62019TO0715_RES
Sag T-715/19
Lukáš Wagenknecht
mod
Det Europæiske Råd
Rettens kendelse (Ottende Afdeling) af 17. juli 2020
»Passivitetssøgsmål – beskyttelse af Unionens finansielle interesser – bekæmpelse af svig – møde i Det Europæiske Råd – flerårig finansiel ramme – finansforordning – angivelig interessekonflikt hos Den Tjekkiske Republiks repræsentant under et møde i Det Europæiske Råd – Det Europæiske Råds angivelige passivitet – procesreglementets artikel 130 – søgsmålsinteresse – søgsmålskompetence – Det Europæiske Råds stillingtagen – ophør af passivitet – afvisning – artikel 15, stk. 2, TEU – åbenbart, at sagen er retligt ugrundet«
Passivitetssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – Det Europæiske Råds undladelse af at udelukke en medlemsstats premierminister fra møderne i denne institution – søgsmål anlagt af et medlem af den pågældende medlemsstats senat – ikke umiddelbart eller individuelt berørt – afvisning
(Art. 265, stk. 3, TEUF)
(jf. præmis 25-27)
Passivitetssøgsmål – stillingtagen som omhandlet i artikel 265, stk. 2, TEUF inden anlæggelsen af søgsmålet – begreb – afvisning af at handle i overensstemmelse med en opfordring til handling – omfattet
(Art. 265, stk. 2, TEUF)
(jf. præmis 29-32)
Passivitetssøgsmål – Det Europæiske Råds pligt til at handle – pligt til at udelukke en medlemsstats premierminister fra møderne i denne institution som følge af en angivelig interessekonflikt – foreligger ikke
(Art. 15, stk. 2, TEU; art. 265, stk. 3 TEUF)
(jf. præmis 34-37)
Resumé
Ved kendelse af 17. juli 2020, Wagenknecht mod Det Europæiske Råd (sag T-715/19), i et passivitetssøgsmål anlagt af et medlem af Den Tjekkiske Republiks senat med påstand om, at det blev fastslået, at Det Europæiske Råd ulovligt undlod at udelukke denne medlemsstats premierminister fra møderne i Det Europæiske Råd som følge af en angivelig interessekonflikt, afviste Retten dette søgsmål og forkastede det under alle omstændigheder som åbenbart ugrundet.
I det foreliggende tilfælde havde Lukáš Wagenknecht (herefter »sagsøgeren«), der er medlem af Den Tjekkiske Republiks senat, den 5. juni 2019 anmodet Det Europæiske Råd om at udelukke denne medlemsstats premierminister, Andrej Babiš, fra møder i Det Europæiske Råd om forhandlingerne vedrørende de finansielle overslag (
1
). Denne anmodning var støttet på Andrej Babiš’ angivelige interessekonflikt som følge af hans personlige og familiemæssige interesser i selskaberne i Agrofert-koncernen, der bl.a. driver virksomhed på landbrugsfødevareområdet, for så vidt som disse selskaber modtager støtte fra Den Europæiske Unions budget.
Den 24. juni 2019 besvarede Det Europæiske Råd opfordringen til handling, idet det forklarede, at eftersom EU-traktaten (
2
) på ufravigelig vis fastsætter Det Europæiske Råds sammensætning, havde det hverken beføjelse til at afgøre, hvem der skulle repræsentere hver medlemsstat for denne institution, eller til at beslutte, hvilke stats- og regeringschefer det skulle invitere til de forskellige møder i Det Europæiske Råd. På denne baggrund kunne det ikke udelukke Den Tjekkiske Republiks premierminister fra de ønskede møder. Den 2. juli 2019 anmodede sagsøgeren ved e-mail om uddybende forklaringer vedrørende dette svar. Denne e-mail blev ikke besvaret. Sagsøgeren anlagde følgelig sag i henhold til artikel 265 TEUF med påstand om, at det fastslås, at Det Europæiske Råd havde gjort sig skyldig i passivitet, for så vidt som denne institution ulovligt undlod at handle som svar på opfordringen til handling.
For det første bemærkede Retten, at for at et passivitetssøgsmål kan antages til realitetsbehandling (
3
), skal sagsøgeren godtgøre, at den pågældende er adressat for en retsakt, som den indklagede institution angiveligt har undladt at træffe i forhold til vedkommende, eller at den nævnte retsakt ville have berørt sagsøgeren umiddelbart og individuelt på en tilsvarende måde som den, hvorpå adressaten for en sådan retsakt berøres. Endvidere skal sagsøgeren begrunde en retlig interesse, som forudsætter, at søgsmålet med sit resultat kan bibringe den pågældende en fordel. I den foreliggende sag fastslog Retten, at den retsakt, som sagsøgeren anmodede Det Europæiske Råd om at udstede, ikke ville have været en retsakt udstedt af denne institution til sagsøgeren, men en afgørelse fra denne institution med Den Tjekkiske Republiks premierminister som modtager. Retten fremhævede endvidere, at selv om sagsøgeren påberåbte sig sin egenskab af medlem af Den Tjekkiske Republiks senat som generel søgsmålsinteresse, skulle han alligevel godtgøre en opstået og aktuel personlig interesse i, at det fastslås, at Det Europæiske Råd angiveligt havde udvist passivitet. Eftersom sagsøgeren ikke havde godtgjort en sådan interesse, var betingelsen om, at han skulle være umiddelbart og individuelt af de af Det Europæiske Råd ønskede foranstaltninger, ikke opfyldt.
For det andet bemærkede Retten, at artikel 265 TEUF sigter til passivitet gennem undladelse af at træffe afgørelse eller tage stilling, og ikke til vedtagelsen af en anden retsakt end den, som de berørte parter måtte ønske eller anse for nødvendig. Retten fastslog således, at det af sagsøgeren anlagte passivitetssøgsmål måtte afvises, eftersom Det Europæiske Råd i klare vendinger havde forklaret grundene til, at det ikke kunne handle, som det var blevet anmodet om. Denne stillingtagen afbrød således passiviteten, og et sådant afslag udgjorde dermed en retsakt, der kunne anfægtes som led i et annullationssøgsmål (
4
). Sagsøgeren havde imidlertid ikke til hensigt at anlægge et sådant søgsmål. Retten præciserede endvidere, at sagsøgerens e-mail af 2. juli 2019 ikke kunne betragtes som en ny opfordring til handling, i forhold til hvilken Det Europæiske Råd efterfølgende forholdt sig passivt.
For det tredje tilføjede Retten, at søgsmålet under alle omstændigheder var åbenbart ugrundet. Den bemærkede, at Det Europæiske Råd ikke har noget råderum, når den inviterer medlemsstaternes stats- eller regeringschefer til sine møder (
5
). Det er nemlig medlemsstaternes ansvar at vedtage nationale foranstaltninger, herunder forfatningsmæssige foranstaltninger, som gør det muligt at afgøre, om de ved møderne i Det Europæiske Råd skal repræsenteres af deres respektive stats- eller regeringschefer, og i givet fald om der er grunde, som kan medføre, at en af disse hindres i at repræsentere sin respektive medlemsstat. Denne konklusion gælder så meget desto mere, som Unionen er forpligtet til at respektere medlemsstaternes nationale identitet, som den kommer til udtryk i deres grundlæggende politiske og forfatningsmæssige strukturer (
6
). Følgelig konkluderede Retten, at det var klart, at Det Europæiske Råd ikke tilsidesatte artikel 265, stk. 3, TEUF, da det afslog at følge opfordringen til handling, uanset om repræsentanten for Den Tjekkiske Republik ved denne institution befandt sig i en interessekonflikt.
For det fjerde og endelig bemærkede Retten hvad angår anbringenderne om den angivelige interessekonflikt for Den Tjekkiske Republiks premierminister, at lovligheden af de betalinger, som Unionen gennemfører inden for rammerne af de midler, der udbetales i medlemsstaterne på dennes vegne og for dennes regning, henhører under gældende EU-ret for disse midler.
(
1
) – Forhandlingerne vedrørende de finansielle overslag vedrørte den flerårige finansielle ramme 2021/2027.
(
2
) – Jf. artikel 15, stk. 2, TEU.
(
3
) – Passivitetssøgsmål foreskrives i artikel 265 TEUF, som bestemmer følgende i stk. 3: »På de i de foregående stykker fastsatte betingelser kan enhver fysisk eller juridisk person indbringe klage til Domstolen over, at en af Unionens institutioner eller et af dens organer, kontorer eller agenturer har undladt at udstede en retsakt til ham, henstillinger og udtalelser dog undtaget.«
(
4
) – Jf. artikel 263 TEUF.
(
5
) – Jf. artikel 15, stk. 2, TEU.
(
6
) – Jf. artikel 4, stk. 2, TEU.