62022CJ0394
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)
14 päivänä marraskuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus (EU) N:o 1215/2012 – Soveltamisala – 1 artiklan 2 kohdan b alakohta – Soveltamisalan ulkopuolelle jääminen – Käsite konkurssi, akordi tai muut niihin rinnastettavat menettelyt – Maksukyvyttömyysmenettelystä välittömästi johtuva ja siihen läheisesti liittyvä kanne – Velkomuskanne, joka on nostettu sen jälkeen, kun velallisyhtiön maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu ja kyseistä saatavaa on vaadittu menettelyn kohteena olevasta omaisuudesta – Asetus (EY) N:o 1346/2000
Asiassa C‑394/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka hof van beroep te Antwerpen (Antwerpenin ylioikeus, Belgia) on esittänyt 7.6.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 15.6.2022, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Oilchart International NV
vastaan
O.W. Bunker (Netherlands) BV ja
ING Bank NV,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: ensimmäisen jaoston puheenjohtaja F. Biltgen (esittelevä tuomari), joka hoitaa toisen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä viidennen jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún ja tuomari J. Passer,
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: hallintovirkamies A. Lamote,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 1.2.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Oilchart International NV, edustajanaan E. Van den Wijngaert, advocaat,
–
ING Bank NV, edustajinaan D. Arts, T. Mertens, L. Rasking ja E. Ulrix, advocaten,
–
Alankomaiden hallitus, asiamiehinään M. K. Bulterman ja M. H. S. Gijzen,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään S. Noë ja W. Wils,
kuultuaan julkisasiamiehen 18.4.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1) 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan, luettuna yhdessä maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 (EYVL 2000, L 160, s. 1) 3 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Belgian oikeuden mukaan perustettu yhtiö Oilchart International NV (jäljempänä Oilchart) ja toisaalta kaksi Alankomaiden oikeuden mukaan perustettua yhtiötä O.W. Bunker Netherland BV (jäljempänä OWB) ja ING Bank NV (jäljempänä ING) ja jossa on kyse sellaisen maksamattoman laskun perinnästä, joka johtuu polttoainetoimituksista, jotka Oilchart on suorittanut konkurssiin asetetun OWB:n lukuun.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 1346/2000
3
Asetuksen N:o 1346/2000 johdanto-osan toisessa ja kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
Sisämarkkinoiden moitteeton toiminta edellyttää rajat ylittävien maksukyvyttömyysmenettelyjen tehokasta ja tehollista toimintaa – –
– –
(6)
Tässä asetuksessa olisi suhteellisuusperiaatteen mukaisesti rajoituttava säätämään toimivallasta aloittaa maksukyvyttömyysmenettely ja tehdä päätöksiä, jotka johtuvat välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä ja jotka liittyvät siihen läheisesti. Lisäksi tässä asetuksessa olisi säädettävä niinikään mainitun periaatteen mukaisesti kyseisten päätösten tunnustamisesta ja sovellettavasta laista.”
4
Asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Kansainvälinen toimivalta”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa velallisella on pääintressien keskus, on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn. Yhteisön ja muun oikeushenkilön pääintressien keskuksen katsotaan sijaitsevan siinä valtiossa, jossa oikeushenkilöllä on sääntömääräinen kotipaikka, jollei muuta näytetä.”
5
Asetuksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Sovellettava laki”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, maksukyvyttömyysmenettelyyn ja sen vaikutuksiin sovelletaan sen jäsenvaltion lakia, jossa menettely on alkanut, jäljempänä ’menettelyn aloitusvaltio’.
2.   Menettelyn aloittamisen edellytykset, menettelyn kulku sekä menettelyn päättäminen määräytyvät menettelyn aloitusvaltion lain mukaan. Sen mukaan määräytyy erityisesti:
a)
minkälainen velallinen voi olla maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena;
b)
maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluva omaisuus sekä sellaisen omaisuuden asema, jonka velallinen saa maksukyvyttömyysmenettelyn alkamisen jälkeen;
c)
velallisen ja selvittäjän toimivaltasuhteet;
– –
e)
maksukyvyttömyysmenettelyn vaikutukset velallisen sopimussuhteisiin;
f)
maksukyvyttömyysmenettelyn vaikutukset saatavien erillisperintään, lukuun ottamatta vireillä olevia oikeudenkäyntejä;
g)
mille saataville voidaan vaatia maksua velallisen omaisuudesta sekä maksukyvyttömyysmenettelyn alkamisen jälkeen syntyneiden saatavien asema;
h)
saatavien ilmoittaminen, todistaminen ja hyväksyminen;
– –
m)
velkojia vahingoittavien oikeustointen mitättömyys, pätemättömyys ja peräytyminen.”
6
Asetus N:o 1346/2000 on kumottu maksukyvyttömyysmenettelyistä 20.5.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2015/848 (EUVL 2015, L 141, s. 19). Viimeksi mainitun asetuksen 84 artiklan 2 kohdan nojalla asetusta N:o 1346/2000 sovelletaan kuitenkin edelleen maksukyvyttömyysmenettelyihin, jotka on aloitettu ennen 26.6.2017.
Asetus N:o 1215/2012
7
Asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 10 ja 21 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(10)
Tämän asetuksen soveltamisalan olisi katettava kaikki tärkeimmät siviili- ja kauppaoikeudelliset asiat lukuun ottamatta tiettyjä selkeästi määriteltyjä asioita – –
– –
(21)
Lainkäytön yhdenmukaisuus edellyttää, että rinnakkaiset oikeudenkäynnit saadaan mahdollisimman vähiin ja että voidaan varmistaa, ettei eri jäsenvaltioissa anneta keskenään ristiriitaisia tuomioita. – –”
8
Asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa ja 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä asetusta sovelletaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa, riippumatta siitä, millaisessa tuomioistuimessa niitä käsitellään. Sitä ei erityisesti sovelleta vero- tai tulliasioihin eikä hallinto-oikeudellisiin asioihin eikä valtion vastuuseen teoista ja laiminlyönneistä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä (acta iure imperii).
2.   Tätä asetusta ei sovelleta
– –
b)
konkurssiin, maksukyvyttömän yrityksen tai muun oikeushenkilön selvitysmenettelyyn, akordiin tai muihin niihin rinnastettaviin menettelyihin”.
9
Asetuksen 28 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos jäsenvaltion tuomioistuimessa nostetaan kanne sellaista vastaajaa vastaan, jolla on kotipaikka toisessa jäsenvaltiossa, ja jos vastaaja ei vastaa, tuomioistuimen on omasta aloitteestaan jätettävä asia tutkimatta, jollei se ole toimivaltainen tämän asetuksen säännösten perusteella.”
Alankomaiden oikeus
10
Konkurssista ja maksunlykkäysmenettelystä 30.9.1893 annetun lain (Wet van 30 September 1893 op het faillissement en de surséance van betaling) (Stb. 1893, nro 140; jäljempänä NFW) 25 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Konkurssipesään kuuluvia oikeuksia tai velvoitteita koskevia kanteita nostetaan pesänhoitajaa vastaan ja pesänhoitajan toimesta.
2.   Jos tällaisia kanteita nostetaan tai jatketaan konkurssissa olevan velallisen toimesta tai sitä vastaan ja jos niiden perusteella annetaan tuomio kyseistä konkurssissa olevaa velallista vastaan, tällä tuomiolla ei ole oikeusvaikutusta konkurssipesään nähden.”
11
NFW:n 26 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Kanteita, joissa vaaditaan velvoitteen täyttämistä konkurssipesästä, ei voida nostaa konkurssissa olevaa velallista vastaan muulla tavoin kuin 110 §:ssä säädetyllä tavalla.”
12
NFW:n 110 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Saatavat on ilmoitettava pesänhoitajalle laskun tai muun sellaisen kirjallisen selvityksen muodossa, josta ilmenee saatavan luonne ja määrä, yhdessä sitä tukevien asiakirjojen ja niiden jäljennöksen sekä sitä koskevan lausunnon kanssa, vaaditaanko etuoikeutta, panttia, kiinnitystä tai oikeuden pidättämistä. – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
13
Merialusten polttoaineen tankkausta koskevien sopimusjärjestelyjen puitteissa Oilchart toimitti 21.10.2014 OWB:n lukuun polttoainetta Evita K. ‑nimiselle alukselle, joka oli ankkurissa Sluiskilin (Alankomaat) satamassa.
14
Oilchart osoitti 22.10.2014 OWB:lle 116471,45 Yhdysvaltain dollarin (USD) (noin 107229,44 euroa) suuruisen laskun. Tätä laskua ei maksettu.
15
Rechtbank te Rotterdam (Rotterdamin alioikeus, Alankomaat) asetti OWB:n konkurssiin 21.11.2014 antamallaan tuomiolla.
16
Oilchart ilmoitti tähän maksamatta jääneeseen laskuun perustuvan saatavan OWB:n pesänhoitajien tarkastettavaksi.
17
Useiden maksamatta jääneiden laskujen vuoksi Oilchart teki turvaamistoimihakemuksen, jonka johdosta tietyt avomerialukset, joille se oli toimittanut polttoainetta, pantiin takavarikkoon. Näiden takavarikkojen kumoamiseksi Oilchartille asetettiin vakuuksia, jotka voitiin vaatia käytettäväksi saatavan suoritukseen joko OWB:tä tai asianomaisen aluksen omistajaa vastaan Belgiassa annettavan tuomioistuinratkaisun tai välitystuomion perusteella.
18
Oilchart nosti 11.3.2015 kanteen OWB:tä vastaan rechtbank van koophandel te Antwerpenissä (Antwerpenin kauppatuomioistuin, Belgia) ja vaati muun muassa mainitun maksamattoman laskun maksamista. ING Bank, jolle OWB oli käyttöönsä saamansa luottolimiitin vastineeksi siirtänyt saatavan, osallistui tällä perusteella asian käsittelyyn väliitulijana omasta aloitteestaan.
19
Kyseinen tuomioistuin katsoi olevansa toimivaltainen ratkaisemaan mainitun kanteen mutta jätti 15.3.2017 antamallaan tuomiolla Alankomaiden konkurssilainsäädännön nojalla kanteen tutkimatta.
20
Oilchart valitti tästä tuomiosta 16.5.2017 hof van beroep te Antwerpeniin (Antwerpenin ylioikeus, Belgia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
21
Koska OWB ei osallistunut asian käsittelyyn rechtbank van koophandel te Antwerpenissä eikä ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, viimeksi mainittu katsoi, että sen oli asetuksen N:o 1215/2012 28 artiklan 1 kohdan mukaan tutkittava kansainvälinen toimivaltansa.
22
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön ja pohtii, perustuuko Oilchartin OWB:tä vastaan nostama kanne asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin siviili- ja kauppaoikeuden yhteisiin sääntöihin vai maksukyvyttömyysmenettelyjä koskeviin erityisiin sääntöihin.
23
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tältä osin, että Oilchartin kanne OWB:tä vastaan on nostettu konkurssimenettelyn aloittamisen jälkeen ja siihen viittaamatta ja että kanne perustuu Alankomaiden konkurssilainsäädännön tiettyyn säännökseen eli NFW:n 25 §:n 2 momenttiin, joka koskee kanteita, jotka eivät liity konkurssipesään vaan koskevat konkurssivelallisen henkilökohtaisia etuja, eikä kyseisen pykälän 1 momenttiin, joka koskee suoraan konkurssipesää.
24
Kyseisen tuomioistuimen mukaan Oilchartin nostaman kanteen tarkkaa luonnetta ja mahdollisuutta nostaa tällainen kanne konkurssiin asetettua yhtiötä vastaan on arvioitava Alankomaiden konkurssilainsäädännön omien poikkeussäännösten eikä siviili- ja kauppaoikeuden yhteisten sääntöjen kannalta. Käsitellessään ennen tätä arviointia kysymystä omasta kansainvälisestä toimivallastaan ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kuitenkin, onko pääasiassa kyseessä olevalla kanteella läheinen yhteys maksukyvyttömyysmenettelyyn siten, että ainoastaan tuomioistuin, jossa konkurssimenettely on aloitettu, on toimivaltainen tutkimaan kyseisen kanteen.
25
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii lisäksi, onko asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohta esteenä kansalliselle säännökselle, jonka nojalla velkoja voi nostaa yhdessä jäsenvaltiossa kanteen sellaisen saatavan maksamiseksi, jota se on jo vaatinut konkurssipesältä toisessa jäsenvaltiossa.
26
Tässä tilanteessa hof van beroep te Antwerpen päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 1215/2012] 1 artiklan 2 kohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä [asetuksen N:o 1346/2000] 3 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että [asetuksen N:o 1215/2012] 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa oleva ilmaus ’konkurssi, maksukyvyttömän yrityksen tai muun oikeushenkilön selvitysmenettely, akordi tai muut niihin rinnastettavat menettelyt’ kattaa myös sellaisen menettelyn, jossa vaatimus kuvataan haasteessa pelkkänä myyntisaatavana mainitsematta, että vastaajaa koskeva konkurssimenettely on jo aloitettu, vaikka kyseisen vaatimuksen varsinaisena oikeusperustana ovat Alankomaiden konkurssioikeuden erityiset poikkeussäännöt ([NFW:n] 25 §:n 2 momentti), ja jonka yhteydessä
–
on selvitettävä, onko kyseisen kaltaista saatavaa pidettävä todennettavana saatavana (NFW:n 26 §, luettuna yhdessä 110 §:n kanssa) vai todentamattomana saatavana (NFW:n 25 §:n 2 momentti)
–
vastaus kysymykseen, voidaanko molemmat vaatimukset esittää samanaikaisesti ja eivätkö ne näytä sulkevan toisiaan pois, kun otetaan huomioon kummankin vaatimuksen erityiset oikeudelliset seuraukset (muun muassa mahdollisuudet vaatia maksamista konkurssiin asettamisen jälkeen annetun pankkitakauksen perusteella), näyttäisi määräytyvän Alankomaiden konkurssioikeuden erityisten sääntöjen mukaisesti?
– –
2)
Voidaanko [NFW:n] 25 §:n 2 momentin säännöksiä pitää yhteensopivina [asetuksen N:o 1346/2000] 3 artiklan 1 kohdan kanssa siltä osin kuin NFW:n kyseisen säännöksen mukaan tällainen vaatimus (25 §:n 2 momentti) voidaan esittää toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa sen jäsenvaltion maksukyvyttömyysasioissa toimivaltaisen tuomioistuimen sijasta, jossa konkurssimenettely on aloitettu?”
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
27
Unionin tuomioistuin lähetti 31.3.2023 ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle pääasian tosiseikoista ja sitä koskevista oikeussäännöistä tietopyynnön, johon kyseinen tuomioistuin vastasi 28.4.2023.
28
Unionin tuomioistuin tiedusteli 11.7.2023 ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta, aikooko se pysyttää voimassa ennakkoratkaisupyyntönsä, kun otetaan huomioon, että Oilchart oli peruuttanut pääasian kanteen.
29
Kyseinen tuomioistuin ilmoitti 27.11.2023 antamallaan ratkaisulla unionin tuomioistuimelle, että menettely oli edelleen vireillä kyseisessä tuomioistuimessa, koska Oilchartin kanteen peruuttamista ei ollut hyväksytty.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
30
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan yhtiötä vastaan jäsenvaltiossa nostettuun toimitettujen tavaroiden maksamista koskevaan kanteeseen, jossa ei mainita tätä yhtiötä vastaan aikaisemmin toisessa jäsenvaltiossa aloitettua maksukyvyttömyysmenettelyä eikä sitä, että saatavaa on jo vaadittu maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevasta omaisuudesta.
31
Erityisesti on ratkaistava, onko tällaiseen kanteeseen sovellettava asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohtaa, jossa konkurssit, akordit ja muut niihin rinnastettavat menettelyt jätetään asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Jos vastaus on myöntävä, kanne kuuluu asetuksen N:o 1346/2000 aineelliseen soveltamisalaan, ja asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa annetaan sen jäsenvaltion tuomioistuimille, jossa velallisella on pääintressien keskus, yksinomainen kansainvälinen toimivalta aloittaa maksukyvyttömyyttä koskeva päämenettely (ks. vastaavasti tuomio 4.12.2019, Tiger ym., C‑493/18, EU:C:2019:1046, 23, 25 ja 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Unionin tuomioistuin on nimittäin jo todennut asetusten N:o 1215/2012 ja N:o 1346/2000 soveltamisalojen keskinäisestä suhteesta, että näitä asetuksia on tulkittava siten, että vältetään paitsi kyseisissä säädöksissä vahvistettujen oikeussääntöjen päällekkäisyydet myös kaikki lainaukot. Kanteet, jotka on asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan suljettu viimeksi mainitun asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle siltä osin kuin niissä on kyse ”konkurssi[sta], maksukyvyttömän yrityksen tai muun oikeushenkilön selvitysmenettely[stä], akordi[sta] tai mui[sta] niihin rinnastettavi[sta] menettelyi[stä]”, kuuluvat siis asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan. Vastaavasti kanteet, jotka eivät kuulu asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, kuuluvat asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio 6.2.2019, NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 24 kohta ja tuomio 18.9.2019, Riel, C‑47/18, EU:C:2019:754, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33
Unionin tuomioistuin on myös todennut, että – kuten erityisesti asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan kymmenennestä perustelukappaleesta ilmenee – unionin lainsäätäjän tarkoituksena oli kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa olevan ”siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden” käsitteen ymmärtäminen laajasti ja näin ollen viimeksi mainitun asetuksen laajan soveltamisalan vahvistaminen. Asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaa ei sitä vastoin saisi sen johdanto-osan kuudennen perustelukappaleen mukaan tulkita laajasti (ks. vastaavasti tuomio 20.12.2017, Valach ym., C‑649/16, EU:C:2017:986, 25 kohta ja tuomio 6.2.2019, NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Näiden periaatteiden mukaisesti unionin tuomioistuin on katsonut, että näiden kahden asetuksen soveltamisalat on selvästi rajattu ja että vain maksukyvyttömyysmenettelystä välittömästi johtuvat ja siihen läheisesti liittyvät kanteet jäävät asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle. Tämän johdosta pelkästään kyseiset kanteet kuuluvat asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio 6.2.2019, NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 26 kohta ja tuomio 18.9.2019, Riel, C‑47/18, EU:C:2019:754, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Tämä kaksiosainen edellytys, joka sisältyy asetuksen N:o 1346/2000 johdanto-osan kuudenteen perustelukappaleeseen kyseisen asetuksen kohteen rajaamiseksi, on lisäksi toistettu sanatarkasti asetuksessa 2015/848, jota ei ajallisesti sovelleta pääasiaan, säätämällä sen 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Toimivalta maksukyvyttömyysmenettelystä välittömästi johtuvien tai siihen läheisesti liittyvien kanteiden osalta”, että sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jonka alueella maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, on toimivalta tutkia maksukyvyttömyysmenettelystä välittömästi johtuvat tai siihen läheisesti liittyvät kanteet (ks. vastaavasti tuomio 6.2.2019, NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 27 kohta).
36
Edellä esitetyn perusteella on siis määritettävä, täyttääkö maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevaa yhtiötä vastaan nostettu toimitettujen tavaroiden maksamista koskeva kanne nämä kaksi edellytystä.
37
Ensin mainitun edellytyksen osalta on huomautettava, että määritettäessä sitä, johtuuko kanne välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä, unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että määräävä tekijä sen alan selvittämiseksi, johon kanne kuuluu, ei ole kyseisen kanteen taustalla oleva menettelyllinen yhteys vaan sen oikeudellinen perusta. Tämän lähestymistavan mukaan on selvitettävä, saako kanteen perustana oleva oikeus tai velvoite alkunsa siviili- ja kauppaoikeuden yhteisistä säännöistä vai maksukyvyttömyysmenettelyille tunnusomaisista erityissäännöistä (ks. vastaavasti tuomio 6.2.2019, NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 28 kohta; tuomio 18.9.2019, Riel, C‑47/18, EU:C:2019:754, 33 kohta ja tuomio 4.12.2019, Tiger ym., C‑493/18, EU:C:2019:1046, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että kanne, jonka myyjä on nostanut omistuksenpidätysehdon perusteella sellaista ostajaa vastaan, joka on todettu maksukyvyttömäksi, koskee oikeudellista kysymystä, joka ei liity maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamiseen. Toisin sanoen se on itsenäinen kanne, joka ei perustu maksukyvyttömyysmenettelyjä koskevaan oikeuteen ja joka ei edellytä tällaisen menettelyn aloittamista eikä selvittäjän toimenpiteitä (ks. vastaavasti tuomio 10.9.2009, German Graphics Graphische Maschinen, C‑292/08, EU:C:2009:544, 31 ja 32 kohta).
39
Lisäksi kanne, jonka kantaja nostaa kolmatta vastaan maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä määrätyn selvittäjän tekemän saatavan luovutuksen perusteella, kuuluu siviili- ja kauppaoikeudellisen asian käsitteen alaan, siltä osin kuin riita-asia ei koske selvittäjän tekemän luovutuksen pätevyyttä ja luovutuksensaajan saamaan oikeuteen vetoamiseen sovelletaan eri sääntöjä kuin maksukyvyttömyysmenettelyyn (ks. vastaavasti tuomio 19.4.2012, F‑Tex, C‑213/10, EU:C:2012:215, 37, 42 ja 49 kohta).
40
Näin on myös silloin, kun asia koskee pelkästään luovutuksensaajan menettelyä hänen käyttäessään saamaansa oikeutta (ks. vastaavasti tuomio 19.4.2012, F‑Tex, C‑213/10, EU:C:2012:215, 42 kohta). Sen sijaan asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan kuuluu kanne, joka koskee yhtiöosuuksien luovutusta maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä, siltä osin kuin selvittäjää moititaan siitä, ettei hän ole käyttänyt toimivaltaa, joka hänellä on konkurssimenettelyä sääntelevän kansallisen oikeuden nojalla (ks. vastaavasti tuomio 2.7.2009, SCT Industri, C‑111/08, EU:C:2009:419, 28 kohta).
41
Asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan ei kuulu myöskään kanne, jossa vaaditaan saatavan vahvistamista, jotta saatava voidaan ilmoittaa maksukyvyttömyysmenettelyssä, koska tällainen kanne johtuu välittömästi maksukyvyttömyyttä koskevista kansallisista säännöistä (ks. vastaavasti tuomio 18.9.2019, Riel, C‑47/18, EU:C:2019:754, 37 ja 38 kohta), eikä sellaisia velkojatoimikunnan jäseniä vastaan nostettu vahingonkorvauskanne, jotka ovat äänestyskäyttäytymisellään aiheuttaneet tervehdyttämismenettelyn muuntamisen maksukyvyttömyysmenettelyksi, koska tällainen kanne johtuu välittömästi ja erottamattomasti maksukyvyttömyysmenettelyjä säänteleviin kansallisiin säännöksiin perustuvan tehtävän suorittamisesta (ks. vastaavasti tuomio 20.12.2017, Valach ym., C‑649/16, EU:C:2017:986, 30 ja 35 kohta).
42
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevan asiakirja-aineiston tiedoista ja ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista täsmennyksistä ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevassa kanteessa vaaditaan yhtiön velvoittamista maksamaan tavarat, jotka on toimitettu sellaisen sopimuksen mukaisesti, joka on tehty ennen kyseistä yhtiötä koskevan maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista. Turvaamistoimina toteutettujen takavarikkojen peruuttamiseksi myöhemmin tehtyjen sopimusten mukaan tällainen tuomio on tarpeen, jotta pääasian valittaja voi saada sille annetut pankkitakaukset käytettäviksi saatavansa suoritukseen.
43
On kuitenkin todettava, että sekä sopimusvelvoitteet, joihin kanteessa vedotaan, että mainittujen velvoitteiden osalta säädetyt täytäntöönpanomekanismit perustuvat sopimusoikeuteen ja ovat riippumattomia maksukyvyttömyysmenettelyihin sovellettavista erityisistä säännöistä.
44
Lisäksi toimitettujen tavaroiden maksamista koskeva kanne on itsenäinen, koska se voidaan nostaa maksukyvyttömyysmenettelyn ulkopuolella.
45
Maksukyvyttömyysmenettelyn aloittaminen tai selvittäjän määrääminen eivät myöskään muuta siviili- ja kauppaoikeuden yhteisten sääntöjen soveltamisalaan kuuluvan kanteen oikeusperustaa niin, että se siirtyisi maksukyvyttömyysmenettelyjä koskevien erityissääntöjen soveltamisalaan.
46
Unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut, että pelkästään se, että maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä määrätty selvittäjä on menettelyn aloittamisen jälkeen nostanut velkojien edun mukaisesti velkomuskanteen, ei muuta olennaisesti kanteen perusteeksi esitetyn sellaisen saatavan luonnetta, joka ei riipu maksukyvyttömyysmenettelystä ja jota koskevaan asiakysymykseen sovelletaan edelleen samoja yleisiä oikeussääntöjä (ks. vastaavasti tuomio 6.2.2019, NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 21.11.2019, CeDe Group, C‑198/18, EU:C:2019:1001, 36 kohta).
47
Tämän tuomion 34 kohdassa mainitusta jälkimmäisestä edellytyksestä on todettava, että niin ikään vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sen kysymyksen ratkaisemisessa, sovelletaanko asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa mainittua poikkeusta, on määräävä vaikutus sillä, kuinka vahvasti kanne ja maksukyvyttömyysmenettely ovat sidoksissa toisiinsa (ks. vastaavasti tuomio 20.12.2017, Valach ym., C‑649/16, EU:C:2017:986, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 6.2.2019, NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 30 kohta).
48
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 57 kohdassa, tämä kriteeri mahdollistaa muiden kuin kanteen oikeudellista perustaa koskevien kontekstuaalisten seikkojen huomioon ottamisen.
49
Vaikka pääasiassa ei voida kiistää, että nostetun kanteen ja maksukyvyttömyysmenettelyn välillä on tietty yhteys, koska kyseinen kanne on nostettu sen jälkeen, kun velallisyhtiö on asetettu maksukyvyttömyysmenettelyyn, jossa pääasian valittaja on ilmoittanut vaatineensa konkurssipesältä samaa saatavaa, jota mainittu kanne koskee, ei kuitenkaan ole niin, että pelkästään se, että ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vaadittu saatava on sama kuin pesänhoitajille esitetty saatava, riittäisi siihen, että kanne kuuluisi asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun poikkeuksen soveltamisalaan.
50
Tältä osin on korostettava, että toimivaltaisen tuomioistuimen määrittäminen ei millään tavoin määritä ennakolta pääasiassa kyseessä olevaan vaatimukseen sovellettavaa lakia tai sääntöjä, joiden nojalla voidaan määrittää pääasian kanteeseen sovellettava laki (ks. vastaavasti tuomio 21.11.2019, CeDe Group, C‑198/18, EU:C:2019:1001, 38 kohta).
51
Kysymys maksukyvytöntä yhtiötä vastaan nostetun erillisen kanteen tutkittavaksi ottamisesta ja kysymys tällaisen kanteen ratkaisusta siinä tapauksessa, että saatavaa on vaadittu maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevista varoista, eivät nimittäin kuulu toimivaltasääntöjen vaan sovellettavan lain määrittämistä koskevien lainvalintasääntöjen soveltamisalaan.
52
Tältä osin asetuksen N:o 1346/2000 4 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että maksukyvyttömyysmenettelyyn ja sen vaikutuksiin sovelletaan sen jäsenvaltion lakia, jossa menettely on alkanut.
53
Kyseisen asetuksen 4 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisen edellytykset, menettelyn kulku sekä menettelyn päättäminen määräytyvät menettelyn aloitusvaltion lain mukaan, ja siinä esitetään ei-tyhjentävä luettelo aloitusvaltion laissa säänneltävistä maksukyvyttömyysmenettelyn eri vaiheista, joita ovat muun muassa e alakohdan mukaan maksukyvyttömyysmenettelyn vaikutukset velallisen sopimussuhteisiin, f alakohdan mukaan maksukyvyttömyysmenettelyn vaikutukset saatavien erillisperintään, h alakohdan mukaan saatavien ilmoittaminen, todistaminen ja hyväksyminen, g alakohdan mukaan se, mille saataville voidaan vaatia maksua velallisen omaisuudesta, sekä maksukyvyttömyysmenettelyn alkamisen jälkeen syntyneiden saatavien asema ja m alakohdan mukaan velkojia vahingoittavien oikeustointen mitättömyys, pätemättömyys ja peräytyminen.
54
Asetuksen N:o 1346/2000 3 ja 4 artiklasta yhdessä luettuina ilmenee, että kyseisellä säännöstöllä pyritään lähtökohtaisesti siihen, että tuomioistuimet, joilla on kansainvälinen toimivalta, soveltavat oman valtionsa maksukyvyttömyysmenettelyyn sovellettavaa lakia. Lukuun ottamatta niitä tilanteita, joiden osalta kyseisessä asetuksessa säädetään nimenomaisesti toisin, kyseisen asetuksen 4 artiklan nojalla sovellettava laki nimittäin vastaa saman asetuksen 3 artiklan mukaisesti määräytyvää kansainvälistä toimivaltaa (ks. vastaavasti tuomio 21.11.2019, CeDe Group, C‑198/18, EU:C:2019:1001, 30 kohta).
55
Koska asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohta koskee vain tuomioistuimen toimivaltaa aloittaa maksukyvyttömyysmenettely ja koska asetuksen 4 artiklan soveltamisala on sen 3 artiklan soveltamisalaa laajempi niin, että sitä sovelletaan maksukyvyttömyysmenettelyihin ja niiden vaikutuksiin, tätä sovellettavan lain ja toimivaltaisen tuomioistuimen välistä vastaavuutta ei voida taata kaikissa olosuhteissa.
56
Nyt käsiteltävässä asiassa pääasiassa kyseessä oleva maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu Alankomaissa, joten kyseiseen menettelyyn ja sen vaikutuksiin sovelletaan asetuksen N:o 1346/2000 4 artiklan 1 kohdan mukaan Alankomaiden lakia.
57
Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä oleva kanne, jossa vaaditaan maksukyvyttömäksi todetun yhtiön velvoittamista maksamaan toimitetut tavarat, kuuluu Alankomaiden lain soveltamisalaan, koska kyseisessä laissa on tämän tuomion 53 kohdassa todetun mukaisesti määritettävä maksukyvyttömyysmenettelyn vaikutukset voimassa oleviin sopimuksiin ja tämän menettelyn vaikutukset erillisperintään sekä annettava säännöt, jotka koskevat saatavien ilmoittamista, todistamista ja hyväksymistä, ja säännöt, jotka koskevat velkojia mahdollisesti vahingoittavia oikeustoimia.
58
Kuten Euroopan komissio korosti unionin tuomioistuimessa asianosaisten kuulemiseksi pidetyssä istunnossa, nimenomaan saman lain, joka määritetään asetuksen N:o 1346/2000 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti, soveltaminen maksukyvyttömyysmenettelyyn ja sen kaikkiin vaikutuksiin mahdollistaa sen takaamisen, että tällä asetuksella tavoitellut päämäärät, jotka koskevat velkojien yhdenvertaisuutta ja heidän etujensa suojaa, saavutetaan riippumatta tuomioistuimen toimivaltaa koskevasta kysymyksestä.
59
Tässä yhteydessä on lisäksi todettava, että asetukseen N:o 1215/2012 sisältyvää sääntöä, jonka mukaan silloin, kun eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita, tuomioistuimen, jossa kanne on nostettu myöhemmin, on keskeytettävä asian käsittely sen välttämiseksi, että kyseisistä kanteista annettaisiin keskenään ristiriitaisia ratkaisuja, ei voida edes analogisesti soveltaa asetuksen N:o 1346/2000 järjestelmään siltä osin kuin siinä hyväksytään muun muassa maksukyvyttömyyttä koskevissa sekundäärimenettelyissä se, että muiden jäsenvaltioiden tuomioistuimet ovat toimivaltaisia (ks. vastaavasti tuomio 18.9.2019, Riel, C‑47/18, EU:C:2019:754, 42, 44 ja 46 kohta).
60
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta yhtiötä vastaan jäsenvaltiossa nostettuun toimitettujen tavaroiden maksamista koskevaan kanteeseen, jossa ei mainita tätä yhtiötä vastaan aikaisemmin toisessa jäsenvaltiossa aloitettua maksukyvyttömyysmenettelyä eikä sitä, että saatavaa on jo vaadittu maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevasta omaisuudesta.
Toinen kysymys
61
Ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus huomioon ottaen toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
62
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 2 artiklan 1 kohdan b alakohtaa
on tulkittava siten, että
sitä ei sovelleta yhtiötä vastaan jäsenvaltiossa nostettuun toimitettujen tavaroiden maksamista koskevaan kanteeseen, jossa ei mainita tätä yhtiötä vastaan aikaisemmin toisessa jäsenvaltiossa aloitettua maksukyvyttömyysmenettelyä eikä sitä, että saatavaa on jo vaadittu maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena olevasta omaisuudesta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.