62019CJ0551_RES
Spojené veci C‑551/19 P a C‑552/19 P
ABLV Bank AS a i.
proti
Európskej centrálnej banke
Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. mája 2021
„Odvolanie – Hospodárska a menová únia – Banková únia – Nariadenie (EÚ) č. 806/2014 – Riešenie krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností v rámci jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií (SRM) a jednotného fondu na riešenie krízových situácií – Článok 18 – Postup riešenia krízových situácií – Podmienky – Zlyhávanie alebo pravdepodobné zlyhanie subjektu – Vyhlásenie situácie zlyhávania alebo pravdepodobného zlyhania zo strany Európskej centrálnej banky (ECB) – Prípravný akt – Akt, ktorý nie je možné napadnúť žalobou – Neprípustnosť“
Žaloba o neplatnosť – Akty, ktoré možno napadnúť žalobou – Pojem – Akty so záväznými právnymi účinkami – Prípravné akty – Vylúčenie – Posúdenie Európskej centrálnej banky konštatujúce, že úverová inštitúcia zlyháva alebo pravdepodobne zlyhá – Neprípustnosť
[Článok 263 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 806/2014, článok 18 ods. 1 písm. a)]
(pozri body 39 – 44, 46 – 49)
Hospodárska a menová politika – Hospodárska politika – Jednotný mechanizmus riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností – Prijatie riešenia krízových situácií – Podmienky – Požiadavka rýchlosti – Odlišné úlohy Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií (Jednotná rada) a Európskej centrálnej banky (ECB) – Zodpovednosť Jednotnej rady
[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 806/2014, článok 18 ods. 1 písm. a) a článok 86 ods. 2]
(pozri body 55, 56, 60 – 75)
Zhrnutie
Odvolateľmi sú ABLV Bank AS, ktorá je úverovou inštitúciou so sídlom v Lotyšsku a materskou spoločnosťou skupiny ABLV (vec C‑551/19 P), a akcionári ABLV Bank AS (vec C‑552/19 P). ABLV Bank Luxembourg SA je úverová inštitúcia so sídlom v Luxembursku a jedna z dcérskych spoločností skupiny ABLV, v ktorej je ABLV Bank jediným akcionárom. Tieto dve inštitúcie sa považovali za významné a z tohto dôvodu podliehali dohľadu Európskej centrálnej banky (ECB) v rámci jednotného mechanizmu dohľadu zavedeného nariadením o jednotnom mechanizme dohľadu (
1
) (ďalej len „nariadenie o JMD“).
Dňa 13. februára 2018 United States Department of the Treasury (ministerstvo financií Spojených štátov amerických) oznámilo svoj návrh opatrení s cieľom zabrániť skupine ABLV v prístupe k finančnému systému v amerických dolároch (USD). Po tomto oznámení sa skupina nachádzala v ťažkostiach, čo spôsobilo začiatok skúmania prijatia riešenia krízovej situácie, stanoveného nariadením o jednotnom mechanizme riešenia krízových situácií (
2
) (ďalej len „nariadenie SRM“).
Postup riešenia krízových situácií je komplexný postup, ktorý v závislosti od konkrétneho prípadu zapája viacero európskych orgánov, ako sú ECB, Jednotná rada pre riešenie krízových situácií (ďalej len „Jednotná rada“), Európska komisia a Rada Európskej únie, ako aj dotknuté vnútroštátne orgány pre riešenie krízových situácií.
V prejednávanej veci tak ECB poverila Finanšu un kapitāla tirgus komisija (Komisia pre finančný a kapitálový trh, Lotyšsko), vnútroštátny orgán pre riešenie krízových situácií, aby uložila moratórium s cieľom umožniť spoločnosti ABLV Bank stabilizovať svoju situáciu. ECB vyzvala zároveň Commission de surveillance du secteur financier (Komisia pre dohľad nad finančným sektorom, Luxembursko), luxemburský vnútroštátny orgán pre riešenie krízových situácií, aby prijala podobné opatrenia voči spoločnosti ABLV Bank Luxembourg.
V súlade s nariadením SRM ECB 22. februára 2018 predložila Jednotnej rade svoj návrh posúdenia týkajúceho sa situácie zlyhávania alebo pravdepodobného zlyhania spoločností ABLV Bank a ABLV Bank Luxembourg. Dňa 23. februára 2018 ECB dospela k záveru, že v prípade spoločností ABLV Bank a ABLV Bank Luxembourg ide o situáciu zlyhávania alebo pravdepodobného zlyhania. (
3
) V ten istý deň Jednotná rada dospela k záveru, že vo vzťahu k týmto bankám nie je nevyhnutné vo verejnom záujme prijať opatrenie na riešenie krízových situácií. (
4
)
Návrhmi z 3. mája 2018 podanými Všeobecnému súdu (
5
) sa odvolatelia domáhali zrušenia aktov ECB, v ktorých sa konštatuje, že banky sa nachádzajú v situácii zlyhávania alebo pravdepodobného zlyhania. Uzneseniami zo 6. mája 2019 Všeobecný súd zamietol žaloby ako neprípustné, keďže zastával názor, že napadnuté akty predstavujú prípravné opatrenia v konaní, ktoré malo umožniť Jednotnej rade prijať rozhodnutie. (
6
)
Súdny dvor odvolania odvolateľov zamietol. Vo svojom rozsudku rozlišuje úlohy Jednotnej rady a ECB.
Posúdenie Súdneho dvora
Vo svojom prvom odvolacom dôvode odvolatelia tvrdili, že pri posúdení prípustnosti žalôb mal Všeobecný súd zohľadniť posúdenie situácie zlyhávania bánk vykonané ECB.
Súdny dvor sa domnieva, že Všeobecný súd neporušil judikatúru, podľa ktorej je na posúdenie prípustnosti žaloby potrebné analyzovať podstatu napadnutého aktu vďaka objektívnym kritériám, ktorými sú jeho obsah, kontext jeho prijatia a právomoci inštitúcie, ktorá ho prijala. Okrem toho Všeobecný súd bez toho, aby sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, zohľadnil aj úmysel ECB, pričom však ponechal tomuto subjektívnemu kritériu doplňujúcu úlohu.
Podľa Súdneho dvora je nesprávne predpokladať, že všetky akty inštitúcií majú povahu rozhodnutia, pokiaľ v nich nie je jasne uvedené, že to tak nie je. Použitie takejto domnienky by bolo v rozpore s judikatúrou, ktorú Súdny dvor pripomenul. V odpovedi na tvrdenia odvolateľov Súdny dvor uvádza, že posúdenie proporcionality zamýšľaného opatrenia zo strany ECB nie je dostatočným dôkazom potvrdzujúcim záväznosť tohto aktu posúdenia. Akékoľvek opatrenie totiž musí byť v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie, najmä so zásadou proporcionality, takže proporcionalitu opatrenia možno analyzovať v predbežnom akte v priebehu správneho konania pozostávajúceho z viacerých štádií. Pokiaľ ide o skutočnosť, že ECB oznamuje a zverejňuje predmetné akty, neznamená to, že mala v úmysle priznať týmto aktom záväznú povahu, ani to, že uvedené akty majú prirodzene takýto charakter. Pokiaľ ide o tvrdenie ECB o nevyhnutnej likvidácii úverových inštitúcií, Súdny dvor uvádza, že k takejto likvidácii nedošlo na základe aktov ECB, ale na základe rozhodnutia akcionárov v nadväznosti na rozhodnutie Jednotnej rady, podľa ktorého vo verejnom záujme nebolo potrebné uplatniť programy riešenia krízových situácií.
Predtým, ako Súdny dvor odpovie na druhý odvolací dôvod, zdôrazňuje charakteristiky nariadenia SRM. Jedným z cieľov tohto nariadenia je prijať rýchle rozhodnutia, aby finančná stabilita nebola ohrozená. Uznanie, že posúdenie situácie zlyhávania alebo pravdepodobného zlyhania za strany ECB má povahu rozhodnutia, by mohlo citeľne ovplyvniť rýchlosť tohto konania. Okrem toho Súdny dvor uvádza, že skutočnosť, že sa ustanovuje súdne preskúmanie len rozhodnutí Jednotnej rady (
7
), zrejme potvrdzuje, že normotvorca nemal v tejto oblasti v úmysle zveriť ECB rozhodovaciu právomoc.
Súdny dvor pripomína, že Jednotná rada môže prijať úpravu riešenia krízových situácií len vtedy, ak sú splnené tri podmienky (
8
): subjekt zlyháva alebo pravdepodobne zlyhá, neexistujú reálne vyhliadky, že iné opatrenia by zabránili jeho zlyhaniu v primeranom časovom horizonte, a opatrenie na riešenie krízovej situácie je nevyhnutné vo verejnom záujme.
Súdny dvor tvrdí, že posúdenie zlyhávania alebo pravdepodobného zlyhania zo strany ECB sa týka len jednej z týchto podmienok. Okrem toho uvádza, že posúdenie je prvoradou úlohou ECB z dôvodu jej odborných znalostí a prístupu k prudenciálnym informáciám. Samotná Jednotná rada však môže vykonať posúdenie zlyhávania alebo pravdepodobného zlyhania, napríklad ak sa ECB domnieva, že nedochádza k situácii zlyhávania, a disponuje výlučnou právomocou určiť, či sú splnené tri podmienky. Nie je viazaná posúdením ECB a s týmto posúdením môže nesúhlasiť. Naopak, jej úlohou je napraviť nezrovnalosť, pretože opravné prostriedky možno podať proti jej rozhodnutiam. (
9
)
Podľa Súdneho dvora ECB má ako orgán dohľadu osobitné odborné znalosti. Rozdiel medzi dohľadom a riešením krízových situácií úverových inštitúcií však nemá vplyv na prípravnú povahu posúdenia: akt odňatia povolenia subjektu preto nie je rovnocenný s posúdením zlyhávania alebo pravdepodobného zlyhania subjektu.
(
1
)	V zmysle článku 6 ods. 4 nariadenia Rady (EÚ) č. 1024/2013 z 15. októbra 2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami (Ú. v. EÚ L 287, 2013, s. 63).
(
2
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 806/2014 z 15. júla 2014, ktorým sa stanovujú jednotné pravidlá a jednotný postup riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností v rámci jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií a jednotného fondu na riešenie krízových situácií a ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 1093/2010 (Ú. v. EÚ L 225, 2014, s. 1).
(
3
)	Podľa článku 18 ods. 1 prvého pododseku písm. a) nariadenia SRM.
(
4
)	V zmysle článku 18 ods. 1 prvého pododseku písm. c) a článku 18 ods. 5 nariadenia SRM.
(
5
)	Veci T‑281/18 a T‑283/18.
(
6
)	Žalobami podanými na Všeobecný súd 3. mája 2018 odvolatelia podali žaloby o neplatnosť rozhodnutí Jednotnej rady z 23. februára 2018 (T‑280/18 a T‑282/18). Tieto žaloby sú prejednávané na Všeobecnom súde.
(
7
)	Článok 86 ods. 2 nariadenia SRM.
(
8
)	Článok 18 ods. 1 prvý pododsek písm. a) až c) nariadenia SRM.
(
9
)	Článok 86 ods. 2 nariadenia SRM.