvarligare åsidosättanden tillämpas en sanktion som är strängare än den första.
23 På grund av de ovan angivna omständigheterna anser jag att artikel 16 i förordning nr 4115/88, i dess lydelse enligt förordning nr 838/93, skall tolkas så, att den sanktion som avses i 16.1 första meningen är tillämplig då avvikelsen mellan antalet arealenheter för vilka stöd begärts och det fastställda antalet inte överskrider 10 procent av den odlade ytan, även om denna överskrider 2 hektar.
B - Den andra frågan
24 Den andra frågan som ställts av den nationella domstolen avser tolkning av artikel 16.1 andra meningen i förordning nr 4115/88, enligt vilken nedsättning gäller även tidigare utbetalt stöd, utom i de fall bidragstagaren kan bevisa att avvikelsen varken beror på uppsåt eller oaktsamhet från hans sida.
Den nationella domstolen önskar närmare bestämt få veta om redan utbetalt stöd skall nedsättas för hela åtagandeperioden eller endast från och med det datum då åtagandet åsidosattes, i de fall bidragstagaren inte kan bevisa att avvikelsen varken beror på uppsåt eller oaktsamhet från hans sida.
25 Svaranden i tvisten vid den nationella domstolen och kommissionen är inte överens om det svar som skall ges på denna fråga. Svaranden anser att extensifieringsstödet endast skall nedsättas från och med tidpunkten för åsidosättandet och att denna nedsättning inte kan utsträckas retroaktivt till den tidpunkt då åtagandet ingicks. Kommissionen anser däremot att nedsättningen skall omfatta hela åtagandeperioden.
26 Jag delar kommissionens uppfattning. Artikel 16.1 andra meningen är nämligen generellt tillämplig på stöd som utbetalats tidigare och innehåller inte någon begränsning i tid, av det slag som den nationella domstolen föreslår i sin begäran om förhandsavgörande.
27 Man ska även beakta att den kontroll som medlemsstaterna skall utföra i enlighet med artikel 15 i förordning nr 4115/88, för att säkerställa att stödmottagarna uppfyller sina åtaganden, utgörs av inspektion av ett representativt urval av lantbrukare som inte får understiga 5 procent. Det handlar alltså om en liten andel och det är av denna anledning som sanktionerna i artikel 16 skulle förlora en stor del av sin avskräckande effekt om de inte kunde tillgripas på grundval av antalet hektar för vilka ett åsidosättande har fastställts. Detta resonemang förstärks av det faktum att det i praktiken ofta är omöjligt att fastställa i efterhand att ett åtagande inte har uppfyllts.
Det är därför, såsom kommissionen har angett, logiskt att stödet nedsätts för hela åtagandeperioden (punkt 1) eller att det till och med dras in för hela denna period (punkt 2) beroende på hur stor avvikelsen är mellan antalet hektar för vilka stöd beviljats och antalet hektar som fastställts, och det är även logiskt att stödmottagaren innan stödet nedsätts eller återbetalning av redan utbetalda summor krävs ges en möjlighet att bevisa att han inte är ansvarig för denna avvikelse.
28 Därför skall den andra frågan som ställts av den nationella domstolen besvaras med att artikel 16.1 andra meningen skall tolkas så, att nedsättningen av redan utbetalat stöd skall tillämpas med retroaktiv verkan till och med dagen för åtagandet, om inte bidragstagaren kan bevisa att avvikelsen varken beror på uppsåt eller på oaktsamhet från hans sida.
C - Den tredje frågan
29 Den nationella domstolen har ställt denna fråga för att få klarhet i vad som är avgörande vid fastställandet av en "allvarlig oegentlighet" i den mening som avses i artikel 16.3 i förordning nr 4115/88, i dess lydelse enligt förordning nr 838/93.
30 Jag tror att den tolkning som domstolen kommer att göra av artikel 16.1 i förordning nr 4115/88 är den enda möjliga för att den nationella domstolen skall kunna avgöra målet i sak. Artikel 16.3 kompletterar i själva verket de två föregående reglerna och ålägger medlemsstaterna en skyldighet att sanktionera, åtminstone finansiellt, (därav drar jag slutsatsen att sanktionen även kan vara straffrättslig) åsidosättande av andra skyldigheter än dem som avses i punkterna 1 och 2, med undantag för fall av force majeure eller oförutsebara händelser. Det är i detta sammanhang som denna regel avser allvarliga oegentligheter och särskilt sådana som är resultatet av ett bedrägligt handlande från stödmottagaren eller dennes rättighetsinnehavare. Minimisanktionen som förutsetts är i sådana fall att inget stöd utbetalas för hela åtagandeperioden.
Även om punkt 3 endast avser allvarliga oegentligheter, vilka skiljer sig från dem i punkterna 1 och 2, är det enligt min mening inte nödvändigt att besvara den tredje frågan då jag redan vid analyserandet av de två första frågorna visat att det fall som nationella domstolen vill få klarlagt omfattas av artikel 16.1, i den tolkning som föreslagits av mig. Jag kommer dock att utreda frågan för det fall domstolen anser det vara nödvändigt att besvara den.
31 Sökanden i målet vid nationella domstolen anser att det endast föreligger en allvarlig oegentlighet om stödmottagaren har haft för avsikt att vilseleda eller åtminstone, om han har haft för avsikt erhålla en fördel till följd av överträdelsen. I sökandens fall skulle det ha krävts att den mängd kvävehaltigt gödsel som utspritts klart överskred den genomsnittliga mängd som vanligtvis används per odlad hektar, utan att det i något fall är nödvändigt att använda den berörda odlade ytan som utgångspunkt, vilket är fallet i artikel 16.1 och 16.2.
32 Kommissionen har uppgivit att begreppet "oegentlighet" definieras i artikel 1.2 i förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen(12), och den uppmanar domstolen att utgå ifrån denna definition vid tolkningen av artikel 16.3, andra meningen, i förordning nr 4115/88.
33 Förordning nr 2988/95 har som syfte att skydda europeiska gemenskapernas finansiella intressen genom allmänna regler om enhetliga kontroller och om administrativa åtgärder och sanktioner rörande oegentligheter i förhållande till gemenskapsrätten.
I artikel 1.2 definieras mycket riktigt begreppet oegentlighet som varje överträdelse av en bestämmelse i gemenskapsrätten som är följden av en handling eller en underlåtenhet av en ekonomisk aktör och som har haft eller skulle ha kunnat ha negativa ekonomiska effekter på gemenskapernas allmänna budget eller på budgetar som de förvaltar, antingen genom en otillbörlig utgift eller genom minskning eller bortfall av inkomster som kommer från de egna medel som uppbärs direkt för gemenskapernas räkning.
34 Kommissionens förslag är avsett att leda till en enhetlig tolkning av begreppen och det förfaller mig vara lovvärt. Det löser emellertid inte problemet i och med att förordning nr 4115/88 för vilken den nationella domstolen önskar erhålla en tolkning, inte avser "oegentlighet" utan en "allvarlig oegentlighet" och föreskriver, i det fall en allvarlig oegentlighet fastställs som minimisanktion, att stödet dras in för hela extensifieringsperioden.
35 Eftersom det rör sig om en mycket allvarlig sanktion och den motsvarar den som avses i artikel 16.2, första meningen, föreslår kommissionen att förordningen skall tolkas så, att för att fastställa en allvarlig oegentlighet i den mening som avses i denna bestämmelse skall åsidosättandet kunna jämföras med de överträdelser som avses i punkt 2 och dessutom måste stödmottagaren har gjort sig skyldig till en allvarlig oaktsamhet.
36 Jag har redan anfört att artikel 16.3 kompletterar punkterna 1 och 2, eftersom den avser överträdelser som inte täcks av de första två punkterna. Därför räcker det inte enbart med en större avvikelse mellan arealenheterna för vilka stöd begärts och de fastställda arealenheterna, oavsett om denna är resultatet av ett bedrägligt handlande eller oaktsamhet, utan dessa oegentligheter skall dessutom ha uppstått inom ramen för andra åsidosättanden av extensifieringsåtagandena och skall även åtföljas av en allvarlig försummelse eller av bedrägligt uppsåt.
37 För det fall domstolen anser det vara nödvändigt att besvara den tredje frågan anser jag att de avgörande omständigheterna, som skall beaktas för att det skall kunna fastställas om en "allvarlig oegentlighet" har begåtts i den mening som avses i artikel 16.3 i förordning nr 4115/88, är dels att denna allvarliga oegentlighet har begåtts inom ramen för åsidosättande av vissa andra åtaganden än dem som avses i artikel 16.1 och 16.2, dels att den som har åsidosatt åtagandena gjort sig skyldig till allvarlig oaktsamhet eller bedrägligt uppsåt.
VI - Förslag till avgörande
38 Med hänsyn till de ovan angivna omständigheterna föreslår jag att domstolen besvarar frågorna från Verwaltungsgericht Schwerin enligt följande:
1) Artikel 16 i kommissionens förordning (EEG) nr 4115/88 av den 21 december 1988, om tillämpningsföreskrifter avseende stödordningen för främjande av extensifiering av produktionen, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 838/93 av den 6 april 1993, skall tolkas så, att den sanktion som avses i 16.1 första meningen är tillämplig då avvikelsen mellan de arealenheter för vilka stöd begärts och det fastställda antalet inte överskrider 10 procent av den odlade ytan, även om denna överskrider 2 hektar.
2) Artikel 16.1 andra meningen, i förordning nr 4115/88, i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 838/93, skall tolkas så, att nedsättningen av redan utbetalat stöd skall tillämpas med retroaktiv verkan till och med dagen för åtagandet, om inte bidragstagaren kan bevisa att avvikelsen varken beror på uppsåt eller oaktsamhet från hans sida.
3) De avgörande omständigheterna som skall beaktas vid fastställande av en "allvarlig oegentlighet" i den mening som avses i artikel 16.3 i förordning nr 4115/88, i dess lydelse enligt förordning nr 838/93, är dels att denna allvarliga oegentlighet har begåtts inom ramen för åsidosättande av vissa andra åtaganden än dem som avses i artikel 16.1 och 16.2, dels att den som åsidosatt åtagandena gjort sig skyldig till allvarlig oaktsamhet eller bedrägligt uppsåt.
(1) - Kommissionens förordning av den 21 december 1988 om tillämpningsförskrifter avseende stödordning för främjande av extensifiering av produktionen (EGT L 361, s. 13).
(2) - Kommissionens förordning av den 6 april 1993 om ändring av förordning nr 4115/88 (EGT L 88, s. 16).
(3) - Begreppet förekommer varken i ordboken Le Petit Robert eller i Larousse de la langue française. Jag har konstaterat att motsvarigheten på spanska "extensifición" inte förekommer i den tjugoförsta upplagan av Diccionario de la Lengua Española, inte heller i Diccionario de uso del español av María Moliner, senast utgiven 1992, inte heller i Diccionario ideológico de la lengua española av Julio Casares, andra upplagan (artonde tryckningen) från 1992. Motsvarigheten på engelska, "extensification", har inte medtagits varken i Shorter Oxford English Dictionary eller i Merriam-Websterås Collegiate Dictionary. Det italienska begreppet "estensivizzazione" förekommer inte i Novissimo Dizionario della Lingua Italiana, och man finner inte heller det portugisiska begreppet "extensificaçao" i Dicionário da Lingua Portuguesa av Almeida Costa, J., och Sampaio e Melo, A.
(4) - Rådets beslut av den 19 mars 1987, om ändring av beslut 83/641 (EGT L 85,
s. 46).
(5) - Rådets förordning av den 12 mars 1985 om förbättring av effektiviteten för jordbruksstrukturer (EGT L 93, s. 1).
(6) - Rådets förordning av den 15 juni 1987 om ändring av förordningarna (EEG) nr 797/85, (EEG) nr 270/79, (EEG) nr 1360/78 och (EEG) nr 355/77 med avseende på jordbruksstrukturer och anpassning av jordbruket till den nya marknadssituationen samt bevarandet av jordbruksområden (EGT L 167, s. 1).
(7) - Det förekommer i inte mindre än 28 förordningar från rådet och kommissionen och i 10 beslut samt i olika yttranden från ekonomiska och sociala kommittén och från revisionsrätten.
(8) - Rådets förordning av den 25 april 1988 om ändring av förordningarna nr 797/85 och nr 1760/87 om indragning av odlingsbar mark samt extensifiering och omställning av produktionen (EGT L 106, s. 28).
(9) - Dom av den 14 januari 1993 i mål C-190/91, Lante, REG 1993, s. I-67.
(10) - Dom av den 18 december 1997 i mål C-384/95, Landboden-Agrardienste, REG 1997, s. I-7387. Jag kan konstatera att i förslaget till avgörande, som lades fram till domstolen i detta mål, har generaladvokaten Jacobs redan framhävt att begreppet extensifiering har en tvetydig natur. I fotnot 3 i sitt förslag förklarade han: "Detta något förrädiska begrepp, som inte finns i Petit Robert, förekommer i gemenskapslagstiftningen och avser en minskning av jordbruksproduktionen. ... Enligt The Times av den 23 januari 1989 avses med 'extensifiering inom gemenskapen en mindre intensiv metod som kompenserar en lägre avkastning genom en minskning av utgifter för foder, gödningsmedel och pesticider'. Källa: Oxford English Dictionary Word and Language Service (OWLS), Oxford University Press."
(11) - Sökanden i tvisten vid den nationella domstolen har preciserat vissa aspekter i den sakframställning som förekommer i begäran om förhandsavgörande. Enligt sökanden är den produkt som spritts ut på dennes mark ett överskott av kvävehaltigt gödningsmedel, tillverkat före upphörandet av Tyska demokratiska republiken (DDR), som hade lämnats kvar i sökandens anläggningar och som denne inte hade någon nytta av, eftersom sökanden sedan flera år tillbaka odlade extensivt. 1994 sade Neick, som var ledamot i företagets styrelse, till några anställda att detta parti gödningsmedel borde försvinna före årets slut. Det förefaller som om han menade att detta parti skulle göras av med samtidigt med soporna eller att det skulle erbjudas ett företag i närheten som fortfarande odlar enligt den klassiska metoden. Hans order missuppfattades och de anställda kom att sprida ut gödningsmedlet på jordlotter där skörden redan hade ägt rum. Enligt sökanden är parterna överens om att den mängd gödningsmedel som spritts ut inte är av sådant slag att det skulle kunna medföra någon som helst ökning av växtligheten. Det rörde sig i själva verket om cirka två ton, vilket motsvarar i genomsnitt 35 kg per hektar, det vill säga 9 kg kväve per hektar odlingsbar mark, fastän det vid detta tillfälle krävdes i genomsnitt 94 kg kväve per odlingsbar hektar för att göda odlingen. Sökanden gör gällande att den obetydliga yta på vilken gödningsmedlet har spritts ut visar att hans anställda inte hade för avsikt att göda marken på samma sätt som inom vanligt jordbruk, eftersom den mängd som användes inte ens uppgick till 10 procent av den koncentration som är nödvändig vid normal gödning.
(12) - Rådets förordning av den 18 december 1995 (EGT L 312, s. 1).