61996CJ0037_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I de forenede sager C-37/96 og C-38/96,
angaaende en anmodning, som Tribunal d'instance de Paris i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i de for naevnte ret verserende sager,
Sodiprem SARL m.fl. (sag C-37/96),
Roger Albert SA (sag C-38/96)
mod
Direction générale des douanes,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 9, 12 og 95,
har
DOMSTOLEN
sammensat af praesidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformaendene C. Gulmann, H. Ragnemalm og M. Wathelet samt dommerne G.F. Mancini, J.C. Moitinho de Almeida, P.J.G. Kapteyn, J.L. Murray, D.A.O. Edward (refererende dommer), J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann og L. Sevón,
generaladvokat: G. Tesauro
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- Sodiprem SARL m.fl. og Roger Albert SA ved advokaterne Christian Charrière-Bournazel og Jean-Pierre Spitzer, Paris
- den franske regering ved kontorchef Catherine de Salins og fuldmaegtig Anne de Bourgoing, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Michel Nolin, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der er afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 5. november 1996 af Sodiprem SARL m.fl. og Roger Albert SA ved advokaterne Christian Charrière-Bournazel og Jean-Pierre Spitzer, af den franske regering ved kontorchef Jean-François Dobelle, Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget, og af Anne de Bourgoing, af Raadet for Den Europaeiske Union ved direktoer Ramon Torrent, Den Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, og af Kommissionen ved Michel Nolin,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 20. marts 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved to domme af 30. januar 1996, indgaaet til Domstolen den 12. februar 1996, har Tribunal d'instance de Paris i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 9, 12 og 95.
2 Dette spoergsmaal er blevet rejst under sager anlagt af henholdsvis Sodiprem SARL m.fl. og Roger Albert SA (herefter »Sodiprem m.fl.«) mod direction générale des douanes med paastand om tilbagebetaling af den af sagsoegerne betalte saertold paa alle produkter, som er indfoert fra hovedlandet eller fra en EF-medlemsstat efter ikrafttraedelsen af lov nr. 92-676 af 17. juli 1992 om saertold og om gennemfoerelse af beslutning 89/688.
3 Raadets beslutning 89/688/EOEF af 22. december 1989 om saertoldordningen i de franske oversoeiske departementer (EFT L 399, s. 46) blev vedtaget med hjemmel i EF-traktatens artikel 227, stk. 2, og artikel 235 ligesom Raadets afgoerelse 89/687/EOEF af 22. december 1989 om indfoerelse af et saerligt program for de franske oversoeiske departementer som foelge af disses afsides beliggenhed og oekarakter (POSEIDOM) (EFT L 399, s. 39, herefter »POSEIDOM-afgoerelsen«). Afgoerelsen og beslutningen blev truffet, henholdsvis vedtaget samme dag.
4 Det bemaerkes, at der i medfoer af en lov fra 1946 i de franske oversoeiske departementer (herefter »DOM«) blev opkraevet en afgift ved navn »octroi de mer« (»saertold«, herefter »den gamle saertold«), der paahvilede alle varer uanset oprindelse (herunder varer med oprindelse i det franske hovedland og principielt ogsaa varer fra de andre DOM), naar de indfoertes til det paagaeldende DOM. Derimod var produkter fra det paagaeldende DOM fritaget for den gamle saertold og for enhver tilsvarende intern afgift. Provenuet af den gamle saertold tjente i det vaesentlige til finansiering af de lokale myndigheders budgetter efter reglerne om regionalt selvstyre.
5 Artikel 1 i beslutning 89/688 bestemmer:
»Senest den 31. december 1992 traeffer de franske myndigheder de noedvendige foranstaltninger til, at den saertoldordning, der paa nuvaerende tidspunkt er gaeldende i de oversoeiske departementer, anvendes uden forskel paa varer, der indfoeres, og varer, der fremstilles i disse omraader, efter de principper og retningslinjer, der er anfoert i artikel 2 og 3.«
6 I henhold til artikel 2, stk. 2, i beslutning 89/688 »[fastsaetter de] ... kompetente myndigheder i hvert oversoeisk departement ... en basisafgiftssats. Denne sats kan gradueres efter varekategorien. Denne graduering maa under ingen omstaendigheder bevirke, at forskelsbehandling opretholdes eller indfoeres til skade for varer fra Faellesskabet«.
7 Det bestemmes i artikel 2, stk. 3, foerste afsnit, foerste punktum, i beslutning 89/688, at: »Under hensyntagen til de oversoeiske departementers saerlige problemer samt til maalsaetningen i traktatens artikel 227, stk. 2, kan der bemyndiges til helt eller delvis, afhaengigt af de oekonomiske behov, at fritage lokale varer for afgiften i en periode paa hoejst ti aar [efter] indfoerelsen af denne afgiftsordning ...«
8 I henhold til bestemmelsens andet afsnit skal Kommissionen underrettes om disse fritagelsesordninger, hvorefter Kommissionen underretter medlemsstaterne og tager stilling hertil inden for en frist paa to maaneder. Har Kommissionen ikke udtalt sig inden for denne frist, betragtes ordningen som godkendt.
9 Ifoelge artikel 4 i beslutning 89/688 var Den Franske Republik bemyndiget til at opretholde den gamle saertold indtil senest den 31. december 1992 i afventning af gennemfoerelsen af reformen i henhold til artikel 1.
10 I dom af 16. juli 1992 (sag C-163/90, Legros m.fl., Sml. I, s. 4625) kendte Domstolen for ret, at en afgift, der proportionalt med varers toldvaerdi opkraeves af en medlemsstat ved indfoersel af varer fra en anden medlemsstat, maa anses for en afgift med tilsvarende virkning som indfoerselstold.
11 I dom af 9. august 1994 (forenede sager C-363/93 og C-407/93 - C-411/93, Lancry m. fl., Sml. I, s. 3957), erklaerede Domstolen beslutning 89/688 ugyldig, for saa vidt som den tillod Den Franske Republik at opretholde ordningen vedroerende den gamle saertold indtil den 31. december 1992 i DOM.
12 Den 17. juli 1992 vedtog Den Franske Republik lov nr. 92-676, hvis artikel 1, bestemmer:
»I regionerne Guadeloupe, Guyana, Martinique og Réunion er foelgende transaktioner underkastet en afgift benaevnt saertold:
1. Indfoersel af varer.
2. Leveringer mod vederlag fra personer, som i disse regioner udfoerer produktionsvirksomhed. Fremstillings-, forarbejdningsvirksomhed eller virksomhed med henblik paa reparation af loesoeregenstande samt landbrugsvirksomhed og udvindingsvirksomhed betragtes som produktionsvirksomhed.
3. Leveringer mod vederlag fra personer, som koeber med henblik paa udfoersel eller videresalg til andre, som er underkastet saertolden, og som opfylder betingelserne i artikel 3, stk. 2.«
13 Ifoelge artikel 2, stk. 1, i lov nr. 92-676 gaelder der en fritagelse for saertolden ved udfoersel fra regionerne Réunion, Guadeloupe og Martinique og ved udfoersel fra Guyana, med undtagelse af udfoersel til Guadeloupe eller Martinique samt ved indfoersel til regionerne Guadeloupe eller Martinique af produkter, som er paalagt saertold i Guyana.
14 Ifoelge artikel 2, stk. 2, i lov nr. 92-676 er de regionale raad bemyndiget til at fritage indfoersel af varer for saertold, saafremt der er tale om visse produkter, raastoffer eller kapitalgoder. Denne fritagelse kan omfatte udstyr til hotel- og turistindustrien (artikel 50j i bilag IV til lov om skatter og afgifter), byggeprodukter og -materialer, goedning og industrielt og landbrugsmaessigt vaerktoej (artikel 50k i bilag IV) eller raastoffer til lokal produktionsvirksomhed, udstyr til gennemfoerelse af statslige missioner og sanitaert udstyr til hospitaler.
15 Denne bestemmelse bemyndiger desuden de regionale raad til at fritage leveringer mod vederlag fra personer, som i DOM udfoerer produktionsvirksomhed under de i artikel 10 fastsatte betingelser, for saertold.
16 I henhold til artikel 10, stk, 1, foerste afsnit, i lov nr. 92-676 fastsaettes saertoldsatserne ved beslutning i det regionale raad. Ifoelge bestemmelsens tredje afsnit gaelder »for identiske eller tilsvarende produkter, som hoerer til samme kategori, og som er paalagt saertold i medfoer af artikel 1, stk. 1 og 2 (...) samme sats, uanset produkternes oprindelse«.
17 Som en undtagelse til denne bestemmelse er de regionale raad i medfoer af artikel 10, stk. 2, i lov nr. 92-676 bemyndiget til helt eller delvis, afhaengigt af de oekonomiske behov, at fritage samtlige varer inden for samme kategori af leveringer mod vederlag fra personer, som i DOM udfoerer produktionsvirksomhed, for saertold.
18 I medfoer af artikel 3 i lov nr. 92-676 er virksomheder, hvis produktionsomsaetning overstiger 3,5 mio. FRF for det foregaaende kalenderaar automatisk paalagt saertold (stk. 1, foerste afsnit). Det kan bestemmes, at virksomheder kan paalaegges saertold, hvis deres omsaetning er paa mellem 2 og 3,5 mio. FRF (tredje afsnit). Det samme kan ske for personer, som koeber med henblik paa udfoersel eller videresalg til andre, som er underkastet saertolden for disse transaktioner, naar transaktionerne overskrider 1,5 mio. FRF (stk. 2).
19 Artikel 4 i lov nr. 92-676 bestemmer, at grundlaget for paalaeggelse af saertolden paa indfoerslen af varer er toldvaerdien paa indfoerselsstedet. For transaktioner, som gennemfoeres inden for DOM, er grundlaget for paalaeggelsen af saertolden prisen foer afgift og reduceret med 15% i omkostninger til markedsfoering.
20 For saa vidt angaar anvendelsen af indtaegterne fra saertolden bestemmer artikel 16 i lov nr. 92-676, at indtaegterne skal anvendes til at stoette den oekonomiske udvikling i de oversoeiske regioner.
21 Det foelger af de to forelaeggelsesdomme, at Tribunal d'instance har udtalt, at lov nr. 92-676, enten ved at fritage visse produkter eller producenter fra saertolden paa baggrund af virksomhedernes omsaetning eller ved at anvende lempede eller aendrede satser for opkraevning, reelt risikerer at bryde med ligestillingen mellem regionale og udenlandske virksomheder. Denne ret har saaledes vaeret i tvivl om, hvorvidt saertolden, som foelger af loven, kan betragtes som en intern afgift, og om den i givet fald indebaerer en forskelsbehandling i strid med traktatens artikel 95. Den forelaeggende ret har derfor udsat sagerne og forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal, hvis raekkevidde i de to sager er identisk, og som er affattet saaledes:
»Medfoerer den ordning, der er indfoert ved lov nr. 92-676 af 17. juli 1992 'relative à l'octroi de mer et portant mise en oeuvre de la décision du Conseil des ministres des Communautés européennes 89/688 du 22 décembre 1989' (lov om saertold og om gennemfoerelse af EF-Ministerraadets beslutning 89/688 af 22.12.1989), at der i stedet for en afgift med tilsvarende virkning som told som omhandlet i Domstolens dom af 16. juli 1992, Legros, indfoeres en egentlig intern afgift, som ikke indebaerer en forskelsbehandling, og som er i overensstemmelse med ordlyden af og aanden bag traktaten om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab?«
22 For det foerste bemaerkes, at Domstolen under en sag i henhold til traktatens artikel 177 ikke er kompetent til at traeffe afgoerelse om foreneligheden af en national foranstaltning med faellesskabsretten. Domstolen er dog befoejet til at forsyne den nationale ret med alle under faellesskabsretten henhoerende fortolkningsbidrag, som goer det muligt for denne ret at vurdere spoergsmaalet om forenelighed med henblik paa at afgoere den indbragte sag (jf. navnlig dom af 16.1.1997, sag C-134/95, USSL n, 47 di Biella, Sml. I, s. 195, praemis 17).
23 Sagsoegerne i hovedsagerne har gjort gaeldende, at paalaeggelses- og beregningssystemet, grundlaget, satsen og de naermere bestemmelser for opkraevning efter den nye saertoldordning og navnlig den omstaendighed, at de fiskale fritagelser eller undtagelser alene kommer produkter med oprindelse i DOM til gode, reelt giver et fiskalt resultat, som er identisk med resultatet af en afgift med tilsvarende virkning som told, som er forbudt i medfoer af traktatens artikel 9 og 12 ff.
24 Den franske regering og Kommissionen har erkendt, at der ved lov nr. 92-676 er foejet tre undtagelser til princippet om paalaeggelse af saertold paa alle varer, nemlig den manglende paalaeggelse af saertold paa virksomheder, hvis omsaetning er paa under 3,5 mio. FRF (artikel 3, stk. 1, foerste afsnit), den fuldstaendige afgiftsfritagelse med nulsats eller den delvise fritagelse med nedsat sats for visse transaktioner for kategorier af lokale produkter efter beslutning fra de regionale raad (artikel 2, stk. 2, og artikel 10, stk. 2) og reduktionen med 15% af opkraevningsgrundlaget for lokale produkter [artikel 4, litra b)]. Imidlertid er det deres opfattelse, at saadanne undtagelser ikke fratager den ved lov nr. 92-676 indfoerte saertold dens egenskab af intern afgift i henhold til traktatens artikel 95, og at beslutning 89/688 bemyndiger Den Franske Republik til at fravige denne bestemmelse.
25 Med henblik paa at give den forelaeggende ret relevante bidrag til fortolkningen af faellesskabsretten, skal der herefter goeres rede for kendetegnene ved ordningen med afgiftsfritagelse i medfoer af beslutning 89/688, eftersom det tilkommer den forelaeggende ret at tage stilling til spoergsmaalet om, hvorvidt lov nr. 92-676 er forenelig med ordningen i denne beslutning.
26 Det bemaerkes, at Domstolen i dom af 19. februar 1998 (sag C-212/96, Chevassus-Marche, Sml. I, s. 743) allerede har foretaget en gennemgang af beslutning 89/688 og udtalt, at gennemgangen intet har frembragt, der kan rejse tvivl om beslutningens gyldighed, for saa vidt som den giver bemyndigelse til en ordning med fritagelse for afgiften »octroi de mer« paa de i beslutningen fastsatte strenge betingelser. Det er i lyset af kriterierne i denne dom, at den forelaeggende ret skal foretage en subsumption og en fortolkning af national ret.
27 Med hensyn til sondringen mellem paa den ene side en afgift med tilsvarende virkning som told, som henhoerer under traktatens artikel 9 og 12, og paa den anden side interne afgifter, som henhoerer under traktatens artikel 95, har Domstolen i praemis 24 i Chevassus-Marche-dommen, a.st., med henvisning til tidligere praksis udtalt, at en afgift, der rammer indfoerte varer eller naermere angivne kategorier af saadanne varer, men ikke lokalt fremstillede varer af samme kategori, under alle omstaendigheder er uforenelig med traktaten.
28 Domstolen fastslog i praemis 37 i Chevassus-Marche-dommen, a.st., at Raadet ikke under nogen omstaendigheder kan give bemyndigelse til en ordning for afgiftsfritagelse af almindelig eller systematisk karakter, der kan medfoere, at der paa ny indfoeres en afgift med tilsvarende virkning som told i strid med traktatens artikel 9, 12 og 13.
29 Domstolen udtalte i dommens praemis 46, at ordningen med afgiftsfritagelse, som er en foranstaltning til stoette for de lokale produktioner, der staar over for saerlige vanskeligheder som foelge af departementernes afsides beliggenhed og oekarakter, er undergivet strenge betingelser.
30 Domstolen understregede i praemis 49 i Chevassus-Marche-dommen, a.st., at beslutning 89/688 kun giver bemyndigelse til noedvendige, forholdsmaessige og praecist angivne afgiftsfritagelser.
31 Desuden udtalte Domstolen i dommens praemis 52, at det som foelge af de strenge betingelser, der paalaegges i artikel 2, stk. 3, i beslutning 89/688, og som skal fortolkes i lyset af de graenser, traktatens artikel 226 fastsaetter for at fravige traktatens bestemmelser, er muligt at sikre, at der er overensstemmelse mellem ordningen med praecist angivne afgiftsfritagelser og bestemmelserne i traktaten.
32 Disse betingelser er anfoert i praemis 44 til 51 i Chevassus-Marche-dommen, a.st. For det foerste anvendes saertolden efter hovedreglen i artikel 1 og 2 i beslutning 89/688 i princippet uden forskel paa varer, der indfoeres, og varer, der fremstilles i DOM.
33 Dertil kommer, at ordningen med afgiftsfritagelse udgoer en undtagelse til denne hovedregel. Ordningen skal paavirke det faelles markeds funktion mindst muligt og kan saaledes ikke aendre samhandelsvilkaarene i et omfang, der er til skade for den faelles interesse. Kontrollen med overholdelsen af disse betingelser er overdraget til Faellesskabets institutioner og navnlig til Kommissionen, som har til opgave at gennemgaa noedvendigheden og forholdsmaessigheden af saadanne foranstaltninger.
34 Endelig udgoer denne ordning en stoetteforanstaltning til fordel for lokale produktioner, der staar over for saerlige vanskeligheder som foelge af departementernes afsides beliggenhed og oekarakter, eftersom dens maalsaetning er at fremme den oekonomiske og sociale udvikling i DOM i den forstand, at den skal bidrage til at fremme eller opretholde en oekonomisk og social virksomhed i DOM og indgaa i en oekonomisk og social udviklingsstrategi.
35 Under disse omstaendigheder skal det praejudicielle spoergsmaal besvares med, at beslutning 89/688 skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for fritagelser af almindelig eller systematisk karakter, der kan medfoere, at der paa ny indfoeres en afgift med tilsvarende virkning som told. Derimod bemyndiger beslutning 89/688 til fritagelser, som er noedvendige, forholdsmaessige og praecist angivne, og som overholder de strenge betingelser, der paalaegges i beslutningens artikel 2, stk. 3, og som skal fortolkes i lyset af de graenser, som foelger af traktatens artikel 226.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagsomkostninger
36 De udgifter, der er afholdt af den franske regering samt af Raadet og Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagernes behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagsomkostningerne.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal d'instance de Paris ved domme af 30. januar 1996, for ret:
Raadets beslutning 89/688/EOEF af 22. december 1989 om saertoldordningen i de franske oversoeiske departementer skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for fritagelser af almindelig eller systematisk karakter, der kan medfoere, at der paa ny indfoeres en afgift med tilsvarende virkning som told. Derimod bemyndiger beslutning 89/688 til fritagelser, som er noedvendige, forholdsmaessige og praecist angivne, som overholder de strenge betingelser, der paalaegges i beslutningens artikel 2, stk. 3, og som skal fortolkes i lyset af de graenser, som foelger af EF-traktatens artikel 226.