62024CJ0811
DOMSTOLENS DOM (Niende Afdeling)
23. april 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – de minimis-støtte – forordning (EU) nr. 1407/2013 – forordning (EU) nr. 1408/2013 – forordning (EU) nr. 717/2014 – respektive anvendelsesområder – forordning (EU) nr. 1379/2013 – fiskeri- og akvakultursektoren – den fælles markedsordning – virksomheder, der beskæftiger sig med produktion, forarbejdning og afsætning af fiskevarer – detailhandel – national lovgivning om de minimis-støtte til virksomheder i områder, der er berørt af jordskælv«
I sag C-811/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) ved afgørelse af 22. november 2024, indgået til Domstolen den 26. november 2024, i sagen
Pescheria Il Granchio Blu di JC
mod
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
har
DOMSTOLEN (Niende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, M. Condinanzi, og dommerne R. Frendo og A. Kornezov (refererende dommer),
generaladvokat: D. Spielmann,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Pescheria Il Granchio Blu di JC ved avvocati L. Filipponi og P. Lori,
–
den italienske regering ved S. Fiorentino, som befuldmægtiget, bistået af procuratore dello Stato P. Passolunghi og avvocata dello Stato L. Vignato,
–
Europa-Kommissionen ved V. Bottka, C. Calvo Langdon og C. Molinari, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 2, stk. 1, litra c), i Kommissionens forordning (EU) nr. 717/2014 af 27. juni 2014 om anvendelse af artikel 107 [TEUF] og 108 [TEUF] på de minimis-støtte i fiskeri- og akvakultursektoren (EUT 2014, L 190, s. 45) og af artikel 5, litra d) og g), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1379/2013 af 11. december 2013 om den fælles markedsordning for fiskevarer og akvakulturprodukter, om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1184/2006 og (EF) nr. 1224/2009 og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 104/2000 (EUT2013, L 354, s. 1).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Pescheria Il Granchio Blu di JC (herefter »Granchio Blu«) og Ministero delle Imprese e del Made in Italy (ministeriet for erhverv og Made in Italy, Italien) vedrørende lovligheden af to dekreter, hvorved dette ministerium havde tilbagekaldt de skattefordele, som Granchio Blu tidligere var blevet indrømmet.
Retsforskrifter
EU-retten
Forordning nr. 1379/2013
3
Følgende fremgår af 29. betragtning til forordning nr. 1379/2013:
»Målet for denne forordning, nemlig oprettelsen af en fælles markedsordning for fiskevarer og akvakulturprodukter kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne i betragtning af den fælles karakter af markedet for fiskevarer og akvakulturprodukter og kan derfor på grund af dens omfang og virkninger og behovet for en yderligere fælles indsats bedre nås på EU-plan; [Den Europæiske Union] kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 [TEU]. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.«
4
Denne forordnings artikel 1 med overskriften »Genstand« fastsætter i stk. 1:
»Der oprettes en fælles markedsordning for fiskevarer og akvakulturprodukter (»den fælles markedsordning«).«
5
Nævnte forordnings artikel 5 med overskriften »Definitioner« foreskriver:
»[...] Herudover forstås ved:
[...]
d)
»fiskeri- og akvakultursektor«: den økonomiske sektor, der omfatter al produktion, forarbejdning og afsætning af fiskevarer eller akvakulturprodukter
e)
»gøre tilgængelig på markedet« enhver levering af en fiskevare eller et akvakulturprodukt med henblik på distribution, konsum eller anvendelse på EU-markedet som led i erhvervsvirksomhed mod eller uden vederlag
f)
»bringe i omsætning« første tilgængeliggørelse af en fiskevare eller et akvakulturprodukt på EU-markedet
g)
»detailhandel« håndtering og/eller forarbejdning af fødevarer og deres oplagring på det sted, hvor de sælges eller leveres til den endelige forbruger, herunder distributionsterminaler, cateringvirksomheder, virksomhedskantiner, institutionskøkkener, restauranter og andre tilsvarende madserviceordninger samt forretninger, distributionscentre og engrosforretninger
[...]«
6
Artikel 46 i forordning nr. 1379/2013 med overskriften »Ophævelse« fastsætter:
»[Rådets forordning (EF) nr. 104/2000 af 17. december 1999 om den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter (EFT 2000, L 17, s. 22)] ophæves. Artikel 4 anvendes dog indtil den 12. december 2014.
Henvisninger til den ophævede forordning gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses efter sammenligningstabellen i bilag IV.«
Forordning (EU) nr. 1407/2013
7
Følgende fremgår af sjette betragtning til Kommissionens forordning (EU) nr. 1407/2013 af 18. december 2013 om anvendelse af artikel 107 [TEUF] og 108 [TEUF] på de minimis-støtte (EUT 2013, L 352, s. 1):
»På baggrund af de særlige regler, der gælder for primærproduktion af landbrugsprodukter, fiskeri og akvakultur, samt risikoen for, at støttebeløb, der ligger under loftet i denne forordning, alligevel vil kunne opfylde kriterierne i [...] artikel 107, stk. 1, [TEUF] bør denne forordning ikke finde anvendelse på disse sektorer.«
8
Denne forordnings artikel 1, der har overskriften »Anvendelsesområde«, foreskriver følgende i stk. 1, litra a) og b):
»Denne forordning finder anvendelse på støtte til virksomheder i alle sektorer med undtagelse af:
a)
støtte til virksomheder inden for fiskeri og akvakultur, som er omfattet af [forordning nr. 104/2000]
b)
støtte til virksomheder inden for primærproduktion af landbrugsprodukter.«
Forordning (EU) nr. 1408/2013
9
Artikel 1 i Kommissionens forordning (EU) nr. 1408/2013 af 18. december 2013 om anvendelse af artikel 107 [TEUF] og 108 [TEUF] på de minimis-støtte i landbrugssektoren (EUT 2013, L 352, s. 9) med overskriften »Anvendelsesområde« har følgende ordlyd i stk. 1:
»Denne forordning finder anvendelse på støtte til virksomheder inden for primærproduktion af landbrugsprodukter med undtagelse af:
a)
støtte, der fastsættes på basis af prisen for eller mængden af produkter, der afsættes
b)
støtte til aktiviteter, der er knyttet til eksport til tredjelande eller medlemsstater, nemlig støtte, der er direkte forbundet med de eksporterede mængder, etablering og drift af distributionsnet eller andre løbende udgifter i forbindelse med eksportvirksomheden
c)
støtte, som er betinget af, at der anvendes indenlandske produkter frem for importerede.«
Forordning nr. 717/2014
10
Artikel 1 i forordning nr. 717/2014 med overskriften »Anvendelsesområde« fastsætter i stk. 1:
»Denne forordning finder anvendelse på støtte til virksomheder i fiskeri- og akvakultursektoren med undtagelse af:
a)
støtte, der fastsættes ud fra prisen for eller mængden af produkter, der indkøbes eller bringes på markedet
b)
støtte til aktiviteter, der er knyttet til eksport til tredjelande eller medlemsstater, dvs. støtte, der er direkte forbundet med de eksporterede mængder, etablering og drift af distributionsnet eller andre løbende udgifter i forbindelse med eksportvirksomhed
c)
støtte, som er betinget af, at der anvendes indenlandske produkter frem for importerede
d)
støtte til erhvervelse af fiskerfartøjer
e)
støtte til modernisering eller udskiftning af fiskerfartøjers hoved- eller hjælpemotorer
f)
støtte til operationer, der forøger et fartøjs kapacitet, eller udstyr, der øger et fartøjs evne til at spore fisk
g)
støtte til bygning af nye fiskerfartøjer eller indførsel af fiskerfartøjer
h)
støtte til midlertidigt eller endeligt ophør med fiskeriaktiviteter, medmindre andet er udtrykkeligt fastsat i [Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 508/2014 af 15. maj 2014 om Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2328/2003, (EF) nr. 861/2006, (EF) nr. 1198/2006 og (EF) nr. 791/2007 samt Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1255/2011 (EUT 2014, L 149, s. 1)]
i)
støtte til forsøgsfiskeri
j)
støtte til overførsel af en virksomheds ejerskab
k)
støtte til direkte udsætning, medmindre det udtrykkeligt er fastsat som en bevaringsforanstaltning i henhold til en af Unionens retsakter eller i tilfælde af forsøg med udsætning.«
11
Artikel 2 i forordning nr. 717/2014 med overskriften »Definitioner« foreskriver i stk. 1:
»I denne forordning forstås ved:
a)
»virksomheder i fiskeri- og akvakultursektoren«: virksomheder, der beskæftiger sig med produktion, forarbejdning og afsætning af fiske- og akvakulturvarer
b)
»fiskerivarer og akvakulturprodukter«: varer og produkter som defineret i artikel 5, litra a) og b), i forordning (EU) nr. 1379/2013.
c)
»forarbejdning og afsætning«: alle aktiviteter i forbindelse med håndtering, behandling, produktion og distribution, som ligger mellem landings- eller høsttidspunktet og slutproduktstadiet.«
12
Artikel 3 i forordning nr. 717/2014 med overskriften »De minimis-støtte« fastsætter følgende i stk. 1:
»Støtteforanstaltninger, der opfylder betingelserne i denne forordning, anses for ikke at opfylde alle kriterierne i [...] artikel 107, stk. 1, [TEUF] og er derfor fritaget fra underretningspligten i [...] artikel 108, stk. 3[, TEUF].«
Italiensk ret
13
Artikel 46, stk. 7, i decreto-legge n. 50 – Disposizioni urgenti in materia finanziaria, iniziative a favore degli enti territoriali, ulteriori interventi per le zone colpite da eventi sismici e misure per lo sviluppo (lovdekret nr. 50 om hasteforanstaltninger på finansområdet, initiativer til fordel for territoriale organer, supplerende interventioner til fordel for områder, der er berørt af jordskælv, og udviklingsforanstaltninger) af 24. april 2017 (GURI nr. 95 af 24.4.2017, herefter »lovdekret nr. 50/2017«) bestemmer:
»De skattefordele, der er omhandlet i denne artikel, indrømmes i henhold til og inden for rammerne af forordning [nr. 1407/2013] og [forordning nr. 1408/2013].«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
14
Som følge af de jordskælv, der fandt sted i det centrale Italien i 2016, fastsatte lovdekret nr. 50/2017 skattefordele til fordel for visse virksomheder, der var aktive i de områder, der var berørt af disse jordskælv. Navnlig bestemmes det i dette lovdekrets artikel 46, stk. 7, at disse fordele indrømmes i henhold til og inden for rammerne af forordning nr. 1407/2013 og nr. 1408/2013.
15
Granchio Blu er et italiensk selskab, der driver detailhandel med fisk, krebsdyr og bløddyr i et supermarked beliggende i et af disse områder.
16
Dette selskab blev indrømmet skattefordele for 2017 og 2019 i henhold til lovdekret nr. 50/2017.
17
Disse fordele blev imidlertid tilbagekaldt ved to ministerielle dekreter af 11. januar 2023, i det væsentlige med den begrundelse, at Granchio Blu udøvede en økonomisk virksomhed, som ikke var omfattet af anvendelsesområdet for henholdsvis forordning nr. 1407/2013 og nr. 1408/2013 og derfor ikke var berettiget til de nævnte fordele.
18
I denne forbindelse fastslog ministeriet for erhverv og Made in Italy, at økonomisk virksomhed, der henhører under sektoren for produktion, forarbejdning og afsætning af fiskevarer, herunder detailsalg af sådanne varer, er omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 717/2014.
19
Granchio Blu anlagde sag ved Tribunale amministrativo regionale per le Marche (den regionale forvaltningsdomstol for Marche, Italien) med påstand om annullation af de ministerielle dekreter om ophævelse af de skattefordele, som selskabet havde nydt godt af. Ved dom af 6. oktober 2023 frifandt denne ret ministeriet for erhverv og Made in Italy i søgsmålet.
20
Granchio Blu har iværksat appel til prøvelse af denne dom ved Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien), som er den forelæggende ret.
21
Ifølge Granchio Blu fandt Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (den regionale forvaltningsdomstol for Marche) med urette, at simpelt detailsalg af fiskevarer som erhvervsmæssig virksomhed var omfattet af begrebet »forarbejdning og afsætning« af fiskevarer eller akvakulturprodukter som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra c), i forordning nr. 717/2014, idet dette begreb efter Granchio Blus opfattelse ikke omfattede detailsalg af disse varer til de endelige forbrugere.
22
I denne sammenhæng ønsker den forelæggende ret oplyst, om detailhandel med fisk, krebsdyr og bløddyr er omfattet af begrebet »forarbejdning og afsætning« af fiskevarer og akvakulturprodukter som omhandlet i denne bestemmelse. Hvis denne virksomhed blev anset for at være en del af fiskeri- og akvakultursektoren, ville Granchio Blu ikke kunne nyde godt af de skattefordele, der er fastsat i artikel 46, stk. 7, i lovdekret nr. 50/2017. Hvis nævnte virksomhed derimod blev anset for ikke at henhøre under denne sektor og dermed for ikke at være udelukket fra anvendelsesområdet for henholdsvis forordning nr. 1407/2013 og forordning nr. 1408/2013, kunne Granchio Blu være berettiget til disse fordele.
23
På denne baggrund har Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er detailhandel med fiskevarer omfattet eller ikke omfattet af definitionen af »forarbejdning og afsætning«, der er fastsat i artikel 2, litra c), i [forordning nr. 717/2014], og er den eventuelle udelukkelse fra anvendelsesområdet for forordning nr. 717/2014 baseret på ordlyden af denne bestemmelse forenelig med bestemmelserne i artikel 5, litra d) og g), i [forordning nr. 1379/2013], som indeholder en selvstændig definition af detailhandel i den fælles markedsordning for fiskevarer, eller er en sådan udelukkelse ikke forenelig med den almindelige regulering af fiskeri- og akvakultursektoren, fordi forordning nr. 1379/2013 under alle omstændigheder indeholder en definition af detailhandel, ifølge hvilken denne aktivitet henhører under fiskerisektorens aktiviteter (efter den forelæggende rets opfattelse er udelukkelsen forenelig med EU-retten)?
2)
Finder [forordning nr. 717/2014] faktisk anvendelse eller ikke anvendelse på detailhandel med fiskevarer, henset til at detailhandel henholdsvis har sammenhæng med fiskerisektoren eller klart adskiller sig fra den (den forelæggende ret hælder til sidstnævnte opfattelse, hvorefter detailhandel er udelukket fra anvendelsesområdet for [forordning nr. 717/2014])?
3)
Er EU-retten til hinder eller ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter de minimis-støtte kan bevilges til virksomheder, som beskæftiger sig med detailhandel med fiskevarer, hvilke har mulighed for at blive bevilget lempelser, fordi de ikke opererer i sektoren for industrielt fiskeri, og fordi de er omfattet af den bymæssige frizone, som blev etableret efter det jordskælv, der ramte det centrale Italien?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første og det andet spørgsmål
24
Med det første og det andet spørgsmål, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 2, stk. 1, litra c), i forordning nr. 717/2014, sammenholdt med artikel 5, litra d) og g), i forordning nr. 1379/2013, skal fortolkes således, at begrebet »forarbejdning og afsætning« af fiskevarer og akvakulturprodukter som defineret i denne artikel 2, stk. 1, litra c), omfatter detailhandel med fiskevarer, således at denne virksomhed er omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 717/2014.
25
Indledningsvis bemærkes, at det tilkommer medlemsstaterne at beslutte, om der skal ydes de minimis-støtte til visse virksomheder eller erhvervssektorer, forudsat at EU-reglerne på området overholdes. I det foreliggende tilfælde besluttede Den Italienske Republik ved vedtagelsen af lovdekret nr. 50/2017 som følge af de jordskælv, der ramte den centrale del af Italien i 2016, udelukkende at yde de minimis-støtte til virksomheder, der var omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 1407/2013 og nr. 1408/2013.
26
Når dette er sagt, skal det bemærkes, at forordning nr. 1407/2013 har til formål at gøre det muligt at undtage statsstøtte, der udgør et begrænset beløb (de minimis), fra reglen om anmeldelse til Kommissionen forud for iværksættelsen (jf. i denne retning dom af 28.10.2020, INAIL, C-608/19, EU:C:2020:865, præmis 26).
27
Denne forordnings artikel 1, stk. 1, litra a), udelukker »støtte til virksomheder inden for fiskeri og akvakultur, som er omfattet af [forordning nr. 104/2000]«, fra sit anvendelsesområde, idet det præciseres, at denne forordning blev ophævet ved forordning nr. 1379/2013, hvis artikel 46 præciserer, at henvisninger til førstnævnte forordning gælder som henvisninger til den anden.
28
Som det fremgår af sjette betragtning til forordning nr. 1407/2013, forklares denne udelukkelse med den omstændighed, at fiskeri- og akvakultursektoren er omfattet af særlige regler, der gælder for den, samt med risikoen for, at støttebeløb, der ligger under det loft, der er fastsat i denne forordning, alligevel vil kunne opfylde kriterierne i artikel 107, stk. 1, TEUF.
29
»Fiskeri- og akvakultursektoren« defineres for sit vedkommende i artikel 5, litra d), i forordning nr. 1379/2013 som den økonomiske sektor, der »omfatter al produktion, forarbejdning og afsætning af fiskevarer eller akvakulturprodukter«.
30
For så vidt som den forelæggende ret ønsker oplyst, om detailsalg af fiskevarer er omfattet af begrebet »afsætning« af sådanne varer som omhandlet i artikel 5, litra d), i forordning nr. 1379/2013, som ikke er defineret i denne forordning, skal det bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at fastlæggelsen af betydningen og rækkevidden af udtryk, som ikke er defineret i EU-retten, skal ske efter deres normale betydning i sædvanlig sprogbrug, idet der tages hensyn til den sammenhæng, hvori de anvendes, og de mål, der forfølges med den lovgivning, som de udgør en del af (dom af 13.6.2024, A GmbH & Co. KG, C-104/23, EU:C:2024:504, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis).
31
I denne henseende bemærkes indledningsvis, at ordet »afsætning« i dets sædvanlige betydning i almindelig sprogbrug, når det ikke er forsynet med nogen præcisering, generelt betegner samtlige de aktiviteter, der finder sted efter produktion og forarbejdning af en vare, indtil den sælges til den endelige forbruger, herunder detailsalg af sådanne varer.
32
Hvad dernæst angår den sammenhæng, hvori dette udtryk anvendes, skal det bemærkes, at forordning nr. 1379/2013 ligeledes regulerer tilfælde, hvor sådanne varer »gøre[s] tilgængelige på markedet«, »bringe[s] i omsætning« samt »detailhandel« hermed, således som det følger af denne forordnings artikel 5, litra e), f) og g). Det følger heraf, at »virksomheder inden for fiskeri og akvakultur, som er omfattet af [forordning nr. 1379/2013]« som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1407/2013 ligeledes er virksomheder, der bl.a. er aktive inden for »detailhandel« med fiskevarer.
33
Endelig fremgår det af artikel 1 i forordning nr. 1379/2013, sammenholdt med 29. betragtning hertil, at det formål, der forfølges med denne forordning, er oprettelsen af en fælles markedsordning for fiskevarer og akvakulturprodukter. Dette formål ville imidlertid blive bragt i fare, hvis visse led i distributionskæden for fiskevarer, nemlig detailsalg af sådanne varer, skulle udelukkes fra denne fælles markedsordning.
34
Under disse omstændigheder må det fastslås, at »fiskeri- og akvakultursektoren« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i forordning nr. 1379/2013, omfatter afsætning af fiskevarer, uanset om der er tale om engros- eller detailhandel.
35
Det følger heraf, at virksomheder, hvis aktivitet består i afsætning af sådanne varer, herunder detailhandel, ikke er omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 1407/2013 i medfør af forordningens artikel 1, stk. 1, litra a).
36
Disse virksomheder er heller ikke omfattet af forordning nr. 1408/2013, hvis artikel 1 med overskriften »Anvendelsesområde« bestemmer, at denne forordning finder anvendelse på støtte ydet til virksomheder, der er aktive inden for primærproduktion af landbrugsprodukter.
37
Det skal derimod nærmere præciseres, at virksomheder, der er aktive i fiskeri- og akvakultursektoren, er omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 717/2014, som fastsætter særlige regler for de minimis-støtte, der finder anvendelse på denne sektor.
38
Denne forordnings artikel 1, stk. 1, fastsætter nemlig forordningens anvendelsesområde, idet det præciseres, at den finder anvendelse på støtte ydet til »virksomheder i fiskeri- og akvakultursektoren« med undtagelse af dem, der udtrykkeligt er opregnet i samme bestemmelse (jf. i denne retning dom af 27.1.2022, Sātiņi-S, C-238/20, EU:C:2022:57, præmis 55). Ingen af disse sidstnævnte vedrører imidlertid »detailhandel«.
39
Forordningens artikel 2, stk. 1, litra a), definerer »virksomheder i fiskeri- og akvakultursektoren« som virksomheder, der »beskæftiger sig med produktion, forarbejdning og afsætning af fiske- og akvakulturvarer«, uden at der fastsættes nogen begrænsning, med hensyn til hvilken type afsætning der er tale om.
40
Endvidere defineres begrebet »forarbejdning og afsætning« i henhold til samme forordnings artikel 2, stk. 1, litra c), som »alle aktiviteter i forbindelse med håndtering, behandling, produktion og distribution, som ligger mellem landings- eller høsttidspunktet og slutproduktstadiet«.
41
For så vidt som detailhandel udgør det sidste trin i distributionen af fiskevarer, der finder sted på »slutproduktstadiet« i forsyningskæden, må det fastslås, at denne form for handel er omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 717/2014.
42
Henset til ovenstående betragtninger skal det første og det andet spørgsmål besvares med, at artikel 2, stk. 1, litra c), i forordning nr. 717/2014, sammenholdt med artikel 5, litra d) og g), i forordning nr. 1379/2013, skal fortolkes således, at begrebet »forarbejdning og afsætning« af fiskevarer og akvakulturprodukter som defineret i denne artikel 2, stk. 1, litra c), omfatter detailhandel med fiskevarer, således at denne virksomhed er omfattet af dette begreb og dermed af anvendelsesområdet for forordning nr. 717/2014.
Det tredje spørgsmål
43
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om EU-retten skal fortolkes således, at denne ret er til hinder for en national lovgivning, der tillader, at der ydes de minimis-støtte til virksomheder, der beskæftiger sig med detailhandel med fiskevarer, og som er berettigede til en sådan støtte med den begrundelse, at de adskiller sig fra industrifiskerivirksomheder, og at de er beliggende i en bymæssig frizone, der er blevet etableret for at imødegå de økonomiske konsekvenser af et jordskælv.
44
Det følger af fast retspraksis, at begrundelsen for ordningen med præjudiciel forelæggelse ikke er, at Domstolen skal afgive responsa vedrørende generelle eller hypotetiske spørgsmål, men at der foreligger et behov med henblik på selve afgørelsen af en retstvist (dom af 22.1.2026, Herchoski, C-902/24, EU:C:2026:42, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis).
45
I denne henseende bemærkes, således som det fremgår af denne doms præmis 14 og 22, at i overensstemmelse med artikel 46, stk. 7, i lovdekret nr. 50/2017 indrømmes der skattefordele til fordel for visse virksomheder, der er aktive i områder, der er berørt af jordskælv, i henhold til og inden for grænserne af forordning nr. 1407/2013 og nr. 1408/2013.
46
Som det fremgår af besvarelsen af det første og det andet spørgsmål, henhører detailhandel med fiskevarer under anvendelsesområdet for forordning nr. 717/2014 og ikke under anvendelsesområdet for henholdsvis forordning nr. 1407/2013 og nr. 1408/2013.
47
Under disse omstændigheder, og eftersom den forelæggende ret ikke har henvist til nogen anden national lovgivning, der gør det muligt at fastslå, at Den Italienske Republik havde besluttet at tildele den i hovedsagen omhandlede de minimis-støtte i henhold til og inden for rammerne af forordning nr. 717/2014, skal det fastslås, at en besvarelse af det tredje spørgsmål under disse omstændigheder åbenbart ville svare til at afgive et responsum om et hypotetisk spørgsmål, hvilket ikke er foreneligt med den opgave, som Domstolen er blevet tildelt i forbindelse med det retslige samarbejde, der er indført ved artikel 267 TEUF (jf. i denne retning dom af 22.2.2022, Stichting Rookpreventie Jeugd m.fl., C-160/20, EU:C:2022:101, præmis 84).
48
Følgelig kan det tredje spørgsmål ikke antages til realitetsbehandling.
Sagsomkostninger
49
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Niende Afdeling) for ret:
Artikel 2, stk. 1, litra c), i Kommissionens forordning (EU) nr. 717/2014 af 27. juni 2014 om anvendelse af artikel 107 [TEUF] og 108 [TEUF] på de minimis-støtte i fiskeri- og akvakultursektoren, sammenholdt med artikel 5, litra d) og g), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1379/2013 af 11. december 2013 om den fælles markedsordning for fiskevarer og akvakulturprodukter, om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1184/2006 og (EF) nr. 1224/2009 og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 104/2000, skal fortolkes således, at begrebet »forarbejdning og afsætning« af fiskevarer og akvakulturprodukter som defineret i denne artikel 2, stk. 1, litra c), omfatter detailhandel med fiskevarer, således at denne virksomhed er omfattet af dette begreb og dermed af anvendelsesområdet for forordning nr. 717/2014.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.