62024CC0321
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
22 päivänä toukokuuta 2025 (
1
)
Asia C‑321/24
BC
vastaan
SCP Attal et Associés
(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal judiciaire de Paris (Pariisin alioikeus, Ranska))
Ennakkoratkaisupyyntö – SEUT 63 artiklan 1 kohta – Pääomien vapaa liikkuvuus – Rajoitus – Perintö – Perintöveroilmoitus – Notaarin korvauksen laskeminen – Jäämistö, johon kuuluu kahdessa jäsenvaltiossa sijaitsevaa omaisuutta – SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohta – Verolainsäädännön säännös – SEUT 65 artiklan 1 kohdan b alakohta – Toimenpiteet verorikosten estämiseksi tai hallinnollisten tietojen tai tilastotietojen saamiseksi toteutettavan pääomanliikkeitä koskevan ilmoitusmenettelyn luomiseksi
1.
Tämän ennakkoratkaisupyynnön taustalla olevassa riita-asiassa Belgiassa kuolleen henkilön, jonka vakituinen asuinpaikka oli Belgiassa ja jonka jättämään perintöön kuuluu omaisuutta Belgiassa ja Ranskassa, perillinen (asuinpaikka Ranska) on nostanut kanteen Ranskassa perintöveroilmoituksen laatimiseen käytetylle ranskalaiselle notaarille maksettavasta korvauksesta.
2.
Jäsenvaltio, jossa perintöasia käsitellään, on Belgia, ja belgialainen notaari laati perintöveroilmoituksen kyseisessä maassa koko perinnöstä. Perillinen katsoo, että ranskalaiselle notaarille maksettavan korvauksen laskentaperusteena ei voida käyttää koko omaisuutta vaan ainoastaan kuolinpesän Ranskassa sijaitsevaa varallisuutta. Muussa tapauksessa korvaus maksettaisiin perusteettomasti kaksi kertaa.
3.
Oikeusriidan ratkaiseva tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta lähinnä tulkitsemaan SEUT 63 ja SEUT 65 artiklaa sen selvittämiseksi, ovatko ne esteenä sille, että kahdessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa toimiville kahdelle notaarille, joiden käsiteltävänä on sama perintöasia, maksetaan molemmille korvaus, joka lasketaan kuolinpesän kokonaisvarallisuuden perusteella.
4.
Unionin tuomioistuin on jo lausunut pääomien vapaan liikkuvuuden rajoituksista, jotka johtuvat rajat ylittävissä perintöasioissa kannettavista perintöveroista. (
2
) Tämä ennakkoratkaisupyyntö poikkeaa aiemmista kohteensa osalta: kysymykset koskevat kansallista säännöstä, joka kylläkin liittyy kuoleman johdosta tapahtuvaa saantoa rasittaviin verovelvoitteisiin mutta ei itsessään ole verosäännös.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
5.
Direktiivin 88/361/ETY (
3
) 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on poistettava jäsenvaltioissa asuvien henkilöiden välisiä pääomanliikkeitä koskevat rajoitukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäljempänä olevien säännösten soveltamista. Tämän direktiivin täytäntöönpanon helpottamiseksi pääomanliikkeet luokitellaan liitteessä I olevan nimikkeistön mukaisesti.”
6.
Direktiivin 88/361 liitteessä I luetteloituihin pääomaliikkeisiin sisältyvät sen otsikossa XI henkilökohtaiset pääomanliikkeet, kuten muun muassa perinnöt ja erityisjälkisäädökseen perustuvat suoritukset.
B
Ranskan oikeus
1. Kauppakoodeksi (code de commerce)
7.
Koodeksin lainsäädäntöosassa olevan IV bis osaston (”Tietyt säännellyt hinnat”) L. 444-1 §:ssä määritetään notaarin palveluista perittävät säännellyt hinnat. Kyseisen pykälän 3 momentin mukaan palvelut, joita notaari tarjoaa muiden ammattilaisten tarjoamien sellaisten palvelujen ohella, joihin ei sovelleta hinnastoa, eivät kuulu säänneltyjen hintojen vaan palkkioiden piiriin.
8.
Koodeksin asetusosan R. 444-2 §:ssä esitetään seuraavat määritelmät:
”1. ’Hinnasto’: niiden tekijöiden kokonaisuus, joiden perusteella voidaan määrittää L. 444-1 §:n 1 momentissa mainituille ammattilaisille heidän tarjoamistaan säännellyistä palveluista maksettavat korvaukset ja kiinteämääräiset palkkiot.
2. ’Korvaus’: määrä, jonka tällainen ammattilainen saa vastineena palveluista, joiden hintoja säännellään tämän koodeksin lainsäädäntöosan IV bis osastossa.
– –
4. ’Suhteellinen korvaus’: korvaus, joka muodostetaan soveltamalla perusmäärään tiettyä prosenttiosuutta tai soveltamalla progressiivisesti kasvavaa tai degressiivisesti vähenevää prosenttiasteikkoa eri perusosuuksiin.
5. ’Palkkio’: tällaisen ammattilaisen vastikkeena palveluista saama summa, jonka määrää ei säännellä 2 kohdassa mainituin perustein.
– –”
9.
R. 444-3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tämän osaston [(’Tietyt säännellyt hinnat’)] liitteissä 4-7, 4-8 ja 4-9 täsmennetään seuraavat:
1. Luettelo – – notaarien – – palveluista, joiden hintoja säännellään tässä osastossa;
– –
3. Ohjeellinen luettelo L. 444-1 §:n 3 momentissa säädettyjen edellytysten mukaisesti tarjottavista palveluista ja tarvittaessa säännöt, jotka koskevat asianomaisten ammattilaisten näistä palveluista perimiä palkkioita”.
10.
Koodeksin asetusosan liitteessä 4-7, jossa luetellaan palvelut, joiden säänneltyihin hintoihin sovelletaan koodeksin IV bis osastoa (asetusosa), olevassa taulukossa 5, joka on R. 444-3 §:n liitteenä, viitataan notaareihin, ja sen kohdassa 8 mainitaan perintöveroilmoitus.
11.
Koodeksin osassa, jonka otsikko on ”Määräykset”, olevassa A. 444-63 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Perintöveroilmoituksen (taulukossa 5 oleva 8 kohta) perusteella peritään kokonaisbruttovarallisuuteen suhteutettu korvaus – – seuraavan asteikon mukaisesti – –”.
2. Yleinen verokoodeksi (code général des impôts)
12.
Perintöasioita koskeviin erityissäännöksiin kuuluvassa 800 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Perilliset, testamentinsaajat tai lahjansaajat, heidän holhoojansa tai uskotut miehensä ovat velvollisia toimittamaan yksityiskohtaisen veroilmoituksen.
Tästä velvoitteesta vapautetaan
1. jäämistön, jonka bruttovarallisuus on alle 50000 euroa, suoraa ylenevässä tai alenevassa polvessa olevat edunsaajat, leski ja avopuoliso, jota sitoo yhteiselämää koskeva sopimus, edellyttäen, että nämä henkilöt eivät ole saaneet perittävältä ennakkoon lahjoitusta tai kirjaamatta taikka ilmoittamatta jätettyä käteislahjaa;
2. muut kuin 1 momentissa mainitut henkilöt, kun jäämistön bruttovarallisuus alle 3000 euroa.”
13.
Yleisen verokoodeksin 802 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Kuoleman johdosta tapahtuvaa saantoa koskevassa ilmoituksessa, jonka perilliset, lahjansaajat ja testamentinsaajat, heidän holhoojansa tai uskotut miehensä ovat antaneet, huomautetaan lopuksi seuraavaa:
”Ilmoittaja vakuuttaa tehneensä tämän ilmoituksen vilpittömässä mielessä ja totuudenmukaisesti; hän vakuuttaa lisäksi yleisen verokoodeksin 1837 §:ssä säädettyjen seuraamusten uhalla ilmoittaneensa kaikki tiedossaan olevat, perittävälle kokonaan tai osittain kuuluneet käteisvarat, saatavat ja ranskalaiset tai ulkomaiset arvopaperit.
– –”.
II Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
14.
Ennakkoratkaisupyynnössä tosiseikat on esitetty seuraavasti:
–
Ranskan kansalainen XY, jonka asuinpaikka oli Belgia, kuoli 29.7.2020 Belgiassa.
–
XY:n perillinen on Ranskan kansalainen BC, joka asuu Ranskassa ja jonka verotuksellinen asuinpaikka on siellä.
–
XY:n jäämistö koostuu Ranskassa ja Belgiassa sijaitsevasta irtaimesta ja kiinteästä omaisuudesta.
–
Ucclessa (Belgia) toimiva notaari käynnisti perintömenettelyn 12.10.2020 ja huolehti perintöveroilmoituksen tekemisestä Belgiassa. Ilmoitus käsittää koko jäämistöomaisuuden sen sijaintipaikasta riippumatta.
–
BC maksoi belgialaiselle notaarille jäämistön kokonaisbruttovarallisuuteen perustuvan palkkion. (
4
)
–
BC antoi Pariisissa toimivan notaaripalveluja tarjoavan yrityksen Paris SCP Attal et Associés’n (jäljempänä Attal et Associés) tehtäväksi laatia perintöveroilmoituksen Ranskassa. Se allekirjoitettiin 18.3.2021 ja toimitettiin toimivaltaiseen rekisteröintitoimistoon.
–
Perintöveroilmoituksen kirjaamisen jälkeen Attal et Associés pyysi tribunal judiciaire de Paris’n (Pariisin alioikeus, Ranska) kirjaamosta kuluarviotodistuksen korvauksensa määrittämistä varten.
–
Kuluarviotodistuksessa vahvistettiin Attal et Associés’n määrittämä korvaus jäämistön kokonaisbruttovarallisuuden perusteella.
15.
BC riitautti kuluarviotodistuksen tribunal judiciaire de Paris’sa. Hän vaatii, että se kumotaan ja laaditaan uusi todistus, jossa ranskalaisen notaarin korvauksen laskentaperuste vastaa vain Ranskassa sijaitsevan jäämistöomaisuuden bruttoarvoa.
16.
Hän vetoaa tässä yhteydessä kahteen perusteeseen:
–
Notaarin korvauksen laskentaperusteen on oltava sama kuin perintöveron laskentaperusteen. Ranskan ja Belgian 20.1.1959 tekemän kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevan sopimuksen (
5
) nojalla verojen perusteeksi katsotaan Ranskassa ainoastaan siellä sijaitsevan omaisuuden arvo.
–
Ranskalaisen notaarin korvauksella, joka on laskettu jäämistön kokonaisbruttovarallisuuden perusteella ottamatta huomioon belgialaiselle notaarille maksettua korvausta, (
6
) jonka laskentaperuste on sama, rajoitetaan SEUT 63 artiklassa tarkoitettua pääomien vapaata liikkuvuutta, koska sillä pienennetään jäämistön arvoa.
17.
Attal et Associés vaatii vahvistamaan kuluarviotodistuksen. Se katsoo seuraavaa:
–
Ranskassa vastikkeettomista luovutuksista perittävän veron laskentaperusteena on perittävän omaisuuden kokonaismäärä, mutta vero maksetaan Ranskan ja Belgian 20.1.1959 tekemän sopimuksen mukaisesti vain Ranskassa sijaitsevasta omaisuudesta.
–
Ranskan viranomaisille toimitetussa perintöveroilmoituksessa on mainittava perittävän omaisuuden kokonaismäärä, mukaan lukien ulkomailla sijaitseva omaisuus.
–
Notaarille maksettavan korvauksen laskentaperusteessa otetaan huomioon koko jäämistöomaisuus riippumatta siitä, sijaitseeko se Ranskassa vai jossain toisessa valtiossa. Näin ollen notaarille maksettava korvaus lasketaan jäämistön sekä Ranskassa että Belgiassa sijaitsevan omaisuuden kokonaisbruttoarvon perusteella.
18.
Tässä tilanteessa tribunal judiciaire de Paris on esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [SEUT] 63 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että Euroopan unionin kahdessa jäsenvaltiossa toimiville kahdelle notaarille, joiden käsiteltävänä on sama perintöasia, johon liittyy kyseisissä kahdessa jäsenvaltiossa sijaitsevaa omaisuutta, molemmille maksetaan korvaus, joka lasketaan kuolinpesän kokonaisbruttovarallisuuden perusteella ottamatta huomioon toiselle notaarille maksettua korvausta, kun notaarin käyttäminen on lain mukaan pakollista?
2)
Onko [SEUT] 63 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että notaarin, jonka käyttäminen on lain mukaan pakollista, kun kuolinpesään kuuluu kahdessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa sijaitsevaa omaisuutta, korvaus lasketaan kuolinpesän kokonaisbruttovarallisuuden perusteella eikä vain notaarin omassa jäsenvaltiossa sijaitsevan bruttovarallisuuden perusteella?
3)
Onko SEUT 63 artiklan 1 kohtaa ja SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että kun kahdelle samaa perintöasiaa käsittelevälle notaarille molemmille maksetaan kuolinpesän kyseisissä kahdessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kokonaisbruttovarallisuuden perusteella laskettu korvaus, kyseessä voi olla jäsenvaltion verolainsäädännön säännös, joka on poikkeus ensin mainitun määräyksen mukaisesta pääomanliikkeiden rajoittamiskiellosta, kun notaarin käyttö on lain mukaan pakollista?
4)
Onko SEUT 63 artiklan 1 kohtaa ja SEUT 65 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että kun kahdelle samaa perintöasiaa käsittelevälle notaarille molemmille maksetaan kuolinpesän kyseisissä kahdessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kokonaisbruttovarallisuuden perusteella laskettu korvaus, kyseessä voi olla verorikosten estämiseksi välttämätön toimenpide tai hallinnollisten tietojen tai tilastotietojen saamiseksi toteutettava pääomanliikkeitä koskeva ilmoitusmenettely, jotka ovat poikkeuksia ensin mainitun määräyksen mukaisesta pääomanliikkeiden rajoittamiskiellosta, kun notaarin käyttö on lain mukaan pakollista?”
III Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
19.
Ennakkoratkaisupyyntö kirjattiin saapuneeksi unionin tuomioistuimeen 30.4.2024.
20.
Unionin tuomioistuin pyysi unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 101 artiklan mukaisesti ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta selvennyksiä, jotka se toimitti 20.12.2024 päivätyllä kirjelmällä. (
7
)
21.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Attal et Associés, Ranskan hallitus ja komissio.
22.
Istuntoa asianosaisten kuulemiseksi ei katsottu tarpeelliseksi järjestää.
IV Asian tarkastelu
A
Tutkittavaksi ottamisen edellytykset
23.
Ranskan hallitus väittää kirjallisissa huomautuksissaan, (
8
) että ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta. Sen mielestä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymysten peruslähtökohta (Ranskan oikeuden mukainen velvoite käyttää notaaria perintöveroilmoituksen laatimisessa) on virheellinen.
24.
Ranskan hallitus katsoo seuraavaa:
–
Yleisen verokoodeksin 800 §:n mukaan perillisten, testamentinsaajien tai lahjansaajien on toimitettava perintöveroilmoitus verohallinnolle. Valtiovarainministeriön verkkosivuille on koottu kaavakkeita ja yksityiskohtaisia ohjeita, joita voidaan käyttää apuna veroilmoituksen laatimisessa. (
9
) Notaarin palvelujen käyttö ei ole pakollista.
–
Notaarin käyttö on puolestaan välttämätöntä tietyissä muiden säännösten soveltamisalaan kuuluvissa perintöasiaan liittyvissä toimissa, joiden tarkoitus poikkeaa perintöveroilmoituksesta ja joista notaari perii erillisen korvauksen.
–
Säännökset, joihin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin perustaa väitteensä siitä, että ”notaarin palveluja on käytettävä, jos kuolinpesän arvo on yli 5000 euroa tai siihen kuuluu kiinteää omaisuutta”, (
10
) eivät koske perintöveroilmoitusta vaan muita asiakirjoja.
–
Tietyissä tapauksissa perintöveroilmoituksen yhteydessä on toimitettava näitä tai muita asiakirjoja, joiden osalta notaarin palvelujen käyttö on pakollista. Tämä koskee kuolinpesiä, joihin kuuluvasta kiinteästä omaisuudesta on toimitettava todistus omistajuudesta. Tämä pätee myös silloin, kun jäämistön arvo on vähintään 5000 euroa, koska perillisen asema on todistettava notaarin allekirjoittamalla tosiseikan notorisuutta koskevalla todistuksella. Nämä ovat eri asiakirjoja kuin perintöveroilmoitus, jonka laatimisessa notaarin käyttö ei ole välttämätöntä.
25.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toimitti unionin tuomioistuimelle sen pyynnöstä seuraavat selvitykset: (
11
)
–
”Missään nimenomaisessa Ranskan oikeuden säädöksessä ei säädetä velvollisuudesta käyttää notaarin palveluja – – perintöveroilmoituksen laatimisessa, vaan se on tosiasiallinen käytännön velvollisuus, joka on asetettu muiden sellaisten samanaikaisten toimien vuoksi, joissa notaarin käyttö on pakollista, koska tällä on niihin yksinoikeus, ja oikeudellinen velvollisuus, joka perustuu julkisella tiedotussivustolla yleisesti saatavilla oleviin asiakirjoihin ja laissa vahvistettuun säänneltyyn hinnastoon.
–
Näistä samoista syistä BC:llä ei käytännössä ollut mahdollisuutta laatia perintöveroilmoitusta itse”.
26.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa samassa kirjelmässä internetissä oleviin virallisiin ranskalaisiin julkisiin tiedotussivustoihin, (
12
) joiden mukaan notaarin palvelujen käyttö on välttämätöntä perintöasioissa, joihin liittyy kiinteää omaisuutta, minkä vuoksi perilliset voivat olettaa, että niiden käyttö on pakollista myös laadittaessa perintöveroilmoitus. Se lisää, että ranskalaisen notaarin korvausta säännellään lailla, etteivät perilliset voi neuvotella siitä eikä siinä oteta huomioon toisessa jäsenvaltiossa toimivalle notaarille vastaavasta toimesta jo maksettua korvausta, jonka laskentaperusteena käytetään jäämistön kokonaisbruttovarallisuutta, kuten Ranskassakin.
27.
SEUT 267 artiklaan perustuvassa menettelyssä unionin tuomioistuin on toimivaltainen vain antamaan ennakkoratkaisun unionin oikeuden tulkinnasta tai pätevyydestä. Sen tehtävä ei ole lausua kansallisten säännösten tulkinnasta eikä ratkaista sitä, onko ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen tulkinta niistä oikea. (
13
)
28.
Vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan, että ”kun unionin tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisukysymyksiin, sen tehtävänä on unionin tuomioistuinten ja kansallisten tuomioistuinten välisen toimivallanjaon mukaisesti ottaa huomioon ennakkoratkaisukysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat sellaisina kuin ne on esitetty ennakkoratkaisupyynnössä”. (
14
)
29.
Ennakkoratkaisupyynnössä kuvatun oikeudellisen kehyksen paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, ja etusijalla on pidettävä olettamaa, jonka mukaan ennakkoratkaisukysymyksillä on merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. Ennakkoratkaisukysymykset jätetään tutkimatta, jos on muun muassa ilmeistä, ettei pyydetyllä unionin oikeuden tulkinnalla ole mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen. Nyt käsiteltävässä ennakkoratkaisupyynnössä näin ei ole.
30.
Näin ollen on katsottava, että Ranskan hallituksen väitteet, jotka koskevat kansallisen tuomioistuimen virheellistä tulkintaa, eivät vaikuta ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottamiseen.
B
Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
31.
Ensimmäisessä ja toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä, joihin on vastattava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko SEUT 63 artiklan 1 kohta
–
esteenä sille, että Euroopan unionin kahdessa jäsenvaltiossa toimiville kahdelle notaarille, jotka käsittelevät samaa perintöasiaa, johon liittyy molemmissa jäsenvaltioissa sijaitsevaa omaisuutta, molemmille maksetaan korvaus, kun notaarin käyttäminen on lain mukaan pakollista ja korvaus lasketaan ”kuolinpesän kokonaisbruttovarallisuuden perusteella ottamatta huomioon toiselle notaarille maksettua korvausta”
–
esteenä sille, että notaarin käytön ollessa lain mukaan pakollista ja kun kuolinpesään kuuluu kahdessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa sijaitsevaa omaisuutta, notaarin korvaus lasketaan ”kuolinpesän kokonaisbruttovarallisuuden perusteella eikä vain notaarin omassa jäsenvaltiossa sijaitsevan bruttovarallisuuden perusteella”.
32.
Koska perussopimuksissa ei määritellä pääomanliikkeiden käsitettä, unionin tuomioistuin on todennut, että direktiivin 88/361 liitteen I muodostavalla pääomanliikkeiden nimikkeistöllä on ohjeellista arvoa. Se on katsonut erityisesti, että ”nimikkeistön johdannon kolmannen kohdan mukaan siinä olevassa luettelossa ei esitetä pääomanliikkeiden käsitettä tyhjentävästi”. (
15
)
33.
Unionin tuomioistuin on muistuttanut perintöjen ja erityisjälkisäädökseen perustuvien suoritusten kuuluvan direktiivin 88/361 liitteessä I olevan otsikon XI ”Henkilökohtaiset pääomanliikkeet” alaan ja todennut, että ”perinnöt ovat [SEUT 63] artiklassa tarkoitettuja pääomanliikkeitä – – niitä tapauksia lukuun ottamatta, joiden keskeiset osatekijät rajoittuvat yhden ainoan jäsenvaltion sisälle”. (
16
)
34.
Kyseessä olevaan perintöön kuuluu kahdessa jäsenvaltiossa (
17
) sijaitsevaa omaisuutta. Näin ollen on tutkittava, onko notaarille virallisesti säännellyn hinnaston mukaisesti maksettava korvaus nyt kyseessä olevan perinnön yhteydessä ja sen ominaispiirteiden perusteella SEUT 63 artiklan 1 kohdassa kiellettyä pääomanliikkeiden rajoittamista. (
18
)
35.
SEUT 63 artiklan 1 kohdassa rajoituksella tarkoitetaan kaikkia pääomien vapaata liikkuvuutta haittaavia esteitä sekä jäsenvaltioiden välillä että jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä, (
19
) ja tämän vapauden kaikenlainen vähäinenkin rajoittaminen on kielletty. (
20
)
36.
SEUT 63 artiklan 1 kohdassa pääomanliikkeiden rajoituksina kielletään muun muassa toimenpiteet, joilla aiheutetaan se, että jossakin toisessa valtiossa asuvat henkilöt ovat vähemmän halukkaita tekemään sijoituksia tietyssä jäsenvaltiossa, tai se, että kyseisessä jäsenvaltiossa asuvat henkilöt ovat vähemmän halukkaita tekemään niitä muissa valtioissa. (
21
)
37.
Perintöasioiden alalla lähes kaikki SEUT 63 artiklan 1 kohtaan liittyvät tapaukset, jotka unionin tuomioistuin on ratkaissut, koskevat perilliseltä kannettavan perintöveron tai perintöön liittyvän tuloveron maksamiseen liittyviä kansallisia oikeussääntöjä. (
22
)
38.
Tulkitessaan SEUT 63 artiklan 1 kohtaa unionin tuomioistuin on todennut pääomien vapaan liikkuvuuden vastaisiksi säännökset, joiden nojalla perintöihin, joihin liittyy verotusjäsenvaltion ulkopuolella sijaitsevaa omaisuutta, kohdistuu suurempi verorasitus kuin perintöihin, joihin liittyy vain verotusjäsenvaltiossa sijaitsevaa omaisuutta, siten, että perinnön arvo pienenee. (
23
)
39.
Pääasiassa ei ole kyse kansallisen verosäännöksen soveltamisesta. Ranskassa toimivan notaarin palveluista maksettavia (säännellyn hinnaston mukaisia) korvauksia koskevat säännökset sisältyvät kauppakoodeksiin (code de commerce), ja toistan, ettei niissä säädetä verotuksesta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, Ranskan hallitus ja komissio ovat yhtä mieltä siitä, etteivät kyseiset säännökset koske verorasitusta. (
24
)
40.
SEUT 63 artiklan mukaan kiellettyjä ovat kuitenkin ”kaikki rajoitukset, jotka koskevat pääomanliikkeitä”. (
25
) Kiellettyjä eivät ole pelkästään kansallisesta verolainsäädännöstä johtuvat rajoitukset tai veronluonteiset esteet.
41.
Jos kansallinen toimenpide johtaa ulkomailla sijaitsevaa omaisuutta käsittävän perinnön arvon laskuun, jota ei tapahdu pelkästään yhdessä valtiossa sijaitsevassa perintöasiassa, kyseisen toimenpiteen estävä vaikutus haittaa pääomien vapaata liikkuvuutta.
42.
Kyseinen toimenpide nimittäin saa aikaan sen, että perintöön, johon kuuluu useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa sijaitsevaa omaisuutta, kohdistuu taloudelliselta kannalta suurempi rasitus (vaikka kyseessä ei olisi verorasitus) kuin perintöön, johon kuuluu vain yhdessä jäsenvaltiossa sijaitsevaa omaisuutta. (
26
)
43.
Verotukseen liittyvät tai muuntyyppiset kansalliset toimenpiteet, jotka laskevat perinnön arvoa, eivät ole perintöasioissa sovellettavan pääomien vapaan liikkuvuuden periaatteen mukaisia, ja tästä syystä ne ovat lähtökohtaisesti kiellettyjä. (
27
)
44.
Ranskan yleisen verokoodeksin 800 §:ssä säädetään perintöveroilmoituksen tekemistä koskevasta velvollisuudesta. Siinä on ilmoitettava perittävän koko omaisuus, varat ja velat (
28
) sekä perillisten henkilötiedot. Ilmoitus annetaan verohallinnolle, jotta se voi laskea perinnöstä maksettavan veron, ja sillä pyritään veronkierron estämiseen. Sen laatiminen on pakollista, lukuun ottamatta tiettyjä henkilöitä, kun jäämistön arvo ei ylitä laissa vahvistettua määrää.
45.
Ennakkoratkaisupyynnön ja kansallisen tuomioistuimen myöhemmin antamien tietojen mukaan notaarin palvelujen käyttö nyt käsiteltävän kaltaisessa tapauksessa on pakollista joko laissa säädettyjen vaatimusten tai kansallisiin teksteihin perustuvien käytäntöjen vuoksi. Näin ollen notaarin palveluista maksettava palkkio (korvaus) on lakisääteinen.
46.
Ranskalaiselle notaarille perintöveroilmoituksen laatimisesta maksettavat korvaukset lasketaan tietyn asteikon mukaisesti suhteessa jäämistön bruttovarallisuuteen. Niiden laskentaperiaate on sama kaikkien sellaisten perintöjen osalta, joista on tehtävä veroilmoitus. Niitä ei erotella kansallisuuden eikä perillisen tai perittävän asuinpaikan perusteella eivätkä ne myöskään vaihtele ilmoitettavan omaisuuden sijaintipaikan mukaan.
47.
Kansainväliseen perintöasiaan liittyvien järjestelyjen vuoksi on kuitenkin todennäköistä, että myös toinen jäsenvaltio, jossa perittävän omaisuutta sijaitsee, edellyttää veroilmoituksen laatimista. On myös mahdollista, että kyseisen omaisuuden arvo, joka on osa jäämistön bruttovarallisuutta, otetaan huomioon perintöveroilmoituksen laativan notaarin korvauksen laskentaperusteissa. (
29
)
48.
Nyt käsiteltävässä asiassa tarkastellun kaltaisesta toimenpiteestä on tässä yhteydessä todettava seuraavaa:
–
Toimenpide on yhtäältä itsessään omiaan estämään sen jäsenvaltion asukkaita, jossa toimenpide on voimassa, tekemästä ulkomaisia sijoituksia, ja muiden jäsenvaltioiden asukkaita tekemästä sijoituksia ensiksi mainitussa valtiossa.
–
Tämän toimenpiteen seurauksena perintö, johon kuuluu sekä jossakin valtiossa että sen ulkopuolella sijaitsevaa omaisuutta ja jonka kokonaisbruttomäärä on sama kuin perinnön, joka muodostuu yksinomaan kyseisessä valtiossa sijaitsevasta omaisuudesta, on lopulta arvoltaan pienempi perintöön kuuluvan omaisuuden sijainnin vuoksi.
49.
Unionin tuomioistuin on viitannut tähän kaksinkertaiseen rajoittavaan vaikutukseen verosäännösten vaikutusta koskevassa oikeuskäytännössään. Mielestäni tätä oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa muihin kansallisiin oikeussääntöihin, joilla, vaikka ne eivät olisi verosäännöksiä, olisi kuitenkin sama rajoittava vaikutus.
50.
Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin seuraavaa:
–
”Kansalliset säännökset, joissa määritellään kiinteistön arvo maksettavan veron määrän laskemista varten siinä tapauksessa, että kiinteistö peritään, voivat sen lisäksi, että ne voivat olla luonteeltaan sellaisia, että niillä tehdään kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevien kiinteistöjen ostaminen – – vähemmän houkuttelevaksi – –, vaikuttaa myös siten, että sellaisen henkilön jättämän perinnön arvo laskee, joka asui muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa kyseiset kiinteistöt sijaitsevat”. (
30
)
–
”Oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi perintötilanteiden osalta, että toimenpiteisiin, jotka [SEUT 63] artiklan 1 kohdassa kielletään pääomanliikkeiden rajoituksina, sisältyvät toimenpiteet, joista seuraa, että muussa kuin siinä valtiossa, jossa kyseinen omaisuus sijaitsee ja joka perintöverottaa kyseistä omaisuutta, asuneen henkilön jäämistön arvo pienenee.” (
31
)
51.
Nyt käsiteltävän kaltaisessa asiassa edellä kuvatun haitan ei voida katsoa aiheutuvan siitä, että kaksi jäsenvaltiota käyttää samanaikaisesti verotusvaltaansa. (
32
) Näin ollen nyt käsiteltävään asiaan ei voida soveltaa unionin tuomioistuimen tuomioita, joissa se toteaa, etteivät tämän (kaksinkertaisen) verotusvallan käytöstä aiheutuvat epäedulliset seuraukset ole liikkumisvapauksien rajoituksia, kunhan tämä verotusvallan käyttö ei ole syrjivää. (
33
)
52.
Katson näin ollen, että säännös, jonka mukaan perintöveroilmoituksen laativan (Ranskassa toimivan) notaarin korvauksen laskentaperustetta määritettäessä otetaan huomioon sellaisen jäämistöomaisuuden arvo, joka sijaitsee perintöasian käsittelevässä toisessa jäsenvaltiossa (Belgia), kun myös kyseisen valtion lainsäädännössä säädetään jäämistön bruttovarallisuuteen suhteutetun korvauksen maksamisesta siellä toimivalle notaarille siten, että perintöasiassa maksetaan korvaus molemmille notaareille, on SEUT 63 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus.
C
Kolmas ja neljäs ennakkoratkaisukysymys
53.
Näissä kahdessa ennakkoratkaisukysymyksessä, joihin on myös vastattava yhdessä, tiedustellaan seuraavaa:
–
Voidaanko SEUT 63 artiklan 1 kohtaa ja SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkita siten, että molemmille notaareille maksettava korvaus on nyt käsiteltävän asian kaltaisissa olosuhteissa jäsenvaltion verolainsäädännön säännös, joka on poikkeus pääomanliikkeiden rajoittamiskiellosta.
–
Voidaanko SEUT 63 artiklan 1 kohtaa ja SEUT 65 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkita siten, että molemmille notaareille maksettava korvaus on nyt käsiteltävän asian kaltaisissa olosuhteissa verorikosten estämiseksi välttämätön toimenpide tai hallinnollisten tietojen tai tilastotietojen saamiseksi toteutettava pääomanliikkeitä koskeva ilmoitusmenettely.
54.
Molemmissa kysymyksissä mainitaan kummatkin poikkeukset SEUT 63 artiklan 1 kohdassa määrätystä kiellosta. SEUT 65 artiklan 1 kohdan nojalla SEUT 63 artiklan määräykset eivät ole esteenä jäsenvaltioiden oikeudelle
–
”soveltaa niitä verolainsäädäntönsä säännöksiä, joiden mukaan verovelvollisia kohdellaan eri tavoin heidän asuinpaikkansa tai heidän pääomansa sijoituspaikan perusteella” (a alakohta), tai
–
”toteuttaa kaikki toimenpiteet, jotka ovat välttämättömiä, jotta estetään verotusta – – koskevien jäsenvaltioiden lakien ja asetusten rikkominen, taikka säätää pääomanliikkeitä koskevista ilmoitusmenettelyistä hallinnollisten tietojen tai tilastotietojen saamiseksi – –” (b alakohta). (
34
)
55.
Pääomien vapaan liikkuvuuden perusperiaatteesta voidaan poiketa SEUT 65 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan perusteella. Näin ollen niitä on tulkittava suppeasti. (
35
)
56.
Notaarien palveluista maksettavia korvauksia koskeva sääntely ei ole verolainsäädännön säännös, kuten edempänä jo totesin. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, komissio ja Ranskan hallitus ovat tästä samaa mieltä.
57.
Kyseessä olevassa kansallisessa toimenpiteessä tosin määritetään notaarille maksettavat korvaukset (säännelty hinnasto) tämän laatimasta veroilmoituksesta, jolla on myöhemmin verovaikutuksia. Myönnän kyseisen toimenpiteen (kuten muidenkin notaarien tehtäväksi annettujen toimenpiteiden) liittyvän jossain määrin perillisten verovelvoitteisiin.
58.
Kun otetaan huomioon toimenpiteen tavoite ja luonne, notaarin palvelusta perittävä maksu ei kuitenkaan ole veroluonteinen eikä sitä voida itsessään pitää osoituksena valtion verotusvallasta. Se kuuluu kauppaoikeuden alaan ja sen tavoitteena on säännellä notaarin ammatin harjoittamista vahvistamalla hänelle veroilmoituksen laatimisesta maksettavan korvauksen laskentakaava.
59.
Säännellyn hinnaston mukaisesti laskettavat notaarin korvaukset vastaavat suoritetusta palvelusta maksettavaa maksua. Ne eivät perustu notaarin velalliselta veloittamaan määrään, jonka notaari sen jälkeen luovuttaa valtiolle sen toimintojen rahoittamiseksi. Ne eivät myöskään liity perintöveroon, koska notaarin korvausta määritettäessä otetaan huomioon jäämistön bruttovarallisuus riippumatta siitä, kohdistuuko vero lopulta koko omaisuuteen vai osaan siitä.
60.
Ominaispiirteiltään tämänkaltainen toimenpide ei kuulu SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohdassa määrätyn poikkeuksen soveltamisalaan.
61.
Siihen ei myöskään sovelleta SEUT 65 artiklan 1 kohdan b alakohtaa. Unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että jotta toimenpidettä voidaan pitää kyseisessä määräyksessä tarkoitettuna ”välttämättömänä toimenpiteenä” rahoituslaitosten toiminnan vakauden valvonnan osalta, ”sen tarkoituksena on oltava [alaa] koskevien lakien ja asetusten rikkomisen estäminen”. (
36
)
62.
Yhdyn komission näkemykseen, (
37
) jonka mukaan tätä samaa perustetta voidaan soveltaa verotuksen alalla toteutettaviin toimenpiteisiin, jotka SEUT 65 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan ovat samantasoisia rahoituslaitosten toiminnan vakauden valvonnan kanssa.
63.
Tämän perusteen mukaisesti kansallinen säännös, jolla velvoitetaan perilliset toimittamaan veroilmoitus, vaikka perintöasia olisi osittain rajat ylittävä, voisi kuulua SEUT 65 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisalaan. Tämä koskee myös säännöksiä, joissa määrätään verovelvolliselle seuraamuksia ilmoittamatta jätetyn tai salatun omaisuuden taikka vilpillisen ilmoituksen vuoksi.
64.
Notaarille veroilmoituksen laatimisesta maksettavien korvausten määrittämiseksi toteutettu kansallinen toimenpide ei kuitenkaan kuulu SEUT 65 artiklan 1 kohdan b alakohdassa määrätyn verotuksen alaa koskevan poikkeuksen soveltamisalaan. Verovalvonta ei ole kyseisen toimenpiteen varsinainen kohde.
65.
Komissio väittää vastaavasti, että kauppakoodeksin A444-63 §:n (jossa notaarin korvaukset lasketaan aiemmin jo kuvatulla tavalla) kohteena ei ole verorikosten estäminen.
66.
Tämänkaltaiseen toimenpiteeseen ei myöskään nähdäkseni voida soveltaa poikkeusta, joka liittyy pääomanliikkeitä koskeviin ilmoitusmenettelyihin hallinnollisten tietojen tai tilastotietojen saamiseksi.
67.
Katson näin ollen, että SEUT 65 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa määrättyjä poikkeuksia, joihin ennakkoratkaisupyynnössä viitataan, ei voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa.
D
Toimenpiteen oikeuttaminen muilla yleistä etua koskevilla pakottavilla syillä
68.
Vaikka ennakkoratkaisupyynnössä ei vedota yleistä etua koskevien pakottavien syiden olemassaoloon, sekä komissio että Ranskan hallitus väittävät, että niitä voi liittyä nyt käsiteltävään asiaan. (
38
)
69.
Jos unionin tuomioistuin noudattaa ennakkoratkaisukysymysten sanamuotoa, Ranskan hallituksen ja komission väitteitä ei ole tarpeen tarkastella. Esitän näkemykseni niistä siltä varalta, että se päättää käsitellä niitä.
70.
Komissio väittää, että notaarin toiminnoilla pyritään yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin (
39
) ja että Ranskassa toimivan notaarin yleisen verokoodeksin 800 ja 802 §:n mukaisesti laatiman perintöveroilmoituksen tarkoituksena on sekä perillisen aseman määrittäminen että verorikosten estäminen. (
40
)
71.
Komissio katsoo kuitenkin, että vaikka toimenpidettä perusteltaisiin kyseisillä tavoitteilla, Ranskan lainsäädännössä asetetaan perilliselle suhteeton taakka, kun siinä määritetään notaarin korvaus koko jäämistöomaisuuteen nähden, mukaan lukien ulkomailla sijaitseva omaisuus. (
41
)
72.
Ranskan hallitus käyttää komission kanssa samaa sanamuotoa (
42
) vedotessaan notaarin toiminnan yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin ja väittää, että notaarin korvausten laskeminen säännellyn hinnaston avulla estää ”hintakilpailun – – palvelujen laadun kustannuksella”. (
43
)
73.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus voidaan hyväksyä ainoastaan, jos se voidaan oikeuttaa yleistä etua koskevilla pakottavilla syillä, jos sillä voidaan taata johdonmukaisesti ja järjestelmällisesti kyseessä olevan tavoitteen toteutuminen ja jos sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi. (
44
)
74.
Useiden sellaisten jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien kanteiden osalta, joita komissio on nostanut sellaisia jäsenvaltioita vastaan, joissa asetettiin notaarin ammatin harjoittamiselle kansalaisuutta koskeva vaatimus, unionin tuomioistuin totesi kyseisen vaatimuksen olevan EY 43 artiklan (sijoittautumisvapaus) vastainen. Se katsoi näin huomautettuaan, että ”se, että notaarin toiminnoilla pyritään yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin, jotka liittyvät muun muassa yksityisten oikeussubjektien välillä laadittujen asiakirjojen laillisuuden ja oikeusvarmuuden takaamiseen, on kuitenkin yleiseen etuun liittyvä pakottava syy, jolla voidaan perustella sellaiset EY 43 artiklan mahdolliset rajoitukset, jotka perustuvat notaarin toiminnalle ominaisiin erityispiirteisiin – – kunhan kyseiset rajoitukset mahdollistavat mainittujen tavoitteiden saavuttamisen ja ovat sitä varten tarpeellisia”. (
45
)
75.
Notaarin toiminnalla on kiistämättä oikeussuhteissa tärkeä tehtävä eli ”yksityisten oikeussubjektien välillä laadittujen asiakirjojen laillisuuden ja oikeusvarmuuden takaaminen”. Kukaan oikeudenkäynnin asianosaisista ei ole esittänyt tästä epäilyjä.
76.
Ranskan hallitus väittää, ettei Ranskassa toimivien notaarien palvelujen käyttäminen perintöveroilmoituksen laatimisessa ole lakisääteinen velvollisuus, mutta vetoaa kuitenkin siihen, että notaarille kyseiseen menettelyyn osallistumisesta maksettavalla korvauksella pyritään yleisen edun mukaiseen tavoitteiseen, joka oikeuttaa rajoittamaan pääomien vapaata liikkuvuutta.
77.
Tämä väite ei vakuuta minua: jos notaarin palvelujen käyttö perintöasian käsittelyssä ei ole Ranskassa lakisääteinen vaatimus, en ymmärrä, miten tällaista menettelyä hoitavan notaarin korvaus voitaisiin yhdistää yleiseen etuun liittyvään pakottavaan syyhyn.
78.
Jos – kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin väittää – notaarin käyttäminen perintöveroilmoituksen laatimisessa olisi välttämätöntä joko tosiasiallisesti tai lailla säädetyn velvoitteen vuoksi, yleistä etua koskevat pakottavat syyt olisi mahdollista arvioida; tällöin kyseisen toimen olisi oltava pakollinen laillisuuden ja oikeusvarmuuden takaamiseksi.
79.
Tässä viimeksi mainitussakin tapauksessa yleistä etua koskeviin pakottaviin syihin liittyvää perustelua sovellettaisiin notaarille säännellyn hinnaston mukaisesti maksettaviin korvauksiin, mutta ei minkä tahansa osuuden sisällyttämiseksi niihin. Katson näin ollen, että rajat ylittävän perintöasian perillisiä ei voida tällä perusteella velvoittaa maksamaan muussa kuin perintöasiaa käsittelevässä valtiossa notaarin korvauksia, joiden laskentaperusteena on käytetty sellaisen jäämistön bruttovarallisuutta, johon kuuluu toisessa valtiossa sijaitsevaa omaisuutta, nyt käsiteltävän asian kaltaisissa olosuhteissa.
80.
Totean lopuksi olevani komission kanssa samaa mieltä siitä, että arvioitaessa yleistä etua koskevan pakottavan syyn olemassaoloa Ranskan lainsäädännössä ylitetään se, mikä on tarpeen lainsäädännön tavoitteen saavuttamiseksi, koska siinä asetetaan perilliselle kohtuuton rasite määrittämällä notaarin korvaus koko jäämistöomaisuuteen nähden, mukaan lukien ulkomailla sijaitseva omaisuus.
V Ratkaisuehdotus
81.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa tribunal judiciaire de Paris’lle seuraavasti:
SEUT 63 artiklan 1 kohtaa ja SEUT 65 artiklan 1 kohdan a ja b alakohtaa
on tulkittava siten, että
–
Jäsenvaltion A, jossa perintöasiaa ei käsitellä, säännös tai käytäntö, jonka nojalla – kun jäämistöön kuuluu kahdessa jäsenvaltiossa sijaitsevaa omaisuutta – jäsenvaltiossa A toimivan notaarin palvelujen pakollisesta käytöstä perintöveroilmoituksen laatimisessa maksetaan säännellyn hinnaston mukainen korvaus siten, että notaarin korvauksen laskentaperusteena käytetään jäämistön bruttovarallisuutta, johon kuuluu toisessa jäsenvaltiossa B sijaitsevaa omaisuutta, eikä jäsenvaltion B notaarille vastaavasta toiminnosta maksettua korvausta, joka on myös laskettu jäämistön kokonaisbruttovarallisuuden perusteella, oteta huomioon, on SEUT 63 artiklan 1 kohdassa kielletty rajoitus, joka koskee pääomanliikkeitä jäsenvaltioiden välillä.
–
Edellä mainittuun rajoitukseen, joka koskee pääomanliikkeitä jäsenvaltioiden välillä, ei voida soveltaa SEUT 65 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa määrättyjä poikkeuksia, joiden nojalla jäsenvaltiot voivat soveltaa verolainsäädäntönsä asiaa koskevia säännöksiä ja toteuttaa kaikki toimenpiteet, jotka ovat välttämättömiä, jotta estetään verotusta koskevien jäsenvaltioiden lakien rikkominen, taikka säätää pääomanliikkeitä koskevista ilmoitusmenettelyistä hallinnollisten tietojen tai tilastotietojen saamiseksi.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: espanja.
(
2
)	Ks. viimeaikaisesta oikeuskäytännöstä mm. tuomio 12.10.2023, BA (Perintö – Sosiaalinen asuntopolitiikka unionissa) (C‑670/21, EU:C:2023:763); tuomio 21.12.2021, Finanzamt V (Perintö – Osittainen verovähennys ja lakiosien vähentäminen) (C‑394/20, EU:C:2021:1044) ja tuomio 22.11.2018, Huijbrechts (C‑679/17, EU:C:2018:940).
(
3
)	Perustamissopimuksen 67 artiklan täytäntöönpanosta 24.6.1988 annettu neuvoston direktiivi (EYVL 1988, L 178, s. 5).
(
4
)	Käytän tässä ratkaisuehdotuksessa erotuksetta ilmaisuja ”jäämistön bruttovarallisuus” tai ”kuolinpesän bruttovarallisuus”.
(
5
)	Ranskan ja Belgian välinen verosopimus kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi ja tiettyjen muiden perintöverotuksen ja rekisteröintioikeuksien alaan kuuluvien kysymysten säätelemiseksi (Convention fiscale entre la France et la Belgique tendant à éviter les doubles impositions et à régler certaines autres questions en matière d’impôts sur les successions et de droits d’enregistremen), allekirjoitettu 20.1.1959.
(
6
)	Kantajan mukaan Belgiassa toimiva notaari on alueellisesti toimivaltainen käsittelemään perintöasian, koska perittävän vakituinen asuinpaikka oli Belgiassa.
(
7
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 25 ja 26 kohta.
(
8
)	Ranskan hallituksen kirjallisten huomautusten 23–33 kohta.
(
9
)	Asiakirjaan, jonka otsikko on ”Comment remplir une déclaration de succession?” (”Miten perintöveroilmoitus täytetään?”) ja joka sisältää ohjeita ja linkkejä erilaisiin kaavakkeisiin, voi tutustua osoitteessa https://www.impots.gouv.fr/sites/default/files/formulaires/2705-sd/2023/2705-sd_4288.pdf. Kyseisessä asiakirjassa vastataan kysymykseen notaarin käytön pakollisuudesta seuraavasti: ”Faire appel à un notaire n’est pas obligatoire mais peut être utile pour les opérations les plus complexes – – Si vous chargez un notaire de remplir votre déclaration de succession, il devient votre mandataire mais vous restez toujours responsable vis-à-vis de l’administration” (”Notaarin käyttö ei ole pakollista, mutta se voi olla järkevää kaikkein monimutkaisimmissa toimissa – – Jos perintöveroilmoituksen laatiminen annetaan toimeksi notaarille, hänestä tulee toimeksiantajan edustaja, mutta toimeksiantaja on edelleen vastuullinen viranomaisiin nähden”) (kursivointi alkuperäisessä tekstissä).
(
10
)	Ennakkoratkaisupyynnön 31 ja 53 kohta.
(
11
)	Kirjelmä, joka on päivätty 20.12.2024.
(
12
)	Se viittaa sivustoihin osoitteissa https://www.impots.gouv.fr/particulier/declarer-une-succesion ja https://www.service-public.fr/particuliers/vosdroits/F80.
(
13
)	Tuomio 11.5.2023, Bezirkshauptmannschaft Lilienfeld (C‑155/22, EU:C:2023:394, 49 kohta).
(
14
)	Tuomio 2.4.2020, Coty Germany (C‑567/18, EU:C:2020:267, 21 kohta).
(
15
)	Tuomio 12.2.2009, Block (C‑67/08, EU:C:2009:92), jonka 19 kohdassa viitataan 23.2.2006 annettuun tuomioon van Hilten-van der Heijden (C‑513/03, EU:C:2006:131, 39 kohta) ja 17.1.2008 annettuun tuomioon Jäger (C‑256/06, EU:C:2008:20, 24 kohta; jäljempänä tuomio Jäger).
(
16
)	Tuomio 23.2.2006, van Hilten-van der Heijden (C‑513/03, EU:C:2006:131, 40 ja 42 kohta); tuomio Jäger, 25 kohta; tuomio 12.2.2009, Block (C‑67/08, EU:C:2009:92, 20 kohta) ja tuomio 30.6.2016, Feilen (C‑123/15, EU:C:2016:496, 16 kohta).
(
17
)	Nyt käsiteltävässä asiassa on kyse jäsenvaltiosta, jossa perintöasia pantiin vireille (Belgia), ja toisesta jäsenvaltiosta (Ranska), jonka lainsäädäntöä tarkastellaan. Tässä ratkaisuehdotuksessa tarkastellaan luonnollisesti vain ennakkoratkaisupyynnössä esitettyjä tosiseikkoja.
(
18
)	Ennakkoratkaisupyynnössä ei mainittu, että kyseessä olevaa toimenpidettä voitaisiin pitää yhtenä niistä ”vapaata liikkuvuutta [haittaavista esteistä] niiden henkilöiden osalta, joille aiheutuu tällä hetkellä vaikeuksia, kun he valvovat oikeuksiaan perintöasiassa, jolla on rajat ylittäviä vaikutuksia”, joihin viitataan toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 (EUVL 2012, L 201, s. 107) johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa.
(
19
)	Tuomio 2.3.2023, PrivatBank ym. (C‑78/21, EU:C:2023:137, 48 kohta).
(
20
)	Tuomio 6.10.2021, ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, 65 kohta). SEUT 63 artiklan 1 kohdassa ei kielletä toimenpiteitä, joiden rajoittavat vaikutukset ovat liian sattumanvaraisia ja välillisiä, kuten 7.9.2023 annetun tuomion Finanzamt G (Kehitysapuhankkeet) (C‑15/22, EU:C:2023:636) 50 kohdassa todetaan.
(
21
)	Tuomio 18.1.2024, JD (Asuinpaikkaedellytys) (C‑562/22, EU:C:2024:55, 34 kohta); tuomio 20.6.2024, Faurécia (C‑420/23, EU:C:2024:534, 21 kohta) ja tuomio 19.12.2024, Credit Suisse Securities (Europe) (C‑601/23, EU:C:2024:1048, 30 kohta).
(
22
)	Tuomio 11.12.2003, Barbier (C‑364/01, EU:C:2003:665, 62 kohta); tuomio Jäger, 30 kohta tai tuomio 11.9.2008, Arens-Sikken (C‑43/07, EU:C:2008:490, 36 kohta). Kielto ei koske vain sääntöjä, jotka vähentävät halukkuutta hankkia tai säilyttää omaisuutta tietyssä jäsenvaltiossa: ks. esim. tuomio 31.3.2011, Schröder (C‑450/09, EU:C:2011:198, 32 kohta) ja tuomio 24.2.2015, Grünewald (C‑559/13, EU:C:2015:109, 20 kohta), jotka koskevat muussa kuin omaisuuden sijaintijäsenvaltiossa asuvien henkilöiden nimeämistä ennakkoperinnön saajiksi.
(
23
)	Tuomio Jäger, 31 kohta; tuomio 3.9.2014, komissio v. Espanja (C‑127/12, EU:C:2014:2130, 57 kohta) ja tuomio 30.6.2016, Feilen (C‑123/15, EU:C:2016:496, 19 kohta).
(
24
)	Ennakkoratkaisupyynnön 62 kohta, Ranskan hallituksen kirjallisten huomautusten 61 kohta ja komission kirjallisten huomautusten 51 kohta.
(
25
)	Siten myös säännös, jossa säädetään yhtiön nimennäisosakkeiden perintöverotusta varten suoritettavan arvonmäärityksen vanhentumisajoista, on rajoitus, koska ”[perilliset] ovat pidemmän ajan epävarmassa tilanteessa jälkiverotuksen kohteeksi joutumisen suhteen”: tuomio 15.9.2011, Halley (C‑132/10, EU:C:2011:586, 24 kohta). Muiden kuin perintöasioiden alalla ks. esim. tuomio 16.3.1999, Trummer ja Mayer (C‑222/97, EU:C:1999:143); tuomio 5.3.2002, Reisch ym. (C‑515/99, C‑519/99–C‑524/99 ja C‑526/99–C‑540/99, EU:C:2002:135) ja tuomio 6.3.2018, SEGRO ja Horváth (C‑52/16 ja C‑113/16, EU:C:2018:157).
(
26
)	En kiistä sitä, että – kuten Ranskan hallitus toteaa (sen kirjallisten huomautusten 113 kohta) – perintöveroilmoituksen laatiminen perinnöstä, johon kuuluu mitä tahansa ulkomailla sijaitsevaa omaisuutta, voi merkitä suurempia aineellisia ongelmia kuin yhteen jäsenvaltioon rajoittuvan perinnön tapauksessa, ja aiheuttaa käännöskulujen kaltaisia lisäkustannuksia. Näiden mahdollisten kustannusten siirtäminen asiakkaan maksettaviksi on kuitenkin eri asia kuin virallisen säännellyn hinnaston, joka ei liity kyseisen kaltaisiin kustannuksiin, systemaattinen soveltaminen mainitun hinnaston piiriin kuuluvien notaarin korvauksien laskemiseen.
(
27
)	Kuten jo totesin, tällaiset toimenpiteet eivät ole kiellettyjä, jos niiden vaikutus on liian sattumanvarainen ja välillinen. Ne eivät ole kiellettyjä myöskään silloin, kun ne ovat perusteltuja unionin oikeuden nojalla.
(
28
)	Siinä on lueteltava koko omaisuus, myös se, josta ei makseta veroa Ranskassa kaksinkertaista verotusta koskevan sopimuksen nojalla. On muistutettava, että joidenkin tällaisten sopimusten mukaan sopimuspuolina olevat valtiot voivat käyttää veron laskentaperusteena koko jäämistöomaisuuden perusteella määritettyä keskiarvoa.
(
29
)	Notaari perii korvauksen lakisääteisen virallisen hinnaston mukaisesti riippumatta siitä, onko hänen palvelujensa käyttö pakollista vai ei. Jos se ei ole pakollista, perillinen pystyy välttämään kahteen kertaan maksettavat kulut.
(
30
)	Tuomio Jäger, 30 kohta.
(
31
)	Tuomio Jäger, 31 kohta.
(
32
)	Tarkkaan ottaen ei voida väittää, että säännellyn hinnaston mukaiset laskentaperiaatteet, joita sovelletaan notaarin palveluista maksettavien korvausten määrittämiseen, vaikuttaisivat verotusvallan käyttöön.
(
33
)	Tuomio 26.5.2016, NN (L) International (C‑48/15, EU:C:2016:356, 47 kohta) ja tuomio 22.9.2022, Admiral Gaming Network ym. (C‑475/20–C‑482/20, EU:C:2022:714, 43 kohta). Ranskan hallitus vetoaa tähän argumenttiin (sen kirjallisten huomautusten 88 kohta ja sitä seuraavat kohdat), joka ei kuitenkaan vastaa sen omien huomautusten sisältöä, sillä se kiistää niissä jyrkästi nyt tarkasteltavana olevan säännöksen olevan verosäännös.
(
34
)	Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epäilyt rajoittuvat jäsenvaltioiden säännöksiin ja toimenpiteisiin, joille on asetettu kummassakin kysymyksessä tarkoitetut tavoitteet.
(
35
)	Tuomio 7.11.2024, XX (Sijoitussidonnaiset sopimukset) (C‑782/22, EU:C:2024:932, 43 kohta); tuomio 19.12.2024, Credit Suisse Securities (Europe) (C‑601/23, EU:C:2024:1048, 51 kohta), luettuna yhdessä SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohdan kanssa, ja saman säännöksen b alakohdan osalta tuomio 6.3.2018, SEGRO ja Horváth (C‑52/16 ja C‑113/16, EU:C:2018:157, 95 ja 96 kohta) ja tuomio 21.5.2019, komissio v. Unkari (Maatalousmaan käyttö- ja tuotto-oikeudet) (C‑235/17, EU:C:2019:432, 103 kohta).
(
36
)	Tuomio 2.3.2023, PrivatBank ym. (C‑78/21, EU:C:2023:137, 60 kohta), jossa viitataan 7.6.2012 annettuun tuomioon VBV – Vorsorgekasse (C‑39/11, EU:C:2012:327, 30 kohta).
(
37
)	Komission kirjallisten huomautusten 58 kohta.
(
38
)	Attal et Associés toistaa kirjallisten huomautustensa viimeisessä kohdassa 24.5.2011 annetusta tuomiosta komissio v. Ranska (C‑50/08, EU:C:2011:335; jäljempänä tuomio komissio v. Ranska) erään kohdan, joka koskee notaarin toimintojen yleisen edun mukaisia tavoitteita, mutta siinä ei käsitellä tätä perustetta.
(
39
)	Se vetoaa tuomioon komissio v. Ranska, 87 kohta.
(
40
)	Komission kirjallisten huomautusten 38 ja 39 kohta.
(
41
)	Komission kirjallisten huomautusten 45 kohta.
(
42
)	Ranskan hallituksen kirjallisten huomautusten 98–101 kohta, jossa viitataan tuomioon komissio v. Ranska.
(
43
)	Ranskan hallituksen kirjallisten huomautusten 102–107 kohta.
(
44
)	Tuomio 12.10.2023, BA (Perintö – Sosiaalinen asuntopolitiikka unionissa) (C‑670/21, EU:C:2023:763, 67 kohta) ja tuomio 29.7.2024, Keva ym. (C‑39/23, EU:C:2024:648, 64 kohta).
(
45
)	Tuomio 24.5.2011, komissio v. Belgia (C‑47/08, EU:C:2011:334, 97 kohta); tuomio komissio v. Ranska, 87 kohta); tuomio komissio v. Luxemburg (C‑51/08, EU:C:2011:336, 97 kohta); tuomio komissio v. Itävalta (C‑53/08, EU:C:2011:338, 96 kohta); tuomio komissio v. Saksa (C‑54/08, EU:C:2011:339, 98 kohta) ja tuomio komissio v. Kreikka (C‑61/08, EU:C:2011:340, 89 kohta). Näissä tuomioissa unionin tuomioistuin mainitsi esimerkkinä notaarin toiminnan erityispiirteistä näiden palkkausta koskevan järjestelmän.