62017CC0389
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MELCHIOR WATHELET
prednesené 4. októbra 2018 (
1
)
Vec C‑389/17
„Paysera LT“ UAB, predtým „EVP International“ UAB
za účasti:
Lietuvos bankas
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Inštitúcie elektronického peňažníctva – Smernica 2009/110/ES – Pravidlá týkajúce sa vlastných zdrojov – Finančné prostriedky potrebné pre vykonávanie činností súvisiacich s vydávaním elektronických peňazí – Pojem ‚činnosti, ktoré súvisia s vydávaním elektronických peňazí‘ – Vydávanie elektronických peňazí v prospech dodávateľa v nominálnej hodnote prijatých finančných prostriedkov“
1.
Sú elektronické peniaze falošnými peniazmi alebo dokonca peniazmi, ktoré nemajú žiadnu hodnotu (monnaie de singe) (
2
)?
2.
Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva), sa týka výkladu článku 5 ods. 2 a článku 6 ods. 1 písm. a) smernice 2009/110/ES (
3
). Návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou „Paysera LT“ UAB, predtým „EVP International“ UAB (ďalej len „Paysera“) a Lietuvos bankas [(Centrálna) banka Litvy] vo veci metód výpočtu vlastných zdrojov, ktoré sa majú uplatňovať na niektoré platobné transakcie a kvalifikácie určitých transakcií ako platobných služieb, ktoré „súvisia s vydávaním elektronických peňazí“.
I. Právny rámec
A.
Smernica 2009/110/ES
3.
Podľa odôvodnenia 11 smernice 2009/110/ES:
„Je potrebné upraviť režim fungovania základného kapitálu spolu s prevádzkovým kapitálom na zabezpečenie primeranej úrovne ochrany spotrebiteľov a riadneho a obozretného fungovania inštitúcií elektronického peňažníctva. Vzhľadom na osobitosť elektronických peňazí by sa mal stanoviť dodatočný spôsob výpočtu prevádzkového kapitálu. Mala by sa zachovať úplná voľnosť konania dohľadu s cieľom zabezpečiť, aby sa s rovnakými rizikami zaobchádzalo rovnakým spôsobom pri všetkých poskytovateľoch platobných služieb, a spôsob výpočtu by mal naďalej pokrývať konkrétnu obchodnú situáciu danej inštitúcie elektronického peňažníctva. Okrem toho by sa malo prijať ustanovenie pre inštitúcie elektronického peňažníctva s požiadavkou viesť finančné prostriedky majiteľov elektronických peňazí oddelene od finančných prostriedkov inštitúcie elektronického peňažníctva určených na ostatné obchodné činnosti. Na inštitúcie elektronického peňažníctva by sa mali tiež vzťahovať požiadavky na účinný boj proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu.“
4.
Podľa článku 2 ods. 2 smernice 2009/110/ES, nazvanom „Vymedzenie pojmov“, elektronické peniaze sú „peňažnou hodnotou uchovávanou elektronicky vrátane magnetického záznamu, predstavujúcou záväzok vydavateľa vystavený pri prijatí peňazí na účel vykonávania platobných transakcií v zmysle definície v článku 4 bode 5 smernice 2007/64/ES, prijímanou aj inými fyzickými alebo právnickými osobami, než je vydavateľ elektronických peňazí“.
5.
Článok 5 ods. 2 a 3 smernice 2009/110/ES, nazvaný „Vlastné zdroje“, stanovuje:
„2.   Pokiaľ ide o činnosti uvedené v článku 6 ods. 1 písm. a), ktoré nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí, požiadavky na vlastné zdroje inštitúcie elektronického peňažníctva sa vypočítajú podľa jednej z troch metód (A, B alebo C) uvedených v článku 8 ods. 1 a 2 smernice 2007/64/ES. Vhodnú metódu ustanovia príslušné orgány v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi.
Pokiaľ ide o činnosť vydávania elektronických peňazí, požiadavky na vlastné zdroje inštitúcie elektronického peňažníctva sa vypočítajú podľa metódy D stanovenej v odseku 3.
Inštitúcie elektronického peňažníctva majú vždy vlastné zdroje, ktoré sú vyššie alebo rovnaké ako súhrn požiadaviek uvedený v prvom a druhom pododseku.
3.   Metóda D: vlastné zdroje inštitúcie elektronického peňažníctva na činnosť vydávania elektronických peňazí predstavujú aspoň 2 % priemeru dlžných elektronických peňazí.“
6.
Článok 6 smernice 2009/110/ES, nazvaný „Činnosti“, vo svojom odseku 1 písm. a) stanovuje:
„1.   Inštitúcie elektronického peňažníctva sú okrem vydávania elektronických peňazí oprávnené vykonávať akúkoľvek z týchto činností:
a)
poskytovanie platobných služieb uvedených v prílohe k smernici 2007/64/ES;“
7.
Článok 11 smernice 2009/110/ES, nazvaný „Vydávanie a zameniteľnosť“, vo svojich odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby vydavatelia elektronických peňazí vydávali elektronické peniaze v nominálnej hodnote pri prijatí finančných prostriedkov.
2.   Členské štáty zabezpečia, aby vydavatelia elektronických peňazí na žiadosť majiteľa elektronických peňazí zamenili kedykoľvek a v nominálnej hodnote peňažnú hodnotu elektronických peňazí, ktoré vlastní.“
B.
Smernica 2007/64/ES
8.
Článok 4 ods. 3 a 5 smernice 2007/64/ES (
4
), nazvaný „Vymedzenie pojmov“, vymedzuje pojmy „platobné služby“ a „platobná transakcia“ nasledujúcim spôsobom:
„3.
‚platobnou službou‘ je akákoľvek obchodná činnosť uvedená v prílohe;
…
5.
‚platobnou transakciou‘ je úkon, ktorým je vklad, prevod alebo výber finančných prostriedkov, a to z podnetu platiteľa alebo príjemcu, bez ohľadu na akékoľvek súvisiace povinnosti medzi platiteľom a príjemcom;“
9.
Článok 8 smernice 2007/64, nazvaný „Výpočet vlastných zdrojov“, vo svojich odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Členské štáty bez ohľadu na počiatočné kapitálové požiadavky stanovené v článku 6 požadujú, aby platobné inštitúcie mali neustále vlastné zdroje vypočítané podľa jednej z týchto troch metód určenej príslušnými orgánmi v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi:
Metóda A
Vlastné zdroje platobnej inštitúcie predstavujú sumu, ktorá sa rovná najmenej 10 % jej fixných prevádzkových výdavkov za predchádzajúci rok. V prípade, že oproti predchádzajúcemu roku nastala podstatná zmena v obchodnej činnosti platobnej inštitúcie, môžu príslušné orgány túto požiadavku upraviť. Ak platobná inštitúcia k dátumu výpočtu nepodnikala celý rok, požaduje sa, aby jej vlastné zdroje boli aspoň vo výške 10 % zodpovedajúcich fixných prevádzkových výdavkov predpokladaných v podnikateľskom pláne, ak príslušné orgány nepožadujú úpravu tohto plánu.
Metóda B
Vlastné zdroje platobnej inštitúcie predstavujú sumu, ktorá sa rovná aspoň súčtu týchto položiek vynásobených súčiniteľom veľkosti k stanoveným v odseku 2, pričom objem platieb (OP) predstavuje jednu dvanástinu celkovej sumy platobných transakcií, ktoré platobná inštitúcia vykonala v predchádzajúcom roku:
a)
4,0 % z časti OP až do výšky 5 miliónov EUR
plus
b)
2,5 % z časti OP nad 5 miliónov EUR až do výšky 10 miliónov EUR
plus
c)
1 % z časti OP nad 10 miliónov EUR až do výšky 100 miliónov EUR
plus
d)
0,5 % z časti OP nad 100 miliónov EUR až do výšky 250 miliónov EUR
plus
e)
0,25 % z časti OP nad 250 miliónov EUR.
Metóda C
Vlastné zdroje platobnej inštitúcie predstavujú sumu rovnajúcu sa aspoň príslušnému ukazovateľu definovanému v písmene a), vynásobenú multiplikačným faktorom definovaným v písmene b) a súčiniteľom veľkosti k definovaným v odseku 2:
a)
Príslušný ukazovateľ je súčtom:
–
výnosových úrokov,
–
nákladových úrokov,
–
prijatých provízií a poplatkov a
–
iných prevádzkových výnosov.
Každá položka sa zahrnie do výpočtu so svojím kladným alebo záporným znamienkom. Pri výpočte príslušného ukazovateľa sa nesmú použiť mimoriadne alebo nepravidelné výnosy. Výdavky na zverenie činností tretej osobe môžu znížiť príslušný ukazovateľ, ak takéto výdavky znáša podnik, ktorý podlieha dohľadu podľa tejto smernice. Príslušný ukazovateľ sa vypočíta na základe výsledkov posledných dvanástich mesiacov na konci uplynulého účtovného roka. Príslušný ukazovateľ sa vypočítava za uplynulý účtovný rok. Vlastné zdroje vypočítané podľa metódy C však nesmú klesnúť pod 80 % priemernej hodnoty príslušného ukazovateľa za posledné tri účtovné roky. Ak nie sú k dispozícii údaje overené audítorom, môžu sa použiť odhadované obchodné údaje.
b)
Multiplikačný činiteľ je:
i)
10 % z časti príslušného ukazovateľa až do výšky 2,5 milióna EUR;
ii)
8 % z časti príslušného ukazovateľa od 2,5 milióna EUR až do výšky 5 miliónov EUR;
iii)
6 % z časti príslušného ukazovateľa od 5 miliónov EUR až do výšky 25 miliónov EUR;
iv)
3 % z časti príslušného ukazovateľa od 25 miliónov EUR až do výšky 50 miliónov EUR;
v)
1,5 % nad 50 miliónov EUR.
2.   Súčiniteľ veľkosti k, ktorý sa používa pri metóde B a C, je:
a)
0,5 ak platobná inštitúcia poskytuje iba platobnú službu uvedenú v bode 6 prílohy;
b)
0,8 ak platobná inštitúcia poskytuje platobnú službu uvedenú v bode 7 prílohy;
c)
1,0 ak platobná inštitúcia poskytuje niektorú z platobných služieb uvedených v bodoch 1 až 5 prílohy.“
10.
Príloha smernice 2007/64, nazvaná „Platobné služby (článok 4 bod 3)“, obsahuje zoznam jednotlivých činností:
„1.   Služby umožňujúce vklad hotovosti na platobný účet, ako aj všetky operácie vyžadované na fungovanie platobného účtu.
2.   Služby umožňujúce výber hotovosti z platobného účtu, ako aj všetky operácie vyžadované na fungovanie platobného účtu.
3.   Vykonávanie platobných transakcií vrátane prevodu finančných prostriedkov na platobný účet vedený u poskytovateľa platobných služieb užívateľa alebo u iného poskytovateľa platobných služieb:
–
vykonávanie inkasa vrátane jednorazového inkasa,
–
vykonávanie platobných transakcií prostredníctvom platobnej karty alebo podobného zariadenia,
–
vykonávanie úhrad vrátane trvalých platobných príkazov.
4.   Vykonávanie platobných transakcií, ak sa finančné prostriedky čerpajú z úverového rámca poskytnutého užívateľovi platobných služieb:
–
vykonávanie inkasa vrátane jednorazového inkasa,
–
vykonávanie platobných transakcií prostredníctvom platobnej karty alebo podobného zariadenia,
–
vykonávanie úhrad vrátane trvalých platobných príkazov.
5.   Vydávanie a/alebo nadobúdanie platobných nástrojov.
6.   Poukazovanie peňazí.
7.   Vykonávanie platobných transakcií, pri ktorých sa súhlas platiteľa s vykonaním platobnej transakcie udeľuje prostredníctvom akéhokoľvek telekomunikačného, digitálneho alebo IT zariadenia a platba sa vykoná prevádzkovateľovi telekomunikácií, systému IT alebo siete, ktorý koná iba ako sprostredkovateľ medzi užívateľom platobných služieb a dodávateľom tovaru a služieb.“
II. Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
11.
Spoločnosť Paysera je litovskou spoločnosťou, ktorá je držiteľkou licencií udelených Bankou Litvy na vykonávanie činnosti inštitúcie elektronického peňažníctva a platobnej inštitúcie, na základe ktorých je oprávnená vydávať elektronické peniaze a poskytovať služby súvisiace s vydávaním takých peňazí, ako aj iné platobné služby.
12.
Po kontrole operácií žalobkyne v konaní vo veci samej, uskutočnenej radou pre dohľad Banky Litvy, sa v napadnutom rozhodnutí konštatovalo, že žalobkyňa nedodržala požadované metódy pri výpočte vlastných zdrojov, keďže Banka Litvy posúdila predmetné služby tak, že nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí.
13.
Služby súvisiace s vydávaním elektronických peňazí totiž podliehajú povinnosti udržiavať vlastné zdroje vypočítané podľa metódy D, definovanej v článku 5 ods. 3 smernice 2009/110/ES, ktorá od týchto inštitúcii vyžaduje nižší prevádzkový kapitál než v prípade inštitúcií, ktoré poskytujú platobné služby, ktoré nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí a pre ktoré sa vlastné zdroje vypočítavajú podľa metód A, B a C, definovaných v článku 8 ods. 1 a 2 smernice 2007/64.
14.
Rada pre dohľad odmietla predovšetkým uznať ako platobné služby súvisiace s vydávaním elektronických peňazí nasledujúce služby uskutočňované žalobkyňou:
–
platby (prevody), uskutočnené majiteľom elektronických peňazí z jeho účtu s elektronickými peniazmi vedeného v inštitúcii elektronických peňazí žalobkyne, na účty tretích osôb otvorených v úverových inštitúciách (ďalej len „služba I“) a
–
výber platieb za tovar a/alebo služby dodané alebo poskytované klientmi (obchodníkmi) inštitúcie elektronického peňažníctva, ktorí sú majiteľmi účtov s elektronickými peniazmi, od odberateľov, ktorí nadobúdajú takéto tovary alebo služby, ktorí sa nezúčastňujú systému elektronických peňazí (ďalej len „služba II“).
15.
Vnútroštátny súd sa preto pýta, či sa tieto dve služby majú kvalifikovať ako služby, ktoré súvisia alebo nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí.
16.
Za týchto podmienok sa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd) rozhodol prerušiť konania a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 5 ods. 2 v spojení s článkom 6 ods. 1 písm. a) [smernice 2009/110/ES] vykladať v tom zmysle, že za okolností, akými sú okolností v prejednávanej veci, sa má za platobné služby, ktoré (ne)súvisia s vydávaním elektronických peňazí, považovať:
a)
platobná transakcia, ktorou sa na žiadosť (príkaz) majiteľa elektronických peňazí, ktorá je adresovaná inštitúcii elektronického peňažníctva (vydavateľovi), elektronické peniaze (zameniteľné finančné prostriedky) zamenené v nominálnej hodnote prevedú na bankový účet tretej osoby, a
b)
platobná transakcia, ktorou odberateľ (platiteľ) tovaru a/alebo služieb na príkaz predávajúceho zaplatí za tovar a/alebo služby tým, že prevedie (zaplatí) finančné prostriedky inštitúcii elektronického peňažníctva (vydavateľovi elektronických peňazí), ktorá po prijatí finančných prostriedkov vydá elektronické peniaze v nominálnej hodnote prijatých finančných prostriedkov v prospech dodávateľa (majiteľa elektronických peňazí)?“
III. Konanie pred Súdnym dvorom
17.
Žiadny z účastníkov konania vo veci samej nepovažoval za nutné predložiť pripomienky v tomto konaní. Litovská vláda, poľská vláda a Európska komisia predložili písomné pripomienky. Litovská vláda a Komisia sa zúčastnili na pojednávaní, ktoré sa konalo 27. júna 2018.
IV. Analýza
A.
Zhrnutie pripomienok účastníkov konania
18.
Po prvé litovská vláda na rozdiel od vnútroštátneho súdu tvrdí, že pojem „vydávanie elektronických peňazí“ nemôže zahŕňať skutočné vydávanie a zamieňanie elektronických peňazí.
19.
Činnosť spočívajúca vo vydávaní elektronických peňazí sa má považovať len za výmenu nominálnej peňažnej hodnoty prevodom tejto hodnoty na elektronické médium tak, aby osoby, tým že príjmu elektronické peniaze vydané inštitúciou elektronického peňažníctva ako spôsob úhrady, mohli medzi sebou uskutočňovať prostredníctvom tejto hodnoty platobné transakcie. Okrem toho, ak majiteľ elektronických peňazí zamení elektronické peniaze, ktoré vlastní v nominálnej hodnote, nebude už môcť uskutočňovať platobné transakcie v elektronických peniazoch s touto peňažnou hodnotou.
20.
Po druhé, pokiaľ ide o pojem „platobné služby súvisiace s vydávaním elektronických peňazí“, litovská vláda tvrdí, že uplatnenie rôznych metód pri výpočte vlastných zdrojov má za následok, že inštitúcie elektronického peňažníctva poskytujúce peňažné služby, ktoré nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí, by potrebovali vyšší prevádzkový kapitál ako inštitúcie elektronického peňažníctva, ktoré neposkytujú platobné služby, ktoré nesúvisia s vydávaním týchto peňazí.
21.
Hlavným kritériom pre posúdenie, či sa konkrétne platobné služby majú považovať za služby súvisiace alebo nesúvisiace s vydávaním elektronických peňazí, bude rozsah potenciálneho rizika v každom jednotlivom prípade. To by potvrdzoval aj návrh Komisie z 9. októbra 2008 (
5
) obsahujúci najmä zmeny požiadaviek, pokiaľ ide o prevádzkový kapitál v návrhu novej smernice, s novými metódami výpočtu založenými na povahe inštitúcií elektronického peňažníctva a povahe rizika.
22.
Zvýšené požiadavky v oblasti výpočtu kapitálu sa teda kladú na inštitúcie poskytujúce platobné služby, ktoré nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí vzhľadom na to, že poskytujú širšie spektrum platobných služieb.
23.
Litovská vláda v prvom rade pripomína, že práve prijatie smernice 2009/110/ES umožnilo inštitúciám elektronického obchodu rozvíjať ich činnosť s cieľom poskytovať, okrem služieb úzko súvisiacich s vydávaním elektronických peňazí, aj platobné služby uvedené v prílohe smernice 2007/64/ES vrátane poskytovania niektorých úverov.
24.
Po druhé, ak sa poskytujú platobné služby, ktoré nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí, potenciálne riziko zahŕňa nielen majiteľov elektronických peňazí, ale aj tretie osoby, ktoré nie sú súčasťou systému (pričom okruh týchto tretích osôb môže byť veľmi široký a neurčitý) a ktoré neuzavreli dohodu s inštitúciou elektronického peňažníctva – ochrana ich záujmov by bola týmto obmedzenejšia.
25.
Podľa litovskej vlády by mali byť splnené dve kumulatívne podmienky na to, aby sa služba považovala za súvisiacu s vydávaním elektronických peňazí: i) elektronické peniaze musia byť vydané v čase poskytovania služby a ii) k uskutočneniu služby musí dôjsť medzi účastníkmi systému elektronických peňazí.
26.
Pokiaľ ide o vzťah medzi službou I a vydávaním elektronických peňazí, litovská vláda uvádza, že nemá pochybnosti o tom, že pred začatím uskutočňovania služby I musia byť elektronické peniaze už vydané, a domnieva sa, že služba I zodpovedá úhrade podľa bodu 3 tretej zarážky prílohy smernice 2007/64.
27.
Na uskutočnenie prevodov na bankové účty neprijímajú zákazníci úverových inštitúcií elektronické peniaze, ale finančné prostriedky prijaté po prepočítaní elektronických peňazí na ich nominálnu hodnotu. Služba I je teda transakciou, ktorou inštitúcia elektronických peňazí (vydavateľ) prevedie na žiadosť (pokyn) majiteľa tieto peniaze, po tom, ako ich zamení na ich nominálnu hodnotu, na účet tretích osôb v úverovej inštitúcii.
28.
Platobná transakcia sa teda uskutočňuje medzi majiteľom elektronických peňazí a tretími osobami. Ide teda o „odchádzajúcu“ platbu. Takáto platba by sa mohla považovať za platbu súvisiacu s vydávaním elektronických peňazí len vtedy, ak by bola uskutočnená medzi dvoma účastníkmi systému elektronických peňazí.
29.
Litovská vláda tiež zdôrazňuje, že služba I nie je súvisiacou službou ani službou považovanou za zhodnú so zámenou elektronických peňazí. Podľa článku 11 ods. 2 smernice 2009/110/ES by zámena elektronických peňazí bola v podstate len vrátením peňažných zdrojov majiteľovi elektronických peňazí v nominálnej hodnote.
30.
Táto definícia je tiež v súlade s cieľmi smernice 2009/110/ES uvedenými v odôvodnení, pričom cieľom je zachovať a posilniť dôveru majiteľov elektronických peňazí, ktorí ich budú môcť získať kedykoľvek späť v ich nominálnej hodnote.
31.
V prípade služby I nebudú elektronické peniaze vrátené majiteľovi elektronických peňazí v ich nominálnej hodnote. Cieľom majiteľa elektronických peňazí bude uskutočniť platby a úhrady za tovar a služby. Spôsob a forma zámeny peňazí budú mať rozhodujúci význam pre určenie, či sa má konkrétna služba považovať za zámenu elektronických peňazí alebo za platobnú službu, ktorá nesúvisí s vydávaním elektronických peňazí.
32.
Pokiaľ ide o vzťah medzi službou II a vydaním elektronických peňazí, litovská vláda pripomína, že sa poskytuje týmto spôsobom: 1. na pokyn dodávateľa prevedie odberateľ finančné prostriedky za nadobudnuté tovary alebo služby na bankový účet žiadateľa a 2. po prijatí finančných prostriedkov inštitúcia elektronického peňažníctva ihneď vydá elektronické peniaze, ktoré pripíše na účet elektronických peňazí obchodníka.
33.
Po prvé je teda nesporné, že v prípade služby II sa finančné prostriedky prijaté od osoby vydávajúcej príkaz zmenia na elektronické peniaze a pripíšu sa na účet majiteľa elektronických peňazí. Samotná platba sa však najskôr uskutoční v nominálnej hodnote, a nie v elektronických peniazoch. Platobná transakcia sa bude považovať za dokončenú, keď inštitúcii elektronického peňažníctva budú doručené finančné prostriedky na jej účet v úverovej inštitúcii. Elektronické peniaze sa tak vydajú až neskôr. Toto následné vydanie elektronických peňazí bude len výsledkom uzavretia dohody medzi dodávateľom tovaru a/alebo poskytovateľom služieb na jednej strane a inštitúciou elektronického peňažníctva na druhej strane. Služba II nebude spĺňať ani druhé kritérium uvedené litovskou vládou, pretože sa prevádzkuje medzi tretími osobami a majiteľom elektronických peňazí.
34.
Po druhé v prejednávanej veci ide o „vstupnú“ platbu do systému elektronických peňazí, a nie o platbu „uskutočnenú“ v rámci tohto systému medzi jeho účastníkmi.
35.
Službu II preto nemožno považovať za službu súvisiacu s vydávaním elektronických peňazí.
36.
Poľská vláda sa v prvom rade domnieva, že výraz „platobné služby, ktoré nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí“, treba chápať ako odkaz na platobné služby, uvedené v smernici 2007/64/ES a poskytované danou inštitúciou, bez vydania elektronických peňazí, za realizáciu týchto platobných služieb. Naopak, platobné služby súvisiace s vydávaním elektronických peňazí sú platobnými službami uskutočňovanými vydávaním elektronických peňazí danou inštitúciou elektronického peňažníctva.
37.
Inštitúcia elektronického peňažníctva, ktorá v rámci svojej činnosti vydáva elektronické peniaze a poskytuje platobné služby súvisiace s ich vydávaním, bude povinná udržiavať svoje vlastné zdroje prinajmenšom na úrovni vypočítanej podľa metódy D stanovenej v smernici 2009/110/ES.
38.
Ak však uvedená inštitúcia poskytuje aj iné platobné služby, najmä pokiaľ ide o platby bezhotovostnými peniazmi, potom by sa minimálna úroveň požadovaných vlastných zdrojov mala vypočítať podľa metódy A, B alebo C, definovanými v článku 8 ods. 1 a 2 smernice 2007/64.
39.
Tento výklad údajne potvrdzuje článok 2 ods. 2 smernice 2009/110/ES, ktorý definuje elektronické peniaze.
40.
Po prvé elektronické peniaze nie je možné považovať za bezhotovostné peniaze a nie je možné zamieňať ich s nimi. Posledné uvedené totiž predstavujú účtovný záznam v účtovných knihách platobnej inštitúcie alebo banky na bankových účtoch zákazníka s uvedením povinnosti platobnej inštitúcie zaplatiť (zameniť) určitú sumu peňazí. Úhrada v bezhotovostných peniazoch, a teda prostredníctvom platobných inštitúcií alebo bánk, nepredstavuje de iure poskytovanie peňažnej služby chápanej ako prevod kontroly nad hotovosťou, ale iba ako postúpenie pohľadávky na vyplatenie pevne stanovenej sumy v hotovosti a úhrady s ňou súvisiace spolu so zmenou dlžníka, ak platiteľ a príjemca platieb uskutočňujú transakcie s inými platobnými inštitúciami alebo bankami.
41.
Po druhé elektronické peniaze, na rozdiel od bezhotovostných peňazí, nie sú účtovným záznamom vyjadrujúcim povinnosť zaplatiť hotovosť, ale peňažnou hodnotou vydanou a uchovávanou elektronicky, vrátane magnetického záznamu, spojenou s povinnosťou jej systematického odkúpenia vydavateľom od jej majiteľa. Spočíva teda v prevode kontroly nad peňažnými hodnotami medzi platiteľom a príjemcom platby.
42.
Elektronické peniaze budú teda podobné peniazom v hotovosti, ktoré fungujú tiež na princípe prevodu kontroly. Rozdiel spočíva v nehmotnej povahe týchto peňazí a v neexistencii všeobecnej povinnosti ich prijať.
43.
Peňažná hodnota je vydávaná výmenou za hotovosť alebo bezhotovostné peniaze a je spojená s povinnosťou odkúpiť peňažnú hodnotu. Odkúpenie sa uskutoční platbou v hotovosti alebo bezhotovostnou platbou, ktorá zodpovedá hodnote elektronických peňazí vydaných za zámenu vydanej peňažnej hodnoty. Po vydaní elektronických peňazí vydavateľ (inštitúcia elektronického peňažníctva) určitým spôsobom predá peňažnú hodnotu, to znamená, že ju sprístupni kupujúcemu výmenou za zaplatenie určitej sumy peňazí a súčasne sa zaviaže nakúpiť tieto peňažné hodnoty od každého z ich majiteľov.
44.
Elektronické peniaze sú teda vydávané na účely uskutočnenia platobných transakcií. Peňažné hodnoty vydané na iné účely alebo peňažné hodnoty, pomocou ktorých nie je možné uskutočniť platobné transakcie, preto nebude možné považovať za elektronické peniaze. O elektronické peniaze ide len vtedy, ak sú prijímané minimálne dvomi osobami, pričom žiadna z nich nie je vydavateľom.
45.
Ak by teda návrh konkrétnej platobnej služby predpokladal, že všetky platobné transakcie sa vykonávajú bezhotovostnými peniazmi vytvorenými v dôsledku nákupu elektronických peňazí, znamenalo by to, že predmetná služba nemôže byť považovaná za službu, ktorá súvisí s vydávaním elektronických peňazí.
46.
Služby, ktoré sa uskutočňujú použitím bezhotovostných peňazí vytvorených na základe predchádzajúcej konverzie elektronických peňazí na bankové peniaze, sa teda nemôžu považovať za služby súvisiace s vydávaním elektronických peňazí na účely následného pripísania bezhotovostných peňazí na bankový účet príjemcu platby. Z podobných dôvodov platobné služby, ktoré spočívajú v prijímaní platieb bezhotovostnými peniazmi a v následnom prevode prijatých prostriedkov na elektronické peniaze, nie je možné považovať za služby súvisiace s vydávaním elektronických peňazí.
47.
V dôsledku toho služby poskytované žalobkyňou vo veci samej nemajú povahu platobných služieb súvisiacich s vydávaním elektronických peňazí, pretože sa uskutočňujú použitím bezhotovostných peňazí.
48.
Komisia v podstate tvrdí, že v každom jednotlivom prípade je potrebné posúdiť, či ide o nezávislé alebo doplnkové platobné služby.
49.
Služba I sa týka platobnej transakcie, pri ktorej inštitúcia elektronického peňažníctva na pokyn majiteľa elektronických peňazí zamení finančné prostriedky vo výške zodpovedajúcej ich nominálnej hodnote a prevedie ich na bankový účet tretej osoby, čo potvrdzuje článok 5 ods. 2 smernice 2009/110/ES.
50.
Služba II sa týka platobnej služby, pri ktorej odberateľ tovaru a/alebo služieb na pokyn dodávateľa prevedie finančné prostriedky za tieto tovary a/alebo služby inštitúcii elektronického peňažníctva, ktorá po prijatí týchto prostriedkov vydá elektronické peniaze dodávateľovi v nominálnej hodnote prijatých finančných prostriedkov.
51.
Komisia sa domnieva, že poskytovanie platobných služieb, bez ohľadu na to, či súvisia alebo nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí, sa má posúdiť z hľadiska inštitúcie elektronického peňažníctva. V rámci služby II príjme inštitúcia elektronického peňažníctva finančné prostriedky od odberateľa tovaru a/alebo služieb v prospech majiteľa elektronických peňazí a znovu vydá elektronické peniaze. Táto služba je teda nevyhnutná na to, aby sa umožnilo vydávanie elektronických peňazí. Nejde teda o nezávislú službu.
52.
Služby I a II sa preto majú považovať za platobné služby súvisiace s vydávaním elektronických peňazí.
B.
Posúdenie
1. Úvodné poznámky
53.
Na úvod uvádzam niekoľko známych príkladov elektronických peňazí, ako napríklad Proton v Belgicku, miniCASH v Luxembursku, Moneo vo Francúzsku alebo Geldkarte v Nemecku (vo všetkých prípadoch formou karty), ale aj PayPal na celosvetovej úrovni (peniaze sú uložené iba v sieti, forma je „počítačová“ alebo virtuálna) – zatiaľ čo bitcoin nepredstavuje elektronické peniaze. (
6
)
54.
Predmetom prejudiciálnej otázky je vykladať pojem „činnosti uvedené v článku 6 ods. 1 písm. a) [smernice 2009/110/ES], ktoré nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí“, použitý v článku 5 ods. 2 uvedenej smernice.
55.
Prejednávaná vec teda nastoľuje otázku, či na základe tohto ustanovenia: i) platobná transakcia, ktorou sa na pokyn majiteľa elektronických peňazí, ktorá je adresovaná inštitúcii elektronického peňažníctva, elektronické peniaze (zameniteľné finančné prostriedky) zamenené v nominálnej hodnote prevedú na bankový účet tretej osoby, a ii) platobná transakcia, ktorou odberateľ (platiteľ) tovaru a/alebo služieb na pokyn dodávateľa zaplatí za tovar a/alebo služby tým, že prevedie finančné prostriedky inštitúcii elektronického peňažníctva (vydavateľovi elektronických peňazí), ktorá po prijatí finančných prostriedkov vydá elektronické peniaze v nominálnej hodnote prijatých finančných prostriedkov v prospech dodávateľa (majiteľa elektronických peňazí), sa majú alebo nemajú považovať za činnosti, ktoré „súvisia s vydávaním elektronických peňazí“.
56.
Táto otázka je dôležitá, pretože v závislosti od toho, či príslušná inštitúcia elektronického peňažníctva poskytuje alebo neposkytuje služby súvisiace s vydávaním elektronických peňazí, sa požiadavky na vlastné zdroje menia v súlade s článkom 5 ods. 2 smernice 2009/110/ES.
57.
Inštitúcie elektronického peňažníctva, ktoré poskytujú služby súvisiace s vydávaním elektronických peňazí, budú totiž musieť vypočítať svoje vlastné zdroje podľa metódy D (
7
), zatiaľ čo inštitúcie, ktoré vykonávajú činnosti, ktoré nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí, budú svoje vlastné zdroje vypočítavať podľa metódy A, B alebo C (
8
), ktoré vyžadujú, pokiaľ ide o vlastné zdroje, vyššie požiadavky ako metóda D.
2. Znenie smernice 2009/110/ES
58.
Otázky položené vnútroštátnym súdom vychádzajú zo skutočnosti, že článok 5 ods. 2 a článok 6 ods. 1 písm. a) smernice 2009/110/ES nedefinujú (
9
)„činnosti…, ktoré nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí“ (článok 5 ods. 2), ani „činnosti súvisiace“ v tomto ohľade, dokonca ani „platobné služby“ [článok 6 ods. 1 písm. a)], ktoré inštitúcie elektronického peňažníctva môžu uskutočniť, pričom posledné uvedené ustanovenie len odkazuje na zoznam uvedený v prílohe smernice 2007/64/ES. (
10
)
59.
Uvediem len, že znenie odkazuje na činnosti, „ktoré súvisia“ alebo nesúvisia, čo podľa môjho názoru vylučuje tvrdenie litovskej vlády, že – ak majú spadať do rozsahu pôsobnosti článku 5 ods. 2 smernice 2009/110/ES –, musia byť predmetné operácie úplne „integrované“ do systému elektronických peňazí.
60.
Ostatné články smernice 2009/110/ES stoja za posúdenie.
61.
Článok 1 ods. 1 smernice 2009/110/ES, ktorý definuje rozsah pôsobnosti (ako aj predmet úpravy), stanovuje, že tento právny akt Únie stanovuje „pravidlá pre… vydávani[e] elektronických peňazí“. Článok 11 ods. 1 uvedenej smernice, ktorý sa nachádza v hlave III, nazvanej „Vydávanie a zameniteľnosť elektronických peňazí“, vyžaduje, aby sa elektronické peniaze vydávali v nominálnej hodnote pri prijatí finančných prostriedkov. Článok 11 ods. 2 uvedenej smernice vyžaduje, aby boli elektronické peniaze zamenené v nominálnej hodnote, a to kedykoľvek na žiadosť majiteľa týchto peňazí.
62.
Pri posudzovaní ustanovení článku 11 v kontexte iných ustanovení smernice 2009/110/ES sa vnútroštátny súd podľa môjho názoru správne domnieva, že „vydávanie elektronických peňazí“ v zmysle uvedenej smernice zahrňuje okrem iného vydávanie týchto peňazí a ich zámenu.
63.
Tiež možno predpokladať, že účel elektronických peňazí (ktorý je možné vyvodiť z definície uvedenej v článku 2 ods. 2 smernice 2009/110/ES, teda vykonávanie platobných transakcií) neznamená, že predmetné platobné služby súvisiace s vydávaním elektronických peňazí zahŕňajú len platobné transakcie s elektronickými peniazmi. Je zrejmé, že vydávanie týchto peňazí a ich zámena sa zvyčajne uskutočňujú vo forme platobných transakcií z iných finančných prostriedkov. (
11
)
64.
Domnievam sa (podobne ako Komisia), že z pojmu elektronické peniaze, tak ako je definovaný v článku 2 ods. 2 smernice 2009/110/ES, ktorý odkazuje na platobné transakcie definované v článku 4 ods. 5 smernice 2007/64/ES, (
12
) tiež vyplýva, že platobné služby súvisiace s elektronickými peniazmi zahŕňajú služby, ktoré nesúvisia len s vydávaním, ale tiež so zámenou elektronických peňazí.
65.
Litovská vláda tvrdí, že článok 11 ods. 1 a 2 smernice 2009/110/ES jasne rozlišuje vydávanie a zámenu, ktoré teda nemožno považovať za vzájomne súvisiace.
66.
Toto tvrdenie nemôže uspieť.
67.
Je potrebné poznamenať, že vydávanie a zámena sú samozrejme dve rozdielne činnosti, ktoré sú samostatne upravené v článku 11 ods. 1 a 2 smernice 2009/110/ES. Je však zrejmé, že zámerom normotvorcu Únie bolo, aby aj napriek tomu spolu úzko súviseli.
68.
Článok 11 ods. 2 smernice 2009/110/ES stanovuje, že „členské štáty zabezpečia, aby vydavatelia elektronických peňazí… zamenili kedykoľvek… peňažnú hodnotu elektronických peňazí, ktoré vlastní [majiteľ elektronických peňazí]“. Právo na zámenu teda vzniká automaticky, a nie je ničím podmienené. Nejde teda už o samostatnú činnosť.
69.
Z toho vyplýva, že na to, aby bola predmetná platobná služba „súvisiacou“ službou, musí byť nevyhnutná pre vydanie alebo zámenu elektronických peňazí.
70.
Súhlasím s Komisiou, že zo smernice 2009/110/ES vyplýva, že platobné služby – súvisiace alebo nesúvisiace – sa môžu poskytovať mimo systému elektronických peňazí.
71.
Je normálne, že vydávanie a zámena elektronických peňazí vždy v určitom zmysle súvisia s bežným bankovým účtom. Na rozdiel od toho, čo tvrdí litovská vláda, je preto v tomto zmysle irelevantné, že osoba stratí možnosť platiť elektronickými peniazmi.
72.
Vydávanie elektronických peňazí a ich zámena sú teda dve oddelené, nie však nezávislé činnosti.
73.
Pojem „zameniteľnosť“ v skutočnosti znamená možnosť zákazníka získať svoje elektronické peniaze kedykoľvek späť prevodom alebo v hotovosti. (
13
)
74.
Inými slovami, vydávanie elektronických peňazí je len jednou časťou procesu, druhou častou je zámena týchto peňazí. (
14
)
75.
Túto dualitu dobre vysvetlil P. Storrer, ktorý napísal (najmä pokiaľ ide o prebratie smernice 2009/110/ES do francúzskeho práva), že „jednotky elektronických peňazí sa nazývajú hodnotovými jednotkami, pričom každá z nich predstavuje pohľadávku obsiahnutú v určitom nástroji… pojem pohľadávky voči vydavateľovi je charakteristický pre elektronické peniaze a umožňuje ich odlíšiť od bezhotovostných peňazí, neoddeliteľných od ich nosiča, teda účtu… Ide len o dva znaky toho istého nástroja dlhu – Pohľadávka v podobe elektronických peňazí má dve stránky, v závislosti od toho, či sa na ňu pozeráme zo strany majiteľa: pohľadávka spočívajúca v zámene…, alebo zo strany príjemcu: pohľadávka spočívajúca v konverzii… Domnievame sa…, že elektronické peniaze sú svojou povahou zameniteľné, pričom zámena podlieha podrobnému režimu, ktorý predstavuje podstatu zmluvného práva elektronických peňazí… Zámena elektronických peňazí vyplýva podľa môjho názoru skôr z ich povahy než z ich režimu. Táto zameniteľnosť je totiž ďalším kritériom pre identifikáciu produktu ako elektronických peňazí, skôr než dôsledkom ich označenia ako elektronických peňazí“. (
15
)
76.
Aby sme sa vrátili k článku 11 ods. 2 smernice 2009/110/ES, uvedený článok vyžaduje, aby členské štáty zabezpečili, že vydavatelia elektronických peňazí na žiadosť majiteľa elektronických peňazí zamenia kedykoľvek a v nominálnej hodnote peňažnú hodnotu elektronických peňazí, ktoré vlastní (podobné pravidlo je stanovené pri vydávaní týchto peňazí podľa odseku 1 uvedeného článku). Navyše vydávanie elektronických peňazí a ich zámena sa uskutočňujú prostredníctvom platobných transakcií z iných finančných prostriedkov (napríklad prostredníctvom transakcie platobnou kartou alebo bežnou transakciou prevodu finančných prostriedkov).
77.
Platobné služby, „ktoré [nesúvisia] s vydávaním elektronických peňazí“, uvedené v článku 5 ods. 2 smernice 2009/110/ES by teda mali zahŕňať aj platobné služby, ktoré nesúvisia so zámenou elektronických peňazí.
78.
Vzhľadom na to, že platobné služby, ktoré súvisia s vydávaním (alebo zámenou) elektronických peňazí, nie sú definované v smernici 2009/110/ES inak, zastávam názor (podobne ako Komisia), že za platobné služby, „[ktoré súvisia] s vydávaním elektronických peňazí“ (článok 5 ods. 2 smernice 2009/110/ES), sa majú považovať všetky platobné služby, ktoré sú nevyhnutné pre vydanie alebo zámenu elektronických peňazí. Inými slovami, tieto služby musia mať subsidiárnu povahu vo vzťahu k vydávaniu elektronických peňazí.
79.
Bude preto potrebné posúdiť od prípadu k prípadu, či posudzované platobné služby sú nezávislými alebo podpornými službami. Ak sa platobná služba poskytuje s cieľom umožniť vydanie alebo zámenu elektronických peňazí, musí sa takáto služba považovať za súvisiacu s touto platobnou službou.
3. Uplatnenie na dve transakcie posudzované v prejednávanej veci
80.
Prvý prípad uvedený v prejudiciálnej otázke sa týka platobnej transakcie, pri ktorej inštitúcia elektronického peňažníctva na pokyn majiteľa elektronických peňazí zamieňa finančné prostriedky v ich nominálnej hodnote a v tejto hodnote ich prevedie na bankový účet tretích osôb.
81.
Prevod finančných prostriedkov pochádzajúcich zo zámeny uskutočnenej inštitúciou elektronického peňažníctva úzko súvisí s vydávaním elektronických peňazí, ktoré, ako som už uviedol, má zahŕňať aj zámenu.
82.
Prevod týchto zamenených finančných prostriedkov by však mal byť súčasťou len jednej a tej istej transakcie uskutočnenej inštitúciou elektronického peňažníctva. V prípade, že by prevod zamenených finančných prostriedkov na iný bankový účet nebol predmetom jednej a tej istej transakcie, mal by sa takýto prevod považovať za nezávislú platobnú službu.
83.
Podľa článku 7 ods. 1 smernice 2009/110/ES inštitúcia elektronického peňažníctva zabezpečí, v súlade s článkom 9 ods. 1 a 2 smernice 2007/64, finančné prostriedky, ktoré získala výmenou za vydané elektronické peniaze.
84.
Súhlasím s Komisiou, že pre inštitúciu elektronického peňažníctva to predstavuje povinnosť (
16
) zabezpečiť tieto finančné prostriedky až do hodnoty elektronických peňazí uložených na účtoch inštitúcie. Na druhej strane neexistuje podobná povinnosť zabezpečiť finančné prostriedky po tom, ako boli elektronické peniaze zamenené. Táto právna úprava môže byť založená na skutočnosti, že prevod finančných prostriedkov sa musí uskutočniť ihneď po tom, ako inštitúcia elektronického peňažníctva zamenila finančné prostriedky majiteľovi elektronických peňazí. Ak inštitúcia elektronického peňažníctva zadržiava zamenené finančné prostriedky dlhšie, článok 7 ods. 3 smernice 2009/110/ES stanovuje, že sa uplatňujú požiadavky na zabezpečenie stanovené v článku 9 smernice 2007/64. Z toho vyplýva, že finančné prostriedky musia byť zabezpečené tak, aby bolo možné poskytnúť nezávislú platobnú službu v súlade s ustanoveniami smernice 2007/64/ES.
85.
Vnútroštátny súd teda v návrhu na začatie prejudiciálneho konania dospel správne k záveru, že v rozsahu, v akom vydávanie elektronických peňazí zahŕňa tiež zámenu peňazí podľa článku 11 ods. 2 smernice 2009/110/ES, príslušná platobná služba (služba I) sa má považovať za platobnú transakciu, ktorá „súvisí s vydávaním elektronických peňazí“ v zmysle článkov 5 a 6 uvedenej smernice, keď sú zamenené finančné prostriedky prevedené na žiadosť majiteľa elektronických peňazí na bankový účet tretích osôb.
86.
Druhý prípad uvedený vnútroštátnym súdom sa týka platobnej služby, ktorou odberateľ (platiteľ) tovaru a/alebo služieb na pokyn dodávateľa zaplatí za tovar a/alebo služby tým, že prevedie finančné prostriedky inštitúcii elektronického peňažníctva (vydavateľovi elektronických peňazí), ktorá po prijatí finančných prostriedkov vydá elektronické peniaze v nominálnej hodnote prijatých finančných prostriedkov v prospech dodávateľa (majiteľa elektronických peňazí).
87.
Ako správne poznamenáva Komisia, poskytovanie platobných služieb, bez ohľadu na to, či súvisia alebo nesúvisia s vydávaním elektronických peňazí, sa má posudzovať z hľadiska inštitúcie elektronického peňažníctva.
88.
V danom prípade inštitúcia elektronického peňažníctva prijíma finančné prostriedky od odberateľa tovaru a/alebo služieb a prevádza ich dodávateľovi vydaním elektronických peňazí. V tomto prípade je platobná služba, v rámci ktorej inštitúcia elektronického peňažníctva prijíma finančné prostriedky a vydáva elektronické peniaze, nevyhnutnou na to, aby sa umožnilo samotné vydanie elektronických peňazí; nejde teda o nezávislú službu.
89.
Súhlasím preto s vnútroštátnym súdom, že skutočnosť, že odberatelia (platitelia) tovaru a/alebo služieb tým, že prevedú (vyplatia) finančné prostriedky žalobkyni (inštitúcii elektronického peňažníctva), nekonajú na účely vydania elektronických peňazí, ale na účely platby za tovar a/alebo služby, nie je významná. Títo odberatelia (platitelia) uskutočňujú príslušné platby žalobkyni za tovar a/alebo služby na pokyn prevádzkovateľa (zákazníka žalobkyne), ktorý uzatvoril dohodu so žalobkyňou, ktorá po prijatí príslušných finančných prostriedkov od kupujúcich ihneď vydá elektronické peniaze v nominálnej hodnote prijatých finančných prostriedkov. V dôsledku toho nie je cieľ odberateľov v rozpore s existenciou priamej súvislosti medzi platobnou transakciou a vydávaním elektronických peňazí.
90.
Zastávam preto názor, že dotknutá druhá platobná služba (služba II) sa má takisto považovať za činnosť, ktorá „súvisí s vydávaním elektronických peňazí“.
V. Návrh
91.
Z týchto dôvodov navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálnu otázku Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva) takto:
Článok 5 ods. 2 smernice 2009/110/ES zo 16. septembra 2009 o začatí a vykonávaní činností a dohľade nad obozretným podnikaním inštitúcií elektronického peňažníctva, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje smernica 2000/46/ES, sa má vykladať v tom zmysle, že za okolností, o aké ide v prejednávanej veci, sa za platobné služby súvisiace s vydávaním elektronických peňazí považujú platobné služby:
a)
ktorými majiteľ elektronických peňazí žiada inštitúciu elektronického peňažníctva, ktorá vydáva elektronické peniaze, aby uskutočnila jedinú transakciu zahrňujúcu zámenu elektronických peňazí a prevod finančných prostriedkov na bankový účet tretích osôb, a
b)
ktorými odberateľ (platiteľ) tovaru a/alebo služieb na žiadosť dodávateľa zaplatí za tento tovar a/alebo služby tým, že prevedie finančné prostriedky inštitúcii elektronického peňažníctva (vydavateľovi elektronických peňazí), ktorá po prijatí finančných prostriedkov vydá elektronické peniaze v nominálnej hodnote prijatých finančných prostriedkov v prospech dodávateľa (majiteľa elektronických peňazí).
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Aj napriek tomu, že sa tento výraz objavuje skôr v spojení s bitcoinom (STORRER, P.: Droit de la monnaie électronique. Paris, RB Édition, 2014, s. 23). Pozri poznámku pod čiarou 6 nižšie.
(
3
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 16. septembra 2009 o začatí a vykonávaní činností a dohľade nad obozretným podnikaním inštitúcií elektronického peňažníctva, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje smernica 2000/46/ES (Ú. v. EÚ L 263, 2009, s. 7, ďalej len „smernica 2009/110/ES“).
(
4
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 13. novembra 2007 o platobných službách na vnútornom trhu, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a ktorou sa zrušuje smernica 97/5/ES (Ú. v. EÚ L 319, 2007, s. 1, ďalej len „smernica 2007/64/ES“).
(
5
)	Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady o začatí a vykonávaní činností a dohľade nad obozretným podnikaním inštitúcií elektronického peňažníctva, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje smernica 2000/46/ES [KOM(2008) 0627 v konečnom znení].
(
6
)	Hoci sa mnohí (nesprávne) domnievajú, že tomu tak je. Ide skôr o virtuálne peniaze, ktoré „takisto nezodpovedajú definícii platobného prostriedku v zmysle menového a finančného zákonníka, najmä definícii elektronických peňazí, vzhľadom na to, že bitcoin sa nevydáva za… prijatie peňažných prostriedkov. Navyše v prípade bitcoinu nie je, na rozdiel od elektronických peňazí, zákonom zaručené preplatenie kedykoľvek a vo výške jeho nominálnej hodnoty“ (Banque de France, Les dangers liés au développement des monnaies virtuelles: l’exemple du bitcoin, Focus, č. 10, 5. december 2013).
(
7
)	Vysvetlená v článku 5 ods. 3 smernice 2009/110/ES.
(
8
)	Vysvetlené v článku 8 ods. 1 a 2 smernice 2007/64/ES.
(
9
)	Nebolo tomu tak ani v predchádzajúcej smernici [smernica 2000/46/ES Európskeho parlamentu a Rady z 18. septembra 2000 o začatí a vykonávaní činností a dohľade nad obozretným podnikaním inštitúcií elektronického peňažníctva (Ú. v. ES L 275, 2000, s. 39; Mim. vyd. 06/003, s. 343)]. Pozri napríklad VEREECKEN, M.: Monnaie électronique: commentaire des directives européennes. In: Euredia, č. 1, 2004, s. 43 – 79, ku ktorému uvádzam, že je často relevantný tiež pre ustanovenia (novej) smernice 2009/110/ES.
(
10
)	Je potrebné zdôrazniť, že táto príloha síce podrobne uvádza činnosti, ktoré sú vydavatelia elektronických peňazí oprávnení vykonávať, ale nevyjadruje sa k otázke, či tieto činnosti súvisia s vydávaním elektronických peňazí.
(
11
)	Pozri článok 11 ods. 1 a 2 smernice 2009/110/ES.
(
12
)	Platobná transakcia je definovaná v článku 4 ods. 5 smernice 2007/64/ES ako „úkon, ktorým je vklad, prevod alebo výber finančných prostriedkov, a to z podnetu platiteľa alebo príjemcu, bez ohľadu na akékoľvek súvisiace povinnosti medzi platiteľom a príjemcom“.
(
13
)	Pozri článok 5 návrhu Komisie [KOM(2008) 627 v konečnom znení], citovaný v poznámke pod čiarou 5 vyššie.
(
14
)	Pokiaľ ide o princíp zameniteľnosti, pozri predovšetkým POULLET, C. a VUITTON, R.: La remboursabilité de la monnaie électronique. In: Bulletin du Cercle François Laurent, č. 3, 2004, s. 93 – 147.
(
15
)	Pozri STORRER, P.: Droit de la monnaie électronique. Paris, RB Édition, 2014, s. 61 – 65. Pozri tiež LASSERRE CAPDEVILLE, J.: Le droit régissant le paiement par monnaie électronique en France. In: Revue Lamy Droit des affaires, č. 73, júl – august 2012, s. 93 – 97. Pokiaľ ide o Rakúsko, pozri GERHARTINGER, H.: Elektronisches Geld im österreichischen Bank‑ und Privatrecht. Wien, Köln, Bank Verlag, 2010. Pozri tiež BULEARCĂ, A.: Electronic Money, Means of Payment in Domestic and International Economic Exchanges. Statutory Changes at EU and EEA Level. In: SARARU, C.‑S. (ed.): Studies of Business Law: Recent Developments and Perspectives. Frankfurt am Main, Peter Lang, 2013, s. 195 – 210, ktorý sa zaoberá tiež prebratím smernice 2009/110/ES v Rumunsku.
(
16
)	Pri uplatnení metód uvedených v článku 9 ods. 1 písm. a), b) alebo c) smernice 2007/64/ES.