62024CJ0371
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
19. března 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů prováděným za účelem potírání trestné činnosti – Směrnice (EU) 2016/680 – Článek 10 – Zpracování zvláštních kategorií osobních údajů – Shromažďování biometrických údajů – Sejmutí otisků prstů a pořízení fotografií – Osoba, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin – Naprostá nezbytnost – Posuzovací pravomoc – Povinnost uvést odůvodnění – Odmítnutí subjektu údajů podrobit se shromáždění svých biometrických údajů – Vnitrostátní právní předpisy umožňující stíhat a odsoudit osobu pro specifický trestný čin spočívající v tomto odmítnutí, přestože není vedeno stíhání ani nedošlo k odsouzení pro trestný čin, který byl základem pro zamýšlené shromažďování těchto údajů.“
Ve věci C‑371/24 [Comdribus] (
i
),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím cour d’appel de Paris (Odvolací soud v Paříži, Francie) ze dne 26. dubna 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 24. května 2024, v trestním řízení proti
HW
za účasti:
Ministère public,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení: M. L. Arastey Sahún, předsedkyně senátu, K. Lenaerts, předseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce pátého senátu, J. Passer, E. Regan (zpravodaj) a D. Gratsias, soudci,
generální advokát: M. Szpunar,
za soudní kancelář: E. Sartori, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 30. dubna 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za HW: A. Baudelin, advokát,
–
za francouzskou vládu: R. Bénard, B. Dourthe, F. du Couëdic a B. Fodda, jako zmocněnci,
–
za českou vládu: L. Březinová a J. Vláčil, jako zmocněnci,
–
za Irsko: M. Browne, Chief State Solicitor, A. Burke a A. Joyce, jako zmocněnci, ve spolupráci s: A. Thuillier, BL,
–
za polskou vládu: B. Majczyna, jako zmocněnec,
–
za Evropskou komisi: A. Bouchagiar, H. Kranenborg a M. Wasmeier, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 1. srpna 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a článků 8 a 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, o volném pohybu těchto údajů a o zrušení rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV (Úř. věst. 2016, L 119, s. 89).
2
Tato žádost byla předložena v rámci trestního řízení zahájeného proti HW, na jehož závěr byl dotyčný z důvodu, že se odmítl podrobit identifikačním úkonům v podobě sejmutí otisků prstů a pořízení fotografií, odsouzen k peněžitému trestu, přestože byl v případě trestného činu, který byl základem pro provedení těchto úkonů, zproštěn obžaloby.
Právní rámec
Unijní právo
3
Článek 1 směrnice 2016/680, nadepsaný „Předmět a cíle“, v odstavci 1 stanoví:
„Tato směrnice stanoví pravidla týkající se ochrany fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení.“
4
Článek 2 této směrnice, nadepsaný „Oblast působnosti“, v odstavci 1 stanoví:
„Tato směrnice se vztahuje na zpracování osobních údajů příslušnými orgány pro účely uvedené v čl. 1 odst. 1.“
5
Článek 3 této směrnice, nadepsaný „Definice“, stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumějí:
1)
‚osobními údaji‘ veškeré informace o identifikované nebo identifikovatelné fyzické osobě […]; identifikovatelnou fyzickou osobou je fyzická osoba, kterou lze přímo či nepřímo identifikovat, zejména s odkazem na určitý identifikátor, například jméno, identifikační číslo, lokační údaje, síťový identifikátor nebo na jeden či více zvláštních prvků fyzické, fyziologické, genetické, psychické, ekonomické, kulturní nebo společenské identity této fyzické osoby;
2)
‚zpracováním‘ jakákoliv operace nebo soubor operací s osobními údaji nebo soubory osobních údajů, který je prováděn pomocí či bez pomoci automatizovaných postupů, jako je shromáždění, zaznamenání, uspořádání, strukturování, uložení, přizpůsobení nebo pozměnění, vyhledání, nahlédnutí, použití, zpřístupnění přenosem, šíření nebo jakékoliv jiné zpřístupnění, seřazení či zkombinování, omezení, výmaz nebo zničení;
[…]
7)
‚příslušným orgánem‘:
a)
jakýkoliv orgán veřejné moci příslušný k prevenci, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů či výkonu trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení; nebo
b)
jakýkoliv jiný orgán nebo subjekt pověřený právem členského státu plnit veřejnou funkci a vykonávat veřejnou moc pro účely prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů či výkonu trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení;
8)
‚správcem‘ příslušný orgán, který sám nebo společně s jinými určuje účely a prostředky zpracování osobních údajů; jsou-li účely a prostředky tohoto zpracování určeny právem Unie či členského státu, může toto právo určit dotčeného správce nebo zvláštní kritéria pro jeho určení;
[…]
12)
‚genetickými údaji‘ osobní údaje týkající se zděděných nebo získaných genetických znaků fyzické osoby, které poskytují jedinečné informace o její fyziologii či zdravotním stavu a které vyplývají zejména z analýzy biologického vzorku dotčené fyzické osoby;
13)
‚biometrickými údaji‘ osobní údaje vyplývající z konkrétního technického zpracování týkající se fyzických či fyziologických znaků nebo znaků chování fyzické osoby, které umožňuje nebo potvrzuje její jedinečnou identifikaci, například zobrazení obličeje nebo daktyloskopické údaje;
[…]“
6
Článek 4 směrnice 2016/680, nadepsaný „Zásady zpracování osobních údajů“, stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby byly osobní údaje:
a)
zpracovávány zákonným a korektním způsobem;
b)
shromažďovány pro určité, výslovně vyjádřené a legitimní účely a nebyly zpracovávány způsobem, který je s těmito účely neslučitelný;
c)
přiměřené, relevantní a omezené na nezbytný rozsah ve vztahu k účelům, pro které jsou zpracovávány;
[…]
4.   Správce odpovídá za dodržení odstavců 1, 2 a 3 a musí být schopen toto dodržení doložit.“
7
Článek 8 této směrnice, nadepsaný „Zákonnost zpracování“, stanoví:
„1.   Členské státy stanoví, že zpracování je zákonné, pouze pokud je nezbytné ke splnění úkolu prováděného příslušným orgánem pro účely stanovené v čl. 1 odst. 1 a v rozsahu nezbytném pro tyto účely a pokud má základ v právu Unie nebo členského státu.
2.   Právo členského státu upravující zpracování v oblasti působnosti této směrnice stanoví alespoň cíle zpracování, osobní údaje, jež mají být zpracovány, a účely zpracování.“
8
Článek 10 této směrnice, nadepsaný „Zpracování zvláštních kategorií osobních údajů“, stanoví:
„Zpracování osobních údajů, které vypovídají o rasovém či etnickém původu, politických názorech, náboženském vyznání či filosofickém přesvědčení nebo členství v odborech, a zpracovaní genetických údajů, biometrických údajů za účelem jedinečné identifikace fyzické osoby, údajů o zdravotním stavu nebo údajů o sexuálním životě či sexuální orientaci fyzické osoby je povoleno pouze tehdy, pokud je zcela nezbytné, pokud existují vhodné záruky práv a svobod subjektu údajů a:
a)
pokud je povoleno právem Unie nebo členského státu;
b)
na ochranu životně důležitých zájmů subjektu údajů nebo jiné fyzické osoby; nebo
c)
pokud se týká údajů zjevně zveřejněných subjektem údajů.“
9
Článek 54 této směrnice, nadepsaný „Právo na účinnou soudní ochranu vůči správci nebo zpracovateli“, stanoví:
„Aniž je dotčena jakákoli dostupná správní nebo mimosoudní ochrana, včetně práva podat stížnost u dozorového úřadu podle článku 52, stanoví členské státy právo subjektu údajů na účinnou soudní ochranu, pokud má za to, že práva mu přiznaná předpisy přijatými na základě této směrnice byla porušena v důsledku zpracování jeho osobních údajů v rozporu s uvedenými předpisy.“
Francouzské právo
10
Článek 55-1 code de procédure pénale (trestní řád), ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení (dále jen „trestní řád“), stanoví:
„Komisař kriminální policie může odebrat nebo nechat pod svým dohledem odebrat […] u jakékoli osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin, externí vzorky nutné k realizaci technických a vědeckých vyšetření za účelem porovnání se stopami a důkazy odebranými pro potřeby vyšetřování.
Provede nebo nechá pod svým dohledem provést identifikační úkony a zejména sejmutí otisků prstů nebo pořízení fotografií nezbytných k vložení a nahlížení do policejních rejstříků v souladu s pravidly specifickými pro každý z těchto rejstříků.
Odmítnutí osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin, podrobit se odběrům, které jsou uvedeny v prvním a druhém pododstavci a které nařídil komisař soudní policie, se trestá odnětím svobody na jeden rok a peněžitým trestem 15000 eur.“
Původní řízení a předběžné otázky
11
Dne 30. května 2020 obsadila více než stovka aktivistů za ochranu klimatu avenue des Champs-Élysées v Paříži (Francie). Pořádkové síly, které zasahovaly při jejich rozptylování, zadržely několik osob, včetně HW, a to pro pořádání neoznámené demonstrace a násilí proti orgánu veřejné moci. HW, který byl v rámci svého zadržení vyslechnut, uvedl svou totožnost, ale odmítl se podrobit sejmutí otisků prstů a pořízení fotografií a odmítl sdělit kód k odemčení svého mobilního telefonu a sám jej odblokovat, přestože byl informován, že toto odmítnutí představuje přečin, za který mu hrozí trest odnětí svobody a peněžitý trest.
12
Dne 1. června 2020 byl HW po skončení zadržení předveden před státního zástupce a poté před juge des libertés et de la détention (soudce příslušný pro rozhodování ve věcech zbavení svobody a vazby, Francie), který nad ním zavedl soudní dohled a oznámil mu, že se bude muset dostavit před tribunal correctionnel de Paris (Trestní soud v Paříži, Francie). HW byl obžalován ze spáchání následujících skutků:
–
zaprvé, že dne 30. května 2020 v Paříži pořádal demonstraci na veřejné komunikaci, která nebyla za podmínek stanovených zákonem dopředu oznámena, v projednávaném případě zejména tím, že vybízel účastníky a dával jim pokyn, aby nepředkládali své doklady totožnosti a aby neuposlechli příkazů pořádkových sil a vytvořili lidský řetěz, přičemž jeho pokyny byly ostatními demonstranty okamžitě následovány;
–
zadruhé, že dne 31. května 2020 v Paříži, i když znal tajnou kombinaci k dešifrování kryptografického prostředku, který mohl být použit k přípravě, usnadnění nebo spáchání zločinu nebo přečinu, odmítl ji vydat nebo zadat na základě výzvy soudu učiněné v rámci vyšetřování vedeného státním zástupcem, v rámci vyšetřování pachatele přistiženého při činu nebo v rámci vyšetřování vedeného vyšetřujícím soudcem, v projednávaném případě tím, že odmítl sdělit kódy svého telefonu, a
–
zatřetí, že dne 30. května 2020 v Paříži, i když ve vztahu k němu jedna nebo více skutečností zakládaly důvodné podezření, že spáchal nebo se pokusil spáchat trestný čin, se odmítl podrobit identifikačním úkonům, a to zejména sejmutí otisků prstů či dlaní nebo pořízení fotografií nezbytných k vložení a nahlížení do policejních rejstříků v souladu s pravidly specifickými pro každý z těchto rejstříků.
13
Rozsudkem ze dne 8. září 2021 tribunal correctionnel de Paris (Trestní soud v Paříži) zprostil HW obžaloby v rozsahu, v němž byl viněn ze spáchání prvních dvou trestných činů uvedených v předchozím bodě. Naproti tomu jej shledal vinným ze spáchání skutků v rámci třetího trestného činu uvedeného v témž bodě, a uložil mu tedy peněžitý trest ve výši 300 eur.
14
HW i státní zastupitelství podali proti uvedenému rozsudku odvolání ke cour d’appel de Paris (Odvolací soud v Paříži, Francie), který je předkládajícím soudem.
15
Předkládající soud připomíná, že Soudní dvůr v rozsudku ze dne 26. ledna 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboty (Registrace biometrických a genetických údajů policií) (C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 135), rozhodl, že článek 10 směrnice 2016/680 ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a článkem 8 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví systematické shromažďování biometrických a genetických údajů každého obviněného z úmyslného trestného činu stíhaného z úřední povinnosti za účelem jejich registrace, ale nestanoví povinnost příslušného orgánu určit a prokázat, zda je toto shromažďování zcela nezbytné k dosažení konkrétních sledovaných cílů a zda těchto cílů nelze dosáhnout opatřeními, která představují méně závažný zásah do práv a svobod subjektu údajů.
16
Předkládající soud má za to, že navzdory shora uvedenému rozsudku přetrvávají určité pochybnosti o výkladu těchto ustanovení směrnice 2016/680, zejména s ohledem na rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy, o něž jde ve věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek, a článkem 55-1 trestního řádu.
17
Zaprvé se podle předkládajícího soudu úvahy Soudního dvora ve výše uvedeném rozsudku vztahují na trestní řízení, pro něž je stanoveno systematické shromažďování biometrických a genetických údajů o každé osobě, proti níž existují dostatečné důkazy o spáchání trestného činu odůvodňující její trestní stíhání. Soudní dvůr naopak ještě nerozhodoval o takové právní situaci, na jakou pamatuje článek 55-1 trestního řádu, který v rámci vyšetřování stanoví systematické shromažďování biometrických údajů osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin, aniž to vyústilo ve sdělení obvinění. Podle předkládajícího soudu je tedy nezbytné určit, zda je posledně uvedená podmínka dostatečná ke splnění požadavků vyplývajících z této směrnice.
18
Zadruhé, i když byl Soudní dvůr dotázán na povinnost příslušného orgánu přiměřeně odůvodnit nezbytnost shromažďování biometrických a genetických údajů z hlediska požadavků vyplývajících z uvedené směrnice, v rozsudku ze dne 26. ledna 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboty (Registrace biometrických a genetických údajů policií) (C‑205/21, EU:C:2023:49), uvedl pouze to, že vnitrostátnímu soudu přísluší ověřit, zda vnitrostátní právo umožňuje posoudit „naprostou nezbytnost“ shromažďování biometrických a genetických údajů subjektu údajů ve smyslu článku 10 téže směrnice. Odpověď na otázku, zda požadavek na přiměřené odůvodnění naprosté nezbytnosti shromažďování spadá do rámce vyšetřování vedeného komisařem soudní policie, který je příslušným orgánem podle článku 55-1 trestního řádu, nebo do rámce následného přezkumu ze strany soudu rozhodujícího o zákonnosti tohoto shromažďování, zůstává nejistá.
19
Zatřetí článek 55-1 trestního řádu vyvolává s ohledem na unijní právo další dosud neřešenou otázku. Podle třetího pododstavce tohoto ustanovení totiž odmítnutí podrobit se identifikačnímu úkonu představuje specifický trestný čin, který může vést ke stíhání a odsouzení, i když primární trestný čin, který byl základem zamýšleného shromažďování, k takovému stíhání nebo takovému odsouzení jeho údajného pachatele nevedl. Vyvstává tedy otázka, zda je splněna podmínka„naprosté nezbytnosti“ ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680, která je vyžadována k tomu, aby bylo možné shromažďovat biometrické údaje, a zda je stíhání nebo případné odsouzení za tento specifický trestný čin odůvodnitelné.
20
Podle předkládajícího soudu je odpověď na tyto otázky zásadní pro výsledek původního řízení, neboť HW byl odsouzen pouze pro trestný čin odmítnutí podrobit se identifikačnímu úkonu, přestože byl zproštěn obžaloby z primárního trestného činu, kterým byl tento identifikační úkon odůvodněn, aniž byla kdy v průběhu řízení přiměřeně odůvodněna naprostá nezbytnost tohoto úkonu.
21
Za těchto podmínek se cour d’appel de Paris (Odvolací soud v Paříži) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být článek 10 směrnice 2016/680 ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a dále s čl[ánkem] 8 […] této směrnice vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, jako je článek 55-1 […] trestního řádu, které stanoví systematický (daktyloskopický a fotografický) identifikační úkon u osob, ve vztahu k nimž existuje jeden nebo více důvodů pro podezření, že spáchaly nebo se pokusily spáchat trestný čin?
2)
Musí být článek 10 směrnice 2016/680 ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a dále s čl[ánkem] 8 […] této směrnice vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, jako je článek 55-1 […] trestního řádu, které nestanoví povinnost příslušného orgánu v každém jednotlivém případě odpovídajícím způsobem odůvodnit, proč je identifikační úkon zcela nezbytný?
3)
Musí být článek 10 směrnice 2016/680 ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a dále s čl[ánkem] 8 […] této směrnice vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, jako je článek 55-1 […] trestního řádu, které umožňují samostatně stíhat a odsoudit osobu, která odmítla identifikační úkon, i když tato osoba nebyla stíhána a odsouzena za trestný čin, který byl základem pro opatření spočívající v identifikačním úkonu?“
K předběžným otázkám
K první otázce
22
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být článek 10 směrnice 2016/680 ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a článkem 8 této směrnice vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví systematické shromažďování biometrických údajů každé osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin.
23
Úvodem je třeba připomenout, že článek 10 této směrnice představuje zvláštní ustanovení, které má určitým kategoriím osobních údajů, jako jsou biometrické nebo genetické údaje, zajistit zvýšenou ochranu tím, že definuje přísnější podmínky pro zákonnost jejich zpracování. Tyto kategorie údajů jsou totiž svou povahou obzvláště citlivé z hlediska základních práv a svobod, jelikož při jejich zpracování mohou vzniknout závažná rizika pro práva a svobody subjektů údajů [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 48 a citovaná judikatura].
24
Článek 10 uvedené směrnice v této souvislosti stanoví, že v případě osobních údajů spadajících do některé z kategorií taxativně vyjmenovaných v tomto článku (dále jen „citlivé osobní údaje“), včetně biometrických a genetických údajů, musí jejich zpracování vedle podmínky, že spadá pod některý ze tří případů vyjmenovaných v písmenech a) až c) tohoto článku, tj. včetně případu pod písmenem a), podle kterého je toto zpracování povoleno právem členského státu, splňovat další dvě podmínky, a sice zaprvé podmínku, že existují „vhodné záruky“ práv a svobod subjektu údajů, a zadruhé podmínku, že zamýšlené zpracování je „zcela nezbytné“ [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 77].
25
K posledně uvedené podmínce je třeba poznamenat, že článek 10 směrnice 2016/680 představuje zvláštní provedení zásad uvedených v článcích 4 a 8 této směrnice, které se vztahují na citlivé osobní údaje a musí být dodrženy při každém zpracování údajů spadajících do působnosti téže směrnice, takže rozsah této podmínky musí být určen s ohledem na tyto zásady [rozsudek ze dne 26. ledna 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboty (Registrace biometrických a genetických údajů policií), C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 121].
26
Z toho vyplývá, že rozsah podmínky „naprosté nezbytnosti“ ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680 musí být v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. b) této směrnice určen s ohledem na účely shromažďování dotčených osobních údajů, přičemž tyto účely musí být určité, výslovně vyjádřené a legitimní. Kromě toho tato podmínka v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. c) téže směrnice vyžaduje, aby osobní údaje byly přiměřené, relevantní a omezené na nezbytný rozsah ve vztahu k účelům, pro které jsou zpracovávány, přičemž posledně uvedený požadavek vyžaduje, aby členské státy dodržovaly zásadu minimalizace zpracování údajů, jejímž je tento článek 10 zvláštním použitím na citlivé osobní údaje [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. ledna 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboty (Registrace biometrických a genetických údajů policií), C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 122].
27
Dosah této podmínky musí být dále ve světle čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice 2016/680 určen s ohledem na čl. 8 odst. 1 této směrnice, podle kterého musí členské státy zejména stanovit, že zpracování je zákonné, pouze pokud je nezbytné ke splnění úkolu prováděného příslušným orgánem pro účely stanovené v čl. 1 odst. 1 této směrnice a v rozsahu nezbytném pro tyto účely, a na její čl. 8 odst. 2, který vyžaduje, aby právo členského státu upravující zpracování v oblasti působnosti této směrnice stanovilo alespoň cíle zpracování, osobní údaje, jež mají být zpracovány, a účely zpracování [rozsudek ze dne 26. ledna 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboty (Registrace biometrických a genetických údajů policií), C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 123].
28
S ohledem na tyto zásady vyplývající z čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a článku 8 směrnice 2016/680 znamená podmínka „naprosté nezbytnosti“ ve smyslu článku 10 této směrnice, který definuje přísnější podmínky pro zákonnost zpracování citlivých údajů ve vztahu k podmínkám vyplývajícím z uvedených článků 4 a 8, v první řadě to, že tato nezbytnost musí být posuzována obzvláště striktně s ohledem na účely sledované dotčeným zpracováním, a takové zpracování proto může být považováno za nezbytné pouze v omezeném počtu případů [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. ledna 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboty (Registrace biometrických a genetických údajů policií), C‑205/21, EU:C:2023:49, body 117 a 118, a rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 78].
29
Účely zpracování citlivých osobních údajů, jako je shromažďování biometrických a genetických údajů, nemohou proto být vymezeny příliš obecně, ale vyžadují, aby byly dostatečně přesným a konkrétním způsobem charakterizovány, aby bylo možné posoudit „naprostou nezbytnost“ jejich zpracování ve smyslu tohoto článku 10 [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 79 a citovaná judikatura].
30
V tomto ohledu směrnice 2016/680 sice nedefinuje pojem „účely zpracování“, avšak lze uvést, jak plyne z bodu 27 tohoto rozsudku, že čl. 8 odst. 2 této směrnice tento pojem výslovně odlišuje od pojmu „cíle zpracování“ [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 80].
31
Soudní dvůr přitom již rozhodl, že pojem „cíle zpracování“ ve smyslu tohoto čl. 8 odst. 2 odkazuje na obecnější účely uvedené v čl. 1 odst. 1 směrnice 2016/680, které musí zpracování sledovat, aby se na něj vztahovala tato směrnice, zatímco pojem „účely zpracování“ ve smyslu zejména tohoto čl. 8 odst. 2 musí být chápán tak, že odkazuje na specifické a konkrétní účely zpracování osobních údajů s ohledem na takový úkol, kterým je správce pověřen, jako je specifický úkol související s prevencí, vyšetřováním, odhalováním či stíháním trestných činů nebo výkonem trestů [rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 81].
32
Ve druhé řadě podmínka „naprosté nezbytnosti“ ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680 předpokládá obzvláště přísný dohled nad dodržováním zásady minimalizace zpracování dotyčných údajů stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. c) této směrnice a vyžaduje tak, aby se správce citlivých osobních údajů ujistil, že účelu sledovaného dotyčným zpracováním nelze stejně účinně dosáhnout využitím jiných kategorií údajů než těch, které jsou uvedeny v řečeném článku 10 [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. ledna 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboty (Registrace biometrických a genetických údajů policií), C‑205/21, EU:C:2023:49, body 125 a 126, a rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, body 82 a 85], přičemž tato zásada je vyjádřením zásady proporcionality [rozsudek ze dne 4. října 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o přístupu k osobním údajům uloženým v mobilním telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 79 a citovaná judikatura].
33
Ve třetí řadě s ohledem na závažná rizika, která představuje zpracování citlivých osobních údajů pro práva a svobody subjektů údajů, zejména v souvislosti s úkoly příslušných orgánů pro účely uvedené v čl. 1 odst. 1 směrnice 2016/680, vyžaduje podmínka „naprosté nezbytnosti“ ve smyslu článku 10 této směrnice zohlednění zvláštního významu účelu, který je dotyčným zpracováním sledován. Tento význam lze posoudit zejména v závislosti na povaze tohoto účelu, jelikož toto zpracování slouží specifickému a konkrétnímu účelu v souvislosti s prevencí trestných činů nebo hrozeb pro veřejnou bezpečnost vykazujících určitý stupeň závažnosti, postihováním takových trestných činů nebo ochranou před takovými hrozbami, jakož i s ohledem na konkrétní okolnosti, za nichž je uvedené zpracování prováděno [rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 83 a citovaná judikatura].
34
Ve čtvrté řadě, pokud jde o shromažďování biometrických a genetických údajů osob obviněných nebo podezřelých ze spáchání úmyslného trestného činu pro účely budoucí identifikace a budoucího srovnání těchto osob, z judikatury Soudního dvora vyplývá, že je třeba při posuzování, zda je toto shromažďování zcela nezbytné, zohlednit všechny relevantní skutečnosti, jako jsou zejména povaha a závažnost údajného trestného činu, pro který je jim sděleno obvinění, konkrétní okolnosti tohoto trestného činu, případná souvislost uvedeného trestného činu s jinými probíhajícími řízeními, trestní minulost nebo individuální profil dotčených osob [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 84 a citovaná judikatura].
35
Platí proto, že i když členský stát může dosáhnout souladu se směrnicí 2016/680 buď tím, že pověří příslušné orgány, aby v každém jednotlivém případě zajistily dodržení podmínky, že každé zpracování citlivých osobních údajů musí být „zcela nezbytné“ ve smyslu článku 10 této směrnice, nebo tím, že na legislativní úrovni stanoví kritéria pro posouzení, která musí orgány následně uplatňovat nediskrečním způsobem, nic to nemění na tom, že v tomto druhém případě musí být tato kritéria takové povahy, aby splňovala všechny požadavky vyplývající z téže podmínky, jak jsou uvedeny v bodech 25 až 34 tohoto rozsudku [rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 87].
36
V této souvislosti dospěl Soudní dvůr s ohledem na všechny tyto požadavky k závěru, že vnitrostátní právní předpisy, které stanoví systematické shromažďování biometrických a genetických údajů každého obviněného z úmyslného trestného činu stíhaného z úřední povinnosti za účelem jejich registrace, ale nestanoví povinnost příslušného orgánu určit a prokázat, zda je toto shromažďování zcela nezbytné k dosažení specifických a konkrétních sledovaných účelů a zda těchto účelů nelze dosáhnout opatřeními, která představují méně závažný zásah do práv a svobod subjektu údajů, jsou v rozporu s touto podmínkou „naprosté nezbytnosti“ ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680, jelikož takové právní předpisy mohou vést k nediferencovanému a generalizovanému shromažďování biometrických a genetických údajů většiny obviněných [v tomto smyslu viz zejména rozsudky ze dne 30. ledna 2024, Direktor na Glavna direkcia Nacionalna policia pri MVR – Sofia, C‑118/22, EU:C:2024:97, bod 64, a ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 88 a citovaná judikatura].
37
V projednávané věci se článek 55-1 trestního řádu v rozsahu, v němž v podstatě stanoví, že komisař kriminální policie provede nebo nechá pod svým dohledem provést u každé osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin, identifikační úkony, zejména sejmutí otisků prstů a pořízení fotografií, vztahuje, podobně jako vnitrostátní právní předpisy zmíněné v bodě 36 tohoto rozsudku, na „zpracování“„biometrických údajů“ ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680. Tyto úkony totiž vedou ve smyslu čl. 3 bodů 2 a 13 této směrnice ke „shromažďování“„daktyloskopických údajů“ a „zobrazení obličeje“, které prostřednictvím konkrétního technického zpracování poskytují údaje týkající se fyzických znaků určité osoby a umožňují nebo potvrzují její jedinečnou identifikaci.
38
Jak vyplývá ze znění článku 55-1 trestního řádu a jak potvrdila francouzská vláda v písemném vyjádření, účelem tohoto shromažďování biometrických údajů je umožnit srovnání biometrických údajů trestně vyšetřované osoby se stopami a důkazy odebranými pro potřeby vyšetřování, jakož i identifikaci obviněné osoby v rámci tohoto vyšetřování nebo v jiných probíhajících či budoucích trestních řízeních.
39
Jak v podstatě uvedl generální advokát v bodech 52 až 54 svého stanoviska, takto shromážděné údaje se s ohledem na tyto specifické a konkrétní účely jeví jako přiměřené a relevantní ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. c) této směrnice s tou výhradou, že tyto účely musí být, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, vhodným a dostatečně přesným způsobem definovány právem dotyčného členského státu, včetně judikatury vnitrostátních soudů [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 90].
40
Je ovšem třeba konstatovat, že oblast působnosti shromažďování biometrických údajů, jak je definována v článku 55-1 trestního řádu, se jeví jako obzvláště široká, jelikož se týká všech osob, ve vztahu k nimž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchaly nebo se pokusily spáchat trestný čin.
41
Pouhá skutečnost, že jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že určitá osoba spáchala nebo se pokusila spáchat takový trestný čin, nemůže být považována za skutečnost, která sama o sobě umožňuje předpokládat, že shromažďování jejích biometrických údajů je zcela nezbytné vzhledem ke specifickým a konkrétním účelům, které sleduje, a s ohledem na porušení práva na respektování soukromého života zaručeného článkem 7 a práva na ochranu osobních údajů zaručeného článkem 8 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jež z něj vyplývají [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. ledna 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboty (Registrace biometrických a genetických údajů policií), C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 130].
42
Nelze totiž vyloučit, že v určitých případech nebude shromažďování biometrických údajů navzdory existenci jedné nebo více skutečností zakládajíc důvodné podezření, že subjekt údajů spáchal nebo se pokusil spáchat trestný čin, in concreto nezbytné pro probíhající trestní řízení [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. ledna 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboty (Registrace biometrických a genetických údajů policií), C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 131].
43
Dále je třeba uvést, že možnost, že shromáždění biometrických údajů určité osoby podezřelé ze spáchání nebo z pokusu o spáchání trestného činu je zcela nezbytné v rámci vyšetřování, které je proti ní vedeno, nebo v jiných probíhajících či budoucích trestních řízeních, musí být v souladu s judikaturou připomenutou v bodě 34 tohoto rozsudku posouzena s ohledem na všechny relevantní skutečnosti.
44
Jak přitom vyplývá ze samotného znění první otázky, předkládající soud vychází z předpokladu, že článek 55-1 trestního řádu stanoví systematické shromažďování biometrických údajů každé osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin, aniž má komisař kriminální policie povinnost v každém jednotlivém případě určit a prokázat, zda je toto shromažďování „zcela nezbytné“ ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680.
45
Je nicméně třeba podotknout, že francouzská vláda tento výklad vnitrostátního práva provedený předkládajícím soudem zpochybňuje.
46
Z výrazu „může“ použitého v čl. 55-1 prvním pododstavci trestního řádu totiž podle francouzské vlády vyplývá, že komisař kriminální policie má při odběru externích vzorků „nutných“ pro vyšetřování ve smyslu tohoto ustanovení určitý prostor pro uvážení.
47
Zároveň ze samotného znění čl. 55-1 druhého pododstavce trestního řádu podle francouzské vlády vyplývá, že provedení identifikačních úkonů, zejména sejmutí otisků prstů a pořízení fotografií, stanovených v tomto ustanovení závisí na zvláštních pravidlech jednotlivých policejních rejstříků, do nichž jsou výsledky těchto úkonů vkládány, a sice automatizovaného rejstříku otisků prstů a – pouze u fotografií – zpracování záznamů v rejstříku trestů. Možnost provádění identifikačních úkonů a jejich využívání je přitom striktně vymezena několika dalšími ustanoveními trestního řádu, která předkládající soud nezmiňuje. Konkrétně se podle těchto ustanovení provádějí identifikační úkony jen tehdy, je-li to nezbytné pro vyšetřování. Tato možnost navíc podléhá přísnějším podmínkám, než jen pouhému podezření ze spáchání nebo z pokusu o spáchání trestného činu, neboť se vyžaduje existence závažných nebo shodujících se nepřímých důkazů, na jejichž základě se jeví jako pravděpodobné, že se obviněná osoba jakožto pachatel nebo spolupachatel účastnila trestného činu, za který lze uložit trest odnětí svobody, nebo se vyžaduje nutnost spolehlivé identifikace této osoby.
48
Francouzská vláda také zdůrazňuje, že podmínka „naprosté nezbytnosti“ ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680 není sice zmíněna v článku 55-1 trestního řádu, ovšem je výslovně uvedena ve vnitrostátních právních předpisech, které tuto směrnici konkrétně provedly. Shromažďování biometrických údajů na základě tohoto článku 55-1 pak nemůže být v rozporu s ustanoveními těchto právních předpisů.
49
V tomto ohledu je třeba připomenout, že Soudnímu dvoru nepřísluší, aby se vyjadřoval k výkladu vnitrostátních ustanovení, ani aby posuzoval, zda jejich výklad nebo aplikace, které provádí vnitrostátní soud, jsou správné, jelikož takový výklad je ve výlučné pravomoci vnitrostátního soudu [rozsudek ze dne 4. října 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o přístupu k osobním údajům uloženým v mobilním telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 53 a citovaná judikatura].
50
Soudnímu dvoru přísluší, aby v rámci rozdělení pravomocí mezi unijními soudy a vnitrostátními soudy zohlednil skutkový a právní kontext, do něhož jsou předběžné otázky zasazeny, jak je vymezen v předkládacím rozhodnutí. Předběžné otázky musí tedy být posouzeny – bez ohledu na kritiku vyjádřenou vládou členského státu k výkladu vnitrostátního práva podaného předkládajícím soudem – na základě tohoto výkladu a Soudnímu dvoru nepřísluší ověřovat jeho správnost [rozsudek ze dne 29. července 2024, CU a ND (Sociální pomoc– Nepřímá diskriminace), C‑112/22 a C‑223/22, EU:C:2024:636, bod 40 a citovaná judikatura].
51
Za těchto podmínek je třeba uvést, že kdyby, jak uvádí předkládající soud, musel být článek 55-1 trestního řádu vykládán v tom smyslu, že vede k systematickému provádění identifikačních úkonů, zejména sejmutí otisků prstů a pořízení fotografií, u každé osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin, a příslušný orgán není povinen v každém jednotlivém případě posoudit, zda je provedení těchto identifikačních úkonů „zcela nezbytné“ ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680, byly by takové vnitrostátní právní předpisy podle judikatury připomenuté v bodě 36 tohoto rozsudku v rozporu s tímto článkem 10, pokud by mohly vést k nediferencovanému a generalizovanému shromažďování biometrických údajů těchto osob.
52
S ohledem zejména na skutečnosti uvedené v bodech 46 až 48 tohoto rozsudku je ovšem na uvedeném soudu, aby ověřil, zda vnitrostátní právní předpisy dotčené ve věci v původním řízení ukládají danému policejnímu orgánu povinnost provádět systematicky takové shromažďování, aniž je tento orgán s to v každém jednotlivém případě posoudit, zda je toto shromažďování „zcela nezbytné“ ve smyslu uvedeného článku 10.
53
Předkládající soud musí zejména s ohledem na tvrzení, které HW uvedl v původním řízení i v písemném vyjádření, je zmíněno i v odůvodnění předkládacího rozhodnutí a podle kterého jsou v automatizovaném rejstříku otisků prstů evidovány otisky prstů 6,5 milionu lidí, rovněž ověřit, zda účinné provádění vnitrostátních právních předpisů dotčených v původním řízení příslušnými orgány nevede ani k systematickému shromažďování biometrických údajů každé osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin (obdobně viz rozsudek ze dne 23. dubna 2009, Angelidaki a další, C‑378/07 až C‑380/07, EU:C:2009:250, bod 164 a citovaná judikatura). Za předpokladu uvedeného v bodě 46 tohoto rozsudku, podle kterého má komisař kriminální policie při uplatňování čl. 55-1 prvního pododstavce trestního řádu určitý prostor pro uvážení, totiž tento orgán musí tuto možnost uplatňovat v souladu s požadavky uvedenými v bodech 28 až 36 tohoto rozsudku.
54
Na první otázku je proto třeba odpovědět, že článek 10 směrnice 2016/680 ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a článkem 8 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví systematické shromažďování biometrických údajů každé osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin, ledaže se prokáže, že vnitrostátní právo definuje specifické a konkrétní účely sledované tímto shromažďováním vhodným a dostatečně přesným způsobem a že příslušný orgán je v každém jednotlivém případě povinen posoudit, zda je uvedené shromažďování zcela nezbytné k dosažení těchto účelů, takže takové shromažďování není prováděno systematicky.
K druhé otázce
55
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda musí být článek 10 směrnice 2016/680 vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které nestanoví povinnost příslušného orgánu v každém jednotlivém případě přiměřeně odůvodnit, že je shromažďování biometrických údajů každé osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin, „zcela nezbytné“ ve smyslu tohoto ustanovení.
K přípustnosti
56
Francouzská vláda považuje tuto otázku za nepřípustnou. Z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce totiž podle ní vyplývá, že důvody, které vedly předkládající soud k položení uvedené otázky, se týkají toho, který orgán má zajistit ověření „naprosté nezbytnosti“ ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680. Formulace druhé otázky se přitom netýká tohoto aspektu, nýbrž povinnosti přiměřeně případ od případu odůvodnit, proč identifikační úkon u dotčených osob takovou „naprostou nezbytnost“ naplňuje. Užitečnost odpovědi na druhou otázku pro výsledek původního řízení tedy podle francouzské vlády není doložena. Předkládající soud podle ní konkrétně nevysvětlil, v čem ustanovení unijního práva, která zmiňuje, a sice čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a články 8 a 10 této směrnice, odůvodňují jakoukoli povinnost uvést odůvodnění.
57
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se na otázky týkající se výkladu unijního práva položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí v rámci své odpovědnosti a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, vztahuje domněnka relevance [rozsudek ze dne 15. května 2003, Salzmann, C‑300/01, EU:C:2003:283, bod 31, a rozsudek ze dne 18. prosince 2025, Tenergie (Žádost o prominutí dovozního cla), C‑259/24, EU:C:2025:1013, bod 26 a citovaná judikatura].
58
Odmítnutí Soudního dvora rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem je možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny [rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 62 a citovaná judikatura].
59
V projednávané věci je třeba konstatovat, že se předkládající soud – jak vyplývá z bodu 18 tohoto rozsudku – v odůvodnění své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce výslovně táže, zda „požadavek přiměřeného odůvodnění“„naprosté nezbytnosti“ shromažďování identifikačních údajů ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680 platí pro „příslušný orgán“, jak je definován v čl. 3 bodě 7 této směrnice, tj. pro komisaře kriminální policie, nebo pro vnitrostátní soud při přezkumu aktů přijatých tímto orgánem, anebo pro oba.
60
Z toho tedy vyplývá, že na rozdíl od tvrzení francouzské vlády se předkládající soud netáže pouze na to, který orgán musí zajistit ověření „naprosté nezbytnosti“ takového shromažďování ve smyslu článku 10 uvedené směrnice, ale žádá rovněž o upřesnění rozsahu povinnosti uvést odůvodnění, která by tomuto orgánu případně příslušela, a zejména přiměřené povahy takového odůvodnění.
61
Za těchto podmínek nelze mít za to, že žádaný výklad unijního práva zjevně nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu původního řízení nebo že se týká hypotetického problému.
62
Pokud jde o důvody, na základě kterých má unijní právo ukládat příslušnému orgánu povinnost odůvodnit „naprostou nezbytnost“ shromažďování biometrických údajů ve smyslu článku 10 téže směrnice a které údajně nejsou uvedeny v předkládacím rozhodnutí, stačí uvést, že takové důvody se týkají merita odpovědi na druhou otázku, a nikoli její přípustnosti.
63
Z toho plyne, že tato druhá otázka je přípustná.
K věci samé
64
Jak vyplývá z bodu 24 tohoto rozsudku, článek 10 směrnice 2016/680 stanoví, že zpracování citlivých osobních údajů, jako je shromažďování biometrických údajů, musí vedle podmínky, že zamýšlené zpracování je „zcela nezbytné“, splňovat zejména podmínku, že existují „vhodné záruky“ práv a svobod subjektu údajů.
65
Pokud jde o posledně uvedenou podmínku, je třeba poznamenat, že článek 54 této směrnice, který je vyjádřením článku 47 Listiny, výslovně ukládá členským státům povinnost stanovit, že pokud má subjekt údajů za to, že práva mu přiznaná předpisy přijatými na základě uvedené směrnice byla porušena v důsledku zpracování jeho osobních údajů v rozporu s uvedenými předpisy, má tento subjekt údajů právo na účinnou soudní ochranu [rozsudek ze dne 4. října 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o přístup k osobním údajům uloženým v mobilním telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 117].
66
V této souvislosti z judikatury Soudního dvora rovněž vyplývá, že právo na účinnou právní ochranu zaručené tímto článkem 47 v zásadě vyžaduje, aby měl dotyčný možnost seznámit se s důvody přijatého rozhodnutí, které se ho týká, buď přečtením tohoto rozhodnutí, nebo na základě sdělení těchto důvodů, aby mu bylo umožněno hájit svá práva za co nejpříznivějších podmínek a rozhodnout se s plnou znalostí věci, zda je účelné obrátit se na příslušný soud, jakož i k tomu, aby byl tento soud plně schopen provést přezkum legality tohoto rozhodnutí (rozsudek ze dne 13. června 2024, HYA a další II, C‑229/23, EU:C:2024:505, bod 52 a citovaná judikatura).
67
I když toto právo nepředstavuje absolutní výsadu a v souladu s čl. 52 odst. 1 Listiny jej lze omezit, platí to za podmínky, že jsou tato omezení stanovena zákonem, respektují podstatu dotčených práv a svobod a jsou při dodržení zásady proporcionality nezbytná a skutečně odpovídají cílům obecného zájmu, které uznává Unie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého [rozsudek ze dne 4. října 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o přístup k osobním údajům uloženým v mobilním telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 119 a citovaná judikatura].
68
Příslušný orgán, který je podle vnitrostátního práva oprávněn shromažďovat biometrické údaje, pokud je to „zcela nezbytné“ ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680, tedy musí informovat subjekty údajů v rámci platných vnitrostátních postupů o důvodech, na nichž je tato „naprostá nezbytnost“ založena, jelikož tyto důvody jsou nezbytné k tomu, aby tyto subjekty mohly v souladu s článkem 47 Listiny uplatnit zejména právo na soudní ochranu, které je výslovně stanoveno v článku 54 této směrnice [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. října 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o přístup k osobním údajům uloženým v mobilním telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 120 a citovaná judikatura].
69
Tyto úvahy nejsou zpochybněny argumenty vlád, které se zúčastnily tohoto řízení o předběžné otázce.
70
Nejprve je třeba uvést, že taková povinnost příslušného orgánu odůvodnit, že je ve smyslu tohoto článku 10 „zcela nezbytné“ shromáždit biometrické údaje trestně vyšetřované osoby, nemůže toto vyšetřování nijak ohrozit. Takové odůvodnění totiž může být stručné, pokud je dostatečně jasné, aby subjekt údajů mohl uplatnit právo na soudní ochranu.
71
Dále je třeba poznamenat, že tato povinnost uvést odůvodnění platí tím spíše, jak vyplývá zejména z bodů 25 až 36 tohoto rozsudku, že příslušný orgán musí v souladu s uvedeným článkem 10 v každém jednotlivém případě posoudit „naprostou nezbytnost“ tohoto shromažďování údajů, a to tím, že ji určí a prokáže. Kdyby tento orgán nebyl povinen odůvodnit svá rozhodnutí v tomto ohledu, vnitrostátní soud rozhodující o legalitě tohoto shromažďování by nemohl přezkoumat skutečný výkon této posuzovací pravomoci uvedeným orgánem ani opodstatněnost uvedeného shromažďování [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. listopadu 2024, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrace biometrických a genetických údajů II), C‑80/23, EU:C:2024:991, bod 58].
72
Jak správně uvedla Evropská komise, tento výklad je podpořen čl. 4 odst. 4 směrnice 2016/680, který příslušnému orgánu, jenž shromažďuje biometrické údaje, jakožto „správci“ ve smyslu čl. 3 bodu 8 této směrnice ukládá, že musí být schopen doložit zejména splnění povinností stanovených v odst. 1 písm. a) až c) tohoto článku 4, z něhož ve spojení s článkem 10 uvedené směrnice vyplývá, že účely tohoto shromažďování musí být, jak bylo uvedeno v bodě 29 tohoto rozsudku, dostatečně přesné a konkrétní, aby umožnily posoudit, zda je toto shromažďování „zcela nezbytné“ ve smyslu tohoto článku 10.
73
Z toho plyne, že existence soudního přezkumu legality shromažďování biometrických údajů „příslušným orgánem“, jak je definován v čl. 3 bodě 7 směrnice 2016/680, nemůže v žádném případě zhojit neexistenci povinnosti tohoto orgánu odůvodnit „naprostou nezbytnost“ tohoto shromažďování v souladu s článkem 10 této směrnice tím, že dodržení této povinnosti zajistí namísto tohoto orgánu soud, jelikož posouzení požadované na základě tohoto článku 10, které právě umožňuje zajistit účinnost tohoto přezkumu, má provést uvedený orgán [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. listopadu 2024, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrace biometrických a genetických údajů II), C‑80/23, EU:C:2024:991, body 57 a 61].
74
Konečně je třeba upřesnit, že povinnost příslušného orgánu odůvodnit, že je shromažďování biometrických údajů „zcela nezbytné“ ve smyslu článku 10 směrnice 2016/680, nelze, jak uvedl generální advokát v bodě 81 svého stanoviska, považovat za nepřiměřenou zátěž pro tento orgán, jelikož jak vyplývá zejména z bodu 36 tohoto rozsudku, toto shromažďování nesmí mít v žádném případě systematickou povahu, pokud jde o osoby, ve vztahu k nimž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchaly nebo se pokusily spáchat trestný čin.
75
Na druhou otázku je proto třeba odpovědět, že článek 10 směrnice 2016/680 ve spojení s čl. 4 odst. 4 a článkem 54 této směrnice a ve světle článku 47 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které nestanoví povinnost příslušného orgánu v každém jednotlivém případě přiměřeně odůvodnit, že je shromažďování biometrických údajů každé osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin, „zcela nezbytné“ ve smyslu tohoto článku 10.
K třetí otázce
76
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda článek 10 směrnice 2016/680 ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a článkem 8 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které umožňují stíhat a odsoudit osobu pro specifický trestný čin, který spočívá v odmítnutí této osoby umožnit shromažďování jejích biometrických údajů, i když tato osoba nebyla stíhána nebo odsouzena pro trestný čin, který byl základem pro zamýšlené shromažďování těchto údajů.
K přípustnosti
77
Francouzská vláda zpochybňuje přípustnost této otázky. Tato otázka se totiž podle jejího názoru týká legality specifického trestného činu podle čl. 55-1 třetího pododstavce trestního řádu, který kriminalizuje a sankcionuje odmítnutí určité osoby podrobit se identifikačním úkonům, zatímco směrnice 2016/680 důsledky takového odmítnutí neupravuje. Dále má za to, že žádný akt unijního práva nestanoví společná pravidla týkající se možnosti členského státu kriminalizovat a sankcionovat takové odmítnutí. Článek 55-1 třetí pododstavec trestního řádu tedy nijak neprovádí unijní právo.
78
V této souvislosti však stačí připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že pokud není zjevné, že výklad aktu unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jako je tomu v projednávané věci v případě směrnice 2016/680, námitka vycházející z nepoužitelnosti tohoto aktu na věc v původním řízení se týká meritorního přezkumu otázek [rozsudek ze dne 4. října 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o přístup k osobním údajům uloženým v mobilním telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 67 a citovaná judikatura].
79
Je proto třeba mít za to, že třetí otázka je přípustná.
K věci samé
80
Za účelem odpovědi na tuto třetí otázku je třeba nejprve zkoumat, zda vnitrostátní právní předpisy, které stejně jako čl. 55-1 třetí pododstavec trestního řádu umožňují stíhat a odsoudit osobu pro specifický trestný čin, který spočívá v jejím odmítnutí umožnit shromažďování jejích biometrických údajů, i když tato osoba nebyla stíhána nebo odsouzena pro trestný čin, který byl základem pro zamýšlené shromažďování těchto údajů, spadá do působnosti unijního práva, a zejména, jak zvažuje předkládající soud, do působnosti směrnice 2016/680. Pokud by tomu tak bylo, je třeba ještě dále určit, zda ustanovení této směrnice brání takovým právním předpisům.
81
Pokud jde zaprvé o oblast působnosti uvedené směrnice, je třeba připomenout, že podle jejího čl. 2 odst. 1 se tato směrnice vztahuje na zpracování osobních údajů příslušným orgánem pro účely uvedené v jejím čl. 1 odst. 1, a to zejména pro účely prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů.
82
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že takový pokus příslušného orgánu o zpracování osobních údajů pro účely prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů, jako je pokus, o jaký se jedná, když osoba odmítne shromažďování svých biometrických údajů, spadá do působnosti směrnice 2016/680 [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. října 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o přístup k osobním údajům uloženým v mobilním telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 77].
83
Z toho plyne, jak uvedl generální advokát v bodě 99 svého stanoviska, že pokud toto odmítnutí vystavuje tuto osobu podle vnitrostátního práva uložení trestní sankce za specifický trestný čin spočívající v uvedeném odmítnutí, soulad zamýšleného shromažďování biometrických údajů s ustanoveními této směrnice je podmínkou legality této sankce (obdobně viz rozsudek ze dne 16. května 2017, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, body 41 a 74).
84
Vnitrostátní právní předpisy, které stejně jako čl. 55-1 třetí pododstavec trestního řádu umožňují stíhat a odsoudit za specifický trestný čin osobu, která odmítla shromažďování svých biometrických údajů, i když tato osoba nebyla stíhána nebo odsouzena pro trestný čin, který byl základem pro zamýšlené shromažďování těchto údajů, proto spadají do působnosti uvedené směrnice.
85
Pokud jde zadruhé o otázku, zda ustanovení směrnice 2016/680 brání takovým vnitrostátním právním předpisům, je třeba konstatovat, že jelikož soulad zamýšleného shromažďování biometrických údajů s těmito ustanoveními představuje, jak vyplývá z bodu 83 tohoto rozsudku, podmínku legality trestní sankce uložené za specifický trestný čin osobě, která toto shromažďování odmítá, může být taková sankce této osobě uložena pouze tehdy, pokud – jak vyplývá zejména z bodů 24 až 36 tohoto rozsudku – pokus o shromažďování splňuje podmínku „naprosté nezbytnosti“ ve smyslu článku 10 této směrnice ve spojení s jejím čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a článkem 8.
86
V této souvislosti, jak vyplývá z judikatury připomenuté v bodech 34 a 43 tohoto rozsudku, musí být možnost, že je zamýšlené shromažďování biometrických údajů zcela nezbytné ve smyslu uvedené směrnice, posuzována s ohledem na všechny relevantní skutečnosti v okamžiku, kdy příslušné orgány zamýšlejí toto shromažďování provést. Skutečnost, že subjekt údajů, ve vztahu k němuž v okamžiku, kdy bylo uvedené shromažďování údajů zamýšleno, existoval jeden nebo více důvodů pro podezření, že spáchal nebo se pokusil spáchat trestný čin, nebyl v konečném důsledku stíhán nebo odsouzen pro tento trestný čin, tudíž není sama o sobě rozhodující pro splnění této podmínky „naprosté nezbytnosti“.
87
Soudní dvůr již upřesnil, že pouhá okolnost, že ke shromažďování biometrických údajů osoby, které je kladeno za vinu spáchání trestného činu, došlo před tím, než byla tato osoba pravomocně odsouzena, nestačí k vyloučení možnosti považovat takové shromažďování za „zcela nezbytné“ ve smyslu článku 10 téže směrnice, pokud se s ohledem na sledované specifické a konkrétní cíle i na dotčený typ údajů může ukázat jako zcela nezbytné zejména k tomu, aby bylo možné určit, zda se uvedená osoba z důvodu své případné účasti na zločinném spolčení mohla podílet na jiných trestných činech, pro které by údaje tohoto typu mohly být relevantní, nebo je-li dáno nebezpečí útěku, k určení její totožnosti [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 93].
88
Je však třeba zdůraznit, že jelikož taková trestní sankce za specifický trestný čin, který spočívá v odmítnutí osoby umožnit shromažďování svých biometrických údajů, spadá do působnosti unijního práva, musí dodržovat obecné zásady unijního práva, mezi něž patří zásada proporcionality, která je zakotvena zejména v čl. 49 odst. 3 Listiny, podle kterého výše trestu nesmí být nepřiměřená trestnému činu [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. března 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Přímý účinek), C‑205/20, EU:C:2022:168, bod 31 a citovaná judikatura].
89
Zásada proporcionality vyžaduje, aby uložená sankce odpovídala závažnosti protiprávního jednání a aby byly při stanovení sankce i při určení výše peněžitého trestu zohledněny individuální okolnosti daného případu (rozsudek ze dne 4. října 2018, Link Logistik N&N, C‑384/17, EU:C:2018:810, bod 45).
90
V této souvislosti, jak v podstatě zdůraznil generální advokát v bodech 109 až 112 svého stanoviska, musí vnitrostátní soud, který je příslušný k uložení trestní sankce za specifický trestný čin, který spočívá v odmítnutí osoby umožnit shromažďování svých biometrických údajů, zohlednit v souladu s judikaturou připomenutou v bodě 34 tohoto rozsudku zejména chování a profil této osoby, její trestní minulost a závažnost údajného trestného činu, na němž bylo zamýšlené shromažďování založeno.
91
Na třetí otázku je proto třeba odpovědět, že článek 10 směrnice 2016/680 ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a článkem 8 této směrnice a ve světle čl. 49 odst. 3 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním předpisům, které umožňují stíhat a odsoudit osobu pro specifický trestný čin, který spočívá v odmítnutí této osoby umožnit shromažďování jejích biometrických údajů, i když tato osoba nebyla stíhána nebo odsouzena pro trestný čin, který byl základem pro zamýšlené shromažďování těchto údajů, pokud uvedené shromažďování splňuje podmínku „naprosté nezbytnosti“ ve smyslu tohoto článku 10 a trestní sankce uložená v tomto ohledu dodržuje zásadu proporcionality.
K nákladům řízení
92
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, o volném pohybu těchto údajů a o zrušení rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a článkem 8 této směrnice
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví systematické shromažďování biometrických údajů každé osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin, ledaže se prokáže, že vnitrostátní právo definuje specifické a konkrétní účely sledované tímto shromažďováním vhodným a dostatečně přesným způsobem a že příslušný orgán je v každém jednotlivém případě povinen posoudit, zda je uvedené shromažďování zcela nezbytné k dosažení těchto účelů, takže takové shromažďování není prováděno systematicky.
2)
Článek 10 směrnice 2016/680 ve spojení s čl. 4 odst. 4 a článkem 54 této směrnice a ve světle článku 47 Listiny základních práv Evropské unie
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání vnitrostátním právním předpisům, které nestanoví povinnost příslušného orgánu v každém jednotlivém případě přiměřeně odůvodnit, že je shromažďování biometrických údajů každé osoby, ve vztahu k níž jedna nebo více skutečností zakládají důvodné podezření, že spáchala nebo se pokusila spáchat trestný čin, „zcela nezbytné“ ve smyslu tohoto článku 10.
3)
Článek 10 směrnice 2016/680 ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. a) až c) a článkem 8 této směrnice a ve světle čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv
musí být vykládán v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátním právním předpisům, které umožňují stíhat a odsoudit osobu pro specifický trestný čin, který spočívá v odmítnutí této osoby umožnit shromažďování jejích biometrických údajů, i když tato osoba nebyla stíhána nebo odsouzena pro trestný čin, který byl základem pro zamýšlené shromažďování těchto údajů, pokud uvedené shromažďování splňuje podmínku „naprosté nezbytnosti“ ve smyslu tohoto článku 10 a trestní sankce uložená v tomto ohledu dodržuje zásadu proporcionality.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.