62020CJ0538_RES
Asia C‑538/20
Finanzamt B
vastaan
W AG
(Bundesfinanzhofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen (neljäs jaosto) tuomio 22.9.2022
Ennakkoratkaisupyyntö – Sijoittautumisvapaus – SEUT 49 ja SEUT 54 artikla – Ulkomaisen kiinteän toimipaikan lopullisten tappioiden vähentäminen – Valtio, joka on kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen nojalla luopunut verotusvallastaan – Tilanteiden rinnastettavuus
Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Perussopimuksen määräykset – Soveltamisala – Toiminta, jota kotimainen yhtiö harjoittaa toisessa jäsenvaltiossa kiinteän toimipaikan välityksellä – Kuuluminen soveltamisalaan
(SEUT 49 ja SEUT 54 artikla)
(ks. 14 ja 15 kohta)
Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Verolainsäädäntö – Yhtiövero – Lopullisten tappioiden huomioon ottaminen – Yhtiön asuinjäsenvaltio, joka on kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen nojalla luopunut vallastaan verottaa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän toimipaikan tuloksia – Verojärjestelmä, jossa sallitaan se, että kotimainen yhtiö vähentää mainitun yhtiön asuinjäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän toimipaikan tappiot, mutta suljetaan pois kyseinen mahdollisuus toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän toimipaikan tappioiden osalta – Hyväksyttävyys
(SEUT 49 ja SEUT 54 artikla)
(ks. 17–22 ja 27–29 kohta sekä tuomiolauselma)
Tiivistelmä
W AG on osakeyhtiö, jolla on arvopaperivälitystä harjoittava pankki, ja sen verotuksellinen kotipaikka on Saksassa. W avasi vuoden 2004 elokuussa sivuliikkeen Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Sivuliike ei tehnyt voittoa, joten W sulki sen vuoden 2007 ensimmäisen puoliskon aikana, mistä aiheutui se, ettei aiheutuneita tappioita voitu enää siirtää Yhdistyneessä kuningaskunnassa verotustarkoituksiin.
Finanzamt B (B:n verotoimisto, Saksa) kieltäytyi ottamasta kyseisiä tappioita huomioon määrittäessään määrää, joka W:n oli Saksassa maksettava verona vuodelta 2007. W nosti kyseisestä epäävästä päätöksestä kanteen Hessiches Finanzgerichtissä (Hessenin verotuomioistuin, Saksa), joka antoi 4.9.2018 tuomion, jolla se hyväksyi kanteen.
Finanzamt B teki kyseisestä tuomiosta Revision‑valituksen Bundesfinanzhofiin (liittovaltion ylin verotuomioistuin, Saksa), joka on tässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Kyseinen tuomioistuin toteaa, että vaikka W on Saksan lainsäädännön (
1
) nojalla velvollinen maksamaan Saksassa yhteisöveroa ja elinkeinoveroa kaikista tuloistaan, sen Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevan kiinteän toimipaikan tappiot jätetään kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen (
2
) – jolla ulkomaiset tulokset vapautetaan yhteisöverosta – nojalla sen yhteisöveron määräytymisperusteen ulkopuolelle, mutta nämä tulokset otetaan kuitenkin huomioon sovellettavan verokannan määrittämisessä. Sama koskee elinkeinoveroa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, onko tämä rajoitus yhteensopiva sijoittautumisvapauden kanssa, koska toisin kuin toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän toimipaikan tappiot, kotimaiset yhtiöt voivat ottaa verotettavaa tuloa määrittäessään huomioon kotimaisen kiinteän toimipaikan tappiot.
Unionin tuomioistuin katsoo tuomiossaan, että tästä ei kuitenkaan seuraa sijoittautumisvapauden rajoitusta, koska kyseiset kaksi tilannetta eivät ole objektiivisesti toisiinsa rinnastettavissa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin katsoo, että SEUT 49 ja SEUT 54 artikla eivät ole esteenä jäsenvaltion verojärjestelmälle, joka estää kotimaista yhtiötä vähentämästä veronalaisesta voitostaan toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän toimipaikan lopullisia tappioita siinä tapauksessa, että asuinjäsenvaltio on kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen nojalla luopunut vallastaan verottaa kyseisen kiinteän toimipaikan tuloksia.
On totta, että tällaisessa verojärjestelmässä kohdellaan eri tavalla kotimaista yhtiötä, jolla on toisessa jäsenvaltiossa sijaitseva kiinteä toimipaikka, ja kotimaista yhtiötä, jolla on kotimainen kiinteä toimipaikka. Tällainen ero voi saada kotimaisen yhtiön luopumaan liiketoimintansa harjoittamisesta toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän toimipaikan välityksellä. Se voidaan hyväksyä ainoastaan, jos se koskee tilanteita, jotka eivät ole objektiivisesti arvioituina toisiinsa rinnastettavissa, tai jos se on oikeutettu yleistä etua koskevista pakottavasta syystä ja oikeassa suhteessa siihen nähden.
Sellaisten toimenpiteiden osalta, joista jäsenvaltio on säätänyt kotimaisten yhtiöiden voittojen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tai lieventämiseksi, yhtiöiden, joilla on toisessa jäsenvaltiossa sijaitseva kiinteä toimipaikka, tilanne ei lähtökohtaisesti ole rinnastettavissa sellaisten yhtiöiden tilanteeseen, joilla on kotimainen kiinteä toimipaikka, paitsi silloin, kun kansallisessa verolainsäädännössä itsessään rinnastetaan nämä kaksi toimipaikkalajia niiden tappioiden ja voittojen huomioon ottamiseksi.
Sitä vastoin silloin, kun – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – yhtiön asuinjäsenvaltio on kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen nojalla luopunut käyttämästä verotusvaltaansa kyseisen yhtiön toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan ulkomaisen kiinteän toimipaikan tuloksiin, sellaisen kotimaisen yhtiön tilanne, jolla on tällainen kiinteä toimipaikka, ei ole rinnastettavissa sellaisen kotimaisen yhtiön tilanteeseen, jolla on kotimainen kiinteä toimipaikka, kun otetaan huomioon toimenpiteet, jotka ensiksi mainittu jäsenvaltio on toteuttanut kyseisessä valtiossa asuvien yhtiöiden voittojen kaksinkertaisen verotuksen – ja symmetrisesti kotimaisten yhtiöiden osalta tappioiden kaksinkertaisen vähentämisen – välttämiseksi tai lieventämiseksi.
(
1
)	Yhteisöverolain (Körperschaftsteuergesetz) 1 § :n 1 momentti ja elinkeinoverolaki (Gewerbesteuergesetz), jossa viitataan yhteisöveron alaisten voittojen määrittämiseen laskettaessa elinkeinoveron määräytymisperustetta.
(
2
)	Saksan liittotasavallan ja Ison‑Britannian ja Pohjois‑Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan välillä 26.11.1964 tehdyn kaksinkertaisen verotuksen välttämistä ja veron kiertämisen estämistä koskevan sopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna 23.3.1970 tehdyllä pöytäkirjalla (BGBl. 1966 II, s. 359; BGBl. 1967 II, s. 828 ja BGBl. 1971 II, s. 46) XIII artiklan 2 kappale.