Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. KOKOTT
fremsat den 16. april 2026 (1)
Forenede sager C-27/25 og C-356/25
SU
og Wild Ireland Defence CLG
mod
An Coimisiún Pleanála, tidligere An Bord Pleanála, m.fl.,
procesdeltager:
Knocknamona Windfarm Limited
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (appeldomstol, Irland))
og
Paddy Massey
mod
An Coimisiún Pleanála, tidligere An Bord Pleanála, m.fl.,
procesdeltager:
Curns Energy Limited
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court (ret i første instans, Irland))
» Præjudiciel forelæggelse – direktiv 92/43/EØF – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 2009/147/EF – beskyttelse af vilde fugle – særligt beskyttede områder – vurdering af planer eller projekter, som kan påvirke et beskyttet område væsentligt, under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne lokalitet – indledende vurdering af, om en miljøvurdering er nødvendig – manglende fastsættelse af lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger «
I.      Baggrund
1.        Habitatdirektivets (2) artikel 6, stk. 3, første punktum, kræver, at medlemsstaterne ex ante skal vurdere, om planer og projekter kan påvirke Natura 2000-områder væsentligt. Genstanden for vurderingen er foreneligheden af disse planer og projekter med bevaringsmålsætningerne
for områder. Men er en sådan vurdering overhovedet mulig, hvis medlemsstaterne ikke har fastlagt specifikke bevaringsmålsætninger for det pågældende område? Og er sådanne lokalitetsspecifikke
bevaringsmålsætninger også en betingelse for den indledende vurdering, screeningen, af, om det er nødvendigt med en fuldstændig vurdering af foreneligheden? Disse spørgsmål er genstand for de to foreliggende sager.
2.        Med henblik på disse vurderinger kan bevaringsmålsætninger nemlig til nød også identificeres på en anden måde end ved en lokalitetsspecifik
fastlæggelse. Det behøver ikke nødvendigvis at føre til en forringelse af beskyttelsen; tværtimod kan omfanget af beskyttelsen sågar være bredere, før der fastsættes specifikke bevaringsmålsætninger, der indeholder en afvejning af forskellige målsætninger og andre hensyn. Habitatdirektivet giver også mulighed for at foretage vurderinger af foreneligheden på dette grundlag, i det mindste i en overgangsperiode.
3.        Spørgsmålet om, hvorvidt fastlæggelsen af lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger ikke desto mindre er en forudsætning for vurderingen af foreneligheden og screeningen, har ikke kun
proceduremæssig betydning. Det er nemlig tvivlsomt, om medlemsstaternes myndigheder overhovedet må godkende en plan eller et projekt, hvis de ikke kan gennemføre screeningen eller – hvis det er nødvendigt – vurderingen, fordi der ikke foreligger bevaringsmålsætninger. Disse myndigheders tilslutning forudsætter nemlig i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, andet punktum, en sådan vurdering. Dette er et problem, som kan berøre rigtig mange projekter i Unionen, da det er tvivlsomt, i hvilket omfang og i givet fald hvornår medlemsstaterne har fastlagt lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger.
II.    Retsforskrifter
A.      Fugledirektivet
4.        Det aktuelt gældende fugledirektiv (3) er en kodificeret udgave af et ældre direktiv fra 1979 (4), hvorved det daværende Europæiske Økonomiske Fællesskab for første gang vedtog regler om naturbeskyttelse. For så vidt som det er relevant for den foreliggende sag, er de to udgaver imidlertid – så vidt det fremgår – identiske.
5.        Fugledirektivets artikel 4 fastsætter, at der skal udpeges særligt beskyttede områder for fugle:
»1.      For arter, som er anført i bilag I, træffes der særlige beskyttelsesforanstaltninger med hensyn til deres levesteder for at sikre, at de kan overleve og formere sig i deres udbredelsesområde.
I denne forbindelse tages der hensyn til:
a)      arter, der trues af udslettelse
b)      arter, der er følsomme over for bestemte ændringer af deres levesteder
c)      arter, der anses for sjældne, fordi bestanden er ringe eller den lokale udbredelse begrænset
d)      andre arter, der kræver speciel opmærksomhed på grund af deres levesteders særlige beskaffenhed.
Ved vurderinger i forbindelse hermed skal der tages hensyn til tendenser og variationer vedrørende bestandens størrelse.
Medlemsstaterne udlægger som særligt beskyttede områder navnlig sådanne områder, som med hensyn til antal og udstrækning er bedst egnede til beskyttelse af disse arter, idet der tages hensyn til behovet for at beskytte arterne i det geografiske sø- og landområde, hvor dette direktiv finder anvendelse.
2.      Under hensyn til beskyttelsesbehovene i det geografiske sø- og landområde, hvor dette direktiv finder anvendelse, træffer medlemsstaterne tilsvarende foranstaltninger med hensyn til regelmæssigt tilbagevendende trækfuglearter, som ikke er anført i bilag I, for så vidt angår de pågældende arters yngle-, fjerskifte- og overvintringsområder samt rasteområderne inden for deres trækruter. Med henblik herpå er medlemsstaterne i særlig grad opmærksomme på, at vådområderne, og især vådområder af international betydning, beskyttes.
3.      […]
4.      Medlemsstaterne træffer egnede foranstaltninger med henblik på i de i stk. 1 og 2 nævnte beskyttede områder at undgå forurening eller forringelse af levestederne samt forstyrrelse af fuglene, i det omfang en sådan forurening, forringelse eller forstyrrelse har væsentlig betydning for formålet med denne artikel. Medlemsstaterne bestræber sig på at undgå forurening eller forringelse af levesteder også uden for disse beskyttede områder.«
B.      Habitatdirektivet
6.        Habitatdirektivet fra 1992 udvider anvendelsesområdet for den EU-retlige naturbeskyttelse til andre dyre- og plantearter og til bestemte naturtyper og integrerer delvist det ældre fugledirektiv.
7.        Bevaringsmålsætninger nævnes i ottende og tiende betragtning til habitatdirektivet:
»[D]e foranstaltninger, der er nødvendige som følge af bevaringsmålsætningen, bør iværksættes i hvert af de udpegede områder
[…]
alle planer eller projekter, der kan påvirke bevaringsmålsætningen for en sådan lokalitet væsentligt, som er udpeget eller i fremtiden vil blive det, må tages op til passende vurdering.«
8.        Habitatdirektivets artikel 3, stk. 1, beskriver nettet af europæiske bevaringsområder:
»Der oprettes et sammenhængende europæisk økologisk net af særlige bevaringsområder under betegnelsen »Natura 2000«. Dette net, der består af lokaliteter, der omfatter de naturtyper, der er nævnt i bilag I, og levesteder for de arter, der er nævnt i bilag II, skal sikre opretholdelse eller i givet fald genopretning af en gunstig bevaringsstatus for de pågældende naturtyper og levestederne for de pågældende arter i deres naturlige udbredelsesområde.
Natura 2000-nettet omfatter ligeledes de særligt beskyttede områder, som medlemsstaterne har udlagt i medfør af [fugledirektivet].«
9.        Udlæggelsen af beskyttede områder i henhold til habitatdirektivet forudsætter, at medlemsstaterne først på grundlag af videnskabelige kriterier identificerer egnede områder og foreslår dem for Kommissionen (artikel 4, stk. 1). Dernæst skal Kommissionen erklære dem for lokaliteter af fællesskabsbetydning (artikel 4, stk. 2).
10.      Habitatdirektivets artikel 4, stk. 4, regulerer udpegning af lokaliteter af fællesskabsbetydning som særlige bevaringsområder:
»Når en lokalitet af fællesskabsbetydning er udvalgt efter fremgangsmåden i stk. 2, udpeger den pågældende medlemsstat denne lokalitet som særligt bevaringsområde hurtigst muligt og inden for højst seks år, idet prioriteringen fastsættes i lyset af lokaliteternes betydning for opretholdelse eller genopretning af en gunstig bevaringsstatus for en naturtype i bilag I eller en art i bilag II og for sammenhængen i Natura 2000 og i lyset af den fare for forringelse eller ødelæggelse, som lokaliteterne er udsat for.«
11.      Allerede forud for dette gælder der imidlertid i henhold til habitatdirektivets artikel 4, stk. 5, særlige beskyttelsesregler for lokaliteterne af fællesskabsbetydning:
»Så snart en lokalitet er opført på listen i [artikel 4, stk. 2, tredje afsnit], er den omfattet af artikel 6, stk. 2, 3 og 4.«
12.      I habitatdirektivets artikel 6 er der fastsat beskyttelsesbestemmelser for disse særlige bevaringsområder:
»1.      For de særlige bevaringsområder iværksætter medlemsstaterne de nødvendige bevaringsforanstaltninger, hvilket i givet fald kan indebære hensigtsmæssige forvaltningsplaner, som er specifikke for lokaliteterne eller integreret i andre udviklingsplaner, samt de relevante retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler, der opfylder de økologiske behov for naturtyperne i bilag I og de arter i bilag II, der findes på lokaliteterne.
2.      Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne i de særlige bevaringsområder samt forstyrrelser af de arter, for hvilke områderne er udpeget, for så vidt disse forstyrrelser har betydelige konsekvenser for dette direktivs målsætninger.
3.      Alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. På baggrund af konklusionerne af vurderingen af virkningerne på lokaliteten, og med forbehold af stk. 4, giver de kompetente nationale myndigheder først deres tilslutning til en plan eller et projekt, når de har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet, og når de – hvis det anses for nødvendigt – har hørt offentligheden.
4.      Hvis en plan eller et projekt, på trods af at virkningerne på lokaliteten vurderes negativt, alligevel skal gennemføres af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, fordi der ikke findes nogen alternativ løsning, træffer medlemsstaten alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. [...]«
13.      I henhold til habitatdirektivets artikel 7 erstattes en beskyttelsesbestemmelse i fugledirektivet med visse bestemmelser i habitatdirektivet:
»Forpligtelserne i artikel 6, stk. 2, 3 og 4, i nærværende direktiv træder i stedet for forpligtelserne i artikel 4, stk. 4, første punktum, i [fugledirektivet], for så vidt angår de områder, der er udlagt som særligt beskyttede efter artikel 4, stk. 1, eller tilsvarende anerkendt efter artikel 4, stk. 2, deri, fra datoen for nærværende direktivs iværksættelse eller fra den dato, hvor en medlemsstat har udlagt eller anerkendt områderne efter [fugledirektivet], hvis denne dato er senere.«
III. Sagens faktiske omstændigheder
A.      Knocknamona-sagen
14.      An Coimisiún Pleanála (tidligere An Board Pleanála, den øverste planmyndighed i Irland) tildelte den 28. september 2022 Knocknamona Windfarm Limited (herefter »Knocknamona«) byggetilladelse til ændringer af en allerede tidligere godkendt vindmøllepark i County Waterford, Irland. Med denne afgørelse gav den øverste planmyndighed tilladelse til opførelse af højere vindmøller op til 155 m totalhøjde og en højere meteorologisk mast (99 m).
15.      I forbindelse med behandlingen af ansøgningen om byggetilladelse foretog planmyndigheden en vurdering med hensyn til det foreslåede projekts påvirkning af fem udlagte bevaringsområder i henhold til habitat- og fugledirektivet, herunder det særligt beskyttede område Blackwater Callows, der er beliggende i Cork og Waterford. Dette særligt beskyttede område i henhold til fugledirektivet ligger i en afstand af 13 km fra vindmølleparklokaliteten på det nærmeste punkt og 13,5 km fra den nærmeste turbine. Det er ubestridt, at der ikke fandtes lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger for det særligt beskyttede område Blackwater Callows på tidspunktet for planmyndighedens afgørelse.
16.      Planmyndigheden traf sin afgørelse på grundlag af myndighedens inspektørs rapport. Det fremgik af denne rapport, at bevaringsmålsætningerne for det særligt beskyttede område Blackwater Callows bestod af et »dokument vedrørende generelle bevaringsmålsætninger«. De kvalificerende interesser i lokaliteten, dvs. de arter og levesteder, som er grundlaget for beskyttelsen af området, er sangsvanen (cygnus cygnus), pibeand (mareca penelope eller anas penelope), krikand (anas crecca), stor kobbersneppe (limosa limosa) samt bestemte vådområder og de vandfugle, der bruger dem.
17.      Planmyndighedens inspektør konkluderede, at skader på lokalitetens integritet kunne udelukkes for så vidt angik de kvalificerende interesser, bortset fra sangsvanen, med den begrundelse, at levestederne på vindmølleparklokaliteterne var uegnede for de nævnte arter. For så vidt angik sangsvanen konkluderede inspektøren, at de relevante undersøgelser ikke indikerede tilstedeværelsen af sangsvanen i eller i nærheden af lokaliteten.
Han konkluderede derfor, at den foreslåede yderligere højde og rotordiameter ikke ville have skadelige virkninger på det særligt beskyttede områdes integritet med hensyn til disse arter. Ingen af parterne bestred denne konstatering af de faktiske omstændigheder. Den øverste planmyndighed afgjorde derfor, at projektet ikke ville skade det særligt beskyttede område Blackwater Callows’ integritet.
18.      SU og Wild Ireland Defence anlagde sag ved domstolene og gjorde bl.a. gældende, at planmyndigheden i fraværet af bevaringsmålsætninger for det særligt beskyttede område Blackwater Callows ikke havde kompetence til at gennemføre en vurdering af det foreslåede projekt.
19.      High Court (ret i første instans, Irland) afgjorde, at det i bestemte – endda de fleste – tilfælde er nødvendigt for at gennemføre en retsgyldig vurdering, at der foreligger bevaringsmålsætninger. I forbindelse med de særlige faktiske omstændigheder i den foreliggende sag var det imidlertid muligt at gennemføre en retsgyldig vurdering også uden sådanne målsætninger. De videnskabelige beviser viste nemlig, at de kvalificerende interesser – i den foreliggende sag forekomsten af sangsvanen – ikke ville blive berørt af byggeprojektet, uanset hvilke bevaringsmålsætninger der var blevet fastsat. Planmyndigheden havde med rimelig videnskabelig sikkerhed konkluderet, at projektet »ikke vil skade den omhandlede lokalitets integritet« fordi den omhandlede virkning uden for lokaliteten ville kræve sangsvanens fysiske tilstedeværelse på lokaliteten Knocknamona vindmøllepark, hvilken tilstedeværelse var blevet udelukket. Denne konstatering vedrører risikoen for, at fugle kolliderer med møllevingerne (5).
20.      SU og Wild Ireland Defence har iværksat appel til prøvelse af denne afgørelse ved Court of Appeal (appeldomstol, Irland).
B.      Curns-sagen
21.      Curns Energy Limited (herefter »Curns«) ansøgte den 8. januar 2021 den øverste planmyndighed om tilladelse til at opføre en vindmøllepark. Projektet ligger 9,9 km fra det særligt beskyttede område Blackwater Callows. Ansøgningsdokumenterne omfattede bl.a. en rapport om vurderingen af indvirkningen på miljøet, en indledende vurdering af nødvendigheden af en vurdering af indvirkningen på miljøet og en såkaldt »Natura Impact Statement«, en udtalelse i henhold til irsk ret om projektets indvirkning på Natura 2000-områder.
22.      Ved afgørelse af 8. november 2023 meddelte den øverste planmyndighed byggetilladelse til det omtvistede projekt. Paddy Massey anlagde den 11. januar 2024 sag til prøvelse af byggetilladelsen.
23.      Der blev imidlertid først fastlagt lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger og ‑foranstaltninger for det særligt beskyttede område Blackwater Callows den 24. marts 2024. Under sagen blev det anerkendt, at denne fastlæggelse var forsinket.
24.      High Court (ret i første instans) udelukkede den 11. april 2025 enhver sandsynlig mulighed for, at manglende hensyntagen til bevaringsmålsætninger og/eller ‑foranstaltninger i den foreliggende sag ville have indvirkning på et Natura 2000-område. Den tog derfor ikke påstanden om annullation af byggetilladelsen til følge, uanset udfaldet af den foreliggende præjudicielle forelæggelse. Den anmoder imidlertid Domstolen om at behandle et præjudicielt spørgsmål, således at den kan afgøre, om den i det mindste kan fastslå til fordel for sagsøgeren, at den indledende vurdering af nødvendigheden af en vurdering af indvirkningen på miljøet ville have forudsat lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger.
IV.    Anmodningerne om præjudiciel afgørelse
25.      I Knocknamona-sagen har Court of Appeal (appeldomstol) forelagt følgende spørgsmål for Domstolen:
»Er gyldige bevaringsmålsætninger for et særligt beskyttet område en forudsætning for, at den kompetente myndighed har kompetence til at gennemføre en passende vurdering i henhold til [habitatdirektivets] artikel 6, stk. 3, […], i forbindelse med behandlingen af en ansøgning om byggetilladelse?«
26.      Domstolens præsident afslog ved kendelse af 20. marts 2025, Knocknamona (C-27/25, EU:C:2025:203), Court of Appeals (appeldomstol) anmodning om en fremskyndet procedure. Han besluttede dog, at sagen skulle gives prioritet.
27.      SU og Wild Ireland Defence CLG, den øverste planmyndighed, Knocknamona Windfarm Limited og Irland samt Kommissionen har afgivet skriftlige udtalelser.
28.      I tilslutning til den førnævnte præjudicielle anmodning har High Court (ret i første instans) forelagt følgende supplerende spørgsmål for Domstolen i Curns-sagen:
»Skal [habitatdirektivets]
artikel 6, stk. 3, […] således som bestemmelsen anvendes for så vidt angår [fugledirektivet] ved artikel 7 i det førstnævnte direktiv, fortolkes således, at en afgørelse, der træffes af en kompetent myndighed i en medlemsstat, med hensyn til hvorvidt en plan eller et projekt, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendig for en lokalitets forvaltning med henblik på [fugledirektivet], kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt enten individuelt eller sammenholdt med andre planer eller projekter, skal træffes med henvisning til bevaringsmålsætninger og/eller foranstaltninger, der er fastsat for enhver omhandlet lokalitet og/eller nærmere bestemt for en hvilken som helst lokalitet, der foreslås at blive ladt ude af betragtning som en lokalitet, der ikke kan udsættes for en sådan væsentlig påvirkning?«
29.      High Court (ret i første instans) har desuden meddelt, at Paddy Massey udtrykkeligt ønsker, at Domstolen ikke anonymiserer hans navn i offentliggørelserne vedrørende sagen.
30.      Paddy Massey, Irland og Kommissionen har afgivet skriftlige udtalelser.
31.      Den 22. oktober 2025 forenede Domstolens præsident de to sager og anordnede også prioriteret behandling af Curns-sagen. I retsmødet den 25. marts 2026 deltog SU og Wild Ireland Defence CLG og
Paddy Massey, den øverste planmyndighed, Knocknamona, Curns,
Irland og Kommissionen.
V.      Retlig bedømmelse
32.      Med den præjudicielle anmodning i Knocknamona-sagen ønskes det oplyst, om der kan gennemføres en miljøvurdering i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, hvis de kompetente myndigheder ikke har fastlagt lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger for det pågældende beskyttede område. I Curns-sagen stilles det forudgående spørgsmål, om lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger endda er en betingelse for den indledende vurdering af, om det overhovedet er nødvendigt med en miljøvurdering.
33.      Derfor er det efter nogle bemærkninger om formaliteten med hensyn til Curns-sagen (herom under A) først nødvendigt med en indledende bemærkning om disse to vurderingstrin (herom under B). Efterfølgende beskrives forpligtelsen til at fastlægge lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger for Natura 2000-områder (herom under C). Først derefter er det muligt at undersøge konsekvenserne af manglende lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger for miljøvurderingen (herom under D) og den indledende vurdering (herom under E). For det tilfælde, at Domstolen ikke følger min opfattelse, foreslår jeg afslutningsvis en tidsmæssig begrænsning af virkningen af dens afgørelse (herom under F).
A.      Formaliteten vedrørende Curns-sagen
34.      Kommissionen er af den opfattelse, at den præjudicielle anmodning i Curns-sagen bør afvises på formaliteten, fordi High Court (ret i første instans) allerede har truffet realitetsafgørelse. Svaret er derfor ikke længere relevant for afgørelsen.
35.      Ifølge Irlands anbringende har denne realitetsafgørelse ganske vist endnu ikke opnået retskraft, fordi der for den irske Supreme Court (øverste domstol) fortsat verserer en anmodning om tilladelse til et retsmiddel, men dette ændrer ikke ved, at High Court (ret i første instans) på nuværende tidspunkt ikke (længere) behøver et svar for at træffe realitetsafgørelse i sagen.
36.      High Court (ret i første instans) har imidlertid oplyst, at den fortsat mangler at tage stilling til, om den indledende vurdering af, om en miljøvurdering var nødvendig, forudsatte lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger. Denne afgørelse vedrører spørgsmålet om, hvorvidt søgsmålet oprindeligt var begrundet. Hvis søgsmålet oprindeligt var begrundet, vil det i det mindste have konsekvenser for de ofte væsentlige sagsomkostninger for de irske domstole.
37.      Under disse omstændigheder skal anmodningen om præjudiciel afgørelse antages til realitetsbehandling.
B.      Miljøvurderingens og den indledende vurderings funktionsmåde
38.      Habitatdirektivets artikel 6 fastsætter en række specifikke forpligtelser og procedurer. Som det fremgår af artikel 2, stk. 2, tager disse sigte på at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for naturtyper samt vilde dyre- og plantearter af betydning for Den Europæiske Union med henblik på at opfylde det mere generelle formål med samme direktiv om at sikre et højt niveau af beskyttelse af miljøet for så vidt angår de lokaliteter, der er beskyttet i henhold til dette direktiv (6).
39.      For en godkendelsesprocedure er især miljøvurderingen i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, vigtig, fordi de kompetente nationale myndigheder i henhold til denne bestemmelses andet punktum kun må give tilladelse til en plan eller et projekt på betingelse af, at de ud fra konklusionen på vurderingen af denne aktivitets virkninger på den omhandlede lokalitet har opnået vished for, at aktiviteten ikke har skadelige virkninger for et Natura 2000-områdes integritet. Dette kan de ifølge fast retspraksis kun konstatere, når det ud fra et videnskabeligt synspunkt uden rimelig tvivl kan fastslås, at der ikke er sådanne virkninger for lokalitetens integritet (7).
40.      Miljøvurderingen må derfor ikke være mangelfuld og skal indeholde fuldstændige, præcise og endelige konstateringer, som ud fra et videnskabeligt synspunkt kan udelukke enhver rimelig tvivl i forhold til de påtænkte planer eller projekters indvirkning på den omhandlede lokalitets integritet (8).
41.      Men hvornår skal der gennemføres en miljøvurdering?
42.      I henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, første punktum, skal der for alle planer eller projekter, som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke et Natura 2000-område væsentligt, gennemføres en miljøvurdering.
43.      Kravet om en vurdering afhænger således af, om der er en sandsynlighed eller en risiko for, at planen eller projektet påvirker den omhandlede lokalitet væsentligt. Ved fortolkningen af habitatdirektivet i denne forbindelse skal der navnlig tages hensyn til forsigtighedsprincippet, som er et af grundlagene for den politik om et højt beskyttelsesniveau, der føres af Unionen inden for miljøområdet i henhold til artikel 191, stk. 2, første afsnit, TEUF. Heraf udledte Domstolen, at der foreligger en sådan sandsynlighed eller risiko i tilfælde, hvor det ikke på grundlag af objektive kriterier kan udelukkes, at den pågældende plan eller det pågældende projekt påvirker den omhandlede lokalitet væsentligt (9). I tilfælde af tvivl med hensyn til, om der er væsentlige virkninger, skal den fulde vurdering altså gennemføres (10).
44.      Jeg har redegjort for, at tvivlen også i forbindelse med den indledende vurdering skal være rimelig ud fra et videnskabeligt synspunkt (11). I modsat fald ville der være risiko for, at miljøkonsekvensvurderingen altid ville være nødvendig, da urimelig eller uvidenskabelig tvivl altid kan fremsættes, men næppe afkræftes på en hensigtsmæssig måde, Domstolen tilsluttede sig denne opfattelse (12).
45.      Kriteriet for såvel screeningen som den egentlige vurdering er således, at rimelig videnskabelig tvivl om, at Natura 2000-områder ikke vil blive påvirket, kan udelukkes.
46.      De to vurderingsniveauer er imidlertid forskellige med hensyn til vurderingens dybde. Den præcise afgrænsning vil som regel afhænge af omstændighederne i det konkrete tilfælde samt af den relevante videnskabelige og tekniske viden. Hvis oplysninger, som allerede foreligger uafhængigt af projektet, i forbindelse med den indledende vurdering uden tvivl viser, at et projekt ikke kan påvirke et Natura 2000-område, er det ikke nødvendigt med en fuld miljøvurdering. Viser det sig derimod på det første niveau, at det er nødvendigt med en ny videnskabelig rapport og/eller overførsel af viden fra andre områder, bør miljøvurderingen gennemføres (13), som så også omfatter en inddragelse af offentligheden (14).
47.      Referencepunktet for begge vurderinger ligger i bevaringsmålsætningerne for det pågældende område.
48.      For den egentlige miljøvurdering følger dette allerede af habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, første punktum, som udtrykkeligt fastsætter en vurdering med hensyn til virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. Formålet med vurderingen af foreneligheden af planerne og projekterne
med bevaringsmålsætningerne udtrykkes ganske vist kun så tydeligt i den tyske version af denne bestemmelse, mens de andre oprindelige versioner alene kræver, at der tages hensyn til bevaringsmålene. I tiende betragtning præciseres det imidlertid også i de andre sprogversioner, at alle planer eller projekter, der kan påvirke bevaringsmålsætningen for en sådan lokalitet væsentligt, som er udpeget eller i fremtiden vil blive det, må tages op til passende vurdering (15).
49.      Dette er i overensstemmelse med bevaringsmålenes funktion. Bevaringsmålene definerer, hvilke levesteder eller arter, der forekommer i området, samt hvilke potentialer for udviklingen af levesteder og arter (16) artikel 6, stk. 3, sigter mod at beskytte. Påvirkninger på levesteder, arter eller udviklingspotentialer, som ikke er genstand for bevaringsmålsætningerne, har derimod ingen betydning for anvendelsen af bestemmelsen og dermed for miljøkonsekvensvurderingen (17).
50.      Men også i forbindelse med den indledende vurdering af, om det er nødvendigt med en fuld miljøkonsekvensvurdering, skal det ifølge fast retspraksis bedømmes, om den pågældende plan eller det pågældende projekt risikerer at bringe de fastlagte bevaringsmålsætninger for området i fare (18).
51.      I den præjudicielle anmodning vedrørende Curns-sagen gør den irske High Court (ret i første instans) imidlertid gældende, at det ikke er praktisk muligt at tage hensyn til bevaringsmålsætningerne for alle udelukkede områder. Langt den største del af områderne kan udelukkes på grund af afstanden og fraværet af sandsynlige påvirkningsveje fra den pågældende plan eller det pågældende projekt til det pågældende område. Habitatdirektivet etablerer heller ikke nogen tekstmæssig forbindelse mellem den indledende vurdering og bevaringsmålsætningerne. Derfor afhænger den indledende vurdering ikke af fastlæggelsen af lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger.
52.      Ved en overfladisk betragtning forekommer denne opfattelse overbevisende. Natura 2000 omfatter over 27 000 områder (19) med tilsvarende mange bevaringsmålsætninger. Det er utænkeligt konkret at vurdere hvert enkelt område og alle fastlagte bevaringsmålsætninger for områderne med hensyn til, om en bestemt plan eller et bestemt projekt kan have væsentlig negativ indvirkning på dem. I praksis udelukkes næsten alle områder fra vurderingen uden konkret hensyntagen til deres bevaringsmålsætninger, fordi det forekommer umuligt, at planen eller projektet vil have indvirkning på dem. Grundlaget for denne antagelse er sandsynligvis oftest afstanden mellem projektet og de udelukkede områder.
53.      Denne fremgangsmåde beror imidlertid i det mindste på implicitte antagelser om bevaringsmålsætningerne for de udelukkede områder og projektets mulige virkninger.
54.      Muligheden for en virkning afhænger nemlig af den genstand, den ville kunne udøves på. Uden en sådan genstand kan en virkning ikke fastslås eller udelukkes. Bevaringsmålsætningerne konkretiserer imidlertid genstanden for planers eller projekters virkninger (20), som skal vurderes i forbindelse med den indledende vurdering.
55.      Den omstændighed, at bevaringsmålsætningerne for næsten alle eksisterende Natura 2000-områder ikke bliver vurderet konkret, skyldes derfor kun, at det ikke er muligt at forestille sig, at projektet vil have indvirkning på bevaringsmålsætningerne, f.eks. på grund af afstanden fra området. Men også en sådan antagelse kan eventuelt tilbagevises, f.eks. hvis en flod forbinder et projekt med fjerntliggende Natura 2000-områder (21).
56.      Spørgsmålet om, hvorvidt en plan eller et projekt kan påvirke et Natura 2000-område væsentligt, kan følgelig ligeledes kun bedømmes ud fra bevaringsmålsætningerne for dette område.
C.      Fastlæggelse af bevaringsmålsætninger
57.      Selv om bevaringsmålsætningerne således udgør referencepunktet for miljøkonsekvensvurderingen og den indledende vurdering, kan det kun indirekte udledes af habitatdirektivet og fugledirektivet, at medlemsstaterne skal fastlægge specifikke bevaringsmålsætninger for hvert enkelt Natura 2000-område.
58.      Blandt de oprindelige sprogversioner af habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, første punktum, er det kun den tyske version, der anvender begrebet fastlæggelse af bevaringsmålsætninger og således udtrykkeligt kræver en afgørelse vedrørende disse målsætninger. Derimod refererer de øvrige oprindelige versioner (22) kun til bevaringsmålsætningerne for det pågældende område uden at angive, hvordan disse er kommet i stand.
59.      For bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet fremgår det imidlertid at bevaringsmålsætningernes funktion, at de kræver en fastlæggelse, hvilket i øvrigt også fremgår af andre bestemmelser i habitatdirektivet (herom under 1). Dette resultat kan overføres til særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet (herom under 2), f.eks. det særligt beskyttede område Blackwater Callows.
1.      Bevaringsmålsætninger for bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet
60.      Fastlæggelsen af bevaringsmålsætningerne forudsættes navnlig af habitatdirektivets artikel 4, stk. 4, og artikel 6, stk. 1 (23).
61.      Habitatdirektivets artikel 4, stk. 4, forpligter medlemsstaterne til at fastsætte prioriteringer i forbindelse med udpegning af bevaringsområder. I denne forbindelse skal de tage hensyn til lokaliteternes betydning for opretholdelse eller genopretning af en gunstig bevaringsstatus for en naturtype i bilag I eller en art i bilag II og for sammenhængen i Natura 2000 og til den fare for forringelse eller ødelæggelse, som lokaliteterne er udsat for. Der kræves altså en videnskabelig vurdering af det pågældende område, navnlig af de i området forekommende levesteder og arter, på baggrund af Natura 2000, nettet af europæiske bevaringsområder.
62.      Fastsættelsen af disse prioriteringer forudsætter imidlertid, at også bevaringsmålsætningerne allerede er blevet fastlagt (24). Gennem fastsættelsen af prioriteringer beslutter de kompetente myndigheder nemlig, hvilken prioritet de tillægger de forskellige bevaringsmålsætninger for det pågældende område i forhold til hinanden, men også i den samlede Natura 2000-sammenhæng. Hvis bevaringsmålsætningerne først blev fastlagt senere, ville det ikke være sikret, at de tidligere fastsatte prioriteringer tog hensyn til dem i fuldt omfang.
63.      Derudover fastsætter habitatdirektivets artikel 6, stk. 1, at medlemsstaterne iværksætter de nødvendige bevaringsforanstaltninger, der opfylder de økologiske behov for naturtyperne i bilag I og de arter i bilag II, der findes på lokaliteterne (25).
64.      Bestemmelsen af de økologiske krav og de dertil knyttede bevaringsforanstaltninger forudsætter ligeledes obligatorisk (26), at der allerede er fastsat bevaringsmålsætninger (27). Disse krav er af videnskabelig karakter og vedrører bestemte naturtyper og arter i bevaringsområdet, som defineres ved bevaringsmålsætningerne. Derfor knytter ottende betragtning til habitatdirektivet også bevaringsforanstaltningerne i henhold til artikel 6, stk. 1, sammen med bevaringsmålsætningerne.
2.      Bevaringsmålsætninger for særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet
65.      De hidtidige betragtninger vedrørende fastlæggelse af bevaringsmålsætninger for bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet kan ikke overføres direkte til særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet. Habitatdirektivets artikel 7 fastsætter ganske vist, at artikel 6, stk. 2-4 finder anvendelse på særligt beskyttede områder, idet artikel 6, stk. 3, forudsætter, at der findes bevaringsmålsætninger. Artikel 4, stk. 4, og artikel 6, stk. 1, finder imidlertid ikke anvendelse på særligt beskyttede områder.
66.      For særligt beskyttede områder gælder derimod fortsat fugledirektivets artikel 4, stk. 1 og 2. Disse beskyttelsesforpligtelser er ganske vist mindre specifikt formuleret, men tager i praksis sigte på at sikre en beskyttelse i særligt beskyttede områder, som svarer til habitatdirektivets artikel 4, stk. 4, og artikel 6, stk. 1 (28). En ligeværdig beskyttelse omfatter imidlertid fastlæggelse af bevaringsmålsætninger.
67.      Også fastsættelse af prioriteringer og identificering af økologiske krav findes allerede i fugledirektivets artikel 4, stk. 1 og2. I henhold til denne bestemmelse skal der nemlig træffes foranstaltninger under hensyntagen til behovet for at beskytte arterne. Disse krav afhænger af den konkrete situation i det pågældende særligt beskyttede område (29).
68.      Af disse grunde har Domstolen i dommen i sagen Elliniki Ornithologiki Etaireia m.fl. fastslået, at medlemsstaterne også skal fastlægge bevaringsmålsætninger for særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet (30).
D.      Konsekvenser for miljøvurderingen
69.      Men følger det af forpligtelsen til at fastlægge bevaringsmålsætninger, at det ikke er tilladt at gennemføre en miljøvurdering uden en sådan fastlæggelse?
70.      Det må medgives, at det reelt ville være umuligt at foretage en miljøvurdering, hvis der ikke kunne identificeres bevaringsmålsætninger uden en lokalitetsspecifik fastlæggelse.
71.      Som allerede anført (31) er det nemlig den pågældende plans eller det pågældende projekts forenelighed med bevaringsmålsætningerne for området, der er genstanden for vurderingen i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, første punktum.
72.      Som SU og Wild Ireland Defence korrekt har fremhævet, har Domstolen derfor for nylig fastslået, at bevaringsmålsætningerne for lokaliteten udgør et obligatorisk referencepunkt for de fornødne vurderinger (32). Det fremgår også af konteksten for denne konstatering, at Domstolen faktisk mente bevaringsmålsætninger, som de kompetente myndigheder skal fastlægge specielt for de konkrete områder (33).
73.      Deraf kan det imidlertid ikke konkluderes, at denne fastlæggelse er en ufravigelig betingelse for miljøvurderingen, for bevaringsmålsætninger kan til nød også identificeres på en anden måde (herom under 1). Habitatdirektivet giver også mulighed for at foretage vurderinger af foreneligheden på dette grundlag, i det mindste i en overgangsperiode, uden at beskyttelsen af områderne derved forringes (herom under 2).
1.      Provisorisk identificering af bevaringsmålsætninger
74.      Projektudviklernes vurderingsfolk og godkendelsesmyndighederne kan
udlede de for en vurdering nødvendige bevaringsmålsætninger af de oplysninger, der førte til udpegningen af det pågældende beskyttede område (34), og som er fastholdt i den relevante såkaldte standardformular (35) for området (36), samt eventuelt under hensyntagen til supplerende viden om yderligere arter og levesteder, som forekommer i området (37).
75.      For vurderingen af, om en plan eller et projekt påvirker bevaringsmålsætninger, er det nemlig i reglen tilstrækkeligt at lægge til grund, at alle beskyttelsesværdige arter og deres levesteder i området er omfattet af bevaringsmålsætningerne. I forbindelse med områder i henhold til habitatdirektivet drejer det sig om de naturlige naturtyper i bilag I til dette direktiv, herunder de karakteristiske arter, der lever dér [artikel 1, litra e)] og arterne i bilag II. I forbindelse med særligt beskyttede områder er dette fuglearterne i bilag I til fugledirektivet og de regelmæssigt forekommende trækfuglearter, som ikke er opført i dette bilag I, samt disse arters levesteder. Det er kun forekomst af levesteder eller arter, som (med rette) kvalificeres som uden betydning, der kan lades ude af betragtning (38).
76.      Derudover kan det være nødvendigt at udvide bevaringsmålsætningerne til bestemte udviklingspotentialer, hvis det er nødvendigt at forbedre levesteders tilstand eller populationer af arter for at genoprette deres gunstige bevaringsstatus
(39). I henhold til habitatdirektivets artikel 4, stk. 4, skal medlemsstaterne nemlig fastsætte prioriteringen bl.a. i lyset af lokaliteternes betydning for genopretning af en gunstig bevaringsstatus for en naturtype i bilag I eller en art i bilag II.
77.      Også for særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet skal medlemsstaterne eventuelt medtage udviklingsmål i bevaringsmålsætningerne, for i henhold til artikel 3, stk. 1, skal de genskabe tilstrækkeligt forskelligartede og vidtstrakte levesteder for alle de i artikel 1 omhandlede fuglearter.
78.      Udviklingspotentialer skal således inddrages, hvis det er nødvendigt i lyset af de pågældende naturtypers og arters bevaringsstatus inden for Natura 2000 som helhed, områdets egenskaber samt udviklingspotentialerne og de tilsvarende bevaringsmålsætninger for de andre Natura 2000-områder.
79.      Kommissionen argumenterer i øvrigt overbevisende for, at en miljøvurdering uden lokalitetsspecifikt fastlagte bevaringsmålsætninger kan være forbundet med særlige efterforsknings- og bevispligter for ansøgerne og godkendelsesmyndighederne. Bevaringsmålsætninger, som er fastlagt på et sikkert videnskabeligt grundlag, er betydeligt mere pålidelige end bevaringsmålsætninger, som kun identificeres provisorisk i forbindelse med en miljøvurdering. Det kan derfor være nødvendigt med yderligere undersøgelser for at opfylde kravene til vurderingen. Denne skal nemlig – som sagt – på grundlag af fuldstændige, præcise og endelige konstateringer og konklusioner under hensyn til den bedste videnskabelige viden på området udelukke enhver rimelig tvivl om, at projektet ikke har skadevirkninger på det pågældende områdes integritet (40) Derfor skal tvivl om, at de bevaringsmålsætninger, der ligger til grund for vurderingen, er tilstrækkelige, også udelukkes.
80.      En lignende model forfølger Kommissionen med et nyere reguleringsforslag. Såfremt der er fastlagt og tages hensyn til lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger, må der ifølge forslaget under bestemte betingelser anvendes op til fem år gamle data i forbindelse med en miljøvurdering (41). Dette forslag indebærer, at en miljøvurdering også er mulig uden fastlæggelse af lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger. I så fald skal der blot anvendes mere aktuelle data. Forslaget illustrerer desuden Kommissionens opfattelse, hvorefter lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger kan lette gennemførelsen af en miljøvurdering.
81.      Det kan således konstateres, at en miljøvurdering i praksis kan gennemføres på grundlag af provisorisk identificerede bevaringsmålsætninger, hvis de kompetente myndigheder endnu ikke har fastlagt lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger.
2.      Lovligheden af miljøvurderingen på grundlag af provisoriske bevaringsmålsætninger
82.      For områder, som udpeges på grundlag af habitatdirektivet, forudsatte lovgiver endda uudtalt en sådan metode med provisorisk identificering af bevaringsmålsætninger, hvilket Knocknamona, den øverste planmyndighed og Irland med rette har fremhævet. I henhold til artikel 4, stk. 4, har medlemsstaterne nemlig en frist på seks år til at fastsætte prioriteringerne og dermed bevaringsmålsætningerne for bevaringsområderne, efter at Kommissionen i henhold til artikel 4, stk. 2, har optaget dem på Unionens liste over områder af fællesskabsbetydning, dvs. udpeget dem som Natura 2000-områder (42). Inden for denne frist er områderne nemlig i henhold til artikel 4, stk. 5, allerede underlagt artikel 6, stk. 3, for hvis anvendelse bevaringsmålsætningerne – som nævnt (43) – er et obligatorisk referencepunkt.
83.      SU og Wild Ireland Defence er af den opfattelse, at en sådan provisorisk identificering af bevaringsmålsætninger kun er lovlig i den overgangsperiode, som habitatdirektivet udtrykkeligt indrømmer. Da der ikke findes en tilsvarende overgangsfrist i fugledirektivet, er den derfor helt udelukket i forbindelse med det omtvistede særligt beskyttede område.
84.      Det må medgives denne opfattelse, at det er nødvendigt, at bevaringsmålsætninger fastlægges omgående eller i det mindste inden for fristen, for at sikre en beskyttelse, som er optimal for det konkrete beskyttede områdes behov. Så længe bevaringsmålsætningerne endnu ikke er fastlagt, kendes prioriteringerne for beskyttelsen af området ikke. Det er altså endnu ikke klart, hvordan områdeforvaltningens naturligt begrænsede midler skal fordeles mellem de forskellige bevaringsmålsætninger. Desuden kan konflikter mellem forskellige bevaringsmålsætninger sågar blokere for beskyttelsesforanstaltninger, så længe det er uklart, hvilken bevaringsmålsætning, der har forrang (44).
85.      Fraværet af bevaringsmålsætninger forhindrer i øvrigt en effektiv kontrol af den såkaldte cross compliance i henhold til artikel 93, stk. 2, i og bilag II til forordning nr. 1306/2013 (45), dvs. overholdelsen af habitatdirektivets artikel 6, stk. 1 og 2, i forbindelse med forvaltning af landbrugsarealer. Bevaringsmålsætninger er nemlig nødvendige for at bestemme landbrugernes forpligtelser i denne forbindelse. Hvis disse forpligtelser ikke kan bestemmes, er det ikke muligt at kontrollere, at de overholdes (46). Da en betingelse for at yde landbrugsstøtte således ikke er opfyldt, kan manglende bevaringsmålsætninger være til hinder for betale landbrugsstøtte til medlemsstaterne (47).
86.      Som Curns har fremhævet, vedrører alle disse aspekter imidlertid i højere grad forvaltningen af beskyttede områder og i mindre grad vurderingen af projekters negative påvirkning af disse områder.
87.      Årsagen til, at der ikke findes en overgangsfrist i forbindelse med de særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet, er imidlertid først og fremmest, at dette direktiv ikke indeholder udtrykkeligt regler om bevaringsmålsætninger eller fastlæggelsen af disse. Det er kun i lyset af habitatdirektivet, som blev vedtaget senere, at medlemsstaterne også skal fastlægge bevaringsmålsætninger for særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet. Det kan imidlertid ikke antages, at lovgiver med udstedelsen af habitatdirektivet uudtalt ønskede at fastlægge strengere krav for miljøvurderingen i forbindelse med særligt beskyttede områder end i forbindelse med bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet.
88.      Faktisk har Domstolen også allerede flere gange truffet afgørelse om anvendelse af habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, på særligt beskyttede områder, uden at der tilsyneladende var fastlagt lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger (48).
89.      I øvrigt reduceres beskyttelsesvirkningen af miljøvurderingen af planer eller projekter normalt ikke, hvis manglende lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger og prioriteringer erstattes af provisorisk identificerede bevaringsmålsætninger. Når der tages ligeværdigt hensyn til alle forekommende arter og naturtyper i et område samt til udviklingspotentialer, bevirker denne vurdering nemlig – i modsætning til SU’s og Wild Ireland Defences opfattelse – en tendens til en mere vidtrækkende områdebeskyttelse, end hvis de forskellige beskyttelsesobjekters betydning præciseres ved hjælp af bevaringsmålsætningerne.
90.      I standardformularen for det særligt beskyttede område Blackwater Callows er der således opført i alt ti fuglearter i bilag I (49), mens de bevaringsmål (50), der i mellemtiden er fastlagt, kun omfatter fem af disse arter. Hvis de øvrige arter ved fastlæggelsen af bevaringsmålsætningerne med rette blev kvalificeret som uden betydning, kan indvirkninger på disse arter altså ikke være til hinder for et projekt.
91.      Uden fastlæggelse af lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger, dvs. på grundlag af provisorisk identificerede bevaringsmålsætninger, ville det sandsynligvis være betydeligt vanskeligere eller endda umuligt at begrunde dette resultat. Fastlæggelsen af lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger og den tilhørende prioritering forudsætter nemlig en omhyggelig videnskabelig vurdering af den pågældende lokalitets egenskaber (51), som endnu ikke er foretaget i forbindelse med en blot provisorisk identificering af bevaringsmålsætninger. Dette er årsagen til, at det, når der ikke foreligger lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger, lægges til grund, at alle naturtyper, populationer og udviklingspotentialer er lige vigtige og dermed beskyttelsesværdige.
92.      Som Kommissionens allerede omtalte anbringende (52) viser, kan lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger således lette godkendelsen af projekter i praksis.
93.      Det bør tilføjes, at en miljøvurdering på grundlag af provisorisk identificerede bevaringsmålsætninger kan føre til efterfølgende problemer, hvis den fører til det resultat, at projektet muligvis påvirker lokalitetens integritet. I så fald opstår spørgsmålet, om der undtagelsesvis kan gives en tilladelse på grund af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 4. Det påhviler imidlertid ikke Domstolen i den foreliggende sag at afgøre, om den hertil nødvendige afvejning kan gennemføres uden lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger og fastlæggelse af prioriteringer. I hovedsagerne er der nemlig ifølge de
forelæggende retter
ingen indikationer af, at de godkendte vindmølleparker overhovedet ville påvirke tænkelige bevaringsmålsætninger.
94.      Hvis en medlemsstat endnu ikke har fastlagt lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger for et Natura 2000-område, som er berørt af en plan eller et projekt, skal vurderingen i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, første punktum, følgelig baseres på den antagelse, at bevaringsmålsætningerne for et bevaringsområde i henhold til dette direktiv omfatter alle de i området forekommende naturtyper i bilag I inklusive de karakteriserende arter og alle i området forekommende arter i bilag II, og at bevaringsmålsætningerne for et særligt beskyttet område omfatter alle de i området forekommende arter i bilag I til fugledirektivet og alle de i dette område regelmæssigt forekommende trækfuglearter, som ikke er anført i dette bilag I. Desuden kan det være nødvendigt at optage områdets udviklingspotentialer i de således identificerede bevaringsmålsætninger, som i lyset af de pågældende naturtypers og arters generelle bevaringsstatus inden for Natura 2000 som helhed, områdets egenskaber samt de andre Natura 2000-områders udviklingspotentialer og de tilsvarende bevaringsmålsætninger er nødvendige for at gøre det muligt at genoprette naturtyper og populationer. Kun ubetydelig forekomst af naturtyper og arter kan lades ude af betragtning.
E.      Konsekvenser for den indledende vurdering
95.      De netop anførte betragtninger om lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætningers betydning for miljøvurderingen i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, gælder tilsvarende for den indledende vurdering af, om en sådan vurdering overhovedet er nødvendig.
96.      Som allerede beskrevet er bevaringsmålsætningerne referencepunktet for denne vurdering (53). Det er imidlertid heller ikke en betingelse for den indledende vurdering, at medlemsstaterne først fastlægger lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger. Det er tværtimod tilstrækkeligt at identificere dem provisorisk ud fra områdets egenskaber.
97.      Denne mulighed forudsatte lovgiver uudtalt for områder i henhold til habitatdirektivet i overgangsperioden i henhold til artikel 4, stk. 4, på samme måde som i forbindelse med den egentlige miljøvurdering. For særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet, som hverken anvender begrebet bevaringsmålsætninger eller indeholder en udtrykkelig forpligtelse til at fastlægge sådanne eller en frist herfor, må denne mulighed derfor især gælde.
98.      Heller ikke i forbindelse med den indledende vurdering er der grund til at forvente, at dette vil reducere miljøvurderingssystemets beskyttende virkning. Tværtimod vil det uden lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger som regel være vanskeligere at udelukke væsentlig påvirkning af et Natura 2000-område allerede i den indledende vurdering.
99.      For det første kan der forekomme naturtyper, arter eller udviklingspotentialer i området, som lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger ville tilskrive en ringe betydning. I forbindelse med provisoriske bevaringsmålsætninger er dette imidlertid som regel ikke muligt (54). Derfor skal mulige påvirkninger af disse naturtyper, arter eller udviklingspotentialer indgå i den indledende vurdering og føre til en fuldstændig vurdering.
100. For det andet kan der uden en udtrykkelig fastlæggelse af lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger opstå tvivl om omfanget af de bevaringsmålsætninger, der provisorisk lægges til grund, navnlig på grund af manglende viden om de naturtyper, arter og udviklingspotentialer, der forekommer i området, og som muligvis påvirkes af projektet. Hvis denne tvivl ikke uden videre kan afkræftes, er en fuld vurdering nødvendig allerede for at opnå klarhed om de bevaringsmålsætninger, der skal lægges til grund.
101. Der gælder således det samme for den indledende vurdering som for den egentlige miljøvurdering: Hvis en medlemsstat endnu ikke har fastlagt lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger for et Natura 2000-område, som er berørt af en plan eller et projekt, skal den indledende vurdering af, om vurderingen i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, første punktum, er nødvendig, således baseres på den antagelse, at bevaringsmålsætningerne for et bevaringsområde i henhold til dette direktiv omfatter alle de i området forekommende naturtyper i bilag I inklusive de karakteriserende arter og alle i området forekommende arter i bilag II, og at bevaringsmålsætningerne for et særligt beskyttet område omfatter alle de i området forekommende arter i bilag I til fugledirektivet og alle de i dette område regelmæssigt forekommende trækfuglearter, som ikke er anført i dette bilag I. Desuden kan det være nødvendigt at optage områdets udviklingspotentialer i de således identificerede bevaringsmålsætninger, som i lyset af de pågældende naturtypers og arters generelle bevaringsstatus inden for Natura 2000 som helhed, områdets egenskaber samt de andre Natura 2000-områders udviklingspotentialer og de tilsvarende bevaringsmålsætninger er nødvendige for at gøre det muligt at genoprette naturtyper og populationer. Kun ubetydelig forekomst af naturtyper og arter kan lades ude af betragtning (55).
F.      Begrænsning af den tidsmæssige virkning?
102. I tilfælde af, at Domstolen ikke følger min opfattelse og lægger til grund, at en miljøvurdering forudsætter en fastlæggelse af bevaringsmålsætninger, bør den i det mindste lægge en tidsmæssig begrænsning på sin afgørelses virkning.
103. Det er ganske vist korrekt, at den fortolkning, som Domstolen anlægger af en EU-retlig regel under udøvelse af sin kompetence i henhold til artikel 267 TEUF, skal belyse og præcisere betydningen og rækkevidden af den pågældende regel, således som den skal forstås og anvendes, henholdsvis burde have været forstået og anvendt fra sin ikrafttræden (56). Domstolen vil imidlertid undtagelsesvis i henhold til et almindeligt retssikkerhedsprincip, der er sikret i Unionens retsorden, finde anledning til at begrænse borgernes mulighed for at påberåbe sig en således fortolket bestemmelse med henblik på anfægtelse af tidligere i god tro stiftede retsforhold. To hovedkriterier skal være opfyldt, inden en sådan begrænsning kan pålægges, nemlig at de berørte parter skal være i god tro, og at der skal være fare for alvorlige forstyrrelser (57).
104. Disse betingelser vil være opfyldt, hvis Domstolen fastslår, at det i forbindelse med særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet kun er muligt at foretage miljøvurderingen og den indledende vurdering af, om denne er nødvendig, efter at medlemsstaterne har fastlagt lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger.
105. Det må frygtes, at medlemsstaterne endnu ikke har fastlagt lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger for mange særligt beskyttede områder. Det er nemlig først siden Domstolens dom af 12.
september 2024, Elliniki Ornithologiki Etaireia m.fl. (C-66/23, EU:C:2024:733), at de må regne med forpligtelsen til at fastlægge disse bevaringsmålsætninger. Med hensyn til særligt beskyttede områder er denne forpligtelse nemlig hverken udtrykkeligt fastsat i fugledirektivet eller i habitatdirektivet. I modsætning til habitatdirektivet, som fastsætter konkrete frister for fastlæggelsen af bevaringsmålsætninger, anvender fugledirektivet slet ikke begrebet bevaringsmålsætninger endnu.
106. Selv hvis Domstolen ikke skulle anerkende medlemsstaternes gode tro med hensyn til særligt beskyttede områder, kan dette ikke bebrejdes projektudviklerne, som i tillid til de gældende nationale regler ikke måtte regne med, at de ikke kunne opnå en retmæssig godkendelse på grund af manglende lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger. Kommissionen har også i sin fortolkningsvejledning anført, at en miljøvurdering uden lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger ganske vist medfører en øget risiko for tilsidesættelse af habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, men ikke desto mindre er mulig (58).
107. Desuden er der fare for alvorlige forstyrrelser. I øjeblikket kan ingen forudse, hvor mange Natura 2000-områder der vil være berørt af dette problem, og slet ikke, hvor mange faktisk gennemførte miljøvurderinger eller indledende vurderinger der ville kunne anfægtes på grund af denne mangel. Derfor ville der kunne opstå væsentlige forsinkelser i gennemførelsen af planer eller projekter, som er indledt i god tro (59), uden at disse forsinkelser ville være begrundede på grund af negative påvirkninger af Natura 2000-områder
108. Den øverste planmyndighed redegjorde herfor under den mundtlige forhandling ved hjælp af eksemplet Dublin: Da Kommissionen har udtrykt tvivl om kvaliteten af de i mellemtiden fastlagte specifikke bevaringsmålsætninger for fem særligt beskyttede områder i Dublinbugten, er der en risiko for, at der ikke kan gives tilladelse til projekter i byen, der kan føre til udledning af spildevand i bugten. Det ville for denne risiko være uden betydning, om spildevandet renses af rensningsanlæg i en sådan grad, at negative virkninger på særligt beskyttede områder er udelukket.
109. En sådan afgørelse fra Domstolen bør derfor kun gælde for planer og projekter, som godkendes efter afsigelsen af dommen i de foreliggende sager. Domstolen kunne endda overveje at begrænse anvendelsen af en sådan afgørelse til godkendelsesprocedurer, som først indledes efter afsigelsen af dommen. For også for allerede igangværende godkendelsesprocedurer kan der allerede være udarbejdet omfattende undersøgelser om projekters miljøpåvirkning på grundlag af provisorisk identificerede bevaringsmålsætninger, uden at der er blevet fastlagt lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger (60).
VI.    Forslag til afgørelse
110. Jeg foreslår derfor Domstolen at besvare de præjudicielle anmodninger i Knocknamona-sagen og Curns-sagen som følger:
»Hvis en medlemsstat endnu ikke har fastlagt lokalitetsspecifikke bevaringsmålsætninger for et Natura 2000-område, som er berørt af en plan eller et projekt, skal vurderingen i henhold til artikel 6, stk. 3, første punktum, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, men også den indledende vurdering af, om en sådan vurdering er nødvendig, baseres på den antagelse, at bevaringsmålsætningerne for et bevaringsområde i henhold til dette direktiv omfatter alle de i området forekommende naturtyper i bilag I
hertil inklusive de karakteriserende arter og alle i området forekommende arter i direktivets bilag II, samt at bevaringsmålsætningerne for et særligt beskyttet område i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF af 30. november 2009 om beskyttelse af vilde fugle omfatter alle i området forekommende fuglearter i bilag I til sidstnævnte direktiv og alle de i dette område regelmæssigt forekommende trækfuglearter, som ikke er anført i dette bilag I. Desuden kan det være nødvendigt at optage områdets udviklingspotentialer i de således identificerede bevaringsmålsætninger, som i lyset af de pågældende naturtypers og arters generelle bevaringsstatus inden for Natura 2000 som helhed, områdets egenskaber samt de andre Natura 2000-områders udviklingspotentialer og de tilsvarende bevaringsmålsætninger er nødvendige for at gøre det muligt at genoprette naturtyper og populationer. Kun ubetydelig forekomst af naturtyper og arter kan lades ude af betragtning.«
1 –      Originalsprog: tysk.
2 –      I hovedsagerne
finder Rådets direktiv 92/43/EØF af 21.5.1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT 1992, L 206, s. 7), som ændret ved Rådets direktiv 2013/17/EF af 13.5.2013 (EUT 2013, L 158, s. 193), anvendelse.
3 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF af 30.11.2009 om beskyttelse af vilde fugle (EUT 2010, L 20, s. 7), som ændret ved Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2019/1010 af 5.6.2019 (EUT 2019, L 170, s. 115).
4 –      Rådets direktiv 79/409/EØF af 2.4.1979 om beskyttelse af vilde fugle (EFT 1979, L 103, s. 1).
5 –      Som Kommissionen bemærker, fremgår det ikke klart af den præjudicielle anmodning, om også forringelse af beskyttede levesteder som følge af den forstyrrelse, der udgår fra vindmøllerne, var genstand for vurderingen, jf. vedrørende nødvendigheden af at vurdere dette aspekt dom af 14.1.2016, Kommissionen mod Bulgarien (Kaliakra) (C-141/14, EU:C:2016:8, præmis 59), og mit forslag til afgørelse i denne sag (C-141/14, EU:C:2015:528, punkt 94-99).
6 –      Dom af 17.4.2018, Kommissionen mod Polen (Białowieża-skoven) (C-441/17, EU:C:2018:255, præmis 106), og af 29.7.2019, Inter-Environnement Wallonie og Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, præmis 116).
7 –      Dom af 7.9.2004, Waddenvereniging og Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, præmis 59), af 29.7.2019, Inter-Environnement Wallonie og Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, præmis 120), og af 15.6.2023, Eco Advocacy (C-721/21, EU:C:2023:477, præmis 38).
8 –      Dom af 24.11.2011, Kommissionen mod Spanien (C-404/09, EU:C:2011:768, præmis 100), af 17.4.2018, Kommissionen mod Polen (Białowieża-skoven) (C-441/17, EU:C:2018:255, præmis 139), af 7.11.2018, Coöperatie Mobilisation for the Environment m.fl. (C-293/17 og C-294/17, EU:C:2018:882, præmis 98), og af 15.6.2023, Eco Advocacy (C-721/21, EU:C:2023:477, præmis 39).
9 –      Dom af 7.9.2004, Waddenvereniging og Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, præmis 43 og 44), af 13.12.2007, Kommissionen mod Irland (C-418/04, EU:C:2007:780, præmis 226), og af 12.4.2018, People Over Wind og Sweetman (C-323/17, EU:C:2018:244, præmis 34).
10 –      Dom af 7.9.2004, Waddenvereniging og Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, præmis 44), af 13.12.2007, Kommissionen mod Irland (C-418/04, EU:C:2007:780, præmis 254), og af 7.11.2018, Coöperatie Mobilisation for the Environment m.fl. (C-293/17 og C-294/17, EU:C:2018:882, præmis 114).
11 –      Forslag til afgørelse Eco Advocacy (C-721/21, EU:C:2023:39, punkt 91-93).
12 –      Dom af 15.6.2023, Eco Advocacy (C-721/21, EU:C:2023:477, præmis 42), og af 6.3.2025, Waltham Abbey Residents Association (C-41/24, EU:C:2025:140 præmis 48).
13 –      Illustrativt mit forslag til afgørelse Eco Advocacy (C-721/21, EU:C:2023:39, punkt 105).
14 –      Dom af 8.11.2016, Lesoochranárske zoskupenie VLK (C-243/15, EU:C:2016:838, præmis 49).
15 –      Dom af 7.9.2004, Waddenvereniging og Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, præmis 46).
16 –      Nærmere om udviklingspotentialerne nedenfor, punkt 76-78.
17 –      Jf. dom af 7.9.2004, Waddenvereniging og Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, præmis 47), og af 4.10.2007, Kommissionen mod Italien (C-179/06, EU:C:2007:578, præmis 35).
18 –      Dom af 7.9.2004, Waddenvereniging og Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, præmis 48), af 11.4.2013, Sweetman m.fl. (C-258/11, EU:C:2013:220, præmis 30), af 17.4.2018, Kommissionen mod Polen (Białowieża-skoven) (C-441/17, EU:C:2018:255, præmis 112).
19 –      Det Europæiske Miljøagentur, Natura 2000 sites designated under the EU Habitats and Birds Directives (offentliggjort den 5.11.2025), https://www.eea.europa.eu/en/analysis/indicators/natura-2000-sites-designated-under
20 –      Jf. ovenfor, punkt 49.
21 –      Jf. f.eks. dom af 26.4.2017, Kommissionen mod Tyskland, (C-142/16, EU:C:2017:301, præmis 29-33).
22 –      Det drejer sig om den engelske, den danske, den franske, den græske, den italienske, den nederlandske, den portugisiske og den spanske version. De andre sprogversioner var ikke genstand for den lovgivningsprocedure, som førte til vedtagelsen af habitatdirektivets artikel 6, stk. 3.
23 –      Dom af 17.12.2020, Kommissionen mod Grækenland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-849/19, EU:C:2020:1047, præmis 46-53), af 29.6.2023, Kommissionen mod Irland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-444/21, EU:C:2023:524, præmis 64 og 65), og
af 21.9.2023, Kommissionen mod Tyskland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-116/22, EU:C:2023:687, præmis 105 og 106).
24 –      Dom af 17.12.2020, Kommissionen mod Grækenland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-849/19, EU:C:2020:1047, præmis 46), af 29.6.2023, Kommissionen mod Irland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-444/21, EU:C:2023:524, præmis 64), og af 21.9.2023, Kommissionen mod Tyskland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-116/22, EU:C:2023:687, præmis 105).
25 –      Jf. også dom af 17.4.2018, Kommissionen mod Polen (Białowieża-skoven) (C-441/17, EU:C:2018:255, præmis 213), og af 17.12.2020, Kommissionen mod Grækenland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-849/19, EU:C:2020:1047, præmis 59).
26 –      Dom af 17.12.2020, Kommissionen mod Grækenland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-849/19, EU:C:2020:1047, præmis 52), og
af 29.6.2023, Kommissionen mod Irland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-444/21, EU:C:2023:524, præmis 157).
27 –      Dom af 17.4.2018, Kommissionen mod Polen (Białowieża-skoven) (C-441/17, EU:C:2018:255, præmis 207), af 17.12.2020, Kommissionen mod Grækenland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-849/19, EU:C:2020:1047, præmis 49 og 50), og af 29.6.2023, Kommissionen mod Irland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-444/21, EU:C:2023:524, præmis 155).
28 –      I denne retning dom af 17.4.2018, Kommissionen mod Polen (Białowieża-skoven) (C-441/17, EU:C:2018:255, præmis 207-209, 213 og 221).
29 –      I denne retning dom af 14.10.2010, Kommissionen mod Østrig (Hanság og Niedere Tauern) (C-535/07, EU:C:2010:602, præmis 62-66).
30 –      Dom af 12.9.2024 (C-66/23, EU:C:2024:733, præmis 46).
31 –      Jf. ovenfor, punkt 48 og 49.
32 –      Dom af 12.9.2024, Elliniki Ornithologiki Etaireia m.fl. (C-66/23, EU:C:2024:733, præmis 42).
33 –      Dom af 12.9.2024, Elliniki Ornithologiki Etaireia m.fl. (C-66/23, EU:C:2024:733, navnlig præmis 45 og 46).
34 –      Jf. dom af 7.9.2004, Waddenvereniging og Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, præmis 54), og af 7.11.2018, Holohan m.fl. (C-461/17, EU:C:2018:883, præmis 35 og 37), samt mit forslag til afgørelse CFE og Terre wallonne (C-43/18 og C-321/18, EU:C:2019:56, punkt 76) og Elliniki Ornithologiki Etaireia m.fl. (C-66/23, EU:C:2024:150, punkt 45) samt generaladvokat Ćapetas forslag til afgørelse Kommissionen mod Tyskland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-116/22, EU:C:2023:317, punkt 31).
35 –      Gennemførelsesafgørelse 2011/484/EU af 11.7.2011 om en formular for oplysninger vedrørende Natura 2000-lokaliteter (meddelt under nummer K(2011) 4892) (EUT 2011, L 198, s. 39).
36 –      Jf. mit forslag til afgørelse Kommissionen mod Italien (Santa Caterina) (C-304/05, EU:C:2007:228, punkt 33).
37 –      Jf. dom af 12.9.2024, Elliniki Ornithologiki Etaireia m.fl. (C-66/23, EU:C:2024:733, præmis 47-49).
38 –      Dom af 12.9.2024, Elliniki Ornithologiki Etaireia m.fl. (C-66/23, EU:C:2024:733, navnlig præmis 48), samt mit forslag til afgørelse Kommissionen mod Italien (Santa Caterina) (C-304/05, EU:C:2007:228, punkt 34).
39 –      Jf. mit forslag til afgørelse
Vereniging Hoekschewaards Landschap (C‑281/16, EU:C:2017:476, punkt
52-63).
40 –      Jf. henvisningerne i fodnote 8.
41 –      Artikel 4, stk. 5, andet punktum, i forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fremskyndelse af miljøvurderinger (COM(2025)984 final, s. 28 og 29).
42 –      Dom af 17.12.2020, Kommissionen mod Grækenland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-849/19, EU:C:2020:1047, præmis 53), af 29.6.2023, Kommissionen mod Irland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-444/21, EU:C:2023:524, præmis 65), og
af 21.9.2023, Kommissionen mod Tyskland (Beskyttelse af særlige bevaringsområder) (C-116/22, EU:C:2023:687, præmis 106).
43 –      Jf. ovenfor, punkt 72.
44 –      Dom af 4.3.2010, Kommissionen mod Frankrig (C-241/08, EU:C:2010:114, præmis 53), og til illustration mit forslag til afgørelse Latvijas valsts meži (C-434/22, EU:C:2023:595, punkt 41) vedrørende brandforebyggende foranstaltninger i Natura 2000-områder.
45 –      Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17.12.2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik (EUT 2013, L 347, s. 549).
46 –      Jf. Rettens dom af 20.11.2024, Spanien mod Kommissionen (T-508/22, EU:T:2024:855, præmis 78-80).
47 –      Jf. dom af 17.12.2020, Frankrig mod Kommissionen (C-404/19 P, EU:C:2020:1041, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis).
48 –      Jf. f.eks. dom af 29.1.2004, Kommissionen mod Østrig (Wörschacher Moos) (C-209/02, EU:C:2004:61, præmis 22 ff.), af 20.9.2007, Kommissionen mod Italien (Santa Caterina) (C-304/05, EU:C:2007:532, præmis 16, 17 og 95), og af 24.11.2011, Kommissionen mod Spanien (Alto Sil) (C-404/09, EU:C:2011:768, præmis 101 og 102).
49 –      https://natura2000.eea.europa.eu/?sitecode=IE0004094&views=Sites_View
50 –      https://www.npws.ie/sites/default/files/protected-sites/conservation_objectives/CO004094_0.pdf
51 –      Illustrativt mit forslag til afgørelse Elliniki Ornithologiki Etaireia m.fl. (C-66/23, EU:C:2024:150, punkt 56-64).
52 –      Jf. ovenfor, punkt 79 og 80.
53 –      Jf. ovenfor, punkt 50-56.
54 –      Jf. ovenfor, punkt 91.
55 –      Jf. ovenfor, punkt 94.
56 –      Dom af 6.3.2007, Meilicke m.fl. (C-292/04, EU:C:2007:132, præmis 34), og af 23.4.2020, Herst (C-401/18, EU:C:2020:295, præmis 54).
57 –      Dom af 6.3.2007, Meilicke m.fl. (C-292/04, EU:C:2007:132, præmis 35), og af 23.4.2020, Herst (C-401/18, EU:C:2020:295, præmis 56).
58 –      Jf. Vejledende dokument, vurdering af planer og projekter på Natura 2000-lokaliteter
(september 2021, s. 7).
59 –      Jf. dom af 28.4.2016, Borealis Polyolefine m.fl. (C-191/14, C-192/14, C-295/14, C-389/14 og C-391/14 – C-393/14, EU:C:2016:311, præmis 105).
60 –      Jf. dom af 18.6.1998, Gedeputeerde Staten van Noord-Holland (C-81/96, EU:C:1998:305, præmis 23 og 24), vedrørende den generelle miljøvurdering, og af 23.3.2006, Kommissionen mod Østrig (Lauteracher Ried) (C-209/04, EU:C:2006:195, præmis 56 og 57), vedrørende vurderingen i henhold til habitatdirektivet.