61984CJ0027_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 25 . marts 1984, har Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie, Duesseldorf, i medfoer af EKSF-traktatens artikel 33, stk . 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens individuelle beslutning, der blev tilstillet sagsoegeren ved skrivelse af 13 . januar 1984, og hvorved sagsoegte afviser at meddele Wirtschaftsvereinigung tallene for de enkelte staalvirksomheder vedroerende fastsatte kvoter og tilpasninger af disse i forbindelse med det produktionskvotasystem, der er indfoert i medfoer af EKSF-traktatens artikel 58 .
2 Sagsoegeren er en sammenslutning af tyske virksomheder inden for jern- og staalindustrien, der har til formaal at beskytte medlemmernes faelles interesser . Sagsoegeren vil med soegsmaalet udvirke, at der sikres fuldstaendig gennemskuelighed i det produktionskvotasystem, som Kommissionen indfoerte i 1980 og siden har opretholdt . Ifoelge sagsoegeren kraever gennemskueligheden, at Kommissionen offentliggoer alle tal vedroerende referenceproduktionen og referencemaengderne for de enkelte staalvirksomheder, samt tillaegs- og leveringskvoter, herunder eventuelle tilpasninger bevilget af Kommissionen .
3 Ved skrivelse af 3 . november 1983 henvendte sagsoegeren sig til Kommissionen og anmodede om, at de paagaeldende tal blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende . Wirtschaftsvereinigung gjorde gaeldende, at de virksomheder, der er omfattet af kvotasystemet, skal kunne kontrollere, om og i hvilket omfang Kommissionen ved fastsaettelsen af kvoterne og den eventuelle tilpasning af dem rent faktisk overholdt betingelserne i EKSF-traktatens artikel 58, saerlig det rimelighedsprincip, der er knaesat i bestemmelsen .
4 I sit svar af 13 . januar 1984 fremlagde Kommissionen en oversigt i tabelform, hvori der for hver enkelt virksomhed under sammenslutningen Eurofer indgik en opstilling, ordnet efter staalproduktgruppe, over referenceproduktionerne, referencemaengderne, den del af kvoterne, der kunne leveres paa det faelles marked, og de tilpasninger af produktionskvoterne, som var bevilget i tredje kvartal 1983, det sidste kvartal, hvorom der forelaa oplysninger . Hvad angaar virksomhederne uden for Eurofer fremlagde Kommissionen kun en samlet oversigt med angivelse af de paagaeldende tal for disse virksomheder ; den erklaerede sig imidlertid rede til at oplyse tallene for de enkelte virksomheder, hvis den kunne opnaa deres samtykke, hvilket maatte vaere en betingelse for at overholde kravet om beskyttelse af tjenestehemmeligheden i EKSF-traktatens artikel 47, stk . 2 og 4 . Sondringen mellem disse to kategorier af virksomheder var ifoelge Kommissionen begrundet i det forhold, at Eurofer er en sammenslutning af store jern- og staalvirksomheder, hvor en vis gennemskuelighed allerede foreligger, medens de smaa virksomheder uden for Eurofer er i en mere saarbar stilling .
5 Sagsoegeren har anlagt denne sag for at anfaegte Kommissionens afvisende svar . Virksomhedssammenslutningen betragter svaret som en naegtelse af at efterkomme anmodningen, for saa vidt som Kommissionen ikke har villet meddele,
, hvad angaar virksomheder uden for Eurofer : de specifikke tal for den enkelte virksomhed, og
, hvad angaar samtlige jern- og staalvirksomheder : tallene for kvotatilpasningerne, opdelt efter de forskellige relevante bestemmelser, saerlig artikel 7, stk . 3, artikel 8, stk . 2 og 3, artikel 10, stk . 2, artikel 11, stk . 5, artikel 13, stk . 2, artiklerne 14, 14, litra a ), 14, litra b ), 14, litra c ), 14, litra d ), 14, litra e ), 15, 15, litra a ), 16 og 17 i Kommissionens generelle beslutning nr . 2177/83 af 28 . juli 1983 om forlaengelse af systemet for produktionskvoter indtil den 31 . januar 1984 ( EFT L 208, s . 1 ).
6 Kommissionen har i svarskriftet erklaeret, at man for at skabe stoerst mulig gennemskuelighed i kvotasystemet er rede til at oplyse referenceproduktionerne og referencemaengderne for alle virksomhederne i jern- og staalindustrien, herunder ogsaa for virksomheder uden for Eurofer . Kommissionen har i duplikken meddelt, at den har opfyldt dette loefte ved at tilstille Eurofer de naevnte oplysninger .
7 Sagsoegeren har i retsmoedet erklaeret, at det anfaegtede afslag herefter alene vedroerer oplysningen om tallene for kvotatilpasningerne . Da den generelle beslutning nr . 2177/83 i mellemtiden er blevet erstattet af Kommissionens generelle beslutning nr . 234/84 af 31 . januar 1984 om forlaengelse af kvotasystemet indtil den 31 . december 1985 ( EFT L 29, s . 1 ), har sagsoegeren aendret sine paastande saaledes, at der ogsaa kraeves oplysning om tilpasningerne i henhold til sidstnaevnte beslutning .
8 Sagens genstand er endvidere blevet begraenset ved, at Kommissionen i duplikken har erklaeret sig rede til at offentliggoere tallene for de kvotatilpasninger, der er bevilget virksomheder under Eurofer . Hvad angaar virksomhederne uden for Eurofer har Kommissionen foerst oplyst deres samlede tal, hvorefter den imidlertid har meddelt de specifikke tal for hver enkelt virksomhed uden for Eurofer, dog med undtagelse af tilpasningerne bevilget efter artiklerne 10, 14, 14, litra c ) og 16 i de generelle beslutninger nr . 2177/83 og nr . 234/84 .
9 Kommissionen mener sig vedroerende disse fire arter af tilpasninger ikke berettiget til at roebe tallene for de enkelte virksomheder, dersom disse virksomheder er smaa eller mellemstore, saaledes som det er tilfaeldet med virksomheder uden for Eurofer . Det drejer sig nemlig her om oplysninger, der ifoelge deres beskaffenhed omfattes af tjenestehemmeligheden ; at roebe dem uden den paagaeldende virksomheds samtykke ville derfor kunne medfoere, at Kommissionen udsaetter sig for erstatningssoegsmaal .
10 Kommissionen har herved fremhaevet, at de tillaegskvoter, der hjemles ved artikel 14 i to generelle beslutninger, og de kvotatilpasninger, der er hjemlet ved artikel 16 heri, kun kan bevilges i tilfaelde af »usaedvanlige vanskeligheder for den paagaeldende virksomhed ; efter fast praksis anerkender Kommissionen kun saadanne vanskeligheder, dersom virksomheden arbejder med tab . Dersom anvendelsen af de to bestemmelser paa en individuel virksomhed blev roebet, ville den vaere vanskeligt stillet i forhold til sine kreditorer og konkurrenter . Lignende grunde kan anfoeres vedroerende anvendelsen af artiklerne 10 og 14, litra c ) i de to generelle beslutninger . Disse bestemmelser hjemler kvotatilpasninger til virksomheder, der har problemer, dels med fremstillingen af en raekke halvfabrikata, dels med ordrer fra tredjelande ; at offentliggoere de paagaeldende tal ville kunne roebe den paagaeldende virksomheds markedsstrategi og saaledes give virksomhedens konkurrenter en fordel .
11 Efter sagsoegerens opfattelse misforstaar Kommissionen med dette standpunkt raekkevidden af tjenestehemmeligheden, fordi denne skal fortolkes under hensyn til den fundamentale betydning, som offentlighedsprincippet tillaegges i EKSF-traktaten . Paa omraadet for produktionskvoterne er anvendelsen af denne grundsaetning af saa meget stoerre betydning, som den kan bidrage dels til at tilvejebringe den gennemskuelighed paa markedet, der kraeves i henhold til EKSF-traktaten, dels til at forbedre den mulighed, der er givet virksomhederne, for at kontrollere Kommissionens forvaltning af kvotaordningen . Denne kontrol bliver saerlig noedvendig, fordi kvotaordningen som foelge af sin forlaengelse er blevet omformet til et system styret af Kommissionen, der saetter markedsmekanismen ud af kraft .
12 Det skal foerst bemaerkes, at ifoelge EKSF-traktatens artikel 47, stk . 2, er Den Hoeje Myndighed, som Kommissionen traadte i stedet for ved indfoerelsen af en faelles Kommission for Faellesskaberne, forpligtet til ikke at give oplysninger om forhold, som ifoelge deres natur er tjenestehemmeligheder, navnlig oplysninger om virksomheder og om deres forretningsforbindelser eller omkostningsforhold . Ifoelge den samme bestemmelse skal den med dette forbehold »offentliggoere alle oplysninger, som kan vaere til nytte for regeringerne eller for andre interesserede parter« .
13 Denne sag angaar raekkevidden af Kommissionens pligt til at offentliggoere saadanne oplysninger . Den tvivl, som Kommissionen oprindelig udtrykte om, hvorvidt sagen kan antages til realitetsbehandling, og som hvilede paa det synspunkt, at Kommissionen med sin skrivelse af 13 . januar 1984 blot havde besvaret en anmodning fra sagsoegeren om oplysninger, er saaledes ikke begrundet . Sagsoegeren har nemlig anfaegtet afslaget paa at give visse oplysninger, som ifoelge sagsoegeren pligtmaessigt skal gives i medfoer af EKSF-traktatens artikel 47 .
14 Dernaest bemaerkes, at sagsoegeren med rette har fremhaevet den fundamentale rolle, som offentlighed spiller inden for EKSF-traktaten . Ifoelge traktatens artikel 5 oplyser og bistaar Faellesskabet vedkommende i deres virke ved at indhente oplysninger med henblik paa at varetage sin opgave . I henhold til traktatens artikel 3, litra b ), skal Faellesskabets institutioner sikre alle forbrugerne i det faelles marked, som befinder sig under vilkaar, der kan sammenlignes, lige adgang til produktionskilderne . Det fremgaar af fast retspraksis, der hviler paa dommen af 21 . december 1954 ( regeringen for Den franske Republik mod Den Hoeje Myndighed for EKSF, sag 1/54, Sml . 1954-1964, s . 1 ), at denne lige adgang skal sikres, og diskriminerende fremgangsmaader imoedegaas ved, at der gives virksomhederne relevante oplysninger . Offentlighedsprincippet er saaledes ifoelge sit formaal knyttet til forbudet mod forskelsbehandling .
15 Naar Kommissionen saaledes paa grundlag af sammenhaengen mellem offentlighed og formaalene bag EKSF-traktaten er forpligtet til at offentliggoere oplysninger, der kan vaere til nytte for virksomhederne, og naar disse oplysninger, som Kommissionen har indhentet hos virksomhederne, eventuelt efter at have foretaget den noedvendige kontrol, omfattes af offentlighedskravet, drager traktaten ved artikel 47 omsorg for, at tjenestehemmeligheden overholdes, hvilket beskytter virksomhedernes legitime interesser og er modstykket til forpligtelsen til at meddele Kommissionen oplysninger .
16 Det er derfor noedvendigt ved loesningen af det problem, der er rejst under naervaerende sag, at afstemme kravene om den noedvendige gennemskuelighed paa markedet for jern- og staalprodukter med hensynet til beskyttelsen af de enkelte virksomheders forretningshemmeligheder . Ligevaegten kan kun findes ved at foretage en konkret undersoegelse af de beroert virksomheders individuelle situation .
17 Det fremgaar heraf, at Kommissionen ikke var berettiget til at afslaa at meddele de kvotatilpasninger, som man havde bevilget paa grundlag af artiklerne 10 og 14, litra c ) i de to generelle beslutninger, alene med den begrundelse, at en saadan meddelelse pr . definition udgjorde en kraenkelse af tjenestehemmeligheden .
18 Derimod maa der gives Kommissionen medhold i dens synspunkt med hensyn til de kvotatilpasninger, der er bevilget paa grundlag af artiklerne 14 og 16 i de to generelle beslutninger . Disse tilpasninger kan kun gives i tilfaelde af »usaedvanlige vanskeligheder« i den paagaeldende virksomhed ; Kommissionen har uimodsagt anfoert, at den efter praksis alene bevilger saadanne tilpasninger i tilfaelde, hvor de usaedvanlige vanskeligheder er af oekonomisk art . I tilfaelde af den art kan offentliggoerelsen af virksomhedens identitet, af den bevilgede kvotatilpasning og af tilpasningens retsgrundlag vaere af en saadan karakter, at offentliggoerelsen alvorligt forstyrrer virksomhedens drift eller endog truer dens fremtid .
19 Heraf fremgaar det, at Kommissionen har tilsidesat EKSF-traktatens artikel 47 ved, at den har naegtet at oplyse tallene vedroerende de kvotatilpasninger, der i henhold til artiklerne 10 og 14, litra c ) i de generelle beslutninger nr . 2177/83 og nr . 234/84 er bevilget virksomhederne uden for Eurofer, alene med den begrundelse, at en saadan oplysning pr . definition ville vaere en kraenkelse af tjenestehemmeligheden .
20 Foelgelig er den anfaegtede beslutning delvis retsstridig og vil vaere at annullere .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde dens omkostninger . Da Kommissionen i det vaesentlige har tabt sagen, paalaegges den at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( fjerde afdeling )
1 ) Kommissionens beslutning, der blev meddelt sagsoegeren ved skrivelse af 13 . januar 1984, annulleres, for saa vidt som det afslaas at oplyse tallene vedroerende de kvotatilpasninger, der i henhold til artiklerne 10 og 14, litra c ) i de generelle beslutninger nr . 2177/83 og nr . 234/84 er bevilget de virksomheder, der ikke er tilsluttet Eurofer .
2 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger .