62022TO0706(01)
UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (druhá komora)
z 20. septembra 2023 (
*1
)
„Žaloba o neplatnosť – Verejné zdravie – Zrušenie určitých výnimiek týkajúcich sa zahrievaných tabakových výrobkov – Priama dotknutosť – Neexistencia osobnej dotknutosti – Neprípustnosť“
Vo veci T‑706/22,
Nicoventures Trading Ltd, so sídlom v Londýne (Spojené kráľovstvo), a ďalšie žalobkyne, ktorých mená sú uvedené v prílohe (
1
), v zastúpení: L. Van den Hende, M. Schonberg, J. Penz‑Evren a P. Wytinck, advokáti,
žalobkyne,
proti
Európskej
komisii, v zastúpení: H. van Vliet, A. Becker a F. van Schaik, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora),
v zložení: predsedníčka komory A. Marcoulli, sudcovia S. Frimodt Nielsen (spravodajca) a R. Norkus,
tajomník: V. Di Bucci,
so zreteľom na písomnú časť konania, najmä na rozhodnutie z 1. februára 2023, ktorým bol zamietnutý návrh žalobkýň na skrátené konanie,
so zreteľom na uznesenie z 2. februára 2023, Nicoventures Trading a i./Komisia (T‑706/22 R, neuverejnené, EU:T:2023:39), ktorým bol zamietnutý návrh na nariadenie predbežného opatrenia,
vydal toto
Uznesenie
1
Svojou žalobou založenou na článku 263 ZFEÚ žalobkyne, spoločnosť Nicoventures Trading Ltd a ďalšie právnické osoby, ktorých mená sú uvedené v prílohe, navrhujú zrušenie delegovanej smernice Komisie (EÚ) 2022/2100 z 29. júna 2022, ktorou sa mení smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/40/EÚ, pokiaľ ide o zrušenie určitých výnimiek týkajúcich sa zahrievaných tabakových výrobkov (Ú. v. EÚ L 283, 2022, s. 4, ďalej len „napadnutý akt“).
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Skupina British American Tobacco (ďalej len „skupina BAT“), do ktorej patria žalobkyne, vyrába a uvádza na trh tabakové výrobky, vrátane zahrievaných tabakových výrobkov. Jedna zo žalobkýň, Nicoventures Trading, bola založená v roku 2011 v rámci skupiny BAT, s cieľom zamerať sa výlučne na vývoj a uvádzanie na trh nehorľavých inovačných výrobkov, vrátane zahrievaných tabakových výrobkov. Nicoventures Trading predáva zahrievané tabakové výrobky skupiny BAT iným spoločnostiam skupiny, vrátane ostatných žalobkýň. Tieto spoločnosti zabezpečujú alebo majú v úmysle zabezpečiť distribúciu výrobkov Nicoventures Trading na trhu štrnástich členských štátov.
3
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/40/EÚ z 3. apríla 2014 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa výroby, prezentácie a predaja tabakových a súvisiacich výrobkov a o zrušení smernice 2001/37/ES (Ú. v. EÚ L 127, 2014, s. 1) upravuje uvádzanie tabakových výrobkov na trh. Na tento účel je jej cieľom aproximovať zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia členských štátov týkajúce sa najmä zložiek, označovania a balenia tabakových výrobkov.
4
Článok 7 ods. 1 a 7 smernice 2014/40 stanovuje, že členské štáty zakazujú uvádzanie tabakových výrobkov s charakteristickou arómou a tabakových výrobkov obsahujúcich arómy v akýchkoľvek ich zložkách na trh. Článok 7 ods. 12 uvedenej smernice predtým, ako bol zmenený napadnutým aktom, vynímal iné tabakové výrobky ako cigarety a tabak na vlastnoručné zhotovenie cigariet zo zákazov uvedených v odsekoch 1 a 7 tohto článku. Rovnako článok 11 ods. 1 prvý pododsek tejto smernice pred jeho zmenou napadnutým aktom stanovoval, že členské štáty môžu vyňať tabakové výrobky na fajčenie s výnimkou cigariet, tabak na vlastnoručné zhotovenie cigariet a tabak do vodnej fajky z určitých povinností v oblasti označovania tabakových výrobkov a povinného uvádzania určitých varovaní, informačných odkazov a kombinovaných zdravotných varovaní na obaloch. Okrem toho článok 7 ods. 12, ako aj článok 11 ods. 6 tejto smernice spresňujú, že Európska komisia prijme delegované akty s cieľom zrušiť tieto výnimky uvedené v článku 7 alebo možnosť udeliť výnimky uvedené v článku 11 pre konkrétnu kategóriu výrobkov, ak dôjde podľa správy Komisie k podstatnej zmene okolností.
5
Komisia 15. júna 2022 uverejnila správu týkajúcu sa stanovenia podstatnej zmeny okolností v prípade zahrievaných tabakových výrobkov v súlade so smernicou 2014/40.
6
V nadväznosti na túto správu Komisia 29. júna 2022 prijala napadnutý akt. Článok 1 napadnutého aktu zmenil článok 7 ods. 12 a článok 11 ods. 1 smernice 2014/40. S účinnosťou od 23. októbra 2023, dokedy musia byť transponované opatrenia stanovené v napadnutom akte, už zahrievané tabakové výrobky nebudú vyňaté zo zákazov týkajúcich sa aróm uvedených v článku 7 ods. 1 a 7 smernice 2014/40. Okrem toho od toho istého dátumu budú zahrievané tabakové výrobky na fajčenie, ktoré nie sú zakázané, podliehať rovnakým požiadavkám na označovanie obalov ako ostatné tabakové výrobky na fajčenie, ktoré nie sú vyňaté.
Návrhy účastníkov konania
7
Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnutý akt,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
8
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako neprípustnú,
–
uložil žalobkyniam povinnosť nahradiť trovy konania.
9
Žalobkyne vo svojich pripomienkach k námietke neprípustnosti navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
v prvom rade zamietol námietku neprípustnosti,
–
subsidiárne spojil rozhodnutie o námietke neprípustnosti s rozhodnutím vo veci samej,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
10
Podľa článku 130 ods. 1 a 7 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu môže Všeobecný súd, ak o to žalovaný požiada, rozhodnúť o neprípustnosti alebo nepríslušnosti pred prejednaním veci samej. Vzhľadom na to, že v prejednávanej veci Komisia navrhla, aby sa rozhodlo o neprípustnosti, Všeobecný súd, ktorý sa domnieva, že vec je dostatočne objasnená na základe písomností v spise, rozhodol o tomto návrhu bez ďalšieho konania.
11
Na podporu svojej námietky neprípustnosti Komisia uvádza, že žalobkyne nie sú napadnutým aktom priamo a osobne dotknuté.
O podmienkach prípustnosti žaloby
12
Podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ môže akákoľvek fyzická alebo právnická osoba podať žalobu proti aktom, ktoré sú jej určené alebo ktoré sa jej priamo a osobne týkajú, ako aj voči regulačným aktom, ktoré sa jej priamo týkajú a nevyžadujú vykonávacie opatrenia.
13
Na úvod treba pripomenúť, že na prejednávanú vec sa nevzťahuje posledný predpoklad stanovený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, čo je predpoklad, na ktorý sa navyše neodvolávajú ani žalobkyne, ani Komisia. Pojem „regulačné akty“ v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ treba chápať tak, že zahŕňa akýkoľvek všeobecne záväzný akt s výnimkou legislatívnych aktov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, body 60 a 61). V prejednávanej veci je napadnutý akt, ktorý vyžaduje všeobecne záväzné opatrenia, ako sú opatrenia uvedené v bodoch 4 a 6, a ktorý nebol prijatý v súlade s jedným z legislatívnych postupov uvedených v článku 289 ZFEÚ, regulačným aktom v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Článok 2 napadnutého aktu však stanovuje vykonávacie opatrenia, a to opatrenia na prebratie, ktorých prijatie prináleží členským štátom. Na predmetnú žalobu sa preto nemôže vzťahovať posledný predpoklad stanovený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ.
14
Okrem toho, keďže žalobkyne nie sú adresátkami napadnutého aktu, nie je na prejednávanú vec uplatniteľný ani prvý predpoklad článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Je preto potrebné určiť, či sa na žalobkyne vzťahuje druhý predpoklad článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, a to, či sú napadnutým aktom priamo a osobne dotknuté (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, body 35 až 37 a citovanú judikatúru). Navyše nespochybňujú, že tieto dve podmienky aktívnej legitimácie sú uplatniteľné na prejednávanú žalobu.
15
V tomto rámci, pokiaľ ide o tvrdenie žalobkýň, podľa ktorého sa prípustnosť žalôb podaných proti regulačným aktom musí posudzovať menej reštriktívne ako v prípade ostatných aktov, čo je tvrdenie, ktoré podľa ich názoru možno vyvodiť z rozsudku z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625), treba poznamenať, že v bode 57 tohto rozsudku Súdny dvor výslovne založil svoju analýzu na kategórii „regulačných aktov, neobsahujúcich vykonávacie opatrenia“, pričom ako bolo práve pripomenuté, napadnutý akt medzi nich nepatrí. Na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, Súdny dvor neuvádza, že analýza podmienok prípustnosti žaloby o neplatnosť, pokiaľ ide o kategóriu regulačných aktov vo všeobecnosti, musí byť predmetom menej reštriktívneho prístupu ako v ostatných prípadoch.
16
Cieľom zmeny zavedenej Lisabonskou zmluvou do článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ bolo totiž podrobiť súdnemu preskúmaniu prostredníctvom žaloby o neplatnosť určité všeobecne záväzné akty, ktoré môžu upravovať právne postavenie jednotlivcov, zatiaľ čo pred touto zmenou nemali títo jednotlivci možnosť napadnúť ich priamou žalobou s výnimkou toho, že by bola splnená podmienka týkajúca sa ich osobnej dotknutosti, ani prejudiciálnou otázkou týkajúcou sa posúdenia platnosti v prípade neexistencie vykonávacích opatrení. Na druhej strane táto zmena nemala žiadny vplyv na rozsah podmienok týkajúcich sa aktívnej legitimácie fyzických a právnických osôb, keďže tieto podmienky zostali uplatniteľné (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, body 70 a 71).
17
Treba teda preskúmať, či je Komisia oprávnená odvolávať sa na to, že žalobkyne nie sú napadnutým aktom ani priamo, ani osobne dotknuté.
O priamej dotknutosti
18
Komisia tvrdí, že podľa ustálenej judikatúry na to, aby bola žalobkyňa považovaná za priamo dotknutú v zmysle článku 263 ZFEÚ, je potrebné, aby napadnuté opatrenie jednak vyvolávalo priame účinky na jej právne postavenie a jednak neponechávalo žiadnu mieru voľnej úvahy jeho adresátom povereným jeho uplatňovaním, pričom toto uplatňovanie má čisto automatický charakter a vyplýva zo samotnej právnej úpravy Európskej únie bez uplatnenia iných sprostredkujúcich ustanovení.
19
V prvom rade žalobkyne nepreukázali, že napadnutý akt má negatívny vplyv na ich právne postavenie. Predovšetkým treba zohľadniť, že zákazníci žalobkýň už majú k dispozícii zahrievacie zariadenia, ktoré uvádzajú na trh, a že ich budú môcť naďalej používať na spotrebu zahrievaných tabakových výrobkov, ktoré nebudú napadnutým aktom zakázané. Napadnutý akt totiž nemá za následok zákaz zahrievaných tabakových výrobkov, ale úpravu povolených zložiek a údajov, ktoré musia byť uvedené na obaloch. Jediným účinkom napadnutého aktu je teda podriadiť zahrievané tabakové výrobky všeobecným pravidlám o zložení a označovaní, ktorým podliehajú napríklad cigarety a tabak na vlastnoručné zhotovenie cigariet.
20
V druhom rade Komisia tvrdí, že tvrdenia uvádzané žalobkyňami s cieľom preukázať ich priamu dotknutosť nemajú právnu, ale skutkovú povahu. Argumentujú tak pravdepodobným ušlým ziskom, ale nepreukázali, že napadnutý akt má priame účinky na ich právne postavenie.
21
V treťom rade aj za predpokladu, že by napadnutý akt mal priame účinky na právne postavenie žalobkýň, treba konštatovať, že tento vplyv by bol nepriamy. Akýkoľvek budúci, prípadný a čisto špekulatívny účinok by totiž nevyplýval z nadobudnutia účinnosti napadnutého aktu, ale z rozhodnutí prijatých členskými štátmi. V prejednávanej veci na to, aby mal napadnutý akt účinky na právne postavenie žalobkýň, vyžaduje opatrenia na prebratie, takže jeho vykonanie nemá úplne automatickú povahu požadovanú judikatúrou.
22
Vo štvrtom rade sa prejednávaná vec odlišuje od veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada (C‑348/20 P, EU:C:2022:548). Smernica, o ktorú išlo v tejto veci, totiž upravuje práva hospodárskych subjektov, zatiaľ čo napadnutý akt stanovuje všeobecne záväzné pravidlá uplatniteľné na výrobky.
23
Žalobkyne toto tvrdenie spochybňujú a tvrdia, že sú napadnutým aktom priamo dotknuté.
24
Podľa ustálenej judikatúry požiadavka, podľa ktorej sa musí opatrenie, ktoré je predmetom žaloby, priamo týkať fyzickej osoby alebo právnickej osoby, si vyžaduje splnenie dvoch kumulatívnych podmienok, a to konkrétne po prvé, aby sporné opatrenie priamo ovplyvňovalo právne postavenie tejto osoby, a po druhé, aby neponechávalo žiadnu mieru voľnej úvahy jeho adresátom povereným jeho uplatňovaním, keďže má úplne automatický charakter a vyplýva zo samotnej právnej úpravy Únie bez uplatnenia iných sprostredkujúcich ustanovení (pozri rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 43 a citovanú judikatúru).
25
Žalobu o neplatnosť upravenú v článku 263 ZFEÚ možno podať proti všetkým opatreniam prijatým inštitúciami, ktoré majú vyvolávať záväzné právne účinky, bez ohľadu na ich formu. Pri určení, či akt vyvoláva takéto účinky, je potrebné zamerať sa na podstatu tohto aktu a posúdiť tieto účinky podľa objektívnych kritérií, akými je obsah uvedeného aktu, a prípadne zohľadniť kontext, v akom bol tento akt prijatý, ako aj právomoci inštitúcie, ktorá je jeho autorom. Spôsobilosť aktu vyvolať priamo účinky na právne postavenie fyzickej alebo právnickej osoby teda nemožno posudzovať len na základe skutočnosti, že akt má formu smernice (pozri rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, body 62 až 64 a citovanú judikatúru).
26
Každý akt, či už má regulačnú alebo inú povahu, sa môže v zásade priamo týkať jednotlivca, a teda vyvolať priamo účinky na právne postavenie fyzickej alebo právnickej osoby, bez ohľadu na to, či vyžaduje vykonávacie opatrenia, vrátane, pokiaľ ide o smernicu, opatrení na prebratie. V prípade, že má smernica takéto účinky, okolnosť, že opatrenia na prebratie tejto smernice boli prijaté alebo ešte len majú byť prijaté, nie je ako taká relevantná, keďže tieto opatrenia na prebratie nespochybňujú priamu povahu vzťahu existujúceho medzi touto smernicou a týmito účinkami. Je to tak pod podmienkou, že uvedená smernica neponecháva členským štátom žiadnu mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o uloženie uvedených účinkov tomuto jednotlivcovi (rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 74).
27
Ako bolo uvedené v bodoch 4 a 6 vyššie, účinkom napadnutého aktu je zákaz uvádzania zahrievaných tabakových výrobkov s charakteristickou arómou na trh a podriadenie zahrievaných tabakových výrobkov na fajčenie bez charakteristickej arómy rovnakým povinnostiam označovania, akým podliehajú niektoré iné tabakové výrobky na fajčenie, a to cigarety, tabak na vlastnoručné zhotovenie cigariet a tabak do vodnej fajky. Podľa článku 2 napadnutého aktu sú členské štáty povinné prijať do 23. októbra 2023 opatrenia na prebratie potrebné na uplatnenie týchto nových zákazov a povinností.
28
Preto subjekty, ktoré tak ako žalobkyne uvádzajú na trh alebo majú v úmysle uvádzať na trh zahrievané tabakové výrobky s charakteristickou arómou, sú v ich právnej situácii dotknuté, keďže toto uvádzanie na trh sa stane nezákonným. Tieto subjekty budú mať tiež povinnosť uvádzať na obaloch nezakázaných tabakových výrobkov na fajčenie rovnaké zdravotné varovania ako tie, ktoré musia byť uvedené na niektorých iných obaloch tabakových výrobkov na fajčenie. Na žalobkyne sa tak vzťahuje zákaz a povinnosti vyplývajúce priamo z napadnutého aktu bez ohľadu na skutočnosť, že tento akt vyžaduje vykonávacie opatrenia, konkrétne opatrenia na prebratie. Podmienka, podľa ktorej sa akt, ktorý je predmetom žaloby, musí priamo týkať žalobkyne, a podmienka, podľa ktorej takýto akt nesmie vyžadovať vykonávacie opatrenia, totiž nemožno zamieňať (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, body 71 a 72). V prejednávanej veci sú však opatrenia na prebratie stanovené napadnutým aktom potrebné len na úplné uplatnenie uvedených zákazov a povinností v právnych poriadkoch členských štátov bez toho, aby mali členské štáty vlastnú mieru voľnej úvahy, keďže napadnutý akt v tejto súvislosti neponecháva členským štátom žiadnu mieru voľnej úvahy. Žalobkyne sa teda musia považovať za priamo dotknuté napadnutým aktom.
29
Žiadne z tvrdení Komisie nemôže tieto posúdenia spochybniť.
30
Po prvé Komisia síce tvrdí, že účinkom napadnutého aktu nie je zákaz uvádzania zahrievaných tabakových výrobkov na trh, ale len úprava ich zloženia zákazom charakteristických aróm. V tejto súvislosti stačí poznamenať, že žalobkyne uvádzajú na trh zahrievané tabakové výrobky s charakteristickými arómami a po uplynutí lehoty na prebratie stanovenej napadnutým aktom budú tejto možnosti zbavené. Komisia preto nemôže tvrdiť, že napadnutý akt iba upravuje zloženie uvedených výrobkov a nie sú ním dotknuté práva subjektov.
31
Po druhé Komisia uvádza, že žalobkyne predkladajú tvrdenia týkajúce sa skôr dotknutosti vo vzťahu k ich skutkovej situácii než vo vzťahu k ich právnemu postaveniu. Okolnosť, že žalobkyne tvrdia, že bola dotknutá ich skutková situácia, pričom poukazujú na význam zahrievaných tabakových výrobkov s charakteristickými arómami na celkovom objeme ich predaja, trhovom podiele a investíciách, ktoré uskutočnili, však neznamená, že ich právne postavenie nemôže byť tiež dotknuté.
32
Po tretie podľa Komisie sú účinky napadnutého aktu na právne postavenie žalobkýň nanajvýš nepriame z dôvodu, že stanovuje opatrenia na prebratie. V tejto súvislosti, ako bolo uvedené v bode 28 vyššie, napadnutý akt neponecháva členským štátom žiadnu mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o zákaz zahrievaných tabakových výrobkov s charakteristickými arómami a povinnosť označovať zahrievané tabakové výrobky, ktoré nie sú zakázané.
33
Z toho vyplýva, že námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou, založenú na tom, že žalobkyne nie sú napadnutým aktom priamo dotknuté, je potrebné zamietnuť.
O osobnej dotknutosti
34
Komisia tvrdí, že žalobkyne musia preukázať, že napadnutý akt sa ich osobne týka. Keďže nie sú adresátmi, môžu byť osobne dotknuté len vtedy, ak sa ich napadnutý akt týka z dôvodu určitých vlastností, ktoré sú pre ne príznačné, alebo faktickej situácie, ktorá ich vymedzuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ich individualizuje obdobným spôsobom, akým by boli individualizovaní adresáti. Komisia spochybňuje, že je to tak.
35
Žalobkyne tvrdia, že sú napadnutým aktom osobne dotknuté. V tejto súvislosti tvrdia, že sa nachádzajú v situácii, o ktorú ide v rozsudku z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, EU:C:1963:17), kde je právny subjekt dotknutý z dôvodu jeho určitých osobitných vlastností alebo faktickej situácie, ktorá ho vymedzuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ho individualizuje obdobným spôsobom, akým by bol individualizovaný adresát rozhodnutia. Podľa ich názoru je to tak v prípade dvoch skupín dôvodov uvedených v judikatúre Súdneho dvora. Na jednej strane patria do uzavretej skupiny subjektov. Na druhej strane napadnutý akt môže podstatne ovplyvniť ich postavenie na trhu.
36
Hoci všeobecne záväzné akty v zásade môžu napadnúť iba privilegovaní žalobcovia uvedení v článku 263 druhom a treťom odseku ZFEÚ, takéto akty sa môžu za určitých okolností osobne týkať určitých fyzických alebo právnických osôb, a preto majú vo vzťahu k nim povahu rozhodnutia. Tento prípad nastane vtedy, keď sa predmetný akt týka fyzickej alebo právnickej osoby z dôvodu jej určitých osobitných vlastností alebo faktickej situácie, ktorá ju vymedzuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ju individualizuje obdobným spôsobom, akým by bol individualizovaný adresát (rozsudok z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia, 25/62, EU:C:1963:17, s. 223, pozri tiež rozsudok z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Komisia, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, body 35 a 36 a citovanú judikatúru).
37
Všeobecnú záväznosť, a teda normatívnu povahu určitého aktu, totiž nemôže spochybniť možnosť viac či menej presne stanoviť počet alebo dokonca identitu právnych subjektov, na ktoré sa v danom okamihu uplatňuje, pokiaľ je nesporné, že k tomuto uplatneniu dochádza v objektívnej právnej a skutkovej situácii vymedzenej týmto aktom, ktorá súvisí s účelom tohto aktu (pozri rozsudok z 18. mája 1994, Codorniu/Rada, C‑309/89, EU:C:1994:197, bod 18 a citovanú judikatúru).
38
Na úvod treba poznamenať, že hoci žalobkyne navrhujú zrušenie napadnutého aktu v celom rozsahu, sústreďujú svoje tvrdenia na dôsledky, ktoré má zákaz zahrievaných tabakových výrobkov s jednou alebo viacerými charakteristickými arómami na ich skutkovú situáciu.
39
V prvom rade žalobkyne tvrdia, že patria do uzavretej kategórie hospodárskych subjektov, ktoré boli pri prijímaní napadnutého aktu identifikovateľné a skutočne identifikované. Do kategórie subjektov osobne dotknutých napadnutým aktom patria tie, ktoré v čase prijatia tohto aktu uvádzali na trh alebo mali povolenia na uvádzanie na trh vo vzťahu k výrobkom, ktoré sú teraz predmetom obmedzenia. Podľa žalobkýň boli subjekty patriace do tohto okruhu identifikovateľné v čase prijatia napadnutého aktu, pretože všetky mali povolenia na predaj zahrievaných tabakových výrobkov s charakteristickými arómami, ktoré im vydali členské štáty alebo v tejto súvislosti podali žiadosti. Okruh je uzavretý, pretože z dôvodu zákazu predmetných výrobkov by sa nemal rozširovať. Tento okruh je navyše obmedzený z dôvodu malého počtu subjektov, ktoré sú jeho súčasťou, pretože zahŕňa len dve skupiny podnikov s významnými trhovými podielmi. Napokon na rozdiel od tvrdení Komisie sa ich situácia odlišuje od podnikov nachádzajúcich sa na vstupe a na výstupe výrobného a distribučného reťazca predmetných výrobkov.
40
Je nesporné, že Súdny dvor pripustil, že právnická osoba, ktorá je nositeľom práva duševného vlastníctva, môže byť osobne dotknutá legislatívnym aktom, ktorý má upravovať súbor právnych subjektov vymedzený všeobecne a abstraktne a ktorý má osobitný nepriaznivý účinok (rozsudok z 18. mája 1994, Codorniu/Rada, C‑309/89, EU:C:1994:197, body 19 až 23).
41
Rovnako bola vyhlásená za prípustnú žaloba proti všeobecne záväznému opatreniu podaná podnikmi, ktoré sú nositeľmi nadobudnutých práv, napríklad z dôvodu, že opatrenie zasahovalo do výkonu platnej zmluvy (rozsudok zo 17. januára 1985, Piraiki‑Patraiki a i./Komisia, 11/82, EU:C:1985:18, bod 31) alebo do výlučných vysielacích práv umožňujúcich považovať nositeľov týchto práv, ktorí sú v čase prijatia napadnutého aktu jasne identifikovateľní ako súčasť „úzkeho okruhu“ (rozsudok z 13. marca 2008, Komisia/Infront WM, C‑125/06 P, EU:C:2008:159, body 71 až 77), alebo spochybňovalo kladné rozhodnutie týkajúce sa schémy štátnej pomoci, z ktorej mali prospech žalobcovia (rozsudok z 27. februára 2014, Stichting Woonpunt a i./Komisia, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, body 59 až 63).
42
Na preukázanie, že patria do úzkeho okruhu v zmysle už citovanej judikatúry, sa žalobkyne v podstate odvolávajú jednak na skutočnosť, že príslušným orgánom predložili vyhlásenia stanovené v článku 5 smernice 2014/40 a oznámenia stanovené v článku 19 tejto smernice, pokiaľ ide o zahrievané tabakové výrobky s charakteristickými arómami, a jednak na skutočnosť, že niektoré z nich získali povolenia na uvádzanie zahrievaných tabakových výrobkov s charakteristickými arómami na trh v členských štátoch, ktoré zaviedli systém povolení v súlade s článkom 19 ods. 3 tejto smernice. Bez toho, aby Komisia spochybňovala tieto skutočnosti, usudzuje, že nie sú dostatočné na individualizáciu žalobkýň obdobným spôsobom ako by bol individualizovaný adresát rozhodnutia.
43
V tejto súvislosti smernica 2014/40 stanovuje potrebu vypracovať spoločný formát nahlasovania zložiek obsiahnutých v tabakových výrobkoch a emisií určitých toxických látok, ktoré tieto výrobky uvoľňujú (odôvodnenia 13 až 15), ako aj povinnosť výrobcov a dovozcov predložiť oznámenie o nových kategóriách tabakových výrobkov bez toho, aby bola dotknutá právomoc členských štátov zakázať alebo povoliť takéto nové kategórie výrobkov (odôvodnenie 34). Tieto zásady sú vykonané článkami 5 a 19 smernice 2014/40. Zo všetkých týchto ustanovení však vyplýva, že výrobcovia a dovozcovia môžu uvádzať na trh len tabakové výrobky, ktoré spĺňajú požiadavky uvedenej smernice a ktoré boli predmetom vyhlásení a oznámení stanovených touto smernicou, prípadne povolení stanovených členskými štátmi, ktoré zaviedli systém povoľovania. Požiadavky stanovené smernicou sa okrem uvedenia zložiek a emisií týkajú najmä absencie zakázaných zložiek a predloženia požadovaných štúdií, týkajúcich sa najmä toxicity, návykovosti, atraktívnosti a vplyvu na spotrebu dotknutého výrobku. Takéto požiadavky tak predstavujú všeobecné a abstraktné kritériá uplatniteľné na všetkých, ktorí tabakový výrobok uvádzajú na trh alebo ho majú v úmysle uvádzať na trh.
44
Je preto potrebné preskúmať, či predloženie uvedených vyhlásení a oznámení alebo držba uvedených povolení postačuje na individualizáciu žalobkýň alebo niektorých z nich obdobným spôsobom, akým by bol individualizovaný adresát rozhodnutia.
45
Po prvé samotná skutočnosť, že subjekty, ktoré podali vyhlásenie alebo oznámenie alebo ktoré majú povolenie, boli identifikovateľné v čase prijatia napadnutého aktu, nestačí na preukázanie, že sú osobne dotknuté, ak sa tento akt uplatňuje na základe všeobecných a abstraktných úvah (pozri rozsudok zo 16. decembra 2011, Enviro Tech Europe a Enviro Tech International/Komisia, T‑291/04, EU:T:2011:760, bod 104 a citovanú judikatúru) a že Komisia nebola povinná pri prijímaní napadnutého aktu osobitne zohľadniť ich situáciu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. marca 2010, Arcelor/Parlament a Rada, T‑16/04, EU:T:2010:54, bod 102 a citovanú judikatúru).
46
Po druhé nemôže obstáť ani tvrdenie spochybňované Komisiou, podľa ktorého sa sporný akt týka len malého počtu podnikov. Treba totiž pripomenúť, že fyzická alebo právnická osoba môže byť osobne dotknutá všeobecne záväzným ustanovením len vtedy, ak sa jej týka na základe jej určitých osobitných vlastností alebo na základe skutkovej situácie, ktorá ju charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ju individualizuje obdobným spôsobom ako adresáta rozhodnutia. Na druhej strane počet fyzických alebo právnických osôb, ktorých sa takýto akt týka, nie je rozhodujúci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. apríla 2004, Komisia/Jégo‑Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, body 43 až 46 a citovanú judikatúru).
47
Po tretie na rozdiel od tvrdení Komisie, keďže povolenia udelené na základe smernice 2014/40 sa týkajú uvádzania na trh tabakových výrobkov, ktoré spĺňajú požiadavky uvedenej smernice, niet pochýb o tom, že absolútny zákaz uvádzania zahrievaných tabakových výrobkov s charakteristickými arómami na trh, vyplývajúci z napadnutého aktu, bude mať nevyhnutne za následok spochybnenie povolení niektorých žalobkýň. Nemožno sa však domnievať, že tieto povolenia charakterizujú a individualizujú postavenie ich držiteľov vo vzťahu k napadnutému aktu spôsobom, ako keby boli jeho adresátmi. Navyše uvedené povolenia nepriznávajú svojim držiteľom práva porovnateľné s právami, ktoré mali žalobkyne vo veciach uvedených v bodoch 40 a 41 vyššie.
48
V prvom rade totiž účinky napadnutého aktu vznikajú rovnako tak vo vzťahu k subjektom, ktoré získali povolenie v členských štátoch, ktoré zaviedli povoľovací mechanizmus v súlade s článkom 19 ods. 3 smernice 2014/40, pokiaľ ide o zahrievané tabakové výrobky s charakteristickými arómami, ako aj vo vzťahu k subjektom, ktoré urobili vyhlásenia podľa článku 5 tejto smernice alebo oznámenia stanovené v článku 19 tejto smernice, pokiaľ ide o tie isté výrobky, alebo vo vzťahu k subjektom, ktoré ešte nezískali povolenie alebo nepodali vyhlásenie alebo oznámenie, ale ktoré zamýšľajú uviesť takéto výrobky na trh. Žiadny zo subjektov nachádzajúcich sa v týchto situáciách teda nie je vo vzťahu k napadnutému aktu individualizovaný.
49
Ďalej, ako bolo uvedené v bode 43 vyššie, povolenia, ako aj vyhlásenia alebo oznámenia spĺňajú objektívne požiadavky týkajúce sa tabakových výrobkov stanovené smernicou 2014/40, ktoré sú stanovené pre všetky subjekty všeobecným a abstraktným spôsobom. Z toho vyplýva, že povolenia vydané členskými štátmi nie sú výlučné, ale sú udeľované len na základe zhody výrobkov, pričom z vyhlásení alebo oznámení subjektov nevyplýva žiadna výlučnosť.
50
Napokon smernica 2014/40 stanovuje, že rôzne delegované akty môžu spresniť alebo zmeniť podmienky uvádzania tabakových výrobkov patriacich do jej pôsobnosti na trh. Je to tak najmä v súvislosti so zrušením výnimky, o ktorú ide v prejednávanej veci, pokiaľ ide o článok 7 ods. 12 uvedenej smernice. Z toho vyplýva, že povolenia na uvádzanie zahrievaných tabakových výrobkov s charakteristickými arómami na trh, ktoré majú niektoré žalobkyne, nemožno považovať za nadobudnuté na dobu neurčitú, rovnako ako právo uvádzať takéto výrobky na trh na základe vyhlásenia alebo oznámenia.
51
Po štvrté okolnosť, na ktorú sa odvolávajú žalobkyne v odpovedi na námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou, že výrobcovia a dovozcovia zahrievaných tabakových výrobkov s charakteristickou arómou sa vzhľadom na napadnutý akt nenachádzajú v rovnakej situácii ako odvetvia nachádzajúce sa na vstupe a na výstupe výrobného a distribučného reťazca, je irelevantná pokiaľ ide o otázku, či žalobkyne patria do úzkeho okruhu v zmysle judikatúry uvedenej v bode 41 vyššie. Na to, aby žalobkyne preukázali, že sú napadnutým aktom osobne dotknuté, totiž nemusia preukázať, že sú dotknuté iným spôsobom ako ostatné subjekty, ale že sú dotknuté z dôvodu ich špecifickej vlastnosti alebo skutkovej situácie, ktorá ich odlišuje rovnakým spôsobom ako adresáta rozhodnutia (pozri v tomto zmysle uznesenie z 12. decembra 2003, Bactria/Komisia, C‑258/02 P, EU:C:2003:675, bod 34 a citovanú judikatúru).
52
Z vyššie uvedeného vyplýva, že povolenia, vyhlásenia a oznámenia, na ktoré sa žalobkyne odvolávajú, nepreukazujú, že sú napadnutým aktom osobne dotknuté.
53
V druhom rade žalobkyne tvrdia, že napadnutý akt podstatne zasahuje do ich konkurenčného postavenia. V tejto súvislosti tvrdia, že majú na trhu zahrievaných tabakových výrobkov nezanedbateľný podiel, výrobky, na ktoré sa vzťahuje zákaz, predstavujú veľmi veľkú časť ich predajov a na vývoj predmetných výrobkov vynaložili značné investičné náklady.
54
Preto aby niektoré subjekty boli hospodársky viac dotknuté všeobecne záväzným aktom ako iné, nepostačuje na to, aby ich to individualizovalo oproti týmto iným subjektom, keďže uplatnenie tohto aktu sa vykonáva v závislosti od objektívne určenej situácie (pozri rozsudok z 2. marca 2010, Arcelor/Parlament a Rada, T‑16/04, EU:T:2010:54, bod 106 a citovanú judikatúru).
55
Okrem toho samotná okolnosť, že fyzická alebo právnická osoba môže v dôsledku novej právnej úpravy stratiť významný zdroj príjmov, nepreukazuje, že sa nachádza v osobitnej situácii, a nestačí na preukázanie toho, že sa jej táto nová právna úprava osobne týka, táto osoba musí totiž predložiť dôkaz o okolnostiach, na základe ktorých možno dôjsť k záveru, že údajne spôsobená ujma ju individualizuje vo vzťahu ku všetkým ostatným hospodárskym subjektom, ktoré sú dotknuté uvedenou právnou úpravou rovnakým spôsobom ako ona (pozri v tomto zmysle uznesenie z 29. júna 2006, Nürburgring/Parlament a Rada, T‑311/03, neuverejnené, EU:T:2006:179, body 65 a 66 a citovanú judikatúru).
56
Z vyššie uvedeného vyplýva, že žalobkyne nemôžu dôvodne tvrdiť, že sú napadnutým aktom osobne dotknuté, a preto musí byť žaloba zamietnutá ako neprípustná.
O návrhoch na vstup vedľajších účastníkov do konania
57
Podaniami doručenými do kancelárie Všeobecného súdu 16. februára a 8. marca 2023 Rada Európskej únie a Francúzska republika požiadali o vstup do konania ako vedľajší účastníci na podporu návrhov Komisie.
58
Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 8. marca 2023 podali aj spoločnosti Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL a Philip Morris Ltd návrh na vstup do konania ako vedľajší účastníci na podporu žalobkýň.
59
Podľa článku 142 ods. 2 rokovacieho poriadku sa vedľajšie účastníctvo stane bezpredmetným, najmä ak je žaloba vyhlásená za neprípustnú. Vzhľadom na to, že v prejednávanej veci bola žaloba zamietnutá ako neprípustná, konanie o návrhoch na vstup vedľajšieho účastníka do konania sa zastavuje.
O trovách
60
Po prvé podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyne nemali úspech vo veci, treba im uložiť povinnosť znášať ich vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii, v súlade s jej návrhmi, s výnimkou trov konania týkajúcich sa návrhov na vstup vedľajšieho účastníka do konania.
61
Po druhé podľa článku 144 ods. 10 rokovacieho poriadku ak sa hlavné konanie skončí predtým, ako sa rozhodne o návrhu na vstup vedľajšieho účastníka do konania, tento navrhovateľ a hlavní účastníci konania znášajú svoje vlastné trovy konania spojené s návrhom. V prejednávanej veci žalobkyne, Komisia, Francúzska republika, Rada, Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania a Philip Morris znášajú svoje vlastné trovy konania spojené s návrhom na vstup vedľajšieho účastníka do konania.
62
Po tretie v súlade s článkom 158 ods. 5 rokovacieho poriadku sa v uznesení z 2. februára 2023, Nicoventures Trading a i./Komisia (T‑706/22 R, neuverejnené, EU:T:2023:39), ktorým sa končí konanie o nariadení predbežného opatrenia, určilo, že o trovách konania sa rozhodne v rozhodnutí Všeobecného súdu vo veci samej. Keďže žalobkyne nemali úspech tak v konaní o nariadení predbežného opatrenia, ako aj v konaní vo veci samej, treba im uložiť povinnosť nahradiť trovy konania o nariadení predbežného opatrenia v súlade s návrhmi Komisie.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora)
rozhodol takto:
1.
Žaloba sa zamieta ako neprípustná.
2.
Konanie o návrhoch Francúzskej republiky, Rady Európskej únie, spoločností Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL a Philip Morris Ltd na vstup vedľajšieho účastníka do konania sa zastavuje.
3.
Nicoventures Trading Ltd a ďalšie žalobkyne, ktorých mená sú uvedené v prílohe, znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Európska komisia, s výnimkou trov, ktoré súvisia s návrhmi na vstup vedľajšieho účastníka do konania.
4.
Nicoventures Trading a ďalšie žalobkyne, ktorých mená sú uvedené v prílohe, Komisia, Francúzska republika, Rada, Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania a Philip Morris znášajú svoje vlastné trovy konania, ktoré súvisia s návrhmi na vstup vedľajšieho účastníka do konania.
5.
Nicoventures Trading a ďalšie žalobkyne, ktorých mená sú uvedené v prílohe, znášajú trovy konania o nariadení predbežného opatrenia.
V Luxemburgu 20. septembra 2023.
Tajomník
V. Di Bucci
Predsedníčka komory
A. Marcoulli
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.
(
1
)	Zoznam ďalších žalobkýň je pripojený iba k zneniu doručenému účastníkom konania.