62024CJ0215_RES
Vec C‑215/24 [Fira] (
i
)
YX
[návrh na začatie prejudiciálneho konania_ktorý podal Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia]
Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 11. septembra 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Európsky zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody – Článok 4 bod 6 – Dôvod na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Cieľ sociálnej nápravy – Pobyt odsúdenej osoby – Prevzatie výkonu trestu vykonávajúcim štátom v súlade s jeho vnútroštátnym právom – Rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV – Vzájomné uznávanie rozsudkov v trestných veciach na účely ich výkonu v inom členskom štáte – Odklad výkonu trestu odňatia slobody, o ktorom rozhodol súd vykonávajúceho členského štátu – Článok 8 – Povinnosť vykonávajúceho štátu uznať rozsudok a vykonať trest – Článok 17 – Možnosť vykonávajúceho štátu určiť postup výkonu“
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2008/909 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach – Odmietnutie vykonávajúceho členského štátu vykonať európsky zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia spojeného s odňatím slobody – Záväzok tohto členského štátu vykonať trest – Neskorší odklad výkonu trestu iným súdnym orgánom uvedeného členského štátu – Neprípustnosť
(Rámcové rozhodnutie Rady 2008/909, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 8 ods. 1 a článok 17 ods. 1)
(pozri body 66, 71 – 78, 83 – 85 a výrok)
Zhrnutie
V rámci konania týkajúceho sa výkonu európskeho zatykača vydaného na účely výkonu trestu odňatia slobody Súdny dvor spresnil, že príslušný súdny orgán členského štátu nemôže po tom, čo odmietol vyhovieť tomuto zatykaču a prijal záväzok zabezpečiť výkon tohto trestu, odložiť výkon uvedeného trestu.
YX bol odsúdený na trest odňatia slobody v trvaní šiestich mesiacov, ktorý mu uložil Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Okresný súd Porto – Miestny trestný súd Vila Nova de Gaia, Portugalsko), teda vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Keďže dotknutá osoba medzitým presunula svoje bydlisko do Španielska, vnútroštátny súd vydal európsky zatykač na jej odovzdanie na účely výkonu tohto trestu odňatia slobody.
Keďže príslušný španielsky justičný orgán odmietol podľa článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/58 (
1
) odovzdanie YX vnútroštátnemu súdu, vyhlásil, že uznáva rozsudok, ktorý tento vnútroštátny súd vydal, na účely jeho výkonu v Španielsku.
Na základe španielskeho Trestného zákonníka Juzgado Central de lo Penal no 1 de Madrid (Ústredný trestný súd č. 1 Madrid, Španielsko) následne odložil výkon trestu odňatia slobody, o ktorý ide vo veci samej, na obdobie dvoch rokov.
Keďže sa vnútroštátny súd domnieval, že takéto rozhodnutie o odklade výkonu môže spochybniť ciele sledované rámcovým rozhodnutím 2008/909 (
2
) a zásadu vzájomného uznávania, obrátil sa na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania. Uviedol, že príslušný orgán vykonávajúceho štátu je v zásade povinný uznať odsudzujúci rozsudok orgánu štátu pôvodu a vykonať uložený trest, ktorého dĺžka a povaha musia zodpovedať dĺžke a povahe trestu stanovenému v tomto rozsudku. Prvý uvedený orgán preto nemôže bez porušenia článku 8 rámcového rozhodnutia 2008/909 zmeniť podstatu trestu uloženého druhým uvedeným orgánom a nemôže odložiť výkon trestu, na ktorý bola dotknutá osoba odsúdená v štáte pôvodu.
Navyše podľa vnútroštátneho súdu článok 17 rámcového rozhodnutia 2008/909, podľa ktorého sa výkon trestu riadi právom vykonávajúceho štátu, odkazuje len na opatrenia na zabezpečenie fyzického výkonu trestu odňatia slobody, a teda na rozdiel od toho, čo konštatoval Ústredný trestný súd č. 1 Madrid, jeho pôsobnosť nezahŕňa rozhodnutie o odklade výkonu takéhoto trestu.
Súdny dvor konštatoval, že treba určiť, či rozhodnutie o odklade výkonu trestu odňatia slobody treba považovať za zmenu odsudzujúceho rozsudku, pričom v takom prípade by článok 8 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909 bránil tomu, aby príslušný orgán vykonávajúceho štátu rozhodol o takomto odklade, alebo za rozhodnutie súvisiace s výkonom tohto rozsudku, pričom v takom prípade by článok 17 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia umožňoval tomuto orgánu rozhodnúť o takomto odklade.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor na úvod uviedol, že článok 8 ods. 1 ani článok 17 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909 sa výslovne netýkajú prípadu odkladu výkonu trestu odňatia slobody uloženého príslušným orgánom štátu pôvodu zo strany príslušného orgánu vykonávajúceho štátu. Konkrétne žiadny textový prvok neumožňuje určiť, či takéto opatrenie odkladu patrí pod pojem „postup výkonu“ trestu v zmysle článku 17 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909.
Zatiaľ čo článok 17 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia stanovuje, že príslušné orgány vykonávajúceho štátu majú výlučnú právomoc, pokiaľ ide o všetky postupy výkonu trestu a všetky súvisiace opatrenia, ktoré zahŕňajú predčasné alebo podmienečné prepustenie, tak odseky 3 a 4 tohto článku stanovujú v prospech príslušného orgánu štátu pôvodu najprv právo byť na svoju žiadosť informovaný o uplatniteľných ustanoveniach vykonávajúceho členského štátu o predčasnom alebo podmienečnom prepustení, ďalej právo vziať späť osvedčenie (
3
), ktoré vyjadruje súhlas štátu pôvodu s výkonom uloženého trestu vo vykonávajúcom štáte, a napokon možnosť oznámenia podmienok predčasného alebo podmienečného prepustenia v štáte pôvodu na účely ich zohľadnenia príslušným orgánom vykonávajúceho štátu.
Aj keď by sa teda výsady, ktoré článok 17 ods. 3 a 4 tohto rámcového rozhodnutia priznáva príslušnému orgánu členského štátu pôvodu, mali a fortiori uplatniť na odklad výkonu trestu odňatia slobody, keďže k takémuto opatreniu dochádza pred akýmkoľvek skutočným výkonom uvedeného trestu, a teda na rozdiel od predčasného alebo podmienečného prepustenia sa týka odkladu výkonu celého tohto trestu, Súdny dvor konštatoval, že normotvorca Únie ich stanovil, len pokiaľ ide o podmienky predčasného alebo podmienečného prepustenia.
Súdny dvor sa preto domnieva, že na takéto opatrenie odkladu výkonu trestu odňatia slobody sa nevzťahuje pojem „postupy výkonu“ uvedený v článku 17 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909.
Toto posúdenie je podporené skutočnosťou, že rámcové rozhodnutie 2008/947 (
4
), ktorého pôsobnosť vylučuje pôsobnosť rámcového rozhodnutia 2008/909 (
5
), sa uplatňuje osobitne na rozsudky, ktoré sú samy osebe spojené s odkladom výkonu trestu odňatia slobody alebo sprevádzané odlišnými probačnými rozhodnutiami, ktoré v oboch prípadoch vydal príslušný orgán štátu pôvodu (
6
). Rámcové rozhodnutie 2008/947 teda potvrdzuje, že odklad výkonu trestu odňatia slobody patrí do právomoci príslušného orgánu štátu pôvodu, a teda do právomoci rozsudku, ktorý sa má uznať, pričom sa o ňom nemá rozhodovať v rámci výkonu tohto rozsudku a nepatrí do právomoci príslušného orgánu vykonávajúceho štátu.
Možnosť vykonávajúceho štátu prispôsobiť nad rámec prípadov výslovne stanovených v článkoch 8 a 17 rámcového rozhodnutia 2008/909 trest uložený v štáte pôvodu alebo spôsob jeho výkonu by okrem toho mohla narušiť osobitnú vzájomnú dôveru v právne systémy ostatných členských štátov, a preto by bola v rozpore s cieľom posilniť spoluprácu medzi týmito členskými štátmi, pokiaľ ide o výkon rozsudkov v trestných veciach. Tieto články 8 a 17 tak zohrávajú ústrednú úlohu pri sledovaní tohto cieľa, keď na účely uznávania a výkonu rozsudkov v trestných veciach spresňujú rozsah a hranice právomocí priznaných príslušným orgánom vykonávajúceho štátu.
Z týchto dôvodov Súdny dvor rozhodol, že odklad výkonu trestu odňatia slobody patrí do pôsobnosti článku 8 rámcového rozhodnutia 2008/909, a v dôsledku toho ho nemôže nariadiť príslušný orgán vykonávajúceho štátu na základe článku 17 tohto rámcového rozhodnutia.
Súdny dvor napokon spresnil, že okolnosť, že zrušenie podmienečného odkladu výkonu trestu odňatia slobody z dôvodu, že dotknutá osoba porušila objektívnu podmienku spojenú s týmto podmienečným odkladom, nepredstavuje rozhodnutie v zmysle článku 4a rámcového rozhodnutia 2002/584, (
7
) a teda môže patriť do výkonu uloženého trestu, nevyhnutne neznamená, že rozhodnutie týkajúce sa otázky, či v danom prípade treba alebo netreba priznať odklad výkonu trestu odňatia slobody, má rovnakú povahu.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
1
)	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34, ďalej len „rámcové rozhodnutie 2002/584“). Podľa článku 4 bodu 6 tohto rámcového rozhodnutia môže vykonávajúci súdny orgán odmietnuť vykonať európsky zatykač, „ak bol vydaný pre účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia spojeného s odňatím slobody, ak sa vyžiadaná osoba zdržiava alebo je štátnym občanom alebo má trvalý pobyt vo vykonávajúcom členskom štáte a tento štát sa zaviaže, že vykoná tento trest alebo ochranné opatrenie v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi predpismi“.
(
2
)	Rámcové rozhodnutie Rady 2008/909/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii (Ú. v. EÚ L 327, 2008, s. 27), zmenené rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2008/909“).
(
3
)	Ide o osvedčenie uvedené v článku 4 rámcového rozhodnutia 2008/909, ktorého zaslanie je jednou z formálnych náležitostí, ktorú treba dodržať pri prevzatí výkonu trestu odňatia slobody uloženého v štáte pôvodu vykonávajúcim štátom.
(
4
)	Rámcové rozhodnutie Rady 2008/947/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky a probačné rozhodnutia na účely dohľadu nad probačnými opatreniami a alternatívnymi sankciami (Ú. v. EÚ L 337, 2008, s. 102).
(
5
)	Článok 1 ods. 3 písm. a) rámcového rozhodnutia 2008/947.
(
6
)	Článok 2 body 1, 2 a 5 rámcového rozhodnutia 2008/947.
(
7
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. decembra 2017, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, body 77 a 78), a z 23. marca 2023, Minister for Justice and Equality (Zrušenie podmienečného odkladu) (C‑514/21 a C‑515/21, EU:C:2023:235, body 53 a 54).