62024CJ0311
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
z 29. januára 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Poľnohospodárstvo – Nekalá súťaž – Nekalé obchodné praktiky – Smernica (EÚ) 2019/633 – Zákaz – Článok 3 ods. 1 písm. d) – Platobná výzva nesúvisiaca s predajom poľnohospodárskych a potravinových výrobkov dodávateľa – Článok 6 ods. 1 prvý pododsek písm. e) – Právomoc ukladať pokuty – Kvalifikácia viacerých zakázaných nekalých obchodných praktík ako ‚jediného porušenia‘, za ktoré sa ukladá jediná pokuta – Zásada ne bis in idem – Vnútroštátna právna úprava stanovujúca hornú hranicu pokuty“
Vo veci C‑311/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Oberlandesgericht Wien (Vyšší krajinský súd Viedeň, Rakúsko) z 26. apríla 2024 a doručený Súdnemu dvoru 29. apríla 2024, ktorý súvisí s konaním:
Bundeswettbewerbsbehörde
proti
M. GmbH,
SÚDNY DVOR (druhá komora),
v zložení: predsedníčka komory K. Jürimäe (spravodajkyňa), predseda Súdneho dvora K. Lenaerts, vykonávajúci funkciu sudcu druhej komory, sudcovia F. Schalin, M. Gavalec a Z. Csehi,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Bundeswettbewerbsbehörde, v zastúpení: C. F. Winkler, splnomocnený zástupca,
–
M. GmbH, v zastúpení: S. Albiez, Rechtsanwalt,
–
rakúska vláda, v zastúpení: A. Posch, J. Schmoll a P. Thalmann, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: A. Dawes, M. ter Haar a M. Zerwes, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní z 11. septembra 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 6 ods. 1 prvého pododseku písm. e) smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/633 zo 17. apríla 2019 o nekalých obchodných praktikách vo vzťahoch medzi podnikmi v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci (Ú. v. EÚ L 111, 2019, s. 59).
2
Tento návrh bol podaný v rámci štyroch spojených vecí prebiehajúcich medzi Bundeswettbewerbsbehörde (Spolkový úrad pre ochranu hospodárskej súťaže, Rakúsko, ďalej len „BWB“) a spoločnosťou M. GmbH vo veci platnosti platobných výziev vykonaných touto spoločnosťou vo vzťahu k jej dodávateľom.
Právny rámec
Právo Únie
Zmluva o FEÚ
3
Článok 39 ods. 1 ZFEÚ stanovuje:
„Cieľom spoločnej poľnohospodárskej politiky je:
a)
zvýšiť produktivitu poľnohospodárstva podporovaním technického pokroku a zabezpečovaním racionálneho rozvoja poľnohospodárskej výroby a optimálneho využívania výrobných faktorov, najmä pracovnej sily;
b)
zabezpečiť týmto spôsobom primeranú životnú úroveň poľnohospodárov, najmä zvýšením individuálnych príjmov jednotlivcov pracujúcich v poľnohospodárstve;
c)
stabilizovať trhy;
d)
zabezpečiť riadne zásobovanie;
e)
zabezpečiť dodávky spotrebiteľom za primerané ceny.“
4
Článok 43 ods. 2 ZFEÚ stanovuje:
„Európsky parlament a Rada v súlade s riadnym legislatívnym postupom a po porade s Hospodárskym a sociálnym výborom ustanovia spoločnú organizáciu trhu ustanovenú v článku 40 ods. 1 a iné ustanovenia potrebné pre dosiahnutie cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky a spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva.“
Smernica 2019/633
5
Odôvodnenia 1, 6 až 9, 14, 16, 24, 34 a 39 smernice 2019/633 znejú:
„(1)
V rámci poľnohospodárskeho a potravinového dodávateľského reťazca sa bežne vyskytuje výrazná nerovnováha vo vyjednávacej pozícii medzi dodávateľmi a odberateľmi poľnohospodárskych a potravinových výrobkov. Táto nerovnováha vo vyjednávacej pozícii môže viesť k nekalým obchodným praktikám, keď sa väčší obchodní partneri so silnejšou pozíciou usilujú presadiť určité praktiky alebo zmluvné dojednania, ktoré sú v ich prospech v súvislosti s predajnou transakciou. Takéto praktiky sa napríklad: môžu výrazne odchyľovať od poctivého obchodného správania, môžu byť v rozpore so zásadami dobromyseľnosti a čestnosti a môžu byť jednostranne presadzované jedným obchodným partnerom voči druhému; môže sa nimi stanoviť neodôvodnený a neprimeraný prenos hospodárskeho rizika z jedného obchodného partnera na druhého; alebo sa nimi môže vytvoriť výrazná nerovnováha medzi právami a povinnosťami jedného obchodného partnera. Určité praktiky môžu byť zjavne nekalé, aj keď ich obe strany odsúhlasia. V záujme zníženia výskytu takýchto praktík by sa mal na úrovni [Európskej únie] zaviesť minimálny štandard ochrany pred nekalými obchodnými praktikami, ktoré môžu mať negatívny vplyv na životnú úroveň poľnohospodárskej komunity. Prístup minimálnej harmonizácie v tejto smernici umožňuje členským štátom prijať alebo ponechať v platnosti vnútroštátne pravidlá, ktoré idú nad rámec nekalých obchodných praktík uvedených v tejto smernici.
…
(6)
Hoci je podnikateľské riziko súčasťou každej hospodárskej činnosti, poľnohospodárska výroba je obzvlášť poznamenaná neistotou vzhľadom na jej závislosť od biologických procesov a jej vystaveniu poveternostným podmienkam. Túto neistotu znásobuje aj skutočnosť, že poľnohospodárske a potravinové výrobky vo väčšej či menšej miere rýchlo podliehajú skaze a sú sezónne. V prostredí poľnohospodárskej politiky, ktoré je v porovnaní s minulosťou oveľa viac trhovo orientované, má pre hospodárske subjekty činné v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci čoraz väčší význam ochrana pred nekalými obchodnými praktikami.
(7)
Predovšetkým môžu mať takéto nekalé obchodné praktiky negatívny vplyv na životnú úroveň poľnohospodárskej komunity. Je zrejmé, že uvedený vplyv môže byť buď priamy, keď sa týka poľnohospodárskych výrobcov a ich organizácií ako dodávateľov, alebo nepriamy, a to prostredníctvom kaskádového efektu dôsledkov nekalých obchodných praktík vyskytujúcich sa v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci spôsobom, ktorý negatívne ovplyvňuje prvovýrobcov v uvedenom reťazci.
(8)
Väčšina členských štátov, nie však všetky, má zavedené osobitné vnútroštátne pravidlá, ktoré chránia dodávateľov pred nekalými obchodnými praktikami vyskytujúcimi sa vo vzťahoch medzi podnikmi v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci. V prípade možnosti odvolania sa na zmluvné právo alebo samoregulačné iniciatívy obmedzuje praktickú hodnotu týchto foriem nápravy strach z odvetných obchodných opatrení proti sťažovateľovi, ako aj finančné riziká súvisiace s bojom proti takýmto praktikám. Niektoré členské štáty, ktoré majú zavedené osobitné pravidlá týkajúce sa nekalých obchodných praktík, preto ich presadzovaním poverujú orgány verejnej správy. Pravidlá členských štátov týkajúce sa nekalých obchodných praktík, pokiaľ existujú, sa však vyznačujú výraznými vzájomnými rozdielmi.
(9)
Počet a veľkosť hospodárskych subjektov pôsobiacich na rôznych stupňoch poľnohospodárskeho a potravinového dodávateľského reťazca sa líšia. Rozdiely vo vyjednávacej pozícii, ktoré sú úmerné hospodárskej závislosti dodávateľa od odberateľa, môžu viesť k tomu, že väčšie hospodárske subjekty uplatňujú nekalé obchodné praktiky voči menším subjektom. Dynamickým prístupom, v rámci ktorého sa za základ berie relatívna veľkosť dodávateľa a odberateľa vyjadrená výškou ročného obratu, by sa mala poskytovať lepšia ochrana pred nekalými obchodnými praktikami tým hospodárskym subjektom, ktoré ju potrebujú najviac. Nekalé obchodné praktiky škodia najmä malým a stredným podnikom (ďalej len ‚MSP‘) v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci. Podniky väčšie ako MSP ale s ročným obratom, ktorý nepresahuje 350000000 [eur], by mali byť tiež chránené pred nekalými obchodnými praktikami s cieľom zabrániť prenášaniu nákladov súvisiacich s takýmito praktikami na poľnohospodárskych výrobcov. Zdá sa, že kaskádový účinok na poľnohospodárskych výrobcov sa prejavuje mimoriadne významne v prípade podnikov s ročným obratom do 350000000 [eur]. Ochrana sprostredkujúcich dodávateľov poľnohospodárskych výrobkov a potravinárskych výrobkov, vrátane spracovaných výrobkov, môže slúžiť aj na zabránenie tomu, aby sa obchod preorientoval z poľnohospodárskych výrobcov a ich združení, ktorí vyrábajú spracované výrobky, na nechránených dodávateľov.
…
(14)
Táto smernica by sa mala uplatňovať na obchodné správanie väčších hospodárskych subjektov k hospodárskym subjektom, ktoré majú slabšiu vyjednávaciu pozíciu. Vhodným približným vyjadrením relatívnej vyjednávacej pozície je ročný obrat rôznych hospodárskych subjektov. Aj keď ide iba o približné vyjadrenie, poskytuje toto kritérium hospodárskym subjektom predvídateľnosť, pokiaľ ide o ich práva a povinnosti podľa tejto smernice. Hornou hranicou by sa malo predísť tomu, aby sa ochrana poskytovala hospodárskym subjektom, ktoré nie sú zraniteľné alebo ktoré sú oveľa menej zraniteľné ako ich menší partneri alebo konkurenti. Preto sa touto smernicou ustanovujú kategórie hospodárskych subjektov v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci stanovených na základe obratu, podľa ktorých sa poskytuje ochrana.
…
(16)
Keď je potrebné rozhodnúť, či sa špecifická obchodná praktika považuje za nekalú, je dôležité znížiť riziko obmedzenia používania spravodlivých dohôd vytvárajúcich efektívnosť, na ktorých sa strany dohodli. Je preto vhodné rozlišovať medzi praktikami, ktoré sa stanovujú v rámci jasných a jednoznačných podmienok v dohodách o dodávkach alebo v následných dohodách medzi zmluvnými stranami, a praktikami, ktoré sa vyskytnú po začatí transakcie bez toho, aby sa vopred dohodli, zakázané sú teda len jednostranné a retroaktívne zmeny jasných a jednoznačných podmienok dohody o dodávkach. Určité obchodné praktiky sa však považujú za nekalé zo svojej podstaty a nemali by byť predmetom zmluvnej voľnosti strán.
…
(24)
Touto smernicou sa neharmonizujú pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena, ktoré sa majú uplatňovať v konaniach pred vnútroštátnymi orgánmi presadzovania práva, ani sa ňou neharmonizuje vymedzenie dohôd o dodávkach. Pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena a vymedzenie dohôd o dodávkach sa preto stanovujú vo vnútroštátnych právnych predpisoch členských štátov.
…
(34)
Existencia odradzujúceho prostriedku, ako je právomoc ukladať pokuty alebo iniciovať konanie, napríklad súdne konanie, na uloženie pokút a iné rovnako účinné sankcie a zverejňovať výsledky vyšetrovania, vrátane uverejňovania informácií o odberateľoch, ktorí sa dopustili porušenia pravidiel, môže podnietiť zmeny správania a podporiť riešenia sporov medzi stranami pred začatím súdneho konania, a preto by takéto prostriedky mali byť súčasťou právomocí orgánov presadzovania práva. Pokuty môžu byť obzvlášť účinné a odradzujúce. Orgán presadzovania práva by mal mať možnosť rozhodnúť v rámci jednotlivých vyšetrovaní, ktorú zo svojich právomocí uplatní, ako aj to, či uloží pokutu alebo iniciuje konanie na uloženie pokuty alebo inú rovnako účinnú sankciu.
…
(39)
Väčšina členských štátov už má vnútroštátne pravidlá týkajúce sa nekalých obchodných praktík, aj keď sa navzájom líšia, a preto je vhodné použiť smernicu na zavedenie minimálneho štandardu ochrany podľa práva Únie. Malo by sa tým umožniť členským štátom začleniť príslušné pravidlá do ich vnútroštátneho právneho poriadku tak, aby mohli zaviesť kompaktné režimy. Členským štátom by sa nemalo brániť v tom, aby si na svojom území ponechali v platnosti alebo zaviedli prísnejšie vnútroštátne pravidlá, ktorými sa zabezpečuje vyššiu úroveň ochrany pred nekalými obchodnými praktikami, ktoré sa vyskytujú vo vzťahoch medzi podnikmi v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci, a to s prihliadnutím na obmedzenia práva Únie uplatniteľného na fungovanie vnútorného trhu, za predpokladu, že takéto pravidlá sú proporcionálne.“
6
V článku 1 tejto smernice s názvom „Predmet úpravy a rozsah pôsobnosti“ sa v odsekoch 1 a 2 uvádza:
„1.   S cieľom bojovať proti praktikám, ktoré sa výrazne odchyľujú od poctivého obchodného správania, ktoré sú v rozpore so zásadami dobromyseľnosti a čestnosti a ktoré jednostranne presadzuje jeden obchodný partner voči druhému, sa touto smernicou stanovuje minimálny zoznam zakázaných nekalých obchodných praktík vo vzťahoch medzi odberateľmi a dodávateľmi v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci a stanovujú sa minimálne pravidlá týkajúce sa presadzovania uvedených zákazov a mechanizmy koordinácie medzi orgánmi presadzovania práva.
2.   Táto smernica sa uplatňuje na určité nekalé obchodné praktiky, ktoré sa vyskytujú pri predaji poľnohospodárskych a potravinových výrobkov:
a)
dodávateľmi, ktorých ročný obrat nepresahuje 2000000 [eur], odberateľom, ktorých ročný obrat je vyšší ako 2000000 [eur];
b)
dodávateľmi, ktorých ročný obrat je vyšší ako 2000000 [eur], ale nepresahuje 10000000 [eur], odberateľom, ktorých ročný obrat je vyšší ako 10000000 [eur];
c)
dodávateľmi, ktorých ročný obrat je vyšší ako 10000000 [eur], ale nepresahuje 50000000 [eur], odberateľom, ktorých ročný obrat je vyšší ako 50000000 [eur];
d)
dodávateľmi, ktorých ročný obrat je vyšší ako 50000000 [eur], ale nepresahuje 150000000 [eur], odberateľom, ktorých ročný obrat je vyšší ako 150000000 [eur];
e)
dodávateľmi, ktorých ročný obrat je vyšší ako 150000000 [eur], ale nepresahuje 350000000 [eur], odberateľom, ktorých ročný obrat je vyšší ako 350000000 [eur].
…“
7
Článok 3 uvedenej smernice, nazvaný „Zákaz nekalých obchodných praktík“, v odseku 1 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby sa zakázali aspoň všetky tieto nekalé obchodné praktiky:
…
d)
odberateľ vyžaduje od dodávateľa platby, ktoré nesúvisia s predajom poľnohospodárskych a potravinových výrobkov dodávateľa;
…“
8
V článku 6 tej istej smernice s názvom „Právomoci orgánov presadzovania práva“ sa v odseku 1 uvádza:
„Členské štáty zabezpečia, aby každý z ich orgánov presadzovania práva mal potrebné zdroje a odborné znalosti na plnenie svojich úloh, a zveria mu tieto právomoci:
…
d)
právomoc prijímať rozhodnutia, ktorými sa zisťujú porušenia zákazov uvedených v článku 3 a ktorými sa od odberateľa požaduje, aby ukončil zakázanú obchodnú praktiku; orgán sa môže zdržať prijatia akéhokoľvek uvedeného rozhodnutia, pokiaľ by ním hrozilo odhalenie totožnosti sťažovateľa alebo zverejnenie akýchkoľvek iných informácií, o ktorých sa sťažovateľ domnieva, že by poškodili jeho záujmy, a pod podmienkou, že sťažovateľ tieto informácie určil v súlade s článkom 5 ods. 3;
e)
právomoc nariadiť alebo začať konanie na účely uloženia pokút a iných rovnako účinných sankcií a predbežných opatrení subjektu, ktorý zákaz porušil, a to v súlade s vnútroštátnymi pravidlami a postupmi;
…
Sankcie uvedené v prvom pododseku, písmene e) musia byť účinné, primerané a odrádzajúce vzhľadom na povahu, trvanie, opakovanie a závažnosť porušenia.“
9
Podľa článku 9 smernice 2019/633:
„1.   S cieľom zabezpečiť vyšší stupeň ochrany môžu členské štáty ponechať v platnosti alebo zaviesť prísnejšie pravidlá zamerané na boj proti nekalým obchodným praktikám ako sú pravidlá ustanovené v tejto smernici, za predpokladu, že takéto vnútroštátne pravidlá sú zlučiteľné s pravidlami fungovania vnútorného trhu.
2.   Touto smernicou nie sú dotknuté vnútroštátne pravidlá zamerané na boj proti nekalým obchodným praktikám, ktoré nepatria do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, za predpokladu, že tieto pravidlá sú zlučiteľné s pravidlami fungovania vnútorného trhu.“
Rakúske právo
10
Ustanovenie § 5a Bundesgesetz zur Verbesserung der Nahversorgung und der Wettbewerbsbedingungen (Faire‑Wettbewerbsbedingungen‑Gesetz) (spolkový zákon o zlepšení miestneho zásobovania a podmienok hospodárskej súťaže s cieľom zabezpečiť podmienky spravodlivej hospodárskej súťaže) (BGBl. 392/1977), zmenený Bundesgesetz, mit dem das Bundesgesetz zur Verbesserung der Nahversorgung und der Wettbewerbsbedingungen geändert wird (spolkový zákon, ktorým sa mení zákon o zlepšení miestneho zásobovania a podmienok hospodárskej súťaže) (BGBl. I 239/2021) (ďalej len „FWBG“), stanovuje:
„1.   Účelom ustanovení tohto oddielu je boj proti nekalým obchodným praktikám, ku ktorým dochádza v rámci predaja poľnohospodárskych a potravinových výrobkov. Tieto ustanovenia preberajú [smernicu 2019/633]. Nemajú vplyv na oddiel 1 a na [Bundesgesetz gegen Kartelle und andere Wettbewerbsbeschränkungen (Kartellgesetz 2005) (zákon o boji proti kartelom a iným obmedzeniam hospodárskej súťaže)].
2.   Ustanovenia tohto oddielu sa uplatňujú na určité nekalé obchodné praktiky, ktoré sa vyskytujú pri predaji poľnohospodárskych a potravinových výrobkov:
(1)
dodávateľmi, ktorých ročný obrat nepresahuje 2 milióny eur, odberateľom, ktorých ročný obrat je vyšší ako 2 milióny eur;
(2)
dodávateľmi, ktorých ročný obrat je vyšší ako 2 milióny eur, ale nepresahuje 10 miliónov eur, odberateľom, ktorých ročný obrat je vyšší ako 10 miliónov eur;
(3)
dodávateľmi, ktorých ročný obrat je vyšší ako 10 miliónov eur, ale nepresahuje 50 miliónov eur, odberateľom, ktorých ročný obrat je vyšší ako 50 miliónov eur;
(4)
dodávateľmi, ktorých ročný obrat je vyšší ako 50 miliónov eur, ale nepresahuje 150 miliónov eur, odberateľom, ktorých ročný obrat je vyšší ako 150 miliónov eur;
(5)
dodávateľmi, ktorých ročný obrat je vyšší ako 150 miliónov eur, ale nepresahuje 350 miliónov eur, odberateľom, ktorých ročný obrat je vyšší ako 350 miliónov eur;
…
3.   Tento oddiel sa uplatňuje na predaje, pri ktorých sú dodávateľ alebo odberateľ alebo obidvaja usadení v Únii.
…“
11
Podľa § 5b FWBG:
„…
2.   ‚odberateľ‘: každá fyzická alebo právnická osoba, ktorá nie je spotrebiteľom, bez ohľadu na miesto usadenia tejto osoby, alebo akýkoľvek orgán verejnej moci v Únii, ktorý nakupuje poľnohospodárske a potravinové výrobky; pojem ‚odberateľ‘ môže zahŕňať skupinu fyzických a právnických osôb patriacich do tejto kategórie;
3.   ‚dodávateľ‘: každý poľnohospodársky výrobca alebo každá fyzická či právnická osoba bez ohľadu na jej miesto usadenia, ktoré predávajú poľnohospodárske a potravinové výrobky; pojem ‚dodávateľ‘ môže zahŕňať skupinu poľnohospodárskych výrobcov alebo fyzických a právnických osôb patriacich do tejto kategórie, ako sú organizácie výrobcov, organizácie dodávateľov a združenia takýchto organizácií.“
12
Ustanovenie § 5c ods. 1 FWBG stanovuje:
„Obchodné praktiky uvedené v prílohe I sa zakazujú. …“
13
Ustanovenie § 6 ods. 2 FWBG stanovuje:
„Na žiadosť vyšetrovacieho orgánu na účely oddielu 2 môže súd príslušný v kartelových veciach v zmysle § 5b bodu 2 uložiť odberateľovi, ktorý poruší ustanovenia § 5c, pokutu až do výšky 500000 eur. Pri výpočte výšky pokuty sa zohľadní najmä závažnosť a dĺžka trvania porušenia, obohatenie získané v dôsledku tohto porušenia, miera zodpovednosti a ekonomické možnosti. Mutatis mutandis sa uplatňuje § 33 zákona o boji proti kartelom a iným obmedzeniam hospodárskej súťaže.“
14
Príloha I FWBG, nazvaná „Obchodné praktiky zakázané za každých okolností“, v bode 4 stanovuje:
„Odberateľ vyžaduje od dodávateľa platby, ktoré nesúvisia s predajom poľnohospodárskych a potravinových výrobkov dodávateľa.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
15
Spoločnosť M., ktorá je žalovanou v spore vo veci samej, prevádzkuje maloobchodné predajne potravín v Rakúsku.
16
V máji 2023 M. zaslala platobné výzvy svojim dodávateľom poľnohospodárskych a potravinových výrobkov, ktoré podľa BWB nesúviseli s predajom týchto výrobkov a ktoré teda porušovali § 5c ods. 1 a prílohu I bod 4 FWBG, ktorými sa preberá článok 3 ods. 1 prvý pododsek písm. d) smernice 2019/633.
17
Na odôvodnenie týchto platobných výziev M. vyhlásila, že bola z hospodárskeho hľadiska výrazne dotknutá dôsledkami pandémie COVID‑19 na cestovný ruch, z čoho vyplýva nedostatok zákazníkov v oblasti maloobchodného predaja potravín a masívne zvýšenie nákladov. Začala teda proces úplnej reštrukturalizácie svojho podniku, vrátane procesu transformácie nákupov. V rámci tohto procesu transformácie využila služby externého konzultanta, ktorý jej odporučil požiadať svojich dodávateľov o finančný príspevok na čiastočnú kompenzáciu vysokých nákladov spojených s týmto procesom.
18
Dňa 16. mája 2023 M. zorganizovala na tento účel online konferenciu „Deň dodávateľov“ (Supplier Day), v rámci ktorej svojim dodávateľom opísala prehľad súčasnej situácie na trhu poľnohospodárskych a potravinových výrobkov, problémy, na ktoré narážala, ako aj straty, ktoré jej vtedy vznikli. Popísala transformačný proces, v ktorom sa nachádzala. Ciele tohto procesu boli definované ako profesionalizácia riadenia kategórií (Category Management) a optimalizácia interných procesov. M. tiež vysvetlila svojim dodávateľom potrebu investícií, ktorej čelila, pričom zdôraznila potrebu investovať do jednotiek na výrobu vodíka šetrných ku klíme a do vozového parku ťažkých nákladných vozidiel, ktoré sú neutrálne z hľadiska CO2.
19
Dňa 17. mája 2023 M. zaslala každému zo svojich dodávateľov jeden z dvoch variantov toho istého e‑mailu podľa toho, či sa zúčastnili alebo nezúčastnili na konferencii. V tomto e‑maile ich požiadala, aby zaplatili príspevok v určitej výške s cieľom podieľať sa na financovaní transformačného procesu, ktorý mala v úmysle uskutočniť. K týmto e‑mailom boli priložené pro forma faktúry obsahujúce rôzne paušálne sumy. Jednotlivé e‑maily boli zaslané súčasne. S výnimkou sumy uvedenej v pro forma faktúre a rozlišovania podľa toho, či sa dotknutý dodávateľ zúčastnil na konferencii zo 16. mája 2023, boli tieto e‑maily rovnaké pre všetkých dodávateľov.
20
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že M. sa z vlastnej iniciatívy rozhodla ukončiť program investičných žiadostí zaslaných dodávateľom, zrušiť pro forma faktúry pripojené k e‑mailom a okamžite vrátiť už zaplatené sumy. Celkovo sa len dvaja zo šestnástich dodávateľov rozhodli vyhovieť investičnej žiadosti a zaplatiť sumy uvedené na pro forma faktúrach pripojených k e‑mailom.
21
BWB konštatoval, že M. ako odberateľka vyzvala šestnásť svojich dodávateľov na zaplatenie platby, ktorá nesúvisela s predajom poľnohospodárskych a potravinových výrobkov. Na základe toho sa domnieval, že každá z týchto platobných výziev porušuje § 5c ods. 1 FWBG v spojení s bodom 4 jeho prílohy I. Dňa 10. novembra 2023 preto podal na Oberlandesgericht Wien (Vyšší krajinský súd Viedeň, Rakúsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, šestnásť žalôb, ktorými sa domáhal uloženia pokuty voči M. podľa § 6 ods. 2 FWBG.
22
Štyri z týchto žalôb boli pridelené 25. senátu tohto súdu. Boli spojené na spoločné konanie a týkajú sa týchto štyroch dodávateľov:
–
P. GmbH – platobná výzva na sumu 12000 eur,
–
L. GmbH – platobná výzva na sumu 10000 eur,
–
R. GmbH – platobná výzva na sumu 12000 eur,
–
S. GmbH – platobná výzva na sumu 18000 eur.
23
BWB sa domnieva, že každá platobná výzva predstavuje samostatné porušenie.
24
M. spochybňuje, že ide o samostatné žaloby, pričom tvrdí, že všetkých šestnásť žalôb formulovaných BWB je založených na rovnakej skutkovej situácii. Umelé rozdelenie na šestnásť samostatných žalôb podľa nej porušuje zásadu ne bis in idem. Subsidiárne M. uvádza, že sa jej v skutočnosti vytýka jediné a pokračujúce porušenie. Domnieva sa, že táto právna koncepcia súdu, ktorá vychádza z práva uplatniteľného v oblasti kartelov a hospodárskej súťaže, sa vzťahuje aj na ustanovenia FWBG, ktorými sa preberá smernica 2019/633.
25
Podľa vnútroštátneho súdu § 6 ods. 2 FWBG stanovuje sankciu trestnej povahy. Rakúska právna veda v oblasti trestného práva sa však domnieva, že také správanie, aké sa vytýka spoločnosti M., treba kvalifikovať ako „jediné porušenie“ v tom zmysle, že predstavuje jeden právny celok, ktorý zakladá porušenie (tatbestandliche Handlungseinheit). Tento súd uvádza, že v dôsledku toho treba uložiť jedinú pokutu v maximálnej výške 500000 eur stanovenú v § 6 ods. 2 FWBG, aj keď sa skutkové okolnosti týkajú obchodných vzťahov so šestnástimi dodávateľmi.
26
Uvedený súd však vyjadruje pochybnosti o tom, či tento výsledok umožňuje dosiahnuť cieľ definovaný v smernici 2019/633, a to určité vyváženie medzi vyjednávacou silou odberateľov a dodávateľov v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci. Ten istý súd sa domnieva, že k tomuto vyváženiu môže dôjsť len na úrovni individuálneho vzťahu medzi odberateľom a dodávateľom. Naopak, ak by sa správanie spoločnosti M. malo kvalifikovať ako zakladajúce viacero porušení vedúcich k súbežnému uloženiu viacerých pokút, bolo by tiež potrebné položiť si otázku, či je takéto riešenie v súlade s touto smernicou.
27
Za týchto podmienok Oberlandesgericht Wien (Vyšší krajinský súd Viedeň) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
a)
Má sa článok 6 ods. 1 písm. e) smernice 2019/633 vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie v prípade, keď odberateľ na základe jednotne motivovaného zámeru v rozpore s článkom 3 ods. 1 písm. d) uvedenej smernice v ten istý deň samostatne vyzve rôznych dodávateľov, ktorí podliehajú ochrane uvedenej smernice podľa jej článku 1, aby uskutočnili platbu, bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa tieto platobné výzvy ako celok kvalifikujú ako jediné porušenie (jednotný skutok), za ktoré možno uložiť len jednu sankciu?
b)
Je pre zodpovedanie [prvej otázky] písmena a) so zreteľom na znenie článku 6 ods. 1 druhého pododseku smernice 2019/633, podľa ktorého sankcia musí byť účinná, primeraná a odrádzajúca vzhľadom na povahu, trvanie, opakovanie a závažnosť porušenia, relevantné, že podľa vnútroštátneho rakúskeho sankčného ustanovenia (§ 6 ods. 2 FWBG) možno za porušenie uložiť pokutu do maximálnej výšky (len) 500000 eur?
2.
V prípade, ak je odpoveď na [prvú otázku] písm. a) kladná:
Má sa článok 6 ods. 1 písm. e) smernice 2019/633 vykladať v tom zmysle, že každá platobná výzva jednému dodávateľovi – pokiaľ je v rozpore so zákazom stanoveným v článku 3 ods. 1 písm. d) tejto smernice – sa má považovať za obchodnú praktiku, ktorú treba sankcionovať samostatne a za ktorú sa podľa kumulačnej zásady má uložiť samostatná sankcia (pokuta), takže treba uložiť viaceré pokuty, a to s prihliadnutím na to, že vnútroštátne rakúske sankčné ustanovenie (§ 6 ods. 2 FWBG) stanovuje, že sa uloží pokuta do maximálnej výšky 500000 eur?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
28
Svojou prvou otázkou, chápanou ako celok, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 6 ods. 1 prvý pododsek písm. e) smernice 2019/633 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že viaceré platobné výzvy nesúvisiace s predajom poľnohospodárskych a potravinových výrobkov v zmysle článku 3 ods. 1 písm. d) tejto smernice, ktoré odberateľ súčasne adresuje viacerým dodávateľom z dôvodu jednotne motivovaného zámeru, sa majú kvalifikovať spoločne ako jediné porušenie, za ktoré sa ukladá jediná pokuta, ktorej výška je obmedzená na pevnú sumu.
29
Na úvod treba uviesť, že z odôvodnení 1, 7 a 39 smernice 2019/633 vyplýva, že cieľom tejto smernice je zaviesť na úrovni Únie minimálnu normu ochrany dodávateľov poľnohospodárskych a potravinových výrobkov pred nekalými obchodnými praktikami odberateľov v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci s cieľom znížiť frekvenciu týchto praktík, ktoré môžu mať negatívny vplyv na životnú úroveň poľnohospodárov. Tieto dôsledky môžu byť buď priame, keď sa týkajú poľnohospodárskych výrobcov a ich organizácií ako dodávateľov, alebo nepriame, a to z dôvodu kaskádového efektu dôsledkov nekalých obchodných praktík vyskytujúcich sa v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci, ktoré negatívne ovplyvňujú prvovýrobcov v tomto reťazci.
30
Z tohto hľadiska na jednej strane článok 3 ods. 1 prvý pododsek tejto smernice stanovuje, že členské štáty musia zabezpečiť, aby boli zakázané aspoň všetky nekalé obchodné praktiky vymenované v tomto ustanovení. Medzi týmito praktikami sa v písmene d) uvedeného ustanovenia nachádza praktika, ktorá spočíva v tom, že odberateľ požaduje od dodávateľa platby, ktoré nesúvisia s predajom poľnohospodárskych a potravinových výrobkov dodávateľa.
31
Na druhej strane, ako vyplýva z článku 4 smernice 2019/633, každý členský štát určí jeden alebo viacero orgánov na presadzovanie zákazov stanovených v článku 3 tejto smernice na vnútroštátnej úrovni. Podľa článku 6 ods. 1 prvého pododseku uvedenej smernice musí mať každý z týchto orgánov k dispozícii zdroje, odborné znalosti a právomoci potrebné na plnenie svojich úloh.
32
Na prvú otázku týkajúcu sa výkladu článku 6 ods. 1 prvého pododseku písm. e) tej istej smernice treba preto odpovedať s prihliadnutím na tieto spresnenia.
33
Toto ustanovenie stanovuje, že členské štáty musia priznať uvedeným orgánom právomoc nariadiť alebo začať konanie na účely uloženia pokút a iných rovnako účinných sankcií a predbežných opatrení subjektu, ktorý zákaz porušil, a to v súlade s vnútroštátnymi pravidlami a postupmi. Druhý pododsek tohto článku 6 ods. 1 tiež uvádza, že tieto sankcie musia byť účinné, primerané a odrádzajúce vzhľadom na povahu, trvanie, opakovanie a závažnosť porušenia.
34
Je teda potrebné, ako to navrhuje generálny advokát v bode 26 svojich návrhov, postupne sa zaoberať dvoma aspektmi problematiky nastolenej vnútroštátnym súdom, ktoré sa týkajú na jednej strane spoločnej kvalifikácie ako jediného porušenia pre viaceré nekalé obchodné praktiky chápané ako celok, ktorá vedie k uloženiu jedinej pokuty za všetky tieto praktiky, a na druhej strane stanovenia hornej hranice tejto pokuty.
35
Podľa ustálenej judikatúry na účely výkladu ustanovenia práva Únie je potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (rozsudky zo 17. novembra 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, bod 12, a z 8. mája 2025, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, bod 54, ako aj citovaná judikatúra).
36
Pokiaľ ide v prvom rade o zlučiteľnosť vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá stanovuje, že viaceré totožné nekalé obchodné praktiky zakázané podľa článku 3 ods. 1 písm. d) smernice 2019/633, ktorých sa dopustil ten istý odberateľ súčasne, treba spoločne kvalifikovať ako „jediné porušenie“, ktoré môže viesť len k uloženiu jedinej pokuty, s článkom 6 ods. 1 prvým pododsekom písm. e) tejto smernice, treba najskôr konštatovať, že znenie tohto článku 6 ods. 1 prvého pododseku písm. e) len všeobecne odkazuje na vnútroštátne pravidlá a postupy bez toho, aby poskytlo konkrétne usmernenia týkajúce sa možnosti kvalifikovať viaceré zakázané praktiky ako jediné porušenie. Toto ustanovenie teda v zásade ponecháva členským štátom možnosť zvoliť si alebo nezvoliť takúto kvalifikáciu, pokiaľ je uložená sankcia v súlade s druhým pododsekom uvedeného článku 6 ods. 1 účinná, primeraná a odrádzajúca vzhľadom na povahu, trvanie, opakovanie a závažnosť porušenia.
37
Pokiaľ ide ďalej o kontext, do ktorého patrí toto ustanovenie, treba uviesť, že z odôvodnení 1 a 39 smernice 2019/633 vyplýva, že normotvorca Únie zvolil prístup založený na minimálnej harmonizácii pravidiel týkajúcich sa nekalých obchodných praktík vo vzťahoch medzi podnikmi v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci.
38
Táto logika minimálnej harmonizácie sa prejavuje mnohými odkazmi v texte tejto smernice na právo členských štátov, ktorým prináleží spresniť vykonanie alebo rozsah niektorých pravidiel, ktoré táto smernica uvádza. Odôvodnenie 24 uvedenej smernice napríklad uvádza, že touto smernicou sa neharmonizujú pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena, ktoré sa majú uplatňovať v konaniach pred vnútroštátnymi orgánmi presadzovania práva, ani sa ňou neharmonizuje vymedzenie dohôd o dodávkach. Rovnako článok 6 ods. 1 prvý pododsek písm. c) tej istej smernice spresňuje, že tieto orgány musia mať právomoc vykonávať neohlásené kontroly na mieste v rámci svojich vyšetrovaní v súlade s vnútroštátnymi pravidlami a postupmi.
39
Okrem toho smernica 2019/633 výslovne ponecháva členským štátom možnosť doplniť systém ochrany dodávateľov poľnohospodárskych a potravinových výrobkov vnútroštátnymi predpismi, ktoré poskytujú väčšiu ochranu. V tomto zmysle článok 9 tejto smernice stanovuje, že s cieľom zabezpečiť vyšší stupeň ochrany môžu členské štáty ponechať v platnosti alebo zaviesť prísnejšie pravidlá zamerané na boj proti nekalým obchodným praktikám, ako sú pravidlá ustanovené v tejto smernici, za predpokladu, že takéto vnútroštátne pravidlá sú zlučiteľné s pravidlami fungovania vnútorného trhu.
40
Z toho vyplýva, že vzhľadom na to, že smernica 2019/633 túto otázku neupravuje, logika minimálnej harmonizácie znamená, že pravidlá týkajúce sa uloženia súhrnného trestu alebo spôsobu kvalifikácie viacerých nekalých obchodných praktík v zásade patria do diskrečnej právomoci členských štátov, ktorým smernica 2019/633 neukladá ani nezakazuje zvoliť si takéto pravidlá.
41
Výklad, ktorý vyplýva z bodov 36 až 40 tohto rozsudku, napokon potvrdzujú ciele sledované predmetnou smernicou. Nemožno sa totiž domnievať, že smernica 2019/633 sa zameriava na ochranu každého dodávateľa poľnohospodárskych a potravinových výrobkov v jeho osobitnom vzťahu s odberateľom, čo zakazuje akúkoľvek kvalifikáciu ako jediného porušenia pre viaceré porušenia týkajúce sa rôznych dodávateľov alebo akékoľvek uloženie súhrnného trestu za takéto porušenia. Ako uviedol generálny advokát v bode 37 svojich návrhov, cieľ sledovaný touto smernicou, a to ochrana životnej úrovne poľnohospodárskej komunity, ide nad rámec samotnej ochrany individuálnych vzťahov medzi odberateľmi a dodávateľmi. Z tohto hľadiska možnosť spoločne kvalifikovať viaceré protiprávne praktiky v zásade neoslabuje účinnosť zákazu týchto praktík a neohrozuje tento cieľ uvedenej smernice.
42
Okrem toho s cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú a úplnú odpoveď treba po prvé dodať, že pojem „jediné a pokračujúce porušenie“, ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa článku 101 ZFEÚ, nie je v rámci smernice 2019/633 relevantný. V tejto súvislosti treba uviesť, že právny základ tejto smernice, a to článok 43 ods. 2 ZFEÚ, sa týka sledovania spoločnej poľnohospodárskej politiky v súlade s článkom 39 ods. 1 ZFEÚ. Nejde teda o ustanovenia tejto Zmluvy týkajúce sa pravidiel hospodárskej súťaže. To znamená, že pojem „jediné a pokračujúce porušenie“ rozvinutý v kontexte práva hospodárskej súťaže vychádza z odlišnej logiky, než je logika, ktorá existuje v rámci uvedenej smernice.
43
V každom prípade podľa judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa článku 101 ZFEÚ môže porušenie tohto článku vyplývať nielen z jednotlivého aktu, ale aj zo skupiny aktov, alebo dokonca z pokračujúceho správania. Pokiaľ rôzne činnosti spadajú do „spoločného plánu“ vzhľadom na ich rovnaký cieľ skresľujúci hospodársku súťaž vo vnútri spoločného trhu, Európska komisia je oprávnená vyvodzovať zodpovednosť za tieto činnosti v závislosti od účasti na porušení ako celku (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, EU:C:2004:6, bod 258). Pojem „jediné a pokračujúce porušenie“ sa tak používa v rámci pravidiel týkajúcich sa vykonávania dôkazov v oblasti hospodárskej súťaže a presnejšie na uľahčenie pripísania určitých druhov správania podnikom. Tento pojem teda nie je relevantný, ak represívne orgány môžu na účely uplatnenia miernejšej sankcie spoločne kvalifikovať viaceré konania s rovnakou logikou a považovať ich za jediné porušenie.
44
Po druhé, ako správne uviedol generálny advokát v bodoch 35 a 36 svojich návrhov, na zásadu ne bis in idem sa nemožno odvolávať ani s cieľom uložiť členským štátom povinnosť upustiť od prijatia pravidiel umožňujúcich kvalifikovať viaceré nekalé obchodné praktiky spoločne ako jediné porušenie.
45
V tomto ohľade z ustálenej judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa článku 50 Charty základných práv Európskej únie vyplýva, že zásada ne bis in idem zakazuje kumuláciu tak stíhaní, ako aj sankcií za rovnaké skutky a proti tej istej osobe (pozri v tomto zmysle rozsudky z 20. marca 2018, Garlsson Real Estate a i., C‑537/16, EU:C:2018:193, bod 27, ako aj citovanú judikatúru, a z 20. marca 2018, Menci, C‑524/15, EU:C:2018:197, bod 25, ako aj citovanú judikatúru). Ak podmienka idem teda vyžaduje, aby boli skutkové okolnosti totožné, táto zásada sa nebude uplatňovať, keď predmetné skutkové okolnosti nie sú totožné, ale len podobné (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. januára 2025, Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, bod 58 a citovanú judikatúru). Kritérium relevantné na posúdenie existencie toho istého porušenia je kritérium totožnosti skutkového stavu, chápané ako existencia súboru konkrétnych okolností, ktoré sú navzájom neoddeliteľne spojené a ktoré viedli k právoplatnému oslobodeniu alebo odsúdeniu dotknutej osoby (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. januára 2025, Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, bod 57 a citovanú judikatúru).
46
V prípade kvalifikácie všetkých nekalých obchodných praktík vzťahujúcich sa na rôznych dodávateľov ako jediného porušenia však podmienka idem v zásade nie je splnená.
47
Okolnosť, že praktiky, o ktoré ide vo veci samej, možno kvalifikovať ako „jediné porušenie“ podľa vnútroštátneho práva, v tejto súvislosti nič nemení. Súdny dvor už totiž rozhodol, že právna kvalifikácia skutkového stavu z hľadiska vnútroštátneho práva nie je relevantná na účely konštatovania existencie toho istého porušenia, keďže rozsah ochrany udeľovanej v článku 50 Charty základných práv sa nemôže meniť v závislosti od členského štátu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 20. marca 2018, Garlsson Real Estate a i., C‑537/16, EU:C:2018:193, bod 38, ako aj z 20. marca 2018, Menci, C‑524/15, EU:C:2018:197, bod 36).
48
Z vyššie uvedeného vyplýva, že článok 6 ods. 1 prvý pododsek písm. e) smernice 2019/633 sa má vykladať v tom zmysle, že v zásade nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že viaceré nekalé obchodné praktiky zakázané podľa článku 3 ods. 1 tejto smernice sa spoločne považujú za jediné porušenie, za ktoré môže byť uložená len jediná pokuta.
49
V druhom rade treba určiť, či sa má článok 6 ods. 1 smernice 2019/633 vykladať v tom zmysle, že napriek tomu bráni takejto vnútroštátnej právnej úprave, keď upravuje hornú hranicu pokuty stanovenej na sankcionovanie tohto súboru praktík kvalifikovaných spoločne ako jediné porušenie.
50
V tomto ohľade článok 6 ods. 1 druhý pododsek tejto smernice stanovuje, že sankcie uvedené v prvom pododseku písm. e) tohto článku 6 ods. 1 musia byť účinné, primerané a odrádzajúce vzhľadom na povahu, trvanie, opakovanie a závažnosť porušenia.
51
Pokiaľ ide konkrétne o zásadu proporcionality, Súdny dvor spresnil, že táto zásada vyžaduje, aby pri stanovení sankcie, ako aj výšky pokuty boli zohľadnené osobitné okolnosti prejednávaného prípadu [pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. októbra 2023, G. ST. T. (Primeranosť trestu v prípade falšovania), C‑655/21, EU:C:2023:791, bod 67 a citovanú judikatúru]. Rovnako, represívne opatrenia nemôžu ísť nad rámec toho, čo je potrebné na uskutočnenie cieľov sledovaných dotknutou právnou úpravou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. novembra 2023, J. P. Mali, C‑653/22, EU:C:2023:912, bod 32 a citovanú judikatúru). Proporcionalita sa teda posudzuje konkrétne vzhľadom na ciele sledované dotknutým represívnym opatrením.
52
Táto požiadavka, rovnako ako požiadavky vyplývajúce z článku 6 ods. 1 druhého pododseku uvedenej smernice, predpokladá, že vnútroštátny orgán presadzovania práva alebo vnútroštátny súd, ktorý je poverený sankcionovať zákazy vyplývajúce z článku 3 tej istej smernice, disponuje voľnou úvahou potrebnou na stanovenie sankcie v súlade so všetkými týmito požiadavkami.
53
Ak sú však viaceré nekalé obchodné praktiky zakázané podľa článku 3 smernice 2019/633 kvalifikované spoločne ako jediné porušenie, takže môžu viesť len k uloženiu jedinej pokuty s hornou hranicou, je možné, že orgán presadzovania práva alebo súd poverený stanovením výšky tejto pokuty bude v určitých prípadoch zbavený voľnej úvahy potrebnej na splnenie uvedených požiadaviek.
54
O taký prípad môže ísť najmä vtedy, ak je maximálna výška pokuty stanovená vnútroštátnou právnou úpravou oveľa nižšia ako perspektíva finančného zisku, ktorý odberateľ zamýšľal dosiahnuť tým, že vyzval mnohých svojich dodávateľov na platby nesúvisiace s predajom poľnohospodárskych a potravinových výrobkov týchto dodávateľov. Ak totiž kumulovaný súčet týchto platieb vo veľkej miere prekročí hornú hranicu pokuty, jediná maximálna sankcia za všetky tieto protiprávne praktiky nemôže byť dostatočná na zabezpečenie sledovaného odradzujúceho účinku alebo byť účinná a v súlade so zásadou proporcionality.
55
Vnútroštátnemu súdu teda prináleží overiť, či v rámci konania vo veci samej disponuje voľnou úvahou potrebnou na stanovenie výšky pokuty v súlade s požiadavkami stanovenými v článku 6 ods. 1 druhom pododseku smernice 2019/633. Pritom bude musieť zohľadniť najmä výšku finančného zisku, ktorý odberateľ zamýšľal dosiahnuť tým, že vyzval mnohých svojich dodávateľov na platby nesúvisiace s predajom ich poľnohospodárskych a potravinových výrobkov, vo vzťahu k hornej hranici stanovenej pre pokutu, ktorou sa sankcionujú všetky tieto protiprávne platby.
56
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 6 ods. 1 prvý pododsek písm. e) smernice 2019/633 v spojení s článkom 6 ods. 1 druhým pododsekom tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že viaceré platobné výzvy nesúvisiace s predajom poľnohospodárskych a potravinových výrobkov v zmysle článku 3 ods. 1 písm. d) uvedenej smernice, ktoré súčasne adresuje odberateľ viacerým dodávateľom z dôvodu jednotne motivovaného zámeru, sa majú kvalifikovať spoločne ako jediné porušenie, za ktoré sa ukladá jediná pokuta, ktorej horná hranica je obmedzená na pevnú sumu, pod podmienkou, že vnútroštátny orgán presadzovania práva alebo vnútroštátny súd poverený sankcionovaním tohto porušenia disponuje voľnou úvahou potrebnou na stanovenie pokuty, ktorá je účinná, primeraná a odrádzajúca vzhľadom na povahu, trvanie, opakovanie a závažnosť uvedeného porušenia.
O druhej otázke
57
Vzhľadom na odpoveď na prvú prejudiciálnu otázku netreba odpovedať na druhú prejudiciálnu otázku vnútroštátneho súdu.
O trovách
58
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
Článok 6 ods. 1 prvý pododsek písm. e) smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/633 zo 17. apríla 2019 o nekalých obchodných praktikách vo vzťahoch medzi podnikmi v poľnohospodárskom a potravinovom dodávateľskom reťazci v spojení s článkom 6 ods. 1 druhým pododsekom tejto smernice
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že viaceré platobné výzvy nesúvisiace s predajom poľnohospodárskych a potravinových výrobkov v zmysle článku 3 ods. 1 písm. d) uvedenej smernice, ktoré súčasne adresuje odberateľ viacerým dodávateľom z dôvodu jednotne motivovaného zámeru, sa majú kvalifikovať spoločne ako jediné porušenie, za ktoré sa ukladá jediná pokuta, ktorej horná hranica je obmedzená na pevnú sumu, pod podmienkou, že vnútroštátny orgán presadzovania práva alebo vnútroštátny súd poverený sankcionovaním tohto porušenia disponuje voľnou úvahou potrebnou na stanovenie pokuty, ktorá je účinná, primeraná a odrádzajúca vzhľadom na povahu, trvanie, opakovanie a závažnosť uvedeného porušenia.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.