Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
LAILE MEDINE
od 15. svibnja 2025.(1)
Predmet C-541/23 P
Polwax S. A.
protiv
Europske komisije
„Žalba – Tržišno natjecanje – Koncentracije – Tržište prešanog parafina i tržište parafinskog voska – Stjecanje kontrole nad Grupom Lotos od strane PKN Orlena – Odluka kojom se koncentracija proglašava spojivom s unutarnjim tržištem i Sporazumom o EGP-u – Tužba za poništenje koju je podnijela treća osoba – Definicija mjerodavnih tržišta – Teret i standard dokazivanja – Standard nadzora koji Opći sud primjenjuje u predmetima koji se odnose na koncentracije”
1.        Društvo Polwax S. A. svojom žalbom zahtijeva ukidanje presude od 14. lipnja 2023. u predmetu T-585/20, Polwax/Komisija  (u daljnjem tekstu: pobijana presuda). Tom je presudom odbijena tužba tog društva kojom je ono zahtijevalo poništenje Odluke Europske komisije od 14. srpnja 2020. (u daljnjem tekstu: sporna odluka)(2), kojom je Komisija koncentraciju između društva Polski Koncern Naftowy Orlen S. A. (u daljnjem tekstu: društvo Orlen) i Grupe Lotos S. A. (u daljnjem tekstu: društvo Lotos) proglasila spojivom s unutarnjim tržištem i člankom 57. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP), pod uvjetom da društvo Orlen ispuni određene obveze.
2.        Društvo Polwax u prilog svojoj žalbi ističe devet razloga. Međutim, u skladu sa zahtjevom Suda, ovo se mišljenje osvrće samo na prvi žalbeni razlog.
3.        Osobito, društvo Polwax u prvom žalbenom razlogu tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i očitu pogrešku u ocjeni te da je iskrivio stajalište društva Polwax (i) navevši da je ono, kao zainteresirana strana, bilo obvezno navesti „ozbiljne pokazatelje” problema tržišnog natjecanja u situaciji u kojoj taj kriterij nije trebalo primijeniti; te (ii) zahtijevajući od društva Polwax „ozbiljne pokazatelje” toga da proizvodi koje je Komisija istraživala na uzlaznom tržištu (tržište prešanog parafina(3)) nisu bili zamjenjivi u smislu ponude i potražnje, a da Uredba br. 139/2004 trećim stranama ne nameće takve obveze, i utvrdivši da informacije koje je društvo Polwax pružilo tijekom postupka ne čine takve „ozbiljne pokazatelje”. Društvo Polwax usto tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava ne ispitavši dinamiku pojedinačnih segmenata uzlaznog tržišta i činjenicu da Komisija nije obrazložila utvrđenja da uzlazno tržište nije ni podijeljeno ni segmentirano.
I.      Okolnosti spora i postupak pred Općim sudom
4.        Okolnosti spora podrobno su izložene u točkama 2. do 23. pobijane presude. Za potrebe ovog mišljenja dovoljan je sljedeći kratki opis okolnosti.
5.        Žalitelj, Polwax, poljsko je društvo koje proizvodi i stavlja na tržište parafinski vosak i proizvode na bazi parafina. Društvo Orlen vertikalno je integrirano poduzeće koje se uglavnom bavi rafiniranjem i stavljanjem na tržište (uključujući maloprodaju) goriva i proizvoda povezanih s gorivima u Poljskoj, Češkoj Republici, Litvi i Njemačkoj. Ono usto uzlazno istražuje, razvija i proizvodi sirovu naftu i prirodni plin te je nazočno na tržištu petrokemije. Društvo Lotos vertikalno je integrirano poduzeće koje se uglavnom bavi rafiniranjem i stavljanjem na tržište (uključujući maloprodaju) goriva i proizvoda povezanih s gorivom, uglavnom u Poljskoj. Ono usto djeluje u uzlaznom istraživanju, razvoju i proizvodnji sirove nafte i prirodnog plina.
6.        Društvo Orlen je u okviru predložene tranksakcije steklo isključivu kontrolu nad društvom Lotos. Društvo Polwax se 15. svibnja 2020. očitovalo na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku te je istaknulo da je potrebno propisati obveze kako bi se osiguralo da koncentracija ne utječe na njegov pristup određenim sirovinama koje koristi u proizvodnji. Komisija je 14. srpnja 2020. donijela spornu odluku.
7.        Komisija je među ostalim navela da bi „kombinacija prijenosa i drugih obveza omogućila stjecateljima ustupljenih subjekata, kao i drugim konkurentima, da u budućnosti podvrgnu poduzetnika nastalog koncentracijom učinkovitom tržišnom natjecanju na predmetnim tržištima”, da bi „osobito [n]a veleprodajnim tržištima dizela i benzina stjecatelj udjela u rafineriji mogao uvoziti znatne količine zahvaljujući širem pristupu infrastrukturi” i da bi „[z]ahvaljujući toj kombinaciji kapaciteta rafiniranja i potencijala uvoza, kupac izvršavao sličan konkurentski pritisak kao društvo Lotos prije transakcije”. Komisija je stoga došla do zaključka da „transakcija, kako [bi bila] izmijenjena obvezama, više [ne bi bila] problematična u pogledu tržišnog natjecanja” te je pojasnila da je „[t]a odluka uvjetovana potpunim ispunjavanjem preuzetih obveza”.
8.        Što se tiče učinaka predložene koncentracije na tržišno natjecanje, Komisija je u uvodnoj izjavi 2003. sporne odluke ispitala mogućnost, koju je tužitelj istaknuo, da koncentracija dovede do uskrate opskrbe. Društvo Polwax je tvrdilo da mu „novi subjekt više neće isporučivati prešani parafin ili će to činiti samo po znatno višoj cijeni, čime će ga spriječiti da mu konkurira na tržištu parafinskog voska”.
9.        Komisija je u tom pogledu u uvodnoj izjavi 2004. sporne odluke utvrdila da bi društvo Lotos, ako se uzlazno tržište prešanog parafina definira na nacionalnoj razini, 2017. i 2018. imalo između 30 i 40 % tržišnog udjela u Poljskoj. Iako je priznala da takav tržišni udio podrazumijeva postojanje vertikalnih učinaka, Komisija je naglasila da je između 60 i 70 % izvora prešanog parafina još uvijek bilo dostupno i da se sâmo društvo Orlen koristilo vanjskim dobavljačima. Iz toga je zaključila da, prema svemu sudeći, novoosnovani subjekt neće moći uskratiti pristup prešanom parafinu klijentima društva Lotos koji su aktivni na tržištu parafinskog voska.
10.      Komisija je u uvodnoj izjavi 2005. sporne odluke dodala da je društvo Orlen raspolagalo samo vrlo malim udjelom silaznog tržišta te je iz toga zaključila da ni novi subjekt ne bi imao interes uskratiti pristup sirovinama za klijente društva Lotos koji su aktivni na tom tržištu. Komisija je primijetila da je sâmo društvo Polwax istaknulo da je tržišno natjecanje na navedenom tržištu bilo snažno jer je u određenim slučajevima imalo globalnu dimenziju te je bilo pod pritiskom kineskih proizvođača.
11.      Komisija je u uvodnoj izjavi 2006. sporne odluke potvrdila da njezina istraga nije otkrila jasne dokaze mogućeg bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja u pogledu vertikalne veze između tržišta prešanog parafina u Poljskoj i tržišta parafinskog voska u EGP‑u.
12.      Društvo Polwax je pred Općim sudom u bitnome istaknulo dva tužbena razloga. Prvim je tužbenim razlogom tvrdilo da je Komisija povrijedila članak 2. stavke 1. do 3. Uredbe br. 139/2004, koja se odnosi na koncentracije. Komisijina se navodna pogreška sastojala u tome što je ta institucija pogrešno definirala, kao prvo, silazno tržište parafinskog voska i, kao drugo, uzlazno tržište prešanog parafina. Društvo Polwax je usto kritiziralo Komisiju zato što je pogrešno ocijenila učinke koncentracije i na tržište prešanog parafina i na tržište parafinskog voska. Drugim tužbenim razlogom navodila se povreda članka 9. stavka 1. Uredbe br.
139/2004 (ali je taj tužbeni razlog poslije povučen na raspravi). Društvo Polwax je u replici iznijelo još jedan tužbeni razlog, kojim je navodilo da u spornoj odluci nije dovoljno obrazložena definicija mjerodavnih tržišta. Opći sud je presudom od 14. lipnja 2023. tužbu u cijelosti odbio (4).
II.    Ocjena
13.      Društvo Polwax svojim prvim žalbenim razlogom navodi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava i očite pogreške u ocjeni te da je iskrivio stajalište društva Polwax time što, u točkama 45. i 57. do 62. pobijane presude, nije primjereno preispitao Komisijinu definiciju mjerodavnog tržišta u spornoj odluci te time što je tužitelju nametnuo pogrešan standard dokazivanja. Prvi žalbeni razlog ima tri dijela.
A.      Prvi dio prvog žalbenog razloga
14.      Društvo Polwax u prvom dijelu prvog žalbenog razloga u bitnome navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava te da je povrijedio članak 2. Uredbe br. 139/2004 zahtijevajući od tog društva, u točki 45. pobijane presude, da u prilog svojem tužbenom razlogu kojim je tvrdilo da je uzlazno tržište prešanog parafina pogrešno definirano navede „ozbiljne pokazatelje” u vezi s postojanjem problema tržišnog natjecanja.
1.      Dopuštenost
15.      Komisija prvi dio prvog žalbenog razloga smatra nedopuštenim s obzirom na to da je društvo Polwax pred Općim sudom osporavalo činjenicu da uzlazno tržište prešanog parafina nije podijeljeno na druga zasebna podtržišta. Ono je, naime, tvrdilo da je Komisija pogriješila time što tržište prešanog parafina nije dodatno podijelila odnosno segmentirala na tržišta laganog, srednjeg i teškog prešanog parafina. Društvo Polwax stoga sâmo sebi proturječi time što pred Sudom navodi, kao prvo, da se njegov prigovor nije odnosio na tržišta „različita” od onih koja je Komisija uzela u obzir u svojoj analizi i, kao drugo, da je Komisija tržište prešanog parafina trebala u spornoj odluci podijeliti na manja podtržišta (ili barem na segmente) za potrebe svoje analize budućih učinaka koncentracije.
16.      Protivno Komisijinim tvrdnjama, prvi dio prvog žalbenog razloga je dopušten jer iz sudske prakse Suda jasno proizlazi da je navodno neuzimanje u obzir pravila dokazivanja pravno pitanje, koje je dopušteno isticati u žalbi(5).
2.      Meritum
17.      Opći sud u pobijanoj presudi primjenjuje standard dokazivanja koji je u svojoj sudskoj praksi utvrdio za treće osobe koje pobijaju zakonitost odluka o koncentraciji, pri čemu Sud tu sudsku praksu još nije razmatrao(6). Stoga valja, kao prvo, načelno ispitati koji je prikladan standard dokazivanja s obzirom na sudsku praksu Suda te je li sudska praksa Općeg suda spojiva s tim standardom; i, kao drugo, konkretno ispitati je li Opći sud taj standard u predmetnom slučaju pravilno primijenio u kontekstu definicije mjerodavnog tržišta.
a)      Uvodna zapažanja o teretu i standardu dokazivanja te o standardu nadzora
18.      Kako ću pokazati u idućoj
analizi, pojmovi tereta i standarda dokazivanja te pojam standarda (sudskog) nadzora međusobno su povezani, posebice u predmetima koji se odnose na koncentracije, te ih stoga treba zajedno razmotriti(7).
1)      Komisija mora dokazati da je više moguće nego nemoguće da će koncentracija dovesti (ili da neće dovesti) do bitnog ograničavanja tržišnog natjecanja
19.      Prema članku 2. Uredbe br. 139/2004, Komisija mora ocijeniti učinke koncentracije na tržišno natjecanje na tržištima na kojima postoji opasnost od bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja, posebno kao posljedica stvaranja ili jačanja vladajućeg položaja.
20.      Iz sudske prakse Suda proizlazi da se „Komisijine odluke o spojivosti koncentracije s unutarnjim tržištem moraju potkrijepiti dostatno uvjerljivim i dosljednim dokazima”(8). Ti dokazi moraju biti točni i pouzdani te moraju podupirati zaključke koji su iz njih izvedeni(9). Osim toga, kako je Opći sud dodatno pojasnio, Komisija mora ne samo potkrijepiti uvjerljivim dokazima svoje stajalište o mogućem bitnom utjecaju na učinkovito tržišno natjecanje, nego to mora učiniti „s dostatnim stupnjem vjerojatnosti”(10).
21.      Sud je u tom pogledu prihvatio da Komisija prilikom ocjenjivanja gospodarskih pitanja raspolaže marginom prosudbe za potrebe primjene materijalnih pravila Uredbe br. 139/2004 jer provodi prospektivne gospodarske analize čiji je cilj utvrditi vjerojatnost određenih kretanja na mjerodavnom tržištu u budućnosti(11). Budući da u slučajevima koji se odnose na koncentracije Komisijina analiza ne može biti sigurna kao njezine naknadne analize (s obzirom na članke 101. i 102. UFEU-a) te da je takva analiza prospektivna, Sud je utvrdio da Komisija mora dokazati da je više moguće nego nemoguće da će predmetna koncentracija dovesti ili da neće dovesti do bitnog ograničavanja tržišnog natjecanja(12).
22.      Kako je Opći sud pojasnio, „okolnost da bi koncentracija proizvodila protutržišne učinke nije sama po sebi dovoljna da bi se smatralo da bi ta koncentracija bila nespojiva s unutarnjim tržištem ako ona ne bi bitno ograničavala stvarno tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu ili njegovu značajnom dijelu”(13).
2)      Tužitelj mora dokazati da je počinjena očita pogreška u ocjeni
23.      Margina prosudbe kojom Komisija raspolaže „opravdava to da se nadzor koji sud Unije provodi u pogledu Komisijine odluke u području koncentracija ograniči na provjeru materijalne točnosti činjenica i nepostojanje očite pogreške u ocjeni”(14).
24.      Kako bi osobe na koje utječu Komisijine odluke o koncentracijama (uključujući treće osobe kao što su konkurenti ili klijenti) imale pristup takvom nadzoru od strane sudova Unije, pravo Unije daje im načelno pravo da pred Općim sudom pobijaju zakonitost tih odluka na temelju članka 263. UFEU-a, u skladu s načelom djelotvorne sudske zaštite utvrđenim u članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.
25.      Međutim, to pravo prati obveza tužitelja da definira tužbene razloge koje ističe te da ih potkrijepi dokazima.
26.      Kada tužitelj podnese takvu tužbu, u skladu s člankom 76. točkom (d) Poslovnika Općeg suda „potrebno je, da bi tužba bila dopuštena, osnovne pravne i činjenične elemente koji se ističu navesti, barem u sažetom obliku, smisleno i razumljivo u tužbi samoj, kako bi se zajamčili pravna sigurnost i dobro sudovanje”(15). Sudska praksa Suda u tom pogledu jasno govori da tužitelj ima važnu ulogu podsjećajući na to da je „na tužitelju da istakne tužbene razloge protiv odluke i da te razloge potkrijepi dokazima”(16).
27.      Konkretnije, kada je riječ o područjima prava Unije povezanima s kontrolom koncentracija u Uniji, kao što je pravo tržišnog natjecanja u smislu članka 101. ili 102. UFEU-a, „tužitelj mora […] odrediti sporne elemente pobijane odluke, navesti razloge za njihovo pobijanje te pružiti dokaze – izravne ili kontekstualne[(17)] – osnovanosti njegovih prigovora”(18).
28.      Sud je u presudi EFIM/Komisija(19) odbio žaliteljev zahtjev da utvrdi da je Opći sud, zahtijevajući od žalitelja da pruži dokaze o navodnoj povredi, povrijedio članak 47. Povelje. Sud je naglasio da je u postupku za poništenje Komisijine odluke na tužitelju da iznese argumente i dokaze sudovima Unije te da Opći sud stoga nije počinio pogrešku u ocjeni utvrdivši da je teret dokazivanja bio na EFIM-u(20). Ta je presuda posebno relevantna s obzirom na to da (i) treće osobe u predmetima koji se odnose na kontrolu koncentracija i (ii) treće osobe koje su tužitelji u postupcima povezanima s člancima 101. i 102. UFEU-a imaju slične značajke, uključujući činjenicu da i jedni i drugi imaju samo ograničeno pravo pristupa Komisijinu upravnom spisu(21).
29.      Slična se zapažanja mogu izvesti iz sudske prakse Suda u drugim povezanim područjima prava Unije. Kao prvo, u pravu Unije o državnim potporama ustaljena je sudska praksa Suda da se očekivanje Općeg suda od osobe koja podnosi tužbu za poništenje da dokazima potkrijepi svoje navode ne protivi pravilnoj raspodjeli tereta dokazivanja. Umjesto toga, „u načelu [je] na osobi koja navodi činjenice u prilog zahtjevu ili argumentu da pruži dokaz o njihovu postojanju”(22). Kao drugo, Sud je tu formulu upotrijebio i u sudskoj praksi u području antidampinga(23).
3)      Standard dokazivanja: informacije moraju upućivati na očitu pogrešku u ocjeni koja Komisijinu ocjenu čini neuvjerljivom i mijenja smjer odvagivanja mogućnosti
30.      Sada ću razmotriti pitanje prikladnog standarda dokazivanja koji tužitelj mora zadovoljiti u predmetima koji se odnose na koncentracije.
31.      Sud je u pogledu preispitivanja složenih gospodarskih analiza utvrdio da, kako bi se dokazalo da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni činjenica koja opravdava poništenje pobijane odluke, dokazi koje tužitelj podnese moraju biti dovoljni za to da se činjenične ocjene donesene u odluci smatra neuvjerljivima(24).
32.      U predmetima koji se odnose na koncentracije dokazi su rijetko dosljedni te Komisija dokaze i indicije stoga mora odvagnuti (odnosno rangirati po važnosti). Opći sud je u nastojanju da odgovori na tu konkretnu situaciju u svojoj dosadašnjoj sudskoj praksi pravilno navodio da će tužitelj uspjeti u postupku samo ako se pokaže da je odvagivanje različitih dokaznih elemenata u spisu neopravdano i neuvjerljivo, u mjeri da ne može potkrijepiti Komisijinu ocjenu(25).
33.      U vezi s tim treba istaknuti da Sud i Opći sud ne očekuju od tužitelja da izvan razumne sumnje(26) dokaže da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni koncentracije. Relevantni test je odvagivanje mogućnosti(27) popraćen posebnim zahtjevima u vezi s kakvoćom dokaza koji, načelno, ne utječu na primjenjivi standard dokazivanja(28).
34.      Iz prethodnih razmatranja proizlazi da tužitelj u predmetima koji se odnose na koncentracije mora iznijeti smislene i dostatne informacije (to jest tužbene razloge i dokaze ili indicije). Primjerice, u situaciji poput one u predmetnom slučaju (koji se odnosi na definiciju mjerodavnog tržišta), kakvoća informacija, to jest njihov opseg i podrobnost, mora odgovarati zahtjevima iz odjeljka 6. Obrasca CO(29) u Prilogu I. Uredbi br. 802/2004, naslovljenog „Definicija tržišta”. Kako je Sud istaknuo, bitna funkcija dokaza jest potvrditi osnovanost utvrđenja(30) te kakvoća dokaza stoga mora, u svakom slučaju, biti takva da Općem sudu omogući da utvrdi postojanje navodne očite pogreške u ocjeni(31).
35.      Iz navedenog slijedi da tužitelj mora pružiti smislene i dostatne informacije za dokazivanje navodne očite pogreške koja Komisijinu ocjenu čini neuvjerljivom te time mijenja odvagivanje mogućnosti u prilog tužiteljevu, a nasuprot Komisijinu zaključku (o tome treba li odobriti koncentraciju o kojoj je riječ ili ne treba). Međutim, standard dokazivanja koji tužitelj mora zadovoljiti treba biti ograničen, na način da uzima u obzir konkretne aspekte kontrole koncentracija u Uniji i postupka koji se primjenjuje za potrebe te kontrole. Za početak, Komisija mora pružiti dokaze o tome da je više moguće nego nemoguće da će koncentracija dovesti (ili da neće dovesti) do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja. Od tužitelja se stoga ne može zahtijevati više od toga da dokaže očitu pogrešku u ocjeni koja bi to odvagivanje mogla promijeniti u prethodno navedenom smjeru.
36.      Prilikom ocjenjivanja kakvoće dokaza u okviru standarda dokazivanja nametnutog tužitelju moraju se imati na umu još dva aspekta. Kao prvo, i tužitelj se suočava s poteškoćama kada provodi svoju prospektivnu analizu za potrebe osporavanja odluke o predloženoj koncentraciji. Nesigurnost i prospektivna priroda analize na kojoj se temelji ta odluka o koncentraciji utječu i na mogućnost dokazivanja Komisijine očite pogreške u ocjeni(32). Kao drugo i dodatno, tužitelj za potrebe prikupljanja dokaza ne raspolaže jednakim istražnim ovlastima kao Komisija(33). Tužiteljeva obveza da dostatno potkrijepi svoje tužbene razloge stoga ne može biti potpuno ravnopravna obvezama Komisije. U svakom slučaju, tužiteljeve obveze ograničene su obvezom pružanja smislenih i dostatnih informacija koje upućuju na navodnu očitu Komisijinu pogrešku u ocjeni koja Komisijinu ocjenu čini neuvjerljivom(34).
37.      Stajališta poput onih izloženih u točki 31. ovog mišljenja izražena su u akademskoj pravnoj literaturi(35), u kojoj je istaknuto da presudu Suda u predmetu Bertelsmann i Sony  treba tumačiti na način da tužitelj mora pružiti dokaze kojima će potkrijepiti svoj navod da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni, ali ne mora pružiti dokaze koji potkrepljuju njegovu vlastitu meritornu ocjenu (te, primjerice, ne mora dokazati u kojem će smislu koncentracija naštetiti tržišnom natjecanju). Kada tužitelj svlada prepreku u obliku obveze da dostatno potkrijepi navod o očitoj pogrešci u ocjeni, Komisija mora braniti svoja činjenična utvrđenja te svoju pravnu i gospodarsku ocjenu, što znači da ona snosi konačan teret dokazivanja(36).
38.      Stoga smatram da je, načelno, tužitelj obvezan dokazati, na temelju svojih tužbenih razloga te dokaza ili indicija kojima ih potkrepljuje, da Komisijina ocjena i zaključci izvedeni iz takve ocjene nisu osnovani. Kako bi u tome uspio, dokazi moraju biti takvi da smisleno i dostatno upućuju na neuvjerljivost Komisijine ocjene te stoga i na očitu pogrešku u toj ocjeni.
4)      Obveza pružanja ozbiljnih pokazatelja u vezi s postojanjem problema tržišnog natjecanja koji je trebala ispitati Komisija
39.      Pobijana presuda počiva na zahtjevima koje je razvio Opći sud (u sudskoj praksi iz presuda easyJet i Niki Luftfahrt), ali koje Sud još nije razmatrao. Prije analize merituma prvog žalbenog razloga stoga ću ispitati je li standard dokazivanja koji je razvijen u toj sudskoj praksi u skladu sa zahtjevima utvrđenima u sudskoj praksi Suda kako su prethodno
razmatrani(37).
40.      Opći sud je u presudi easyJet među ostalim objasnio da Komisija mora, čak i ako treće osobe to od nje ne traže izričito, ali postoje ozbiljni pokazatelji u tom pogledu, ispitati probleme tržišnog natjecanja koje bi koncentracija mogla stvoriti na svim tržištima koja zahvaća(38).
41.      Opći sud je za slučaj da treća osoba koja je podnijela tužbu navodi da Komisija nije uzela u obzir mogući problem tržišnog natjecanja utvrdio sljedeći standard dokazivanja: „na tužitelju je da pruži ozbiljne dokaze u vezi s postojanjem problema tržišnog natjecanja koji je, zbog tog učinka, trebala ispitati Komisija”(39).
42.      Opći sud je u objašnjenju o vrsti i kakvoći dokaza naveo da „kako bi zadovoljio taj teret [i standard] dokazivanja, tužitelj treba odrediti mjerodavna tržišta, opisati konkurentsku situaciju bez koncentracije i navesti koji su vjerojatni učinci koncentracije s obzirom na konkurentsku situaciju na tim tržištima”(40).
43.      Kako je Komisija pravilno istaknula, obveza dokazivanja problema tržišnog natjecanja omogućuje Općem sudu, u skladu s načelom kontradiktornosti utvrđenim u članku 64. Poslovnika Općeg suda, da odluči o tužbi, a da ne mora tražiti dodatne informacije kako bi zajamčio pravnu sigurnost i dobro sudovanje(41).
44.      Opći sud je u prilog tom zaključku u presudi easyJet naveo da nije bilo dovoljno da tužitelj „samo istakne” svoj argument(42), a da ne „pruži dokaze u prilog svojem argumentu”(43), te je zaključio da tužiteljevi navodi ne mogu biti teoretski, apstraktni ili općeniti(44). Umjesto toga, oni moraju biti dovoljno jasno artikulirani(45) te se moraju iznijeti opipljivi dokazi o tome da se Komisijina utvrđenja temelje na očitoj pogrešci u ocjeni(46).
45.      Prema mojemu mišljenju, tužiteljeva obveza da jasno dokaže postojanje problema tržišnog natjecanja objektivno je potrebna da Općem sudu omogući da utvrdi je li Komisija doista počinila očitu pogrešku u ocjeni koja se navodi. Pružanje pojašnjenja u pogledu vrste i kakvoće potrebnih dokaza u skladu je s obvezom pružanja smislenih i dostatnih informacija u prilog tužbenim razlozima koje mogu uputiti na neuvjerljivost Komisijine ocjene te stoga promijeniti odvagivanje mogućnosti suprotno zaključku u Komisijinoj odluci.
46.      Opći sud je u presudi Niki Luftfahrt potvrdio načela iz presude easyJet te je razvio dodatne smjernice za tužitelje.
47.      Osobito, Opći sud je u presudi Niki Luftfahrt utvrdio da je na tužitelju da „utvrdi predmetna tržišta, opiše konkurentsku situaciju bez koncentracije i navede koji su vjerojatni učinci koncentracije s obzirom na konkurentsku situaciju na tim tržištima”(47). Tužitelj pred Općim sudom tu obvezu može ispuniti pružanjem informacija čija je količina i priroda usporediva s količinom i prirodom informacija koja se traži u odjeljku 6. Obrasca CO u Prilogu I. Uredbi br. 802/2004(48), koji subjekti koncentracije podnose Komisiji u okviru prijave koncentracije(49).
48.      Naime, odjeljak 6. Obrasca CO može biti koristan vodič u pogledu količine i prirode potrebnih dokaza u situaciji, poput one u predmetnom slučaju, koja se odnosi na definiciju mjerodavnog tržišta jer omogućuje trećim osobama koje podnose tužbu, kao što je društvo Polwax, da bolje shvate kakve dokaze i indicije moraju dostaviti Općem sudu kada osporavaju Komisijinu definiciju tržišta u odluci o koncentraciji.
49.      Iz prethodnih razmatranja proizlazi da tužitelj, kada osporava zakonitost odluke kojom je Komisija odobrila koncentraciju, mora dokazati očitu pogrešku u Komisijinoj ocjeni navođenjem ozbiljnih pokazatelja u vezi s postojanjem problema tržišnog natjecanja koji je, zbog njegova učinka, trebala ispitati Komisija. Kako bi zadovoljio taj teret, tužitelj mora pružiti smislene i dostatne informacije koje svojom kakvoćom potvrđuju osnovanost utvrđenja te Općem sudu omogućuju  da utvrdi postojanje navodne očite pogreške u ocjeni. Tužitelj u tom pogledu mora dokazati, na temelju informacija (tužbenih razloga te dokaza i indicija u prilog tim razlozima) koje je pružio, da Komisijina ocjena i zaključci izvedeni iz takve ocjene nisu osnovani te tako promijeniti smjer odvagivanja mogućnosti u korist svojeg zaključka, a na štetu zaključka koji je Komisija donijela u svojoj odluci. Međutim, u okviru sudskog nadzora moraju se uzeti u obzir ograničenja svojstvena ex ante prirodi kontrole
koncentracija.
5)      Završna zapažanja o terminologiji koja se koristi u sudskoj praksi Općeg suda
50.      Kao završna zapažanja o sudskoj praksi Općeg suda, kojom se vodila pobijana presuda, kratko ću se osvrnuti na određene terminološke nedosljednosti u toj sudskoj praksi. Međutim, kako ću objasniti, one su uglavnom posljedica razlika između raznih jezičnih verzija, ali ne čine tu sudsku praksu nedosljednom u pogledu merituma i, osobito, u pogledu standarda dokazivanja.
51.      U njemačkoj verziji presude Niki Luftfahrt, a ta je verzija, u skladu s člankom 49. Poslovnika Općeg suda, vjerodostojan tekst, koristi se izraz „zuverlässige Indizien”, dok se u francuskoj verziji koristi izraz „indices sérieux”. U engleskoj se verziji pak koristi izraz „serious indicia” („ozbiljne indicije”). U poljskoj verziji te presude Opći sud je naveo da je tužitelj, kako bi osporio definiciju mjerodavnog tržišta, morao pružiti „wiarygodne przesłanki” („pouzdani dokazi”).
52.      Nasuprot tomu, u poljskoj verziji pobijane presude (točke 59. i 60.), koja je vjerodostojna verzija, Opći sud je u pogledu navodno pogrešne definicije mjerodavnog tržišta naglasio potrebu pružanja „poważne poszlaki” („ozbiljne indicije”)(50). Taj se pojam razlikuje od pojma upotrijebljenog u presudi Niki Luftfahrt. Slično tomu, prema engleskoj verziji pobijane presude, potrebno je pružiti „compelling evidence” („uvjerljivi dokazi”) (točke 57. do 61.) ili „compelling indications” („uvjerljivi pokazatelji”) (točka 45.), dok se u engleskoj verziji presude Niki Luftfahrt zahtijevalo pružanje „serious indicia” („ozbiljne indicije”). Međutim, Opći sud je u francuskoj verziji pobijane presude koristio pojam „indices sérieux” (i za „compelling indications” i za „compelling evidence”), to jest isti pojam kao u presudi Niki Luftfahrt.
53.      Međutim, kako Komisija pravilno ističe, te terminološke razlike ne utječu na standard dokazivanja i kakvoću dokaza koje Opći sud zahtijeva. To je zbog činjenice da je Opći sud, kako je prethodno
navedeno, u svim presudama o kojima je riječ zahtijevao od tužitelja da postojanje očite pogreške u ocjeni dokaže pružanjem usporedivih informacija, koje u bitnome zadovoljavaju zahtjeve iz odjeljka 6. Obrasca CO.
b)      Prvi dio prvog žalbenog razloga: primjena sudske prakse iz presuda easyJet i Niki Luftfahrt u pobijanoj presudi
54.      U uvodnoj izjavi 1997. sporne odluke uzlazno tržište definirano je kao tržište prešanog parafina, ponajprije na temelju Komisijine prethodne prakse u odlučivanju (točke 52. i 53. pobijane presude).
55.      Opći sud (točka 56. pobijane presude) istaknuo je da pismena društva Polwax sadržavaju više upućivanja na različite vrste prešanog parafina, to jest na lagani, srednji i teški prešani parafin, te na njihova različita svojstva i namjene, ali da se, ako ta upućivanja treba shvatiti kao prigovor koji se temelji na pogrešnoj definiciji uzlaznog tržišta jer je Komisija trebala utvrditi postojanje triju različitih tržišta, svako za jednu od te tri vrste prešanog parafina, takav prigovor ne može prihvatiti(51). Opći sud je u točkama 57. do 62. pobijane presude odbio taj tužbeni razlog.
56.      Opći sud je u točki 45. pobijane presude istaknuo primjenjivi standard dokazivanja, prema kojem je tužitelj morao, osobito, „nave[sti] ozbiljne pokazatelje [(‚compelling indications)’] u vezi s postojanjem problema tržišnog natjecanja koji bi, zbog njegova učinka, trebala ispitati Komisija”(52).
57.      Opći sud je u točkama 57. do 62. pobijane presude u bitnome utvrdio da je na društvu Polwax bilo da pruži ozbiljne indicije o tome da stupanj zamjenjivosti između laganog, srednjeg i teškog prešanog parafina nije bio dovoljan da se te proizvode smatra dijelom istog tržišta i, konkretnije, da je na tom društvu bilo da pruži ozbiljne indicije o tome da ponuda i potražnja između tih različitih vrsta prešanog parafina nisu bile dovoljno zamjenjive da se te proizvode smatra dijelom istog tržišta, što ono nije učinilo.
58.      Društvo Polwax u žalbenom postupku u bitnome tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i povrijedio članak 2. Uredbe br. 139/2004 zahtijevajući od društva Polwax, u točkama 45. i 57. do 60. pobijane presude, da u prilog svojem tužbenom razlogu kojim je navodilo pogrešnu definiciju uzlaznog tržišta navede „ozbiljne pokazatelje” koji bi omogućili da se mjerodavna tržišta definiraju uže nego što je to Komisija učinila. Društvo Polwax navodi da takva obveza navođenja „ozbiljnih pokazatelja” („ozbiljnih indicija”) u vezi s postojanjem problema tržišnog natjecanja nije, u skladu s presudama easyJet i Niki Luftfahrt, bila primjenjiva u predmetnom slučaju. Prema navodu društva Polwax, takva se obveza u pogledu dokazivanja odnosi samo na probleme „na tržištima različitima od onih zahvaćenih Komisijinom analizom tržišnog natjecanja”, a navodna, više
ograničena mjerodavna tržišta, s obzirom na to da se odnose na proizvode koje je Komisija razmatrala u spornoj odluci, nisu među takvima.
59.      Komisija navodi da je prvi dio prvog žalbenog razloga društva Polwax bespredmetan i stoga nedopušten. Osim toga, Komisija i društvo Orlen u bitnome tvrde da su argumenti društva Polwax proturječni te da je prvi dio prvog žalbenog razloga u svakom slučaju neosnovan.
60.      Smatram da glavni argument društva Polwax, prema kojem je u pobijanoj presudi pogrešno primijenjena sudska praksa iz presuda easyJet i Niki Luftfahrt s obzirom na to da se ta sudska praksa navodno odnosi samo na tržišta različita od onih zahvaćenih Komisijinom analizom tržišnog natjecanja, nije osnovan.
61.      Tužitelj teret navođenja ozbiljnih pokazatelja načelno snosi u odnosu na bilo koja odnosna tržišta ako namjerava meritorno potkrijepiti prigovore koje pred Općim sudom iznosi u vezi s Komisijinom definicijom mjerodavnog tržišta.
62.      Prema mojemu mišljenju, Opći sud je u točkama 45. i 57. pobijane presude samo podsjetio na to da, s obzirom na ograničen opseg nadzora koji taj sud može provesti u pitanjima koja zahtijevaju složenu gospodarsku analizu, nije dovoljno da tužitelj pred njim samo istakne da je definicija tržišta pogrešna.
63.      Opći sud je u točki 58. pobijane presude istaknuo da „[k]onkretnije, s obzirom na metodu iznesenu u Obavijesti Komisije o utvrđivanju mjerodavnog tržišta za potrebe prava tržišnog natjecanja [Unije][(53)], na tužitelju je da podnese ozbiljne indicije koje dokazuju nedovoljnu zamjenjivost potražnje i ponude između različitih vrsta prešanog parafina kako bi bili obuhvaćeni istim tržištem”.
64.      Dalje, Opći sud je u točki 59. pobijane presude istaknuo da „[š]to se tiče ponude, tužitelj je trebao podnijeti ozbiljne indicije koje dokazuju da kupci jedne vrste prešanog parafina ne prelaze na drugu vrstu prešanog parafina u slučaju laganog povećanja cijena, tako da se ne mogu smatrati zamjenjivima[(54)]”.
65.      Opći sud je u točki 60. pobijane presude dodao da „[s]a stajališta ponude, tužitelj je trebao iznijeti ozbiljne indicije koje dokazuju da dobavljači jedne vrste prešanog parafina nisu mogli svoju proizvodnju prebaciti na proizvodnju druge vrste prešanog parafina i u kratkom ga roku plasirati na tržište, bez izlaganja većim dodatnim troškovima ili rizicima kao reakcija na male i trajne promjene relativnih cijena (vidjeti u tom smislu točke 20. do 24. Obavijesti o utvrđivanju mjerodavnog tržišta)”.
66.      Ne treba smatrati da se nametanjem tužitelju obveze da pruži „ozbiljne pokazatelje” (ili „ozbiljne indicije”) od njega zahtijeva cjelovita i sustavna analiza (čija je provedba obveza Komisije). Umjesto toga, u skladu sa zahtjevom pružanja smislenih i dostatnih informacija koje potvrđuju osnovanost utvrđenja, tužitelj je u najmanju ruku bio dužan pružiti pouzdane, provjerljive i ozbiljne pokazatelje toga da je očito bila potrebna više ograničena definicija tržišta, osobito s obzirom na činjenicu da između subjekata koncentracije nije bilo nikakvog preklapanja na predmetnim tržištima.
67.      Logika zahtjeva utvrđenih u presudama easyJet i Niki Luftfahrt ne nalaže tužitelju u postupku pred Općim sudom da umjesto Komisije dokaže (ne)mogućnost bitnog ograničavanja tržišnog natjecanja, nego mu nalaže da dokaže da je Komisija prilikom definiranja mjerodavnog tržišta i u svojoj analizi tržišnog natjecanja počinila očitu pogrešku u ocjeni. Komisija je takvu pogrešku mogla učiniti ako je u svojoj analizi tržišnog natjecanja potpuno zanemarila postojanje određenih drugih tržišta. Međutim, za dokazivanje takve očite pogreške nije dovoljno samo navesti da ju je Komisija počinila; potrebno je utvrditi druga tržišta koja se nisu preklapala s djelatnostima subjekata koncentracije i pružiti smislene i dostatne informacije koje upućuju na mogućnost da koncentracija izazove problem tržišnog natjecanja na tim tržištima(55).
68.      Drugim riječima, prema mojemu mišljenju, obveza tužitelja da navede „ozbiljne pokazatelje” znači da izloženi pokazatelji moraju biti uvjerljivi i dovoljno konkretni za odbacivanje složene ocjene koju je Komisija iznijela u svojoj odluci o kontroli koncentracije. Ti pokazatelji moraju upućivati na to da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni te da Komisijina ocjena više ne podupire zaključak da je više moguće nego nemoguće da koncentracija „neće” dovesti (ili da, ovisno o slučaju, „hoće” dovesti) do bitnog ograničavanja tržišnog natjecanja.
69.      Ako bi standard dokazivanja bio tako nizak da tužiteljima koji su treće osobe omogući da bez ozbiljnih pokazatelja pobiju Komisijine odluke – oslanjajući se samo na teoretske argumente ili puke navode –djelotvorna provedba Unijine kontrole koncentracija bila bi neopravdano otežana(56).
70.      Iz toga proizlazi da Opći sud nije pogriješio zahtijevajući od društva Polwax da „navede ozbiljne pokazatelje u vezi s postojanjem problema tržišnog natjecanja koji bi, zbog njegova učinka, trebala ispitati Komisija” (točka 45. pobijane presude). To je omogućilo Općem sudu da u točki 61. pobijane presude u bitnome utvrdi da društvo Polwax svoje navode nije potkrijepilo ozbiljnim indicijama koje dokazuju da ne postoji dovoljan stupanj međusobne zamjenjivosti između tih različitih vrsta prešanog parafina kako bi ih se moglo zamijeniti sa stajališta potražnje.
71.      Radi cjelovitosti iznijet ću sljedeća zapažanja.
72.      Društvo Polwax je pred Općim sudom kritiziralo činjenicu da Komisija uzlazno tržište prešanog parafina nije podijelila na zasebna tržišta laganog, srednjeg i teškog prešanog parafina.
73.      Kako je Komisija istaknula, dvojbeno je može li društvo Polwax, a da samom sebi ne proturječi, s jedne strane u svojoj žalbi prigovarati na izostanak analize tržišnog natjecanja u odnosu na ono što smatra zasebnim mjerodavnim tržištima, a s druge strane tvrditi, kako bi isključilo primjenu sudske prakse Općeg suda(57), da su ta tržišta ipak obuhvaćena analizom tržišnog natjecanja. Bez obzira na to potencijalno proturječje, činjenica je da je društvo Polwax moralo svoj tužbeni razlog potkrijepiti smislenim i dostatnim informacijama.
74.      Osim toga, kako je društvo Orlen u bitnome istaknulo, iz dokumenata pred Sudom proizlazi da društvo Polwax nije precizno definiralo opseg drugih tržišta koja je smatralo mjerodavnima niti je, prije svega, na uvjerljiv način potkrijepilo potrebu za drukčijom definicijom tržišta.
75.      Iz navedenog slijedi da je Opći sud pravilno razmotrio argumente koje je društvo Polwax iznijelo u prvom stupnju, da nije pogriješio smatrajući sudsku praksu iz presuda easyJet i Niki Luftfahrt primjenjivom te da je tu sudsku praksu pravilno primijenio u pobijanoj presudi.
76.      Shodno tomu, prvi dio prvog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
B.      Drugi dio prvog žalbenog razloga
77.      Utvrđenja Općeg suda iz točaka 57. do 60. pobijane presude, koja su relevantna i za potrebe drugog dijela prvog žalbenog razloga, izložena su u točkama 62. do 65. ovog mišljenja. Točka 61. pobijane presude sažeta je u točki 70. ovog mišljenja.
78.      Društvo Polwax u drugom dijelu prvog žalbenog razloga u bitnome tvrdi da činjenica da se u predmetnom slučaju od njega zahtijevalo da „navede ozbiljne dokaze u vezi s postojanjem problema tržišnog natjecanja koji bi, zbog njegova učinka, trebala ispitati Komisija”(58), čak i da je to bilo opravdano, ne znači da je ono bilo obvezno(59) pružiti ozbiljne indicije u pogledu svakog pojedinog čimbenika koji je uzet u obzir prilikom definiranja mjerodavnog tržišta. Drugim riječima, od društva Polwax nije se trebalo zahtijevati, s obzirom na to da je ono u upravnom postupku bilo samo „zainteresirana treća strana”, da pruži ozbiljne dokaze o tome da razne kategorije prešanog parafina (lagani, srednji i teški) nisu bile međusobno zamjenjive ni u smislu potražnje ni u smislu ponude.
79.      Društvo Polwax tvrdi da je Opći sud zahtijevao više od dokazivanja postojanja problema tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu te da mu je zapravo nametnuo obvezu, kao zainteresiranoj trećoj strani, da podrobno definira mjerodavno tržište. Društvo Polwax tvrdi da je ta obveza trebala biti na Komisiji, a ne na njemu. Ni Uredba br. 139/2004 ni Uredba Komisije (EZ) br. 802/2004 ne nameću tako široke obveze zainteresiranim trećim stranama. Društvo Polwax u svojoj replici ističe da je Komisija pogriješila navevši – prvi put u žalbenom postupku pred Sudom, što stoga nije dopušteno – da tužitelj mora pružiti relevantne i dosljedne dokaze o mogućnosti bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja.
80.      Komisija, koju u svim svojim argumentima podupire društvo Orlen, u bitnome tvrdi da argumente u pogledu pogreške koja se tiče prava treba odbiti kao neosnovane te da su svi argumenti u pogledu navodne pogreške u ocjeni nedopušteni. Komisija osobito podsjeća na to da je Sud jasno utvrdio da je u okviru te provjere točnosti činjenica i izostanka očite pogreške u ocjeni na tužitelju obveza „pružanja ozbiljnih dokaza u vezi s postojanjem
problema tržišnog natjecanja koji je, zbog tog učinka, trebala ispitati Komisija”(60). Međutim, ona ističe da se tu obvezu mora razlikovati od obveze društva Polwax kao zainteresirane treće strane u upravnom postupku pred Komisijom, dok društvo Polwax prema svemu sudeći ne pravi tu razliku(61). Komisija u svojem odgovoru na repliku odbacuje navode društva Polwax. Ona usto ističe da društvo Polwax povlačenjem usporedbe s predmetom easyJet zapravo potvrđuje Komisijine argumente zato što su se u tom predmetu, kao u predmetnom slučaju, tužiteljevi prigovori odnosili na zasebna tržišta bez preklapanja između djelatnosti stranaka.
81.      Prema mojemu mišljenju, a protivno onomu što društvo Polwax prema svemu sudeći navodi tom argumentacijom, u pitanju nisu tužiteljeva prava kao treće strane u odnosu na postupak kontrole koncentracija, kako su predviđena u članku 18. stavku 4. drugoj rečenici Uredbe br. 139/2004 i članku 11. Uredbe br. 802/2004. Umjesto toga, pred Sudom se mora ispitati je li Opći sud u okviru svoje ocjene zakonitosti primijenio odgovarajući standard dokazivanja za potrebe utvrđivanja postojanja navodne očite pogreške.
82.      Kao drugo, smatram da točku 45. pobijane presude treba promatrati u vezi s točkama 57. do 60. te presude. Kako sam objasnila u kontekstu prvog dijela prvog žalbenog razloga, Komisija u pogledu kontrole koncentracija raspolaže marginom prosudbe, zbog čega je opravdano da nadzor koji provode sudovi Unije bude ograničen na, među ostalim, utvrđivanje nepostojanja očite pogreške u ocjeni. Osim toga, u prethodnim sam točkama istaknula da je Opći sud s pravom utvrdio da, s obzirom na ograničen opseg nadzora koji taj sud može provesti u pitanjima koja zahtijevaju složenu gospodarsku analizu, nije dovoljno da tužitelj pred njim samo istakne da je definicija tržišta pogrešna. Umjesto toga, tužitelj usto mora navesti ozbiljne pokazatelje kojima će dokazati osnovanost svojih tužbenih razloga.
83.      Za početak treba istaknuti da je Sud pojasnio da je „pravilna definicija mjerodavnog tržišta nužan preduvjet za ocjenjivanje učinka koncentracije na tržišno natjecanje”(62). Zbog tih je razloga Opći sud u pobijanoj presudi izričito naveo, pozivajući se na presude easyJet i Niki Luftfahrt, da je na tužitelju, kako bi zadovoljio zahtjev navođenja ozbiljnih pokazatelja, da „utvrdi predmetna tržišta, opiše konkurentsku situaciju bez koncentracije i navede koji su vjerojatni učinci koncentracije s obzirom na konkurentsku situaciju na tim tržištima”(63).
84.      Stoga, kako sam objasnila u kontekstu prvog dijela prvog žalbenog razloga(64), Opći sud je u točkama 45. i 57. pobijane presude imao pravo od društva Polwax zahtijevati da, u prilog svojim tužbenim razlozima, kojima je ono navodilo da je Komisija prilikom definiranja mjerodavnog tržišta počinila očitu pogrešku u ocjeni te da je mjerodavno tržište proizvoda u predmetnom slučaju bilo uže čineći tako definiciju mjerodavnog tržišta pogrešnom, navede „ozbiljne pokazatelje” nedovoljne međusobne zamjenjivosti raznih vrsta prešanog parafina. Naime, Opći sud je samo podsjetio na to da, s obzirom na ograničen opseg nadzora koji taj sud može provesti u pitanjima koja zahtijevaju složenu gospodarsku analizu, nije dovoljno da tužitelj pred njim samo istakne da je definicija mjerodavnog tržišta pogrešna. Opći sud time nije društvu Polwax nametnuo standard dokazivanja osnovanosti njegovih tužbenih razloga viši od onog koji se tužiteljima u tom pogledu nameće u situacijama poput one u predmetnom slučaju(65).
85.      Drugim riječima, Opći sud je s pravom utvrdio da je društvo Polwax u postupku pred Općim sudom moralo, kako bi dokazalo da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni time što u okviru svoje analize tržišnog natjecanja nije uzela u obzir učinke koncentracije na tržištima užima od tržišta prešanog parafina, navesti ozbiljne pokazatelje kojima bi utvrdilo takva uža tržišta(66).
86.      Iz navedenog slijedi da Opći sud nije primijenio pogrešan standard dokazivanja u predmetnom slučaju. Drugi dio prvog žalbenog razloga stoga treba odbiti kao neosnovan.
C.      Treći dio prvog žalbenog razloga
87.      Utvrđenja Općeg suda iz točaka 57. do 60. pobijane presude, koja su relevantna i za potrebe drugog dijela prvog žalbenog razloga, izložena su u točkama 62. do 65. ovog mišljenja. Točka 61. pobijane presude sažeta je u točki 70. ovog mišljenja.
88.      Društvo Polwax tvrdi, u trećem dijelu prvog žalbenog razloga, da je Opći sud u prethodno
navedenim točkama pobijane presude u bitnome utvrdio da društvo Polwax nije pružilo ozbiljne dokaze o međusobnoj nezamjenjivosti raznih kategorija prešanog parafina u smislu potražnje i ponude. Prema navodu društva Polwax, zaključak o nedostatku dokaza o nezamjenjivosti očito je pogrešan jer tvrdnje i dokazi koje je sâmo to društvo iznijelo dovode do suprotnog zaključka. Osim toga, ono ističe da mu je Opći sud, time što je odbio njegov zahtjev za vještačenje, onemogućio da dokaže točnost svojih navoda.
89.      Nadalje, društvo Polwax smatra da je Opći sud prihvatio činjenicu da u spornoj odluci definicija mjerodavnog tržišta proizvoda nije odgovarajuće objašnjena te prigovara da se Komisija u svojoj analizi samo vodila dvjema prijašnjim
odlukama umjesto da je provela vlastitu analizu.
90.      Naposljetku, društvo Polwax navodi da je Opći sud, čak i ako bi se prihvatilo Komisijinu definiciju mjerodavnog tržišta, povrijedio pravo time što nije ispitao dinamiku raznih segmenata tržišta te time što je prihvatio činjenicu da Komisija u spornoj odluci nije obrazložila svoje stajalište.
91.      Komisija tvrdi da treći dio prvog žalbenog razloga nije dopušten jer se odnosi na ocjenu činjenica koju je proveo Opći sud te da u svakom slučaju nije osnovan.
92.      Društvo Polwax u svojoj replici inzistira da je taj dio žalbenog razloga dopušten, pozivajući se na sudsku praksu prema kojoj Sud, iako je Opći sud isključivo nadležan utvrđivati i ocjenjivati činjenice, može preispitati način na koji je Opći sud pravno kvalificirao te činjenice i pravne zaključke koje je na temelju njih donio. U tom smislu, treći dio prvog žalbenog razloga je dopušten jer se odnosi na odbijanje Općeg suda da „čvrstim dokazima” o nezamjenjivosti potražnje smatra (i) činjenicu da se prešani parafin jedne vrste (primjerice, lagani prešani parafin) ne može zamijeniti drugom vrstom prešanog parafina (primjerice, srednjim prešanim parafinom) te (ii) činjenicu da se svaka vrsta prešanog parafina koristi za proizvodnju različitih proizvoda. Prema tvrdnji društva Polwax, prethodno navedeno čini ne samo „ozbiljan pokazatelj” nego i „dokaz” o nezamjenjivosti potražnje. Ono usto tvrdi da definicija mjerodavnog tržišta čini pravnu kvalifikaciju činjenica te da je kao takva bila predmet zahtjevâ za prethodnu odluku(67). Osim toga, ono kritizira Komisiju zbog činjenice da nije objasnila kako je ispitala zamjenjivost prešanog parafina u smislu potražnje i ponude.
93.      Prema mojemu mišljenju, društvo Polwax u trećem dijelu prvog žalbenog razloga zapravo samo iznosi nekoliko argumenata u pogledu ocjene činjenica, optužujući Opći sud da je počinio očitu pogrešku u ocjeni zaključivši da društvo Polwax nije pružilo ozbiljne dokaze o tome: (i) „da lagani prešani parafin, srednji prešani parafin, teški prešani parafin i prešani parafin Bright Stock nisu bili međusobno zamjenjivi (nezamjenjivost u smislu potražnje)” te (ii) da te vrste prešanog parafina nisu bile međusobno zamjenjive u smislu ponude.
94.      Osobito, Opći sud je u točki 61. pobijane presude(68) donio jasna činjenična utvrđenja.
95.      Stoga je dovoljno navesti da način na koji je Opći sud ocijenio dokaze koji su mu podneseni nije pravno pitanje koje Sud kao takvo može preispitati, osim ako je iskrivljen jasan smisao dokaza(69). Budući da društvo Polwax osporava način na koji je Opći sud ocijenio argumente koji su mu izneseni, treći dio prvog žalbenog razloga, s obzirom na to da se u njemu ti argumenti ponavljaju, a da se ne navodi ili dokazuje da je Opći sud iskrivio te dokaze, treba proglasiti nedopuštenim.
96.      U svakom slučaju, argumenti društva Polwax nisu osnovani jer je Opći sud pravilno odredio kriterije za ocjenjivanje postojanja potencijalno užih tržišta prešanog parafina i zaključio da društvo Polwax nije pružilo ozbiljne dokaze o međusobnoj nezamjenjivosti različitih vrsta prešanog parafina, bilo u smislu potražnje ili u smislu ponude.
97.      Kao prvo, kada je riječ o zamjenjivosti u smislu potražnje, Opći sud je u točki 59. pobijane presude istaknuo da je „tužitelj […] trebao podnijeti ozbiljne indicije koje dokazuju da kupci jedne vrste prešanog parafina ne prelaze na drugu vrstu prešanog parafina u slučaju laganog povećanja cijena”.
98.      Opći sud je u vezi s tim kriterijem u točki 61. pobijane presude utvrdio da navodi da lagani prešani parafin, srednji prešani parafin i teški prešani parafin čine različite sirovine nisu ozbiljne indicije koje dokazuju da ne postoji dovoljan stupanj međusobne zamjenjivosti između tih različitih vrsta prešanog parafina kako bi ih se moglo zamijeniti sa stajališta potražnje.
99.      Dovoljno je istaknuti da društvo Polwax ne navodi u kojem je smislu Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava ili pogrešku u ocjeni kada je istaknuo da navodi poput onih koje je društvo Polwax iznijelo ne čine ozbiljne indicije o međusobnoj zamjenjivosti različitih vrsta prešanog parafina u smislu potražnje.
100. Kao drugo, kada je riječ o zamjenjivosti u smislu ponude, društvo Polwax ističe nekoliko činjeničnih argumenata (koji su izneseni još u prvom stupnju) u pogledu prešanog parafina i njegovih svojstava, okolnosti da prešani parafin ne proizvode sve rafinerije, određenih ograničenja opskrbe prešanim parafinom, ovisnosti proizvodnje prešanog parafina o tehnologijama rafiniranja i korištenim sirovinama kao i u pogledu nepostojanja savršene zamjene za prešani parafin koji proizvodi društvo Lotos.
101. Međutim, Opći sud je u točki 60. pobijane presude naveo da je za dokazivanje nezamjenjivosti u smislu ponude bilo potrebno pružiti ozbiljne indicije koje „dokazuju da dobavljači jedne vrste prešanog parafina nisu mogli svoju proizvodnju prebaciti na proizvodnju druge vrste prešanog parafina i u kratkom ga roku plasirati na tržište, bez izlaganja većim dodatnim troškovima ili rizicima kao reakcija na male i trajne promjene relativnih cijena”.
102. Opći sud je u vezi s tim kriterijem u točki 61. pobijane presude utvrdio da se društvo Polwax nije osvrnulo na pitanje moguće zamjenjivosti u smislu ponude.
103. Kako je Komisija istaknula, društvo Polwax ne precizira u kojem je smislu Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je naveo da takvi općeniti navodi u pogledu prirode proizvodnje prešanog parafina ne čine ozbiljne indicije o zamjenjivosti u smislu ponude.
104. Naposljetku, radi cjelovitosti, iako društvo Polwax sada tvrdi da mu je odbijanje njegova zahtjeva za vještačenje onemogućilo da dokaže točnost svojih navoda o zamjenjivosti u smislu potražnje i ponude, činjenica je da se njegov zahtjev za vještačenje nije odnosio na zamjenjivost ili, konkretnije, na činjenična pitanja u pogledu definicije tržišta.
105. Iz navedenog slijedi da treći dio prvog žalbenog razloga treba odbiti kao nedopušten i u svakom slučaju kao neosnovan.
III. Zaključak
106. Ne dovodeći u pitanje ostale žalbene razloge, koji su izvan opsega ovog mišljenja, predlažem da Sud prvi žalbeni razlog društva Polwax odbije kao djelomično nedopušten i djelomično neosnovan.
1      Izvorni jezik: engleski
2      Odluka o proglašenju koncentracije spojivom s unutarnjim tržištem i funkcioniranjem Sporazuma o EGP-u (Predmet M.9014 – PKN Orlen/Grupa Lotos) (priopćeno pod brojem dokumenta C(2020) 4651) (SL 2021., C 196, str. 8.). Ta je odluka donesena na temelju članka 8. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73.).
3      To je sirovina koja je potrebna za proizvodnju parafinskog voska i nusproizvod proizvodnje naftnih ulja iz sirove nafte u rafinerijama.
4      Relevantni ulomci pobijane presude izloženi su u odjeljku ovog mišljenja u kojem se iznosi ocjena (vidjeti točke 62. do 65. i 70.).
5      Presuda od 10. srpnja 2008., Bertelsmann i Sony Corporation of America/Impala (C-413/06 P, EU:C:2008:392, t. 44.) (u daljnjem tekstu: presuda Bertelsmann i Sony)
6      Presude od 4. srpnja 2006., easyJet/Komisija (T-177/04, EU:T:2006:187) (u daljnjem tekstu: presuda easyJet); od 13. svibnja 2015., Niki Luftfahrt/Komisija (T‑162/10, EU:T:2015:283; u daljnjem tekstu: presuda Niki Luftfahrt); i od 20. listopada 2021., Polskie Linie Lotnicze „LOT”/Komisija (T-240/18, EU:T:2021:723) nisu pobijane.
7      Sudsku praksu u prošlosti se kritiziralo zbog opetovanog poistovjećivanja standarda dokazivanja i standarda nadzora. Vidjeti Vesterdorf, B., „Standard of Proof in Merger Cases: Reflections in the Light of Recent Case Law of the Community Courts”, European Competition Journal, 2005., 3-33.
8      Presuda od 13. srpnja 2023., Komisija/CK Telecoms UK Investments (C-376/20 P, EU:C:2023:561, t. 75. i navedena sudska praksa) (moje isticanje) (u daljnjem tekstu: presuda CK Telecoms)
9      Ibid., t. 125. i navedena sudska praksa
10      Vidjeti presudu od 14. prosinca 2005., General Electric/Komisija (T-210/01, EU:T:2005:456, t. 340.) (nije pobijana).
11      Presuda CK Telecoms, t. 82.
12      Ibid., t. 87. Standard „više moguće nego nemoguće” zapravo je standard dokazivanja bitnog ograničavanja tržišnog natjecanja koji se temelji na „odvagivanju mogućnosti”.
13      Presuda od 13. studenoga 2024., Deutsche Telekom/Komisija (T-64/20, EU:T:2024:815, t. 192.). Vidjeti također presudu od 20. listopada 2021., Polskie Linie Lotnicze „LOT”/Komisija (T-296/18, EU:T:2021:724, t. 107.).
14      Presuda CK Telecoms, t. 84.
15      Vidjeti sudsku praksu Općeg suda o Poslovniku Općeg suda: presuda od 27. siječnja 2021., KPN/Komisija (T-691/18, EU:T:2021:43, t. 59. i 60. i navedena sudska praksa) (moje isticanje) (u daljnjem tekstu: presuda KPN) (nije pobijana).
16      Presuda od 8. prosinca 2011., Chalkor/Komisija (C-386/10 P, EU:C:2011:815, t. 64.) (moje isticanje) (u daljnjem tekstu: presuda Chalkor)
17      „Izravne dokaze” obično čine: isprave, usmene i pisane izjave. Prema mojemu mišljenju, za potrebe predmetnog slučaja, „kontekstualni”, to jest „neizravni”, dokazi usporedivi su s „indicijama”. „Kontekstualni dokazi” su „dokazi koji se temelje na izvođenju zaključaka, a ne na osobnom znanju ili zapažanju”. „Indicije” su definirane kao „znakovi; pokazatelji [(računi o kupoprodaji su indicije o vlasništvu)]”, Black’s Law Dictionary, 12. izdanje, 2024. Vidjeti također presudu Bertelsmann i Sony, t. 127. do 129.
18      Presuda Chalkor, t. 65. (moje isticanje)
19      Presuda od 19. rujna 2013., EFIM/Komisija (C-56/12 P, EU:C:2013:575, t. 44. i 77.)
20      Ibid., t. 73.
21      Obavijest Komisije o načinu na koji Komisija postupa s pritužbama na temelju članaka 81. i 82. [UEZ-a] (SL 2004., C 101, str. 65., t. 69.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 253.)
22      Presuda od 28. rujna 2023., Ryanair/Komisija (C-320/21 P, EU:C:2023:712, t. 72. i navedena sudska praksa). Vidjeti također presudu od 29. srpnja 2024., Ryanair i Laudamotion/Komisija (C-591/21 P, EU:C:2024:635, t. 133.): „kada je riječ o […] navodu [žaliteljâ] da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši […] da ‚nisu pružili konkretne i pouzdane dokaze o tome da sve predmetne mjere potpore ili neke od njih služe pokrivanju istih prihvatljivih troškova kao što su troškovi koji su dio štete koja se mjerom o kojoj je riječ nastoji ispraviti’, čime je teret dokazivanja sustavno nametnuo žaliteljima, treba istaknuti da je u načelu na osobi koja navodi činjenice u prilog zahtjevu ili argumentu da pruži dokaz o njihovu postojanju”.
23      Rješenje predsjednika Suda od 25. siječnja 2008., Provincia di Ascoli Piceno i Comune di Monte Uranov Apache Footwear i dr. (C-464/07 P(I), EU:C:2008:49, t. 9. i navedena sudska praksa)
24      Presude od 14. lipnja 2018., Lubrizol France/Vijeće (C-223/17 P, EU:C:2018:442, t. 39.), i od 7. svibnja 2020., BTB Holding Investments i Duferco Participations Holding/Komisija (C-148/19 P, EU:C:2020:354, t. 72.): „očita pogreška može se dokazati dokazima o neuvjerljivosti ocjene činjenica koju je Komisija primijenila u svojoj odluci. Suprotno tomu, žalbeni razlog koji se temelji na očitim pogreškama treba odbiti ako, unatoč dokazima koje su iznijeli žalitelji, u donošenju ocjene koja je dovedena u pitanje nije počinjena takva pogreška.” Vidjeti također sudsku praksu Općeg suda: presude od 27. veljače 2013., Nitrogénművek Vegyipari/Komisija (T-387/11, EU:T:2013:98, t. 25.), i od 12. srpnja 2018., Austrija/Komisija (T-356/15, EU:T:2018:439, t. 170.) (žalba odbijena). Taj je pristup primijenjen u području bankovne unije; vidjeti, u tom pogledu, presudu od 1. lipnja 2022., Algebris (UK) i Anchorage Capital Group/Komisija (T-570/17, EU:T:2022:314, t. 102. do 109.). Vidjeti Lenaerts, K., Gutman, K., i Nowak, J. T., EU Procedural Law,  2. izdanje, Oxford University Press, Oxford, 2023., str. 401., bilješka 769.
25      Presuda od 18. svibnja 2022., Wieland-Werke/Komisija (T-251/19, EU:T:2022:296, t. 165. i 611. do 618.) (nije pobijana). Vidjeti Castillo de la Torre, F., Predicting the future: Evidential basis for prospective assessments in EU Merger Control, u Prete, L. i Rezki, L. (urednici), „Judging & (Re) Thinking European Union Law. Liber Amicorum in Honour of Nils Wahl”, Springer 2025., uskoro, dostupno na <http://dx.doi.org/10.2139/ssrn.5050949>, str. 16.
26      To je stroži standard koji se primjenjuje u kaznenim i kvazikaznenim postupcima te znači da Sud ne smije, nakon razmatranja dokaza, imati razumnu sumnju u pogledu činjenica koje tvore dano kazneno djelo.
27      To je blaži test koji se primjenjuje u građanskim predmetima, a znači da stranka mora uvjeriti Sud da je čin koji navodi više moguć nego nemoguć.
28      Presuda CK Telecoms, t. 75. i 77. i navedena sudska praksa
29      Obrazac CO je obrazac u kojem su navedene informacije koje se moraju dostaviti Komisiji u okviru prijave predložene koncentracije u skladu s Uredbom br. 139/2004.
30      Presuda CK Telecoms, t. 60. i 77. i navedena sudska praksa
31      Vidjeti, u tom pogledu, presudu Niki Luftfahrt, t. 174. do 176. i 187.
32      Presuda CK Telecoms, t. 82.
33      Vidjeti, među ostalim, članke 11. i 13. Uredbe br. 139/2004.
34      Što znači da, protivno Komisijinu zaključku (da je više moguće nego nemoguće da bi koncentracija bitno ograničila učinkovito tržišno natjecanje), tužitelj dokazuje da se više ne može smatrati da je više moguće nego nemoguće da bi koncentracija bitno ograničila učinkovito tržišno natjecanje (i obratno ako Komisija zaključi da koncentracija ne bi bitno ograničila učinkovito tržišno natjecanje).
35      Hirsbrunner, S., i von Köckritz, C., Rebalancing EC Merger Control: The ECJ’s Judgment in Case C-413/06P (Bertelsmann and Sony), Global Competition Policy, srpanj 2008., str. 17.
36      Bengtsson, C., Carpi, J. M., i Subočs, A., „The Substantive Assessment of Mergers”, u Jones, C., i Weinert, L. (urednici), EU Competition Law, sv. II., Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2021., točka 4.74. i sljedeće točke
37      Vidjeti točke 20. i 23. ovog mišljenja.
38      Presuda easyJet, t. 64.
39      Presuda easyJet, t. 65.
40      Presuda easyJet, t. 66.
41      Presuda KPN, t. 60. i navedena sudska praksa
42      Društvo easyJet je tvrdilo da je Komisija svoju analizu pravilno ograničila na učinke na tržišno natjecanje na tržištima na kojima su se djelatnosti subjekata koncentracije preklapale izravno ili neizravno.
43      Presuda easyJet, t. 66. i 67.
44      Opći sud je istaknuo da nekolicina podataka koje je društvo easyJet iznijelo nije bila dovoljna da potkrijepi njegov argument u pogledu tržišta koja se nisu preklapala, s obzirom na to da ono nije odredilo takva tržišta.
45      Presuda easyJet, t. 68.: Opći sud je zaključio da ne može odlučiti o meritumu tužbenog razloga jer tužitelj nije „jasno odredio [tržišta koja se ne preklapaju]”.
46      Presuda easyJet, t. 71. i 73.
47      Presuda easyJet, t. 66. (navedena u presudi Niki Luftfahrt, t. 175.)
48      Uredba Komisije (EZ) br. 802/2004 od 7. travnja 2004. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 2004., L 133, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 95.)
49      Vidjeti, u tom pogledu, presudu Niki Luftfahrt, t. 120. do 123. i 176.
50      S obzirom na tekst francuske verzije pobijane presude i činjenicu da je u poljskoj verziji presuda easyJet i Niki Luftfahrt, kao i u točki 45. pobijane presude, izraz „indices sérieux” preveden izrazom „wiarygodne przesłanki”, čini se da je potonji izraz trebao biti upotrijebljen i u točki 59. poljske verzije pobijane presude.
51      Može se istaknuti da su očitovanja društva Polwax pred Općim sudom i Sudom nejasna u pogledu toga pripadaju li teški prešani parafin i prešani parafin Bright Stock istom mjerodavnom tržištu. Međutim, kako je Komisija istaknula, stajalište društva Polwax, iako je to društvo pred Općim sudom pravilo razliku samo između laganog, srednjeg i teškog prešanog parafina ili možda čak samo između laganog i teškog prešanog parafina (vidjeti tužbu, t. 40.), moglo bi sugerirati i da je to društvo za teški prešani parafin i prešani parafin Bright Stock smatralo da čine jedinstveno tržište (replika, t. 120.). U svakom slučaju, eventualni argument kojim bi se nastojalo dokazati postojanje takvog razlikovanja, pa čak i sugestija da prešani parafin Bright Stock čini zasebno tržište/segment bili bi nedopušteni u žalbenom postupku jer bi dovodili u pitanje činjenična utvrđenja Općeg suda (točke 56. do 61. pobijane presude).
52      U pobijanoj se presudi u tom pogledu upućuje na presudu easyJet, t. 65. i 66., i presudu Niki Luftfahrt, t. 174. i 175., u čijoj se engleskoj verziji koristi izraz „serious indicia” („ozbiljne indicije”), a ne izraz „compelling indications” („ozbiljni pokazatelji”).
53      SL 1997., C 372, str. 5.; u daljnjem tekstu: Obavijest Komisije o utvrđivanju mjerodavnog tržišta
54      Opći sud u tom pogledu upućuje na točke 15. do 20. Obavijesti Komisije o utvrđivanju mjerodavnog tržišta.
55      Vidjeti presudu easyJet, t. 65.
56      Cilj Unijine kontrole koncentracije jest razmatranje predloženih spajanja i stjecanja subjekata radi sprečavanja štetnih učinaka na tržišno natjecanje. U tom smislu, Uredba br. 139/2004 zabranjuje spajanja i stjecanja subjekata koja bi bitno ograničila stvarno tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu ili njegovu značajnom dijelu.
57      Presude easyJet, t. 65. i 66., i Niki Luftfahrt, t. 174. i 175.
58      Vidjeti, u tom pogledu, presudu easyJet, t. 65.
59      Kako je Opći sud utvrdio u točkama 57. do 61. pobijane presude
60      Presuda easyJet, t. 65.
61      Komisija upućuje na točke 11., 13. i 14. žalbe.
62      Presuda od 31. ožujka 1998., Francuska i dr./Komisija (C-68/94 i C-30/95, EU:C:1998:148, t. 143. i navedena sudska praksa)
63      Presuda easyJet, t. 66.
64      Vidjeti točke 60. do 70. ovog mišljenja.
65      Vidjeti, po analogiji, presudu od 2. ožujka 1994., Hilti/Komisija (C-53/92 P, EU:C:1994:77, t. 38.). Vidjeti točke 39. do 49. ovog mišljenja.
66      Vidjeti točke 56., 59. i 65. do 69. pobijane presude. Takvi ozbiljni pokazatelji uključuju indicije o međusobnoj nezamjenjivosti proizvoda iz perspektive kupaca.
67      Presuda od 23. siječnja 2018., F. Hoffmann-La Roche i dr. (C-179/16, EU:C:2018:25, t. 48. do 67.)
68      Vidjeti točku 70. ovog mišljenja.
69      Vidjeti presudu od 10. svibnja 2007., SGL Carbon/Komisija (C-328/05 P, EU:C:2007:277, t. 41. i navedenu sudsku praksu).