62024CJ0016
TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta)
2025. gada 27. februārī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LES 19. panta 1. punkta otrā daļa – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Valsts noteikumi par kārtību, kādā lietas tiek sadalītas starp tiesas tiesnešiem – Lietu sadale, ko veic tiesas administratīvais vadītājs – Izraudzītā tiesneša pilnvaras pārbaudīt sadales likumību
Lietā C‑16/24 [Sinalov] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija) krimināllietu nodaļas 16. palāta iesniegusi ar 2024. gada 11. janvāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 11. janvārī, kriminālprocesā pret
YR u.c.,
piedaloties
Sofyiska gradska prokuratura,
TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs S. Rodins [S. Rodin], tiesneši O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei] (referente) un N. Fengers [N. Fenger],
ģenerāladvokāte: T. Čapeta [T. Ćapeta],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
Eiropas Komisijas vārdā – K. Herrmann, E. Rousseva un P. J. O. Van Nuffel, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LES 19. panta 1. punkta otro daļu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantu.
2
Šis lūgums ir iesniegts kriminālprocesā pret YR u.c. par dalību noziedzīgā organizētā grupā ar mērķi izdarīt noziedzīgus nodarījumus nodokļu jomā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Līgums par Eiropas Savienību
3
LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā ir paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ir pietiekami efektīvi tiesiskās aizsardzības nodrošināšanai jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības.”
Harta
4
Saskaņā ar Hartas 47. panta pirmo un otro daļu:
“Ikvienai personai, kuras tiesības un brīvības, kas garantētas Savienības tiesībās, tikušas pārkāptas, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, ievērojot nosacījumus, kuri paredzēti šajā pantā.
Ikvienai personai ir tiesības uz taisnīgu, atklātu un laikus veiktu lietas izskatīšanu neatkarīgā un objektīvā, tiesību aktos noteiktā tiesā. [..]”
Bulgārijas tiesību akti
Likums par tiesu varu
5
Zakon za sadebnata vlast (Likums par tiesu varu) 9. panta 1. punktā paredzēts:
“Lietas un lietu materiāli tiesu iestādēs tiek iedalīti, pamatojoties uz atlasi pēc nejaušības principa, veicot vienotu elektronisku sadali atbilstoši ienākšanas secībai, ievērojot 360.b panta prasības.”
6
Šī likuma 86. pantā noteikts:
“1.   Apgabaltiesas priekšsēdētājs īsteno apgabaltiesas organizatorisko un administratīvo vadību [..].
[..]
2) organizējot tiesnešu un piesēdētāju darbu;
[..].
2.   Priekšsēdētāja rīkojumi un noteikumi par tiesas darba organizāciju, kurus viņš ir apstiprinājis, ir saistoši visiem tiesnešiem un tiesas darbiniekiem.”
7
Minētā likuma 360.b pants ir formulēts šādi:
“1.   Tiesu iestādes izmanto informācijas sistēmas, ko apstiprina [Visshia sadeben savet (Augstākā tieslietu padome, Bulgārija)] plēnums ar tieslietu ministra un digitālās pārvaldības ministra piekrišanu.
[..]
6.   Saskaņā ar 9. pantu un 112. panta 6. punktu tiesu iestādes izmanto vienotu sistēmu lietu sadalei pēc nejaušības principa, un ir jābūt iespējai publiski pierādīt sadales nejaušību, izmantojot kriptogrāfijas līdzekļus, kas ar digitālās pārvaldības ministra piekrišanu noteikti tieslietu ministra rīkojumā.”
Vienota metodoloģija
8
Augstākā tieslietu padome izveidoja Edinna Metodika po prilozhenieto na printsipa za sluchayno razpredelenie na delata v rayonnite, okrazhnite, administrativnite, voennite, apelativnite i spetsializiranite sadilishta (Vienota metodoloģija, kā piemērot principu par lietu sadali pēc nejaušības principa rajonu, apgabalu, administratīvajās, militārajās, apelācijas un specializētajās tiesās, turpmāk tekstā – “vienotā metodoloģija”).
9
Vienotās metodoloģijas 1. punkta b) apakšpunkts, kas reglamentē sadali pēc nejaušības principa, ir formulēts šādi:
“Lietas visās tiesās tiek sadalītas pēc nejaušības principa atbilstoši to ienākšanas kārtībai atkarībā no lietas priekšmeta un veida un ievērojot procesuālos termiņus, kas prasa steidzamu izskatīšanu.”
10
Saskaņā ar vienotās metodoloģijas 3. punktu tiesas administratīvais vadītājs vai nodaļas priekšsēdētājs veic lietu sadali.
11
Vienotās metodoloģijas 4.1.1. punktā, kurā ir reglamentēta “konkrēta tiesneša izvēle” krimināllietās un administratīvajās lietās ar krimināltiesisku raksturu, ir noteikts:
“a)
Ja tiesvedība tiek izbeigta un lieta tiek nodota prokuroram turpmākai izmeklēšanai un pēc tam tiek nodota atpakaļ tiesai, lieta, kas sākta ar jaunu numuru, tiek nodota sākotnēji ieceltajam tiesnesim referentam.
b)
Pēc tāda tiesas nolēmuma atcelšanas, ar kuru tiesvedība ir izbeigta jurisdikcijas apsvērumu dēļ, jaunā lieta tiek nodota sākotnēji ieceltajam tiesnesim referentam.
c)
Ja lieta tiek nodota atpakaļ pirmās instances tiesai nepareizas tiesvedības dēļ un pēc tam tiek nodota tai pašai tiesai, lietu nodod sākotnēji ieceltajam referentam.”
Kriminālprocesa kodekss
12
Nakazatelno‑protsesualen kodeks (Kriminālprocesa kodekss) 6. panta 1. punktā noteikts:
“Tiesu spriešanu krimināllietās veic tikai [Konstitutsia na Republika Bulgaria (Bulgārijas Republikas Konstitūcija)] noteiktās tiesas.”
13
Šī kodeksa 10. pantā paredzēts:
“Pildot savas funkcijas, tiesneši, piesēdētāji, prokurori un izmeklēšanas iestādes ir neatkarīgas un ir pakļautas vienīgi likumam.”
14
Saskaņā ar minētā kodeksa 42. panta 2. punktu:
“Ja tiesa konstatē, ka lieta ir citas tāda paša līmeņa tiesas jurisdikcijā, tā izbeidz tiesvedību un nodod lietu šai tiesai. [..]”
Tiesvedība pamatlietā un prejudiciālie jautājumi
15
2014. gada 30. oktobrīSpetsializirana prokuratura (Specializētā prokuratūra, Bulgārija) pieņēma lēmumu par YR u.c. saukšanu pie kriminālatbildības par dalību noziedzīgā organizētā grupā ar mērķi izdarīt noziedzīgus nodarījumus nodokļu jomā, šajā gadījumā – pievienotās vērtības nodokļa (PVN) nesamaksāšanu par summu 6364428 Bulgārijas levu (BGN) (aptuveni 3254080 EUR) no 2008. gada janvāra līdz 2012. gada martam, un vērsās Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināllietu tiesa, Bulgārija).
16
Saskaņā ar iesniedzējtiesas nolēmumā ietverto norādi YR u.c. vainas atzīšana nozīmētu, ka viņu soda noteikšana būtu pakļauta Padomes Pamatlēmumam 2004/757/TI (2004. gada 25. oktobris), ar ko paredz minimuma noteikumus par noziedzīgu darbību pazīmēm un sodiem narkotisko vielu nelikumīgas tirdzniecības jomā (OV 2004, L 335, 8. lpp.), un Padomes Pamatlēmumam 2008/841/TI (2008. gada 24. oktobris) par cīņu pret organizēto noziedzību (OV 2008, L 300, 42. lpp.).
17
Šī lieta tika iedalīta tiesnesim I. H.
18
Iztiesāšanas sastāva, kurā ietilpst tiesnesis I. H. un divi piesēdētāji, starpnolēmums par lietas izskatīšanu pēc būtības 2022. gada 21. jūlijā apelācijas tiesvedībā procesuālo noteikumu pārkāpuma dēļ tika atcelts un lieta tika nodota atpakaļ šim iztiesāšanas sastāvam.
19
Ar 2022. gada 26. jūlija rīkojumu tiesnesis I. H. izbeidza tiesvedību pret YR u.c. Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināllietu tiesa) – kuras likvidācija stājās spēkā nākamajā dienā – attiecīgajā palātā, un šajā tiesā izskatāmās lietas bija jānodod Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija), kurai šis tiesnesis nodeva lietu.
20
2022. gada 28. jūlijā tiesnesis I. H. tika iekļauts Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa).
21
2022. gada 4. augustā šīs tiesas krimināllietu nodaļas administratīvais vadītājs izskatāmo lietu YR u.c. nodeva tiesnesei H. K., izmantojot lietu sadales sistēmu pēc nejaušības principa.
22
2023. gada 27. septembrī palāta, kuras priekšsēdētāja bija šī tiesnese, nodeva šo lietu tiesnesim I. H., ņemot vērā viņa iepriekšējo saistību ar minēto lietu. Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) krimināllietu nodaļas 16. palāta, kuras priekšsēdētājs ir tiesnesis I. H. un kura, kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu papildinājuma, kas Tiesā saņemts 2024. gada 17. janvārī, jāuzskata par iesniedzējtiesu, ņēma vērā šo nodošanu, uzskatot, ka lietas nodošanas likumība ir juridisks jautājums, kas ir jāizskata tai, nevis šīs tiesas krimināllietu nodaļas administratīvajam vadītājam, jo lietas sadales kārtība ietilpst tiesu organizācijas principos un katram iztiesāšanas sastāvam ir jāpārbauda sava kompetence. Pēc tiesas sēdes, kurā apsūdzētajiem tika dota iespēja tikt uzklausītiem, tiesnesis I. H. piekrita izskatīt attiecīgo lietu.
23
Šīs lietas nodošanas un tās pieņemšanas [izskatīšanā] dēļ Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) administratīvais vadītājs ierosināja disciplinārlietas pret tiesnesi H. K., galvenokārt par to, ka viņa attiecīgo lietu nebija nodevusi viņam atpakaļ pārdalei, un pret tiesnesi I. H. par piekrišanu izskatīt šo lietu, lai gan tā viņam nebija nodota likumīgi.
24
Iesniedzējtiesa uzskata, ka situācija tiesvedībā pret YR u.c. precīzi neatbilst vienam no vienotās metodoloģijas 4.1.1. punktā minētajiem konkrēta tiesneša izvēles gadījumiem, bet ir pielīdzināma vienam no šiem gadījumiem, proti, gadījumam, kad pēc tam, kad pirmās instances tiesas nolēmumu ir atcēlusi apelācijas tiesa, tā nodod attiecīgo lietu atpakaļ pirmajai tiesai tiesvedības atsākšanai.
25
Turklāt no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka arī divas citas lietas, kuras tiesnesis I. H. izskatīja laikā, kad viņš strādāja Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināllietu tiesa), Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) administratīvais vadītājs sākotnēji bija iedalījis saskaņā ar sadales sistēmu pēc nejaušības principa. Tomēr šādi ieceltie tiesneši, uzskatīdami, ka šīs lietas būtu bijis jāiedala tiesnesim I. H., nodeva tās atpakaļ administratīvajam vadītājam, kurš tās pārdalīja pēdējam minētajam tiesnesim, izmantojot konkrēta tiesneša izvēles sistēmu.
26
Iesniedzējtiesa arī norāda, ka ne vienotā metodoloģija, ne Vatreshni pravila za sluchayno razpredelenie na delata i za zamestvane na sadii v Nakazatelno otdelenie na Sofiyski gradski sad (Iekšējie noteikumi par lietu sadali pēc nejaušības principa un tiesnešu aizstāšanu Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) krimināllietu nodaļā) neregulē tās metodes pārbaudi, ko administratīvais vadītājs izmantojis lietas sadalei – iedalīšanu pēc nejaušības principa vai konkrēta tiesneša izvēli.
27
Iesniedzējtiesa uzskata, ka šī pārbaude ir jāuzskata par tādu, kam ir tiesas spriešanas raksturs, un līdz ar to tā ir jāveic neatkarīgi tiesai, kurai lietu ir iedalījis administratīvais vadītājs, pēc pušu uzklausīšanas un augstākas instances tiesas uzraudzībā. Šajā ziņā tā atsaucas uz Kriminālprocesa kodeksa 6. panta 1. punktu un 10. pantu, kā arī pēc analoģijas – uz šī kodeksa 42. panta 2. punktu, kas attiecas uz lietas nodošanu no vienas tiesas citai.
28
Iesniedzējtiesa tomēr norāda, ka citas instances uzskata – ja rodas šaubas par lietas sadales likumību saskaņā ar sistēmu pēc nejaušības principa, tiesnesim, kuram lieta nodota, par to ir jāinformē administratīvais vadītājs, kurš vienīgais ir kompetents izvērtēt iedalīšanas likumību un kuram vajadzības gadījumā jāizmanto cita iedalīšanas metode, proti, konkrēta tiesneša izvēle.
29
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa divu iemeslu dēļ konstatē saikni starp tās situāciju un jēdzienu “neatkarīga tiesa” Hartas 47. panta izpratnē. Proti, jautājums esot par to, vai princips, saskaņā ar kuru ikvienai personai ir tiesības uz to, lai tās lietu izskatītu šādā tiesā, ir ievērots situācijā, kad, pirmkārt, tiesa nevarētu lemt par savu kompetenci, bet tai būtu jāņem vērā administratīvā vadītāja vērtējums – un jāuzsver, ka viņš šajā statusā nepilda tiesas funkcijas un ir elements, kas nav saistīts ar iztiesāšanas sastāvu, kurš izskata lietu vai kuram tā ir jāizskata –, un kad, otrkārt, tas, ka šīs tiesas tiesnesis lemj par to, būtu disciplinārpārkāpums.
30
Iesniedzējtiesa arī uzskata, ka ir iespējams vilkt paralēles starp tās situāciju un Tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru, pirmkārt, Savienības tiesībās prasītajām neatkarības un objektivitātes garantijām tostarp ir nepieciešams, lai pastāvētu noteikumi, kas reglamentē tiesnešu iecelšanu amatā, un, otrkārt, tiek prasīts, lai pēc tiesnešu iecelšanas amatā tie netiktu pakļauti nekādam spiedienam un, pildot savus pienākumus, nesaņemtu norādījumus. Tas, ka lietu tiesnesim iedala administratīvais vadītājs, esot pielīdzināms iecelšanai amatā.
31
Turklāt iesniedzējtiesa norāda, ka pret tiesnešiem H. K. un I. H. sāktās disciplinārlietas attiecas uz to lēmumu vai aktu saturu, kurus viņi ir pieņēmuši, pildot tiesas spriešanas funkcijas. Saskaņā ar Tiesas judikatūru šādos gadījumos disciplinārlieta var tikt ierosināta tikai pavisam ārkārtējās situācijās, kad tiesneši ir pieļāvuši smagu un pilnībā neattaisnojamu rīcību, piemēram, apzināti un ļaunticīgi vai īpaši smagas un rupjas nolaidības dēļ pārkāpuši valsts un Savienības tiesību normas, kuru ievērošana tiem ir jānodrošina, vai rīkojušies patvaļīgi vai lieguši tiesiskumu.
32
Turklāt pret tiesnešiem H. K. un I. H. uzsāktās disciplinārlietas attiecoties uz situācijām, kurās viņi, iespējams, kļūdaini ir īstenojuši tiesu pilnvaras, proti, pilnvaras pašām pārbaudīt savu kompetenci, un tās ir situācijas, kurās saskaņā ar Tiesas judikatūru šādas disciplinārlietas nevar tikt ierosinātas.
33
Šādos apstākļos Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) krimināllietu nodaļas 16. palāta nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai ar [LES] 19. panta 1. punkta otro daļu un Hartas 47. pantu ir saderīga valsts tiesību akta – kurā kā tiesas spriešanas princips ir paredzēta lietu sadale tiesnešiem pēc nejaušības principa, lai noteiktu, kuram no viņiem ir jāizskata krimināllieta, – interpretācija, saskaņā ar kuru gadījumā, ja rodas šaubas par šī principa pārkāpumu lietā, kuru administratīvais vadītājs jau ir nodevis izskatīšanai, šīs šaubas ir jākliedē šādi: tas ir tiesas jautājums un par to – pēc pušu uzklausīšanas un apelācijas tiesvedībā – lemj tiesa, kas izskata lietu; vai arī tas ir administratīvs jautājums un tikai administratīvajam vadītājam ir tiesības to izvērtēt?
2)
Turklāt [šī paša valsts tiesību akta] interpretācija, saskaņā ar kuru, ja tiesnesis, kuram lieta nodota izskatīšanai, uzskata, ka saskaņā ar šo [valsts tiesību] principu [par tiesneša, kuram jāizskata un jāizspriež krimināllieta izvēli pēc nejaušības principa,] [šī lieta] ir jāizskata citam tiesnesim, un nodod lietas izskatīšanu šim tiesnesim, un [šis otrs] tiesnesis, kuram ir nodota [minētās] lietas izskatīšana, nolemj vispirms uzklausīt puses uz sacīkstes principa balstītā procesā un pēc tam patstāvīgi pieņemt lēmumu par savu kompetenci, šie divi tiesneši izdara disciplinārpārkāpumu, jo viņi ar savu rīcību kaitē tiesu sistēmas reputācijai un nepilda dienesta pienākumus?”
34
Ar lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu papildinājumu, kas Tiesā saņemts 2024. gada 29. aprīlī, iesniedzējtiesa tai nosūtīja Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) priekšsēdētāja 2024. gada 25. aprīļa rīkojuma, kas izdots saistībā ar disciplinārlietām pret tiesnešiem H. K. un I. H., kopiju, saskaņā ar kuru pret viņiem ir ierosināta disciplinārlieta par šī sprieduma 23. punktā minētajiem faktiem.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
35
Pirmais jautājums ir par LES 19. panta 1. punkta otrās daļas un Hartas 47. panta interpretāciju.
36
Vispirms jānorāda, pirmkārt, ka LES 19. panta 1. punkta otrā daļa ir piemērojama pamatlietas kontekstā. Šis pienākums jo īpaši ir piemērojams ikvienai valsts iestādei, kas kā tiesa var spriest par jautājumiem, kuri attiecas uz Savienības tiesību piemērošanu vai interpretāciju un tādējādi ietilpst jomās, uz kurām attiecas šīs tiesības (spriedums, 2020. gada 26. marts, Miasto Łowicz un Prokurator Generalny, C‑558/18 un C‑563/18, EU:C:2020:234, 34. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Tā kā iesniedzējtiesa ir šāda iestāde, tajā notiekošajam procesam ir jāatbilst prasībām, kas izriet no šajā tiesību normā paredzētajām tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
37
Otrkārt, ciktāl pirmais jautājums attiecas uz Hartas 47. panta interpretāciju, jāatgādina, ka Hartas piemērošanas joma attiecībā uz dalībvalstu rīcību ir definēta tās 51. panta 1. punktā, saskaņā ar kuru Hartas noteikumi attiecas uz dalībvalstīm, ja tās īsteno Savienības tiesību aktus. No tā izriet, ka Savienības tiesību sistēmā garantētās pamattiesības ir piemērojamas visās Savienības tiesībās reglamentētajās situācijās, taču ne ārpus tām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 19. novembris, A. K. u.c.(Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas neatkarība), C‑585/18, C‑624/18 un C‑625/18, EU:C:2019:982, 78. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
38
Attiecībā uz kriminālprocesu pret YR u.c. iesniedzējtiesa vienīgi norāda, ka apsūdzētajiem ir izvirzīta apsūdzība par dalību noziedzīgā organizētā grupā ar mērķi izdarīt nodokļu noziegumus saistībā ar maksājamā PVN nesamaksāšanu un ka, ja tiktu atzīta viņu vaina, viņu soda noteikšanai būtu jāpiemēro Pamatlēmums 2004/757 un Pamatlēmums 2008/841. Tomēr iesniedzējtiesas nolēmumā nav nevienas norādes par šīs tiesvedības faktiskajiem apstākļiem, kas izskaidrotu šos apgalvojumus un ļautu Tiesai pārbaudīt, vai minētā tiesvedība patiešām ietver Savienības tiesību īstenošanu.
39
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 94. panta c) punktu lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāietver to iemeslu izklāsts, kas likuši iesniedzējtiesai šaubīties par noteiktu Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamību, kā arī saikne, ko tā konstatējusi starp šīm tiesību normām un pamatlietai piemērojamajiem valsts tiesību aktiem. Šajā ziņā jāatgādina, ka šajā izklāstā jāiekļauj arī Reglamenta 94. panta a) punktā prasīto nozīmīgo faktu kopsavilkums, kam ir jāļauj Tiesai pārbaudīt ne tikai lūguma pieņemamību, bet arī tās kompetenci atbildēt uz uzdoto jautājumu (spriedums, 2014. gada 9. septembris, Parva Investitsionna Banka u.c., C‑488/13, EU:C:2014:2191, 25. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
40
Šajā gadījumā tas tā nav.
41
Hartas 47. pants tomēr ir jāņem vērā, interpretējot LES 19. panta 1. punkta otro daļu. Tā kā šajā pēdējā minētajā tiesību normā ir noteikts, ka visām dalībvalstīm ir jānodrošina tiesību aizsardzības līdzekļi, kas ir pietiekami, lai jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības, nodrošinātu efektīvu tiesību aizsardzību tiesā it īpaši Hartas 47. panta izpratnē, šis pants – lai arī pamatlietai tas nav piemērojams – ir pienācīgi jāņem vērā, interpretējot LES 19. panta 1. punkta otro daļu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 20. aprīlis, Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
42
Līdz ar to ir jāuzskata, ka ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to Hartas 47. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja dalībvalsts ir ieviesusi lietu sadales sistēmu tiesās, kas ir balstīta uz principu par iztiesāšanas sastāva atlasi pēc nejaušības principa – ar dažiem izņēmumiem – un kas paredz katras tiesas administratīvā vadītāja iesaisti, tā nepieļauj, ka tad, ja tiesnesim, kuram lieta ir iedalīta, ir šaubas par šīs sadales likumību, šim tiesnesim tiek liegts pašam lemt par šo jautājumu un attiecīgā gadījumā nodot minēto lietu citam šīs pašas tiesas tiesnesim, pamatojoties uz to, ka tā būtu bijusi jāiedala šim otrajam tiesnesim, bet pirmajam tiesnesim attiecīgā lieta ir jānodod atpakaļ šīs tiesas administratīvajam vadītājam, lai tas pārbaudītu šīs lietas sākotnējās iedalīšanas likumību un, iespējams, to pārdalītu.
43
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pašreiz spēkā esošajām Savienības tiesībām tās nereglamentē tiesu organizāciju dalībvalstīs, it īpaši attiecībā uz valsts tiesu izveidi, sastāvu, kompetenci un darbību, un līdz ar to noteikumi šajā jomā principā ir dalībvalstu kompetencē. Tomēr šīm valstīm, īstenojot šo kompetenci, ir jāievēro pienākumi, kas tām izriet no Savienības tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 21. decembris, Euro Box Promotion u.c., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 un C‑840/19, EU:C:2021:1034, 133. un 180. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
44
Tā tas ir it īpaši attiecībā uz pienākumiem, kas izriet no LES 19. panta 1. punkta otrās daļas (spriedumi, 2020. gada 26. marts, Miasto Łowicz un Prokurator Generalny, C‑558/18 un C‑563/18, EU:C:2020:234, 36. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra, un 2024. gada 11. jūlijs, Hann‑Invest u.c., C‑554/21, C‑622/21 un C‑727/21, EU:C:2024:594, 44. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), kas ir tiesību norma, ar kuru dalībvalstīm uzlikts pienākums izveidot nepieciešamos tiesību aizsardzības līdzekļus, lai nodrošinātu efektīvu tiesību aizsardzību tiesā jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības.
45
Noteikumiem par lietu sadali tiesā ir saikne ar jēdzienu “efektīva tiesību aizsardzība tiesā” šīs tiesību normas izpratnē.
46
Proti, pienākumi, kas izriet no LES 19. panta 1. punkta otrās daļas attiecas uz to, ka jāpastāv tiesību aktos noteiktai tiesai, ņemot vērā nesaraujamās saiknes, kas pastāv starp piekļuvi šādai tiesai un tiesnešu neatkarības un objektivitātes garantijām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 11. jūlijs, Hann‑Invest u.c., C‑554/21, C‑622/21 un C‑727/21, EU:C:2024:594, 55. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), kas arī ir garantijas, kuras prasa LES 19. panta 1. punkta otrā daļa.
47
Šis pienākums iepriekš noteikt tiesību aktos tiesas, kuras ietilpst tiesību aizsardzības līdzekļu sistēmā jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības, kas ir minēts arī Hartas 47. panta otrajā daļā, attiecas ne tikai uz pašas tiesas pastāvēšanas juridisko pamatu, bet arī uz katras lietas iztiesāšanas sastāvu, kā arī uz jebkuru citu valsts tiesību normu, kuras neievērošana viena vai vairāku tiesnešu piedalīšanos lietas izskatīšanā padara prettiesisku (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 29. marts, Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, 121. punkts un tajā minētā judikatūra).
48
Turklāt prasība par tiesu neatkarību, kas izriet no Savienības tiesībām, attiecas ne tikai uz nepamatotu ietekmi, ko var īstenot likumdošanas vara un izpildvara, bet arī uz ietekmi, kas var rasties pašā attiecīgajā tiesā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 11. jūlijs, Hann‑Invest u.c., C‑554/21, C‑622/21 un C‑727/21, EU:C:2024:594, 54. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
49
Turklāt tiesas spriešanas funkcijas īstenošanai ir jābūt pasargātai ne tikai no jebkādas tiešas ietekmes norāžu veidā, bet arī no netiešākas ietekmes formām, kas varētu iespaidot tiesas nolēmumus (spriedums, 2024. gada 14. novembris, S. (Iztiesāšanas sastāva izmaiņas), C‑197/23, EU:C:2024:956, 62. punkts un tajā minētā judikatūra).
50
To noteikumu pārkāpumam, kas attiecas uz tiesneša, kuram jālemj konkrētā lietā, noteikšanu, var būt šādas sekas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 14. novembris, S. (Iztiesāšanas sastāva izmaiņas)C‑197/23, EU:C:2024:956, 55. punkts).
51
Šajā gadījumā, kā izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma, valsts tiesībās ir iedibināta tāda lietu sadales tiesās sistēma, kas ir balstīta uz principu par iztiesāšanas sastāva atlasi pēc nejaušības principa – ar dažiem izņēmumiem – un kas paredz šo tiesu administratīvo vadītāju – kuri paši ir šīs tiesas locekļi – iesaisti. Šāda sadales sistēma pati par sevi nešķiet esam tāda, kas iztiesāšanas sastāvus pakļautu nepamatotai ietekmei. It īpaši kļūda sadales noteikumu piemērošanā katrā ziņā nenozīmē šādas ietekmes esamību. Tomēr nevar izslēgt it īpaši to, ka lietas neiedalīšana tiesnesim, kura izskatīšanā tā bija agrākā tiesvedības stadijā, situācijā, kad valsts tiesībās šāda iedalīšana ir paredzēta, var būt vērsta uz to, lai izvairītos no tā, ka šis tiesnesis turpina izskatīt šo lietu.
52
Šajā kontekstā rodas jautājums par šādas sadales sistēmas pareizas piemērošanas pārbaudi konkrētā lietā.
53
Šajā ziņā jānorāda, ka iespēja pārbaudīt, vai ir ievērotas garantijas, kas saistītas ar jēdzienu “tiesību aktos noteikta tiesa” šī sprieduma 47. punktā precizētajā izpratnē, ir nepieciešama paļāvībai, kas demokrātiskas sabiedrības tiesām ir jārada tiesību subjektam. Tādējādi pārbaude par to, vai ir ievērota prasība, ka ikvienai tiesai pēc tās sastāva ir jābūt neatkarīgai, objektīvai un tiesību aktos noteiktai tiesai, ir būtiska formas prasība, kuras ievērošana ir sabiedriskās kārtības jautājums (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2008. gada 1. jūlijs, Chronopost un La Poste/UFEX u. c., C‑341/06 P un C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 46. punkts, kā arī 2024. gada 8. maijs, Asociația Forumul Judecătorilor din România (Tiesnešu apvienība), C‑53/23, EU:C:2024:388, 55. punkts un tajā minētā judikatūra). Tiesa ir nospriedusi, ka šādu pārbaudi tiesai ir jāspēj veikt, izskatot prasību, attiecīgā gadījumā pēc savas ierosmes, ja par šo jautājumu rodas nopietnas šaubas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 26. marts, Simpson/Padome un HG/Komisija, pārskatīšana, C‑542/18 RX‑II un C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, 57. un 58. punkts).
54
Efektīva tiesību aizsardzība tiesā nevar tikt nodrošināta, ja pēc kāda lietas dalībnieka pieteikuma vai pēc pašas tiesas ierosmes, pastāvot nopietnām šaubām, to noteikumu ievērošana, ar kuriem tiesai tiek piešķirts “neatkarīgas, objektīvas un tiesību aktos noteiktas tiesas” statuss, nevar tikt pārbaudīta tiesā un, iespējams, to neievērošanas gadījumā nevar tikt piemērots sods, jo pretējā gadījumā tos var neievērot bez jebkādām sekām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 14. novembris, S. (Iztiesāšanas sastāva izmaiņas)C‑197/23, EU:C:2024:956, 66. punkts).
55
No tā izriet, ka LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā, lasot to Hartas 47. panta gaismā, ir noteikts, ka valsts tiesību normas par lietu sadali ievērošanu jāvar pārbaudīt tiesā, lai noteiktu, vai iztiesāšanas sastāvs, kuram ir iedalīta konkrētā lieta, ir neatkarīga, objektīva un tiesību aktos noteikta tiesa.
56
Tomēr, ņemot vērā šā sprieduma 43. punktā atgādināto dalībvalstu kompetenci attiecībā uz to tiesu sistēmas organizāciju, Savienības tiesībām nav pretrunā tas, ka tad, ja tiesnesim, kuram lietu ir iedalījis attiecīgās tiesas administratīvais vadītājs, rodas šaubas par šīs iedalīšanas likumību, ņemot vērā piemērojamās valsts tiesību normas, viņam šī lieta ir jānodod atpakaļ šim vadītājam, ņemot vērā viņa likumīgās prerogatīvas, lai viņš pārbaudītu šo likumību, un attiecīgā gadījumā jāpiekrīt izskatīt minēto lietu sākotnējās iedalīšanas apstiprināšanas gadījumā. Tomēr minētā vadītāja veiktās iedalīšanas likumību ir jāvar pārbaudīt tiesā saskaņā ar valsts tiesību normām.
57
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to Hartas 47. panta gaismā, jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja dalībvalsts ir ieviesusi lietu sadales sistēmu tiesās, kas ir balstīta uz principu par iztiesāšanas sastāva atlasi pēc nejaušības principa – ar dažiem izņēmumiem – un kas paredz katras tiesas administratīvā vadītāja iesaisti, tā pieļauj, ka tad, ja tiesnesim, kuram lieta ir iedalīta, ir šaubas par šīs sadales likumību, šim tiesnesim tiek liegts pašam lemt par šo jautājumu un attiecīgā gadījumā nodot minēto lietu citam šīs pašas tiesas tiesnesim, pamatojoties uz to, ka tā būtu bijusi jāiedala šim otrajam tiesnesim, bet pirmajam tiesnesim attiecīgā lieta ir jānodod atpakaļ šīs tiesas administratīvajam vadītājam, lai tas pārbaudītu šīs lietas sākotnējās iedalīšanas likumību un, iespējams, to pārdalītu. Administratīvā vadītāja veiktās iedalīšanas likumību ir jāvar pārbaudīt tiesā saskaņā ar valsts tiesību normām.
Par otro jautājumu
58
Ar otro jautājumu, kas uzdots tā paša valsts tiesiskā regulējuma kontekstā kā pirmais jautājums, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa un Hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka tad, ja tiesnesis, kuram lieta ir iedalīta saskaņā ar sadales sistēmu pēc nejaušības principa, uzskata, ka izņēmuma kārtā šī lieta būtu bijusi jāiedala konkrēti citam šīs pašas tiesas tiesnesim, un līdz ar to minēto lietu nodod atpakaļ šim tiesnesim un ja pēdējais minētais tiesnesis piekrīt lemt par savu kompetenci, var uzskatīt, ka abi tiesneši ir izdarījuši disciplinārpārkāpumu.
59
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 267. panta formulējumu lūgtajam prejudiciālajam nolēmumam ir jābūt “vajadzīgam”, lai iesniedzējtiesa varētu “sniegt spriedumu” lietā, kuru tā izskata. No šī formulējuma, kā arī no šī panta sistēmas izriet, ka, pirmkārt, tiesas, kura lūdz sniegt prejudiciālu nolēmumu, izskatīšanā ir jābūt strīdam, kura ietvaros tai ir jāpieņem nolēmums, kurā var tikt ņemts vērā šis prejudiciālais nolēmums (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. marts, Prokurator Generalny (Augstākās tiesas Disciplinārlietu palāta – Iecelšana), C‑508/19, EU:C:2022:201, 62. punkts un tajā minētā judikatūra), un, otrkārt, Tiesa nevar lemt par prejudiciālo jautājumu, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu (spriedums, 2023. gada 21. septembris, Juan, C‑164/22, EU:C:2023:684, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
60
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa iztiesā lietu par kriminālvajāšanu pret YR u.c., nevis izskata disciplinārlietu pret tiesnešiem I. H. un H. K. Tomēr, ņemot vērā iesniedzējtiesas nolēmumu, jautājumam par to, vai tas, ka šie divi tiesneši pieņem konkrētus lēmumus par lietas sadali saistībā ar šo kriminālvajāšanu, var būt disciplinārpārkāpumi, šķiet, nav nozīmes, lai pieņemtu nolēmumu saistībā ar minēto kriminālvajāšanu, jo iesniedzējtiesas nolēmumā nav sniegtas pamatotas norādes par faktisku saikni starp abām procedūrām.
61
Tādējādi otrajam jautājumam varēja būt nozīme tikai saistībā ar disciplinārlietu, kas lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemšanas dienā bija izskatīšanā citā instancē, nevis iesniedzējtiesā, kurā tas turklāt varēja tikt izvirzīts (pēc analoģijas skat. rīkojumu, 2022. gada 22. decembris, Sąd Najwyższy, no C‑491/20 līdz C‑496/20, C‑506/20, C‑509/20 un C‑511/20, EU:C:2022:1046, 84. un 85. punkts).
62
Līdz ar to otrais jautājums ir nepieņemams.
Par tiesāšanās izdevumiem
63
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, interpretējot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta gaismā,
jāinterpretē tādējādi, ka
tad, ja dalībvalsts ir ieviesusi lietu sadales sistēmu tiesās, kas ir balstīta uz principu par iztiesāšanas sastāva atlasi pēc nejaušības principa – ar dažiem izņēmumiem – un kas paredz katras tiesas administratīvā vadītāja iesaisti, tā pieļauj, ka tad, ja tiesnesim, kuram lieta ir iedalīta, ir šaubas par šīs sadales likumību, šim tiesnesim tiek liegts pašam lemt par šo jautājumu un attiecīgā gadījumā nodot minēto lietu citam šīs pašas tiesas tiesnesim, pamatojoties uz to, ka tā būtu bijusi jāiedala šim otrajam tiesnesim, bet pirmajam tiesnesim attiecīgā lieta ir jānodod atpakaļ šīs tiesas administratīvajam vadītājam, lai tas pārbaudītu šīs lietas sākotnējās iedalīšanas likumību un, iespējams, to pārdalītu. Administratīvā vadītāja veiktās iedalīšanas likumību ir jāvar pārbaudīt tiesā saskaņā ar valsts tiesību normām.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.