62019CJ0912
PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
4. ožujka 2021. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Stavljanje na tržište sredstava za zaštitu bilja – Uredba (EZ) br. 1107/2009 – Članak 52. stavak 1. – Odobrenje za paralelnu trgovinu – Osobna narav tog odobrenja”
U predmetu C‑912/19,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Oberlandesgericht Düsseldorf (Visoki zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka), odlukom od 4. prosinca 2019., koju je Sud zaprimio 13. prosinca 2019., u postupku
Agrimotion S. A.
protiv
ADAMA Deutschland GmbH,
SUD (deveto vijeće),
u sastavu: N. Piçarra, predsjednik vijeća, S. Rodin (izvjestitelj) i K. Jürimäe, suci,
nezavisni odvjetnik: E. Tanchev,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani postupak,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Agrimotion S. A., C. Schmalschläger, Rechtsanwalt,
–
za ADAMA Deutschland GmbH, K. Welkerling, Rechtsanwalt,
–
za Europsku komisiju, F. Castilla Contreras, B. Eggers i I. Naglis, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 52. Uredbe (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ (SL 2009., L 309, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 61., str. 52.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društava Agrimotion S. A. i ADAMA Deutschland GmbH u vezi sa Agrimotionovim stavljanjem na tržište sredstava za zaštitu bilja u Njemačkoj.
Pravni okvir
3
U skladu s uvodnim izjavama 8. i 9. Uredbe br. 1107/2009:
„(8)
Svrha ove Uredbe jest osigurati visoku razinu zaštite zdravlja ljudi i životinja, kao i okoliša, te istodobno zajamčiti konkurentnost poljoprivrede Zajednice. […]
(9)
Kako bi se zbog različitih razina zaštite u državama članicama što je najviše moguće otklonile prepreke u trgovini sredstvima za zaštitu bilja, ovom je Uredbom također potrebno propisati usklađena pravila za odobravanje aktivnih tvari i stavljanje na tržište sredstava za zaštitu bilja, uključujući i propise za uzajamno priznavanje odobrenja, te o paralelnoj trgovini. Svrha je ove Uredbe, dakle, poboljšati slobodno kretanje takvih proizvoda i opskrbljivanje tim sredstvima u državama članicama.”
4
Poglavlje III. Uredbe br. 1107/2009, koje se odnosi na „[s]redstva za zaštitu bilja”, sadržava dva odjeljka. Odjeljak 1., naslovljen „Odobravanje”, podijeljen je na šest pododjeljaka. Pododjeljci 1., 2. i 5. naslovljeni su, redom, „Zahtjevi i sadržaji”, „Postupak” i „Posebni slučajevi”.
5
U skladu s člankom 28. te uredbe, naslovljenim „Odobrenje za stavljanje na tržište i uporabu”, koji se nalazi u pododjeljku 1. odjeljka 1. poglavlja III.:
„1.   Sredstvo za zaštitu bilja ne smije se staviti na tržište ili upotrebljavati ako nije odobreno u dotičnoj državi članici u skladu s ovom Uredbom.
2.   Odstupajuć[i] od stavka 1., odobrenje nije potrebno u sljedećim slučajevima:
[…]
(e)
stavljanju na tržište i uporabi sredstava za zaštitu bilja za koje je izdano odobrenje za paralelnu trgovinu u skladu s člankom 52.”
6
Člankom 33. navedene uredbe, naslovljenim „Podnošenje zahtjeva za odobrenje ili izmjenu odobrenja”, koji se nalazi u pododjeljku 2. odjeljka 1. poglavlja III., u stavku 1. propisuje se:
„Podnositelj zahtjeva koji želi staviti na tržište sredstvo za zaštitu bilja podnosi zahtjev za odobrenje ili izmjenu odobrenja sam ili preko zastupnika, u svakoj državi članici gdje se sredstvo za zaštitu bilja namjerava staviti na tržište.”
7
Člankom 52. iste uredbe, naslovljenim „Paralelna trgovina”, koji se nalazi u pododjeljku 5. odjeljka 1. poglavlja III., u stavku 1. određuje se:
„Sredstvo za zaštitu bilja odobreno u jednoj državi članici (državi članici podrijetla) može se, ovisno o dobivanju odobrenja za paralelnu trgovinu, uvesti i staviti na tržište ili upotrebljavati u drugoj državi članici (državi članici uvoznici), ako ta država članica utvrdi da je to sredstvo za zaštitu bilja po svome sastavu identično nekom sredstvu za zaštitu bilja već odobrenom na njezinu području (referentno sredstvo). Zahtjev se podnosi nadležnome tijelu države članice uvoznice.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
8
Društvo ADAMA Deutschland, poduzetnik s poslovnim nastanom u Njemačkoj, u toj državi članici prodaje sredstva za zaštitu bilja za koje je ishodilo odobrenje za stavljanje na tržište. To društvo ta sredstva za zaštitu bilja također distribuira u drugim državama članicama, u kojima ih društvo Agrimotion, poduzetnik s poslovnim nastanom u Poljskoj, kupuje radi njihova ponovnog uvoza i prodaje u Njemačkoj.
9
Prije uvoza sredstava za zaštitu bilja u Njemačku, društvo Agrimotion ih ponovno označuje, navodeći, među ostalim, tvrtku Agrimotion, novi naziv sredstva za zaštitu bilja, naziv referentnog sredstva koje je već odobreno u Njemačkoj i tvrtku nositelja odobrenja za paralelnu trgovinu u Njemačkoj, u ovom slučaju društvo Bernbeck LLP.
10
Smatrajući da društvu Agrimotion nije bilo dopušteno prodavati sredstva za zaštitu bilja o kojima je riječ u glavnom postupku u Njemačkoj, s obzirom na to da je nositelj odobrenja za paralelnu trgovinu bilo društvo Bernbeck, a ne društvo Agrimotion, društvo ADAMA Deutschland podnijelo je tužbu Landgerichtu Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka) zahtijevajući da se društvu Agrimotion naloži prestanak prodaje navedenih sredstava.
11
Landgericht Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu) prihvatio je taj zahtjev te je utvrdio obvezu tuženika da popravi štetu koju je pretrpjelo društvo ADAMA Deutschland. Taj je sud prihvatio činjenicu da se društvo Agrimotion nije moglo pozivati na odobrenje za paralelnu trgovinu izdano društvu Bernbeck jer je na temelju članka 52. stavka 4. drugog podstavka Uredbe br. 1107/2009 takvo odobrenje osobne naravi.
12
Društvo Agrimotion uložilo je žalbu protiv te odluke Oberlandesgerichtu Düsseldorf (Visoki zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka), navodeći da se u skladu s pravnim stajalištem koje je izrazilo nadležno njemačko tijelo, odnosno Bundesamt für Verbraucherschutz und Lebensmittelsicherheit (Savezni ured za zaštitu potrošača i sigurnost hrane, Njemačka) i praksom koja se primjenjuje u drugim državama članicama, ono može pozivati na odobrenje za paralelnu trgovinu dodijeljenu društvu Bernbeck ako se tvrtka tog potonjeg društva nalazi na novoj etiketi stavljenoj na sredstva za zaštitu bilja.
13
Sud koji je uputio zahtjev pita se treba li članak 52. Uredbe br. 1107/2009 tumačiti na način da podupire tezu koju zagovara društvo Agrimotion.
14
Sud koji je uputio zahtjev ističe da je Sud u presudi od 8. studenoga 2007., Escalier i Bonnarel (C‑260/06 i C‑261/06, EU:C:2007:659, t. 37. i sljedeće), presudio da je, s obzirom na opasnost sredstava za zaštitu bilja i rizike povezane s njihovom uporabom, potreba za učinkovitom i pouzdanom provjerom poštovanja zahtjeva iz Direktive Vijeća 91/414/EEZ od 15. srpnja 1991. o stavljanju sredstava za zaštitu bilja na tržište (SL 1991., L 230, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 55., str. 32.) mogla opravdati osobnu narav odobrenja za stavljanje na tržište. Međutim, dio njemačke sudske prakse i pravne znanosti smatrao je da se ta sudska praksa primjenjuje i u okviru Uredbe br. 1107/2009, kojom je stavljena izvan snage i zamijenjena Direktiva 91/414, osobito zato što se člankom 52. stavkom 4. drugim podstavkom te uredbe propisuje mogućnost izdavanja više odobrenja za paralelnu trgovinu za isto sredstvo.
15
Sud koji je uputio zahtjev ipak izražava sumnje u pogledu tog stajališta, naglašavajući da je cilj Uredbe br. 1107/2009, kao što to proizlazi iz njezine uvodne izjave 9. to da se „[…] što je najviše moguće otklon[e] prepreke u trgovini sredstvima za zaštitu bilja [koje postoje zbog različitih razina zaštite u državama članicama]”.
16
Usto, u situaciji u kojoj, kao u ovom slučaju, poduzetnik koji predmetno sredstvo za zaštitu bilja stavlja na tržište nije onaj kojem je izdano odobrenje za paralelnu trgovinu, naznaka nositelja odobrenja za paralelnu trgovinu na etiketi tog sredstva mogla bi omogućiti učinkovitu i pouzdanu provjeru poštovanja zakonskih zahtjeva povezanih s opasnošću sredstava za zaštitu bilja i rizika njihove uporabe.
17
Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev ističe da se u određenim državama članicama u dokumentima koji se odnose na odobrenje za paralelnu trgovinu razlikuje nositelja odobrenja od uvoznika sredstva za zaštitu bilja.
18
U tim je okolnostima Oberlandesgericht Düsseldorf (Visoki zemaljski sud u Düsseldorfu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Može li se poduzeće koje u državi članici uvoza stavlja na tržište sredstvo za zaštitu bilja koje je odobreno u državi članici podrijetla pozivati na odobrenje za paralelnu trgovinu koje je nadležno tijelo države članice uvoza izdalo trećem poduzeću ako je na spremnicima u koje se puni sredstvo za zaštitu bilja i u kojima se stavlja na tržište u državi članici uvoza navedena oznaka nositelja odobrenja kao i uvoznika? Ako postoje dodatni zahtjevi, koji su to?”
O prethodnom pitanju
19
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 52. stavak 1. Uredbe br. 1107/2009 tumačiti na način da samo nositelj odobrenja za paralelnu trgovinu može staviti sredstvo za zaštitu bilja na tržište države članice koja je izdala to odobrenje.
20
U skladu s tom odredbom, sredstvo za zaštitu bilja odobreno u jednoj državi članici može se, ovisno o dobivanju odobrenja za paralelnu trgovinu, uvesti i staviti na tržište ili upotrebljavati u drugoj državi članici ako ta država članica utvrdi da je to sredstvo za zaštitu bilja po svojemu sastavu identično nekom sredstvu za zaštitu bilja već odobrenom na njezinu državnom području.
21
U tom pogledu, valja podsjetiti na to da tumačenje odredbe prava Unije zahtijeva da se u obzir uzme ne samo njezin tekst nego i kontekst u kojem se nalazi kao i opća struktura, ciljevi te svrha akta kojeg je ona dio. Povijest nastanka odredbe prava Unije može se također pokazati relevantnom za njezino tumačenje (vidjeti u tom smislu presudu od 25. lipnja 2020., A i dr. (Vjetroelektrane u Aalteru i Neveleu)C‑24/19, EU:C:2020:503, t. 37.).
22
Izričaj članka 52. stavka 1. Uredbe br. 1107/2009 ne omogućuje sam po sebi da se odgovori na pitanje treba li tu odredbu tumačiti na način da samo nositelj odobrenja za paralelnu trgovinu može staviti sredstvo za zaštitu bilja na tržište države članice koja je izdala to odobrenje.
23
Suprotno tomu, opća struktura i cilj te uredbe, kao i povijest nastanka njezina članka 52. stavka 1. opravdavaju takvo tumačenje.
24
Naime, što se tiče opće strukture Uredbe br. 1107/2009, valja istaknuti da pododjeljak 2., naslovljen „Postupak”, odjeljka 1., naslovljenog „Odobravanje”, poglavlja III. te uredbe uređuje redovni postupak razmatranja zahtjeva za stavljanje sredstava za zaštitu bilja na tržište države članice.
25
Doista, članak 33. navedene uredbe, koji je dio tog pododjeljka 2., u stavku 1. propisuje da „[p]odnositelj zahtjeva koji želi staviti na tržište sredstvo za zaštitu bilja podnosi zahtjev za odobrenje ili izmjenu odobrenja sam ili preko zastupnika, u svakoj državi članici gdje se sredstvo za zaštitu bilja namjerava staviti na tržište”.
26
Iz toga proizlazi da odobrenje sredstva za zaštitu bilja ima osobnu narav, tako da ga njegov nositelj ne može prenijeti na drugu osobu.
27
Isto vrijedi i u pogledu odobrenja za paralelnu trgovinu iz članka 52. stavka 1. Uredbe br. 1107/2009.
28
Naime, pododjeljak 5., naslovljen „Posebni slučajevi”, u kojem se nalazi taj članak 52. stavak 1., dio je istog odjeljka u kojem se nalazi članak 33. Uredbe br. 1107/2009, odnosno odjeljka 1. njezina poglavlja III. Osim toga, iz članka 28. stavka 2. točke (e) te uredbe proizlazi da njezin članak 52. predstavlja odstupanje od općeg pravila na temelju kojeg se sredstvo za zaštitu bilja može staviti na tržište ili upotrebljavati samo ako je odobreno u predmetnoj državi članici. Slijedom toga, tu odredbu treba usko tumačiti.
29
Doista, člankom 52. stavkom 1. Uredbe br. 1107/2009 ne predviđa se da osoba koja nije nositelj odobrenja za paralelnu trgovinu može staviti sredstvo za zaštitu bilja na tržište države članice uvoza. Stoga valja smatrati da to odobrenje ima osobnu narav, poput odobrenja sredstva za zaštitu bilja.
30
Usto, primjena sustava paralelne trgovine iz članka 52. Uredbe br. 1107/2009 ovisi o primjeni sustava odobrenja koje je predviđeno, među ostalim, člankom 33. te uredbe, s obzirom na to da se, na temelju te prve odredbe, odobrenje za paralelnu trgovinu može izdati samo za sredstvo za zaštitu bilja koje je po svojemu sastavu identično sredstvu za zaštitu bilja koje je već odobreno na državnom području države članice uvoza, pri čemu se to sredstvo u navedenoj odredbi naziva „referentnim sredstvom”.
31
Ako bi se trebalo smatrati da odobrenje za paralelnu trgovinu nema osobnu narav, to bi dovelo do povrede dosljednosti navedene uredbe jer bi osoba koja nije nositelj takvog odobrenja mogla uvesti sredstvo za zaštitu bilja na tržište države članice, iako na navedeno tržište to sredstvo ima pravo staviti samo nositelj odobrenja za referentno sredstvo za to isto tržište.
32
Osim toga, tumačenje članka 52. stavka 1. Uredbe br. 1107/2009 na način da odobrenje za paralelnu trgovinu ima osobnu narav potvrđuju i uvodne izjave 8. i 9. te uredbe.
33
Naime, u skladu s tim uvodnim izjavama, svrha je Uredbe br. 1107/2009 osigurati visoku razinu zaštite zdravlja ljudi i životinja, kao i okoliša, te istodobno zajamčiti konkurentnost poljoprivrede Europske unije, kao i poboljšati slobodno kretanje sredstava za zaštitu bilja i opskrbljivanje tim sredstvima u državama članicama otklanjajući različite razine zaštite u državama članicama i usklađujući, među ostalim, propise o uzajamnom priznavanju odobrenja i paralelnoj trgovini tim sredstvima.
34
U tim okolnostima priznavanje osobne naravi odobrenja za paralelnu trgovinu ne doprinosi samo cilju osiguranja visoke razine zaštite zdravlja ljudi i životinja, kao i okoliša, nego je i u potpunosti u skladu s logikom usklađivanja propisa o paralelnoj trgovini, koje se provodi Uredbom br. 1107/2009, kako bi se poboljšalo slobodno kretanje sredstava za zaštitu bilja.
35
U tom pogledu valja podsjetiti da je Sud u presudi od 8. studenoga 2007., Escalier i Bonnarel (C‑260/06 i C‑261/06, EU:C:2007:659, t. 40. do 42.) u biti utvrdio da je osobna narav odobrenja za paralelnu trgovinu opravdana, među ostalim, nužnošću sprečavanja svih rizika od pogrešne uporabe ili zlouporabe predmetnog sredstva.
36
Iako je točno da je ta presuda donesena u okviru Direktive 91/414, a ne Uredbe br. 1107/2009, iz povijesti nastanka te uredbe, a osobito iz točke 3.2. Komisijine Komunikacije Europskom parlamentu od 22. rujna 2008. o zajedničkom stajalištu Vijeća o donošenju Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja (COM(2008) 578 final), proizlazi da je zakonodavac Unije prilikom donošenja Uredbe br. 1107/2009 uzeo u obzir navedenu presudu.
37
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na pitanje suda koji je uputio zahtjev valja odgovoriti da članak 52. stavak 1. Uredbe br. 1107/2009 treba tumačiti na način da samo nositelj odobrenja za paralelnu trgovinu može staviti sredstvo za zaštitu bilja na tržište države članice koja je izdala to odobrenje.
Troškovi
38
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (deveto vijeće) odlučuje:
Članak 52. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ treba tumačiti na način da samo nositelj odobrenja za paralelnu trgovinu može staviti sredstvo za zaštitu bilja na tržište države članice koja je izdala to odobrenje.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački