62022CJ0633_RES
Predmet C-633/22
Real Madrid Club de FútboliAE
protiv
EE i Société Éditrice du Monde SA
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation, Francuska)
Presuda Suda (veliko vijeće) od 4. listopada 2024.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Sudska nadležnost i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba (EZ) br. 44/2001 – Članci 34. i 45. – Priznavanje i izvršenje sudskih odluka – Ukidanje odluke o proglašenju izvršivosti sudskih odluka – Razlozi za odbijanje – Javni poredak države članice u kojoj se zahtijeva priznavanje ili izvršenje – Nalaganje novinama i jednom od njihovih novinara plaćanja naknade zbog povrede ugleda sportskog kluba – Naknada štete – Članak 11. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Sloboda tiska”
Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Sudska nadležnost i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba br. 44/2001 – Priznanje i izvršenje sudskih odluka – Razlozi za odbijanje – Povreda javnog poretka države članice u kojoj se zahtijeva priznanje – Doseg – Nalaganje novinama i jednom od njihovih novinara plaćanja naknade štete zbog povrede ugleda sportskog kluba – Sloboda izražavanja – Sloboda tiska – Očita povreda – Uključenost
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 11. i čl. 51. st. 1.; Uredba Vijeća br. 44/2001, čl. 34. t. 1. i čl. 43. do 45.)
(t. 41.-44., 49., 50., 53.-61., 66., 67., 70., 73., 74. i izreka)
Kratak prikaz
Povodom zahtjeva za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska), Sud, zasjedajući u velikom vijeću, odlučuje o primjeni odredbe o javnom poretku radi odbijanja izvršenja odluke suda države članice kojom se krši sloboda tiska.
Novine Le Monde objavile su u prosincu 2006. članak koji je napisala osoba EE, novinar zaposlen u tim novinama, i u kojem se tvrdilo da su se klubovi Real Madrid Club de Fútbol (u daljnjem tekstu: Real Madrid) i Fútbol Club Barcelona koristili uslugama jedne od osoba koje su uspostavile mrežu dopinga u svijetu biciklizma. Brojni mediji, osobito španjolski, prenijeli su tu objavu. U novinama Le Monde objavljeno je u istom mjesecu, bez komentara, pismo demantija koje je tim novinama poslao Real Madrid.
Real Madrid i osoba AE, član njegova medicinskog osoblja, podnijeli su u svibnju 2007. španjolskom prvostupanjskom sudu tužbu za utvrđivanje odgovornosti, koja se temelji na povredi njihove časti, protiv društva Société Éditrice du Monde i osobe EE. Taj je sud, s jedne strane, potonjima naložio da na ime naknade nastale neimovinske štete klubu Real Madrid plate iznos od 300000 eura i osobi AE iznos od 30000 eura te je, s druge strane, naložio da se ta presuda objavi u novinama Le Monde i u španjolskim novinama. Ta je presuda potvrđena u drugostupanjskom postupku i Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) odbio je žalbu podnesenu protiv nje.
Dvama rješenjima iz 2014. španjolski prvostupanjski sud naložio je izvršenje te presude Vrhovnog suda kao i da se, osim navedenih iznosa glavnice, na ime kamata i troškova klubu Real Madrid plati iznos od 90000 eura, a osobi AE 3000 eura.
Tribunal de grande instance de Paris (Okružni sud u Parizu, Francuska) potvrdio je izvršivost te presude i tih rješenja u Francuskoj. Međutim, cour d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu, Francuska) poništio je te potvrde uz obrazloženje da izvršenje tih osuđujućih presuda predstavlja neprihvatljivu povredu francuskog međunarodnog javnog poretka jer ugrožava slobodu izražavanja.
Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska), kojem su Real Madrid i AE podnijeli žalbu, pita se o uvjetima pod kojima se mora odbiti izvršenje presude kojom se, kao u ovom slučaju, izdavačkom društvu novina i jednom od njegovih novinara nalaže plaćanje naknade neimovinske štete na temelju Uredbe Bruxelles I (
1
), jer se njome očito krši sloboda tiska, zajamčena člankom 11. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
Ocjena Suda
Sud najprije podsjeća na to da je pozivanje na odredbu o javnom poretku iz članka 34. točke 1. Uredbe br. 44/2001 iznimno moguće samo u slučaju kada priznanje ili izvršenje sudske odluke donesene u drugoj državi članici predstavlja neprihvatljivu povredu pravnog poretka u državi članici u kojoj se traži priznanje jer bi ona zadirala u neko temeljno načelo bilo unutarnjeg prava te države članice bilo prava Unije. U tom pogledu, nacionalni je sud dužan jednako učinkovito osigurati zaštitu prava utvrđenih nacionalnim pravnim poretkom kao i prava utvrđenih pravnim poretkom Unije.
To osobito vrijedi za temeljna prava zajamčena Poveljom koja nacionalni sud mora poštovati prilikom primjene Uredbe Bruxelles I i, dakle, provedbe prava Unije (
2
). Međutim, s obzirom na temeljnu važnost načela uzajamnog povjerenja, države članice prilikom te provedbe mogu biti obvezne pretpostaviti da druge države članice poštuju temeljna prava, osim u iznimnim slučajevima. Stoga se mora odbiti izvršenje te odluke ili, eventualno, povući potvrdu o izvršivosti te odluke, samo u slučaju da izvršenje odluke u državi članici u kojoj se zahtijeva priznavanje ili izvršenje dovodi do očite povrede temeljnog prava koje je propisano Poveljom.
Što se konkretno tiče slobode izražavanja, Sud pojašnjava da je ona jedan od ključnih elemenata društva u kojem prevladavaju demokracija i pluralizam te odražava vrijednosti na kojima se, u skladu s člankom 2. UEU-a, temelji Unija. Stoga zadiranja u slobodu izražavanja, poput onih u odnosu na novinare i urednike te novinske kuće, treba ograničiti na ono što je strogo nužno.
Isto tako, iz ustaljene sudske prakse Europskog suda za ljudska prava proizlazi da EKLJP (
3
) ne ostavlja mnogo prostora za ograničenja slobode izražavanja u, osobito, području pitanja od općeg interesa (
4
), kojim su obuhvaćena pitanja koja se odnose na profesionalni sport. U tom kontekstu valja pridati veliku važnost interesu demokratskog društva da osigura i očuva slobodu tiska kada je potrebno utvrditi je li zadiranje o kojem je riječ proporcionalno legitimnom cilju koji se nastoji postići. Tako se u svakoj odluci kojom se dodjeljuje naknada štete zbog povrede ugleda mora razumno odvagnuti proporcionalnost dodijeljenog iznosa i štete o kojoj je riječ.
U tom pogledu valja razlikovati novčanu kaznu u korist pravne osobe od novčane kazne u korist fizičke osobe jer šteta ugledu fizičke osobe može utjecati na dostojanstvo te osobe, dok ugled pravne osobe nema tu moralnu dimenziju. Kad je riječ o proporcionalnosti sankcije, svako nedopušteno ograničenje slobode izražavanja moglo bi u budućnosti ograničiti ili onemogućiti izvještavanje medija o sličnim pitanjima. Konkretno, prema sudskoj praksi Europskog suda za ljudska prava, potreban je najveći oprez u slučaju kad poduzete mjere ili izrečene sankcije mogu odvratiti medije od sudjelovanja u raspravi o pitanjima od legitimnog općeg interesa i stoga mogu imati odvraćajući učinak na ostvarivanje slobode tiska u pogledu takvih pitanja.
Na osnovi tih razmatranja Sud zaključuje da treba odbiti izvršenje presude kojom se novinama i jednom od njihovih novinara nalaže plaćanje naknade neimovinske štete koja je nastala sportskom klubu i jednom od članova njegova medicinskog osoblja zbog štete njihovu ugledu jer bi to dovelo do očite povrede članka 11. Povelje. Naime, takva očita povreda obuhvaćena je javnim poretkom države članice u kojoj se zahtijeva priznavanje ili izvršenje i stoga predstavlja razlog za odbijanje izvršenja iz članka 34. točke 1. Uredbe Bruxelles I, u vezi s njezinim člankom 45. (
5
)
Na sudu koji je uputio zahtjev je da ocijeni, uzimajući u obzir sve okolnosti slučaja, među kojima nisu samo sredstva osoba kojima je izrečena kazna, nego i težina povrede i opseg štete, koji su utvrđeni u odlukama o kojima je riječ u glavnom postupku, bi li izvršenje tih odluka dovelo do takve očite povrede. U tu je svrhu na njemu da provjeri jesu li iznosi naknade štete dodijeljeni u navedenim odlukama očito neproporcionalni u odnosu na štetu nanesenu ugledu o kojoj je riječ i mogu li imati odvraćajući učinak u državi članici u kojoj se zahtijeva priznavanje ili izvršenje na izvještavanje medija o sličnim pitanjima u budućnosti ili, općenitije, na ostvarivanje slobode tiska, koja se propisuje člankom 11. Povelje.
U okviru te provjere navedeni sud može uzeti u obzir iznose koji su za sličnu štetu dodijeljeni u državi članici u kojoj se zahtijeva priznavanje ili izvršenje. Međutim, eventualna razlika između tih iznosa i iznosa naknade štete dodijeljenih u odlukama o kojima je riječ u glavom postupku nije sama po sebi dovoljna da bi se moglo smatrati da su iznosi te naknade štete očito neproporcionalni u odnosu na štetu nanesenu ugledu o kojoj je riječ. Usto, navedena provjera ne može uključivati nadzor ocjena merituma koje su proveli sudovi države članice u kojoj je sudska odluka donesena, koji je izričito zabranjen člankom 36. i člankom 45. stavkom 2. Uredbe Bruxelles I. Naposljetku, u slučaju da utvrdi postojanje očite povrede slobode tiska, taj će sud trebati ograničiti odbijanje izvršenja navedenih odluka na očito neproporcionalan dio naknade štete dodijeljene u državi članici u kojoj se zahtijeva priznavanje ili izvršenje.
(
1
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.)
(
2
)	U smislu članka 51. stavka 1. Povelje
(
3
)	Europska konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisana u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP)
(
4
)	Vidjeti članak 10. stavak 2. EKLJP-a.
(
5
)	Za takav postupak o kojem je riječ u ovom slučaju, čiji je predmet sudska odluka donesena po korištenju pravnog lijeka protiv potvrde o izvršivosti, članak 45. Uredbe Bruxelles I upućuje na razloge za odbijanje priznavanja navedene, među ostalim, u člancima 34. te uredbe.