61995CJ0262_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-262/95,
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Goetz zur Hausen, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoeger,
mod
Forbundsrepublikken Tyskland ved Ministerialrat Ernst Roeder, Forbundsoekonomiministeriet, som befuldmaegtiget, D-53107 Bonn,
sagsoegt,
angaaende en paastand om, at det fastslaas, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten ved ikke inden for de fastsatte frister at have truffet de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme foelgende direktiver og saerlig disses artikel 3:
° Raadets direktiv 82/176/EOEF af 22. marts 1982 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af kviksoelv fra elektrolyse af alkaliske klorider (EFT L 81, s. 29)
° Raadets direktiv 83/513/EOEF af 26. september 1983 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af cadmium (EFT L 291, s. 1)
° Raadets direktiv 84/156/EOEF af 8. marts 1984 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af kviksoelv fra andre sektorer end elektrolyse af alkalichlorider (EFT L 74, s. 49)
° Raadets direktiv 84/491/EOEF af 9. oktober 1984 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af hexachlorcyklohexan (EFT L 274, s. 11), og
° Raadets direktiv 86/280/EOEF af 12. juni 1986 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af visse farlige stoffer, der er opfoert paa liste I i bilaget til direktiv 76/464/EOEF (EFT L 181, s. 16),
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, G.F. Mancini, og dommerne J.L. Murray (refererende dommer), C.N. Kakouris, P.J.G. Kapteyn og H. Ragnemalm,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretaer: R. Grass,
paa grundlag af den refererende dommers rapport,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 12. september 1996,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 4. august 1995 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten ved ikke inden for de fastsatte frister at have truffet de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme foelgende direktiver og saerlig disses artikel 3:
° Raadets direktiv 82/176/EOEF af 22. marts 1982 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af kviksoelv fra elektrolyse af alkaliske klorider (EFT L 81, s. 29)
° Raadets direktiv 83/513/EOEF af 26. september 1983 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af cadmium (EFT L 291, s. 1)
° Raadets direktiv 84/156/EOEF af 8. marts 1984 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af kviksoelv fra andre sektorer end elektrolyse af alkalichlorider (EFT L 74, s. 49)
° Raadets direktiv 84/491/EOEF af 9. oktober 1984 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af hexachlorcyklohexan (EFT L 274, s. 11), og
° Raadets direktiv 86/280/EOEF af 12. juni 1986 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af visse farlige stoffer, der er opfoert paa liste I i bilaget til direktiv 76/464/EOEF (EFT L 181, s. 16) (herefter "de omtvistede direktiver").
2 Raadet har med hjemmel i artikel 6 i Raadets direktiv 76/464/EOEF af 4. maj 1976 om forurening, der er foraarsaget af udledning af visse farlige stoffer i Faellesskabets vandmiljoe (EFT L 129, s. 23), vedtaget de omtvistede direktiver, der for forskellige stoffer fastsaetter de graensevaerdier, som de emissionsnormer, medlemsstaterne fastsaetter for udledning af stofferne, ikke maa overskride.
3 Efter artikel 3, stk. 1, der er enslydende i direktiv 82/176, 83/513, 84/156 og 84/491, er graensevaerdierne, fristerne for disse graensevaerdiers overholdelse samt overvaagningsproceduren i forbindelse med udledningerne fastlagt i bilag I til hvert direktiv. Hvad direktiv 86/280 angaar findes de samme oplysninger i rubrik A i bilagene. Medlemsstaterne skulle traeffe de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme direktiverne inden for den i hvert direktiv fastsatte frist. Gennemfoerelsesfristerne udloeb den 1. juli 1983 for direktiv 82/176 (artikel 6, stk. 1), den 28. september 1985 for direktiv 83/513 (artikel 6, stk. 1), den 18. marts 1986 for direktiv 84/156 (artikel 7, stk. 1), den 1. april 1986 for direktiv 84/491 (artikel 6, stk. 1) og den 1. januar 1988 for direktiv 86/280 (artikel 7, stk. 1).
4 Ved artikel 3 i Raadets direktiv 90/656/EOEF af 4. december 1990 om overgangsforanstaltninger for Tyskland vedroerende visse faellesskabsbestemmelser paa miljoebeskyttelsesomraadet (EFT L 353, s. 59), som aendret ved Kommissionens direktiv 93/80/EOEF af 23. september 1993 (EFT L 256, s. 32), fik Forbundsrepublikken Tyskland imidlertid for industrianlaeg beliggende i de nye delstater tilladelse til foerst at anvende bestemmelserne i de omtvistede direktiver fra den 31. december 1995.
5 Kommissionen naaede efter en undersoegelse af de foranstaltninger, der var truffet til gennemfoerelse af direktiv 86/280, til det resultat, at de var utilstraekkelige. Den tilstillede derfor den 18. oktober 1989 Forbundsrepublikken Tyskland en aabningsskrivelse i henhold til traktatens artikel 169, stk. 1.
6 Forbundsrepublikken Tyskland anfoerte i sin besvarelse heraf af 26. februar 1990, der blev suppleret ved skrivelser af henholdsvis 4. september 1990 og 7. november 1991, bl.a. at direktiv 86/280 var blevet gennemfoert paa fyldestgoerende maade ved hjaelp af forvaltningsforskrifter, som forbundsmyndighederne og delstaterne havde givet.
7 Med hensyn til gennemfoerelsen af direktiv 82/176, 83/513, 84/156 og 84/491 tilstillede Forbundsrepublikken Tyskland Kommissionen de generelle forvaltningsforskrifter ("Allgemeine Verwaltungsvorschriften"), der var blevet udstedt med hjemmel i § 7a, stk. 1, i Wasserhaushaltsgesetz (lov om vandanvendelse og vandbeskyttelse), hvorved de omtvistede direktiver efter Forbundsrepublikkens opfattelse er blevet gennemfoert i den tyske retsorden. Forbundsregeringen henviste desuden til de mange udtalelser, cirkulaerer og administrative regler, der var udstedt af delstaterne med henblik paa gennemfoerelsen af disse direktiver.
8 Kommissionen, der var af den opfattelse, at den saaledes beskrevne gennemfoerelse var ufuldstaendig, opfordrede den 29. september 1992 Forbundsrepublikken Tyskland til inden to maaneder af fremsaette sine bemaerkninger.
9 Forbundsrepublikken Tyskland besvarede denne opfordring ved en meddelelse af 11. december 1992, hvori den henviste til en skrivelse, som indeholdt en opregning af de initiativer, den havde taget for at sikre en gennemfoerelse af miljoedirektiverne, der var i overensstemmelse med Domstolens praksis. Forbundsrepublikken Tyskland oplyste endvidere, at den havde til hensigt i Wasserhaushaltsgesetz at indfoere en bemyndigelsesbestemmelse vedroerende udstedelse af bekendtgoerelser. Da disse gennemfoerelsesforanstaltninger foerst kunne traeffes i loebet af 1994, anmodede den Kommissionen om ikke at fortsaette proceduren.
10 Ved skrivelse af 30. oktober 1993 tilstillede Kommissionen Forbundsrepublikken Tyskland en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede Forbundsrepublikken til inden to maaneder fra udtalelsens meddelelse at efterkomme denne.
11 Forbundsregeringen henviste i sit svar herpaa af 26. januar 1994 bl.a. til sin argumentation i skrivelsen af 11. december 1992, og meddelte desuden, at den noedvendige aendring af Wasserhaushaltsgesetz ville blive gennemfoert i loebet af 1994. Den anmodede derfor Kommissionen om at saette traktatbrudsproceduren i bero.
12 Kommissionen har imidlertid anlagt naervaerende sag.
13 Kommissionen har indledningsvis anfoert, at staevningen ikke vedroerer gennemfoerelsen af de omtvistede direktiver i de nye delstater.
14 Den har dernaest anfoert, at de omtvistede direktiver skal gennemfoeres paa en saadan maade, at der opnaas sikkerhed for, at de efterleves fuldt ud og med fornoeden klarhed og bestemthed, saaledes at de af direktiverne omfattede personer saettes i stand til at faa fuldt kendskab til deres rettigheder og eventuelt goere disse gaeldende for de nationale domstole. Domstolen har vedroerende fastsaettelse af graensevaerdier for forurening i henhold til miljoebeskyttelsesdirektiver allerede fastslaaet, at det er noedvendigt at udstede retsregler af utvivlsomt bindende karakter. Kommissionen har endelig tilfoejet, at Forbundsrepublikken Tyskland ikke har bestridt, at den ikke har truffet generelle, retligt bindende foranstaltninger til gennemfoerelse af de omtvistede direktiver.
15 Forbundsrepublikken Tyskland har i svarskriftet anfoert, at Kommissionens kritik udelukkende tager sigte paa gennemfoerelsens form. Den har paa baggrund af Domstolens praksis frafaldet sine argumenter om, at en gennemfoerelse ved administrative cirkulaerer er tilstraekkelig. Hvad angaar gennemfoerelsen ad lovgivningsvejen vil de lovgivende myndigheder i Wasserhaushaltsgesetz indsaette en bestemmelse, der bemyndiger til vedtagelse af bekendtgoerelser, saaledes at Forbundsrepublikken Tyskland bliver i stand til at gennemfoere de omtvistede direktiver ved udstedelse af bekendtgoerelser. Forbundsrepublikken Tyskland meddelte, at en saadan lov ville blive vedtaget i foraaret 1996. Forbundsrepublikken Tyskland goer imidlertid gaeldende, at de omtvistede direktiver ud fra et materielt synspunkt allerede faktisk er gennemfoert i tysk ret.
16 Forbundsrepublikken Tyskland bestrider ikke i det foreliggende tilfaelde, at den ikke har truffet generelle, retligt bindende foranstaltninger for at gennemfoere de omtvistede direktiver.
17 Det foelger under alle omstaendigheder af fast praksis, at en medlemsstat ikke kan paaberaabe sig bestemmelser, fremgangsmaader eller forhold i sin nationale retsorden som begrundelse for ikke at overholde de i et direktiv fastsatte forpligtelser og frister (jf. bl.a. dom af 19.9.1996, sag C-236/95, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 4459, praemis 18).
18 Da Forbundsrepublikken Tyskland endnu ikke ved udloebet af fristerne for gennemfoerelsen af de omtvistede direktiver havde truffet foranstaltninger for at efterkomme dem, maa det fastslaas, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiverne ved ikke inden for de fastsatte frister at have truffet de foranstaltninger, der er noedvendige for at efterkomme direktiverne og saerlig disses artikel 3.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Forbundsrepublikken Tyskland har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
1) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler den i henhold til foelgende direktiver, ved ikke inden for de fastsatte frister at have truffet de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme direktiverne og saerlig disses artikel 3:
° Raadets direktiv 82/176/EOEF af 22. marts 1982 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af kviksoelv fra elektrolyse af alkaliske klorider
° Raadets direktiv 83/513/EOEF af 26. september 1983 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af cadmium
° Raadets direktiv 84/156/EOEF af 8. marts 1984 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af kviksoelv fra andre sektorer end elektrolyse af alkalichlorider
° Raadets direktiv 84/491/EOEF af 9. oktober 1984 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af hexachlorcyklohexan, og
° Raadets direktiv 86/280/EOEF af 12. juni 1986 om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af visse farlige stoffer, der er opfoert paa liste I i bilaget til direktiv 76/464/EOEF.
2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.