62023CJ0166
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
6 päivänä kesäkuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Ympäristö – Direktiivi 2003/87/EY – Liitteessä I oleva 5 kohta – Ilman pilaantuminen – Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä – Yksiköiden, joissa poltetaan ongelmajätteitä tai yhdyskuntajätteitä, jääminen järjestelmän ulkopuolelle – Polttamisen tarkoituksen merkityksellisyys
Asiassa C‑166/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Svea hovrätt, Mark- och miljööverdomstolen (Svean hovioikeus, ylempi maa- ja ympäristötuomioistuin, Ruotsi) on esittänyt 15.3.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 17.3.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Naturvårdsverket
vastaan
Nouryon Functional Chemicals AB,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja O. Spineanu-Matei sekä tuomarit J.-C. Bonichot (esittelevä tuomari) ja S. Rodin,
julkisasiamies: T. Ćapeta,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Puolan hallitus, asiamiehenään B. Majczyna,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään P. Carlin, B. De Meester ja G. Wils,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta unionissa ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY (EUVL 2003, L 275, s. 32), sellaisena kuin se on muutettuna 14.3.2018 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2018/410 (EUVL 2018, L 76, s. 3; jäljempänä direktiivi 2003/87), liitteessä I olevan 5 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Naturvårdsverket (ympäristönsuojeluvirasto, Ruotsi, jäljempänä ympäristönsuojeluvirasto) ja ruotsalainen yhtiö Nouryon Functional Chemicals AB (jäljempänä Nouryon) ja jossa on kyse ympäristönsuojeluviraston päätöksestä, jolla Nouryon velvoitettiin täydentämään kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailusuunnitelmaansa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2003/87
3
Direktiivin 2003/87 johdanto-osan 25 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”Politiikkoja ja toimenpiteitä olisi toteutettava jäsenvaltioiden ja yhteisön tasolla kaikilla talouden aloilla Euroopan unionissa eikä ainoastaan teollisuuden ja energian aloilla, jotta saadaan aikaan huomattavia vähennyksiä päästöissä. – –”
4
Direktiivin 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Kohde”, säädetään seuraavaa:
”Tällä direktiivillä perustetaan kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä unionissa (jäljempänä ’EU:n päästökauppajärjestelmä’) kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi sekä kustannustehokkaasti että taloudellisesti.”
5
Direktiivin 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan liitteessä I luetelluista toiminnoista aiheutuviin päästöihin ja liitteessä II lueteltuihin kasvihuonekaasuihin.
2.   Tätä direktiiviä sovelletaan rajoittamatta [ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24.9.1996 annetusta neuvoston direktiivistä 96/61/EY (EYVL 1996, L 257, s. 26)] johtuvien vaatimusten soveltamista.
– –”
6
Direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdassa annetun määritelmän mukaan ”laitoksella” tarkoitetaan ”kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa liitteessä I mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti yhteydessä laitoksella suoritettuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen”.
7
Direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 päivästä tammikuuta 2005 mikään laitos ei harjoita liitteessä I lueteltua toimintaa, josta aiheutuu tähän toimintaan erityisesti liittyviä päästöjä, paitsi jos sen toiminnanharjoittajalla on toimivaltaisen viranomaisen 5 ja 6 artiklan mukaisesti myöntämä lupa tai jos laitos on jätetty EU:n päästökauppajärjestelmän ulkopuolelle 27 artiklan nojalla. Tätä sovelletaan myös 24 artiklan nojalla sisällytettyihin laitoksiin.”
8
Direktiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Toimivaltainen viranomainen myöntää luvan päästää kasvihuonekaasuja koko laitoksesta tai sen osasta, jos sille on osoitettu, että toiminnanharjoittaja pystyy tarkkailemaan päästöjä ja raportoimaan niistä.
Kasvihuonekaasujen päästölupa voi koskea saman toiminnanharjoittajan samassa sijaintipaikassa olevaa yhtä tai useampaa laitosta.
2.   Kasvihuonekaasujen päästölupien on sisällettävä seuraavat tiedot:
a)
toiminnanharjoittajan nimi ja osoite;
b)
kuvaus laitoksen toiminnoista ja päästöistä;
c)
14 artiklassa tarkoitettujen säädösten mukaiset vaatimukset täyttävä seurantasuunnitelma. Jäsenvaltiot voivat sallia, että toiminnanharjoittajat päivittävät seurantasuunnitelmia lupaa muuttamatta. Toiminnanharjoittajien on toimitettava päivitetyt seurantasuunnitelmat toimivaltaiselle viranomaiselle hyväksyttäviksi;
d)
päästöraportointia koskevat vaatimukset; ja
e)
velvoite palauttaa kunakin kalenterivuonna aiheutuneita, 15 artiklan mukaisesti todennettuja laitoksen kokonaispäästöjä vastaava määrä päästöoikeuksia, jotka ovat muita kuin II luvun mukaisesti myönnettyjä päästöoikeuksia, neljän kuukauden kuluessa kyseisen vuoden lopusta.”
9
Direktiivin 14 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   [Euroopan komissio] antaa täytäntöönpanosäädöksiä yksityiskohtaisista järjestelyistä, jotka koskevat päästöjen – – tarkkailua ja raportointia – –; [nämä täytäntöönpanosäännökset perustuvat] liitteessä IV vahvistettuihin tarkkailua ja raportointia koskeviin periaatteisiin ja tämän artiklan 2 kohdassa vahvistettuihin vaatimuksiin. – –
– –
3.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kukin laitoksen toiminnanharjoittaja – – tarkkailee laitoksen päästöjä ja raportoi niistä kunakin kalenterivuonna – – toimivaltaiselle viranomaiselle 1 kohdassa tarkoitettujen säädösten mukaisesti kyseisen vuoden päätyttyä.
– –”
10
Direktiivin 2003/87 liitteessä I olevassa 5 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Jos minkä tahansa tässä liitteessä olevan toiminnon kapasiteettina ilmaistun kynnysarvon todetaan ylittyvän jossakin laitoksessa, kasvihuonekaasujen päästölupaan sisällytetään kaikki yksiköt, joissa poltetaan polttoaineita, paitsi ne yksiköt, joissa poltetaan ongelmajätteitä ja yhdyskuntajätteitä.”
11
Direktiivin 2003/87 liite I sisältää myös taulukon niiden toimintojen luokista, joihin kyseistä direktiiviä sovelletaan. Näihin kuuluvat muun muassa ensimmäinen ja kahdeskymmeneskolmas toiminto:
”Polttoaineiden poltto laitoksissa, joiden nimellinen kokonaislämpöteho on yli 20 MW (lukuun ottamatta ongelmajätteen ja yhdyskuntajätteen polttolaitoksia – –
Suurissa erissä tuotettavien orgaanisen kemian kemikaalien tuotanto, jossa käytetään krakkausta, reformointia, osittaista tai täydellistä hapetusta tai vastaavia menetelmiä ja jonka tuotantokapasiteetti ylittää 100 tonnia päivässä”.
Täytäntöönpanoasetus (EU) 2018/2066
12
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2003/87/EY tarkoitetusta kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailusta ja raportoinnista sekä komission asetuksen (EU) N:o 601/2012 muuttamisesta 19.12.2018 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2018/2066 (EUVL 2018, L 334, s. 1) 5 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tarkkailun ja raportoinnin on oltava täydellistä ja katettava kaikki prosessipäästöt ja poltosta aiheutuvat päästöt kaikista päästölähteistä ja lähdevirroista, jotka liittyvät direktiivin 2003/87/EY liitteessä I lueteltuihin toimintoihin ja muihin merkityksellisiin toimintoihin, jotka otetaan huomioon mainitun direktiivin 24 artiklan mukaisesti, sekä kaikkien kyseisiin toimintoihin liittyvien kasvihuonekaasujen päästöt välttäen kuitenkin kaksinkertaista laskentaa.”
13
Asetuksen 11 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Kunkin toiminnanharjoittajan tai ilma-aluksen käyttäjän on tarkkailtava kasvihuonekaasupäästöjä toimivaltaisen viranomaisen 12 artiklan mukaisesti hyväksymän tarkkailusuunnitelman perusteella ottaen huomioon sen laitoksen tai ilmailutoiminnon luonne ja toiminta, johon sitä sovelletaan.”
14
Asetuksen 14 artiklan 2 kohdan e alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Toiminnanharjoittajan tai ilma-aluksen käyttäjän on muutettava tarkkailusuunnitelmaa vähintään seuraavissa tilanteissa: – –
e)
tarkkailusuunnitelma on ristiriidassa tämän asetuksen vaatimusten kanssa ja toimivaltainen viranomainen pyytää toiminnanharjoittajaa – – muuttamaan sitä”.
Direktiivi 96/61
15
Direktiivin 96/61 johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”ympäristön pilaantumisen vähentämiseen tähtäävien yhtenäistettyjen toimenpiteiden tavoitteena on ilmaan, veteen ja maaperään kohdistuvien päästöjen ehkäiseminen kaikkialla, missä tämä voidaan toteuttaa, jätehallinto mukaan lukien, ja jos se osoittautuu mahdottomaksi, päästöjen supistaminen mahdollisimman vähäisiksi, kokonaisuudessaan korkeatasoisen ympäristönsuojelun saavuttamiseksi”.
16
Direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta toimivaltaiset viranomaiset voivat varmistua siitä, että laitosta käytetään siten, että
– –
c)
jätteiden syntymistä vältetään kaatopaikoista 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun direktiivin 75/442/ETY [(EYVL 1975, L 194, s. 39)] mukaisesti; jos jätteitä syntyy, ne käytetään hyödyksi tai, jos uudelleenkäyttö on teknisesti ja taloudellisesti mahdotonta, ne hävitetään siten, että niillä ei ole ympäristövaikutuksia tai vaikutus on mahdollisimman vähäistä;
– –”
Ruotsin oikeus
17
Tietyistä kasvihuonekaasupäästöistä annetun asetuksen (2020:1180) (förordningen (2020:1180) om vissa utsläpp av växthusgaser, jäljempänä Ruotsin asetus) 3 luvun 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Kasvihuonekaasujen päästäminen ilman lupaa laitoksista, joissa harjoitetaan liitteessä lueteltuja toimintoja, on kiellettyä.”
18
Ruotsin asetuksen 3 luvun 5 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Toiminnanharjoittajan, joka haluaa hakea kasvihuonekaasujen päästölupaa, on jätettävä hakemus [ympäristövirastolle].
Hakemukseen on sisällyttävä – –
3. tarkkailusuunnitelma.”
19
Ruotsin asetuksen liitteessä olevassa ohjeessa nro 4 todetaan seuraavaa:
”Jos laitos ylittää jonkin jakson ’Toimintojen kuvaus’ 1–28 kohdassa kuvatun toiminnon kapasiteettina ilmaistun kynnysarvon, kasvihuonekaasujen päästölupaan sisällytetään kaikki yksiköt, joissa poltetaan polttoaineita. Tämä ei kuitenkaan koske yksiköitä, joissa poltetaan ongelmajätteitä tai yhdyskuntajätteitä, jotka jäävät toimintojen kuvauksen ulkopuolelle.”
20
Tietyistä kasvihuonekaasupäästöistä annetun lain (2020:1173) (lagen (2020:1173) om vissa utsläpp av växthusgaser, jäljempänä Ruotsin laki) 6 §:ssä määritellään tarkkailusuunnitelmalla tarkoitettavan ”tarkkailusta ja raportoinnista annetun asetuksen 12 artiklassa tarkoitettua kirjallista selvitystä”. Saman säännöksen mukaan ”tarkkailusta ja raportoinnista annetulla asetuksella” tarkoitetaan täytäntöönpanoasetusta 2018/2066.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
21
Stenungsundissa (Ruotsi) sijaitseva Nouryon valmistaa suurissa erissä tuotettavia orgaanisen kemian kemikaaleja. Tuotantomäärä on yli 100 tonnia päivässä.
22
Toimintaa harjoitetaan ympäristölain (miljöbalken) nojalla vuonna 2004 myönnetyllä luvalla. Tuotantoprosessissa syntyy ongelmajätettä prosessijätevetenä.
23
Luvan väliaikaisen määräyksen mukaan yrityksen on käsiteltävä tällainen vesi polttouunissa tai annettava se muun luvan saaneen ongelmajätteiden käsittelylaitoksen huolehdittavaksi. Nouryon on päättänyt käsitellä prosessijätevedet polttouunissa Stenungsundin laitoksella. Laitos on suunniteltu siten, että saastunut vesi johdetaan laitoksen siitä osasta, jossa kemikaalituotanto tapahtuu, suoraan polttouuniin.
24
Polttouunia käytetään lähes yksinomaan prosessijäteveden – yhteensä noin 40000 tonnia vuodessa – polttamiseen. Veden energiasisältö on vähäinen, joten polttaminen tapahtuu syöttämällä polttokaasua. Polttamisesta saatava energia palautetaan laitokseen höyrynä ja käytetään tuotantoprosessissa. Suurin osa tuotannossa käytettävästä energiasta saadaan kuitenkin kattilalaitoksesta. Vuonna 2017 polttouuniin syötettiin 4289 tonnia polttokaasua, joka vastaa 245 terajoulen energiamäärää, ja 182 terajoulea palautettiin laitokseen. Kattilalaitoksessa samana vuonna poltetusta polttokaasusta (n. 14069 tonnia) saatiin noin 726 terajoulea energiaa. Polttolaitoksen vuosittaiset hiilidioksidipäästöt ilmakehään ovat Nouryonin mukaan noin 11500 tonnia ja ympäristöviraston mukaan noin 17000 tonnia.
25
Laitoksella on lisäksi erityinen lupa päästää kasvihuonekaasuja päästökauppajärjestelmän puitteissa.
26
Ympäristövirasto havaitsi, että ongelmajätteiden polttouunia ei mainita Stenungsundin laitoksen tarkkailusuunnitelmassa ja että siitä peräisin olevia kasvihuonekaasupäästöjä ei siten ole sisällytetty kyseisen laitoksen kokonaispäästöihin.
27
Niinpä ympäristövirasto määräsi Nouryonin toimittamaan täydentävän tarkkailusuunnitelman, jossa polttouuni on mukana. Se katsoi, että luvan on koskettava kaikkia laitokseen erottamattomasti kuuluvia yksiköitä.
28
Nouryon nosti ympäristöviraston asettamasta velvoitteesta kanteen Nacka tingsrätt – Mark- och miljödomstolenissa (Nackan maa- ja ympäristötuomioistuin, Ruotsi) ja väitti, että direktiivin 2003/87 liitteessä I olevan 5 kohdan mukaan ongelmajätteiden polttolaitosta ei sisällytetä päästökauppajärjestelmään riippumatta siitä, onko se integroitua päästökauppajärjestelmään kuuluvaan laitokseen vai ei. Kyseinen tuomioistuin hyväksyi nämä väitteet ja kumosi ympäristöviraston asettaman velvoitteen.
29
Ympäristövirasto valitti mainitun tuomioistuimen tuomiosta Svea hovrätt, Mark- och miljööverdomstoleniin (Svean hovioikeus, ylempi maa- ja ympäristötuomioistuin, Ruotsi). Viimeksi mainittu tuomioistuin pohtii, kuuluuko kyseessä oleva polttouuni direktiivin 2003/87 liitteessä I olevassa 5 kohdassa tarkoitetun poikkeuksen piiriin.
30
Tässä tilanteessa Svea hovrätt, Mark- och miljöverdomstolen on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Sovelletaanko [direktiivin 2003/87] liitteessä I olevassa 5 kohdassa olevaa ongelmajätteiden polttoyksiköitä koskevaa poikkeusta – jonka mukaan kaikki yksiköt, joissa poltetaan polttoaineita, on sisällytettävä kasvihuonekaasujen päästölupaan, paitsi ne yksiköt, joissa poltetaan ongelmajätteitä – kaikkiin yksiköihin, joissa poltetaan ongelmajätteitä, vai edellyttääkö poikkeuksen soveltaminen hyväksyttävää perustetta? Jos tällaista perustetta edellytetään, onko yksikön tarkoitus ratkaiseva poikkeuksen soveltamisen kannalta, vai voivatko myös muut seikat olla merkityksellisiä?
2)
Jos yksikön tarkoituksella on ratkaiseva merkitys arvioinnissa, sovelletaanko poikkeusta kuitenkin yksikköön, jossa poltetaan ongelmajätteitä mutta jonka pääasiallinen tarkoitus on muu kuin tällainen polttaminen?
3)
Jos poikkeusta sovelletaan vain yksikköön, jonka pääasiallinen tarkoitus on ongelmajätteiden polttaminen, millä kriteereillä tarkoitusta on arvioitava?
4)
Jos arvioinnissa on ratkaisevaa, onko yksikön katsottava olevan erottamaton osa [direktiivin 2003/87] nojalla luvanvaraisen laitoksen toimintaa – esimerkiksi komission ohjeiden 3.3.3 kohdassa esitetyllä tavalla –, mitä vaatimuksia on asetettava, jotta yksikköä voidaan pitää erottamattomana osana laitosta? Voidaanko esimerkiksi edellyttää, että tuotanto on mahdotonta tai että se ei ole sallittua ilman kyseistä yksikköä (vrt. Euroopan komission ohjeet s. 14, alaviite 14), vai riittääkö, että yksikkö on teknisesti yhteydessä laitokseen ja vastaanottaa ongelmajätteitä vain sieltä?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
31
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, jotka on tutkittava yhdessä, pääasiallisesti, onko direktiivin 2003/87 liitteessä I olevaa 5 kohtaa tulkittava siten, että kaikki ongelmajätteiden ja yhdyskuntajätteiden polttoyksiköt, mukaan lukien yksiköt, jotka ovat osa kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa laitosta ja joiden ainoana tarkoituksena ei ole kyseisten jätteiden polttaminen, jäävät kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.
32
Aluksi on muistutettava, että direktiivillä 2003/87 otetaan käyttöön päästöoikeuksien kaupan järjestelmä, jolla pyritään ilmakehän kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen sellaiselle tasolle, että estetään ihmisen toiminnan vaaralliset vaikutukset ilmastolle, ja jonka perimmäinen tavoite on ympäristönsuojelu (tuomio 16.12.2021, Apollo Tyres (Hungary)C‑575/20, EU:C:2021:1024, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33
Direktiivin 2003/87 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että direktiiviä 2003/87 sovelletaan liitteessä I luetelluista toiminnoista aiheutuviin päästöihin ja liitteessä II lueteltuihin kasvihuonekaasuihin, joihin kuuluu muun muassa hiilidioksidi (tuomio 16.12.2021, Apollo Tyres (Hungary), C‑575/20, EU:C:2021:1024, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Direktiivin 2003/87 4 artiklan mukaan ”jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 päivästä tammikuuta 2005 mikään laitos ei harjoita liitteessä I lueteltua toimintaa, josta aiheutuu tähän toimintaan erityisesti liittyviä päästöjä, paitsi jos sen toiminnanharjoittajalla on toimivaltaisen viranomaisen 5 ja 6 artiklan mukaisesti myöntämä lupa tai jos laitos on jätetty EU:n päästökauppajärjestelmän ulkopuolelle 27 artiklan nojalla. – –”.
35
Direktiivin 3 artiklan e alakohdassa annetun määritelmän mukaan ”laitoksella” tarkoitetaan ”kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa liitteessä I mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti yhteydessä laitoksella suoritettuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen.”
36
Liitteessä I tarkoitettuihin toimintoihin kuuluu ”suurissa erissä tuotettavien orgaanisen kemian kemikaalien tuotanto, jossa käytetään krakkausta, reformointia, osittaista tai täydellistä hapetusta tai vastaavia menetelmiä ja jonka tuotantokapasiteetti ylittää 100 tonnia päivässä”.
37
Nouryonin laitos, jossa valmistetaan suurissa erissä tuotettavia orgaanisen kemian kemikaaleja, edellyttää tätä varten myönnettyä lupaa.
38
Laitokseen kuuluu polttouuni, joka on tarkoitettu prosessijätevesien polttamiseen. Laitteistosta aiheutuu siten hiilidioksidipäästöjä. Polttamisesta saatava energia palautetaan laitokseen höyrynä ja käytetään tuotantoprosessissa.
39
Koska polttouuni on teknisesti yhteydessä Stenungsundin laitoksessa harjoitettavaan toimintaan ja voi siten vaikuttaa päästöihin, se on siis direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdassa tarkoitetun laitoksen osa.
40
Pääasia koskee sitä, edellyttääkö kyseinen polttouuni laitoksen muun osan tavoin direktiivin 2003/87 nojalla myönnettyä lupaa vai eikö tämä ole tarpeen direktiivin liitteessä I olevassa 5 kohdassa mainitun poikkeuksen nojalla. Tästä syystä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että asian ratkaisu riippuu kyseisen säännöksen tulkinnasta.
41
Direktiivin 2003/87 liitteessä I olevassa 5 kohdassa todetaan, että ”jos minkä tahansa tässä liitteessä olevan toiminnon kapasiteettina ilmaistun kynnysarvon todetaan ylittyvän jossakin laitoksessa, kasvihuonekaasujen päästölupaan sisällytetään kaikki yksiköt, joissa poltetaan polttoaineita, paitsi ne yksiköt, joissa poltetaan ongelmajätteitä ja yhdyskuntajätteitä”.
42
Komission 18.3.2010 antamassaan asiakirjassa ”Guidance on Interpretation of Annex I of the EU ETS Directive” (”Ohjeita direktiivin [2003/87] liitteen I tulkintaan”) omaksuman tulkinnan mukaan direktiivin 2003/87 soveltamisalan ulkopuolelle jäämiseksi ei ole riittävää, että yksikössä poltetaan ongelmajätteitä tai yhdyskuntajätteitä. Komission mukaan edellytyksenä on lisäksi yhtäältä, että ongelmajätteiden tai yhdyskuntajätteiden polttoyksikkö ei ole osa laitosta, jonka toiminta mainitaan direktiivin liitteessä I, ja toisaalta, että tällaisten jätteiden polttamisen on yksikön keskeinen tarkoitus.
43
Tästä syystä komissio katsoo, että ongelmajätteiden polttoyksikkö, jonka tuottama lämpö otetaan talteen ja käytetään direktiivin 2003/87 liitteessä I olevan 5 kohdan soveltamisalaan kuuluvan laitoksen toiminnassa, ei jää kyseisen soveltamisalan ulkopuolelle.
44
Unionin tuomioistuimen tavallisesti käyttämät sanamuodon mukaisen, systemaattisen ja teleologisen tulkinnan menetelmät eivät kuitenkaan tue tällaista tulkintaa.
45
Ensimmäiseksi on todettava direktiivin 2003/87 liitteessä I olevan 5 kohdan sanamuodon mukaisesta tulkinnasta, että siinä tarkoitetaan nimenomaisesti tilannetta, jossa laitos, jolle haetaan kasvihuonekaasujen päästölupaa, käsittää useampia yksiköitä, joissa poltetaan polttoaineita, ja säädetään, että tällaisessa tilanteessa nämä yksiköt on sisällytettävä päästölupaan lukuun ottamatta yksiköitä, joissa poltetaan ongelmajätteitä tai yhdyskuntajätteitä.
46
Niinpä kyseisen 5 kohdan sanamuoto näyttää sulkevan pois sen, että ongelmajätteiden polttoyksikkö olisi sisällytettävä laitoksen tarkkailusuunnitelmaan sillä perusteella, että se on osa kyseistä laitosta.
47
Koska poikkeuksia on tulkittava suppeasti, mainitussa 5 kohdassa tarkoitettu poikkeus on lisäksi rajattava koskemaan ongelmajätteiden tai yhdyskuntajätteiden polttamiseen tosiasiallisesti tarkoitettuja yksiköitä, joissa siten poltetaan muita jätteitä vain vähäisessä määrin.
48
Direktiivin 2003/87 liitteessä I olevan 5 kohdan sanamuodosta ei sitä vastoin ilmene, että ongelmajätteiden tai yhdyskuntajätteiden polttoyksiköiden jättäminen kasvihuonekaasujen päästöluvan ulkopuolelle riippuisi siitä, missä tarkoituksessa tällaisia jätteitä poltetaan.
49
Toiseksi on todettava direktiivin 2003/87 liitteessä I olevan 5 kohdan systemaattisesta ja teleologisesta tulkinnasta, että niitä voidaan tässä tapauksessa tarkastella yhdessä.
50
Kuten muun muassa direktiivin 2003/87 johdanto-osan 25 perustelukappaleesta ilmenee, kyseisen direktiivin yleisenä tavoitteena on kasvihuonekaasujen vähentäminen ottamalla käyttöön kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien jakamista koskeva järjestelmä.
51
Direktiivin 2003/87 liitteessä I olevassa 5 kohdassa säädetyllä ongelmajätteiden ja yhdyskuntajätteiden polttolaitoksia koskevalla poikkeuksella ei kuitenkaan ensisijaisesti pyritä tähän tavoitteeseen. Sen sijaan sillä pyritään kyseisen direktiivin toissijaiseen tavoitteeseen, sillä unionin lainsäätäjä on katsonut, että päästöoikeuksien jakamista koskevan järjestelmän käyttöönoton ei pitäisi rajoittaa ongelmajätteiden ja yhdyskuntajätteiden hävittämistä polttamalla.
52
Tältä osin on mainittava, että direktiivillä 2003/87 muutetaan sen johdanto-osasta ilmenevällä tavalla direktiiviä 96/61. Direktiivin 2003/87 2 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että kyseistä direktiiviä sovelletaan rajoittamatta direktiivistä 96/61 johtuvien vaatimusten soveltamista. Direktiivin 96/61, jonka kohde on direktiivin 2003/87 kohdetta laajempi ja joka koskee ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämistä, 3 artiklan c alakohdassa säädetään nimenomaisesti jätteiden hyödyntämisestä tai hävittämisestä.
53
Direktiivin 96/61 johdanto-osan 8. perustelukappaleessa mainitaan myös, että ”ympäristön pilaantumisen vähentämiseen tähtäävien yhtenäistettyjen toimenpiteiden tavoitteena on ilmaan, veteen ja maaperään kohdistuvien päästöjen ehkäiseminen kaikkialla, missä tämä voidaan toteuttaa, jätehallinto mukaan lukien, ja jos se osoittautuu mahdottomaksi, päästöjen supistaminen mahdollisimman vähäisiksi, kokonaisuudessaan korkeatasoisen ympäristönsuojelun saavuttamiseksi”.
54
Edellä esitetystä ilmenee, että unionin lainsäätäjä on pyrkinyt suosimaan ongelmajätteiden ja yhdyskuntajätteiden polttamista vapauttamalla ne EU:n päästökauppajärjestelmän mukaisesta lupavelvollisuudesta. Poikkeuksen soveltamisalan rajoittaminen keskeisen tarkoituksen käsitteen avulla ei olisi johdonmukaista kyseiseen tavoitteeseen nähden.
55
Lisäksi poikkeuksen ulottuvuutta on tulkittava myös direktiivin 2003/87 päätavoitteen valossa. Komission kannattama tulkinta, jonka mukaan ongelmajätteiden tai yhdyskuntajätteiden polttoyksikön, joka edistää EU:n päästökauppajärjestelmään kuuluvan laitoksen toimintaa toimittamalla sille lämpöä, olisi senkin kuuluttava päästökauppajärjestelmään, olisi ristiriidassa kyseisen tavoitteen kanssa.
56
Tällainen tulkinta johtaisi nimittäin siihen, että poikkeuksesta hyötyisivät ainoastaan ne ongelmajätteiden tai yhdyskuntajätteiden polttoyksiköt, joiden tuottamaa lämpöä ei palauteta direktiivin 2003/87 soveltamisalaan kuuluvaan laitokseen, mikä suosisi energian tuhlaamista ja kasvattaisi päästöjä.
57
Esitettyihin kysymyksiin on edellä mainitun perusteella vastattava, että direktiivin 2003/87 liitteessä I olevaa 5 kohtaa on tulkittava siten, että kaikki ongelmajätteiden ja yhdyskuntajätteiden polttoyksiköt, mukaan lukien yksiköt, jotka ovat osa kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa laitosta ja joiden ainoana tarkoituksena ei ole kyseisten jätteiden polttaminen, jäävät kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, jos niissä poltetaan muita jätteitä vain vähäisessä määrin.
Oikeudenkäyntikulut
58
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta unionissa ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 14.3.2018 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2018/410, liitteessä I olevaa 5 kohtaa
on tulkittava siten, että
kaikki ongelmajätteiden ja yhdyskuntajätteiden polttoyksiköt, mukaan lukien yksiköt, jotka ovat osa kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa laitosta ja joiden ainoana tarkoituksena ei ole kyseisten jätteiden polttaminen, jäävät kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, jos niissä poltetaan muita jätteitä vain vähäisessä määrin.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ruotsi.