PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2008. gada 2. decembrī
Lieta T‑471/04
Georgios Karatzoglou
pret
Eiropas Rekonstrukcijas aģentūru (ERA)
Civildienests – Pagaidu darbinieks – Lietas nodošana atpakaļ Civildienesta tiesai pēc atcelšanas – Līguma izbeigšana – Pienākums norādīt pamatojumu – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Labas pārvaldības princips
Priekšmets      Prasība atcelt ERA 2004. gada 26. februāra lēmumu, ar kuru uzteikts prasītāja darba līgums
Nolēmums      Prasību noraidīt. Georgios Karatzoglou k‑gs un Eiropas Rekonstrukcijas aģentūra (ERA) sedz katrs savus Tiesā un Pirmās instances tiesā radušos tiesāšanās izdevumus
paši.
Kopsavilkums
1.      Ierēdņi – Pagaidu darbinieki – Atšķirīgas sistēmas – Ar pagaidu darbinieku uz nenoteiktu laiku noslēgta līguma uzteikums –
Pienākums norādīt pamatojumu – Neesamība
(Civildienesta noteikumu 25. panta otrā daļa; Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 11. pants un 47. panta 2. punkta a) apakšpunkts)
2.      Ierēdņi – Prasība – Pamati – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Jēdziens
3.      Ierēdņi – Pagaidu darbinieki – Ar pagaidu darbinieku uz nenoteiktu laiku noslēgta līguma uzteikums – Piedāvājums pārcelt uz
citu valsti – Atteikums
1.      Uz nenoteiktu laiku noslēgta pagaidu darbinieka līguma izbeigšana, kas skaidri paredzēta Pārējo darbinieku nodarbināšanas
kārtības 47. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ietilpst kompetentās institūcijas plašajā rīcības brīvībā, un darbinieks to atzīst
brīdī, kad viņš tiek pieņemts darbā. Tās pamatojums ir atrodams darba līgumā, un līdz ar to tas nav jāpamato. Pagaidu darbinieks,
kura nodarbinātība ir balstīta uz līgumu, kurš, ievērojot piemērojamās tiesības, var tikt izbeigts vienpusēji un bez pamatojuma,
šajā ziņā būtiski atšķiras no ierēdņa. Viņam nav nodarbinātības stabilitātes, kāda ir nodrošināta ierēdnim, jo viņam pēc definīcijas
ir jāpilda funkcijas tikai ierobežotu laiku. Līdz ar to pagaidu darbinieka situācija atšķiras no dienesta ierēdņa statusa,
tādējādi izslēdzot Civildienesta noteikumu 25. panta otrās daļas, kas attiecas uz minētās kārtības 11. pantā vispārīgi paredzēto
pienākumu pamatot nelabvēlīgus lēmumus, piemērošanu pēc analoģijas.
(skat. 35. un 36. punktu)
Atsauces: Tiesa, 1977. gada 18. oktobris, 25/68 Schertzer/Parlaments, Recueil, 1729. lpp., 39. un 40. punkts; 1992. gada 19. jūnijs, C‑18/91 P V./Parlaments, Recueil, I‑3997. lpp., 39. punkts. Pirmās instances tiesa, 1992. gada 28. janvāris, T‑45/90 Speybrouck/Parlaments, Recueil, II‑33. lpp., 93. punkts; 1994. gada 17. marts, T‑51/91 Hoyer/Komisija, Recueil FP, I‑A‑103. un II‑341. lpp., 27. punkts; 2005. gada 15. februāris, T‑256/01 Pyres/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑23. un II‑99. lpp., 43. punkts; 2006. gada 6. jūnijs, T‑10/02 Girardot/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑2‑129. un II‑A‑2‑609. lpp., 72. punkts.
2.      Pilnvaru nepareizas izmantošanas jēdzienam ir ļoti precīzs saturs, kas ir saistīts ar to, ka administratīvā iestāde izmanto
savas pilnvaras ar mērķi, kādam tās nav piešķirtas. Lēmumā ir pieļauta pilnvaru nepareiza izmantošana tikai tad, ja objektīvas,
atbilstošas un saskanīgas norādes liecina, ka tas ir ticis pieņemts, lai sasniegtu citus, nevis paredzētos mērķus. Šajā ziņā
nepietiek atsaukties uz dažiem faktiem, lai pamatotu savus apgalvojumus, bet vēl ir jāsniedz pietiekami precīzas, objektīvas
un saskanīgas norādes, kas var pamatot to patiesīgumu vai vismaz to ticamību un kuru neesamības gadījumā attiecīgās iestādes
apgalvojumu saturiskā pareizība nevar tikt apstrīdēta.
(skat. 49. un 50. punktu)
Atsauces: Pirmās instances tiesa, 2000. gada 5. jūlijs, T‑111/99 Samper/Parlaments, Recueil FP, I‑A‑135. un II‑611. lpp., 64. punkts; 2001. gada 19. septembris, T‑152/00 E/Komisija, Recueil FP, I‑A‑179. un II‑813. lpp., 69. punkts; 2005. gada 13. decembris, T‑155/03, T‑157/03 un T‑331/03 Cwik/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑411. un II‑1865. lpp., 179. un 180. punkts.
3.      Atbilstoši labas pārvaldības principam administrācijai, lemjot par darbinieka stāvokli, ir pienākums ņemt vērā visus apstākļus,
kas var noteikt tās lēmumu, un, to darot, tai ir jāņem vērā ne tikai dienesta intereses, bet arī attiecīgā darbinieka intereses.
Administrācija, kas ir piedāvājusi pagaidu darbiniekam viņu pārcelt uz citu valsti, nevis izbeigt ar viņu līgumu, izbeidzot
darbinieka, kurš atteicies no šīs pārcelšanas, līgumu, ņem vērā ne tikai dienesta intereses, bet arī minētā darbinieka intereses.
(skat. 56.–58. punktu)
Atsauces: Pirmās instances tiesa, 2004. gada 16. marts, T‑11/03 Afari/ECB, Recueil FP, I‑A‑65. un II‑267. lpp., 42. punkts. Civildienesta tiesa, 2007. gada 13. decembris, F‑28/06 Sequeira Wandschneider/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑0000. un II‑A‑I‑0000. lpp., 150. punkts.