61981C0129
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
SIR GORDON SLYNN
fremsat den 4. februar 1982 (
1
)
Høje Domstol.
I nærværende sag går det i hovedsagen for Italiens Corte suprema di cassazione, anden afdeling for civilsager, verserende spørgsmål ud på, om italiensk lovdekret nr. 425 af 24. juli 1973 (Gazzetta ufficiale nr. 189 af 24.7.1973, siden ændret til lov nr. 494 af 4. august 1973), der indeholdt et forbud mod prisforhøjelser i tiden efter den 28. juni 1973, finder anvendelse på en kontrakt afsluttet den 2. juli 1973 mellem Ditta Fratelli Fancon (»Fancon«) og Società Industriale Agricola Tresse (»SIAT«) om køb af brasiliansk mel udvundet af soja. Fancon har anført, at der efter lovdekretet ikke er grundlag for at anvende den i kontrakten aftalte pris. SLAT har gjort gældende, at lovdekretet ikke er anvendeligt, idet mel udvundet af soja er omfattet af Rådets forordning nr. 136/66 af 22. september 1966 (EFT 1965-1966, s. 193), ved hvilken der oprettes en fælles markedsordning for olieholdige frø og frugter, vegetabilske fedtsoffer og olier og fedtstoffer og olier udvundet af fisk og havpattedyr, og idet medlemsstaterne i kraft af vedtagelsen af denne forordning ikke længere har været beføjet til at regulere priserne på de af forordningen omfattede produkter. I forordningens artikel 1, stk. 2, opregnes de af forordningen omfattede varer med angivelse af de positioner i den fælles toldtarif, hvorunder de henhører, og af den beskrivelse, toldtariffen indeholder af dem.
Corte suprema di cassazione har anmodet Domstolen om en præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
»Er mel udvundet af soja et af de produkter, der er nævnt i artikel 1, stk. 2, i Rådets forordning nr. 136/66 ..., og henhører det navnlig under pos. 12.02, ex 15.17 eller ex 23.04 i den fælles toldtarif?«.
Der foreligger ikke noget spørgsmål vedrørende de eventuelle følger af, at varerne skulle være omfattet af forordningens anvendelsesområde, og jeg vil derfor ikke tage stilling til dette problem.
Den vare, den foreliggende sag drejer sig om, er mel udvundet af soja til foderbrug. Der er tale om et af de produkter, der opnås ved forarbejdning af sojabønner. Forarbejdningsprocessen foregår så nogenlunde på følgende måde. Først renses, knækkes og afskalles sojabønnerne. Skallerne bruges til foder. Dernæst knuses bønnerne ad mekanisk vej, og olien udvindes. Herved fås et produkt, der betegnes oliekager, og som har et proteinindhold på ca. 45 % og et fedtindhold på mellem 4 og 5 %. Olien kan også, som tilfældet har været i den foreliggende sag, fjernes gennem en udvindingsmetode med anvendelse af opløsningsmidler. I så fald behandles de knuste sojabønner med hexan. Den olie, der er udvundet, renses, således at dens lecithinindhold fjernes. Restproduktet efter olieudvindingen renses også ved varmebehandling, således at alt opløsningsmiddel fjernes. Herefter foreligger der mel udvundet af soja, der enten males og sælges i pulverform eller presses til piller. Efter sigende opnås gennem denne metode af sojabønnerne ca. 80 % mel og 20 % olie, idet der herved er bortset fra 1 % sojalecithin, der også findes. Melet angives at have en markedsværdi på ca. det dobbelte af oliens. Sojamelet har et større proteinindhold end oliekager og et oileindhold på ca. 1 %, idet olien ikke fuldstændigt kan udtrækkes. Udvinding ved opløsningsmidler fjerner al den olie, som kan fjernes ved industriel forarbejdning.
Fancon's advokat har fremført flere almindelige grunde for det synspunkt, at selv om de omhandlede varer henhører under en af de i forordningens artikel 1, stk. 2, anførte positioner, er de ikke desto mindre ikke omfattet af den af forordningen omhandlede fælles markedsordning. Han har for det første anført, at forordningen havde til formål at beskytte produktionen i Fællesskabet af olivenolie samt vegetabilske og animalske fedtstoffer. Og dengang forordningen blev vedtaget, blev der ikke produceret sojabønner i Fællesskabet. Og det var derfor ikke hensigten at lade dem indgå under den fælles markedsordning. Det var faktisk først fra juli 1974 efter vedtagelsen af det italienske lovdekret, at sojabønner blev inddraget under den fælles markedsordning, jf. Rådets forordning nr. 1900/74 af 15. juli 1974 (EFT L 201 af 23.7.1974, s. 5). For det andet indeholder mel udvundet af soja hverken olie eller fedt, og det kan derfor ikke antages at være omfattet af en fælles markedsordning for olier og fedtstoffer.
Disse argumenter skal efter min mening forkastes. De af den fælles markedsordning omfattede produkter står anført i forordningens artikel 1, stk. 2. Artiklen indeholder intet, der tyder på, at den kun skal omfatte produkter, der er fremstillet i Fællesskabet. Præamblen til forordningen, der indeholder en speciel omtale af olier og olieholdige frø indført fra tredjelande, modsiger også dette synspunkt. Forordningen kan ganske vist have haft til formål at beskytte produktionen i Fællesskabet, men Rådet erkendte, som det fremgår af præamblen, at noget sådant kun var muligt, såfremt konkurrerende produkter blev omfattet af den fælles markedsordning. Jeg kan ikke anerkende det synspunkt, at forordningen ikke før 1974 omfattede sojabønner, idet dens artikel 1, stk. 2, nævner »olieholdige frø« henført til pos. 12.01 i den fælles toldtarif, og idet sojabønner ifølge de forklarende bemærkninger til kapitel 12 i toldtariffen henhører under nævnte position. Med forordning nr. 1900/74 blev der indført en ordning om målpriser for og produktionsstøtte til sojabønner. Heraf følger dog ikke, at sojabønner ikke var omfattet af forordningen. Desuden kan man ikke på grundlag af forordning nr. 1900/74, der udelukkende omhandler selve sojabønnerne, afgøre, om produkter udvundet af sojabønner er omfattet af forordningen.
Der kan næppe være nogen tvivl om, at den metode, der benyttes til fremstilling af sojamel, skal fjerne mest mulig olie, eftersom det udvundne mels værdi mere skyldes dets høje proteinindhold end dets fedtindhold. Den påstand, at et produkt som det omhandlede principielt ikke skulle kunne være omfattet af en fælles markedsordning for olier og fedtstoffer, synes dog at være i direkte modstrid med forordningens artikel 1, stk. 2, der som henhørende under pos. 23.04 nævner »... andre restprodukter ... (undtagen restprodukter fra rensning af olier) ...«. Hvis det havde været meningen at holde mel udvundet af soja eller lignende substanser uden for forordningens anvendelsesområde, skulle man tro, at der i forordningen ville være blevet sagt et eller andet herom. Fancon har ikke kunnet henvise til nogen angivelse i forordningen af denne art, og spørgsmålets besvarelse må derfor efter min mening bero på, om mel udvundet af soja er omfattet af en af de i artikel 1, stk. 2, nævnte positioner.
Det er endvidere blevet gjort gældende, at artikel 2 i forordningen ikke indeholder noget om afgifter på de i artikel 1, stk. 2, litra b), anførte varer, men blot udtaler, at den fælles toldtarif finder anvendelse på dem. Efter min mening har dette intet med det her omhandlede spørgsmål at gøre, eftersom de i artikel 1, stk. 2, litra b), omhandlede varer klart nok er omfattet af forordningen og indgår under den deri beskrevne fælles markedsordning.
Kun tre af de i forelæggelseskendelsen nævnte positioner fra artikel 1, stk. 2, synes at være relevante. Pos. 12.02 lyder »mel, ikke affedtet, af olieholdige frø og frugter (undtagen sennepsmel)« og er inddelt i to underpositioner »A. sojabønnėmel« óg »B. andre varer«. Der findes intet overhovedet om denne position i de forklarende bemærkninger til Fællesskabets toldtarif. I de forklarende bemærkninger til TSR-Nomenklaturen siges det blot, at positionen omfatter »uaffedtet mel af de under pos. 12.01 hørende frø og frugter. Positionen omfatter ikke: ... mel (undtagen sennepsmel), der er affedtet (pos. 23.04)«. Alle synes at være enige om, at varerne ikke henhører under denne position.
Pos. 15.17 har altid haft følgende ordlyd: »Restprodukter fra behandling af fedtstoffer, fede olier eller animalsk og vegetabilsk voks«. Også til denne position hører to underpositioner: »A. med indhold af olie, der har karakter af olivenolie« og »B. i andre tilfælde«. Ej heller denne position er nærmere omtalt i bemærkningerne til toldtariffen, men i bemærkningerne til TSR-Nomenklaturen siges det udtrykkeligt, at positionen ikke omfatter »oliekager, oliventrester og andre restprodukter (undtagen bundfald) fra udvinding af vegetabilske olier (pos. 23.04)«. Fancon og Kommissionen deler af forskellige grunde den opfattelse, at mel udvundet af soja ikke henhører under pos. 15.17. Hverken SLAT eller den italienske regering har for Domstolen fremført noget herom.
Under pos. 23.04 hedder det »oliekager og andre restprodukter fra udvinding af vegetabilske olier (undtagen restprodukter fra rensning af olier)«. Der er to underpositioner »A. olier og andre restprodukter fra udvinding af olivenolie« og »B. andre varer«. De forklarende bemærkninger til TSR-Nomenklaturen beskriver de af positionen omfattede oliekager og andre restprodukter som »faste affaldsstoffer, fremkommet ved udtrækning af olier af olieholdige frø og frugter ... enten ved hjælp af opløsningsmidler, ved presning eller centrifugering... Restprodukter under nærværende position kan foreligge som plader (kager), mel eller pulver. De kan også være sammenpresset til piller, med eller uden tilsætning af bindemiddel ...«. Alle parter undtagen Fancon er enige om, at de i sagen omhandlede produkter er omfattet af denne position.
Mel udvundet af soja kan efter min mening ikke henføres under pos. 12.02 af to grunde :
(i)
olien er udvundet af melet, således at det ikke kan antages for at være »ikke affedtet«
(ii)
i bemærkningerne til TSR-Nomenklaturen hedder det, at positionen omfatter uaffedtet mel af de under pos. 12.01 hørende frø og frugter, der er varer, der skal undergå en yderligere forarbejdning.
Mel udvundet af soja henhører ej heller under pos. 15.17, idet de forklarende bemærkninger udtrykkeligt angiver, at positionen ikke omfatter oliekager, oliventrester og andre restprodukter fra udvinding af vegetabilske olier. Dette viser, at den anden underposition »andre varer« mere har hensyn til restprodukter med indhold af olie, der ikke er af samme beskaffenhed som olivenolie, end til restprodukter med lavt eller uden olieindhold overhovedet; det viser endvidere, at det ikke er en forudsætning for denne positions uanvendelighed, at al olie er udvundet af de pågældende varer.
Mel udvundet af soja henhører efter Fancon's opfattelse ikke under position 23.04, fordi (i) der ikke er tale om en oliekage, men om et melekstrakt, der er fremstillet ved anvendelse af opløsningsmidler, (ii) det ikke er et restprodukt, men forarbejdningens hovedprodukt. Den førstnævnte indvending kan jeg tilslutte mig. »Oliekage« betegner efter min mening ikke et stof, hvis olieindhold er fjernet i videst muligt omfang. Betegnelsen er lidet dækkende for melet, der består af en tørret masse, i hvilken den eneste tiloversblevne olie er den olie, der ikke har kunnet fjernes under forarbejdningen. Hvad angår den anden indvending, vil det formentlig efter normal sprogbrug være underligt at kalde det produkt, som netop skal opnås ved forarbejdningen for et »restprodukt«. Det er nu imidlertid et spørgsmål, om melet er et restprodukt i forordningens forstand. I de forklarende bemærkninger til TSR-Nomenklaturen angives de under positionen henhørende produkter som »faste affaldsstoffer, fremkommet ved udtrækning af olier«. Der opstilles ingen sondring alt efter, om det først og fremmest er olien, der ønskes, eller om olien er et biprodukt ved forarbejdningen, der først og fremmest skal give det mere værdifulde proteinrige mel. Det er resultatet og ikke hensigten, der spiller en rolle. Melet er det, der bliver tilbage, når olien er udvundet, og det er, så vidt jeg kan se, det, der tænkes på med ordet »restprodukt«. Man kan tilsyneladende ikke sætte lighedstegn mellem »restprodukt« (residue) og »spildprodukt« (waste), idet »restprodukter fra rensning af olier« (dregs) er holdt uden for positionen. Dette fremgår også klart af den franske tekst, der bruger ordene »lies« (bundfald) og »fèces« ((olie)bærme), der i nærværende sammenhæng er noget andet end »restprodukt«. Den italienske tekst indeholder som den engelske betegnelsen bundfald (engl, »dregs«, ital. »morchie«), mens den nederlandske ligger nærmere den franske med ordene bærme (»droesen«) og bundfald (»rezinksel«). Den danske og den tyske tekst er temmelig forskellige. Den første angiver »restprodukter fra rensning af olier«, den sidste udelukker oliebærme (»Oldrass«). På grundlag heraf kan det formentlig sluttes, at betegnelsen »dregs« og pendanterne til dette ord på de andre sprog kan være en betegnelse for lecithin, men ikke for mel udvundet af soja.
Som fremhævet af den italienske regering, kan henførelse under denne position ikke bero på, om varerne er fuldstændig affedtet eller ej. Ifølge de forklarende bemærkninger til Fællesskabets toldtarif kan medtages restprodukter med et fedtindhold på 8 % og derunder i nogle tilfælde (nemlig hvor der er tale om restprodukterne fra udvinding af olivenolie samt restproduktet fra majsoliefremstilling). I de forklarende bemærkninger til TSR-Nomenklaturen siges det, at pos. 23.04 ikke omfatter proteinkoncentrater, der fremstilles ved fjernelse af visse bestanddele fra affedtet sojabønnemel og anvendes som tilsætning til næringsmidler (pos. 21.07). Pos. 21.07 er en opsamlingsposition, og i bemærkningerne fastslås det, at positionen kun omfatter produkter, der har karakter af næringsmidler. De i nærværende sag omhandlede produkter skal bruges til foder. Så selv om de meget passende kunne betegnes proteinkoncentrater, kan de altså ikke henføres under pos. 21.07. Derfor henhører de efter min mening under pos. 23.04.
Af de anførte grunde foreslår jeg Domstolen at besvare det spørgsmål, Corte suprema di cassazione har stillet, med, at mel udvundet af sojabønner er et af de produkter, der er opregnet i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 136/66.
(
1
) – Oversal fra engelsk.