61990CC0255_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Denne sag drejer sig i korthed om foelgende:
Europa-Parlamentet organiserede ved aarsskiftet 1988/1989 en almindelig udvaelgelsesproeve for en stilling som kontorchef til at lede dets Informationskontor i Paris.
Jean-Louis Burban, som er tjenestemand i loenklasse A4 ved Parlamentet, oenskede at deltage i udvaelgelsesproeven og indgav foelgelig ansoegning. Imidlertid afviste udvaelgelseskomitéen at lade ham deltage i proeven, fordi han ikke havde vedlagt dokumentation for de eksamensbeviser og den faglige erfaring, som han paaberaabte sig i ansoegningen. Efter dette afslag udveksledes der flere noter mellem udvaelgelseskomitéen og Burban, som bestred rigtigheden af komitéens afgoerelse. Burban anfoerte isaer, at den manglende fremsendelse af dokumentationen skyldtes, at han havde kontaktet chefen for "vedtaegt- og personaleadministration" i Parlamentets Kontor for Personaleanliggender, der havde oplyst ham om, at de fornoedne bilag, som fandtes i hans personlige aktsamling, ville blive fremsendt direkte af Parlamentets administration til udvaelgelseskomitéen. Udvaelgelseskomitéen opretholdt imidlertid sin afgoerelse.
Burban anlagde sag mod Parlamentet med henblik paa annullation af udvaelgelseskomitéens afgoerelse. Ved dom afsagt den 20. juni 1990 frifandt Retten i Foerste Instans Parlamentet (1). Denne dom er af Burban anket til Domstolen. Han finder det forkert, at den fejl, han begik ved ikke at vedlaegge ansoegningen den noedvendige dokumentation, fik saa alvorlige konsekvenser. Fejlen var nemlig af formel karakter og var let at afhjaelpe. Han finder i oevrigt, at der var saerlig anledning til at give netop ham denne mulighed. For det foerste fordi i hvert fald et medlem af udvaelgelseskomitéen var fuldt ud klar over, at han opfyldte de materielle betingelser for at deltage i udvaelgelsesproeven, og for det andet fordi fejlen beroede paa, at han havde forladt sig paa de oplysninger, som han havde modtaget fra forannaevnte tjenestemand ved Parlamentet, som burde have vidst besked om den rigtige fremgangsmaade.
Afgoerelsen vidner efter Burban' s opfattelse om en overdreven formalisme. Han har opsummeret disse betragtninger i det ene anbringende, han goer gaeldende til stoette for sin anke, nemlig at den indankede dom indebaerer en kraenkelse og en fejlagtig fortolkning af grundsaetningerne om administrationens omsorgspligt for de ansatte og om god forvaltningsskik. Han mener, at det af disse principper foelger, at der skulle vaere givet ham lejlighed til efterfoelgende at fremlaegge den fornoedne dokumentation.
For en naermere gennemgang af sagens faktiske omstaendigheder og parternes retlige synspunkter henviser jeg til den indankede dom og retsmoederapporten.
2. Lad mig straks sige, at jeg mener, at Retten i Foerste Instans er naaet til det rigtige resultat. De relevante praemisser i dommen er praemis 21-40, som jeg kan tilslutte mig.
Det er vigtigt at fremhaeve, at den omtvistede afgoerelse ikke er et udslag af overdreven juridisk formalisme, men tvaertimod har sit grundlag i vaesentlige forvaltningsretlige grundsaetninger, som ogsaa gaelder for administrationen af udvaelgelsesproever. Ved administrationen af dette omraade skal det baade sikres, at ansoegerne behandles lige, og at udvaelgelsesproeverne afvikles saa hurtigt og saa hensigtsmaessigt, som det nu engang er muligt under skyldigt hensyn til ansoegernes krav paa en saglig bedoemmelse.
3. Det ligger i denne sag fast,
- at det flere steder i meddelelsen om udvaelgelsesproeven var angivet, at fornoeden dokumentation skulle fremsendes inden ansoegningsfristens udloeb
- at det tillige klart var angivet i meddelelsen, at dette krav om dokumentation tillige gjaldt for tjenestemaend og andre ansatte ved Parlamentet
- og at det var angivet, at retsfoelgen af manglende rettidig fremsendelse af dokumentation var, at den paagaeldende blev naegtet adgang til at deltage i udvaelgelsesproeven.
Det er ganske saedvanligt, at der opstilles saadanne dokumentationskrav, og at der knyttes den angivne retsfoelge til deres ikke-overholdelse.
Til de udvaelgelsesproever, som institutionerne afholder, kan der vaere mange hundrede, maaske flere tusinde ansoegere. Der er derfor et behov for klare og let administrerbare regler. Det er indlysende og udtryk for en rimelig byrdefordeling, at det er ansoegerne, der skal fremlaegge den fornoedne dokumentation (2). Udvaelgelseskomitéen kan ikke have til opgave at vurdere, hvad der er aarsagen til en manglende opfyldelse af dokumentationspligten. Det er klart, at udvaelgelseskomitéen ikke kan have nogen positiv pligt til at undersoege - f.eks. ved gennemgang af de interne ansoegeres aktmapper - om ansoegerne rent faktisk opfylder de paagaeldende krav. Det kan heller ikke vaere udvaelgelseskomitéens opgave at vurdere, om det vil vaere muligt for en ansoeger, der ikke har fremsendt den kraevede dokumentation, at afhjaelpe denne mangel, og om der i bekraeftende fald foreligger konkrete grunde af mere eller mindre undskyldelig karakter, der goer det rimeligt at give den paagaeldende en saadan mulighed. Udvaelgelseskomitéen ville herved blive paalagt en opgave, som kan vaere meget byrdefuld, og som under alle omstaendigheder vil indebaere vanskelige afgraensningsspoergsmaal.
Meddelelsen om udvaelgelsesproeven er derfor med rette klar paa dette punkt. Det paahviler ansoegerne at fremlaegge den fornoedne dokumentation, og udvaelgelseskomitéen har ikke adgang til at acceptere ansoegere, der ikke har opfyldt dette krav.
En saadan klar regel er selvsagt ogsaa et godt grundlag for at sikre respekten af princippet om lige behandling af ansoegerne, herunder ligebehandlingen af interne og eksterne ansoegere.
Grundsaetningerne om administrationens omsorgspligt og om god forvaltningsskik kan paa denne baggrund ikke paaberaabes af ansoegere med henblik paa at faa ret til at afhjaelpe fejl i forbindelse med opfyldelsen af dokumentationskravene.
4. Dette gaelder ogsaa i forhold til Burban. De saerlige omstaendigheder, som han goer gaeldende, og som skulle tilsige, at han fik tilladelse til at afhjaelpe den begaaede fejl, har ikke en saadan karakter, at der kan goeres undtagelse fra meddelelsens klare krav.
Der er ikke grund til at opholde sig laenge ved den omstaendighed, at et af medlemmerne af udvaelgelseskomitéen var bekendt med, at Burban opfyldte kravene om eksaminer og faglig erfaring. Denne tilfaeldighed kan ikke begrunde en undtagelse fra de klare og hensigtsmaessige dokumentationskrav, der fremgaar af meddelelsen. Tvaertimod ville en saadan undtagelse skabe en usaglig forskelsbehandling af andre ansoegere, der maatte afvises, fordi der tilfaeldigvis ikke i udvaelgelseskomitéen var et medlem, som kendte dem.
Burban har gjort gaeldende, at der var grund til at tillade ham at afhjaelpe fejlen, fordi den havde sin baggrund i oplysninger, som han havde modtaget fra en tjenestemand ved Parlamentet. Retten i Foerste Instans tog stilling til dette anbringende uden endelig at afgoere, om saadanne fejlagtige oplysninger var givet Burban, idet Retten fandt, at de paaberaabte oplysninger - "à les supposer établis et pour regrettables qu' ils soient" - ikke kunne danne grundlag for at give ham medhold i hans paastand. Jeg er enig med Retten heri.
Burban kan ikke stoette ret paa udtalelser, hvis indhold er stridende mod klart fastsatte regler for afviklingen af udvaelgelsesproever, og som hidroerer fra en tjenestemand, som paa det paagaeldende omraade ikke er kompetent. Det er klart, at den paagaeldende tjenestemand ikke havde nogen kompetence til at aendre paa den forpligtelse til at indsende dokumentation, som ansaettelsesmyndigheden utvetydigt havde fastsat i meddelelsen om udvaelgelsesproeve. Tjenestemandens udtalelser kan hverken berettige og end mindre forpligte udvaelgelseskomitéen eller ansaettelsesmyndigheden til at handle i strid med meddelelsen. Denne opfattelse bekraeftes i oevrigt af domspraksis, hvorefter der ikke kan stoettes nogen ret paa udtalelser i strid med tjenestemandsvedtaegten; jeg skal her henvise til Domstolens dom i sagen Vlachou (3) samt til generaladvokat Warners forslag til afgoerelse i sagen Dautzenberg (4).
5. Burban har tillige gjort gaeldende, at det af Domstolens retspraksis skulle foelge, at udvaelgelseskomitéen paa grundlag af administrationens omsorgspligt og god forvaltningsskik havde vaeret forpligtet til i hans tilfaelde at anvende bestemmelsen i artikel 2, stk. 2, i bilag III til vedtaegten, hvorefter en ansoeger kan afkraeves supplerende papirer og oplysninger. Burban har paaberaabt sig Domstolens domme af 23. oktober 1986, Schwiering (5), og af 4. februar 1987, Maurissen (6). Dette anbringende er efter min mening ikke holdbart. For det foerste har opfattelsen formodningen mod sig, fordi en saadan forpligtelse ikke foelger af bestemmelsens ordlyd. For det andet har Domstolen i sin dom af 25. april 1978, Allgayer (7), fastslaaet, at en udvaelgelseskomité ikke har en saadan forpligtelse. De to domme, Burban paaberaaber sig, har ikke aendret denne retstilstand. De to domme vedroerte situationer,
- hvor der var tale om interne udvaelgelsesproever
- hvor der kun var faa ansoegere
- hvor de paagaeldende tjenestemaend inden for ansoegningsfristen havde fremsendt dokumentation
- og hvor udvaelgelseskomitéen havde besluttet at anvende adgangen til at afkraeve supplerende oplysninger efter artikel 2, stk. 2.
De to domme vedroerer saaledes ret beset spoergsmaalet om, hvorledes befoejelsen efter artikel 2, stk. 2, skal anvendes, naar der en gang er truffet bestemmelse om, at befoejelsen skal udnyttes.
6. Burban kan herefter ikke faa medhold i sin anke. For saa vidt angaar sagens omkostninger, burde disse efter min opfattelse baeres af appellanten. Imidlertid bestemmer procesreglementets artikel 69, stk. 2, jf. artikel 122, at den tabende part alene skal betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Parlamentet har nedlagt paastand om, at Domstolen skal traeffe afgoerelse om omkostningerne i overensstemmelse med procesreglementets bestemmelser derom. Dette kan naeppe tolkes som en paastand om at blive tillagt omkostninger. Foelgelig maa hver part baere sine omkostninger.
7. Paa baggrund af disse bemaerkninger skal jeg foreslaa Domstolen at frifinde den appelindstaevnte institution og lade hver af parterne baere deres egne omkostninger.
(*) Originalsprog: dansk.
(1) - Sag T-133/89, Sml. II, s. 245.
(2) - Domstolen har flere gange udtalt, at det er ansoegerne og ikke udvaelgelseskomitéen, som maa fremskaffe de fornoedne bilag, for at udvaelgelseskomitéen kan tage stilling til, om ansoegerne opfylder de materielle betingelser for at deltage i udvaelgelsesproeven, f.eks. i dom af 12.7.1989 (sag 225/87, Belardinelli m.fl. mod Domstolen, Sml. s. 2353, paa s. 2384).
(3) - Dom af 6.2.1986 (sag 162/84, Vlachou mod Revisionsretten, Sml. s. 481, paa s. 491).
(4) - Dom af 28.10.1980 (sag 2/80, Dautzenberg mod EF-Domstolen, Sml. s. 3107, paa s. 3121).
(5) - Dom af 23.10.1986 (sag 321/85, Schwiering mod Revisionsretten, Sml. s. 3199).
(6) - Dom af 4.2.1987 (sag 417/85, Maurissen mod Revisionsretten, Sml. s. 551).
(7) - Sag 74/77, Allgayer mod Parlamentet, Sml. s. 977. I denne sag havde en udvaelgelseskomité for en almindelig udvaelgelsesproeve paa grundlag af kvalifikationsbeviser og proever ved Parlamentet naegtet en ansoeger, som var tjenestemand ved Kommissionen, adgang til at deltage i de skriftlige proever. Grunden var, at udvaelgelseskomitéen paa grundlag af de kvalifikationsbeviser, som tjenestemanden havde fremsendt, ikke havde kunnet tildele denne det fornoedne antal points, som var foreskrevet i meddelelsen om udvaelgelsesproeven for at faa adgang til at deltage i de skriftlige proever. Tjenestemanden gjorde krav paa at faa lov til at fremlaegge supplerende papirer. Domstolen anfoerte i praemis 9:
Sagsoegeren forstod noedvendigheden af at indsende en komplet aktsamling, idet hun vedlagde overfloedige papirer, saasom kopier af sine beviser for studentereksamen og mellemskoleeksamen, selv om det klart fremgik af hendes bevis for universitetsstudierne, at hun havde dem.
Ved en udvaelgelsesproeve paa grundlag af kvalifikationsbeviser foelger det af denne proeves beskaffenhed, at kvalifikationsbeviserne skal vedlaegges ansoegningen, uden at udvaelgelseskomitéen er forpligtet til at afkraeve ansoegerne dem.
Naar sagsoegeren ikke foerst vedlagde sin ansoegning de senere indsendte beviser, var dette paa hendes eget ansvar, og hun maa selv baere foelgerne heraf.
I oevrigt skal det bemaerkes, at ifoelge de objektive grundkriterier, som var vedtaget af udvaelgelseskomitéen til bedoemmelse af ansoegernes kvalifikationer, ville de naevnte beviser ikke vaere taget i betragtning.