62018TO0422
TRIBUNALENS BESLUT (tredje avdelningen)
den 14 maj 2019 (
*1
)
”Talan om ogiltigförklaring – Tillgång till handlingar – Förordning (EG) nr 1049/2001 – Handlingar avseende ett förfarande som kommissionen inlett mot en medlemsstat – Handlingar som härrör från sökanden – Tredje parts ansökan om tillgång – Ursprungligt beslut om att bevilja delvis tillgång – Talan saknar föremål – Avvisning”
I mål T‑422/18,
Régie autonome des transports parisiens (RATP), Paris (Frankrike), inledningsvis företrätt av advokaterna E. Morgan de Rivery, P. Delelis och C. Lavin, därefter av P. Delelis och C. Lavin,
sökande,
mot
Europeiska kommissionen, företrädd av A. Buchet, W. Mölls och C. Ehrbar, samtliga i egenskap av ombud,
svarande,
angående en talan enligt artikel 263 FEUF om ogiltigförklaring av det beslut som meddelades av kommissionens generaldirektorat för transport och rörlighet den 5 mars 2018 om en ansökan om tillgång till handlingar vilka härrör från RATP, i den del delvis tillgång till nämnda handlingar medgavs genom beslutet,
meddelar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen)
sammansatt av ordföranden S. Frimodt Nielsen samt domarna V. Kreuschitz (referent) och N. Półtorak,
justitiesekreterare: E. Coulon,
följande
Beslut
Bakgrund till tvisten
1
Den 19 december 2017 mottog Europeiska kommissionen en ansökan om tillgång till handlingar enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (EGT L 145, 2001, s. 43), registrerad med nummer GESTDEM 2017/7530 (nedan kallad den ursprungliga ansökan om tillgång), avseende bland annat tre handlingar (nedan kallade de omtvistade handlingarna) som härrörde från sökanden, Régie autonome des transports parisiens (RATP).
2
De omtvistade handlingarna utgörs av
–
en skrivelse av den 21 maj 2012 från sökandens verkställande direktör till kommissionens ordförande,
–
en skrivelse av den 22 maj 2012 från sökandens verkställande direktör till generaldirektören för kommissionens generaldirektorat (GD) för transport och rörlighet (nedan kallat GD MOVE),
–
en skrivelse av den 28 mars 2013 från sökandens verkställande direktör till kommissionens vice ordförande.
3
Den 5 mars 2018 antog GD MOVE ett beslut om att bevilja den som ingett den ursprungliga ansökan om handlingar (nedan kallad den som ansökt om tillgång) delvis tillgång till de omtvistade handlingarna (nedan kallat det angripna beslutet) och sände samma dag beslutet till denne per rekommenderat brev med mottagningsbevis och per e‑postmeddelande. GD MOVE bifogade även en censurerad version av de omtvistade handlingarna till det angripna beslutet.
4
Den 19 mars 2018 ingav den som ansökt om tillgång en bekräftande ansökan till kommissionens generalsekretariat om tillgång till de omtvistade handlingarna i deras helhet (nedan kallad den bekräftande ansökan om tillgång) med stöd av artikel 7 i förordning nr 1049/2001.
5
Den 20 april 2018 informerade GD MOVE den som ansökt om tillgång om att ett misstag hade begåtts vid avsändandet av det angripna beslutet och att de omtvistade handlingarna inte borde ha lämnats ut till vederbörande. GD MOVE anmodade den som ansökt om tillgång att inte skriva ut, spara eller använda de omtvistade handlingarna och att förstöra de meddelanden som denne tidigare mottagit.
6
Den 25 april 2018 begärde GD MOVE att den som ansökt om tillgång skulle underteckna en förklaring i vilken denne förband sig att för det första inte använda, lämna ut, dela, kopiera eller behandla de censurerade versionerna av de omtvistade handlingar som lämnats ut den 5 mars 2018 eller deras innehåll, för det andra att inte offentliggöra deras innehåll och för det tredje att förstöra alla elektroniska versioner och pappersversioner av dem. Samma dag återsände den som ansökt om tillgång den undertecknade förklaringen.
7
Den 27 april 2018 fick RATP – vid genomläsning av kommissionens svar på frågor som tribunalens ordförande hade ställt inom ramen för det interimistiska förfarande som inletts den 23 april 2018, registrerat med målnummer T‑250/18 R, vilket avsåg spridning av de omtvistade handlingarna till följd av en tidigare ansökan om tillgång – kännedom om den ursprungliga ansökan om tillgång och om att kommissionen av misstag hade lämnat ut en censurerad version av de omtvistade handlingarna till den som ansökt om tillgång.
8
Den 4 maj 2018 hölls ett möte mellan RATP och kommissionen, varvid RATP begärde att kommissionen skulle överlämna e‑postmeddelandet av den 5 mars 2018 som sänts till den som ansökt om tillgång och de handlingar som samma dag lämnats ut till denne.
9
Den 23 maj 2018 upprepade RATP skriftligen sin begäran om att erhålla en kopia av e-postmeddelandet av den 5 mars 2018 och samtliga handlingar, inbegripet de omtvistade handlingarna, som sänts till den som ansökt om tillgång.
10
Den 7 juni 2018 antog kommissionens generalsekreterare ett beslut med avseende på den bekräftande ansökan om tillgång (nedan kallat beslutet av den 7 juni 2018) (se punkt 4 ovan). I detta beslut vägrade kommissionens generalsekreterare all spridning av de omtvistade handlingarna med motiveringen att en spridning av dem skulle skada de pågående domstolsförfarandena i målen T‑250/18, RATP/kommissionen, och T‑250/18 R, RATP/kommissionen.
11
Den 12 juni 2018 överlämnade kommissionen det angripna beslutet till RATP tillsammans med en förteckning över de 27 handlingar som enligt kommissionen avsågs i den ursprungliga ansökan om tillgång liksom de omtvistade handlingarna, såsom dessa hade sänts till den som ansökt om tillgång.
Förfarandet och parternas yrkanden
12
RATP har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 6 juli 2018.
13
Genom särskild handling som inkom till tribunalens kansli den 11 oktober 2018 framställde kommissionen en invändning om rättegångshinder med stöd av artikel 130 i tribunalens rättegångsregler. RATP inkom med sitt yttrande över invändningen den 24 november 2018.
14
RATP har i sin ansökan yrkat att tribunalen ska
–
ogiltigförklara det angripna beslutet, i den del det ger tillgång till de omtvistade handlingarna, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
15
Kommissionen har i sin invändning om rättegångshinder yrkat att tribunalen ska
–
i första hand, förklara att talan om ogiltigförklaring ska avvisas, eftersom den saknar föremål,
–
i andra hand, förklara att talan om ogiltigförklaring ska avvisas, eftersom ett berättigat intresse av att få saken prövad saknas, och
–
förplikta RATP att ersätta rättegångskostnaderna.
16
RATP har i sitt yttrande över invändningen om rättegångshinder yrkat att tribunalen ska
–
ogilla invändningen om rättegångshinder,
–
bifalla talan, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
17
Enligt artikel 130.1 och 130.7 i rättegångsreglerna får tribunalen, om svaranden ansöker om det, meddela beslut i fråga om rättegångshinder eller tribunalens behörighet utan att själva saken prövas. Eftersom kommissionen i förevarande mål har ansökt om att tribunalen ska meddela beslut i fråga om rättegångshinder och tribunalen anser sig ha tillräckliga upplysningar genom handlingarna i målet, beslutar tribunalen att meddela beslut i frågan utan vidare handläggning.
Huruvida invändningen om rättegångshinder kan tas upp till prövning
18
Enligt RATP kan endast artikel 130.2 i rättegångsreglerna utgöra grund för en invändning om rättegångshinder som framställs med hänvisning till att talan saknar föremål. Eftersom kommissionen i sin invändning om rättegångshinder inte har hänvisat till artikel 130.2 i rättegångsreglerna, anser RATP att den inte kan tas upp till prövning.
19
Tribunalen påpekar härvid att kommissionen till stöd för sin invändning om rättegångshinder inte har anfört att talan förlorat sitt föremål under det pågående domstolsförfarandet, utan att talan inte hade något föremål när den väcktes. Enligt artikel 130.1 i rättegångsreglerna kan svaranden ansöka om att tribunalen ska meddela beslut i fråga om rättegångshinder utan att själva saken prövas och att talan saknar föremål när den väcks är ett skäl att avvisa den.
20
Tribunalen får dessutom i vart fall enligt artikel 129 i rättegångsreglerna när som helst, på eget initiativ och efter att ha hört parterna, genom ett särskilt uppsatt beslut som är motiverat pröva om talan ska avvisas till följd av att det föreligger ett rättegångshinder som inte kan avhjälpas. Eftersom den omständigheten att en talan inte har något föremål när den väcks är ett rättegångshinder som inte kan avhjälpas, får tribunalen på eget initiativ meddela beslut i denna fråga.
21
RATP:s påstående att den invändning om rättegångshinder som har framställts av kommissionen inte kan tas upp till prövning är således felaktigt.
Huruvida invändningen om rättegångshinder är välgrundad
Parternas argument
22
Kommissionen har i första hand gjort gällande att talan ska avvisas, eftersom den avser en akt som inte längre existerade när talan väcktes. Enligt kommissionen har det angripna beslutet i sin helhet ersatts av beslutet av den 7 juni 2018, vilket fattades till följd av den bekräftande ansökan om tillgång. Sistnämnda beslut innehåller institutionens slutgiltiga ståndpunkt.
23
Den talan som RATP väckte den 6 juli 2018 saknar föremål, eftersom den syftar till ogiltigförklaring av en rättsakt som upphörde att existera den 7 juni 2018, det datum då rättsakten till följd av den bekräftande ansökan om tillgång ersattes av kommissionens beslut av samma datum. Oberoende av huruvida det fanns ett berättigat intresse av att väcka talan, förelåg själva orsaken till tvisten i fråga inte vid den tidpunkt då ansökan om att väcka talan ingavs. Kommissionen anser vidare att beslutet av den 7 juni 2018 fråntar RATP:s argument allt värde, eftersom kommissionen, vad gäller själva sakfrågan, i nämnda beslut avslog all tillgång till de omtvistade handlingarna.
24
Kommissionen har i andra hand gjort gällande att talan ska avvisas, eftersom RATP inte hade ett berättigat intresse av att väcka talan mot det angripna beslutet när ansökan om att väcka talan ingavs, emedan beslutet sedan länge hade upphört att ha verkan gentemot RATP.
25
Kommissionen förnekar inte att den genom e‑postmeddelande av den 5 mars 2018 av misstag lämnade ut de omtvistade handlingarna i censurerad version till den som ansökt om tillgång och att den inte borde ha gjort detta. Kommissionen anser emellertid att den så snart misstaget upptäcktes vidtog alla åtgärder för att det inte ska ha någon verkan gentemot RATP. Enligt kommissionen har åtgärderna varit effektiva, eftersom den som ansökt om tillgång skriftligen har åtagit sig att inte använda de omtvistade handlingarna och fullständigt radera varje spår av dem, skriftliga såväl som elektroniska. Kommissionen anser att RATP var fullständigt medvetet om innehållet i dessa skriftliga åtaganden, eftersom det innehaft handlingen med åtaganden sedan slutet av april 2018.
26
Kommissionen anser därför att det är fel av RATP att hävda dels att de omtvistade handlingarna i deras censurerade version är tillgängliga erga omnes, dels att det hade ett berättigat intresse av att väcka talan den dag då förevarande talan väcktes, trots att det angripna beslutet sedan mer än två månader tillbaka inte längre hade minsta verkan gentemot RATP. Enligt kommissionen har RATP inte bevisat sitt påstående att de omtvistade handlingarna ”potentiellt” befinner sig i händerna på dess konkurrenter.
27
RATP anser att begreppen ”föremålet för tvisten” och ”berättigat intresse av att väcka talan” sammanfaller, eftersom den som väcker talan måste ha ett berättigat intresse av att väcka talan grundat på föremålet för tvisten när talan väcks, eftersom talan annars ska avvisas. RATP har följaktligen behandlat kommissionens båda invändningar om rättegångshinder tillsammans.
28
RATP anser för det första att det angripna beslutet har självständiga och specifika rättsverkningar. RATP har härvid betonat att RATP är upphovsman till de omtvistade handlingarna och att den konkreta åtgärden att lämna ut dessa handlingar till följd av det angripna beslutet därför har haft verkningar gentemot detta bolag. RATP har påpekat att det var först sju veckor efter det att de omtvistade handlingarna hade lämnats ut den 5 mars 2018 som kommissionen skrev till den som ansökt om tillgång och begärde att denne inte skulle skriva ut, spara eller behandla dessa handlingar, vilka hade sänts till vederbörande av misstag. Denna begäran av den 20 april 2018 kompletterades den 25 april 2018 och föranledde samma dag ett åtagande från den som ansökt om tillgång att inte använda eller sprida informationen i de omtvistade handlingarna. RATP har av dessa omständigheter slutit sig till att spridningen av informationen i de omtvistade handlingarna har haft en verkan erga omnes under sju veckor och ska likställas med ett rättsstridigt agerande, vilket innebär att denna situation har medfört skadeverkningar som utan tvekan fortsätter att påverka RATP:s intressen.
29
Enligt RATP har det angripna beslutet haft rättsliga verkningar gentemot detta bolag, dels eftersom förklaringen av den 25 april 2018 från den som ansökt om tillgång inte kunde upphäva verkan erga omnes av att de omtvistade handlingarna spridits under de sju veckorna före åtagandet i denna förklaring, dels eftersom nämnda förklaring liksom beslutet av den 7 juni 2018 kan ha en bindande verkan endast gentemot kommissionen och den som ansökt om tillgång. Enligt RATP kan konkurrerande aktörer ha kommit i besittning av de omtvistade handlingarna under de ovannämnda sju veckorna och handlingarna kan ha använts i nationella rättegångsförfaranden som föranlett liknande tolkningsfrågor som de som ställts i de förenade målen Mobit och Autolinee Toscane (C‑350/17 och C‑351/17). Även om RATP inte kan bedöma omfattningen av en sådan spridning anser det att kommissionen enligt principen om god förvaltningssed var skyldig att utreda hur den som ansökt om tillgång till de omtvistade handlingarna hade använt dessa, för att vid behov och om möjligt upphäva det angripna beslutets faktiska verkan erga omnes. Enligt RATP är det uppenbart att de åtgärder som kommissionen vidtog för att reparera sitt misstag inte kan avhjälpa ett utlämnande av handlingar vars verkan erga omnes var konstaterad och slutgiltig. RATP anser att den omständigheten att kommissionen genom beslutet av den 7 juni 2018 beslutade att inte sprida de omtvistade handlingarna, eftersom det skulle skada de rättegångsförfaranden som inletts mot kommissionen i målen T‑250/18 R och T‑250/18, inte svarar mot spridningens verkan erga omnes och dessutom bekräftar att spridningen, som redan har orsakat störningar i nämnda rättsliga förfaranden, måste anses kunna orsaka andra störningar i framtiden. RATP anser sig följaktligen fortfarande ha ett berättigat intresse av att det angripna beslutet ogiltigförklaras.
30
RATP anser för det andra att det angripna beslutet inte kunde upphävas och ersättas genom beslutet av den 7 juni 2018, eftersom det angripna beslutet medgav en spridning erga omnes av de omtvistade handlingarna mellan den 5 mars och den 25 april 2018. Det angripna beslutet fortsätter att ha rättsliga verkningar, eftersom de omtvistade handlingar som den som ansökt om tillgång överlämnade till tredje part fortfarande kan överlämnas av dessa tredje parter till ytterligare personer, eftersom dessa tredje parter har kommit i besittning av handlingarna på laglig väg och beslutet av den 7 juni 2018 kan inte ändra denna omständighet. RATP anser vidare att det angripna beslutet inte kunde upphävas och ersättas genom beslutet av den 7 juni 2018, eftersom det beslutet syftade till att utkristallisera kommissionens strategi rörande ursprungliga och bekräftande ansökningar om tillgång gentemot den som ansöker om tillgång. Kommissionens skrivelser av den 20 och den 25 april 2018 till den som ansökt om tillgång har endast en begränsad inverkan på framtida utlämnanden av de omtvistade handlingar som den som ansökt om tillgång överlämnade till tredje parter, eftersom de inte inverkar på hur den som ansökt om tillgång tidigare använde dessa handlingar eller hur de använts av tredje parter, som i dag fortfarande kan använda sig av dem.
31
RATP anser för det tredje att även om det skulle anses att det angripna beslutet har ersatts av beslutet av den 7 juni 2018, har RATP ändå ett berättigat intresse av att väcka talan avseende det angripna beslutet. RATP har erinrat om att det i undantagsfall kan anses att en tvist inte saknar föremål, trots att den akt som talan om ogiltigförklaring avser har återkallats eller ersatts, om den som väcker talan har ett tillräckligt berättigat intresse av att denna akt formellt ogiltigförklaras genom en dom.
32
RATP anser sig ha ett berättigat intresse av att väcka talan och få det angripna beslutet ogiltigförklarat av följande skäl:
–
För det första för att förhindra att eventuella andra rättsstridigheter uppkommer i framtiden som skulle strida mot dess intressen, på grund av i dag lagenlig användning av de omtvistade handlingarna i mål om förhandsavgöranden. Om kommissionens agerande godtas i förevarande mål innebär det ett godkännande av att kommissionen lämnar ut strikt konfidentiella handlingar, antingen av misstag eller av annat skäl, till de som begär tillgång och att utlämnandet därefter ”korrigeras” flera veckor senare genom undertecknandet av förklaringar som är bindande endast för kommissionen och den som ansökt om tillgång, men inte för tredje part.
–
För det andra kommer det angripna beslutet att fortsätta att vara i kraft erga omnes gentemot alla de som har haft tillgång till de omtvistade handlingarna på grund av kommissionens misstag, utom den som ansökt om tillgång, som beslutet av den 7 juni 2018 är riktat till. RATP anser särskilt att dessa handlingar fortfarande existerar och vid varje relevant tillfälle kan användas mot RATP i samband med rättegångsförfaranden på nationell nivå eller på unionsnivå. Det är helt klart i RATP:s intresse att kunna göra gällande att varje faktiskt agerande för att sprida de omtvistade handlingarna som i dag möjliggör en fortsatt användning erga omnes av dem utan någon tidsbegränsning ska förklaras ogiltigt av unionsdomstolen, eftersom en sådan ogiltigförklaring, som skulle kunna åberopas i domstol, på ett lagligt och tvingande sätt skulle sätta stopp för all framtida användning av nämnda handlingar.
Tribunalens bedömning
33
Tribunalen erinrar om att det är endast åtgärder som har sådana bindande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen, genom att klart förändra dennes rättsliga ställning, som utgör sådana akter och beslut som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring enligt artikel 263 FEUF (dom av den 11 november 1981, IBM/kommissionen, 60/81, EU:C:1981:264, punkt 9, dom av den 11 november 2004, Portugal/kommissionen, C‑249/02, EU:C:2004:7044, punkt 35, och dom av den 26 januari 2010, Internationaler Hilfsfonds/kommissionen, C‑362/08 P, EU:C:2010:40, punkt 51).
34
För att avgöra om en angripen akt utgör ett beslut som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring, ska avseende fästas vid den aktuella rättsaktens innehåll (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 14 maj 2012, Sepracor Pharmaceuticals (Irland)/kommissionen, C‑477/11 P, ej publicerat, EU:C:2012:292, punkt 50 och där angiven rättspraxis).
35
Det ska för övrigt erinras om att en akt som återkallas och ersätts försvinner fullständigt från unionens rättsordning. Återkallande av en rättsakt har således normalt sett retroaktiv verkan (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 28 maj 1997, Proderec/kommissionen, T‑145/95, EU:T:1997:74, punkt 26, beslut av den 14 september 2011, Italien/kommissionen, T‑239/10, ej publicerat, EU:T:2011:471, punkt 22, och beslut av den 8 juni 2017, Elevolution – Engenharia/kommissionen, T‑691/16, ej publicerat, EU:T:2017:395, punkt 28 och där angiven rättspraxis).
36
I förevarande fall har det angripna beslutet följts av en bekräftande ansökan i den mening som avses i artikel 7.2 i förordning nr 1049/2001 från den som ansökt om tillgång, vilken ingavs i syfte att kommissionen skulle ändra sin ståndpunkt. Till följd av denna ansökan antog kommissionens generalsekreterare, i enlighet med artikel 8 i förordning nr 1049/2001, beslutet av den 7 juni 2018 om att avslå all tillgång till de omtvistade handlingarna.
37
Det angripna beslutet har således återkallats och ersatts genom beslutet av den 7 juni 2018 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 oktober 2014, Strack/kommissionen, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, punkt 89, och dom av den 24 maj 2011, NLG/kommissionen, T‑109/05 och T‑444/05, EU:T:2011:235, punkt 102 och där angiven rättspraxis). Eftersom det angripna beslutet endast utgjorde ett första ställningstagande av kommissionen och i sin helhet har ersatts av beslutet av den 7 juni 2018, är det sistnämnda beslut som har avslutat förfarandet och således har karaktären av ett beslut (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 oktober 2003, Co‑Frutta/kommissionen, T‑47/01, EU:T:2003:272, punkterna 30–32).
38
Vid den tidpunkt då talan väcktes hade det angripna beslutet således redan ersatts av beslutet av den 7 juni 2018 och försvunnit från unionens rättsordning och hade därför inte längre någon verkan, inte heller gentemot RATP.
39
Talan i förevarande mål hade följaktligen inte något föremål när den väcktes och ska därför avvisas.
40
Detta konstaterande påverkas inte av de olika argument som har anförts av RATP.
41
Det har visserligen slagits fast att en talan om ogiltigförklaring kan ha ett föremål även om den akt som talan avser återkallas under det pågående domstolsförfarandet, under förutsättning att sökanden fortfarande har ett berättigat intresse av att få akten ogiltigförklarad genom en dom (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 juni 2007, Wunenburger/kommissionen, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, punkterna 47 och 50–52, dom av den 27 september 2002, Tideland Signal/kommissionen, T‑211/02, EU:T:2002:232, punkterna 48 och 49, och beslut av den 14 september 2011, Italien/kommissionen, T‑239/10, ej publicerat, EU:T:2011:471, punkt 23).
42
I förevarande fall hade RATP:s talan emellertid inte något föremål ens när den väcktes (se punkt 38 ovan).
43
I den del som RATP har hävdat att en ogiltigförklaring av det angripna beslutet skulle göra det möjligt att förhindra att den rättsstridighet som RATP anser att beslutet innebär upprepas i framtiden, ska det påpekas att samtliga påstådda rättsstridigheter är nära knutna till de särskilda omständigheterna i förevarande mål och att RATP inte tillräckligt har styrkt att det finns en risk för att de upprepas i framtiden. Tvärtom visar kommissionens agerande efter det att de omtvistade handlingarna hade spridits av misstag, vilket beskrivs i punkterna 5 och 6 ovan, att det inte med säkerhet föreligger en risk för att en sådan spridning upprepas i framtiden.
44
I den del som RATP anser sig fortfarande ha ett berättigat intresse av att väcka talan, eftersom det angripna beslutet, om det inte ogiltigförklaras, kommer att fortsätta att vara i kraft erga omnes, förutom gentemot den som ansökt om tillgång och som beslutet av den 7 juni 2018 riktade sig till, ska det konstateras att denna bedömning är felaktig. Såsom anges i punkt 37 ovan har det angripna beslutet ersatts av beslutet av den 7 juni 2018. Det kan således inte hävdas att det angripna beslutet, efter det att beslutet av den 7 juni 2018 antogs, fortsätter att vara i kraft mot andra personer än den som ansökt om tillgång.
45
I den del som RATP anser sig ha ett intresse av att väcka talan på grund av den delvisa spridningen av de omtvistade handlingarna till följd av antagandet av det angripna beslutet, ska det slutligen påpekas att situationen inte kan återställas genom en ogiltigförklaring av det angripna beslutet. Även om en dom genom vilken tribunalen ogiltigförklarar det angripna beslutet har en verkan erga omnes på grund av sin absoluta rättskraft och således innebär att beslutet retroaktivt upphör att gälla gentemot alla enskilda (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 juni 2006, P & O European Ferries (Vizcaya) och Diputación Foral de Vizcaya/kommissionen, C‑442/03 P och C‑471/03 P, EU:C:2006:356, punkt 43 och där angiven rättspraxis), påverkar en sådan ogiltigförklaring inte den verkan som spridningen av de omtvistade handlingarna till följd av antagandet av nämnda beslut har haft. En ogiltigförklaring av det angripna beslutet ändrar således inte verkan av att de omtvistade handlingarna spridits, eftersom alla de personer som har läst dessa handlingar omedelbart och irreversibelt har fått kännedom om deras innehåll. En ogiltigförklaring av det angripna beslutet medför således inte någon fördel för RATP.
46
Tribunalens beslut att avvisa talan om ogiltigförklaring av det angripna beslutet på grund av att den inte har något föremål påverkar emellertid inte RATP:s möjlighet att väcka skadeståndstalan, om detta bolag anser att genomförandet av det angripna beslutet har orsakat det skada. Enligt principen om rättsmedlens självständighet kan en part nämligen väcka skadeståndstalan utan att samtidigt till följd av gällande bestämmelser vara tvungen att ansöka om ogiltigförklaring av den rättsstridiga rättsakten som förorsakat skadan (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 september 1999, kommissionen/AssiDomän Kraft Products m.fl., C‑310/97 P, EU:C:1999:407, punkt 59, och dom av den 28 februari 2018, Vakakis kai Synergates/kommissionen, T‑292/15, EU:T:2018:103, punkt 30).
47
Av det ovan anförda följer att talan ska avvisas.
Rättegångskostnader
48
Kommissionen anser att RATP ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna dels eftersom talan ska avvisas, dels eftersom RATP när talan väcktes borde ha vetat att ett utlämnande av de omtvistade handlingarna till följd av ett misstag inte har någon verkan, att en bekräftande ansökan om tillgång hade gjorts och att kommissionen skulle fatta ett beslut till följd av denna ansökan där vederbörlig hänsyn skulle tas till RATP:s intressen.
49
RATP anser att kommissionen ska förpliktas att ersätta samtliga rättegångskostnader, eftersom invändningen om rättegångshinder ska ogillas och eftersom generaladvokaten Saugmandsgaard Øe i sitt förslag till avgörande i de förenade målen Mobit och Autolinee Toscane (C‑350/17 och C‑351/17, EU:C:2018:869) tillbakavisade kommissionens tolkning av tillämpningsområdet för Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av den 23 oktober 2007 om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70 (EUT L 315, 2007, s. 1).
50
Enligt artikel 134.1 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att RATP ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom RATP har tappat målet ska kommissionens yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen)
följande:
1)
Talan avvisas.
2)
Régie autonome des transports parisiens (RATP) ska ersätta rättegångskostnaderna.
Luxemburg den 14 maj 2019.
Justitiesekreterare
E. Coulon
Ordförande
S. Frimodt Nielsen
(
*1
)	Rättegångsspråk: franska.