62023CJ0393_RES
Predmet C-393/23
Athenian Brewery SAiHeineken NV
protiv
Macedonian Thrace Brewery SA
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska))
Presuda Suda (peto vijeće) od 13. veljače 2025.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim i trgovačkim stvarima – Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Posebna nadležnost – Članak 8. točka 1. – Više tuženika – Zahtjevi koji su ‚tako usko povezani’ da ih je svrhovitije saslušati i o njima odlučiti zajedno – Članak 102. UFEU-a – Pojam ‚poduzetnik’ – Društvo majka i društvo kći – Povreda koju je počinilo društvo kći – Pretpostavka odlučujućeg utjecaja koji izvršava društvo majka – Solidarna odgovornost – Odluka nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje – Zahtjev za naknadu štete”
Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Sudska nadležnost i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba br. 1215/2012 – Posebna nadležnost – Više tuženika – Nadležnost suda jednog od tuženika – Usko tumačenje – Uvjet – Povezanost – Pojam povezanosti
(Uredba br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 4. i čl. 8. t. 1.)
(t. 21.-27.)
Tržišno natjecanje – Pravila Unije – Povrede – Pripisivanje – Društvo majka i društva kćeri – Gospodarska cjelina – Kriteriji za ocjenu – Pretpostavka odlučujućeg utjecaja koji društvo majka izvršava na društva kćeri koja su u njezinom potpunom ili gotovo potpunom vlasništvu – Oborivost – Fizička ili pravna osoba koja tvrdi da je pretrpjela štetu zbog sudjelovanja društva kćeri u povredi pravila Unije o tržišnom natjecanju – Zahtjev upućen protiv društva majke – Primjenjivost pretpostavke
(čl. 102. UFEU-a; Uredba br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 8. t. 1.)
(t. 37.-40.)
Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Sudska nadležnost i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba br. 1215/2012 – Posebna nadležnost – Više tuženika – Nadležnost suda jednog od tuženika – Provjera vlastite međunarodne nadležnosti koju provode nacionalni sudovi – Izvođenje dokaza – Doseg
(Uredba br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća)
(t. 41.-47. i izreka)
Kratak prikaz
Sud, kojem je Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) podnio zahtjev za prethodnu odluku, razvija svoju sudsku praksu koja se odnosi na pravilo o posebnoj nadležnosti predviđeno člankom 8. točkom 1. Uredbe br. 1215/2012 (
1
), prema kojem osoba koja ima domicil u državi članici može biti tužena, ako je ona jedan od više tuženika, pred sudom mjesta u kojem jedan od njih ima domicil, ako su tužbeni zahtjevi međusobno tako usko povezani da ih je [svrhovitije] saslušati i o njima odlučiti zajedno, kako bi se izbjegla opasnost od proturječnih sudskih odluka koje bi nastale u odvojenim postupcima. Kontekst je zahtjev kojim se traži da se društvu majci s domicilom u Nizozemskoj i njegovu društvu kćeri s domicilom u drugoj državi članici naloži solidarno plaćanje naknade štete pretrpljene zbog toga što je to društvo kći počinilo povredu pravilâ tržišnog natjecanja koji je podnio oštećenik povrede pred sudom domicila društva majke. Sudu se postavlja pitanje može li se potonji sud, kako bi ocijenio postojanje takve uske povezanosti i utvrdio svoju međunarodnu nadležnost, osloniti na oborivu pretpostavku (
2
) prema kojoj, u posebnom slučaju kada društvo majka izravno ili neizravno drži sav ili gotovo sav kapital svojeg društva kćeri koje je počinilo povredu pravilâ tržišnog natjecanja, to društvo majka stvarno izvršava takav utjecaj na postupanje svojeg društva kćeri i može ga se smatrati odgovornim za povredu kao i navedeno društvo kći (u daljnjem tekstu: „pretpostavka odlučujućeg utjecaja i odgovornosti društva majke”).
Pivovare Athenian Brewery SA (u daljnjem tekstu: društvo AB) i Macedonian Thrace Brewery SA (u daljnjem tekstu: društvo MTB), sa sjedištem u Grčkoj, posluju na grčkom tržištu piva. Društvo AB je dio grupe Heineken, čije društvo majka Heineken NV, sa sjedištem u Amsterdamu (Nizozemska), definira strategiju i ciljeve grupe, a da pritom ono sâmo ne posluje u Grčkoj. Između rujna 1998. i 14. rujna 2014. Heineken je neizravno držao oko 98,8 % udjela u kapitalu društva AB.
Odlukom od 19. rujna 2014. grčko tijelo nadležno za tržišno natjecanje utvrdilo je da je društvo AB zlouporabilo svoj vladajući položaj na grčkom tržištu piva u navedenom razdoblju i da je to postupanje koje treba smatrati jedinstvenom i trajnom povredom članka 102. UFEU-a i grčkog Zakona o tržišnom natjecanju. Unatoč zahtjevu društva MTB da se u istragu uključi Heineken, tijelo nadležno za tržišno natjecanje u svojoj je odluci smatralo da nije dokazano Heinekenovo izravno sudjelovanje u utvrđenim povredama i da se na temelju posebnih okolnosti ne može pretpostaviti da je Heineken izvršavao odlučujući utjecaj na društvo AB.
Društvo MTB je rechtbanku Amsterdam (Sud u Amsterdamu, Nizozemska) podnijelo zahtjev da se društvo AB i Heineken proglase solidarno odgovornima za navedenu povredu i da im se stoga naloži solidarno plaćanje cjelokupne štete koju je društvo MTB pretrpilo zbog te povrede.
Sud u Amsterdamu proglasio se nadležnim za odlučivanje o zahtjevima protiv Heinekena na temelju članka 4. stavka 1. Uredbe br. 1215/2012, s obzirom na to da se njegovo sjedište nalazi u Amsterdamu. Suprotno tomu, proglasio se nenadležnim za odlučivanje o zahtjevima usmjerenima protiv društva AB, smatrajući da nije ispunjen zahtjev uske povezanosti, u smislu članka 8. točke 1. iste uredbe, između zahtjeva podnesenih protiv Heinekena i društva AB.
Žalbeni sud poništio je odluku Suda u Amsterdamu te je vratio predmet tom sudu na ponovno ispitivanje i odluku o meritumu. Smatrao je da se ta društva nalaze u istoj činjeničnoj situaciji i da se ne može s dovoljnom sigurnošću isključiti da čine jednog te istog poduzetnika.
Društva AB i Heineken podnijela su žalbu u kasacijskom postupku Vrhovnom sudu Nizozemske, sudu koji je uputio zahtjev. Taj se sud u biti pita protivi li se, u okolnostima glavnog predmeta (
3
), članku 8. točki 1. Uredbe br. 1215/2012 to da se međunarodna nadležnost suda domicila društva majke kojem su podneseni ti zahtjevi temelji isključivo na pretpostavci odlučujućeg utjecaja i odgovornosti društva majke.
Ocjena Suda
Sud najprije podsjeća na to da pravilo o posebnoj nadležnosti predviđeno prethodno navedenom odredbom treba usko tumačiti jer se njime odstupa od načela nadležnosti suda prema domicilu tuženika.
Slijedom toga, za primjenu članka 8. točke 1. Uredbe br. 1215/2012 treba provjeriti postoji li među različitim zahtjevima koje je podnio isti tužitelj protiv različitih tuženika takva povezanost da ih je [svrhovitije] saslušati i o njima odlučiti zajedno, kako bi se izbjegla opasnost od proturječnih sudskih odluka koje bi nastale u odvojenim postupcima. U tom pogledu, da bi se odluke mogle smatrati proturječnima, mora postojati razlika u ishodu sporova u okviru iste činjenične i pravne situacije (
4
).
Na sudu koji je uputio zahtjev je da ocijeni postojanje takve situacije, vodeći računa o svim relevantnim elementima predmeta koji se pred njim vodi, i da zahtjevi usmjereni protiv jedinog od sutuženika čiji domicil opravdava njegovu nadležnost nemaju za predmet umjetno ispunjavanje uvjeta za primjenu članka 8. točke 1. Uredbe br. 1215/2012.
Ipak, Sud može pružiti elemente za tumačenje prava Unije koji su korisni za tu ocjenu. Tako je presudio da uvjet postojanja iste činjenične i pravne situacije treba smatrati ispunjenim ako se odnosi na više poduzetnika – koji su sudjelovali u jedinstvenoj i trajnoj povredi pravilâ tržišnog natjecanja prava Unije, koja je utvrđena u Komisijinoj odluci – koji su kao tuženici obuhvaćeni zahtjevima koji se temelje na njihovu sudjelovanju u toj povredi i to unatoč činjenici da su tuženici iz glavnog postupka na različit način, kako geografski tako i vremenski, sudjelovali u provedbi dotičnog zabranjenog sporazuma (
5
).
Takvo se utvrđenje nameće i u slučaju zahtjevâ koji se temelje na sudjelovanju društva u povredi pravilâ tržišnog natjecanja prava Unije i koji su podneseni protiv tog društva kao i protiv njegova društva majke i u kojima se tvrdi da zajedno čine jednog te istog poduzetnika.
Naime, kada se dokaže da su društvo majka i njegovo društvo kći dio iste gospodarske cjeline i da su, prema tome, jedinstveni poduzetnik u smislu pravilâ tržišnog natjecanja prava Unije, samo postojanje te gospodarske cjeline koja je počinila povredu odlučujuće je za utvrđivanje odgovornosti jednog ili drugog društva, od kojih se poduzetnik sastoji, za protutržišno postupanje ovog potonjeg. Pojmovi „poduzetnik” i „gospodarska cjelina” dovode ipso iure do solidarne odgovornosti subjekata od kojih je gospodarska cjelina sastavljena u trenutku počinjenja povrede.
U tom pogledu, činjenica da, kao u ovom slučaju, solidarna odgovornost društva majke i njezina društva kćeri za povredu pravilâ tržišnog natjecanja prava Unije nije utvrđena konačnom odlukom Komisije, nije prepreka primjeni članka 8. točke 1. Uredbe br. 1215/2012 na takve zahtjeve.
U ovom se slučaju sud koji je uputio zahtjev pita o posljedicama koje za eventualnu primjenu navedene odredbe ima, s jedne strane, činjenica da se tužitelj u prilog svojim zahtjevima protiv društva koje je sudjelovalo u povredi pravilâ tržišnog natjecanja prava Unije kao i protiv društva koje drži sav ili gotovo sav kapital prvonavedenog društva poziva na pretpostavku odlučujućeg utjecaja i odgovornosti društva majke i, s druge strane, da drugonavedeno društvo osporava da je izvršavalo odlučujući utjecaj na svoje društvo kćer i da je s njim tvorilo gospodarsku cjelinu.
Sud ističe, kao prvo, da su tu pretpostavku razvili predmetni poduzetnici u okviru osporavanja Komisijinih odluka kojima je utvrđeno njihovo sudjelovanje u povredi pravilâ tržišnog natjecanja prava Unije i kojima su im izrečene novčane kazne na temelju Uredbe br. 1/2003 (
6
). U tom kontekstu, Sud je pojasnio da je dovoljno da Komisija dokaže da sav ili gotovo sav kapital društva kćeri drži njezino društvo majka kako bi se moglo smatrati da potonje stvarno izvršava odlučujući utjecaj na trgovačku politiku tog društva kćeri. Slijedom toga, moguće je smatrati društvo majku solidarno odgovornim za plaćanje novčane kazne izrečene njegovu društvu kćeri osim ako to društvo majka, na kojem je teret obaranja te pretpostavke, ne pruži dovoljno dokaza da njegovo društvo kći samostalno postupa na tržištu (
7
).
Sud naglašava da se ta pretpostavka može primijeniti i u slučaju zahtjeva fizičke ili pravne osobe koja tvrdi da je pretrpjela štetu zbog sudjelovanja društva u povredi pravilâ tržišnog natjecanja prava Unije, podnesenog protiv drugog društva koje drži sav ili gotovo sav kapital prvonavedenog društva (
8
).
Kao drugo, iz sudske prakse Suda proizlazi da u stadiju provjere međunarodne nadležnosti sud koji vodi postupak ne ocjenjuje ni dopuštenost ni osnovanost tužbenog zahtjeva prema pravilima nacionalnog prava, nego isključivo utvrđuje poveznice s državom suda koje opravdavaju njegovu nadležnost na temelju članka 8. točke 1. Uredbe br. 1215/2012.
Slijedom toga, u situaciji poput one u glavnom postupku, sud pred kojim se vodi postupak može se ograničiti na provjeru toga da nije a priori isključeno da je postojao odlučujući utjecaj društva majke na društvo kćer kako bi se mogao proglasiti nadležnim, ako to nacionalno pravo dopušta.
To će biti slučaj ako se tužitelj pozove na pretpostavku odlučujućeg utjecaja i odgovornosti društva majke. Međutim, provjera nepostojanja umjetnog karaktera tužbe usmjerene protiv društva majke pretpostavlja da se tuženici mogu pozvati na uvjerljive indicije koje upućuju na to da društvo majka nije izravno ili neizravno držalo sav ili gotovo sav kapital svojeg društva kćeri ili da tu pretpostavku ipak treba oboriti.
U tim okolnostima, članku 8. točki 1. Uredbe br. 1215/2012 ne protivi se to da se, u slučaju zahtjevâ da se društvu majci i njegovu društvu kćeri naloži solidarno plaćanje naknade štete pretrpljene zbog toga što je to društvo kći počinilo povredu pravilâ tržišnog natjecanja, međunarodna nadležnost suda domicila društva majke kojem su podneseni zahtjevi temelji isključivo na pretpostavci odlučujućeg utjecaja i odgovornosti društva majke, pod uvjetom da tuženicima nije uskraćena prethodno navedena mogućnost.
(
1
)	Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.).
(
2
)	Priznato u sudskoj praksi Suda.
(
3
)	Koju obilježava činjenica da Heineken nije sâm poslovao na grčkom tržištu piva, da se zahtjev koji je protiv njega podnijelo društvo MTB temelji isključivo na odlučujućem utjecaju koji je on izvršavao na postupanje društva AB i da Heineken osporava da je izvršavalo takav utjecaj.
(
4
)	Presuda od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, t. 20.)
(
5
)	Presuda CDC Hydrogen Peroxide (prethodno navedena, t. 21.)
(
6
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101. i 102. UFEU-a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.).
(
7
)	Presuda od 26. listopada 2017., Global Steel Wire i dr./Komisija (C-457/16 P i C-459/16 P do C-461/16 P, EU:C:2017:819, t. 84. i navedena sudska praksa)
(
8
)	Naime, pojam „poduzetnik”, u smislu pravilâ tržišnog natjecanja prava Unije, ne može imati različit doseg u kontekstu Komisijina izricanja novčanih kazni na temelju članka 23. stavka 2. Uredbe br. 1/2003 i tužbi za naknadu štete zbog povrede pravilâ tržišnog natjecanja Unije.