62018CJ0394_RES
Predmet C-394/18
I.G.I. Srl
protiv
Marije Grazije Cicenije i dr.
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte di appello di Napoli)
Presuda Suda (drugo vijeće) od 30. siječnja 2020.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 82/891/EEZ – Članci 12. i 19. – Podjele društava s ograničenom odgovornošću – Zaštita interesa vjerovnika društva koje se dijeli – Ništavost podjele – Actio pauliana”
Sloboda poslovnog nastana – Trgovačka društva – Pravila o podjeli dioničkih društava – Direktiva 82/891 – Podjela s osnivanjem novih trgovačkih društava – Sredstva zaštite interesa vjerovnika društva koje se dijeli – Actio pauliana koju su podnijeli vjerovnici koji nisu upotrijebili predviđena sredstva zaštite – Dopuštenost
(Direktiva Vijeća 82/891, kako je izmijenjena Direktivom 2007/63, čl. 12., 21. i 22.)
(t. 66.-70., 73.-75., t. 1. izreke)
Sloboda poslovnog nastana – Trgovačka društva – Pravila o podjeli dioničkih društava – Direktiva 82/891 – Podjela s osnivanjem novih trgovačkih društava – Pravila o ništavosti podjele – Ništavost – Pojam – Actio pauliana – Isključenost
(Direktiva Vijeća 82/891, kako je izmijenjena Direktivom 2007/63, uv. izj. 11. i čl. 19., 21. i 22.)
(t. 78., 80., 82.-88. i t. 2. izreke)
Kratki prikaz
U presudi I.G.I. (C-394/18) objavljenoj 30. siječnja 2020. Sud je po prvi put tumačio članke 12. i 19. Šeste direktive 82/891 (
1
). On je utvrdio da se tim člancima ne protivi to da vjerovnici društva koje se dijeli, čije su tražbine nastale prije podjele i koji nisu primijenili sredstvo zaštite vjerovnika predviđeno nacionalnim propisom za primjenu članka 12. te direktive, podnesu actio paulianu nakon što je navedena podjela provedena s ciljem da se ta podjela u odnosu na njih proglasi bez učinka.
U glavnom postupku vodi se spor između vjerovnika društva koje se dijeli i novoosnovanog društva na koje je prenesen dio imovine tog prvog društva. Budući da su smatrali da je tom podjelom društvo koje se dijeli izgubilo velik dio svoje imovine ti su vjerovnici podnijeli actio paulianu s ciljem proglašenja odluke o podjeli bez učinka u odnosu na njih i pokretanja postupka ovrhe ili ishođenja privremenih mjera na prenesenoj imovini. Međutim, nisu primijenili pravni lijek prigovora koji je predviđen nacionalnim pravom u okviru prijenosa Šeste direktive.
Budući da actio pauliana postoji usporedno sa sredstvima zaštite vjerovnika predviđenima pravom Unije sud koji je uputio zahtjev pita se, kao prvo, o odnosu između takve tužbe i članka 12. Šeste direktive. Na temelju tog članka države članice moraju predvidjeti odgovarajući sustav zaštite interesa vjerovnika društva koje se dijeli. U tu svrhu one moraju najmanje predvidjeti da ti vjerovnici imaju pravo dobiti odgovarajuću zaštitu kada financijska situacija u trgovačkom društvu koje se dijeli čini takvu zaštitu neophodnom. U ovom slučaju, budući da se actio pauliana ne nalazi među sredstvima zaštite predviđenima nacionalnim propisom za primjenu tog članka 12., postavlja se pitanje jesu li vjerovnici u glavnom postupku imali pravo podnijeti takvu tužbu. Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev dvoji o tumačenju članka 19. Šeste direktive kojim se predviđaju pravila o ništavosti podjele. On se pita, među ostalim, primjenjuju li se strogi uvjeti koji se odnose na utvrđenje ništavosti podjele i na actio paulianu koja ne utječe na valjanost te podjele, nego samo ima za učinak to da se ta podjela proglasi nevaljanom u odnosu na vjerovnike koji su podnijeli tu tužbu.
Kad je riječ o sredstvima zaštite vjerovnika društva koje se dijeli Sud je istaknuo da članak 12. Šeste direktive predviđa sustav minimalne zaštite interesa vjerovnika za tražbine koje prethode datumu objavljivanja prijedloga uvjeta podjele, te još nisu bile dospjele u vrijeme tog objavljivanja. Stoga, države članice mogu predvidjeti dodatna sredstva zaštite. Usto, iz navedenog članka 12. ne proizlazi da neprimjena jednog od sredstava zaštite predviđenih za primjenu tog članka sprečava vjerovnike u primjeni sredstava zaštite različitih od onih navedenih u tom članku. Stoga je Sud zaključio, s obzirom na cilj Šeste direktive, a koji je zaštita vjerovnika od štete do koje može doći provedbom podjele, da članak 12. te direktive ne isključuje mogućnost da vjerovnici trgovačkog društva koje se dijeli podnesu actio paulianu.
Međutim, Sud je pojasnio da učinci takve tužbe ne smiju biti protivni cilju te odredbe. U tom je pogledu istaknuo da članak 12. ne zahtijeva da zaštita vjerovnika novoosnovanih društava bude jednaka zaštiti vjerovnika društva koje se dijeli. Stoga, usklađivanje a minima provedeno Šestom direktivom radi zaštite interesa vjerovnika trgovačkih društava koja su uključena u podjelu ne protivi se tomu da se u kontekstu podjele s osnivanjem novog trgovačkog društva prednost dodijeli zaštiti interesa vjerovnika društva koje se dijeli.
U odnosu na pravila o ništavosti podjele koja su predviđena člankom 19. Šeste direktive, Sud je protumačio pojam „ništavost”, koji nije definiran tom direktivom, uzimajući u obzir kontekst u kojem se taj pojam koristi i ciljeve koji se tom direktivom nastoje postići. Prema mišljenju Suda taj pojam upućuje na tužbe kojima se traži poništenje akta, koje dovode do njegova nestanka te proizvode učinke prema svima. Međutim, actio pauliana koju su podnijeli vjerovnici u glavnom postupku samo omogućuje da se predmetna podjela proglasi bez učinka u odnosu na njih i, konkretno, prijenos određene imovine iz odluke o podjeli. Ta tužba ne utječe na valjanost te podjele, ne dovodi do toga da je podjela bez učinka i nema učinak prema svima. Stoga ona nije obuhvaćena pojmom „ništavost” iz članka 19. Šeste direktive. Iz toga slijedi da se pravilima o ništavosti podjele predviđenima člankom 19. te direktive ne protivi to da se podnese actio pauliana nakon što je podjela provedena.
(
1
)	Šesta direktiva Vijeća 82/891/EEZ od 17. prosinca 1982. na temelju članka 54. stavka 3. točke (g) Ugovora, koja se odnosi na podjelu dioničkih društava (SL 1982., L 378., str. 47.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 37.), kako je izmijenjena Direktivom 2007/63/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. (SL 2007., L 300., str. 47.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 138.).