62018CJ0606_RES
Predmet C-606/18 P
Nexans France SASiNexans SA
protiv
Europske komisije
Presuda Suda (drugo vijeće) od 16. srpnja 2020.
„Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Europsko tržište podzemnih i pomorskih električnih kablova – Podjela tržišta u okviru projekata – Uredba (EZ) br. 1/2003 – Članak 20. – Ovlasti Europske komisije u provođenju pretraga u postupku iz područja zabranjenih sporazuma – Ovlast kopiranja podataka a da se prethodno nije izvršila provjera i njihovo naknadno ispitivanje u Komisijinim prostorijama – Novčane kazne – Neograničena nadležnost”
Žalba – Razlozi – Puko ponavljanje razloga i argumenata iznesenih pred Općim sudom – Nedopuštenost – Osporavanje tumačenja ili primjene prava Unije koje je proveo Opći sud – Dopuštenost
(čl. 256. st. 1., drugi podst. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. st. 1. ; Poslovnik Suda, čl. 168. st. 1. t. (d))
(t. 54.).
Sudski postupak – Iznošenje novih razloga tijekom postupka – Pretpostavke – Proširivanje postojećeg razloga – Dopuštenost
(Poslovnik Općeg suda, čl. 84. st. 1. i čl. 177. st. 1. t. (d))
(t. 55.).
Tržišno natjecanje – Upravni postupak – Komisijina ovlast za provođenje pretrage – Doseg i granice – Izrada kopije tvrdog računalnog diska tijekom pretrage – Dopuštenost – Pretpostavke – Provjera relevantnosti kopiranih podataka za predmet pretrage prije nego ih se uloži u spis – Obveza brisanja irelevantnih podataka
(Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 20. st. 2. t. (b))
(t. 57.-68.)
Tržišno natjecanje – Upravni postupak – Komisijina ovlast za provođenje pretrage – Doseg i granice – Konkretni načini uvida – Komisijina margina prosudbe
(Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 20. st. 2. t. (b))
(t. 61., 62.)
Tržišno natjecanje – Upravni postupak – Komisijina ovlast za provođenje pretrage – Doseg i granice – Restriktivno tumačenje odredbi kojima se Komisiji dodjeljuju ovlasti pretrage – Nepostojanje – Poštovanje prava predmetnih poduzetnika
(Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 20.)
(t. 64., 86.)
Tržišno natjecanje – Upravni postupak – Komisijina ovlast za provođenje pretrage – Doseg i granice – Izrada kopije tvrdog računalnog diska tijekom pretrage – Pretraživanja sadržaja kopije izvršena u Komisijinim prostorima – Dopuštenost – Pretpostavke – Poštovanje prava obrane – Nepostojanje dodatne povrede prava poduzetnika u odnosu na onu koja je svojstvena provedbi pretrage u njegovim prostorijama
(Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 20. st. 1., st. 2. t. (b) i (c) i st. 4.)
(t. 78.-91.)
Žalba – Nadležnost Suda – Nadzor nad ocjenom težine povrede koju Komisija provodi radi određivanja iznosa novčane kazne – Isključenost – Nadzor koji je ograničen samo na provjeru je li Opći sud uzeo u obzir ključne čimbenike za ocjenu težine povrede i svih argumenata iznesenih protiv izrečene novčane kazne
(čl. 101. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. st. 1. ; (Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 23.)
(t. 95.).
Tržišno natjecanje – Novčane kazne – Iznos – Određivanje – Sudski nadzor – Neograničena nadležnost suda Unije – Doseg
(čl. 261. i 263. UFEU-a; Povelja o temeljnim pravima, čl. 47.; Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 31.)
(t. 96., 97., 104.-106.)
Žalba – Razlozi – Nedostatnost obrazloženja – Implicitno obrazloženje Općeg suda – Dopuštenost – Pretpostavke
(čl. 256. UFEU-a; Statut Suda, čl. 36. i 53., st. 1.)
(t. 101.).
Tržišno natjecanje – Novčane kazne – Iznos – Određivanje – Određivanje osnovnog iznosa – Težina povrede – Kriteriji za ocjenu – Uključenost u dodatni čimbenik povrede koja povećava narušavanje tržišnog natjecanja
(Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 23. st. 2. i 3.; Komunikacija Komisije 2006/C 210/02, t. 22.)
(t. 113.-115.)
Kratak prikaz
Drugo vijeće Suda je presudom Nexans France i Nexans/Komisija (C-606/18 P) od 16. srpnja 2020. odbilo žalbu koju su društvo Nexans France SAS i njegovo društvo majka Nexans SA (u daljnjem tekstu: žalitelji) podnijeli protiv presude Općeg suda od 12. srpnja 2018. u predmetu T 449/14 (
1
). U žalbi se, među ostalim, postavilo pitanje tumačenja, od strane Općeg suda, opsega ovlasti koje su Komisiji dodijeljene člankom 20. Uredbe br. 1/2003. (
2
). u okviru provođenja pretraga iz područja zabranjenih sporazuma.
Prema žaliteljima, koji djeluju u sektoru proizvodnje i isporuke podzemnih i podmorskih električnih kablova, Komisija je donijela odluku kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a u navedenom sektoru (u daljnjem tekstu: sporna odluka) (
3
). Prema spornoj odluci, žalitelji su bili uključeni u zabranjeni sporazum koji se odnosio, s jedne strane, na raspodjelu područja i korisnika između europskih, japanskih i južnokorejskih proizvođača (u daljnjem tekstu: konfiguracija A/R) i, s druge strane, na raspodjelu područja i korisnika koju su odredili europski proizvođači za projekte koje je trebalo provesti na europskom području ili projekte koji su dodijeljeni europskim proizvođačima (u daljnjem tekstu: europska konfiguracija). Slijedom toga, Komisija je žaliteljima izrekla novčane kazne u iznosu većem od 70000000 eura.
Istraga koju je provela Komisija, koja je dovela do izricanja te novčane kazne, uključivala je pretragu žaliteljevih prostorija. Komisijini inspektori tamo su ispitali, među ostalim, računala određenih zaposlenika. Napravili su forenzičku kopiju tvrdih diskova tih računala i, na temelju toga, izvršili pretragu po ključnim riječima u podacima sadržanima u tim računalima, koristeći se računalnim programom za istraživanja. Inspektori su zatim odlučili izraditi primjerak odabranih podataka i pohraniti ih na uređaje za bilježenje podataka (DRD). Napravili su tri forenzičke kopije tvrdog diska koje su pohranili na tri različita DRD-a. DRD-ove su stavili u zapečaćene omotnice te ih odnijeli u Komisijine urede u Bruxellesu, gdje su omotnice otvorene i DRD-ovi ispitani u prisutnosti zastupnika žaliteljâ.
Tužba za poništenje sporne odluke koju su žalitelji podnijeli Općem sudu odbijena je u cijelosti presudom od 12. srpnja 2018., Nexans France i Nexans/Komisija. U prilog svojoj žalbi protiv te presude, žalitelji su istaknuli pet žalbenih razloga koji su se odnosili, s jedne strane, na to da je Opći sud odbio njihove argumente koji se odnose na odvijanje predmetne pretrage i, s druge strane, na to da je Opći sud odbio smanjenje novčanih kazni koje su im izrečene.
Najprije, u okviru prvog žalbenog razloga, Sud je ispitao je li Komisija, tijekom pretrage provedene kod žaliteljâ, imala pravo izraditi forenzičke kopije tvrdog diska i primjeraka svih poruka elektroničke pošte, a da prethodno nije provela ozbiljno ispitivanje tih dokumenata. Podsjećajući da je zakonodavac Unije Komisiji dodijelio određenu marginu prosudbe u pogledu konkretnih načina uvida koje ona može izvršavati, Sud je potvrdio pravo Komisije da odluči, ovisno o okolnostima, izvršiti uvid u podatke sadržane na mediju za pohranu digitalnih podataka poduzetnika koji je predmet pretrage na temelju primjerka tih podataka. Sud je pojasnio da to pravo Komisije, koje je obuhvaćeno člankom 20. stavkom 2. točkom (b) Uredbe br. 1/2003, ne utječe ni na postupovna jamstva, ni na druga prava poduzetnika koji je predmet pretrage, pod uvjetom da Komisija, nakon što je dopunila svoje ispitivanje, spisu priloži samo dokumentaciju koja je relevantna za predmet pretrage. Kao i Opći sud, Sud je smatrao da je to bio slučaj. Dodao je, s obzirom na činjenicu da vrijeme potrebno za obradu elektroničkih podataka može biti dosta dugo, da je također u interesu predmetnog poduzetnika da se Komisija prilikom izvršavanja svojeg uvida utemelji na kopiji tih podataka, čime se tom poduzetniku omogućuje nastavak korištenja originalnih podataka, kao i medija na kojima se nalaze, od trenutka stvaranja te kopije te se stoga smanjuje miješanje u funkcioniranje tog poduzetnika uzrokovano Komisijinom pretragom.
Nadalje, u okviru drugog i trećeg žalbenog razloga, Sud je ispitao je li Komisija imala pravo nastaviti predmetne pretrage u svojim prostorijama u Bruxellesu. Podsjetio je da bi primoravanje Komisije na obradu takvih podataka isključivo u prostorijama poduzetnika koji je predmet pretrage, kada se radi o posebno opsežnim podacima, moglo bi imati za posljedicu znatno produljenje trajanja prisutnosti inspektora u prostorijama tog poduzetnika, što bi moglo ugroziti učinkovitost pretrage i nepotrebno povećati miješanje u funkcioniranje navedenog poduzetnika zbog pretrage. S obzirom na navedeno, Sud je pojasnio da se Komisija može koristiti navedenom mogućnošću da u svojim prostorijama u Bruxellesu nastavi izvršavati uvid u poslovnu dokumentaciju predmetnog poduzetnika, samo ako može legitimno smatrati da je to opravdano učiniti u interesu učinkovitosti pretrage ili kako bi se izbjeglo pretjerano miješanje u funkcioniranje navedenog poduzetnika. Osim toga, Sud je naglasio da je ta mogućnost uvjetovana utvrđenjem da takav nastavak ne dovodi ni do kakve povrede prava obrane i ne predstavlja dodatnu povredu prava predmetnih poduzetnika. Takvu bi povredu trebalo utvrditi ako bi nastavak tog nadzora u Komisijinim prostorijama u Bruxellesu za poduzetnika koji je predmet pretrage prouzrokovao dodatne troškove nastale zbog same te provedbe. Slijedom toga, kada potonja može dovesti do takvih dodatnih troškova, Komisija je može izvršiti samo pod uvjetom da pristaje vratiti te troškove ako joj predmetni poduzetnik podnese propisno obrazložen zahtjev u tom smislu.
Nadalje, Sud je ispitao četvrti žalbeni razlog i pitanje je li Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u pogledu svoje ocjene određivanja iznosa novčanih kazni. Nakon što je utvrdio da Opći sud nije povrijedio načelo neograničene nadležnosti koje ga ovlašćuje da, osim izvršavanja nadzora zakonitosti sankcije, svojom ocjenom zamijeni Komisijinu ocjenu te da posljedično ukine, smanji ili poveća izrečenu novčanu kaznu ili periodični penal, Sud je presudio da je Opći sud mogao doći do zaključka da navodno nepostojanje učinaka predmetne povrede, koje su istaknuli žalitelji, zbog drugih elemenata koje je Opći sud uzeo u obzir, nije moglo dovesti do smanjenja novčanih kazni izrečenih potonjima.
Sud je naposljetku odlučio o petom žalbenom razlogu koji se odnosio na razmatranje Općeg suda prema kojem je Komisija, zbog sudjelovanja žaliteljâ u europskoj konfiguraciji zabranjenog sporazuma, koja je povećala narušavanje tržišnog natjecanja nastalo zbog konfiguracije navedenog zabranjenog sporazuma A/R, imala pravo za 2% povećati koeficijent težine korišten za izračun iznosa novčanih kazni koje su im izrečene. U tom pogledu Sud je istaknuo da uska povezanost obaju konfiguracija ne mijenja ništa u pogledu toga da je europska konfiguracija zabranjenog sporazuma po samoj svojoj naravi predstavljala sporazum različit od raspodjele projekata koja nije bila svojstvena konfiguraciji zabranjenog sporazuma A/R. Stoga je Sud presudio da, prilikom donošenja utvrđenja Općeg suda u skladu s kojim se u pogledu tog dodatnog narušavanja tržišnog natjecanja može izreći povećana novčana kazna, nije došlo do pogreške u ocjeni.
Budući da nijedan žalbeni razlog koji su žalitelji istaknuli u prilog svojoj žalbi nije prihvaćen, Sud je predmetnu žalbu odbio u cijelosti.
(
1
)	Presuda Općeg suda od 12. srpnja 2018.Nexans France i Nexans/Komisija (predmet T-449/14, EU:T:2018:456).
(
2
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101. UFEU-a] i [102. UFEU-a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.).
(
3
)	Odluka Komisije C(2014) 2139 final od 2. travnja 2014. koja se odnosi na postupak primjene članka 101. [UFEU-a] i članka 53. Sporazuma o EGP-u (predmet AT.39610 – Električni kablovi).