62022CJ0328
PRESUDA SUDA (sedmo vijeće)
30. studenoga 2023. (
*1
)
„Povreda obveze države članice – Članak 258. UFEU‑a – Direktiva 91/271/EEZ – Prikupljanje i pročišćavanje komunalnih otpadnih voda – Članak 4. stavci 1. i 3., članak 5. i članak 15. – Prilog I. dijelovi B i D – Sekundarno ili ekvivalentno pročišćavanje komunalnih otpadnih voda iz aglomeracija određenih dimenzija – Strože pročišćavanje ispuštanjâ u osjetljivim područjima – Praćenje ispuštanjâ iz uređaja za pročišćavanje”
U predmetu C‑328/22,
povodom tužbe zbog povrede obveze na temelju članka 258. UFEU‑a, podnesene 16. svibnja 2022.,
Europska komisija, koju zastupaju B. Rous Demiri i E. Sanfrutos Cano, u svojstvu agenata,
tužitelj,
protiv
Republike Slovenije, koju zastupa A. Dežman Mušič, u svojstvu agenta,
tuženika,
SUD (sedmo vijeće),
u sastavu: F. Biltgen, predsjednik vijeća, J. Passer (izvjestitelj) i M. L. Arastey Sahún, suci,
nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
tajnik: M. Longar, administrator,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 5. srpnja 2023.,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Europska komisija tužbom traži da Sud utvrdi da je Republika Slovenija, time što nije poduzela potrebne mjere kako bi osigurala:
–
da komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije nego što ih se ispusti budu podvrgnute sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju za aglomeracije Kočevje, Trbovlje, Tržič i Ljubljana;
–
da komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije nego što ih se ispusti u osjetljiva područja budu podvrgnute strožem pročišćavanju za aglomeracije Kočevje, Trbovlje i Tržič te
–
odgovarajuće praćenje ispuštanjâ iz uređajâ za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda za aglomeracije Ljubljana i Ptuj,
povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 4., 5. i 15. kao i dijelova B i D Priloga I. Direktivi Vijeća 91/271/EEZ od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda (SL 1991., L 135, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 5. i ispravak SL 2020., L 84, str. 32.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1137/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. (SL 2008., L 311, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 4., str. 144. i ispravak SL 2020., L 84, str. 33.; u daljnjem tekstu: Direktiva 91/271).
Pravni okvir
Direktiva 91/271
2
U skladu s člankom 1. Direktive 91/271:
„Ova se Direktiva odnosi na prikupljanje, pročišćavanje i ispuštanje komunalnih otpadnih voda te pročišćavanje i ispuštanje otpadnih voda iz određenih industrijskih sektora.
Cilj Direktive je zaštita okoliša od štetnih utjecaja ispuštanja gore navedenih otpadnih voda.”
3
U članku 2. te direktive predviđa se:
„Za potrebe ove Direktive:
1.
‚komunalne otpadne vode’ su otpadne vode iz kućanstava ili mješavina otpadnih voda iz kućanstava s industrijskim otpadnim vodama i/ili oborinskim vodama;
2.
‚otpadne vode iz kućanstava’ su otpadne vode iz stambenih objekata i uslužnih objekata koje potječu uglavnom iz ljudskog metabolizma i iz kućanskih aktivnosti;
3.
‚industrijske otpadne vode’ su sve otpadne vode koje se ispuštaju iz prostora korištenih za obavljanje bilo kakve poslovne djelatnosti osim kućnih otpadnih voda i oborinskih voda;
4.
‚aglomeracija’ je područje gdje su stanovništvo i/ili gospodarske djelatnosti dovoljno koncentrirane da se komunalne otpadne vode mogu prikupljati i odvoditi do stanice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda ili do krajnje točke ispuštanja;
5.
‚sabirni sustav’ je sustav odvodâ u kojima se prikupljaju i odvode komunalne otpadne vode;
6.
‚1 p.e. (populacijski ekvivalent)’ je organsko biorazgradivo opterećenje koje ima petodnevnu biokemijsku potražnju kisika (BPK5) od 60 g kisika dnevno;
7.
‚primarno pročišćavanje’ je pročišćavanje komunalnih otpadnih voda fizičkim i/ili kemijskim procesom koji obuhvaća taloženje suspendiranih krutih tvari ili druge procese u kojima se BPK5 ulaznih otpadnih voda smanjuje za najmanje 20 % prije ispuštanja, a ukupne suspendirane krute tvari ulaznih otpadnih voda se smanjuju za najmanje 50 %;
8.
‚sekundarno pročišćavanje’ je pročišćavanje komunalnih otpadnih voda procesom koji općenito obuhvaća biološko pročišćavanje sa sekundarnim taloženjem ili druge procese u kojima se poštuju zahtjevi utvrđeni u tablici 1. Priloga I.;
[…]”
4
U članku 3. navedene direktive određuje se:
„1.   Države članice će osigurati da sve aglomeracije dobiju sabirne sustave komunalnih otpadnih voda,
–
najkasnije do 31. prosinca 2000. za one s populacijskim ekvivalentom (p. e.) od više od 15.000,
i
–
najkasnije do 31. prosinca 2005. za one s p. e. između 2000 i 15000.
Za komunalne otpadne vode koje se ispuštaju u prihvatne vode koje se smatraju ‚osjetljivim područjima’ definiranima u članku 5., države članice će osigurati sabirne sustave najkasnije do 31. prosinca 1998. za aglomeracije s više od 10000 p.e.
Ako uspostavljanje sabirnog sustava nije opravdano, bilo stoga što ne bi proizvelo nikakvu korist za okoliš ili stoga što bi značilo prekomjeran trošak, potrebno je koristiti pojedinačne sustave ili druge odgovarajuće sustave kojima se postiže ista razina zaštite okoliša.
2.   Sustavi za prikupljanje opisani u stavku 1. moraju ispunjavati zahtjeve utvrđene u Prilogu I. dijelu A. […]”
5
Članak 4. te direktive glasi kako slijedi:
„1.   Države članice će osigurati da se komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije ispuštanja podvrgnu sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju kako slijedi:
–
najkasnije do 31. prosinca 2000. za sva ispuštanja iz aglomeracija s više od 15000 p.e.,
–
najkasnije do 31. prosinca 2005. za sva ispuštanja iz aglomeracija s p. e. između 10000 i 15000,
–
najkasnije do 31. prosinca 2005. za ispuštanja u slatke vode i estuarije iz aglomeracija s p.e. između 2000 i 10000.
2.   Ispuštanja komunalnih otpadnih voda u vode koje se nalaze u planinskim predjelima (iznad 1500 m nadmorske visine) gdje je teško primijeniti učinkovito biološko pročišćavanje zbog niskih temperatura mogu se podvrći manje strogom pročišćavanju od onog propisanog u stavku 1., pod uvjetom da se podrobnim studijama naznači da to ispuštanje nema štetan utjecaj na okoliš.
3.   Ispuštanja iz uređaja za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda opisanih u stavcima 1. i 2. moraju zadovoljavati odgovarajuće zahtjeve iz Priloga I. dijela B. […]
4.   Opterećenje izraženo u p.e. obračunava se na temelju maksimalnog prosječnog tjednog opterećenja koje ulazi u stanicu za pročišćavanje tijekom godine, isključujući neuobičajene situacije poput obilnih kiša.”
6
U članku 5. Direktive 91/271 predviđa se:
„1.   Za potrebe stavka 2., države članice će do 31. prosinca 1993. utvrditi osjetljiva područja prema mjerilima utvrđenima u Prilogu II.
2.   Države članice će osigurati da se komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije ispuštanja u osjetljiva područja podvrgnu strožem pročišćavanju od onog opisanog u članku 4. najkasnije do 31. prosinca 1998. za sva ispuštanja iz aglomeracija s više od 10000 p.e.
3.   Ispuštanja iz uređaja za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda opisana u stavku 2. moraju zadovoljavati odgovarajuće zahtjeve iz Priloga I. dijela B. […]
4.   Alternativno, zahtjevi za pojedine stanice utvrđeni u gornjim stavcima 2. i 3. ne moraju se primijeniti u osjetljivim područjima ako se može dokazati da je minimalni postotak smanjenja ukupnog opterećenja koje ulazi u stanice za pročišćavanje otpadnih voda u tom području najmanje 75 % za ukupni fosfor i najmanje 75 % za ukupni dušik.
5.   Ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda koja se nalaze u odgovarajućim područjima zahvata osjetljivih područja i koja doprinose onečišćenju tih područja podliježu stavcima 2., 3. i 4.
U slučajevima kad se područja zahvata u cijelosti ili djelomično nalaze u drugoj državi članici primjenjuje se članak 9.
6.   Države članice će osigurati da se utvrđivanje osjetljivih područja preispita u vremenskim razmacima od najviše četiri godine.
7.   Države članice će osigurati da područja utvrđena kao osjetljiva nakon razmatranja iz stavka 6. u roku od sedam godina ispunjavaju gornje zahtjeve.
8.   Država članica ne mora utvrditi osjetljiva područja u svrhe ove Direktive ako primjenjuje pročišćavanje utvrđeno u stavcima 2., 3. i 4. na cijelom svom području.”
7
Člankom 15. te direktive određuje se:
„1.   Nadležne institucije ili odgovarajuća tijela prate:
–
ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda radi provjere pridržavanja zahtjeva iz Priloga I. dijela B u skladu s kontrolnim postupcima utvrđenima u Prilogu I. dijelu D,
–
količine i sastav mulja koji se odlaže u površinske vode.
2.   Nadležne institucije ili odgovarajuća tijela prate vode koje se ispuštaju iz stanice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda i usmjeravaju ispuštanja opisana u članku 13. u slučajevima kad se može očekivati da će prihvatni okoliš biti pod značajnim utjecajem.
[…]”
8
Prilog I. navedenoj direktivi, naslovljen „Zahtjevi za komunalne otpadne vode”, sadržava, među ostalim, dio A, koji utvrđuje zahtjeve vezane uz sabirne sustave, dio B, koji sadržava zahtjeve koje moraju ispunjavati ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda, kao i dio D, u kojem su utvrđeni kontrolni postupci ispuštanja otpadnih voda.
Predsudski postupak
9
Nakon što je utvrdila da je Republika Slovenija, time što nije osigurala da više njezinih aglomeracija, uključujući aglomeracije Tržič, Ljubljana, Kočevje, Trbovlje i Ptuj, bude opremljeno odgovarajućim sabirnim sustavima komunalnih otpadnih voda, povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 3. do 5., 10. i 15. Direktive 91/271 te njezina Priloga I., Komisija joj je 16. veljače 2017. odlučila uputiti pismo opomene na koje su slovenska tijela odgovorila dopisom od 15. lipnja 2017.
10
Tijekom 2017. održano je nekoliko sastanaka slovenskih tijela i službi Komisije, kao i „paket” sastanak 23. veljače 2018. Slovenska tijela poslala su Komisiji i privremena izvješća o napretku u vezi s aglomeracijama o kojima je riječ 29. rujna 2017., 27. veljače 2018. i 23. srpnja 2018.
11
Budući da je Komisija, nakon razmatranja odgovora iz tih izvješća i uzimajući u obzir sve informacije koje su dostavila slovenska tijela, zaključila da, unatoč uloženim naporima, Republika Slovenija u pogledu određenih pitanja još uvijek nije ispunila obveze koje ima na temelju Direktive 91/271, ta joj je institucija dopisom od 8. ožujka 2019. uputila obrazloženo mišljenje u skladu s člankom 258. UFEU‑a.
12
U tom je mišljenju, s jedne strane, utvrdila da je Republika Slovenija povrijedila obveze koje ima na temelju članaka 3. do 5., 10. i 15. Direktive 91/271 kao i dijelova A, B i D njezina Priloga I. time što nije osigurala da, među ostalim, aglomeracije Tržič, Ljubljana, Kočevje, Trbovlje i Ptuj budu opremljene odgovarajućim sabirnim sustavima komunalnih otpadnih voda te je, s druge strane, naložila toj državi članici da poduzme mjere potrebne za usklađivanje s tim mišljenjem u roku od dva mjeseca od njegova primitka, odnosno najkasnije 8. svibnja 2019.
13
Republika Slovenija na to je obrazloženo mišljenje odgovorila dopisom od 25. travnja 2019., nakon čega su uslijedili drugi dopisi od 2. rujna i 30. prosinca 2019. te 6. ožujka, 12. kolovoza i 15. prosinca 2020.
14
Iako je, s obzirom na odgovor slovenskih tijela na obrazloženo mišljenje i informacije dostavljene nakon „paket” sastanka održanog u Ljubljani 21. siječnja 2020., mogla zaključiti da sve aglomeracije navedene u tom mišljenju sada ispunjavaju zahtjeve iz članka 3. Direktive 91/271, Komisija je ipak zaključila da nakon isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju Republika Slovenija još uvijek nije u potpunosti ispunila obveze koje je imala na temelju te direktive.
15
Komisija je stoga odlučila podnijeti ovu tužbu.
O tužbi
Dopuštenost
Argumentacija stranaka
16
Republika Slovenija tvrdi da, što se tiče, s jedne strane, prigovora koji se temelji na povredi članka 4. Direktive 91/271 u pogledu aglomeracija Kočevje, Trbovlje i Tržič i, s druge strane, prigovora koji se temelji na povredi članka 15. te direktive u pogledu aglomeracije Ptuj, u vezi s tim prigovorima nije imala mogućnost koristiti svoja sredstva u pogledu merituma u okviru predsudskog postupka, čime su povrijeđena njezina prava obrane.
17
Komisija odbacuje te tvrdnje. Smatra da razlike u formulaciji između dispozitiva obrazloženog mišljenja i zahtjeva iz tužbe kojom se pokreće postupak nisu dovele ni do kakve izmjene predmeta spora. Komisija navodi da je čitavo vrijeme isticala da je Republika Slovenija povrijedila istu odredbu u odnosu na iste aglomeracije i za isto razdoblje. Činjenica da se pristup te institucije prvotno temeljio na načelu hijerarhije, prema kojem, ako se utvrdi da nisu ispunjeni zahtjevi iz članka 3. Direktive 91/271, nije a fortiori ispunjena ni obveza predviđena u članku 4. te direktive, ne može imati za posljedicu to da navedena institucija, nakon što Republika Slovenija ispuni obvezu prikupljanja predviđenu tim člankom 3., više ne može prigovoriti toj državi članici da je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 4. Direktive 91/271. Nisu povrijeđena ni prava obrane Republike Slovenije, s obzirom na to da je ta država članica bila odmah obaviještena da je Komisija istaknula povredu tog članka 4. za aglomeracije o kojima je riječ.
18
Isto tako, Komisija je u okviru predsudskog postupka osobito skrenula pozornost navedenoj državi članici na povredu obveze u vezi s aglomeracijom Ptuj zbog neispunjavanja zahtjeva iz članaka 3., 4. i 15. kao i dijelova B i D Priloga I. Direktivi 91/271.
Ocjena Suda
19
Iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da je svrha predsudskog postupka omogućiti državi članici o kojoj je riječ, s jedne strane, da ispuni svoje obveze koje ima na temelju prava Unije i, s druge strane, da učinkovito iskoristi svoja sredstva obrane protiv Komisijinih prigovora. Pravilnost tog postupka predstavlja bitno jamstvo koje zahtijeva UFEU, ne samo za zaštitu prava država članica o kojima je riječ nego i kako bi se osiguralo da predmet mogućeg sudskog postupka bude jasno definiran (presuda od 2. travnja 2020., Komisija/Poljska, Mađarska i Češka Republika (Privremeni mehanizam premještanja podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu), C‑715/17, C‑718/17 i C‑719/17, EU:C:2020:257, t. 91. i navedena sudska praksa).
20
Iz toga osobito slijedi da je predmet tužbe, u skladu s člankom 258. UFEU‑a, ograničen predsudskim postupkom propisanim u toj odredbi. Stoga se tužba mora temeljiti na istom obrazloženju i istim razlozima kao i obrazloženo mišljenje (presuda od 18. studenoga 2010., Komisija/Portugal, C‑458/08, EU:C:2010:692, t. 43. i navedena sudska praksa).
21
Taj zahtjev, međutim, ne može dovesti do toga da se u svakom pojedinom slučaju očekuje potpuna podudarnost između prigovora istaknutih u dispozitivu obrazloženog mišljenja i tužbenih zahtjeva pod uvjetom da predmet spora, kako je određen u obrazloženome mišljenju, nije bio proširivan ili mijenjan (presuda od 18. studenoga 2010., Komisija/Portugal, C‑458/08, EU:C:2010:692, t. 44. i navedena sudska praksa).
22
U ovom slučaju Komisija Republici Sloveniji, u okviru ove tužbe, stavlja na teret povrede odredbi Direktive 91/271 koje su, u odnosu na aglomeracije o kojima je riječ, već bile navedene i u pismu opomene i u obrazloženom mišljenju.
23
Međutim, valja utvrditi da je tijekom predsudskog postupka Komisija navodnu povredu članka 4. Direktive 91/271 za aglomeracije Kočevje, Trbovlje i Tržič izvela isključivo iz navodne povrede članka 3. te direktive te se u tom kontekstu pozvala samo na sudsku praksu Suda prema kojoj, ako se utvrdi da aglomeracije o kojima je riječ nemaju sustave za prikupljanje svih komunalnih otpadnih voda koje ispuštaju te aglomeracije, nije a fortiori ispunjena ni obveza podvrgavanja svih ispuštanja sekundarnom ili ekvivalentnom pročišćavanju (vidjeti u tom smislu presudu od 25. listopada 2007., Komisija/Grčka, C‑440/06, EU:C:2007:642, t. 25. i navedenu sudsku praksu).
24
Komisija je tek u okviru svoje tužbe prvi put istaknula tvrdnju koja se odnosi na to da je Republika Slovenija navodno povrijedila članak 4. Direktive 91/271, prema kojoj iz usporedbe podataka koji se odnose, s jedne strane, na ukupno opterećenje iz aglomeracija o kojima je riječ i, s druge strane, na najveće pročišćeno opterećenje otpadnih voda, kako su ih dostavila slovenska tijela, proizlazi da sva ispuštanja komunalnih voda iz tih aglomeracija nisu bila podvrgnuta sekundarnom ili ekvivalentnom pročišćavanju.
25
Točno je da je Komisija, s obzirom na to da je u okviru predsudskog postupka smatrala da je Republika Slovenija povrijedila obveze koje proizlaze iz članka 3. Direktive 91/271 u pogledu aglomeracija o kojima je riječ, u toj fazi postupka i u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 23. ove presude, opravdano slijedom toga istaknula i povredu članka 4. te direktive.
26
Također je točno da to što država članica ispunjava zahtjeve iz članka 3. Direktive 91/271 o opremanju aglomeracija sabirnim sustavima komunalnih otpadnih voda ne znači nužno da isto vrijedi i za zahtjeve koji proizlaze iz članka 4. te direktive. Naime, na temelju potonjeg članka, komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave moraju prije ispuštanja biti podvrgnute sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju, pri čemu ta ispuštanja moraju ispunjavati odgovarajuće zahtjeve iz Priloga I. dijela B. Osim toga, Sud je već utvrdio da, s jedne strane, zahtjevi iz članka 4. stavka 1. Direktive 91/271 nisu ispunjeni u pogledu aglomeracija čija su postrojenja potkapacitirana za sekundarno pročišćavanje ili ekvivalentno pročišćavanje komunalnih otpadnih voda i, s druge strane, da se, s obzirom na to da ispuštanja voda koje nisu pročišćene ne ispunjavaju zahtjeve iz dijela B Priloga I. toj direktivi, pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u potkapacitiranim postrojenjima ne može smatrati usklađenim s člankom 4. stavkom 3. navedene direktive (vidjeti u tom smislu presudu od 28. ožujka 2019., Komisija/Irska (Sustav za prikupljanje i pročišćavanje otpadnih voda), C‑427/17, EU:C:2019:269, t. 152. i 154.).
27
Međutim, ostaje činjenica da u okviru predsudskog postupka Republika Slovenija nije mogla učinkovito iskoristiti svoja sredstva obrane protiv Komisijine argumentacije iz točke 24. ove presude, s obzirom na to da ju je ta institucija prvi put iznijela u svojoj tužbi kojom se pokreće postupak i da ju je utemeljila na pravnoj i činjeničnoj osnovi koja je potpuno različita od one koju je ta institucija iznijela u okviru predsudskog postupka, na koju se podsjeća u točki 23. ove presude.
28
Usto, za razliku od onog što tvrdi Komisija u svojoj replici, bilo bi dovoljno da je, u svrhu poštovanja prava obrane Republike Slovenije, toj državi članici uputila dodatno obrazloženo mišljenje, pri čemu nije morala ponovno pokrenuti postupak zbog povrede.
29
Što se tiče navodne povrede članka 15. Direktive 91/271 u pogledu aglomeracije Ptuj, valja istaknuti da obrazloženo mišljenje upućeno Republici Sloveniji nije sadržavalo nikakvu posebnu argumentaciju u tom pogledu.
30
U tim okolnostima valja kao nedopuštene odbaciti Komisijine zahtjeve kojima se traži utvrđenje da je Republika Slovenija povrijedila članak 4. Direktive 91/271 u pogledu aglomeracija Kočevje, Trbovlje i Tržič kao i članak 15. te direktive u pogledu aglomeracije Ptuj.
31
Naposljetku, budući da Komisija, kad je riječ o aglomeracijama Kočevje, Trbovlje i Tržič, u svojoj tužbi samo tvrdi da povreda odredaba članka 4. Direktive 91/271 dovodi do povrede odredbi njezina članka 5., također valja odbaciti kao nedopuštene Komisijine zahtjeve za utvrđenje povrede potonje odredbe.
32
Podredno, može se dodati da je, kad je riječ o aglomeraciji Ptuj, Komisija na raspravi u svakom slučaju priznala da informacije koje je Republika Slovenija dostavila u prilogu svojem odgovoru na repliku u pogledu godina o kojima je riječ dokazuju da je ta aglomeracija usklađena sa zahtjevima iz članka 15. Direktive 91/271.
Meritum
Argumentacija stranaka
33
Komisija tvrdi da, kad je riječ o aglomeraciji Ljubljana, Republika Slovenija nije ispunila zahtjeve koji proizlaze iz članaka 4. i 15. Direktive 91/271.
34
Ističe da je Republika Slovenija u svojem odgovoru na obrazloženo mišljenje od 25. travnja 2019. navela da će doći do izmjena sustava za pročišćavanje otpadnih voda kako bi se osigurala usklađenost stanja u aglomeraciji Ljubljana s člankom 4. Direktive 91/271 i precizirala da komunalne otpadne vode te aglomeracije na taj datum pročišćavaju dva uređaja za pročišćavanje i da samo jedan, odnosno manji, uređaj za pročišćavanje Brod, ne ispunjava zahtjeve iz tog članka 4. Ta država članica stoga u tom pogledu ne osporava povredu zahtjeva iz tog članka 4. zbog nedostatka infrastrukture. Suprotno tomu, tvrdi da će se nepoštovanje te odredbe otkloniti zatvaranjem uređajâ za pročišćavanje Brod i Rakova Jelša te prebacivanjem preostalog opterećenja na uređaj za pročišćavanje Zalog u okviru projekta „Ispuštanje i pročišćavanje otpadnih voda u vodonosnicima Ljubljanskog polja”, koji sufinancira Kohezijski fond. U istom odgovoru Republika Slovenija navela je, u pogledu aglomeracije Ljubljana i uređaja za pročišćavanje Brod, da faza izgradnje tog projekta mora završiti u prosincu 2020. i da operativna faza mora započeti sljedeće godine. Međutim, ta je država članica u svojem dopisu od 6. ožujka 2020. pojasnila da će navedeni projekt biti dovršen tek krajem 2023.
35
Komisija smatra da nisu ispunjeni ni zahtjevi iz članka 15. Direktive 91/271 jer iz informacija koje je dostavila Republika Slovenija proizlazi da su u pogledu uređaja za pročišćavanje Brod, koji pročišćava komunalne otpadne vode iz aglomeracije Ljubljana, četiri uzorka (od ukupno 12) pokazivala vrijednosti koncentracije BPK5 i/ili KPK‑a koje su više od graničnih vrijednosti utvrđenih u tablici 1. iz dijela D Priloga I. Direktivi 91/271. U trima uzorcima vrijednosti koncentracije BPK5 premašene su za više od 100 % te je u jednom uzorku vrijednost koncentracije KPK‑a premašena za više od 100 %. Broj uzoraka koji nisu usklađeni također prelazi granice utvrđene tom direktivom.
36
Prema mišljenju Republike Slovenije, ta dva Komisijina prigovora su neosnovana.
37
U svojim odgovorima na pismo opomene i obrazloženo mišljenje Republika Slovenija referirala se na tvrdnju Komisije prema kojoj je povrijeđen članak 4. Direktive 91/271 ako vrijednosti iz uređaja za pročišćavanje prelaze pragove određene tom direktivom. To je uostalom razlog zbog kojeg je Republika Slovenija priznala povredu članka 4. Direktive 91/271 tijekom predsudskog postupka. Međutim, iz sudske prakse Suda proizlazi da je obveza na temelju članka 4. Direktive 91/271 ispunjena ako država članica o kojoj je riječ može dostaviti uzorak koji ispunjava zahtjeve iz dijela B Priloga I. toj direktivi. Međutim, što se tiče uređaja za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda Brod, koji raspolaže sekundarnom tehnologijom pročišćavanja vode, iz rezultata praćenja voda pročišćenih u tom uređaju koje je Republika Slovenija dostavila u svojem odgovoru na pismo opomene i obrazloženo mišljenje proizlazi da su uzorci uzeti u tom kontekstu bili više puta usklađeni sa zahtjevima iz dijela B Priloga I. Direktivi 91/271. Tako je Republika Slovenija podnijela šest usklađenih uzoraka za 2016. godinu, a osam za 2018. godinu.
38
Što se tiče uređaja za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda Brod, o kojem je riječ u točki 34. ove presude, Republika Slovenija ističe da modernizacija tog uređaja nije oportuna ni gospodarski opravdana jer će on biti zatvoren u okviru provedbe projekta „Ispuštanje i pročišćavanje otpadnih voda u vodonosnicima Ljubljanskog polja”, koji se financira sredstvima Kohezijskog fonda. Opterećenje uređaja za pročišćavanje Brod zatim će se prebaciti na javni sabirni sustav priključen na uređaj za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda Zalog.
39
Republika Slovenija u tom kontekstu ističe da dio aglomeracije Ljubljana koji je povezan s uređajem za pročišćavanje Brod nije uzrok nekontroliranih ispuštanja nepročišćenih voda u okoliš. Mjerenja provedena na razini uređaja za pročišćavanje Brod pokazuju da je najveći dio otpadnih voda pročišćen, s obzirom na to da u 2018. samo četiri uzorka nisu bila usklađena, a u 2016. samo dva.
40
Zbog istih je razloga obveza Republike Slovenije da osigura da ispuštanja ispunjavaju standarde kvalitete iz članka 15. Direktive 91/271 i dijela D njezina Priloga I. neostvariva za dio aglomeracije Ljubljana priključen na uređaj za pročišćavanje Brod. S obzirom na navedeno, do konačne provedbe projekta iz točke 38. ove presude Republika Slovenija osigurala je da se otpadne vode jednog dijela aglomeracije Ljubljana pročišćavaju u uređaju za pročišćavanje Brod, koji redovito nadziru inspekcijska tijela, pri čemu se dvanaest mjera provodi svake godine na toj osnovi. U okviru tih redovitih kontrola prikupljeni su usklađeni rezultati za 2016. i 2018. godinu iz točke 39. ove presude.
Ocjena Suda
– Uvodne napomene
41
Valja podsjetiti na to da, unatoč tomu što je Komisija u okviru postupka zbog povrede obveze na temelju članka 258. UFEU‑a obvezna utvrditi postojanje navodne povrede, pružajući Sudu elemente koji su mu nužni za provjeru njezina postojanja, pri čemu se ne može osloniti ni na kakvu presumpciju, valja voditi računa o činjenici da se Komisija, kada je riječ o provjeri primjenjuju li se u praksi pravilno nacionalne odredbe kojima se želi osigurati učinkovita provedba određene direktive, s obzirom na to da nije ovlaštena na provođenje vlastite istrage u tom smislu, u velikoj mjeri oslanja na elemente koje joj dostave podnositelji prigovora te država članica o kojoj je riječ (presuda od 2. prosinca 2010., Komisija/Portugal, C‑526/09, EU:C:2010:734, t. 21. i navedena sudska praksa).
42
Iz navedenoga, među ostalim, proizlazi da kada Komisija raspolaže s dovoljno dokaza o tome da nacionalne odredbe kojima se prenosi direktiva nisu na području tužene države članice pravilno primijenjene u praksi, ta država ima obvezu u osnovi i detaljno osporiti ponuđene elemente i zaključke koji iz njih proizlaze (presuda od 2. prosinca 2010., Komisija/Portugal, C‑526/09, EU:C:2010:734, t. 22. i navedena sudska praksa).
43
Također treba podsjetiti na to da postojanje povrede obveze valja ocjenjivati prema stanju u državi članici kakvo je bilo u trenutku isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju i da naknadno nastale promjene Sud ne može uzeti u obzir (presuda od 28. siječnja 2016., Komisija/Portugal, C‑398/14, EU:C:2016:61, t. 49. i navedena sudska praksa).
44
U ovom slučaju, Republici Sloveniji je u obrazloženom mišljenju od 8. ožujka 2019. određen rok od dva mjeseca od dana njegova primitka za usklađivanje s obvezama koje proizlaze, među ostalim, iz članaka 4. i 15. Direktive 91/271. Rok određen za to usklađivanje istekao je tako 8. svibnja 2019.
– Prigovor koji se temelji na povredi članka 4. Direktive 91/271
45
U članku 4. stavku 1. Direktive 91/271 propisano je da sve komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave trebaju prije ispuštanja biti podvrgnute sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju.
46
U skladu s člankom 4. stavkom 3. te direktive, to sekundarno ili ekvivalentno pročišćavanje mora se provoditi putem uređaja za pročišćavanje čija ispuštanja ispunjavaju zahtjeve iz dijela B Priloga I. toj direktivi.
47
Konkretno, iz stavka 4. dijela B Priloga I. toj direktivi proizlazi da ispuštanja iz uređaja za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda moraju ispunjavati zahtjeve utvrđene u njezinoj tablici 1.
48
U skladu s Prilogom XIII. Aktu o uvjetima pristupanja Češke Republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Mađarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije i Slovačke Republike i prilagodbama Ugovorâ na kojima se temelji Europska unija (SL 2003., L 236, str. 33.) Republika Slovenija bila je obvezna ispuniti te zahtjeve u pogledu aglomeracija s više od 15000 p.e. najkasnije do 1. siječnja 2011.
49
U tom pogledu iz sudske prakse Suda proizlazi da, ako se utvrdi da nisu ispunjene norme BPK/KPK propisane u dijelu B Priloga I. Direktivi 91/271 i u tablici 1. iz tog priloga, valja smatrati da se otpadne vode aglomeracije o kojoj je riječ ne pročišćavaju na odgovarajući način prije ispuštanja, tako da prigovor koji se temelji na neusklađenosti s člankom 4. stavkom 3. Direktive 91/271 u vezi s dijelom B Priloga I. toj direktivi i tablicom 1. iz tog priloga treba smatrati osnovanim kad je riječ o takvoj aglomeraciji (vidjeti u tom smislu presudu od 28. ožujka 2019., Komisija/Irska (Sustav za prikupljanje i pročišćavanje otpadnih voda), C‑427/17, EU:C:2019:269, t. 155. i 157.).
50
Osim toga, Sud je već utvrdio da zahtjevi iz članka 4. stavka 1. Direktive 91/271 nisu ispunjeni u pogledu aglomeracija čija su postrojenja potkapacitirana za sekundarno pročišćavanje ili ekvivalentno pročišćavanje komunalnih otpadnih voda. Naime, s obzirom na to da ispuštanja voda koje ni na koji način nisu pročišćene ne ispunjavaju zahtjeve iz dijela B Priloga I. Direktivi 91/271, ne može se smatrati da je pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u postrojenjima koja su potkapacitirana u skladu s člankom 4. stavkom 3. te direktive (vidjeti u tom smislu presudu od 28. ožujka 2019., Komisija/Irska (Sustav za prikupljanje i pročišćavanje otpadnih voda), C‑427/17, EU:C:2019:269, t. 152. i 154.).
51
Međutim, u svojem odgovoru na obrazloženo mišljenje Republika Slovenija nije osporila Komisijinu tvrdnju prema kojoj uređaj za pročišćavanje Brod ne ispunjava zahtjeve iz članka 4. Direktive 91/271, s obzirom na to da su u više navrata utvrđene vrijednosti koncentracije BPK5 koje nisu usklađene s tim zahtjevima. Konkretno, priznala je da rezultati praćenja iz točke 37. ove presude pokazuju da uređaj za pročišćavanje Brod „[nije] [stvarno] jamči[o] […] uklanjanje hranjivih tvari (tercijarno pročišćavanje)”.
52
Isto tako, u svojem odgovoru na tužbu, odgovarajući na Komisijinu tvrdnju iz njezine tužbe prema kojoj Republika Slovenija nije osporavala povredu zahtjeva iz članka 4. Direktive 91/271 zbog nedostatka infrastrukture, ta država članica priznaje postojanje „poteškoća povezanih s aglomeracijom Ljubljana”, pri čemu dodaje da će se one ispraviti u okviru provedbe projekta „Ispuštanje i pročišćavanje otpadnih voda u vodonosnicima Ljubljanskog polja”.
53
U tim okolnostima valja zaključiti da je utvrđena povreda članka 4. Direktive 91/271 kad je riječ o aglomeraciji Ljubljana.
54
To se utvrđenje ne može dovesti u pitanje činjenicom, koju je Republika Slovenija iznijela u svojem odgovoru na tužbu, da rezultati praćenja voda pročišćenih u uređaju za pročišćavanje Brod koje je ta država članica iznijela u svojem odgovoru na pismo opomene i obrazloženo mišljenje „dokazuju da su uzorci bili više puta odgovarajući i stoga usklađeni sa zahtjevima iz dijela B Priloga I. Direktivi [91/271]”.
55
Točno je da je Sud utvrdio da kad država članica može dostaviti uzorak koji ispunjava zahtjeve iz dijela B Priloga I. Direktivi 91/271, treba smatrati da su ispunjene obveze koje proizlaze iz članka 4. te direktive (presuda od 2. rujna 2021., Komisija/Švedska (Uređaji za pročišćavanje), C‑22/20, EU:C:2021:669, t. 49. i navedena sudska praksa).
56
Međutim, ta se sudska praksa odnosi na situacije u kojima Komisija nije osporila postojanje dovoljnih kapaciteta za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u državi članici o kojoj je riječ, tako da je Sud odbacio argument te institucije prema kojem je ta država članica, kako bi dokazala usklađenost svoje situacije sa zahtjevima iz članka 4. Direktive 91/271, i dalje dužna osigurati odabir uzoraka proveden u razdoblju od dvanaest mjeseci (vidjeti, među ostalim, u tom smislu presudu od 10. ožujka 2016., Komisija/Španjolska, C‑38/15, EU:C:2016:156, t. 24., 35. do 39).
57
U ovom slučaju, kao što je to istaknuto u točki 52. ove presude, Republika Slovenija priznaje nedostatnost postojećih kapaciteta za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u aglomeraciji Ljubljana.
58
Valja dodati da je Sud također utvrdio da se za postrojenja ne može smatrati da su usklađena s pojmom „najbolj[e] tehničk[e] spoznaj[e] bez uzrokovanja prekomjernih troškova” u smislu dijela A Priloga I. Direktivi 91/271, s obzirom na to da se, s jedne strane, država članica o kojoj je riječ upustila u veliki program radova nadogradnje koji dokazuje da tehnološka rješenja radi otklanjanja problema prekomjernih ispuštanja otpadnih voda postoje, ali se ne primjenjuju i, s druge strane, da je ta država članica odlučila financirati takve radove, tako da se povezani troškovi ne mogu smatrati prekomjernima (presuda od 28. ožujka 2019., Komisija/Irska (Sustav prikupljanja i pročišćavanja otpadnih voda), C‑427/17, EU:C:2019:269, t. 120. i navedena sudska praksa).
59
Iz toga proizlazi da se Republika Slovenija u ovom slučaju ne može s uspjehom pozvati ni na pojam „najbolj[e] tehničk[e] spoznaj[e] bez uzrokovanja prekomjernih troškova”, s obzirom na to da se, s jedne strane, ta država članica obvezala, u okviru projekta „Ispuštanje i pročišćavanje otpadnih voda u vodonosnicima Ljubljanskog polja”, modernizirati infrastrukturu za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda, ali to nije bio slučaj na dan isteka roka iz obrazloženog mišljenja, i, s druge strane, da ta država članica nije pokušala dokazati moguću neproporcionalnost troškova usklađivanja postrojenja za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda te aglomeracije jer tvrdi da će se to financiranje osigurati „putem njezinih vlastitih sredstava i europskih sredstava” (vidjeti po analogiji presudu od 28. ožujka 2019., Komisija/Irska (Sustav za prikupljanje i pročišćavanje otpadnih voda), C‑427/17, EU:C:2019:269, t. 177.).
60
Stoga valja smatrati da na dan isteka roka određenog u skladu s obrazloženim mišljenjem sekundarno pročišćavanje ili ekvivalentno pročišćavanje svih komunalnih otpadnih voda koje ulaze u sabirne sustave aglomeracije Ljubljana nije bilo osigurano i da zahtjevi iz članka 4. Direktive 91/271 u vezi s dijelom B Priloga I. toj direktivi stoga nisu bili ispunjeni.
– Prigovor koji se temelji na povredi članka 15. Direktive 91/271
61
U skladu s člankom 15. stavkom 1. prvom alinejom Direktive 91/271, nadležne institucije ili odgovarajuća tijela države članice o kojoj je riječ prate ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda radi provjere pridržavanja zahtjeva iz dijela B Priloga I. toj direktivi u skladu s kontrolnim postupcima utvrđenima u dijelu D njezina Priloga I.
62
Konkretno, iz stavka 4. dijela D Priloga I. Direktivi 91/271 proizlazi da se smatra da su obrađene otpadne vode u skladu s odgovarajućim parametrima ako, za svaki pojedini parametar uzet pojedinačno, uzorci vode pokazuju da je u skladu s odgovarajućom parametarskom vrijednošću, među ostalim, na sljedeći način: s jedne strane, za parametre utvrđene u članku 2. stavku 7. te direktive i u tablici 1. tog priloga, maksimalan broj uzoraka koji smiju ne udovoljavati zahtjevima, izraženo u koncentracijama i/ili smanjenjima postotaka, utvrđen je u tablici 3. navedenog priloga, odnosno dva za ukupan broj od dvanaest uzetih uzoraka. S druge strane, za parametre iz tablice 1. istog priloga izražene u koncentracijama, uzorci koji nisu u skladu, a uzeti su u normalnim radnim uvjetima, ne smiju odstupati od parametarskih vrijednosti za više od 100 %.
63
Međutim, Republika Slovenija navodi tek da samo dva od dvanaest uzoraka uzetih iz uređaja za pročišćavanje Brod tijekom 2016. nisu bila u skladu s tim zahtjevima i da za 2018. samo četiri uzorka nisu bila u skladu s njima, a pritom ne dovodi u pitanje Komisijine tvrdnje prema kojima ta četiri uzorka usto imaju višak vrijednosti koncentracije BPK5 i/ili KPK‑a više od graničnih vrijednosti utvrđenih u tablici 1. iz Priloga I. Direktivi 91/271. Osim toga, priznaje da je do konačne provedbe projekta „Ispuštanje i pročišćavanje otpadnih voda u vodonosnicima Ljubljanskog polja” njezina obveza da osigura da ispuštanja ispunjavaju standarde kvalitete iz članka 15. te direktive i dijela D njezina Priloga I. „neostvariva” za dio aglomeracije Ljubljana priključen na uređaj za pročišćavanje Brod. U tim okolnostima valja zaključiti da je utvrđena i povreda tih odredbi.
64
Uzimajući u obzir sva prethodna razmatranja, valja utvrditi da je Republika Slovenija, time što u pogledu aglomeracije Ljubljana nije poduzela potrebne mjere kako bi se osiguralo:
–
da se komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije ispuštanja podvrgnu sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju i
–
odgovarajuće praćenje ispuštanjâ iz uređajâ za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda,
povrijedila obveze koje ima na temelju članka 4. stavaka 1. i 3. Direktive 91/271 u vezi s dijelom B Priloga I. toj direktivi i članka 15. stavka 1. prve alineje navedene direktive u vezi s dijelom D njezina Priloga I.
65
U preostalom dijelu tužbu valja odbiti.
Troškovi
66
Na temelju članka 138. stavka 3. Poslovnika Suda, ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka stranka snosi vlastite troškove.
67
U ovom slučaju, s obzirom na to da su Komisija i Republika Slovenija djelomično uspjele u određenim prigovorima, snosit će vlastite troškove.
Slijedom navedenog, Sud (sedmo vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Republika Slovenija je, time što u pogledu aglomeracije Ljubljana nije poduzela potrebne mjere kako bi se osiguralo:
–
da se komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije ispuštanja podvrgnu sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju i
–
odgovarajuće praćenje ispuštanjâ iz uređajâ za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda,
povrijedila obveze koje ima na temelju članka 4. stavaka 1. i 3. Direktive Vijeća 91/271/EEZ od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1137/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008., u vezi s dijelom B Priloga I. toj direktivi i članka 15. stavka 1. prve alineje navedene direktive u vezi s dijelom D njezina Priloga I.
2.
U preostalom dijelu tužba se odbija.
3.
Europskoj komisiji i Republici Sloveniji nalaže se snošenje vlastitih troškova.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: slovenski