62022CO0144_INF
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 15. december 2022 –Società Eredi Raimondo Bufarini
(Sag C-144/22)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53 og 99 i Domstolens procesreglement – artikel 267 TEUF – omfang af pligten for den nationale ret, som træffer afgørelse i sidste instans, til at forelægge et præjudicielt spørgsmål – undtagelser til denne pligt – kriterier – situationer, hvor den korrekte fortolkning af EU-retten fremgår med en sådan klarhed, at der ikke er plads til nogen rimelig tvivl – betingelse om, at den nationale ret, der træffer afgørelse i sidste instans, skal være overbevist om, at hverken de øvrige medlemsstaters retter, der træffer afgørelse i sidste instans, eller Domstolen vil være i tvivl om afgørelsen«
Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – fortolkningsspørgsmål – forelæggelsespligt – foreligger ikke – betingelser – ingen rimelig tvivl – kriterier
(Art. 267 TEUF)
(jf. præmis 34-38, 40-45 og 53 samt konkl.)
Konklusion
Artikel 267 TEUF skal fortolkes således, at en national retsinstans, hvis afgørelser i henhold til national ret ikke kan appelleres, kan undlade at forelægge Domstolen et spørgsmål om fortolkningen af EU-retten og selvstændigt træffe afgørelsen, når den korrekte fortolkning af EU-retten fremgår med en sådan klarhed, at der ikke er plads til nogen rimelig tvivl. Denne mulighed skal imidlertid vurderes i forhold dels til EU-rettens særegenheder, dels de særlige vanskeligheder, fortolkningen heraf frembyder, samt risikoen for afvigende retspraksis inden for Den Europæiske Union.
Denne nationale retsinstans er ikke forpligtet til på udførlig måde at påvise, at de øvrige medlemsstaters retter, der træffer afgørelse i sidste instans, og Domstolen vil anlægge den samme fortolkning, men skal, efter at have foretaget en vurdering, der tager hensyn til disse elementer, være overbevist om, at hverken disse øvrige nationale retter eller Domstolen vil være i tvivl om afgørelsen.