62023CJ0797_RES
Mål C‑797/23
Meta Platforms Ireland Limited
mot
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
(begäran om förhandsavgörandefrån Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien))
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 12 maj 2026
”Begäran om förhandsavgörande – Immateriella rättigheter – Upphovsrätt och närstående rättigheter – Direktiv (EU) 2019/790 – Artikel 15 – Skydd av presspublikationer vid onlineanvändning – Nationell lagstiftning i vilken föreskrivs att utgivarna av dessa publikationer har rätt till ’rimlig kompensation’ – Skyldigheter som åläggs leverantörer av informationssamhällets tjänster – Befogenheter som tilldelas en oberoende förvaltningsmyndighet – Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna – Artikel 16 – Näringsfrihet – Begränsning i utövandet av denna frihet – Artikel 52.1 – Skäl – Avvägning mellan nämnda frihet och andra grundläggande rättigheter – Artikel 11.2 – Mediernas frihet och mångfald – Artikel 17.2 – Skydd av immateriella rättigheter”
Institutionernas rättsakter – Direktiv – Medlemsstaternas genomförande – Medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att reglera det materiella innehållet i de exklusiva rättigheter till mångfaldigande och tillgängliggörande för allmänheten – Föreligger inte – Villkoren för genomförandet av dessa rättigheter – Medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning – Gränser – Iakttagande av det materiella innehållet i dessa rättigheter och de mål som fastställs i direktivet
(Artikel 288 tredje stycket FEUF; Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29, artiklarna2 och 3.2, samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2019/790, artikel 15.1)
(se punkterna 49–53)
Tillnärmning av lagstiftning – Upphovsrätt och närstående rättigheter – Direktiv 2019/790 – Harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället – Rätt till mångfaldigande och tillgängliggörande för allmänheten – Nationell lagstiftning i vilken föreskrivs att utgivare av presspublikationer har rätt till rimlig kompensation – Skyldigheter som åläggs leverantörer av informationssamhällets tjänster – Befogenheter som tilldelas en offentlig myndighet – Tillåtet – Villkor – Krav på föregående samtycke från utgivare för användning av deras publikationer – Möjligheten för dessa utgivare att vägra att ge ett tillstånd till användning eller att ge ett sådant tillstånd kostnadsfritt – Ingen betalningsskyldighet för tjänsteleverantörer om publikationerna inte används – Iakttagande av proportionalitetsprincipen
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 16 och 52; Europaparlamentets och rådets direktiv 2019/790, artikel 15)
(se punkterna 60–66, 78 och 81–83 samt domslutet)
Tillnärmning av lagstiftning – Upphovsrätt och närstående rättigheter – Direktiv 2019/790 – Harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället – Nationell lagstiftning enligt vilken leverantörer av informationssamhällets tjänster åläggs en skyldighet att vid äventyr av en administrativ sanktionsavgift lämna ut vissa uppgifter och att inte begränsa synligheten av publikationerna – Begränsning av näringsfriheten – Tillåtet – Villkor – Inskränkningen ska vara föreskriven i lag – Inskränkningen ska vara förenlig med det väsentliga innehållet i den åberopade rättigheten – Inskränkningen ska svara mot ett av unionen erkänt mål av allmänt samhällsintresse – Iakttagande av proportionalitetsprincipen – Villkoren är uppfyllda
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 16 och 52; Europaparlamentets och rådets direktiv 2019/790, artikel 15)
(se punkterna 90–101)
Resumé
Till följd av en begäran om förhandsavgörande från Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionala förvaltningsdomstolen för Lazio, Italien) uttalar sig domstolen (stora avdelningen) för första gången om omfattningen av medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning vid införlivandet av artikel 15 i direktiv 2019/790. (
1
)
Den italienska lagstiftaren har införlivat denna bestämmelse genom artikel 43-bis i upphovsrättslagen, (
2
) som ger utgivare av presspublikationer rätt till rimlig ersättning för onlineanvändning av deras publikationer samt inrättar ett system för att säkerställa denna ersättning. Enligt italiensk lag är leverantörer av informationssamhällets tjänster således skyldiga att förhandla fram en sådan ersättning med utgivare, utan att begränsa synligheten av innehållet i sökresultaten medan förhandlingarna pågår, samt att tillhandahålla de uppgifter som är nödvändiga för att beräkna den. Enligt denna lag anförtros dessutom Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (Tillsynsmyndigheten för kommunikation, Italien) (nedan kallad Agcom) att definiera kriterierna för att fastställa ersättningen, vid oenighet att fastställa ersättningen samt att se till att leverantörerna, vid äventyr av sanktionsåtgärder, uppfyller sin informationsskyldighet.
Den 19 januari 2023 antog Agcom beslut nr 3/23/CONS med stöd av denna lag. Beslutet innehåller kriterierna för fastställande av den rimliga kompensation som leverantörer av informationssamhällets tjänster ska betala till utgivare för onlineanvändning av presspublikationer. Meta Platforms Ireland Ltd, som är en sådan tjänsteleverantör, väckte talan vid den hänskjutande domstolen och yrkade att Agcoms beslut skulle ogiltigförklaras.
Den hänskjutande domstolen hyste tvivel om huruvida den nationella lagstiftningen var förenlig med unionsrätten och beslutade därför att begära ett förhandsavgörande från domstolen om tolkningen av artikel 15 i direktiv 2019/790 samt av artiklarna 16 och 52 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan).
Domstolens bedömning
Vad gäller artikel 15 i direktiv 2019/790 erinrar domstolen om att medlemsstaterna enligt denna bestämmelse (
3
) är skyldiga att säkerställa att utgivare av presspublikationer har ensamrätt till mångfaldigande och tillgängliggörande för allmänheten av dessa publikationer. Även om medlemsstaterna inte har något utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att reglera det materiella innehållet i dessa rättigheter, har de likväl, vid införlivandet av dessa, ett utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller villkoren för deras genomförande.
Domstolen preciserar att dessa genomförandevillkor emellertid inte får medföra att det materiella innehållet i dessa rättigheter, i synnerhet deras art och räckvidd, ändras. Vidare ska dessa villkor vara fullt förenliga både med det allmänna syftet med detta direktiv och det särskilda syftet med artikel 15.
Domstolen påpekar i detta avseende att det allmänna syftet med direktivet består i att harmonisera medlemsstaternas lagstiftning om upphovsrätt och närstående rättigheter, samtidigt som en hög skyddsnivå för dessa rättigheter bibehålls. Direktivet syftar också till att bidra till att uppnå en välfungerande och rättvis marknad för upphovsrätt. Vad gäller det mål som eftersträvas med artikel 15 i direktiv 2019/790 anger domstolen att införandet i unionsrätten av de rättigheter som föreskrivs i denna bestämmelse bland annat syftar till att åtgärda de problem som utgivare av dessa publikationer har med licensieringen av den onlineanvändning som görs av leverantörer av informationssamhällets tjänster och att säkerställa att det är möjligt att få tillbaka de investeringar som krävs för produktionen av nämnda publikationer.
Domstolen påpekar vidare att de exklusiva rättigheter som föreskrivs i artikel 15 är av förebyggande karaktär, i den meningen att all användning av presspublikationer som omfattas av tillämpningsområdet för nämnda bestämmelse kräver föregående samtycke från utgivare av sådana publikationer. Även om utgivarna, på grund av denna karaktär, kan göra tillståndet att använda deras publikationer beroende av en ersättning som de anser lämplig, betonar domstolen också att de måste behålla möjligheten att kostnadsfritt tillåta onlineanvändning av sina presspublikationer och att förbjuda sådan användning. Samtidigt måste leverantörer av informationssamhällets tjänster för sin del behålla friheten att besluta om en sådan användning. Således får de inte krävas på betalning med stöd av artikel 15 i direktiv 2019/790 när de varken använder eller avser att använda nämnda presspublikationer.
I förevarande fall påpekar domstolen inledningsvis att det ankommer på den hänskjutande domstolen att bedöma huruvida den aktuella nationella lagstiftningen, enligt vilken utgivare har rätt att erhålla en rimlig ersättning, uppfyller dessa krav.
Därefter preciserar domstolen att de skyldigheter som denna lagstiftning ålägger tjänsteleverantörer, nämligen skyldigheten att lämna ut de uppgifter som är nödvändiga för att fastställa ersättningens storlek och skyldigheten att avstå från att begränsa presspublikationers synlighet i sökresultaten medan förhandlingarna pågår, bidrar till att uppnå målen i direktiv 2019/790 och dess artikel 15, eftersom de höjer den skyddsnivå som eftersträvas med detta direktiv, särskilt denna artikel 15. Domstolen förklarar i detta avseende att det endast är dessa leverantörer som har tillgång till den information som är relevant för att bedöma det ekonomiska värdet av onlineanvändningen av presspublikationer, vilket innebär att utgivarna av dessa publikationer befinner sig i en svag förhandlingsposition när de fastställer sin ersättning.
Dessa skyldigheter kan således säkerställa att förhandlingarna mellan leverantörer och utgivare blir rättvisa och att utgivare fritt och på grundval av all relevant information kan avgöra om och, i förekommande fall, mot vilken ersättning de vill ge leverantörer tillstånd för mångfaldigande eller tillgängliggörande för allmänheten av presspublikationer.
Vad slutligen gäller de befogenheter som Agcom tilldelas enligt den aktuella nationella lagstiftningen, konstaterar domstolen att det, förutom Agcoms roll vid fastställandet av ersättningens storlek, står leverantörer och utgivare fritt att inte ingå avtal. Domstolen tillägger att denna myndighets befogenhet att kontrollera att den informationsskyldighet som åläggs leverantörer iakttas och att vidta sanktionsåtgärder vid eventuella överträdelser inte kan anses strida mot artikel 15, under förutsättning att proportionalitetsprincipen iakttas.
Vad gäller artiklarna 16 och 52 i stadgan anser domstolen att en nationell lagstiftning i vilken det föreskrivs en ”rimlig kompensation” som ska förstås som den ekonomiska motprestation som fritt bestäms av parterna inte kan anses innebära en begränsning av leverantörernas utövande av näringsfriheten. Skyldigheterna för leverantörer att lämna ut vissa uppgifter och att inte begränsa synligheten av publikationer, liksom Agcoms befogenheter i detta avseende, kan däremot begränsa utövandet av denna frihet.
Efter att ha konstaterat att den aktuella nationella lagstiftningen, i den mån den endast begränsar tjänsteleverantörernas möjlighet att göra gällande sina intressen inom ramen för ett avtalsförhållande, inte får inkräkta på det väsentliga innehållet i näringsfriheten, prövar domstolen huruvida proportionalitetsprincipen har iakttagits.
Den hänskjutande domstolen har i detta avseende inledningsvis påpekat att denna lagstiftning är ägnad att uppnå det mål som eftersträvas med den. Vidare är det inte uppenbart att det finns mindre restriktiva åtgärder som gör det möjligt att lika effektivt uppnå detta mål. Vad slutligen särskilt gäller tjänsteleverantörernas skyldighet att lämna ut vissa uppgifter noterar domstolen att de uppgifter som ska lämnas ut förefaller vara begränsade till de som är nödvändiga för att fastställa den eventuella ersättning som de ska betala till utgivarna, vilka ska iaktta kravet på konfidentialitet vad gäller information av kommersiell, industriell och finansiell karaktär. Vidare tar den sanktionsåtgärd som kan vidtas vid överträdelse av denna skyldighet hänsyn till leverantörens ekonomiska förmåga, vilket innebär att denne inte belastas med en uppenbart orimlig börda. Införandet av en sådan skyldighet förefaller således stå i proportion till det eftersträvade målet, eftersom det kan skapa en rimlig balans mellan de aktuella grundläggande fri- och rättigheterna, nämligen näringsfriheten i artikel 16 i stadgan, å ena sidan, samt rätten till immateriell egendom i artikel 17.2 i stadgan och rätten till mediernas frihet och mångfald i artikel 11.2 i stadgan, å andra sidan.
Domstolen slår således fast att artikel 15 i direktiv 2019/790 samt artiklarna 16 och 52 i stadgan inte utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att utgivare av presspublikationer har rätt att erhålla en rimlig ersättning mot att de ger tillstånd för leverantörer av informationssamhällets tjänster att använda deras publikationer, ålägger dessa leverantörer vissa skyldigheter och ger en offentlig myndighet befogenhet att definiera referenskriterierna för att fastställa ersättningen, att kontrollera att en av skyldigheterna iakttas och att påföra sanktionsavgifter för det fall att denna skyldighet inte fullgörs, under förutsättning dels att denna lagstiftning inte fråntar utgivare möjligheten att vägra att ge ett sådant tillstånd eller att ge ett sådant tillstånd kostnadsfritt, och att den inte ålägger leverantörer någon betalningsskyldighet som inte har något samband med användningen av sådana publikationer, dels att de skyldigheter som åläggs dessa leverantörer samt de eventuella sanktionsavgifter som de påförs är förenliga med proportionalitetsprincipen.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/790 av den 17 april 2019 om upphovsrätt och närstående rättigheter på den digitala inre marknaden och om ändring av direktiven 96/9/EG och 2001/29/EG (EUT L 130, 2019, s. 92).
(
2
)	Articolo 43-bis della legge n. 633 – Protezione del diritto d’autore e di altri diritti connessi al suo esercizio (lag nr 633 om skydd av upphovsrätt och andra närstående rättigheter som är knutna till dess utövande) av den 22 april 1941 (GURI nr 166 av den 16 juli 1941), i den lydelse som är tillämplig på det nationella målet (nedan kallad artikel 43-bis).
(
3
)	Jämförd med artiklarna 2 och 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG av den 22 maj 2001 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (EGT L 167, 2001, s. 10).