62003TO0196_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag T-196/03,
European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI),
Bruxelles (Belgien), ved avocats K. Van Maldegem og C. Mereu,
sagsøger,
mod
Europa-Parlamentet ved J.L. Rufas Quintana, M. Moore og K. Bradley, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,
og
Rådet for Den Europæiske Union ved E. Karlsson og C. Giorgi Fort, som befuldmægtigede,
sagsøgte,
angående en påstand om annullation af:
– artikel 1, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/15/EF af 27. februar 2003 om ændring af Rådets direktiv 76/768/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler (EUT L 66, s. 26), for så vidt som den i direktiv 76/768 indsætter en ny artikel 4a, stk. 2 og 2.1, og en ny artikel 4b
– artikel 1, stk. 5, i direktiv 2003/15, for så vidt som den indsætter et nyt afsnit i artikel 6, stk. 3, i direktiv 76/768,
har
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS
(Tredje Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, J. Azizi, og dommerne M. Jaeger og F. Dehousse,
justitssekretær: H. Jung,
afsagt følgende
Kendelse
Dommens præmisser
Retsforskrifter, faktiske omstændigheder og retsforhandlinger
1. Inden vedtagelsen af den anfægtede retsakt var artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 76/768/EØF af 27. juli 1976 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler (EFT L 262, s. 169)
– blevet suppleret af Rådets direktiv 93/35/EØF af 14. juni 1993 om sjette ændring af direktiv 76/768 (EFT L 151, s. 32), der indføjede et litra i) i bestemmelsen og
– dette litra i) var derefter sidst blevet ændret ved Kommissionens direktiv 2000/41/EF af 19. juni 2000 om anden udsættelse af datoen for forbud mod afprøvning af kosmetiske midlers bestanddele eller forbindelser heraf på dyr (EFT L 145, s. 25).
Artikel 4, stk. 1, første afsnit, i direktiv 76/768 havde som følge heraf følgende ordlyd:
»Medlemsstaterne forbyder, med forbehold af deres almindelige forpligtelser ifølge artikel 2, markedsføring af kosmetiske midler indeholdende:
[...]
i) bestanddele eller forbindelser heraf, der er blevet afprøvet på dyr efter den 30. juni 2002 for at opfylde dette direktivs krav.«
2. Kort før vedtagelsen af den anfægtede retsakt var der i direktiv 76/768 ligeledes
– blevet indføjet en artikel 6, stk. 3, ved artikel 1 i Rådets direktiv 88/667/EØF af 21. december 1988 om fjerde ændring af direktiv 76/768 (EFT L 382, s. 46), og
– denne artikel var blevet suppleret ved artikel 1, nr. 9, i direktiv 93/35.
Som følge heraf bestemte artikel 6, stk. 3, i direktiv 76/768 følgende:
»Medlemsstaterne træffer alle hensigtsmæssige foranstaltninger for, at der på etiketter og salgspakninger samt i forbindelse med reklamering for kosmetiske midler ikke anvendes tekster, betegnelser, mærker, afbildninger eller andre figurer eller symboler, der tillægger disse midler egenskaber, som de ikke besidder. Endvidere skal det ved enhver henvisning til forsøg på dyr klart anføres, om de udførte forsøg vedrørte det færdige produkt og/eller bestanddelene.«
3. Den 27. februar 2003 vedtog Europa-Parlamentet og Rådet direktiv 2003/15/EF om ændring af direktiv 76/768 (EUT L 66, s. 26).
4. Artikel 1 i direktiv 2003/15 bestemmer:
»Direktiv 76/768/EØF ændres således:
[...]
2) Følgende artikler indsættes:
»Artikel 4a
1. Med forbehold af de generelle forpligtelser i henhold til artikel 2 forbyder medlemsstaterne
a) markedsføring af kosmetiske midler, der i deres endelige udformning for at opfylde kravene i dette direktiv har været genstand for forsøg med dyr under anvendelse af en metode, der ikke er en alternativ metode, efter at en sådan alternativ metode er valideret og vedtaget på fællesskabsplan under hensyntagen til udviklingen af validering inden for OECD
b) markedsføring af kosmetiske midler med bestanddele eller sammensætninger af bestanddele, der for at opfylde kravene i dette direktiv har været genstand for forsøg med dyr under anvendelse af en metode, der ikke er en alternativ metode, efter at en sådan alternativ metode er valideret og vedtaget på fællesskabsplan under hensyntagen til udviklingen af validering inden for OECD
c) udførelse på medlemsstatens område af dyreforsøg med færdige kosmetiske midler for at opfylde kravene i dette direktiv
d) udførelse på medlemsstatens område af dyreforsøg på bestanddele eller sammensætninger af bestanddele for at opfylde kravene i dette direktiv, senest når sådanne forsøg skal erstattes af én eller flere af de validerede alternative metoder, der er omhandlet i bilag V til Rådets direktiv 67/548/EØF af 27. juni 1967 om tilnærmelse af lovgivning om klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer eller i bilag IX til nærværende direktiv.
Kommissionen udarbejder senest den 11. september 2004 bilag IX i overensstemmelse med proceduren i artikel 10, stk. 2, efter høring af Den Videnskabelige Komité for Kosmetiske Produkter og andre Forbrugsvarer end Levnedsmidler (SCCNFP).
2. Kommissionen udarbejder efter høring af SCCNFP og af Det Europæiske Center for Validering af Alternative Metoder (ECVAM) og under hensyntagen til udviklingen af validering inden for OECD tidsplaner for gennemførelse af bestemmelserne i stk. 1, litra a), b) og d), herunder frister for udfasning af de forskellige forsøg. Tidsplanerne offentliggøres senest den 11. september 2004 og fremsendes til Europa-Parlamentet og Rådet. Gennemførelsesperioden begrænses for så vidt angår stk. [1], litra a), b) og d), til højst seks år fra ikrafttrædelsen af direktiv 2003/15/EF.
2.1. 	For så vidt angår forsøg vedrørende toksicitet ved gentagen dosis, reproduktionstoksicitet og toksikokinetik, for hvilke der endnu ikke er nogen alternativer under overvejelse, begrænses gennemførelsesperioden for stk. 1, litra a) og b), til højst ti år fra ikrafttrædelsen af direktiv 2003/15/EF.
[...]
Artikel 4b
Anvendelse i kosmetiske midler af stoffer, der er klassificeret som værende kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske, kategori 1, 2 og 3, i bilag I til direktiv 67/548/EØF, skal forbydes. Med henblik herpå vedtager Kommissionen de nødvendige foranstaltninger efter proceduren i artikel 10, stk. 2. Et stof, der er klassificeret i kategori 3, kan anvendes i kosmetik, såfremt SCCNFP har evalueret det og fundet det acceptabelt til brug i kosmetiske midler.«
[...]
5) Sidste punktum i artikel 6, stk. 3, udgår, og følgende afsnit tilføjes:
»Desuden har hverken fabrikanten eller den ansvarlige for markedsføringen af det kosmetiske middel i Fællesskabet ret til på emballagen, eller på en seddel eller et skilt, en etiket, et bånd eller kort, der er vedlagt, eller som vedrører produktet, at henvise til, at der ikke har været benyttet dyreforsøg i forbindelse med det pågældende kosmetiske middel, medmindre der er sikkerhed for, at fabrikanten og leverandørerne hverken har foretaget eller ladet foretage afprøvning på dyr af det færdige kosmetiske middel, prototyper heraf eller nogen af de bestanddele, som det indeholder, eller har anvendt bestanddele, som andre har afprøvet på dyr med henblik på udvikling af nye kosmetiske midler. Retningslinjer vedtages efter proceduren i artikel 10, stk. 2, og offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende . Europa-Parlamentet tilsendes udkastet til foranstaltninger, der er forelagt udvalget.
[...]«
5. Sagsøgeren er en europæisk økonomisk firmagruppe (EØFG), der omfatter to sammenslutninger af virksomheder, der fremstiller kemiske produkter.
6. Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 3. juni 2003 har sagsøgeren anlagt den foreliggende sag med påstand om delvis annullation af direktiv 2003/15.
7. I henhold til artikel 114, stk. 1, i Rettens procesreglement har de sagsøgte ved særskilte dokumenter indleveret til Rettens Justitskontor henholdsvis den 17. juli og den 14. august 2003 fremsat to formalitetsindsigelser. Sagsøgeren har fremsat bemærkninger til disse indsigelser den 29. september 2003.
Parternes påstande
8. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
– Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsøgeren medhold, eller subsidiært behandles spørgsmålene om formaliteten sammen med realiteten.
– Artikel 1 i direktiv 2003/15 annulleres, for så vidt som den indsætter artikel 4a, stk. 2 og 2.1, artikel 4b samt et nyt afsnit i artikel 6, stk. 3, i direktiv 76/768.
– Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
9. Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union har nedlagt følgende påstande
– Sagen afvises.
– Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger
Om sagens behandling
1. Spørgsmålet om behandling af formalitetsindsigelserne sammen med realiteten
Parternes argumenter
10. Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union har nedlagt påstand om, at Retten i henhold til artikel 114, stk. 1, i procesreglementet tager stilling til, om sagen bør afvises, uden at indlede behandlingen af sagens realitet.
11. Heroverfor har den sagsøgende firmagruppe nedlagt påstand om, at Retten »behandler sagens realitet, inden den tager stilling til, om sagen bør afvises, eller subsidiært, at den træffer afgørelse om sagens formalitet i forbindelse med sagens realitet«. European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI) har anført, at »den foreliggende sag berører en meget kompleks del af lovgivningen, hvori dens retstilling [...] er nært knyttet til de underliggende materielle spørgsmål i sagen«. Lovgivningens kompleksitet er bevist ved den fejlagtige beskrivelse, som Europa-Parlamentet har foretaget i sin formalitetsindsigelse af de påstande, der er anført til støtte for sagsanlægget. Retten bør derfor som følge heraf behandle sagens realitet »inden eller samtidig med, at den tager stilling til formalitetsspørgsmålet«. EFfCI har tilføjet, at denne mulighed udtrykkelig er fastsat i procesreglementets artikel 114, stk. 4. I øvrigt er denne mulighed illustreret ved Rettens dom af 1. december 1999, Boehringer mod Rådet og Kommissionen (forenede sager T-125/96 og T-152/96, Sml. II, s. 3427).
Rettens bemærkninger
12. Ifølge procesreglementets artikel 114, stk. 4, første afsnit, kan Retten vælge mellem at træffe afgørelse om en begæring om afvisning, der er fremsat af en part i henhold til artikel 114, stk. 1, eller henskyde dette spørgsmål til afgørelse i forbindelse med sagens realitet.
13. Det følger af Domstolens dom af 26. februar 2002, Rådet mod Boehringer (sag C-23/00 P, Sml. I, s. 1873, præmis 52), at det påhviler Retten at vurdere, hvad der er god retspleje under de foreliggende omstændigheder. Retten kunne således af procesøkonomiske grunde i den nævnte sag undtagelsesvis vælge at behandle lovligheden af en af de anfægtede retsakter, inden den traf afgørelse om, hvorvidt den første af de to forenede sager kunne realitetsbehandles (dommen i sagen Boehringer mod Rådet og Kommissionen, præmis 11 ovenfor).
14. En sådan procesøkonomi kan ikke opnås i denne sag. EFfCI’s argument om, at søgsmålet rejser nogle meget komplicerede retsspørgsmål, opfordrer tværtimod til at undgå en realitetsbehandling, hvis dette er muligt, fordi sagen må afvises. I denne forbindelse må Retten forkaste sagsøgerens argument om, at denne kompleksitet samt det forhold, at det ikke er muligt umiddelbart at træffe afgørelse om sagens afvisning, skulle fremgå af Europa-Parlamentets forkerte opfattelse af påstandene i stævningen. Europa-Parlamentet har ikke udledt de formalitetsindsigelser, som det har rejst, af den måde, hvorpå det har opfattet påstandene, således at selv om de er opfattet forkert, vil dette ikke medføre, at prøvelsen af formaliteten nødvendigvis skal foretages i forbindelse med behandlingen af sagens realitet.
15. EFfCI’s påstand kan under disse betingelser ikke tiltrædes. Annullationssøgsmålet kan nemlig ikke uden derved at fordreje formålet med artikel 230 EF ændres til kun at være en juridisk rådgivning om lovligheden af det anfægtede direktiv.
16. Som følge heraf skal der i overensstemmelse med procesreglementets artikel 114, stk. 1, tages stilling til, om sagen bør afvises, uden at behandlingen af sagens realitet indledes.
17. Det følger endvidere af procesreglementets artikel 114, stk. 3, at der forhandles mundtligt om begæringen, medmindre Retten bestemmer andet. I den foreliggende sag finder Retten, at de oplysninger, der fremgår af sagen, er tilstrækkelige til, at den kan træffe afgørelse vedrørende den begæring, der er fremsat af de sagsøgte, uden at det er nødvendigt at indlede den mundtlige forhandling.
2. Anmodningen om fortrolig behandling
18. Den 29. september 2003 anmodede EFfCI i henhold til procesreglementets artikel 116, stk. 2, om fortrolig behandling af visse dokumenter.
19. Det fremgår af denne bestemmelse, at en anmodning om fortrolig behandling er knyttet til en intervention. Da der ikke foreligger en intervention i dette tilfælde, er anmodningen forhastet. Det er derfor ufornødent at tage stilling hertil.
Spørgsmålet, om sagen skal afvises
1. Parternes argumenter
20. Ifølge de sagsøgte kan sagen ikke antages til realitetsbehandling, da sagsøgeren ikke er individuelt berørt af de omtvistede bestemmelser i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 230 EF.
21. Det kan af den omstændighed, at den sagsøgende firmagruppe repræsenterer virksomheder, der økonomisk er mere berørt end andre virksomheder af den anfægtede retsakt, ifølge de sagsøgte ikke udledes, at den sagsøgende firmagruppe er individuelt berørt, da denne retsakt ikke berører virksomhederne på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem.
22. Desuden har de sagsøgte gjort gældende, at Domstolen i dom af 18. maj 1994, Codorniu mod Rådet (sag C-309/89, Sml. I, s. 1853), ikke kom frem til, at en person var »individuelt berørt«, udelukkende fordi hans immaterielle rettigheder blev berørt af den omtvistede foranstaltning. Domstolen kom snarere frem til, at sagen kunne antages til realitetsbehandling, fordi selskabet Codorniu var konfronteret med en bestemmelse, der forbeholdt udtrykket »crémant« for bestemte franske og luxembourgske vindyrkere, dvs. en ganske bestemt producentgruppe, mens selskabet havde registreret det samme udtryk som varemærke. Det forhold, at EFfCI repræsenterer og varetager interesserne for et stort antal selskaber, der har patent på at markedsføre stoffer, der indgår i fremstillingen af kosmetiske midler, giver derimod ikke gruppen tilstrækkelig særpræg. Fremstillingen af de fleste kosmetiske midler er nemlig beskyttet i henhold til intellektuelle ejendomsrettigheder.
23. Hvis det blev antaget, at det forhold, at der repræsenteres en hel sektor, opfylder betingelsen om at være individuelt berørt, ville denne betingelse derudover blive indholdsløs.
24. Ifølge de sagsøgte fremgår det endelig af retspraksis, at det ved gennemførelsen af fællesskabsbestemmelserne påhviler medlemsstaterne at sikre den fuldstændige og effektive domstolsbeskyttelse, som sagsøgeren kan gøre krav på.
25. Heroverfor har EFfCI anført, at sammenslutningen er individuelt berørt i forhold til alle andre erhvervsdrivende, da den erhvervsvirksomhed, der udøves af producenter af ingredienser, der indgår som bestanddele af kosmetik, i særlig grad påvirkes af forbuddet mod markedsføring af kosmetiske midler, der er blevet afprøvet på dyr, eller som indeholder stoffer, der er klassificeret som værende kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske (herefter »CMR«).
26. EFfCI har anført, at de anfægtede bestemmelser dels forbyder dyreforsøg på kemiske stoffer, der indgår i fremstillingen af kosmetiske midler, dels enhver markedsføring af færdige kosmetiske midler eller stoffer, der indgår i disse, og som er blevet testet på denne måde. Disse forbud er gældende, selv om dyreforsøgene er blevet gennemført for at efterleve andre retsregler. Ifølge EFfCI påvirker forbuddene sammenslutningens konkurrencemæssige stilling, idet de selskaber, som den repræsenterer, stilles ringere i forhold til andre virksomheder, der ikke udøver deres virksomhed i den kosmetiske sektor, og i forhold til andre virksomheder, der markedsfører bestanddele, der udelukkende anvendes i denne industri, men som ikke er afprøvet på dyr. Denne ringere stilling skyldes, at de virksomheder, som er sammensluttet i EFfCI, har mangeartede aktiviteter. De skal derfor ligeledes efterkomme andre lovmæssige krav, der kræver gennemførelse af dyreforsøg. Betydningen af disse forbud er derfor ifølge sagsøgeren så meget større, da innovation er nødvendig for at opretholde kosmetikvirksomhedernes konkurrencemæssige stilling. Disse virksomheder har således uafbrudt behov for nye kemiske stoffer, »der som følge af kravene i direktivet om farlige stoffer skal underkastes indgående forsøg med anvendelse af dyr«.
27. EFfCI har endvidere gjort gældende, at »den [anden] anfægtede foranstaltning klart påvirker [dens] retsstilling, idet den ikke længere vil kunne anvende stoffer, der er klassificeret som værende CMR i kategori 1, 2 og 3, og lade dem indgå i kosmetiske midler. Også i dette tilfælde fremstiller og leverer EFfCI’s medlemmer i dag kemiske stoffer, der henhører under disse kategorier, til kosmetiskindustrien.
28. Ifølge EFfCI er de selskaber, som er dens medlemmer, ligeledes berørt af den tredje anfægtede foranstaltning, idet den giver producenterne af kosmetiske midler ret til at anvende en etiket, der angiver, at der ikke har været udført dyreforsøg ved udarbejdelsen af de kosmetiske midler eller nogen af de bestanddele, som de indeholder. Eftersom næsten alle kemiske stoffer er afprøvet på dyr, og eftersom det vil vare flere år, før alternative metoder er til rådighed, har EFfCI anført, at de selskaber, hvis interesser EFfCI varetager, efter det anfægtede direktivs ikrafttrædelse kun sjældent vil kunne gøre gældende, at der ikke er foretaget sådanne forsøg. De pågældende virksomheder bliver således stillet ringere end andre erhvervsdrivende, der vil være i stand til at benytte en sådan angivelse. De stilles derudover »konkurrencemæssigt ringere end andre kosmetikproducenter, der anvender en vildledende etiket, der angiver, at der ikke er blevet foretaget dyreforsøg«.
29. EFfCI har endvidere anført, at de selskaber, som er dens medlemmer, er individualiseret berørt som følge af de patenter, som de er indehavere af. Disse patenter giver nemlig selskaberne eneret til at anvende og markedsføre de produkter, som patenterne omfatter. Denne ret er ifølge sagsøgeren sikret ved en særlig beskyttelse, der er analog med den, som Domstolen tog hensyn til i dom af 24. juni 1986, AKZO Chemie mod Kommissionen (sag 53/85, Sml. s. 1965). Det omtvistede direktiv vil have negative virkninger på de fordele, som producenterne kan have af denne beskyttelse. EFfCI har under henvisning til dommen i sagen Codorniu mod Rådet, præmis 22 ovenfor, gjort gældende, at en rettighed, der består af en eneret til at markedsføre et produkt, der er et resultat af opfindelser, der ligger forud for vedtagelsen af det omtvistede direktiv, er identisk med den rettighed, som Codorniu havde som følge af registreringen af varemærket »crémant«, og som førte til, at den af Codorniu anlagte sag kunne antages til realitetsbehandling.
30. Den sagsøgende firmagruppe har ligeledes anført, at i visse tilfælde er de selskaber, hvis interesser den varetager, tvunget til at bryde forpligtelser i henhold til aftaler, der er indgået forud med kunder, hvilket fører til store tab for aftaleparterne for så vidt angår den gensidige tillid og markedsandele.
31. Den sagsøgende firmagruppe har endvidere anført, at den »har deltaget i det forberedende arbejde ved at tilvejebringe videnskabelige oplysninger og ved at fremkomme med sine bemærkninger under hele vedtagelsesproceduren« for det omtvistede direktiv. Firmagruppen påberåber sig ligeledes en særlig beskyttelse i henhold til artikel 13 i direktiv 76/768, der kræver at de berørte parter skal oplyses om den udførlige begrundelse for »enhver individuel handling i medfør af dette direktiv, som medfører en begrænsning af eller et forbud mod markedsføring af kosmetiske midler«.
32. Endelig har firmagruppen gjort gældende, at »dens evne [...] til at beskytte sine intellektuelle ejendomsrettigheder (patenter) og dens evne til at forsvare sine produkter i henhold til gældende fællesskabslovgivning (kontradiktionsprincippet) er et overordnet retsprincip, der skal iagttages i enhver situation, hvor individuelle rettigheder og friheder er berørt«. Dette princip er ifølge EFfCI »inspireret af artikel 6 og 13 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder [EMRK, underskrevet i Rom den 4. november 1950]«.
2. Rettens bemærkninger
Generelt
33. Artikel 230, stk. 4, EF bestemmer, at »[e]nhver fysisk eller juridisk person kan [...] indbringe klage over beslutninger, der retter sig til ham, samt over beslutninger, som, skønt de er udfærdiget i form af en forordning eller en beslutning rettet til en anden person, dog berører ham umiddelbart og individuelt«.
34. Selv om artikel 230, stk. 4, EF ikke udtrykkeligt omhandler formalitetsspørgsmålet i annullationssøgsmål, der er anlagt af borgere til anfægtelse af et direktiv, fremgår det dog af retspraksis, at denne omstændighed ikke i sig selv er tilstrækkelig til, at sådanne søgsmål skal afvises fra realitetsbehandling (Rettens dom af 17.6.1998, sag T-135/96, UEAPME mod Rådet, Sml. II, s. 2335, præmis 63, Rettens kendelse af 10.9.2002, sag T-223/01, Japan Tobacco og JT International mod Europa-Parlamentet og Rådet, Sml. II, s. 3259, præmis 28, og af 6.5.2003, sag T-321/02, Vannieuwenhuyze-Morin mod Europa-Parlamentet og Rådet, Sml. II, s. 1997, præmis 21). Desuden kan Fællesskabets institutioner ikke udelukke den retsbeskyttelse, som denne bestemmelse i traktaten giver borgere, alene ved valg af formen for den omhandlede retsakt (Rettens kendelse af 14.1.2002, sag T-84/01, Association contre l’heure d’été mod Europa-Parlamentet og Rådet, Sml. II, s. 99, præmis 23, kendelsen i sagen Japan Tobacco og JT International mod Europa-Parlamentet og Rådet, præmis 28, og i sagen Vannieuwenhuyze-Morin mod Europa-Parlamentet og Rådet, præmis 21). Det skal derfor efterprøves, om det omtvistede direktiv ikke berører den sagsøgende firmagruppe »umiddelbart og individuelt« i artikel 230, stk. 4, EF’s forstand.
35. Henset til, at disse to betingelser er kumulative, finder Retten, at det først bør undersøges, om den sagsøgende firmagruppe er individuelt berørt, eftersom det i det tilfælde, hvor den ikke er det, bliver ufornødent at undersøge, hvorvidt den er umiddelbart berørt af det omtvistede direktiv.
Betingelsen om, at sagsøgeren skal være individuelt berørt
36. I det foreliggende tilfælde er det ikke bestridt, at artikel 4a, 4b og artikel 6, stk. 3, andet afsnit, der er indføjet i direktiv 76/768 ved de anfægtede bestemmelser, er formuleret generelt. Disse bestemmelser finder anvendelse på objektivt bestemte situationer og medfører retsvirkninger for virksomheder, der fremstiller stoffer, der anvendes i fremstillingen af kosmetik, dvs. for en generelt og abstrakt betinget kreds af juridiske personer.
37. Den omstændighed, at den anfægtede retsakt er almengyldig og ikke udgør en beslutning i artikel 249 EF’s forstand, er imidlertid ikke i sig selv tilstrækkelig til at udelukke sagsøgerens mulighed for at anlægge annullationssøgsmål til prøvelse af retsakten (dommen i sagen Codorniu mod Rådet, præmis 22 ovenfor, præmis 19, og dom af 22.11.2001, sag C-451/98, Antillean Rice Mills mod Rådet, Sml. I, s. 8949, præmis 49, Rettens kendelse i sagen Japan Tobacco og JT International mod Europa-Parlamentet og Rådet, præmis 34 ovenfor, præmis 29, og kendelse af 21.3.2003, sag T-167/02, Établissements Toulorge mod Europa-Parlamentet og Rådet, Sml. II, s. 1111, præmis 26).
38. Selv en almengyldig retsakt, som gælder for de pågældende erhvervsdrivende i almindelighed, kan nemlig under visse omstændigheder berøre visse af dem individuelt, således at den i forhold til dem får karakter af en beslutning (Domstolens dom af 16.5.1991, sag C-358/99, Extramet Industrie mod Rådet, Sml. I, s. 2501, præmis 13, og dommen i sagen Codorniu mod Rådet, præmis 22 ovenfor, præmis 19, samt kendelsen i sagen Japan Tobacco og JT International mod Europa-Parlamentet og Rådet, præmis 34 ovenfor, præmis 29). Dette er således tilfældet, såfremt den omtvistede retsakt rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde, som en adressat for en beslutning ville være det (jf. bl.a. dom af 15.7.1963, sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 411, org.ref.: Rec. s. 197, og af 1.4.2004, sag C-263/02 P, Kommissionen mod Jégo-Quéré, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 45)
39. Det skal derfor efterprøves, om oplysningerne i sagens akter gør det muligt at antage, at disse betingelser er opfyldt i den foreliggende sag.
40. Det første spørgsmål, der opstår, er, hvilken betydning EFfCI’s karakter af europæisk økonomisk firmagruppe har for adgangen til realitetsbehandling af sagen.
41. Det fremgår af Domstolens faste praksis, at princippet om, at en organisation i sin egenskab af repræsentant for en gruppe erhvervsdrivende berøres individuelt af en retsakt, der påvirker denne gruppes generelle interesser, ikke kan tiltrædes (Domstolens dom af 14.12.1962, forenede sager 16/62 og 17/62, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes m.fl. mod Rådet, Sml. 1954-1964, s. 359, org.ref.: Rec. s. 901, af 18.3.1975, sag 72/74, Union syndicale m.fl. mod Rådet, Sml. s. 401, af 28.10.1982, sag 135/81, Groupement des agences de voyages mod Kommissionen, Sml. s. 3799, af 10.7.1986, sag 282/85, DEFI mod Kommissionen, Sml. s. 2469, Domstolens kendelse af 5.11.1986, sag 117/86, UFADE mod Rådet og Kommissionen, Sml. s. 3255, Rettens kendelse af 28.10.1993, sag T-476/93, FRSEA og FNSEA mod Rådet, Sml. II, s. 1187, præmis 25, og Rettens dom af 6.7.1995, forenede sager T-447/93, T-448/93 et T-449/93, AITEC m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1971, præmis 54).
42. Ikke desto mindre kan søgsmål, der anlægges af en sammenslutning, antages til realitetsbehandling i mindst tre typetilfælde:
– Når en retsforskrift udtrykkelig indrømmer branchesammenslutninger en række processuelle rettigheder.
– Når sammenslutningen repræsenterer interesser hos virksomheder, som selv har søgsmålskompetence.
– Når sammenslutningen er individualiseret, fordi dens egne interesser som sammenslutning er berørt, navnlig fordi dens forhandlerposition er blevet berørt ved den retsakt, som påstås annulleret (Rettens kendelse af 23.11.1999, sag T-173/98, UPA mod Rådet, Sml. II, s. 3357, præmis 47).
43. Heraf følger, at spørgsmålet om, hvorvidt et annullationssøgsmål, der er anlagt af en sammenslutning, hvis formål er at fremme en gruppe retssubjekters fælles interesser, kan antages til realitetsbehandling, afhænger – bortset fra de tilfælde, hvor den selv har en retlig interesse – af, om dens medlemmer individuelt havde kunnet anlægge annullationssøgsmål. Denne løsning gælder ligeledes for en EØFG. Det fremgår nemlig af artikel 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 2137/85 af 25. juli 1985 om indførelse af europæiske økonomiske firmagrupper (EØFG) (EFT L 199, s. 1), at en sådan firmagruppe udelukkende har til formål at lette eller udvikle medlemmernes økonomiske aktiviteter, således at de kan øge deres egne resultater, således at gruppen kun er af medvirkende karakter i forhold til medlemmerne.
44. Det skal derfor undersøges, om den sagsøgende firmagruppes medlemmer er individuelt berørt af den anfægtede retsakt.
45. Retten bemærker i den forbindelse, at den sagsøgende firmagruppes medlemmer selv er virksomhedssammenslutninger. Spørgsmålet, om disse sammenslutninger har kompetence til at anlægge dette søgsmål, er ligeledes i overensstemmelse med den i præmis 42 nævnte retspraksis afhængig af særlige omstændigheder eller af, om de virksomheder, som er deres medlemmer, er individuelt berørt af den anfægtede retsakt.
Spørgsmålet om, hvorvidt virksomhederne i branchen er individuelt berørt
– 	Det omtvistede direktivs betydning for konkurrencestillingen for virksomhederne i branchen
46. EFfCI har gjort gældende, at de forbud, der er indført ved direktiv 2003/15, og den i henhold til direktivet tilladte mærkning om, at der ikke er foretaget dyreforsøg, vil have skadelige virkninger på den konkurrencemæssige stilling for de selskaber, der er repræsenteret af de to sammenslutninger, som EFfCI omfatter.
47. Disse virkninger adskiller dem imidlertid ikke fra andre virksomheder, der ikke leverer til kosmetikbranchen, eller som begrænser sig til dette marked, men som ikke afprøver deres bestanddele på dyr, eller som ikke anvender CMR-stoffer. Den omstændighed, at nogle erhvervsdrivende berøres økonomisk af en retsakt i højere grad end deres konkurrenter, er nemlig ikke tilstrækkelig til, at de kan anses for at være individuelt berørt af denne retsakt (Rettens kendelse af 15.9.1999, sag T-11/99, Van Parys m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2653, præmis 50 og 51).
48. Desuden er de pågældende virksomheder alene berørt på grund af deres objektive egenskab af selskaber, der fremstiller stoffer, der anvendes af både kosmetikvirksomheder og andre virksomheder, og på samme måde som enhver anden erhvervsdrivende, der befinder sig i en tilsvarende situation i Det Europæiske Fællesskab (jf. i denne retning Rettens kendelse af 25.6.1998, forenede sager T-14/97 og T-15/97, Sofivo m.fl. mod Rådet, Sml. II, s. 2601, præmis 37, og af 15.1.2004, sag T-393/03, Valenergol mod Rådet, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 19).
49. Desuden kan det af den omstændighed, at de berørte virksomheder i bestemte lande er de vigtigste virksomheder i denne branche, ikke udledes, at de tilhører en kreds af erhvervsdrivende, der kan individualiseres og bestemmes ved hjælp af kriterier, der vedrører de omhandlede produkter eller den udøvede erhvervsvirksomhed. Denne erhvervsvirksomhed kan nemlig a priori udøves af en hvilken som helst virksomhed, der faktisk eller potentielt kan befinde sig i samme situation som de berørte virksomheder (Domstolens dom af 17.1.1985, sag 11/82, Piraiki-Patraiki m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 207, præmis 12-14).
50. Endelig kan Retten ikke tage hensyn til det forhold, at de virksomheder, der er medlemmer af sammenslutningerne, der er repræsenteret af den sagsøgende firmagruppe, stilles konkurrencemæssig ringere, fordi de kan blive udsat for, at andre kosmetikfabrikanter anvender en »vildledende etiket«. Denne argumentation hviler på en uunderbygget formodning om, at erhvervsdrivende ikke overholder deres retlige forpligtelser. Selv i det tilfælde, hvor en sådan formodning skulle vise sig at holde stik, ville dette ikke fritage den sagsøgende firmagruppe fra at skulle opfylde formalitetsbetingelserne i artikel 230, stk. 4, EF.
51. Det skal derfor efterprøves, om der ikke i denne sag er andre omstændigheder, der kendetegner de virksomheder, der er medlemmer af EFfCI.
– 	Om der foreligger forplig telser i henhold til kontrakt
52. Under henvisning til Domstolens dom i sagen Piraiki-Patraiki m.fl. mod Kommissionen, præmis 49 ovenfor, og dom af 26. juni 1990, Sofrimport mod Kommissionen (sag C-152/88, Sml. I, s. 2477), har den sagsøgende firmagruppe anført, at forbuddet mod forsøg med dyr og mod CMR-stoffer tvinger de virksomheder, der er medlemmer af de sammenslutninger, hvis interesser den varetager, til at bryde aftaleforpligtelser, der er indgået forud med kunder, med risiko for at lide en væsentlig økonomisk skade.
53. Som det imidlertid allerede er anført af Retten i kendelsen i sagen Établissements Toulorge mod Europa-Parlamentet og Rådet, præmis 37 ovenfor (præmis 64), havde Domstolen i hver enkelt af disse sager taget stilling til, om bevisbyrden var blevet løftet for, at der forelå visse egenskaber, som var særlige for sagsøgerne, eller en faktisk situation, der adskilte dem fra alle andre, og af denne grund individualiserede dem på samme måde, som adressaten for en beslutning ville være det. Nærmere bestemt fremgår det af disse domme og af Domstolens dom af 10. april 2003, Kommissionen mod Nederlandse Antillen (sag C-142/00 P, Sml. I, s. 3483), at to kumulative betingelser skal være opfyldt, for at påstanden om forpligtelser i henhold til kontrakt kan føre til, at et annullationssøgsmål kan antages til realitetsbehandling. For det første skal der foreligge en retsregel, der har forrang frem for den anfægtede generelle retsakt, og som pålægger institutionerne at tage hensyn til sagsøgernes særlige situation i forhold til alle andre, der er berørt af denne retsakt. For det andet skal de sagsøgende virksomheder allerede have indgået kontrakter med opfyldelsestermin inden for den periode, hvor den anfægtede foranstaltning finder anvendelse, og af denne helt eller delvis være forhindret i opfyldelsen heraf.
54. I den foreliggende sag har den sagsøgende firmagruppe for det første ikke nævnt nogen bindende bestemmelser, der har forrang frem for det anfægtede direktiv, og som kunne tvinge Europa-Parlamentet og Rådet til at tage hensyn til de negative følger, som direktivet risikerede at medføre for den økonomiske situation for de virksomheder, der er medlem af de sammenslutninger, som den repræsenterer.
55. For det andet er det på intet tidspunkt godtgjort, at der foreligger gyldigt indgåede kontrakter, hvis gennemførelse bliver umulig som følge af vedtagelsen og ikrafttrædelsen af den anfægtede retsakt.
– 	Betydningen af de intellektuelle ejendomsrettigheder
56. EFfCI har desuden anført, at sammenslutningens medlemmer er individualiseret som følge af den særlige karakter af de rettigheder, der følger af de patenter, de er indehavere af, eftersom disse patenter ifølge EFfCI overdrager dem eneretten til anvendelsen og markedsføringen af de varer, der er omfattet af dem.
57. Det skal dog bemærkes, at det forhold, at virksomhederne, hvis interesser varetages af de sammenslutninger, der er medlemmer af EFfCI, har en retlig beskyttelse af knowhow og forretningshemmeligheder, ikke adskiller dem fra alle de andre producenter af kemiske produkter, der er berørt af det anfægtede direktiv. Disse kan lige såvel påberåbe sig denne beskyttelse til deres fordel, da fremstillingen og markedsføringen af produkter ofte foretages under beskyttelse i henhold til intellektuelle ejendomsrettigheder. Hvis hvert patent beskriver det produkt, det beskytter, er det pågældende direktiv desuden ikke til hinder for anvendelsen af et særligt patent, således at en eventuel påvirkning af intellektuelle ejendomsrettigheder kun følger af den objektive omstændighed, at der fremstilles stoffer til anvendelse i kosmetikindustrien.
58. I den forbindelse adskiller de faktiske omstændigheder, der lå til grund for dommen i sagen Codorniu mod Rådet, præmis 22 ovenfor, sig fra dem i den foreliggende sag. Den i den nævnte sag omtvistede bestemmelse forbeholdt benævnelsen »crémant« for en kreds af bestemte producenter, selv om den sagsøgende virksomhed havde registreret den samme benævnelse som varemærke og havde benyttet den længe inden vedtagelsen af den anfægtede forordning. Virksomheden adskilte sig derved fra alle de øvrige erhvervsdrivende. Det var mere det særlige i benævnelsen, som denne ret beskyttede, og som sagsøgeren i et vist omfang fik »eksproprieret« ved den anfægtede retsakt, end den abstrakte benyttelse af en intellektuel ejendomsrettighed, der var udslagsgivende for afgørelsen i sagen Codorniu mod Rådet, præmis 22 ovenfor. Det anfægtede direktiv har derimod ikke til formål at forbeholde visse erhvervsdrivende en særlig intellektuel ejendomsrettighed til skade for de virksomheder, hvis interesser varetages af den sagsøgende firmagruppe.
59. EFfCI har ikke desto mindre anført den omstændighed, at den varetager interesserne for de sammenslutninger, hvis medlemmer er selskaber, der har patenter, der kan gøres gældende over for tredjemand, og som beskytter knowhow, der er opnået som følge af en stadig innovation, der er nødvendig for at bevare deres konkurrencemæssige stilling.
60. Retten finder imidlertid, at nødvendigheden af innovation for at forblive konkurrencedygtig i en markedsøkonomi ikke er egnet til at individualisere de berørte virksomheder. Endelig bevirker den omstændighed, at patenterne kan gøres gældende mod tredjemand, ikke – i det mindste ikke i den foreliggende sag – at de rettigheder, som de beskytter, adskiller sig fra andre rettigheder, som de erhvervsdrivende almindeligvis er indehavere af, og som har tilsvarende virkninger. Følgelig adskiller den omstændighed, at patenterne kan gøres gældende over for tredjemand, ikke de erhvervsdrivende indehavere af patenterne fra alle andre.
61. Det følger i det hele af det anførte, at virksomhederne, hvis interesser den sagsøgende firmagruppe varetager, ikke er individuelt berørt af de anfægtede bestemmelser i direktiv 2003/15.
62. Denne konklusion modsiges ikke af dommen i sagen AKZO Chemie mod Kommissionen, præmis 29 ovenfor (præmis 28), hvorefter »forretningshemmeligheder er [...] sikret en helt særlig beskyttelse«. Beskyttelsen, der blev omhandlet i denne dom, vedrørte nemlig forretningshemmeligheder, der inden for rammerne af konkurrencepolitikken i henhold til artikel 19, stk. 3, og artikel 21, stk. 2, i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81), ikke skal udbredes. Heraf kan intet udledes med hensyn til spørgsmålet, om søgsmålet kan antages til realitetsbehandling for så vidt angår betingelsen om, at sagsøgeren skal være individuelt berørt. I modsætning til hvad den sagsøgende firmagruppe har anført, kan det derfor ikke af dommen i sagen AKZO Chemie mod Kommissionen, præmis 29 ovenfor, udledes, at alle indehavere af en intellektuel ejendomsrettighed vil være individuelt berørt af en generel retsakt, som kan berøre denne rettighed.
Om der foreligger særlige processuelle rettigheder
– 	For så vidt angår den sagsøgende firmagruppe
63. Ifølge retspraksis kan særlige omstændigheder begrunde, at et søgsmål, der er anlagt af en sammenslutning med påstand om annullation af en generel retsakt, kan antages til realitetsbehandling, selv om medlemmerne af denne sammenslutning ikke er umiddelbart eller individuelt berørt af denne. Dette er bl.a. tilfældet, når en sammenslutning har spillet en rolle under proceduren, der førte til vedtagelsen af denne retsakt (Rettens kendelse af 2.4.2004, sag T-231/02, Gonnelli og AIFO mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser).
64. Den sagsøgende firmagruppe har hertil gjort gældende, at den havde deltaget i proceduren, der førte til vedtagelsen af det omtvistede direktiv, ved at tilvejebringe videnskabelige oplysninger og ved at fremkomme med sin holdning til de diskuterede spørgsmål.
65. En frivillig deltagelse i forberedelsen af en lovgivningsmæssig akt som led i en procedure, der ikke forudsætter privates medvirken, kan i modsætning til en deltagelse i en procedure, hvor en sådan medvirken er forudsat, ikke medføre en ret til at anlægge sag til prøvelse af retsakten (Domstolens kendelse af 23.11.1995, sag C-10/95 P, Asocarne mod Rådet, Sml. I, s. 4149).
66. Derudover giver artikel 13 i direktiv 76/768, der er påberåbt af den sagsøgende firmagruppe, ikke denne en ret til at deltage i udarbejdelsen af den anfægtede retsakt. Denne artikel vedrører udelukkende de oplysninger, der i anledning af en individuel handling i medfør af dette direktiv efterfølgende skal meddeles de berørte virksomheder.
67. Da EFfCI ikke har anført andre bestemmelser til støtte for sit argument, finder Retten, at dens henvendelser var uformelle, og at de ikke kan begrunde, at annullationssøgsmålet skal antages til realitetsbehandling.
– For så vidt angår sammenslutningerne, der er medlemmer af den sagsøgende firmagruppe, eller de virksomheder, de har som medlemmer
68. Det er i den forbindelse tilstrækkeligt at fastslå, at den sagsøgende firmagruppe ikke har gjort gældende, at de sammenslutninger, der er medlemmer af den, eller de virksomheder, de har som medlemmer, er indehavere af særlige processuelle rettigheder.
Om den effektive domstolsbeskyttelse
69. EFfCI’s sidste argument vedrører kravene om en effektiv domstolsbeskyttelse.
70. Det skal i den forbindelse bemærkes, at det påhviler medlemsstaterne at fastsætte et retsmiddel- og proceduresystem, som sikrer overholdelse af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse, og at lukke eventuelle huller i traktaterne i den henseende. Domstolen har desuden fastslået, at bestemmelserne i artikel 230 EF om, hvornår sager kan antages til realitetsbehandling, ikke kan fortolkes således, at der er adgang til at anlægge annullationssøgsmål, såfremt det efter en konkret undersøgelse fra Fællesskabets retsinstansers side af de nationale procesregler kan godtgøres, at disse regler ikke tillader en borger at anlægge en sag om gyldigheden af den anfægtede fællesskabsretsakt. »Et sådant system ville nemlig forudsætte, at Fællesskabets retsinstanser i hvert enkelt konkret tilfælde undersøger og fortolker den nationale procesret, hvilket går ud over den kompetence, de er tillagt med hensyn til kontrollen med fællesskabsretsakternes lovlighed« (Domstolens dom af 25.7.2002, sag C-50/00 P, Unión de Pequeños Agricultores mod Rådet, Sml. I, s. 6677, præmis 43, og dommen i sagen Kommissionen mod Jégo-Quéré, præmis 38 ovenfor, præmis 33). Denne bedømmelse gælder i endnu højere grad, når sagsøgeren, som i den foreliggende sag, ikke har anført, at der ikke i den nationale retsorden er et retsmiddel, som gør det muligt at anfægte gyldigheden af det omtvistede direktiv for de nationale domstole (kendelsen i sagen Établissements Toulorge mod Europa-Parlamentet og Rådet, præmis 37 ovenfor, præmis 66).
Konklusion
71. Af det ovenfor anførte følger, at den sagsøgende firmagruppe ikke er individuelt berørt af de anfægtede bestemmelser. Som følge heraf kan sagen ikke antages til realitetsbehandling, uden at det er fornødent at behandle betingelsen om, at en sagsøger skal være umiddelbart berørt af den anfægtede retsakt, samt de andre formalitetsindsigelser, der er fremført af de sagsøgte.
Sagens omkostninger
72. I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Sagsøgeren har tabt sagen og bør derfor pålægges at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets påstand herom.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling):
1) Sagen afvises.
2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Parlamentet og Rådet afholdte omkostninger.
Således bestemt i Luxembourg den 10. december 2004.