62023CJ0665_RES
Asia C‑665/23
IL
vastaan
Veracash SAS
(Ennakkoratkaisupyyntö – Cour de cassation (ylin yleinen tuomioistuin, Ranska))
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 1.8.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Maksupalvelut sisämarkkinoilla – Direktiivi 2007/64/EY – 56 artiklan 1 kohdan b alakohta – Maksupalvelunkäyttäjän velvollisuus ilmoittaa ”ilman aiheetonta viivytystä” maksupalveluntarjoajalle maksuvälineen katoamisesta, varkaudesta tai joutumisesta vääriin käsiin taikka sen oikeudettomasta käytöstä – 58 artikla – Ilmoitus oikeudettomista maksutapahtumista – Edellytyksenä sille, että maksupalveluntarjoaja hyvittää tällaisen maksutapahtuman, on se, että maksupalvelunkäyttäjä ilmoittaa kyseisestä maksutapahtumasta ilman ”aiheetonta viivytystä – – [ja] viimeistään 13 kuukauden kuluessa tilin veloituspäivästä” – 60 ja 61 artikla – Maksupalveluntarjoajan ja maksajan vastuu oikeudettomasta maksutapahtumasta – Peräkkäiset oikeudettomat maksutapahtumat, jotka ovat seurausta maksuvälineen katoamisesta, varkaudesta, joutumisesta vääriin käsiin tai sen oikeudettomasta käytöstä – Ilmoituksen viivästyminen, joka ei ole tarkoituksellista tai seurausta törkeästä huolimattomuudesta – Palautuksen saamista koskevan oikeuden laajuus
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Maksupalvelut sisämarkkinoilla – Direktiivi 2007/64 – Maksupalveluntarjoajan vastuu oikeudettomista maksutapahtumista – Käyttäjä ei ole ilmoittanut kyseisistä maksutapahtumista maksupalveluntarjoajalleen ilman aiheetonta viivytystä, mutta kuitenkin 13 kuukauden kuluessa tilin veloituspäivästä – Se, että oikeus saada hyvitys maksutapahtumista lähtökohtaisesti evätään
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/64 58 artikla)
(ks. 37, 40–44, 46–51 ja 56 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Maksupalvelut sisämarkkinoilla – Direktiivi 2007/64 – Maksupalveluntarjoajan vastuu oikeudettomista maksutapahtumista – Oikeuden maksutapahtuma, joka on seurausta kadonneen, varastetun tai vääriin käsiin joutuneen maksuvälineen käytöstä tai tällaisen maksuvälineen oikeudettomasta käytöstä – Käyttäjä, joka on ilmoittanut kyseisestä maksutapahtumasta maksupalveluntarjoajalleen 13 kuukauden kuluessa tilin veloituspäivästä – Se, että maksutapahtumasta ilmoitetaan tarkoituksellisesti tai törkeästä huolimattomuudesta viiveellä – Se, että oikeus saada hyvitys tällaisesta maksutapahtumasta evätään – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/64 56 artiklan 1 kohdan b alakohta, 58 artikla, 60 artiklan 1 kohta ja 61 artiklan 2 kohta)
(ks. 62–65, 67–71 ja 76 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Maksupalvelut sisämarkkinoilla – Direktiivi 2007/64 – Maksupalveluntarjoajan vastuu oikeudettomista maksutapahtumista – Peräkkäiset oikeudettomat maksutapahtumat, jotka ovat seurausta kadonneen, varastetun tai vääriin käsiin joutuneen maksuvälineen käytöstä tai tällaisen maksuvälineen oikeudettomasta käytöstä – Käyttäjä, joka on ilmoittanut kyseisistä maksutapahtumista maksupalveluntarjoajalleen 13 kuukauden kuluessa tilin veloituspäivästä – Se, että yksittäisistä maksutapahtumista on ilmoitettu tarkoituksellisesti tai törkeästä huolimattomuudesta viiveellä – Se, että oikeus saada hyvitys evätään ainoastaan tällaisten maksutapahtumien osalta – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/64 56 artiklan 1 kohdan b alakohta, 58 artikla, 60 artiklan 1 kohta ja 61 artiklan 2 kohta)
(ks. 82–85 ja 87–90 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin täsmensi asiassa, joka koski yksityisen nostamien väitetysti oikeudettomien rahanostojen palauttamisesta kieltäytymistä sillä perusteella, että niistä ilmoitettiin viiveellä, tiettyjä näkökohtia sellaisia oikeudettomia maksutapahtumia koskevasta vastuusta, jotka toteutettiin direktiivin 2007/64 (
1
)mukaisesti maksuvälineellä, ottaen samalla huomioon, miten lainsäätäjä on tasapainottanut maksajan ja maksupalveluntarjoajan väliset edut.
Kyseessä oleva yksityinen on luonnollinen henkilö, jolla on talletustili Veracashissa. Veracash lähetti 24.3.2017 IL:n osoitteeseen uuden pankkiautomaatti- ja maksukortin.
IL ilmoitti 23.5.2017 Veracashille, että kyseiseltä tililtä oli tehty päivittäisiä nostoja 30.3–17.5.2017, vaikka hän ei ollut vastaanottanut uutta maksukorttia eikä hyväksynyt mainittuja nostoja.
IL nosti näin ollen kanteen saadakseen muun muassa kyseisiä nostoja vastaavat rahamäärät palautetuiksi.
Cour d’appel de Paris (Pariisin ylioikeus, Ranska), joka katsoi, että pääasiassa kyseessä olevista nostoista oli ilmoitettu Veracashille viiveellä, koska niistä oli ilmoitettu lähes kaksi kuukautta ensimmäisen riidanalaisen noston jälkeen, hylkäsi hänen kanteensa, minkä jälkeen IL teki kassaatiovalituksen Cour de cassationiin (ylin yleinen tuomioistuin, Ranska), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tämän asian ratkaisu riippuu muun muassa siitä, voiko maksupalveluntarjoaja kieltäytyä palauttamasta oikeudettoman maksutapahtuman rahamäärää, kun maksaja on – siitä huolimatta, että hän on ilmoittanut maksutapahtumasta ennen tilin veloituspäivästä alkavan 13 kuukauden määräajan päättymistä, sellaisena kuin siitä säädetään direktiivin 2007/64 58 artiklassa ja kansallisessa oikeudessa – tehnyt ilmoituksen viiveellä ilman, että tämä viive on kuitenkaan ollut tarkoituksellinen tai johtunut maksajan törkeästä huolimattomuudesta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi, että asian kannalta merkityksellisiä kansallisen oikeuden säännöksiä on tulkittava direktiivin 2007/64 valossa, ja esitti unionin tuomioistuimelle kyseisen direktiivin tulkintaa koskevia ennakkoratkaisukysymyksiä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin katsoi ensinnäkin, että maksupalvelunkäyttäjä menettää lähtökohtaisesti oikeuden saada hyvitys maksutapahtumasta, jos hän ei ilmoita maksupalveluntarjoajalleen oikeudettoman maksutapahtuman havaitsemisesta ilman aiheetonta viivytystä, vaikka hän olisi ilmoittanut maksupalveluntarjoajalleen tällaisesta maksutapahtumasta 13 kuukauden kuluessa tilin veloituspäivästä.
Direktiivin 2007/64 58 artiklan mukaan on näet niin, että maksupalvelunkäyttäjää sitovat kaksi ajallista edellytystä: maksupalvelunkäyttäjän on yhtäältä ilmoitettava maksupalveluntarjoajalleen oikeudettoman maksutapahtuman havaitsemisesta ilman aiheetonta viivytystä, mikä on velvollisuus, joka syntyy sillä hetkellä, kun kyseinen maksupalvelunkäyttäjä saa tiedon kyseisestä maksutapahtumasta, ja jonka noudattamista on arvioitava maksupalvelunkäyttäjän olosuhteiden perusteella, ja toisaalta tehtävä kyseinen ilmoitus 13 kuukauden kuluessa tilin veloituspäivästä.
Velvollisuus ilmoittaa asiasta ilman aiheetonta viivytystä poikkeaa siten velvollisuudesta ilmoittaa asiasta 13 kuukauden kuluessa tilin veloituspäivästä, mihin myös direktiivin 2007/64 johdanto-osan 31 perustelukappaleessa olevan ilmaisun ”[velvollisuus ilmoittaa asiasta] mahdollisimman pian” käyttö viittaa.
Lisäksi on niin, että tilanteessa, jossa velvollisuus ilmoittaa maksuvälineen katoamisesta, varkaudesta tai joutumisesta vääriin käsiin taikka sen oikeudettomasta käytöstä direktiivin 2007/64 56 artiklan 1 kohdan b alakohdan (
2
) säännösten mukaisesti ja kyseisen direktiivin 58 artiklassa säädetty ilmoitusvelvollisuus syntyvät samanaikaisesti, olisi epäjohdonmukaista katsoa, että pelkästään tilin veloituspäivästä alkavan 13 kuukauden määräajan noudattamisella voitaisiin asianmukaisesti täyttää mainitussa 58 artiklassa tarkoitettu ilmoitusvelvollisuus, vaikka mainitun direktiivin 56 artiklassa säädetty velvollisuus on täytettävä nopeammin.
Lopuksi on niin, että direktiivin 2007/64 58 artiklassa säädetyllä velvollisuudella ilmoittaa asiasta ”ilman aiheetonta viivytystä” on ennalta ehkäisevä tavoite, jolla pyritään vähentämään oikeudettomien maksutapahtumien riskejä ja seurauksia. Kyseinen tavoite kuitenkin vaarantuisi, jos mainitun velvollisuuden täyttämisen ainoana rajoituksena olisi tilin veloituspäivästä alkavan 13 kuukauden määräajan noudattaminen. Asianosaisten oikeusvarmuuden takaamiseen tähtäävä velvollisuus ilmoittaa asiasta 13 kuukauden kuluessa vaarantuisi niin ikään, jos maksupalvelunkäyttäjällä olisi oikeus saada hyvitys oikeudettomasta maksutapahtumasta, josta hän on ollut tietoinen mutta josta hän on ilmoittanut maksupalveluntarjoajalleen viiveellä. (
3
) Kahden toisistaan erillisen tavoitteen olemassaolo tukee sitä, että mainitussa 58 artiklassa asetetaan kaksi toisistaan erillistä ajallista edellytystä.
Unionin tuomioistuin täsmensi kuitenkin toiseksi, että kun on kyse oikeudettomasta maksutapahtumasta, joka on seurausta kadonneen, varastetun tai vääriin käsiin joutuneen maksuvälineen käytöstä tai tällaisen maksuvälineen oikeudettomasta käytöstä, ja kun maksaja on ilmoittanut tällaisesta maksutapahtumasta maksupalveluntarjoajalleen 13 kuukauden kuluessa tilin veloituspäivästä, kyseinen maksaja menettää oikeutensa saada tosiasiallinen hyvitys kyseisestä maksutapahtumasta lähtökohtaisesti ainoastaan – lukuun ottamatta tapauksia, joissa maksaja on toiminut petollisesti –, jos hän on ilmoittanut siitä viiveellä maksupalveluntarjoajalleen tarkoituksellisesti tai törkeästä huolimattomuudesta, joka tarkoittaa huolellisuusvelvoitteen ilmeistä loukkaamista.
Direktiivin 2007/64 61 artiklan 2 kohdan ensimmäisestä virkkeestä, 56 artiklan 1 kohdan b alakohdasta ja 60 artiklan 1 kohdasta ilmenee tältä osin, että maksupalveluntarjoaja vapautuu velvollisuudestaan palauttaa maksajalle maksuvälineen katoamisesta, varkaudesta tai joutumisesta vääriin käsiin taikka sen oikeudettomasta käytöstä johtuvien oikeudettomien maksutapahtumien rahamäärä ainoastaan, kun maksupalvelunkäyttäjä on toiminut petollisesti tai jos hän on ilmoittanut tarkoituksellisesti tai törkeästä huolimattomuudesta viiveellä maksupalveluntarjoajalleen tai tämän ilmoittamalle taholle kyseisen maksuvälineen katoamisesta, varkaudesta tai joutumisesta vääriin käsiin taikka sen oikeudettomasta käytöstä.
Unionin tuomioistuin täsmensi lopuksi, että kun on kyse peräkkäisistä oikeudettomista maksutapahtumista, jotka ovat seurausta kadonneen, varastetun tai vääriin käsiin joutuneen maksuvälineen käytöstä tai tällaisen maksuvälineen oikeudettomasta käytöstä, maksajalta voidaan evätä palautuksen saamista koskeva oikeus ainoastaan sellaisista maksutapahtumista aiheutuneiden menetysten osalta, jotka hän on tarkoituksellisesti tai törkeästä huolimattomuudesta ilmoittanut viiveellä maksupalveluntarjoajalleen.
On näet ensinnäkin todettava, että 61 artiklan 2 kohdan sanamuodossa ilmaistaan yhtäältä maksajan käyttäytymisen ja toisaalta menetysten, joiden osalta hän ei voi saada hyvitystä, välinen syy-yhteys. Seuraavaksi on todettava, että koska direktiivin 2007/64 58 artiklassa viitataan nimenomaisesti yksittäisten maksutapahtumien ilmoittamiseen, sitä, onko ilmoitus tehty viiveellä, on arvioitava kunkin maksutapahtuman osalta erikseen.
Tätä sanamuodon mukaista tulkintaa tukevat direktiivin 2007/64 asian kannalta keskeisten säännösten asiayhteys ja kyseisellä direktiivillä tavoitellut päämäärät. On näet yhtäältä niin, että sekä mainitun direktiivin 61 artiklan 4 kohta (
4
) että 61 artiklan 5 kohta (
5
) vahvistavat sen, että maksajan ei voida katsoa olevan vastuussa menetyksistä, joita hän ei olisi voinut estää. Kyseisellä direktiivillä toisaalta tasapainotetaan maksupalvelunkäyttäjien- ja tarjoajien etuja siltä osin kuin siinä edellytetään maksajan käyttäytymisen ja aiheutuneiden menetysten välillä olevan syy-yhteys. Maksupalvelunkäyttäjää kannustetaan siten ilmoittamaan nopeasti havaitsemistaan oikeudettomista maksutapahtumista, kun taas maksupalveluntarjoajan on täytettävä velvollisuutensa, jotta tällaiset oikeudettomat maksutapahtumat voitaisiin havaita.
(
1
)	Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 97/7/EY, 2002/65/EY, 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta ja direktiivin 97/5/EY kumoamisesta 13.11.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2007/64/EY (EUVL 2007, L 319, s. 1).
(
2
)	Kyseisen artiklan mukaan on niin, että maksuvälineen käyttöön oikeutetulla maksupalvelunkäyttäjällä on velvollisuus saatuaan tietää maksuvälineensä katoamisesta, varastamisesta tai joutumisesta vääriin käsiin taikka sen oikeudettomasta käytöstä ilmoittaa asiasta maksupalveluntarjoajalleen tai tämän ilmoittamalle taholle ilman aiheetonta viivytystä.
(
3
)	Ks. vastaavasti tuomio 2.9.2021, CRCAM (C‑337/20, EU:C:2021:671, 48–52 kohta).
(
4
)	Kyseisen artiklan mukaan maksaja ei ole vastuussa taloudellisista seurauksista, joita kadonneen, varastetun tai vääriin käsiin joutuneen maksuvälineen käytöstä aiheutuu sen jälkeen, kun hän on tehnyt direktiivin 2007/64 56 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun ilmoituksen, ellei hän ole toiminut petollisesti.
(
5
)	Kyseisen artiklan mukaan on niin, että jos maksupalveluntarjoaja ei anna käyttöön asianmukaisia keinoja tehdä milloin tahansa ilmoitus kadonneesta, varastetusta tai vääriin käsiin joutuneesta maksuvälineestä, kuten direktiivin 2007/64 57 artiklan 1 kohdan c alakohdassa edellytetään, maksaja ei ole vastuussa taloudellisista seurauksista, jotka aiheutuvat kyseisen maksuvälineen käytöstä, paitsi jos maksaja on toiminut petollisesti.