62015CO0049
KENDELSE AFSAGT AF DOMSTOLENS VICEPRÆSIDENT
5. juni 2015 (
*1
)
»Appel — kendelse om foreløbige forholdsregler — offentlige bygge- og anlægskontrakter — delegeret forordning (EU) nr. 1268/2012 — udbud om opførelse af et gasturbineanlæg til kombineret kraft/varme/kulde-produktion og hermed forbundet vedligeholdelse — bud ændret efter åbningen af buddene — sagsøgerens bud forkastet — afvisning — retlig fejl — foreligger ikke«
I sag C-49/15 P(R),
angående appel i henhold til artikel 57, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, iværksat den 6. februar 2015,
STC SpA, Forli (Italien), ved avvocati A. Marelli og G. Delucca,
appellant,
de øvrige parter i appelsagen:
Europa-Kommissionen ved L. Cappelletti og L. Di Paolo og F. Moro, som befuldmægtigede,
sagsøgt i første instans,
CPL Concordia Soc. coop., Concordia Sulla Secchia (Italien), ved avvocato A. Penta,
intervenient i første instans,
har
DOMSTOLENS VICEPRÆSIDENT
efter at have hørt førstegeneraladvokat M. Wathelet,
afsagt følgende
Kendelse
1
Med sin appel har STC SpA (herefter »STC«) nedlagt påstand om annullation af kendelse afsagt af Rettens præsident i sag STC mod Kommissionen (T-355/14 R, EU:T:2014:1046, herefter »den appellerede kendelse«), hvormed denne forkastede STC’s begæring om foreløbige foranstaltninger angående flere af Europa-Kommissionens afgørelser vedrørende udbudsproceduren JRC IPR 2013 C04 0031 OC om opførelse af et gasturbineanlæg til kombineret kraft/varme/kulde-produktion og hermed forbundet vedligeholdelse for Det Fælles Forskningscenter (FFC) i Ispra (EUT 2013/S 137-237146).
Retsforskrifter
2
Artikel 112 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (EUT L 298, s. 1) med overskriften »Principper om ligebehandling og gennemsigtighed« bestemmer:
»1.   Under hele udbudsproceduren skal eventuelle kontakter mellem den ordregivende myndighed og ansøgerne eller tilbudsgiverne foregå på en måde, der sikrer gennemsigtighed og ligebehandling. Sådanne kontakter kan ikke medføre ændring af kontraktbetingelserne eller indholdet af det oprindelige bud.
2.   Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 210 vedrørende fastsættelse af detaljerede regler for principper om ligebehandling og gennemsigtighed. Kommissionen tillægges endvidere beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 210 vedrørende fastsættelse af, hvilken kontakt der er tilladt mellem de ordregivende myndigheder og tilbudsgiverne under tildelingsproceduren, minimumskravene til skriftlig registrering af en evaluering og minimumsindholdet af den afgørelse, der træffes af den ordregivende myndighed.«
3
Artikel 160 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 af 29. oktober 2012 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (EUT L 362, s. 1, herefter den »delegerede forordning«) med overskriften »Kontakt mellem ordregivende myndigheder og tilbudsgivere« bestemmer:
»1.   Kontakt mellem den ordregivende myndighed og tilbudsgiverne under udbudsproceduren er undtagelsesvis tilladt på de betingelser, der er anført i stk. 2 og 3.
[...]
3.   Hvis der efter åbningen af buddene er behov for yderligere præciseringer i forbindelse med et bud, eller hvis indlysende materielle fejl i buddet skal rettes, kan den ordregivende myndighed kontakte tilbudsgiveren, men denne kontakt må ikke føre til en ændring af vilkårene i buddet.
[...]«
Baggrunden for tvisten, sagen for dommeren i sager om foreløbige forholdsregler og den anfægtede kendelse
4
I den anfægtede kendelses præmis 1-6 redegøres der for baggrunden for tvisten:
»1
Den 17. juli 2013 offentliggjorde Europa-Kommissionen i Den Europæiske Unions Tidende et åbent udbud med referencenummer JRC IPR 2013 C04 0031 OC om opførelse af et gasturbineanlæg til kombineret kraft/varme/kulde-produktion og vedligeholdelse deraf i Ispra (Italien) for Det Fælles Forskningscenter [»FFC«). Fristen for fremsendelse af buddene og datoen for åbning af buddene blev i henhold til korrigendum offentliggjort i EUT fastsat til henholdsvis den 15. og den 21. november 2013. I dokumentet med titlen »Administrativt bilag« i udbudsbekendtgørelsen præciseredes det, at kontrakten ville blive tildelt til det økonomisk mest fordelagtige bud henset til dets samlede pris og dets tekniske kvalitet, at der kunne tildeles højst 80 point for buddets samlede pris, mens der kunne tildeles højst 20 point for buddets tekniske kvalitet.
2
Den 10. september 2013 blev der afholdt et informationsmøde på FFC i Ispra. I forbindelse med besvarelsen af et spørgsmål, som blev stillet på dette møde, blev der gjort opmærksom på en fejl i dokumentet »Kontrahentens bud« i linje 2.31 vedrørende ydelsen »Vedligeholdelse FULL MAINTENANCE af gasturbineanlæggene i en periode på 24 måneder fra modtagelsen af anlægget«, hvoraf der skulle leveres to og ikke fire. Den 17. september 2013 blev det pågældende dokument offentliggjort igen i en tilrettet udgave på FFC’s websted. En ny fejl blev efter mødet konstateret i samme dokument i linje 2.18 vedrørende ydelsen »Elforsyningsinstallationer til anlægget«, parti 1 (MMC og forsyning af alt udstyret på anlægget), hvoraf der skulle leveres en og ikke to, og dokumentet »Kontrahentens bud« blev offentliggjort på FFC’s websted igen den 9. oktober 2013.
3
[STC’s] bud, der blev fremsendt den 15. november 2013, omfattede et »primært bud« og to »alternative bud«. Bedømmelsesudvalget forkastede de to alternative bud, eftersom de ikke var i overensstemmelse med specifikationerne i udbudsmaterialet. Hvad angår det primære bud konstaterede bedømmelsesudvalget, at [STC’s] tekniske bud ikke indeholdt det detaljerede overslag, der krævedes i kapitel 12 i de tekniske specifikationer i udbudsmaterialet, og at [STC] havde udarbejdet sit økonomiske bud på grundlag af en ikke-ajourført udgave af dokumentet »Kontrahentens bud«. Den 30. januar 2014 sendte Kommissionen en skrivelse til [STC], hvori den anmodede selskabet om at fremsende et detaljeret overslag, som det krævedes i de tekniske specifikationer. Med hensyn til det økonomiske bud sendte Kommissionen som bilag [STC] det korrigerede dokument »Kontrahentens bud«, hvori den havde indsat de enhedspriser, som [STC] havde foreslået, og havde anvendt dem på de ønskede mængder som korrigeret den 9. oktober 2013. Den anmodede [STC] om at bekræfte de beregninger, der var baseret på overførslen af de tilbudte enhedspriser i det korrigerede dokument »Kontrahentens bud«.
4
[STC] fremsendte sit svar pr. e-mail af 7. februar 2014. Bedømmelsesudvalget fandt, at svarene ikke svarede til dets forventninger, og Kommissionen meddelte derfor ved skrivelse af 3. april 2014 [STC], at dets bud var blevet bedømt negativt. Ved samme skrivelse blev [STC] orienteret om, at den valgte tilbudsgiver var [CPL Concordia Soc. coop., herefter »CPL Concordia«], om det antal point, denne havde opnået, og om muligheden for at få oplysninger om det valgte buds karakteristika og fordele.
5
Ved skrivelse af 11. april 2014 anfægtede [STC] bedømmelsesudvalgets vurdering af såvel dets tekniske som dets økonomiske bud. [STC] anmodede ligeledes om at få aktindsigt i dokumenter om udpegning af bedømmelsesudvalget, i mødereferaterne vedrørende bedømmelsen, i anmodningerne om at »supplere« eller »tydeliggøre« dokumentationen og i besvarelsen af disse anmodninger, i indplaceringen og i de point, der blev tildelt hver enkelt af de bydende virksomheder, med de tilknyttede begrundelser for udelukkelse og udvælgelse.
6
Ved skrivelse af 15. april 2014 oplyste Kommissionen igen [STC] om navnet på den valgte tilbudsgiver, den anførte de sammenlignende point og de tekniske og økonomiske karakteristika i tilknytning til [CPL Concordias] bud, ligesom den fremsendte et uddrag af bedømmelsesudvalgets rapport.«
5
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 30. maj 2014 anlagde STC søgsmål med påstand dels om annullation af afgørelse af 3. april 2014, hvormed Kommissionen afviste det bud, som STC havde afgivet i forbindelse med udbuddet med referencenummer JRC IPR 2013 C04 0031 OC, af beslutningen, hvormed Kommissionen tildelte CPL Concordia kontrakten og enhver anden tidligere eller efterfølgende retsakt, som har sammenhæng hermed, herunder den eventuelle beslutning, hvormed kontrakten blev godkendt, og af selve kontrakten samt Kommissionens beslutning om at afvise aktindsigt i udbudsdokumenterne (herefter samlet »de omtvistede afgørelser«), dels om, at Kommissionen pålægges at ophæve tildelingen af buddet og udarbejde og vedtage enhver retsakt, der måtte være nødvendig for at tildele STC kontrakten, eller subsidiært, hvis skaden ikke kan genoprettes, at betale STC skadeserstatning.
6
Ved særskilt dokument indgivet til Rettens Justitskontor samme dato fremsatte STC en begæring om foreløbige forholdsregler, hvori denne i det væsentlige nedlagde følgende påstande:
—
Gennemførelsen af de omtvistede afgørelser udsættes.
—
STC gives mulighed for fuldt ud at benytte sig af sin ret til aktindsigt i udbudsdokumenterne ved en passende midlertidig foranstaltning.
—
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
7
Kommissionen nedlagde i sit indlæg i det væsentlige påstand om, at påstanden om midlertidige foranstaltninger afvises delvist og forkastes helt som ugrundet, og om, at afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. Ved kendelse afsagt af Rettens præsident den 2. september 2014 fik CPL Concordia tilladelse til at intervenere til støtte for Kommissionens påstande.
8
Ved kendelse af 8. december 2014 forkastede Rettens præsident påstanden om midlertidige foranstaltninger med den begrundelse, at betingelsen om fumus boni juris ikke var opfyldt i den foreliggende sag. Rettens præsident analyserede i den appellerede kendelses præmis 20-31 det andet annullationsanbringende om STC’s økonomiske bud og fastslog i denne kendelses præmis 32, at det ikke var nødigt at udtale sig om de øvrige annullationsanbringender, da det umiddelbart fremgik, at STC’s bud var blevet forkastet med rette, således at de øvrige anbringender ikke kunne vise, at der forelå fumus boni juris.
Parternes påstande
9
STC har i det væsentlige nedlagt følgende påstande:
—
Den appellerede kendelse ophæves.
—
Gennemførelsen af de omtvistede afgørelser udsættes.
—
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
10
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
—
Appellen afvises og forkastes under alle omstændigheder som ugrundet.
—
Subsidiært forkastes begæringen om foreløbige foranstaltninger.
—
STC tilpligtes at betale de omkostninger, der er afholdt i forbindelse med nærværende appelsag og under sagens behandling for Retten
11
CPL Concordia har nedlagt følgende påstande:
—
Appellen afvises, da den åbenbart ikke kan påkendes, og forkastes som åbenbart ugrundet.
—
Den appellerede kendelse og de omtvistede afgørelser stadfæstes.
—
STC tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Appellen
12
STC har til støtte for sin appel fremsat tre anbringender: Alle disse anbringender vedrører den konklusion, som Rettens præsident nåede frem til i den appellerede kendelses præmis 31, hvorefter det andet annullationsanbringende fremsat i første instans vedrørende STC’s økonomiske bud ikke gør det muligt at fastslå, at der foreligger fumus boni juris.
13
STC har endvidere gjort gældende, at virksomhedens appel ligeledes vedrører den appellerede kendelses præmis 32-35, hvori Rettens præsident redegjorde for årsagerne til, at han mente, at det, eftersom fumus boni juris baseret på det andet annullationsanbringende blev forkastet, ikke var nødvendigt at udtale sig om de øvrige anbringender, dvs. det første og det tredje annullationsanbringende, og heller ikke om STC’s argumenter om uopsættelighed og interesseafvejning.
14
Først skal formaliteten vedrørende denne argumentation behandles, og dernæst skal appellens tre anbringender behandles samlet.
Om formaliteten vedrørende argumentationen om uopsættelighed og interesseafvejning samt afvisningen af argumenterne om fumus boni juris i det første og det tredje annullationsanbringende rejst i første instans
15
Artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement bestemmer, at begæringer om udsættelse af gennemførelsen af en retsakt »skal angive søgsmålets genstand, de omstændigheder, der medfører uopsættelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at den begærede foreløbige forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget«. Dommeren i sager om foreløbige forholdsregler kan således udsætte gennemførelsen og foreskrive foreløbige forholdsregler, såfremt det er godtgjort, at de umiddelbart er berettigede af faktiske og retlige grunde (fumus boni juris), og at de er uopsættelige, dvs. at det for at undgå et alvorligt og uopretteligt tab for den, der fremsætter begæringen, er nødvendigt at foreskrive dem og tillægge dem retsvirkninger før afgørelsen i sagen til prøvelse af realiteten. Disse betingelser er kumulative, således at der ikke kan anordnes foreløbige forholdsregler, hvis en af betingelserne ikke er opfyldt. Dommeren i sager om foreløbige forholdsregler skal endvidere i givet fald foretage en afvejning af de involverede interesser (kendelse Kommissionen mod Pilkington Group, C-278/13 P(R), EU:C:2013:558, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
16
Det følger endvidere af fast retspraksis, at et appelskrift i overensstemmelse med artikel 256, stk. 1, TEUF, artikel 58, stk. 1, i statutten for Domstolen og artikel 168, stk. 1, litra d), i Domstolens procesreglement præcist skal angive, hvilke elementer der anfægtes i den dom eller kendelse, som påstås ophævet, samt de retlige argumenter, der særligt støtter denne påstand. Dette krav er ikke opfyldt, når appelskriftet uden at indeholde en argumentation, der har til formål præcist at angive den retlige fejl, den appellerede dom angiveligt er behæftet med, blot gentager de anbringender og argumenter, der allerede er blevet fremført for Retten. En sådan appel har i realiteten kun til formål at opnå, at de i stævningen for Retten fremsatte påstande pådømmes endnu en gang, hvilket ligger uden for Domstolens kompetence (kendelse Goldstein mod Kommissionen, C-148/96 P(R), EU:C:1996:307, præmis 23 og 24 og den deri nævnte retspraksis; jf. ligeledes dom Nordspedizionieri di Danielis Livio m.fl. mod Kommissionen, C-62/05 P, EU:C:2007:607, præmis 55 og den deri nævnte retspraksis).
17
Det følger af den i præmis 15 i denne kendelse nævnte retspraksis, at Rettens præsident i den appellerede kendelses præmis 35 med rette fastslog, at begæringen om foreløbige foranstaltninger måtte forkastes, uden at spørgsmålene om uopsættelighed og interesseafvejning blev behandlet, eftersom betingelsen om fumus boni juris ikke var opfyldt. Eftersom STC i sin appel har gentaget de argumenter, virksomheden allerede gjorde gældende i første instans vedrørende dette spørgsmål, må disse argumenter afvises i henhold til den i præmis 16 nævnte retspraksis.
18
Med hensyn til afvisningen af argumenterne om fumus boni juris fremsat i det første og det tredje annullationsanbringende rejst ved Retten har STC i sin appel bemærket, at »Retten mener, at den påståede manglende fumus boni juris fritager den for at træffe afgørelse om de øvrige annullationsanbringender«. STC har derfor anført, at det »ikke frafalder disse annullationsanbringender og fastholder dem med henblik på at anfægte Rettens afgørelse om ikke at behandle dem« og »nedlægger påstand om, at dommeren i sagen om foreløbige forholdsregler eller i givet fald Domstolen selv eller Retten efter hjemvisning af sagen tager dem til følge«. STC har med henblik herpå udtrykkeligt gentaget de argumenter, virksomheden allerede fremsatte i første instans, til støtte for disse anbringender.
19
Det skal indledningsvis bemærkes, at Rettens præsident i modsætning til, hvad STC hævder, forkastede argumenterne om fumus boni juris i det første og det tredje anbringende fremsat for Retten.
20
Rettens præsident realitetsbehandlede ganske vist ikke disse argumenter, men han redegjorde dog i den appellerede kendelses præmis 32 for årsagerne til, at en sådan behandling ikke var nødvendig, idet han fastslog, at »da [STC’s] bud med rette umiddelbart var blevet afvist i henhold til gældende lovgivning, er det udelukket, at behandlingen af de øvrige anbringender kan vise, at der foreligger fumus boni juris«.
21
STC har i sin appel blot anført, at virksomheden anfægter de relevante præmisser i den anfægtede kendelse og ikke frafalder de i første instans fremførte anbringender, ligesom den har gentaget den argumentation, den fremførte for Retten, og ikke har fremført noget anbringende eller argument, der vil kunne sætte spørgsmålstegn ved Rettens præsidents forkastelse af argumenterne om fumus boni juris vedrørende det første og det tredje annullationsanbringende, der blev rejst for den. STC har således ikke i sin appel redegjort for årsagerne til, at Rettens præsident skulle have begået en ulovlig handling ved at fastslå, at afvisningen af argumenterne i forbindelse med det andet annullationsanbringende var tilstrækkeligt grundlag til at afvise tilsvarende argumenter i tilknytning til de to øvrige anbringender.
22
Denne argumentation bør under disse omstændigheder og i overensstemmelse med den i præmis 16 i den foreliggende kendelse anførte retspraksis afvises.
Om de tre appelanbringender
Parternes argumenter
23
Det første anbringende vedrører i det væsentlige en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder omkring omfanget af den indlysende materielle fejl, som påvirkede STC’s økonomiske bud samt Rettens præsidents manglende hensyntagen til Kommissionens overskridelse af sine beføjelser. Ifølge STC påvirkede den indholdsmæssige fejl i virksomhedens bud ikke enhedspriserne, men de ønskede mængder af visse ydelser, eftersom den havde fremsat sit bud på grundlag af en forældet udgave af dokumentet »Kontrahentens bud«. Under disse omstændigheder ville den eneste mulige rettelse have bestået i at anmode STC selv om at anføre de enhedspriser, det tilbød i forbindelse med de nye mængder. Det tilkom ikke Kommissionen at udfylde dokumentet »Kontrahentens bud« på STC’s vegne og således gribe ind i fastsættelsen af buddets samlede pris.
24
Det andet anbringende vedrører en retlig fejl begået af Rettens præsident i tilknytning til den omstændighed, at tilbudsgiveren og ikke den ordregivende myndighed har ret til at ændre tilbudsgiverens økonomiske bud for at rette en indlysende materiel fejl i buddet. Henset til Kommissionens ændring af de ønskede mængder burde STC have haft lejlighed til at angive en ny enhedspris på grundlag af disse mængder. Ifølge STC er de tilbudte enhedspriser kun bindende for tilbudsgiveren i tilknytning til de i tilbuddet angivne mængder, og STC har understreget, at det er buddets samlede pris, der er bestemmende for, hvor mange point det økonomiske bud tildeles.
25
Det tredje anbringende vedrører en retlig fejl begået af Rettens præsident, eftersom denne har fastslået, at STC’s ændring af enhedspriserne i dets bud efter en ændring af de ønskede mængder af visse ydelser var ulovlig.
26
Kommissionen har støttet af CPL Concordia gjort gældende, at de tre appelanbringender må afvises og under alle omstændigheder forkastes som ugrundede.
Domstolens bedømmelse
27
Det skal indledningsvis bemærkes, at den delegerede forordnings artikel 160, stk. 3, som Rettens præsident har anført i den appellerede kendelses præmis 23, kun tillader en rettelse af indlysende materielle fejl i forbindelse med udarbejdelsen af et bud efter åbningen af buddene på den ordregivende myndigheds initiativ, og kun såfremt denne kontakt ikke fører til en ændring af vilkårene i buddet. Denne bestemmelse blev vedtaget på grundlag af artikel 112, stk. 1, i forordning nr. 966/2012, som bl.a. bestemmer, at sådanne kontakter skal foregå på en måde, der sikrer gennemsigtighed og ligebehandling.
28
Formålet med artikel 160, stk. 1, i den delegerede forordning er således at gøre det muligt at rette materielle fejl, som tilbudsgiverne har lavet i forbindelse med udarbejdelsen af deres bud, samtidig med at det undgås, at en kontakt mellem den ordregivende myndighed og tilbudsgiveren med henblik på at rette en sådan materiel fejl ikke giver tilbudsgiveren en fordel ved at give denne en mulighed for at ændre buddet på et tidspunkt, hvor de øvrige tilbudsgivere ikke længere har denne mulighed.
29
I den foreliggende sag er det ubestridt, at Kommissionen med sin skrivelse af 30. januar 2014 opfordrede STC til at rette sit bud i henhold til ovenstående bestemmelse, som den i øvrigt henviste til.
30
Det er ligeledes ubestridt, at der blev begået to fejl i linje 2.18 og 2.31 i dokumentet »Kontrahentens bud«, som oprindeligt blev offentliggjort den 17. juli 2013, vedrørende de ønskede mængder af visse ydelser. STC har bl.a. gjort gældende, at virksomheden i sit svar på Kommissionens skrivelse af 30. januar 2014 burde have haft mulighed for at ændre de enhedspriser, den havde fastsat i sit oprindelige bud fremsat den 15. november 2013 for at tage hensyn til disse fejl.
31
Det blev imidlertid i den appellerede kendelses præmis 2 fastslået, hvilket STC i øvrigt ikke har bestridt, at en korrigeret udgave af filen indeholdende dokumentet »Kontrahentens bud« blev offentliggjort på FFC’s websted den 9. oktober 2013, dvs. over en måned inden den 15. november 2013, som var sidste frist for fremsendelse af bud og datoen for STC’s faktiske fremsendelse af sit bud.
32
De materielle fejl, som STC skulle have rettet som svar på skrivelsen af 30. januar 2014, var således som sådan de fejl, som Kommissionen havde begået ved den oprindelige udarbejdelse af udbuddet, og som var blevet korrigeret i tide. Det fremgår af de faktiske omstændigheder, der er fastslået i den appellerede kendelse på grundlag af sagsakterne bl.a. præmis 2, 3 og 24 heri, at de fejl, der skulle rettes, snarere skyldtes den omstændighed, at STC i sit bud fremsat den 15. november 2013 ikke havde taget hensyn til de ændringer, der den 9. oktober 2013 blev foretaget af de ønskede mængder med hensyn til vedligeholdelse og med hensyn til elforsyningsinstallationerne.
33
Som Rettens præsident med rette har bemærket i den appellerede kendelses præmis 24, har STC således begået materielle fejl ved udarbejdelsen af sit bud i henhold til den delegerede forordnings artikel 160, stk. 3, for så vidt som virksomheden har anvendt de fejlagtige mængder af de nævnte ydelser anført i det oprindeligt offentliggjorte udbud.
34
STC har ganske vist gjort gældende, at disse fejl vedrørte de ønskede mængder af nævnte ydelser og ikke de tilbudte enhedspriser som sådan. Som Rettens præsident imidlertid med rette har anført i den appellerede kendelses præmis 25-27, har de pågældende fejl dog haft en direkte indvirkning på STC’s økonomiske bud, eftersom de har påvirket beregningen af buddets samlede pris på grundlag af disse priser.
35
Da Rettens præsident fastslog, at de fejl, der skulle rettes, og som var blevet begået ikke af den ordregivende myndighed, men af tilbudsgiveren, vedrørte de ønskede mængder af visse ydelser, og dermed korrekt identificerede deres indvirkning på buddets samlede pris, bør STC’s argumenter fremsat i forbindelse med det første appelanbringende vedrørende en fordrejning af de faktiske omstændigheder for så vidt angår omfanget af de indlysende materielle fejl, som STC’s økonomiske bud er behæftet med, derfor forkastes.
36
Disse argumenter gør det således ikke muligt at konkludere, at de pågældende fejl i den appellerede kendelse er blevet bedømt på en måde, der fordrejer elementerne i sagsakterne.
37
Endvidere bør de argumenter, som STC har fremsat i forbindelse med sit første appelanbringende vedrørende en manglende hensyntagen til Kommissionens overskridelse af sine beføjelser og de argumenter, som STC har fremført i forbindelse med det andet og det tredje appelanbringende, behandles samlet. Med alle disse argumenter har STC i det væsentlige gjort gældende, at Rettens præsident har begået en ulovlig handling ved at fastslå, at det andet annullationsanbringende rejst for Retten ikke gør det muligt at fastslå, at der foreligger fumus boni juris, uanset de retlige fejl, som Kommissionen har begået, og som foranledigede den til at foretage en negativ bedømmelse af STC’s bud, der blev meddelt STC den 3. april 2014. Disse fejl vedrørte anvendelsen i den foreliggende sag af den procedure, der skal følges for at rette de indlysende materielle fejl, som en tilbudsgivers bud er behæftet med.
38
Det er i denne henseende med rette, at STC i forbindelse med det første og det andet appelanbringende har gjort gældende, at kun en tilbudsgiver kan bestemme indholdet af sit bud. Mens den delegerede forordnings artikel 160, stk. 3, gør det muligt for den ordregivende myndighed at tage initiativ til en kontakt med tilbudsgiveren for at give denne mulighed for at rette sit bud, giver den ikke den ordregivende myndighed mulighed for at ændre dette bud på tilbudsgiverens vegne.
39
Som Rettens præsident med rette har fastslået i den appellerede kendelses præmis 25, har Kommissionen rent faktisk taget kontakt til STC for at give virksomheden mulighed for at rette indlysende materielle fejl konstateret i henhold til den delegerede forordnings artikel 160, stk. 3.
40
Som det fremgår af den appellerede kendelses præmis 3, har Kommissionen med sin skrivelse af 30. januar 2014 sendt STC dokumentet »Kontrahentens bud« i en ajourført udgave med angivelse af enhedspriser og buddets samlede rettede pris. Da STC ved e-mail af 7. februar 2014 oplyste, at virksomheden ikke kunne godkende de således foreslåede ændringer og i stedet fastholdt sit buds samlede pris, idet de oplyste enhedspriser blev ændret, noterede Kommissionen sig tilbudsgiverens holdning. Som Rettens præsident bemærkede i den appellerede kendelses præmis 4, traf Kommissionen på grundlag af dette svar på dens skrivelse af 30. januar 2014 sin efterfølgende beslutning meddelt ved skrivelse af 3. april 2014 om at forkaste STC’s bud, som ændret af sidstnævnte.
41
Det må fastslås, at Kommissionen ved at handle sådan ikke har ændret STC’s bud på virksomhedens vegne, og at Rettens præsident i modsætning til, hvad STC hævder, ikke i den appellerede kendelse har fastslået, at en sådan ændring skulle være lovlig. Som Rettens præsident fastslog i den appellerede kendelses præmis 25, har Kommissionen ikke umiddelbart overskredet sine beføjelser til at tage kontakt til tilbudsgiveren, da den blot foreslog STC en ændring af mængden af visse ydelser omfattet af buddet.
42
STC har ligeledes hævdet, at Rettens præsident har begået en retlig fejl i forbindelse med vurderingen af, om der foreligger fumus boni juris, med hensyn til spørgsmålet, om Kommissionen med rette har afvist STC’s bud med den begrundelse, at STC havde ændret sit økonomiske bud i stedet for at rette det.
43
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at en rettelse af en indlysende materiel fejl, som tilbudsgiveren har begået ved udarbejdelsen af buddet, som det fastslås i den foreliggende kendelses præmis 28, i henhold til den delegerede forordnings artikel 160, stk. 3, ikke bør gøre det muligt for tilbudsgiveren at ændre sit bud og således give denne en uberettiget fordel.
44
Det følger heraf, at enhver ændring af et økonomisk bud, som ikke er omfattet af en mekanisk rettelse af en indlysende materiel fejl ved udarbejdelsen af buddet, eller som ikke følger automatisk af en sådan rettelse, ikke er tilladt i henhold til den delegerede forordnings artikel 160, stk. 3. Den ordregivende myndighed kan således ikke efter åbningen af buddene give en enkelt tilbudsgiver mulighed for at ændre vilkårene i sit bud med risiko for, at ligebehandlingsprincippet og nævnte bestemmelses ordlyd tilsidesættes.
45
Ifølge STC burde den i e-mail af 7. februar 2014 anførte rettelse af enhedspriserne have været tilladt, da den ikke ændrede buddets samlede pris. Rettens præsident anførte dog med rette i den appellerede kendelses præmis 27, at de af STC foretagne ændringer i denne e-mail svarer til, at prisen i virksomhedens bud fordobles for så vidt angår de ydelser, for hvilke de ønskede mængder er blevet halveret, og i kendelsens præmis 29, at buddets samlede pris var blevet beregnet automatisk ud fra de ønskede mængder og enhedspriserne, idet kandidaterne blot skal angive enhedspriserne i dokumentet »Kontrahentens bud«.
46
Ud fra disse betragtninger og henset til det i den foreliggende kendelses præmis 44 anførte er det ligeledes med rette, at Rettens præsident i den appellerede kendelses præmis 28 i forbindelse med sin indledende undersøgelse af, om der foreligger fumus boni juris, fastslog, at STC ikke kunne gives mulighed for efter udløbet af fristen for indgivelse af bud at reevaluere sine enhedspriser afhængigt af de ønskede mængder, og i nævnte kendelses præmis 29, at prisen syntes at udgøre et væsentligt element i buddet. En rettelse af STC’s bud, der gik ud på at ændre de oprindeligt angivne enhedspriser, ville kunne have givet STC en uberettiget fordel i forhold til de andre tilbudsgivere og kunne således have vist sig at være i strid med den delegerede forordnings artikel 160, stk. 3, og med princippet om ligebehandling.
47
Under disse omstændigheder var det med rette, at Rettens præsident i den appellerede kendelses præmis 25 og 30 fastslog, at den eneste rettelse, der var mulig uden at foretage en ulovlig ændring, umiddelbart syntes at være anvendelse af de enhedspriser, der var angivet i det oprindelige bud af 15. november 2013, på de nye mængder, der kræves i udbuddet som ændret den 9. oktober 2013. Det var ligeledes med rette, at Rettens præsident i den appellerede kendelses præmis 25 og 27 bemærkede, at Kommissionen umiddelbart havde handlet lovligt ved at foreslå denne rettelse i overensstemmelse med de beføjelser, den har, mens STC ved at ville opretholde sit buds samlede pris til trods for ændringen af de ønskede mængder havde ændret vilkårene i dette bud.
48
Det fremgår af det ovenstående, at STC’s argumenter, hvorefter virksomheden i modsætning til, hvad Rettens præsident fastslog i den appellerede kendelse, havde ret til at rette de i dens oprindelige bud angivne enhedspriser, som den gjorde i sin e-mail af 7. februar 2014, ikke kan tages til følge.
49
Ingen af appelanbringenderne gør det således muligt at fastslå, at Rettens præsident har begået en ulovlig handling ved på grundlag af de argumenter, der var blevet fremført for ham, og uden at foregribe sagens realitetsbehandling at fastslå, at det andet annullationsanbringende ikke gjorde det muligt at fastslå, at der foreligger fumus boni juris.
50
Appellen bør derfor forkastes i det hele, uden at det er nødvendigt at udtale sig om formaliteten vedrørende STC’s påstande om udsættelse af gennemførelsen af de omtvistede afgørelser. Selv om disse påstande ikke er blevet fremsat subsidiært, må det fastslås, at de kun ville være relevante i tilfælde af en ophævelse af den appellerede kendelse.
Sagens omkostninger
51
I henhold til procesreglementets artikel 184, stk. 2, træffer Domstolen afgørelse om sagens omkostninger, såfremt appellen forkastes. I henhold til procesreglementets artikel 138, stk. 1, der i medfør af procesreglementets artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen og CPL Concordia har nedlagt påstand om, at STC tilpligtes at betale sagens omkostninger, og STC har tabt sagen, bør det pålægges denne at betale appelsagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisserbestemmer
DOMSTOLENS VICEPRÆSIDENT:
1)
Appellen forkastes.
2)
STC SpA betaler appelsagens omkostninger.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.