62017CJ0076
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2018. gada 1. marts (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Maksājums ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību – LESD 30. pants – Iekšējie nodokļi – LESD 110. pants – Nodeva, ko piemēro eksportētiem naftas produktiem – Nodevas nenodošana patērētājam – Nodokļu maksātāja maksāta nodeva – Nodokļu maksātāja samaksāto summu atmaksāšana
Lieta C‑76/17
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2016. gada 17. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2017. gada 13. februārī, tiesvedībā
SC Petrotel‑Lukoil SA,
Maria Magdalena Georgescu
pret
Ministerul Economiei,
Ministerul Energiei,
Ministerul Finanțelor Publice.
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs T. fon Danvics [T. von Danwitz], tiesneši K. Vajda [C. Vajda], E. Juhāss [E. Juhász], K. Jirimēe [K. Jürimäe] un K. Likurgs [C. Lycourgos] (referents),
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
–
SC Petrotel‑Lukoil SA vārdā – C. Vasile, M. Strîmbei un A. Barbu, advokāti,
–
Rumānijas valdības vārdā – R. H. Radu, kā arī L. Liţu un R. Mangu, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – F. Clotuche‑Duvieusart un L. Radu
Bouyon, pārstāves,
ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LESD 30. pantu.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp SC Petrotel‑Lukoil SA (turpmāk tekstā – “Lukoil”) un Maria Magdalena Georgescu, no vienas puses, un Ministerul Economiei (Ekonomikas ministrija, Rumānija), Ministerul Energiei (Enerģētikas ministrija, Rumānija) un Ministerul Finanțelor Publice (Valsts finanšu ministrija, Rumānija) par Ekonomikas ministrijas atteikumu atmaksāt vienotas likmes summas, ko Lukoil iemaksājis Speciālajā fondā naftas produktiem, kurš izveidots agrākās Compania Română de Petrol (Rumānijas naftas sabiedrība, turpmāk tekstā – “CRP”) parādu atgūšanai.
Atbilstošās tiesību normas
3
Ar Ordonanţa de urgenţă a Guvernului nr. 249/2000 privind constituirea şi utilizarea Fondului special pentru produse petroliere (Valdības steidzamības kārtā pieņemtais rīkojums Nr. 249/2000 par Speciālā fonda naftas produktiem izveidi un izmantošanu, Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 647, 2000. gada 12. decembris), kas ir grozīts ar Legea
nr. 142/2006
pentru aprobarea Ordonanţei Guvernului nr. 53/2005 privind reglementarea unor măsuri financiare în domeniul bugetar şi al contabilităţii publice (Likums Nr. 142/2006 par Valdības rīkojuma Nr. 53/2005, kas attiecas uz finanšu pasākumiem budžeta un publiskā sektora grāmatvedības jomās, apstiprināšanu; turpmāk tekstā – “OUG Nr. 249/2000”), ir izveidots Speciālais fonds naftas produktiem, lai izpildītu visas agrākās CRP finansiālās saistības.
4
OUG Nr. 249/2000 1. pants ir formulēts šādi:
“Speciālais fonds naftas produktiem ir izveidots, vienotas likmes summu, kas izteikta [Rumānijas lejās (RON)] un kas atbilst [0,01 ASV dolāram (USD) par litru] atbilstoši valūtas maiņas kursam, kurš bija spēkā mēneša pirms piegādes pēdējā dienā, iekļaujot to naftas produktu cenā, kas piegādāti valsts tirgū un ārvalstīs, proti, benzīna un dīzeļdegvielas, ko ražotāji ieguvuši paši vai ar apstrādi, cenā.”
5
Saskaņā ar OUG Nr. 249/2000 2. pantu:
“Speciālo fondu naftas produktiem, kas izveidots saskaņā ar 1. pantu, pārvalda Ministerul Industriei şi Comerţului [(Ražošanas un tirdzniecības ministrija, Rumānija)] un tas tiks izmantots visu agrākās [CRP] finansiālo saistību izpildei.”
6
OUG Nr. 249/2000 5. pantā noteikts:
“Pienākums aprēķināt un samaksāt 1. panta piemērošanas rezultātā noteiktās summas ir ražotājiem un rafinētājiem, kas ir Rumānijā reģistrētas juridiskas personas, neatkarīgi no to organizācijas formas, kapitāla veida un to produktu galamērķa, un tas ir atbilstoši attiecīgā produkta izmantošanas kategorijai un lietotāju veidiem.”
7
OUG Nr. 249/2000 7. pantā ir paredzēts:
“Vienotās likmes summa, kas ir ietverta šī rīkojuma 1. pantā minēto naftas produktu cenā, ir atskaitāma no nodokļa.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
8
Lukoil prasīja Ekonomikas ministrijai atmaksāt summas, ko tā ir samaksājusi par naftas produktu eksportu atbilstoši OUG Nr. 249/2000 no 2007. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 31. martam.
9
Ar 2010. gada 24. maija vēstuli Ekonomikas ministrija atteicās atmaksāt Lukoil prasītās summas.
10
Tad Lukoil cēla prasību Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija). Šī sabiedrība būtībā apgalvoja, ka minētās summas neesot pamatotas kopš Rumānijas pievienošanās Eiropas Savienībai 2007. gada 1. janvārī, jo to maksāšana esot pretrunā LESD 30. pantam tāpēc, ka tās esot nodoklis fiskāliem mērķiem, ko vienpusēji uzliek dalībvalsts un kas tiek iekasēts par precēm, kuras šķērso robežu.
11
Ar 2011. gada 12. oktobra spriedumu Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa) noraidīja Lukoil prasību. Šī tiesa ir nospriedusi it īpaši, ka summa 0,01 USD par litru, kas iekļauta naftas produktu cenā, tiekot aprēķināta par produktiem, kas piegādāti gan Rumānijā, gan ārpus šīs dalībvalsts, tādējādi, tā kā aplūkojamā nodeva neesot jāmaksā tāpēc, ka prece šķērso robežu, tā nav ne izvedmuita, ne maksājums ar līdzvērtīgu iedarbību, bet gan ir iekšējais nodoklis. Tā piebilda, ka, pieņemot, ka ar OUG Nr. 249/2000 ieviestā nodeva ir LESD 30. pantā aizliegts muitas nodoklis, Lukoil lūgums atmaksāt tai šo nodevu esot nepamatots, ņemot vērā aizliegumu nepamatoti iedzīvoties, ko Tiesa ir piemērojusi 1997. gada 14. janvāra spriedumā Comateb u.c. (no C‑192/95 līdz C‑218/95, EU:C:1997:12). Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa) uzskata, ka atbilstoši OUG Nr. 249/2000 1. pantam aplūkotā summa esot iekļauta tā benzīna un tās dīzeļdegvielas cenā, kas tiek piegādāti ārpus Rumānijas, un tādējādi to maksājot nevis persona, kas piegādā naftas produktus, bet ieguvējs.
12
Lukoil iesniedza apelācijas sūdzību par 2011. gada 12. oktobra spriedumu Înalta Curte de Casație și Justiție a României (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija). Šī tiesa atcēla minēto spriedumu un nosūtīja lietu Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa). Ar 2016. gada 25. janvāra spriedumu šī tiesa noraidīja Lukoil prasību.
13
Šajā spriedumā Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa), pamatojoties uz grāmatvedības revīziju, uzskatīja, ka, lai gan Lukoil ir aprēķinājusi un samaksājusi attiecīgo nodevu valstij, tā nav pievienojusi vienotas likmes summu 0,01 USD par litru to naftas produktu pārdošanas cenai, ko tā pārdeva laikposmā no 2007. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 31. martam, bet šo summu samaksājusi pati no saviem līdzekļiem. Lai gan ir šis konstatējums, šī tiesa tomēr nosprieda, ka Lukoil nav pierādījusi, ka minētās nodevas samaksa tai būtu radījusi zaudējumus. Lukoil pēc pašas ierosmes esot ieviesusi samaksas noteikumus, ko nav paredzējusi atbildētāja iestāde un kas nav pamatoti ar OUG Nr. 249/2000 noteikumiem. Tādējādi minētā tiesa nosprieda, ka Lukoil neesot tiesību uz prasīto atmaksāšanu, jo strīdīgā nodeva esot tikusi samaksāta, nevis pamatojoties uz tiesību normām, kas būtu galīgi atzītas par nelikumīgām tāpēc, ka tās ir pretrunā Savienības tiesībām, bet pamatojoties uz mehānismu, ko Lukoil pati bija ieviesusi un kas nebija paredzēts valsts tiesiskajā regulējumā.
14
Lukoil iesniedza apelācijas sūdzību par 2016. gada 25. janvāra spriedumu Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa). Šī tiesa norāda, ka strīdīgā nodeva ir maksājums ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību, jo tās ir finanšu saistības, to vienpusēji uzliek dalībvalsts kompetentā iestāde, un tā tiek uzlikta precēm tāpēc, ka tās šķērso robežu. Tā norāda, ka Lukoil ir prasījusi atmaksāt nodevas, ko tā ir samaksājusi no pašas kapitāla laikposmā no 2007. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 31. martam. Tiesa nekad nav spriedusi, ievērojot LESD 30. pantu, par jautājumu, vai gadījumā, ja nodokļu maksātājs faktiski ir samaksājis maksājumu ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību, tas var prasīt atmaksāt samaksātās summas pat tad, ja šī maksājuma samaksas mehānisms valsts tiesību aktos ir paredzēts tādējādi, ka minētais maksājums ir jānodod patērētājam.
15
Šajos apstākļos Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai LESD 30. panta noteikumus ir liegts interpretēt tādējādi, ka, ja nodokļu maksātājs ir faktiski samaksājis maksājumu ar nodoklim līdzvērtīgu iedarbību, tas var prasīt šādā veidā samaksāto summu atmaksu arī tad, ja nodevas maksāšanas mehānisms valsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēts tādējādi, ka tas tiek pārnests uz Eiropas patērētāju?
2)
Vai summu, kuras iekasētas kā maksājumi ar nodoklim līdzvērtīgu iedarbību, ja nodokļu maksātājs ir šīs summas faktiski samaksājis (nevis pārnesis uz patērētāju), atmaksa ir saderīga ar Savienības tiesību noteikumiem?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
16
Uzdodot šos divus jautājumus, kas ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Savienības tiesības, it īpaši LESD 30. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļu maksātājam, kas faktiski ir samaksājis šim pantam pretrunā esošu maksājumu ar līdzvērtīgu iedarbību, ir jābūt iespējai saņemt šajā saistībā samaksāto summu atmaksa pat situācijā, ja nodevas maksāšanas mehānisms valsts tiesību aktos ir paredzēts tādējādi, ka šī nodeva tiek pārnesta uz patērētāju.
Ievada apsvērumi
17
Apstāklis, ka valsts tiesa prejudiciālo jautājumu ir izteikusi, formāli atsaucoties uz noteiktām Savienības tiesību normām, neliedz Tiesai sniegt šai tiesai visus interpretācijas elementus, kas tai var būt noderīgi, izspriežot izskatāmo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā uz tiem ir atsaukusies. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas iesniegtās informācijas un tostarp no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu motivācijas ir tiesības nošķirt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (it īpaši skat. spriedumus, 2009. gada 27. oktobris, ČEZ, C‑115/08, EU:C:2009:660, 81. punkts, un 2016. gada 29. septembris, Essent Belgium, C‑492/14, EU:C:2016:732, 43. punkts).
18
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa norāda, ka OUG Nr. 249/2000 paredzētā nodeva, ir maksājums ar līdzvērtīgu iedarbību LESD 30. panta izpratnē. Tomēr no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka, atbildot uz Lukoil atmaksāšanas lūgumu, Ekonomikas ministrija esot apgalvojusi, ka šī nodeva neesot ne muitas nodoklis, ne maksājums ar līdzvērtīgu iedarbību, bet ir iekšējais nodoklis, un Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa), kas izskata pamatlietu pēc būtības, 2011. gada 12. oktobra spriedumā šo secinājumu ir apstiprinājusi.
19
Rakstveida apsvērumos Rumānijas valdība un Eiropas Komisija uzskata arī, ka OUG Nr. 249/2000 paredzētā nodeva ir iekšējais nodoklis LESD 110. panta izpratnē.
20
Ņemot vērā šīs domstarpības, tādējādi, pirms atbildēt uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem, ir jāsniedz šai tiesai visi interpretācijas elementi, kas noder, lai juridiski kvalificētu minēto nodevu, ievērojot Savienības tiesības.
21
Maksājums ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību ir ikviens maksājums, lai arī minimāls, kas noteikts vienpusēji un neatkarīgi no tā nosaukuma un tā noteikšanas metodes un kas tiek uzlikts precēm tāpēc, ka tās šķērso robežu, ja tas nav muitas nodoklis tiešajā šī vārda nozīmē. Savukārt uz maksājumiem, kas noteikti ar vispārēju iekšējo nodokļu sistēmu un sistemātiski un atkarībā no tiem pašiem objektīvajiem kritērijiem aptver preču kategorijas neatkarīgi no to izcelsmes vai galamērķa, attiecas LESD 110. pants, kurā ir aizliegti diskriminējoši iekšējie nodokļi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2006. gada 15. jūnijs, Air Liquide Industries Belgium, C‑393/04 un C‑41/05, EU:C:2006:403, 51., 55. un 56. punkts, kā arī 2008. gada 17. jūlijs, Essent Netwerk Noord u.c., C‑206/06, EU:C:2008:413, 40. un 41. punkts).
22
Maksājums, kas, pamatojoties uz identiskiem kritērijiem, attiecas uz valsts produktiem, kuri tiek tirgoti valsts tirgū, un tiem, kas tiek eksportēti, tomēr var tikt aizliegts ar LESD, ja ieņēmumi, kas tiek gūti no šī maksājuma, ir paredzēti tādu darbību atbalstīšanai, kuras rada priekšrocības īpaši valsts precēm, kas tiek tirgotas valsts tirgū.
23
Šādā gadījumā tas var radīt eksportēto produktu diskrimināciju, ciktāl nodokļu apgrūtinājums produktiem, kas tiek tirgoti valsts tirgū, tiek neitralizēts ar ieguvumiem, kurus šis maksājums finansē, turpretī maksājums, kas tiek uzlikts eksportētajiem produktiem, ir neto apgrūtinājums (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2002. gada 23. aprīlis, Nygård, C‑234/99, EU:C:2002:244, 22. punkts, un 2006. gada 8. jūnijs, Koornstra, C‑517/04, EU:C:2006:375, 18. punkts).
24
Šajā ziņā, ja ieguvumi, kas izriet no tā, kā tiek izmantoti ienākumi no nodevas, kas veido daļu no vispārējās iekšējās nodokļu sistēmas un kas sistemātiski attiecas gan uz valsts produktiem, kuri tiek tirgoti valsts tirgū, gan uz produktiem, kuri tiek eksportēti, pilnībā kompensē apgrūtinājumu valsts produktam, kas tiek tirgots valsts tirgū, kad tas tiek laists tirgū, šāda nodeva ir maksājums ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību, kas nav saderīgs ar LESD 28. un 30. pantu. Savukārt šāda nodeva ir LESD 110. pantā paredzētā diskriminācijas aizlieguma pārkāpums, ja ieguvumi, kas rodas valsts produktiem, kuri tiek tirgoti valsts tirgū, izmantojot ienākumus no maksājumiem, tikai daļēji atsver apgrūtinājumu tiem. Šajā gadījumā principā likumīgā nodeva, kas tiek uzlikta eksportētajiem valsts produktiem, jāaizliedz, ciktāl tā atsver šo apgrūtinājumu, un attiecīgi jāsamazina (šajā ziņā skat. spriedumu, 2006. gada 8. jūnijs, Koornstra, C‑517/04, EU:C:2006:375, 19. un 20. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
25
Lai kompensācijas kritērijs tiktu lietderīgi un pareizi piemērots, tas nozīmē, ka atsauces periodā ir jāpārbauda summu, kas par valsts produktiem, kuri tiek tirgoti valsts tirgū, kopumā ir iekasētas kā aplūkotā nodeva, un šo produktu gūto ekskluzīvo ieguvumu līdzvērtība. Tātad iesniedzējtiesai ir jāpārliecinās, ka valsts produkti, kas tiek tirgoti valsts tirgū, faktiski nesaņem ekskluzīvu ieguvumu vai proporcionāli lielāku ieguvumu no ienākumiem no strīdīgās nodevas, kas varētu pilnībā vai daļēji atsvērt šīs nodevas radīto apgrūtinājumu, kā eksportētie valsts produkti (šajā ziņā skat. spriedumu, 2006. gada 8. jūnijs, Koornstra, C‑517/04, EU:C:2006:375, 21. un 22. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
26
Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka ar OUG Nr. 249/2000 ir izveidots Speciālais fonds naftas produktiem, kas izveidots agrākā CRP parādu atgūšanai un ko finansē visi Rumānijā reģistrēto naftas produktu (benzīns un dīzeļdegviela) ražotāji un rafinētāji. Saskaņā ar OUG Nr. 249/2000 1. pantu šiem nodokļu maksātājiem produktu, ko tie piegādā gan valsts tirgū, gan ārpus Rumānijas, cenā ir jāiekļauj vienotas likmes summa 0,01 USD apmērā par katru pārdoto naftas produkta litru. Saskaņā ar OUG Nr. 249/2000 5. pantu pienākums aprēķināt un samaksāt no tā izrietošās summas ir ražotājiem un rafinētājiem, kas ir Rumānijā reģistrētas juridiskas personas, neatkarīgi no to produktu galamērķa.
27
Lai gan OUG Nr. 249/2000 1. pantā paredzētā nodeva ir vienpusēji noteikts maksājums, kas tiek uzlikts precēm, tomēr nešķiet, ka, ievērojot iepriekšējā punktā norādītos elementus, tā pamats ir robežas šķērsošana. Šī nodeva ir piemērojama vienādi, ar vienādu likmi un vienā un tajā pašā stadijā gan Rumānijas tirgū piegādātiem naftas produktiem, gan tiem, kas tiek piegādāti citā dalībvalstī. Tātad šķiet, ka minētajā 1. pantā paredzētais nodevas iekasējamības gadījums ir naftas produktu pārdošana – vienalga, vai tā notiek Rumānijā vai citā dalībvalstī. Tādējādi šī nodeva ir piemērojama neatkarīgi no tā, ka attiecīgie naftas produkti šķērso Rumānijas robežu.
28
Šādos apstākļos minētā nodeva var būt nediskriminējošs iekšējais nodoklis, kas ir saderīgs ar Savienības tiesībām.
29
Tomēr iesniedzējtiesai vēl ir jāpārliecinās, vai ienākumi no šīs pašas nodevas nesniedz ieguvumus valsts naftas produktiem, kas tiek tirgoti valsts tirgū, jo tās nolēmumā nav ietverts neviens elements šajā ziņā. Apstāklis, ka OUG Nr. 249/2000 1. pantā paredzētās nodevas mērķis ir samaksāt agrākās CRP parādus, pats par sevi nevar ļaut galīgi izslēgt iespēju, ka ienākumi no šīs nodevas faktiski tiek paredzēti to darbību atbalstīšanai, kurās šie produkti tiek izmantoti ekskluzīvi vai daļēji, kaitējot valsts produktiem, kuri tiek eksportēti uz citām dalībvalstīm, kas nav Rumānija.
30
Tā kā no šīs pārbaudes izriet, ka ienākumi no OUG Nr. 249/2000 1. pantā paredzētās nodevas nesniedz ieguvumus valsts produktiem, kas tiek tirgoti valsts tirgū, šī nodeva var būt likumīgs iekšējais nodoklis. Ja izrādītos, ka tā tiem sniedz daļējus ieguvumus vai pilnībā kompensē apgrūtinājumu, varētu būt runa vai nu pirmajā gadījumā par LESD 110. pantam pretēju diskriminējošu iekšējo nodokli, vai otrajā gadījumā par LESD 30. pantam pretēju maksājumu ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību. Tādējādi iesniedzējtiesai ir jāveic vajadzīgās pārbaudes, lai noteiktu OUG Nr. 249/2000 1. pantā paredzētās nodevas raksturu un tās saderību ar Savienības tiesībām.
31
Pēc tam, kad ir sniegti šie precizējumi, gadījumā, ja runa ir par LESD 30. pantam pretēju maksājumu ar līdzvērtīgu iedarbību, ir jāatbild uz jautājumu par tiesībām uz atmaksāšanu, kāds tas ir pārformulēts šī sprieduma 16. punktā.
Par tiesībām uz atmaksāšanu
32
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka tiesības uz dalībvalstī pretēji Savienības tiesībām iekasētu nodokļu atmaksāšanu ir Savienības tiesību normās, kā tās ir interpretējusi Tiesa, nodokļa maksātājiem paredzēto tiesību sekas un papildinājums. Tādējādi dalībvalstij principā ir jāatmaksā nodokļi, kas iekasēti, pārkāpjot Savienības tiesības, saskaņā ar valsts procesuālajiem noteikumiem, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus (šajā nozīmē it īpaši skat. spriedumus, 1983. gada 9. novembris, San Giorgio, 199/82, EU:C:1983:318, 12. punkts; 1997. gada 14. janvāris, Comateb u.c., no C‑192/95 līdz C‑218/95, EU:C:1997:12, 20. punkts, kā arī 2013. gada 12. decembris, Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation, C‑362/12, EU:C:2013:834, 30. punkts).
33
Tomēr, paredzot izņēmumu no principa, ka ar Savienības tiesībām nesaderīgi nodokļi ir jāatmaksā, nepamatoti iekasēta nodokļa atmaksa var tikt atteikta, ja tās rezultātā tiesību subjekti nepamatoti iedzīvotos. Tādēļ, lai aizsargātu Savienības tiesību sistēmā šajā jomā garantētās tiesības, pretrunā Savienības tiesībām iekasēto nodokļu, nodevu un maksājumu atmaksāšana nav obligāta, ja tiek konstatēts, ka persona, kurai šie maksājumi bija jāveic, tos faktiski ir pārnesusi uz citiem subjektiem (spriedumi, 1983. gada 9. novembris, San Giorgio, 199/82, EU:C:1983:318, 13. punkts; 1997. gada 14. janvāris, Comateb u.c., no C‑192/95 līdz C‑218/95, EU:C:1997:12, 21. punkts, kā arī 2011. gada 6. septembris, Lady & Kid u.c., C‑398/09, EU:C:2011:540, 18. punkts).
34
Šādos apstākļos nepamatoti iekasēto nodevu sedz nevis saimnieciskās darbības subjekts, bet gan pircējs, kuram tā ir tikusi nodota. Tādēļ atmaksāt saimnieciskās darbības subjektam nodevas summu, ko tas jau saņēmis no pircēja, būtu tas pats, kas piešķirt tam divkāršu maksājumu, ko varētu uzskatīt par nepamatotu iedzīvošanos, tādējādi nekādi nelabojot sekas, kuras bija nodevas nelikumībai, attiecībā uz pircēju (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1997. gada 14. janvāris, Comateb u.c., no C‑192/95 līdz C‑218/95, EU:C:1997:12, 22. punkts, kā arī 2011. gada 6. septembris, Lady & Kid u.c., C‑398/09, EU:C:2011:540, 19. punkts).
35
Tā kā šāds atteikums atmaksāt nodevu, ar kuru aplikta preču tirdzniecība, ir no Savienības tiesību sistēmas izrietošu subjektīvu tiesību ierobežojums, tas jāinterpretē šauri. Tādējādi tieša nepamatoti samaksātās nodevas pārnešana uz pircēju ir vienīgais izņēmums no tiesībām uz tādu maksājumu atmaksāšanu, kas ir iekasēti, pārkāpjot Savienības tiesības (spriedums, 2011. gada 6. septembris, Lady & Kid u.c., C‑398/09, EU:C:2011:540, 20. punkts).
36
Šajā gadījumā ir skaidrs, ka pretēji OUG Nr. 249/2000 1. pantā paredzētajam Lukoil nav nodevusi šajā pantā paredzēto nodevu tās tirgoto naftas produktu patērētājam. Iesniedzējtiesa šaubās par to, vai situācijā, kad šīs nodevas maksāšanas mehānisms ir paredzēts valsts tiesību aktos tādējādi, ka minētā nodeva tiek nodota patērētājam, Lukoil tomēr varētu būt tiesības uz tās samaksāto summu atmaksāšanu.
37
Šajā ziņā ir jānorāda, ka, tā kā Lukoil ir sedzis OUG Nr. 249/2000 1. pantā paredzēto summu, šīs summas atmaksāšana nenozīmētu šīs sabiedrības nepamatotu iedzīvošanos. Šādos apstākļos, tā kā šajā gadījumā nav runa par vienīgo izņēmumu no ar Savienības tiesībām nesaderīgu nodevu atmaksāšanas principa, ko ir atļāvusi Tiesa, Lukoil ir tiesības uz tās samaksātā nodokļa atmaksāšanu, ja tā tiek kvalificēta par maksājumu ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību. Iespējamā no valsts tiesību aktiem izrietošā pienākuma pārnest pamatlietā aplūkoto nodevu uz attiecīgā produkta galīgo cenu neievērošanai šajā ziņā nav nozīmes. Tiesības uz šīs nodevas atmaksāšanu, kas ir pamatotas ar Savienības tiesībām, nevar tikt atteiktas, pamatojoties uz valsts tiesībām.
38
Turklāt jāprecizē, ka Lukoil esot arī tiesības uz nodevas, kuru tā ir samaksājusi atbilstoši OUG Nr. 249/2000 1. pantam, atmaksāšanu, lai arī daļēju, gadījumā, ja, ievērojot Tiesas judikatūru un šī sprieduma 21.–25. punktā ietvertos apsvērumus, iesniedzējtiesa konstatētu, ka šajā pantā paredzētais nodoklis ir LESD 110. pantam pretējs diskriminējošs iekšējais nodoklis. Šādā gadījumā šīs tiesības uz atmaksāšanu attiektos uz starpību starp nodevu, kura samaksāta par produktiem, kas tiek tirgoti Savienības tirgū, un par produktiem, kas tiek tirgoti valsts tirgū, saistībā ar pēdējo minēto apgrūtinājumu pienācīgi ņemot vērā ieguvumus, kas ekskluzīvi ir bijuši šiem produktiem.
39
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka Savienības tiesības, it īpaši LESD 30. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļu maksātājam, kas faktiski ir samaksājis šim pantam pretrunā esošu maksājumu ar līdzvērtīgu iedarbību, ir jābūt iespējai saņemt šajā saistībā samaksāto summu atmaksa pat situācijā, ja nodevas maksāšanas mehānisms valsts tiesību aktos ir paredzēts tādējādi, ka šī nodeva tiek nodota patērētājam.
Par tiesāšanās izdevumiem
40
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Savienības tiesības, it īpaši LESD 30. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļu maksātājam, kas faktiski ir samaksājis šim pantam pretrunā esošu maksājumu ar līdzvērtīgu iedarbību, ir jābūt iespējai saņemt šajā saistībā samaksāto summu atmaksa pat situācijā, ja nodevas maksāšanas mehānisms valsts tiesību aktos ir paredzēts tādējādi, ka šī nodeva tiek nodota patērētājam.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – rumāņu.