ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
14. prosince 2023(*)
„Kasační opravný prostředek – Institucionální právo – Poslanci Evropského parlamentu – Jednací řád Evropského parlamentu – Pravidla chování – Článek 10 odst. 3 – Zákaz vystavování transparentů v průběhu zasedání Parlamentu – Ústní opatření předsedy Parlamentu, kterým se poslancům zakazuje vystavovat státní vlajku na poslanecké lavici – Žaloba na neplatnost – Článek 263 SFEU – Pojem ‚napadnutelný akt‘“
Ve věci C‑767/21 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 8. prosince 2021,
Jérôme Rivière, s bydlištěm v Nice (Francie),
Dominique Bilde, s bydlištěm v Lagarde (Francie),
Joëlle Mélin, s bydlištěm v Aubagne (Francie),
Aurélia Beigneux, s bydlištěm v Hénin-Beaumont (Francie),
Thierry Mariani, s bydlištěm v Paříži (Francie),
Jordan Bardella, s bydlištěm v Montmorency (Francie),
Jean-Paul Garraud, s bydlištěm v Libourne (Francie),
Jean-François Jalkh, s bydlištěm v Gretz-Armainvilliers (Francie),
Gilbert Collard, s bydlištěm v Marseille (Francie),
Gilles Lebreton, s bydlištěm v Montivilliers (Francie),
Nicolaus Fest, s bydlištěm v Berlíně (Německo),
Gunnar Beck, s bydlištěm v Neussu (Německo),
Philippe Olivier, s bydlištěm v Draveilu (Francie),
zástupci: F. Wagner, avocat,
navrhovatelé,
další účastník řízení:
Evropský parlament, zástupci: N. Lorenz a T. Lukácsi, jako zmocněnci,
žalovaný v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
ve složení: K. Jürimäe, předsedkyně senátu, N. Piçarra (zpravodaj), M. Safjan, N. Jääskinen a M. Gavalec, soudci,
generální advokátka: T. Ćapeta,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 16. února 2023,
vydává tento
Rozsudek
1        Kasačním opravným prostředkem se Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck a Philippe Olivier, poslankyně a poslanci Evropského parlamentu, domáhají zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 6. října 2021, Rivière a další v. Parlament (T‑88/20, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2021:664), kterým Tribunál odmítl jako nepřípustnou jejich žalobu znějící na zrušení ústního opatření předsedy Parlamentu ze dne 13. ledna 2020, kterým se poslancům zakazuje vystavovat státní vlajku na poslanecké lavici (dále jen „sporné opatření“).
Právní rámec
2        Článek 10 jednacího řádu Evropského parlamentu (9. volební období – 2019–2024) (dále jen „jednací řád“), nadepsaný „Pravidla chování“, stanoví:
„1.      Chování poslanců se vyznačuje vzájemnou úctou a vychází z hodnot a zásad vymezených ve Smlouvách a zejména v Listině základních práv. […]
2.      Poslanci nesmí narušovat řádný chod parlamentní činnosti ani bezpečnost a pořádek v prostorách Parlamentu či fungování jeho zařízení.
3.      Poslanci nesmí narušovat řádný průběh jednání v plenárním sále a zdržují se veškerého nevhodného jednání. Nesmějí vystavovat transparenty.
[…]“
3        Článek 171 jednacího řádu Parlamentu, nadepsaný „Rozdělení řečnické doby a seznam řečníků“, v odstavci 4 stanoví:
„Řečnická doba se pro [první] část rozpravy rozdělí v souladu s těmito kritérii:
a)      první část řečnické doby se rozdělí rovným dílem mezi všechny politické skupiny;
b)      druhá část se rozdělí mezi politické skupiny v poměru k celkovému počtu jejich členů;
c)      nezařazeným poslancům se přidělí celková řečnická doba podle částí přidělených každé politické skupině podle písmen a) a b);
d)      při přidělení řečnické doby v plénu se bere zřetel na skutečnost, že poslanci se zdravotním postižením mohou potřebovat více času.“
4        Článek 175 uvedeného nařízení, nadepsaný „Okamžitá opatření“, v odstavcích 1 až 3 stanoví:
„1.      Předseda napomene každého poslance, který poruší pravidla chování vymezená v čl. 10 odst. 3 nebo 4.
2.      Jestliže se porušení pravidel opakuje, předseda poslance napomene podruhé a tato skutečnost je zanesena do zápisu ze zasedání.
3.      Jestliže porušování pravidel pokračuje nebo se opakuje, může předseda odebrat poslanci slovo a vykázat jej z jednacího sálu pro zbytek denního zasedání. […]“
Skutečnosti předcházející sporu
5        Skutečnosti předcházející sporu, jak vyplývají z bodů 1 až 3 napadeného rozsudku, lze shrnout následovně.
6        Na plenárním zasedání dne 13. ledna 2020 přijal předseda Parlamentu na základě čl. 10 odst. 3 jednacího řádu ústní formou opatření, která mají zajistit dodržování pořádku v jednacím sálu, včetně sporného opatření.
7        Na plenárních zasedáních ve dnech 29. a 30. ledna 2020 se místopředsedové, kteří těmto zasedáním předsedali, odvolali na sporné opatření.
Žaloba k Tribunálu a napadený rozsudek
8        Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 13. února 2020 podali navrhovatelé žalobu znějící na zrušení sporného rozhodnutí.
9        Na podporu žaloby vznesli čtyři žalobní důvody. První žalobní důvod měl dvě části, přičemž první vycházela z porušení a zkreslení článku 10 jednacího řádu a druhá vycházela z porušení čl. 4 odst. 2 SEU. Druhý žalobní důvod vycházel z porušení zásady právní jistoty, třetí ze zneužití pravomoci a čtvrtý z porušení zásady rovného zacházení, zásady legality, zásady řádné správy, fumus persecutionis a svobody projevu poslanců.
10      Parlament vznesl námitku nepřípustnosti žaloby založenou zaprvé na neexistenci napadnutelného aktu ve smyslu článku 263 SFEU, zadruhé na nedostatku aktivní legitimace žalobců a zatřetí na nedostatku jejich právního zájmu na podání žaloby. Podpůrně Parlament tvrdil, že žaloba je neopodstatněná.
11      Tribunál vyhověl námitce nepřípustnosti založené na neexistenci napadnutelného aktu ve smyslu článku 263 SFEU.
12      V bodě 38 napadeného rozsudku měl Tribunál za to, že z písemných vyjádření účastníků řízení vyplývá, že sporné opatření spočívalo v zákazu určeném poslancům, na základě čl. 10 odst. 3 jednacího řádu, vystavovat státní vlajky na poslanecké lavice. V tomto ohledu upřesnil, že i když žalobci poukázali rovněž na zákaz projevu, který byl uplatňován vůči poslancům, kteří nedodržovali uvedené opatření, nic neumožňuje prokázat, že toto opatření překročilo rámec zákazu vystavovat státní vlajky.
13      V bodech 42 až 44 uvedeného rozsudku Tribunál uvedl, že podle jednacího řádu, který je inspirován parlamentními tradicemi společnými členským státům, se poslanci „vyjadřují tím, že [v Parlamentu] hovoří“. Upřesnil, že kromě možnosti, kterou jim toto nařízení přiznává, předložit jednou za zasedání písemné prohlášení v délce 200 slov, uvedený jednací řád „nestanoví žádný jiný způsob vyjádření, který by měli účastníci jednání k dispozici“. Podle Tribunálu má omezení týkající se takto zavedených vyjadřovacích prostředků poslanců za cíl zaručit jejich rovnost, a v důsledku toho řádný chod parlamentní činnosti. Tento dvojí cíl sleduje rovněž čl. 171 odst. 4 uvedeného jednacího řádu, který stanoví přesná kritéria pro rozdělení řečnické doby mezi poslance.
14      V bodech 45 a 48 napadeného rozsudku Tribunál konstatoval, že „obrázek nebo předmět může prostřednictvím symbolu, který představuje, nebo prostřednictvím sdělení, jímž informuje, nepochybně sloužit jako způsob vyjádření, a tak dává poslancům EP, kteří ho používají, možnost prosazovat a obhajovat své politické přesvědčení mimo jejich řečnickou dobu“ v průběhu jednání Parlamentu. Měl za to, že v projednávané věci se vlajka vystavená žalobci na poslaneckých lavicích stala „jakýmsi transparentem politické skupiny a symbolem věci, kterou hájí“. Kromě toho měl v bodě 49 uvedeného rozsudku za to, že „vystavení vlajky členského státu zejména na lavici poslance zvoleného do Parlamentu je v rozporu s reprezentativní funkcí [tohoto] poslance“, jak je definována zejména v čl. 14 odst. 2 SEU a v čl. 22 odst. 2 SFEU.
15      V bodě 50 uvedeného rozsudku Tribunál rozhodl, že z důvodu funkce, kterou jí žalobci přisuzují, je státní vlajka takto vystavená na poslanecké lavici „redukována na pouhý prostředek vyjadřování nebo sdělování názorů“, který se neliší od předmětů, na které se vztahuje výraz „transparenty“ použitý v čl. 10 odst. 3 jednacího řádu či jeho ekvivalenty v různých jazykových zněních uvedeného ustanovení.
16      S ohledem na všechny tyto důvody Tribunál v bodech 51 a 52 napadeného rozsudku rozhodl, že jednání žalobců spadá do působnosti čl. 10 odst. 3 jednacího řádu, jelikož může narušovat řádný chod parlamentní činnosti, že sporné opatření spadá „do rámce vnitřní organizace práce Parlamentu“ a nevyvolává právní účinky, které by mohly ovlivnit podmínky výkonu poslaneckých mandátů žalobců tím, že by podstatným způsobem měnilo jejich právní postavení. Uvedené opatření tudíž není napadnutelným aktem ve smyslu článku 263 SFEU.
17      Tribunál žalobu odmítl jako nepřípustnou.
Návrhová žádání účastníků řízení
18      Navrhovatelé navrhují, aby Soudní dvůr:
–        zrušil napadený rozsudek;
–        prohlásil žalobu za přípustnou,
–        zrušil sporné opatření a
–        uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.
19      Parlament navrhuje, aby byl kasační opravný prostředek zamítnut a aby navrhovatelům byla uložena náhrada nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
K přípustnosti kasačního opravného prostředku
20      Parlament tvrdí, že kasační opravný prostředek nesplňuje podmínky přípustnosti uvedené v článku 168 jednacího řádu Soudního dvora, jelikož přesně neuvádí právní argumenty na podporu uvedených důvodů kasačního opravného prostředku, kteréžto podle názoru Parlamentu neobsahují žádnou právní argumentaci“.
21      V tomto ohledu z článku 256 odst. 1 druhého pododstavce SFEU, z čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, jakož i z čl. 168 odst. 1 písm. d) a čl. 169 odst. 2 jednacího řádu vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět kritizované body rozsudku, jehož zrušení je navrhováno, jakož i právní argumenty, kterými je tento návrh konkrétně podpořen, jinak je kasační opravný prostředek nebo dotčený důvod kasačního opravného prostředku nepřípustný (rozsudek ze dne 23. listopadu 2021, Rada v. Hamas, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, bod 50 a citovaná judikatura).
22      Kasační opravný prostředek však umožňuje jednoznačně určit dva důvody kasačního opravného prostředku, kterými navrhovatelé Tribunálu vytýkají jednak zkreslení skutkového stavu a jejich nesprávnou právní kvalifikaci v bodě 38 napadeného rozsudku a jednak nesprávné právní posouzení, jimiž jsou podle nich stiženy body 41 až 50 uvedeného rozsudku, pokud jde o výklad čl. 10 odst. 3 jednacího řádu. Z kasační odpovědi Parlamentu kromě toho vyplývá, že Parlament byl schopen pochopit podstatu uvedených důvodů a vyjádřit se k nim.
23      Za těchto podmínek je třeba mít za to, že kasační opravný prostředek v každém ze svých důvodů dostatečně přesně identifikuje kritizované body napadeného rozsudku a uvádí, proč jsou podle navrhovatelů tyto body stiženy nesprávným právním posouzením, a umožňuje tedy Soudnímu dvoru provést přezkum legality.
24      Projednávaný kasační opravný prostředek je tedy třeba prohlásit za přípustný.
K meritu kasačního opravného prostředku
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
–       Argumentace účastníků řízení
25      V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé tvrdí, že Tribunál v bodě 38 napadeného rozsudku zkreslil skutkový stav a dopustil se nesprávné právní kvalifikace uvedených skutkových okolností, když nedospěl k závěru, že praktickým účinkem sporného opatření bylo zbavení práva vystoupit v rozpravě na plenárních zasedáních ve dnech 29. a 30. ledna 2020, a tudíž podstatná změna podmínek výkonu mandátů těch poslanců, kteří odmítli odstranit státní vlajky ze svých lavic.
26      Parlament má za to, že první důvod kasačního opravného prostředku je zjevně neopodstatněný.
–       Závěry Soudního dvora
27      Z článku 256 odst. 1 SFEU a čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie vyplývá, že kasační opravný prostředek je omezen na právní otázky, a že jedině Tribunál je proto příslušný ke zjištění a posouzení skutkového stavu, jakož i k posouzení důkazů. Toto posouzení s výhradou případu jeho zkreslení nepředstavuje právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora v rámci řízení o kasačním opravném prostředku (rozsudek ze dne 10. července 2019, VG v. Komise, C‑19/18 P, EU:C:2019:578, bod 47 a citovaná judikatura).
28      O takové zkreslení se jedná, pokud se posouzení existujících důkazů jeví zjevně nesprávné, aniž byly uplatněny nové důkazy. Toto zkreslení musí být možné zjevně dovodit z písemností ve spise, aniž je nutné provést nové posouzení skutkového stavu a důkazů. Pokud navrhovatel tvrdí, že se Tribunál dopustil zkreslení důkazů, musí přesně označit důkazy, jež byly Tribunálem zkresleny, a prokázat pochybení v jeho analýze, které vedlo Tribunál při jeho posouzení k tomuto zkreslení (rozsudek ze dne 3. prosince 2015, Itálie v. Komise, C‑280/14 P, EU:C:2015:792, bod 52 a citovaná judikatura).
29      Ze žaloby v prvním stupni však jednoznačně vyplývá, že se navrhovatelé u Tribunálu domáhali zrušení pouze sporného opatření, které spočívá výlučně ve slovním zákazu vystavovat státní vlajky na poslaneckých lavicích. Před Tribunálem nenapadli pozdější zbavení práva vystoupit v rozpravě na plenárních zasedáních ve dnech 29. a 30. ledna 2020. Za těchto podmínek nemohou Tribunálu vytýkat, že se v napadeném rozsudku dopustil zkreslení a nesprávné právní kvalifikace skutkového stavu.
30      V každém případě je třeba dodat, že Tribunál v bodě 38 napadeného rozsudku právem konstatoval, že i když žalobci uplatnili rovněž zákaz projevu, který byl uplatňován vůči poslancům, kteří nedodržovali sporné opatření, nic neumožňuje prokázat, že toto opatření „překročilo rámec zákazu určeného členům Parlamentu, na základě čl. 10 odst. 3 jednacího řádu, vystavovat státní vlajky na poslaneckých lavicích“.
31      Tribunál se tedy nedopustil zkreslení ani nesprávné právní kvalifikace skutkového stavu, když rozhodl, že cílem sporného opatření bylo pouze ukončit přítomnost státních vlajek na poslaneckých lavicích, aniž by toto opatření mělo během plenárních zasedání konaných ve dnech 29. a 30. ledna 2020 konkrétně za následek, že dotyčným poslancům bylo zakázáno vystoupit v rozpravě.
32      Z toho vyplývá, že první důvod není opodstatněný, a musí být tudíž zamítnut.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku
–       Argumentace účastníků řízení
33      V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé tvrdí, že se Tribunál v bodech 41 až 50 napadeného rozsudku dopustil „porušení a zkreslení“ čl. 10 odst. 3 jednacího řádu „z právního a skutkového hlediska“, jakož i „zjevně nesprávného posouzení“, které jej vedlo k tomu, že v bodě 52 uvedeného rozsudku rozhodl, že sporné opatření spadá do rámce vnitřní organizace práce Parlamentu, nevyvolává právní účinky, které by mohly ovlivnit podmínky výkonu poslaneckého mandátu navrhovatelů, a tudíž nepředstavuje napadnutelný akt ve smyslu článku 263 SFEU.
34      V tomto ohledu navrhovatelé zaprvé tvrdí, že státní „vlajky“ nespadají do působnosti čl. 10 odst. 3 jednacího řádu, který odkazuje pouze na „transparenty“. Tribunál měl prokázat, že národní vlajka je „transparent“ ve smyslu uvedeného ustanovení před tím, než určil, zda použití takové vlajky ze strany poslanců narušuje řádný průběh jednání v plenárním sále nebo představuje nevhodné jednání poslanců, které může ohrozit řádný chod parlamentní činnosti.
35      V této souvislosti navrhovatelé tvrdí, že výraz „transparenty“ musí být definován v souladu s jeho běžným významem ve francouzském jazyce, jak byl upřesněn ve stanovisku poradny Dictionnaire de l’Académie française, v dopise ze dne 20. února 2020 v odpovědi na žádost zaslanou dvěma z navrhovatelů.
36      Tvrdí rovněž, že Tribunál neměl v bodě 50 napadeného rozsudku zohlednit různá jazyková znění čl. 10 odst. 3 jednacího řádu za účelem určení, zda dotčené „státní vlajky“ mohly být kvalifikovány jako „transparenty“ ve smyslu tohoto ustanovení. Takovým rozhodnutím Tribunál porušil článek 1 nařízení Rady č. 1 ze dne 15. dubna 1958 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství (Úř. věst. 1958, 17, s. 385; Zvl. vyd. 01/01, s. 3), ve znění nařízení Rady (EU) č. 517/2013 ze dne 13. května 2013 (Úř. věst. 2013, L 158, s. 1), který stanoví, že francouzský jazyk je úředním a pracovním jazykem orgánů Evropské unie. Dotčené výrazy tedy měly být ve vztahu k francouzským poslancům vykládány pouze v souladu s významem, který jim přikládá francouzský jazyk.
37      Zadruhé navrhovatelé tvrdí, že Tribunál nesprávně vyložil čl. 10 odst. 3 druhou větu jednacího řádu, která zakazuje pouze vystavení „transparentů“, nikoli však „vlajek“. Proto Tribunál nesprávně postavil „malou vlajku vystavenou“ na poslanecké lavici na roveň vystavení „transparentů“, třebaže navrhovatelé v žádném případě nevystavovali státní vlajky „na všech rozích“.
38      Zatřetí Tribunál v rámci kontextuální analýzy čl. 10 odst. 2 a 3 jednacího řádu nezkoumal, zda sporné opatření směřuje k nápravě případného narušení – způsobeného přítomností těchto vlajek – chodu parlamentní činnosti nebo pořádku a bezpečnosti zasedání. Neuvedl tedy důvody, proč vystavení státní vlajky na poslanecké lavici představovalo nevhodné jednání.
39      Začtvrté navrhovatelé tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodech 43 až 45 napadeného rozsudku za to, že sporné opatření má zaručit rovnost poslanců a může být založeno na článku 10 jednacího řádu, přestože takový cíl sleduje článek 171 uvedeného jednacího řádu.
40      Zapáté jsou podle navrhovatelů „poslanci [Parlamentu] voleni především občany své země na základě národních seznamů voličů v rámci stanoveném každým [členským] státem“. Okolnost, že se občané jiných členských států mohou na tyto seznamy nechat zapsat a hlasovat v daném členském státě, neodstraňuje „tuto národní povahu voleb“. Tvrzení o „národní povaze“ ostatně vyplývá z čl. 4 odst. 2 SEU. Na rozdíl od toho, co Tribunál rozhodl v bodě 49 napadeného rozsudku, tudíž přítomnost státní vlajky na lavici poslance Parlamentu ani není v rozporu s reprezentativní funkcí poslance, jak je definována Smlouvami, ani nemůže narušit řádný chod parlamentní činnosti.
41      Parlament má za to, že druhý důvod kasačního opravného prostředku je zjevně neopodstatněný.
–       Závěry Soudního dvora
42      Druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelé v podstatě vytýkají Tribunálu, že v bodech 41 až 50 napadeného rozsudku nesprávně vyložil čl. 10 odst. 3 jednacího řádu. Podle nich toto ustanovení nemůže být základem sporného opatření, jelikož státní vlajky nespadají do jeho působnosti. Za těchto podmínek by takové opatření mohlo ovlivnit podmínky výkonu jejich poslaneckého mandátu tím, že by podstatným způsobem změnilo jejich právní postavení, a představuje tudíž napadnutelný akt ve smyslu článku 263 SFEU.
43      Je třeba připomenout, že za „napadnutelné akty“ ve smyslu článku 263 SFEU se považují všechna ustanovení přijatá orgány, institucemi a jinými subjekty Unie v jakékoliv formě, jejichž účelem je vyvolat závazné právní účinky (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. února 2018, Belgie v. Komise, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, bod 31, a ze dne 9. července 2020, Česká republika v. Komise, C‑575/18 P, EU:C:2020:530, bod 46, jakož i citovaná judikatura).
44      Pro určení, zda má sporné opatření závazné právní účinky, je třeba vycházet z podstaty tohoto aktu a posoudit uvedené účinky podle takových objektivních kritérií, jako je obsah uvedeného aktu, případně s přihlédnutím k souvislostem přijetí tohoto aktu, jakož i pravomocem orgánu, jenž je jeho autorem (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. února 2018, Belgie v. Komise, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, bod 32, a ze dne 9. července 2020, Česká republika v. Komise, C‑575/18 P, EU:C:2020:530, bod 47).
45      Je třeba připomenout, že sporné opatření spočívá ve slovním zákazu vystavování státních vlajek poslanců na poslaneckých lavicích a bylo přijato na základě čl. 10 odst. 3 druhé věty jednacího řádu, která stanoví, že „[poslanci] nevyvěšují transparenty“ v průběhu zasedání Parlamentu. Jak uvedla generální advokátka v bodě 71 stanoviska, toto ustanovení má přímý účinek, aniž je třeba přijetí prováděcího opatření.
46      Za účelem určení, zda se Tribunál, jak tvrdí navrhovatelé, dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 10 odst. 3 druhé věty jednacího řádu, je třeba zohlednit, jak bylo připomenuto v bodě 40 napadeného rozsudku, nejen znění tohoto ustanovení, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (rozsudek ze dne 28. září 2023, Gargždų geležinkelis, C‑671/21, EU:C:2023:709, bod 50 a citovaná judikatura).
47      Formulace použitá v jedné z jazykových verzí ustanovení unijního práva nemůže sloužit jako jediný základ pro výklad tohoto ustanovení, ani jí nemůže být přiznána přednostní povaha ve vztahu k jiným verzím. Potřeba vykládat a uplatňovat všechna ustanovení unijního práva jednotně vylučuje, aby byla tato ustanovení chápána izolovaně, a vyžaduje naopak, aby byla vykládána v závislosti na obecné systematice a účelu právní úpravy, jejíž jsou součástí [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. října 1977, Bouchereau, 30/77, EU:C:1977:172, bod 14, a rozsudek ze dne 15. září 2022, Minister for Justice and Equality (Státní příslušník třetí země – ostatní rodinný účastník občana Unie), C‑22/21, EU:C:2022:683, bod 20].
48      Tribunál tedy v bodě 50 napadeného rozsudku správně zohlednil i jiné jazykové verze než francouzské znění čl. 10 odst. 3 druhé věty jednacího řádu pro účely určení, zda státní vlajky představují „transparenty “ ve smyslu tohoto ustanovení. Kromě toho na rozdíl od tvrzení navrhovatelů Tribunál tímto nijak neporušil článek 1 nařízení Rady č. 1, ve znění nařízení č. 517/2013, jež se omezuje na výčet úředních a pracovních jazyků unijních orgánů.
49      Pokud jde o otázku, zda se zákaz vystavování „transparentů“ stanovený v čl. 10 odst. 3 druhé větě jednacího řádu vztahuje rovněž na státní vlajky, Tribunál v bodě 50 napadeného rozsudku uvedl, že výrazy použité v jiných jazykových verzích tohoto ustanovení, které odpovídají francouzským výrazům „banderoles“ a „bannières“, zpravidla označují předměty často vyrobené z textilií, někdy připevněné na dřevěné tyče, na kterých jsou uvedeny zejména politické slogany, názory či prohlášení výzvy nebo politického cíle. V tomtéž bodě 50 tedy mohl právem rozhodnout, že z důvodu funkce, kterou navrhovatelé v projednávané věci přisuzují státní vlajce, může být tato vlajka považována za prostředek vyjadřování nebo sdělování názorů totožný s transparentem.
50      Takový výklad je podpořen kontextuálními a teleologickými aspekty čl. 10 odst. 3 druhé věty jednacího řádu.
51      Jak totiž Tribunál uvedl v bodech 42 až 44 napadeného rozsudku, do jednacího řádu se promítá tradice ústní rozpravy, která je charakteristická pro parlamentní činnost. Z jeho obecné systematiky vyplývá, že poslanci se vyjadřují tím, že [v Parlamentu] hovoří, a v zásadě nemají k dispozici žádný jiný způsob vyjádření. V tomto kontextu čl. 10 odst. 3 druhá věta jednacího řádu ve spojení s jeho článkem 175 omezuje prostředky projevu poslanců mimo jejich řečnickou dobu, aby byla zaručena jak jejich rovnost, tak řádný průběh jednání v plenárním sále.
52      V rozporu s tím, co tvrdí navrhovatelé, měl tedy Tribunál správně za to, že vystavili transparent ve smyslu čl. 10 odst. 3 druhé věty jednacího řádu, když na své lavice vystavili státní vlajku. Právě s ohledem na politickou funkci, která je takové vlajce přisuzována, je třeba jednání dotčených poslanců chápat jako projev politického názoru stejně jako vystavení „transparentů“ uvedených v čl. 10 odst. 3 druhé větě jednacího řádu.
53      Pokud jde o argumentaci navrhovatelů, podle které Tribunál nesprávně opomněl uvést důvody, proč měl za to, že vystavení uvedených státních vlajek narušuje řádný průběh jednání v plenárním sále a představuje nevhodné jednání poslanců, stačí uvést, že zákaz stanovený v čl. 10 odst. 3 druhé větě jednacího řádu nezávisí na konkrétním prokázání, že takové vystavení narušuje řádný chod parlamentní činnosti.
54      Pokud jde o argumentaci navrhovatelů, podle které Tribunál nesprávně vyložil čl. 10 odst. 3 druhou větu jednacího řádu v tom smyslu, že cílem tohoto ustanovení je zachování rovnosti poslanců po jejich řečnickou dobu, stačí uvést, že Tribunál v bodě 44 napadeného rozsudku právem rozhodl, že cílem tohoto ustanovení, ve spojení s článkem 175 uvedeného jednacího řádu, je zaručit rovnost poslanců, pokud jde o jejich vyjadřovací prostředky, a tudíž s ohledem na to, že poslanci se v zásadě ústně vyjadřují ve své řečnické době.
55      Konečně, pokud jde o argumentaci navrhovatelů, podle níž mají právo vystavit na poslanecké lavici malou státní vlajku na základě práva na respektování národní identity zaručené čl. 4 odst. 2 SEU, je třeba bez dalšího připomenout, že v rozporu s tím, co tvrdí navrhovatelé, uvedené ustanovení neodkazuje na „národní příslušnost“. Uvedené ustanovení naproti tomu Unii ukládá povinnost ctít rovnost členských států před Smlouvami a jejich národní identitu, která spočívá v jejich základních politických a ústavních systémech, a respektovat základní funkce státu.
56      Kromě toho členové Parlamentu zastupují občany Unie, jak výslovně vyplývá z čl. 10 odst. 2 a čl. 14 odst. 2 SEU a z čl. 22 odst. 2 SFEU, i když jsou voleni ze seznamů sestavených na úrovni členských států. V souladu se zásadou zastupitelské demokracie, na které je podle čl. 10 odst. 1 SEU založeno fungování Unie, složení Parlamentu přesně a úplně odráží svobodné vyjádření rozhodnutí občanů Unie, a to prostřednictvím všeobecné a přímé volby osob, kterými chtějí být zastupováni v průběhu volebního období (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. prosince 2019, Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, bod 83).
57      Z toho vyplývá, jak Tribunál právem rozhodl v bodě 49 napadeného rozsudku, že vystavení vlajek členských států na lavice poslanců zvolených do Parlamentu je v rozporu s reprezentativní funkcí těchto poslanců, jak je definována Smlouvami, na které výslovně odkazuje čl. 10 odst. 1 jednacího řádu.
58      Za těchto podmínek je třeba mít za to, že sporné opatření nevyvolává právní účinky, které by mohly ovlivnit podmínky výkonu poslaneckého mandátu navrhovatelů tím, že podstatným způsobem změní jejich právní postavení, jelikož jeho účinky nejdou nad rámec účinků vyvolaných zákazem stanoveným v čl. 10 odst. 3 druhé větě jednacího řádu.
59      Tribunál se tedy nedopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 52 napadeného rozsudku rozhodl, že sporné opatření není napadnutelným aktem.
60      Z toho vyplývá, že druhý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut jako neopodstatněný.
61      Vzhledem ke všem výše uvedeným důvodům je třeba kasační opravný prostředek zamítnout v plném rozsahu.
K nákladům řízení
62      Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu platí, že není-li kasační opravný prostředek opodstatněný, Soudní dvůr rozhodne o nákladech řízení. Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 uvedeného řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
63      Vzhledem k tomu, že Parlament požadoval náhradu nákladů řízení a navrhovatelé neměli ve věci úspěch, je důvodné rozhodnout, že navrhovatelé ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Parlamentem.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
1)      Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)      Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean-Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck a Philippe Olivier ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem.
Podpisy
*      Jednací jazyk: francouzština.