62021TJ0560
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
18 päivänä joulukuuta 2024 (
*1
)
Henkilöstö – Väliaikaiset toimihenkilöt – Palvelukseen ottaminen – Ilmoitus avoimesta toimesta – Hakemuksen hylkääminen – Kumoamiskanne – Se, että toimielintä edustaa yksi sen toimihenkilöistä – Oikeussuojan tarve – Tutkittavaksi ottaminen – Perusteluvelvollisuus – Hyvän hallinnon periaate – Vastuu – Henkinen kärsimys
Asiassa T‑560/21,
TB, edustajinaan asianajajat L. Levi ja N. Flandin,
kantajana,
vastaan
Euroopan unionin kyberturvallisuusvirasto (ENISA), asiamiehenään C. Chalanouli, avustajanaan asianajaja B. Wägenbaur,
vastaajana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja L. Truchot sekä tuomarit M. Sampol Pucurull ja T. Perišin (esittelevä tuomari),
kirjaaja: hallintovirkamies P. Cullen,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa
ottaen huomioon 8.11.2023 pidetyssä istunnossa esitetyn,
on antanut seuraavan
tuomion
1
TB vaatii SEUT 270 artiklaan perustuvalla kanteellaan unionin yleistä tuomioistuinta yhtäältä kumoamaan ensinnäkin Euroopan unionin kyberturvallisuusviraston (ENISA) valintalautakunnan 10.11.2020 tekemän päätöksen olla merkitsemättä kantajan nimeä pääjohtajan toimiston (Executive Director Office) yksikönpäällikön tointa varten hyväksyttyjen hakijoiden luetteloon ja toiseksi pääasiallisesti ENISAn valintalautakunnan 12.1.2021 tekemän päätöksen olla hyväksymättä kantajan hakemusta hallinnollisten tukipalvelujen (Corporate Support Services) yksikönpäälliköksi ja toisaalta määräämään korvattavaksi kantajalle aiheutuneeksi väitetyn henkisen kärsimyksen.
Asian tausta
2
ENISA otti kantajan palvelukseen 1.11.2017 Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan f alakohdan perusteella väliaikaiseksi toimihenkilöksi palkkaluokkaan AD 9 hoitamaan talouden ja hankintojen (Finance and Procurement) yksikönpäällikön tehtäviä kolmen vuoden ajaksi eli 31.10.2020 saakka.
3
Kantaja määrättiin sairauslomalle 15.5.–17.11.2019 väliseksi ajaksi. Työhön palattuaan hän palasi hoitamaan poliittisen osaston (Policy Office) yksikönpäällikön tehtäviä.
4
ENISAssa tehtiin vuoden 2020 alussa organisaatiomuutos, jonka päätteeksi seitsemän yksikköä – talouden ja hankintojen yksikkö sekä politiikan osaston yksikkö mukaan lukien –, joista se aiemmin muodostui, organisoitiin uudelleen kuudeksi uudeksi yksiköksi.
5
ENISAn johtokunta hyväksyi 26.2.2020 päätöksen MB/2020/5 ENISAn sisäisen uudelleenjärjestelyn periaatteista. Tässä päätöksessä vahvistetun yhdeksännen periaatteen, jonka otsikko oli ”Avoimuus”, mukaan ”uudet tehtävät ja toimet ENISAssa täytetään avoimien kilpailujen tai sisäisen liikkuvuuden kautta; ne perustuvat avoimiin menettelyihin sekä ansioiden ja kykyjen läpinäkyvään arviointiin".
6
ENISA julkaisi 5.8.2020 verkkosivustollaan ilmoitukset kahdesta avoimesta kilpailusta, jotka koskivat pääjohtajan toimiston yksikönpäällikön (ENISA-TA 70–AD-2020–04) ja hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön (ENISA-TA 71–AD-2020–05) toimien täyttämistä (jäljempänä yhdessä 5.8.2020 julkaistut ilmoitukset avoimista toimista); nämä yksiköt kuuluivat ENISAn organisaatiomuutoksen yhteydessä perustettuihin kuuteen uuteen yksikköön. Kumpaankin toimeen valittava hakija oli tarkoitus ottaa palvelukseen väliaikaiseksi toimihenkilöksi palkkaluokkaan AD 9 viiden vuoden toimikaudeksi, joka voitiin uusia määräämättömäksi ajaksi.
7
ENISAn pääjohtaja hyväksyi 1.9.2020 hallinnollisen tiedotteen 2020–11 sisäistä liikkuvuutta koskevien keskustelujen päätelmistä. Asiakirjassa esitettiin sisäistä liikkuvuutta varten yksilöityjen yksikönpäälliköiden kanssa käytyjen keskustelujen tulokset ja täsmennettiin, että yhtäältä ENISAn nykyisten rakenteiden mukaisten tehtävien ja toimintojen sekä toisaalta uusien yksiköiden tehtävien ja toimintojen vertailu oli tehnyt mahdolliseksi sen, että oli voitu yksilöidä kolme yksikönpäällikön toimea, jotka voitiin täyttää sisäisen liikkuvuuden avulla. Pääjohtajan toimiston yksikönpäällikön ja hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön toimet eivät kuuluneet niiden toimien joukkoon, jotka voitiin täyttää sisäisen liikkuvuuden avulla.
8
Kantaja teki 6.9.2020 hakemuksen kahdessa kilpailussa, jotka järjestettiin yhtäältä pääjohtajan toimiston yksikönpäällikön toimen (jäljempänä ensimmäinen riidanalainen kilpailu) ja toisaalta hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön toimen (jäljempänä toinen riidanalainen kilpailu) täyttämiseksi.
9
Kahden riidanalaisia kilpailuja varten perustetun valintalautakunnan kukin jäsen täytti ja allekirjoitti eturistiriitoja koskevan ilmoituksen 17.9.2020.
10
Kantajalle ilmoitettiin hänelle 10.11.2020 tiedoksi annetulla ENISAn pääjohtajan kirjeellä valintalautakunnan päätöksestä olla sisällyttämättä hänen nimeään pääjohtajan toimiston yksikönpäällikön tointa varten hyväksyttyjen hakijoiden luetteloon (jäljempänä ensimmäinen riidanalainen päätös).
11
ENISAn organisaatiomuutosta käsitelleen kyselytunnin aikana ENISAn pääjohtaja ilmoitti 10.12.2020 suullisesti toisessa riidanalaisessa kilpailussa toimeen valitun hakijan nimen koko henkilöstölle. Toimeen valitun hakijan nimeämisestä ilmoitettiin ENISAn henkilöstölle virallisesti 12.1.2021 päivätyllä sähköpostiviestillä.
12
Kantaja esitti 3.1.2021 sähköpostitse pyynnön saada tutustua kahteen riidanalaiseen kilpailuun liittyviin henkilötietoihinsa.
13
Kantaja esitti 10.1.2021 sähköpostitse pyynnön saada tutustua tietoihin, jotka liittyivät kahteen riidanalaiseen kilpailuun; pyynnön tavoitteena oli saada tietoja omista tuloksista ja muiden hakijoiden tuloksista.
14
ENISA vastasi kantajan pyyntöön saada tutustua henkilötietoihin 29.1.2021 päivätyllä kirjeellä, jonka kantaja vastaanotti 3.2.2021, siten, että se sovelsi luonnollisten henkilöiden suojelusta unionin toimielinten, elinten ja laitosten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta sekä asetuksen (EY) N:o 45/2001 ja päätöksen N:o 1247/2002/EY kumoamisesta 23.10.2018 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) 2018/1725 (EUVL 2018, L 295, s. 39). On erityisesti todettava, että ENISA ilmoitti kirjeessä kantajalle ensinnäkin hänen ensimmäisessä riidanalaisessa kilpailussa tekemänsä hakemuksen arvioinnista ja vahvisti sen, ettei hän ollut haastattelun ja kirjallisen kokeen jälkeen saavuttanut pisterajaa, joka olisi vaadittu, jotta hänen nimensä olisi voitu merkitä tämän kilpailun varallaololuetteloon, ja toiseksi hänen toisessa riidanalaisessa kilpailussa tekemänsä hakemuksen arvioinnista ja totesi, ettei hän ollut saavuttanut pisterajaa, joka olisi vaadittu kyseisen kilpailun ensimmäisen vaiheen läpäisemiseksi.
15
Kantaja teki 9.2.2021 ensimmäisestä riidanalaisesta päätöksestä ja ENISAn valintalautakunnan päätöksestä olla hyväksymättä hänen hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön tointa koskevaa hakemustaan Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen.
16
ENISA hylkäsi kantajan valituksen 9.6.2021 tekemällään päätöksellä (jäljempänä valituksen hylkäämisestä tehty päätös).
Asianosaisten vaatimukset
17
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa ensimmäisen riidanalaisen päätöksen
–
kumoaa ENISAn valintalautakunnan päätöksen olla hyväksymättä hänen hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön tointa koskenutta hakemustaan
–
tarvittaessa kumoaa valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen
–
velvoittaa ENISAn korvaamaan hänelle aiheutuneen henkisen kärsimyksen
–
velvoittaa ENISA:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
18
ENISA vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Kumoamisvaatimusten kohde
Toisen vaatimuksen kohteena olevan päätöksen yksilöiminen
19
Oikeuskäytännöstä ilmenee, että kanteen kohteena oleva toimi voidaan yksilöidä implisiittisesti kannekirjelmän sisällön ja erityisesti unionin yleisessä tuomioistuimessa esitettyjen kanneperusteiden tueksi esitettyjen perustelujen avulla, kunhan tämä toimi liittyy samassa oikeusriidassa esitettyjen vaatimusten kohteena olevan toimen kanssa yhteen ja samaan oikeusriitaan ja kunhan vastaaja on voinut yksilöidä toimen, eikä sen puolustautumisoikeuksia näin ollen ole loukattu (ks. tuomio 22.12.2022, parlamentti v. Moi, C‑246/21 P, ei julkaistu, EU:C:2022:1026, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20
On todettava, että kantaja vaatii nyt käsiteltävässä asiassa, että päätös, joka kannekirjelmän liiteluettelon mukaan vastaa asiakirja-aineiston liitettä A.26., on kumottava. Liite sisältää edellä 14 kohdassa mainitun 29.1.2021 päivätyn kirjeen, jolla ENISA vastasi kantajan pyyntöön saada tutustua omiin henkilötietoihinsa.
21
On kuitenkin todettava, ettei 29.1.2021 päivätyn kirjeen tarkoituksena ollut ilmoittaa kantajalle, ettei hänen hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön tointa koskevaa hakemustaan ollut hyväksytty, eikä sillä ollut tällaista vaikutusta, vaan sen tarkoituksena oli vain vastata kantajan omien henkilötietojensa toimittamista koskevaan pyyntöön sovellettavan säännöstön mukaisesti.
22
Kuten edellä 11 kohdasta kuitenkin ilmenee, ajankohtana, jona kantaja pyysi saada tutustua henkilötietoihinsa, hän oli jo saanut tiedon hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön toimeen valitun hakijan nimestä, jonka ENISAn pääjohtaja oli 10.12.2020 pidetyn kyselytunnin aikana ilmoittanut suullisesti ja josta oli sittemmin ilmoitettu virallisesti ENISAn henkilöstölle 12.1.2021 päivätyllä sähköpostiviestillä.
23
Näin ollen ENISAn valintalautakunnan päätös olla hyväksymättä kantajan hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön tointa koskenutta hakemusta konkretisoitui 12.1.2021 päivätyn sähköpostiviestin välityksellä julkaistulla virallisella ilmoituksella kyseiseen toimeen valitun hakijan nimestä. Kyseisen tiedon virallinen ilmoittaminen merkitsee näet väistämättä sitä, että kantajan toisessa riidanalaisessa kilpailussa tekemä hakemus oli hylätty.
24
Koska 12.1.2021 päivätty sähköpostiviesti ja 29.1.2021 päivätty kirje ovat siten osa yhtä ja samaa oikeusriitaa, jonka yhteydessä ENISA on voinut yksilöidä kanteen kohteena olevan toimen toimen, ja koska ENISAn puolustautumisoikeuksia ei ole näin ollen loukattu, on katsottava, että ENISAn valintalautakunnan päätöstä olla hyväksymättä kantajan hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön tointa koskenutta hakemusta koskevat kumoamisvaatimukset kohdistuvat asiakirja-aineiston liitteeseen A.25 sisältyvään 12.1.2021 päivättyyn päätökseen (jäljempänä toinen riidanalainen päätös) eivätkä 29.1.2021 päivättyyn kirjeeseen.
Valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamista koskevat vaatimukset
25
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kaltainen hallinnollinen valitus ja sen nimenomainen tai implisiittinen hylkääminen ovat erottamaton osa monitahoista menettelyä ja vain ennakkoedellytys sille, että asia voidaan saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi. Vaikka kanne koskee muodollisesti valituksen hylkäämistä, se vaikuttaa näin ollen siten, että asianomaiselle vastainen toimi, josta valitus oli tehty, saatetaan tuomioistuimen käsiteltäväksi, paitsi jos valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen ulottuvuus poikkeaa kyseisen valituksen kohteena olleen toimen ulottuvuudesta (ks. tuomio 19.10.2022, JS v. yhteinen kriisinratkaisuneuvosto, C‑271/20 P, ei julkaistu, EU:C:2022:652, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
On huomattava, että nyt käsiteltävässä asiassa valituksen hylkäämisestä tehdyllä päätöksellä vain vahvistetaan ensimmäinen ja toinen riidanalainen päätös (jäljempänä riidanalaiset päätökset), eikä sen ulottuvuus poikkea niistä. Sillä, että ENISAn johtokunta on vastauksessaan kantajan valituksessaan esittämiin väitteisiin joutunut täsmentämään kyseisten päätösten perusteluja, ei voida perustella sitä, että valituksen hylkäämistä pidettäisiin kantajalle vastaisena itsenäisenä toimena, koska hylkäämistä koskevat perustelut ovat pääasiallisesti samat kuin niiden päätösten, joista tämä valitus oli tehty, perustelut. Kantajan kumoamiskanteen on siten katsottava kohdistuvan riidanalaisiin päätöksiin, joiden lainmukaisuus on tarvittaessa tutkittava ottamalla huomioon valituksen hylkäämisestä tehtyyn päätökseen sisältyvät perustelut.
27
Näin ollen kumoamisvaatimusten on katsottava kohdistuvan yksinomaan riidanalaisiin päätöksiin.
Tutkittavaksi ottaminen
ENISAn edustamista koskeva oikeudenkäyntiväite
28
Prosessinjohtotoimeen antamassaan vastauksessa kantaja väittää, että oikeuskäytännössä vahvistettu edellytys, jonka mukaan edustajana on toimittava riippumattoman asianajajan, joka on riittävän erillään edustamastaan oikeushenkilöstä, ei nyt käsiteltävässä asiassa ole täyttynyt, koska yksi ENISAa nyt käsiteltävässä asiassa edustavista asiamiehistä on toiseen riidanalaisista toimista valittu henkilö.
29
ENISA kiistää kantajan väitteet erityisesti sillä perusteella, että kyseinen henkilö on yksi jäsen kolmesta asiamiehestä, joilla on apunaan asianajaja, koostuvassa ryhmässä. Välttääkseen vaikutelman riippumattomuuden puutteesta ENISA kuitenkin peruutti kolmesta alun perin oikeudenkäyntiedustajakseen nimeämästään asiamiehestä kahdelle antamansa toimeksiannon ja säilytti samalla kolmannen asiamiehen, jolla on apunaan sama asianajaja, oikeudenkäyntivaltuutuksen.
30
Ensinnäkin Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklassa, jota perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla sovelletaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, määrätään seuraavaa:
”Unionin tuomioistuimessa jäsenvaltioita ja unionin toimielimiä edustaa kutakin asiaa varten määrätty asiamies; asiamiehellä voi olla apunaan avustaja tai asianajaja.
– –
Muiden asianosaisten edustajan on oltava asianajaja.
– –”
31
Lisäksi unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 51 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Asianosaisilla on oltava oikeudenkäyntiedustajanaan asiamies tai asianajaja siten kuin [Euroopan unionin tuomioistuimen] perussäännön 19 artiklassa määrätään.”
32
Työjärjestyksen 1 artiklan 2 kohdan g alakohdan mukaan ”toimielimillä” tarkoitetaan SEU 13 artiklan 1 kohdassa mainittuja unionin toimielimiä sekä perussopimuksilla tai niiden täytäntöön panemiseksi annetuilla säädöksillä perustettuja elimiä ja laitoksia, jotka voivat olla asianosaisina unionin yleisessä tuomioistuimessa.
33
Näistä säännöksistä seuraa näin ollen, että silloin kun ENISA, joka alun perin on Euroopan verkko- ja tietoturvaviraston perustamisesta 10.3.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 460/2004 (EUVL 2004, L 77, s. 1) perustettu elin ja josta nyttemmin säädetään ENISAsta ja tieto- ja viestintätekniikan kyberturvallisuussertifioinnista sekä asetuksen (EU) N:o 526/2013 kumoamisesta 17.4.2019 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2019/881 (kyberturvallisuusasetus) (EUVL 2019, L 151, s. 15), on asianosaisena unionin yleisessä tuomioistuimessa vireillä olevassa oikeudenkäynnissä, sen oikeudenkäyntiedustajan unionin yleisessä tuomioistuimessa on oltava kutakin asiaa varten määrätty asiamies, jolla voi tarvittaessa olla apunaan avustaja tai asianajaja.
34
Toiseksi on muistutettava, että oikeuskäytännön mukaan sen tavoitteena, että asianajaja edustaa muita kuin Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa tarkoitettuja asianosaisia, on yhtäältä estää se, että yksityiset asianosaiset ajaisivat tuomioistuimessa omaa asiaansa käyttämättä välikättä, ja toisaalta varmistaa, että oikeushenkilöiden puolustamisesta huolehtii edustaja, joka on riittävän erillään edustamastaan oikeushenkilöstä (ks. tuomio 14.7.2022, Universität Bremen v. REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Unionin tuomioistuin on tässä yhteydessä korostanut, että edustamista koskevan asianajajan tehtävän – sellaisena kuin tämä tehtävä mainitaan Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan kolmannessa ja neljännessä kohdassa –, jota harjoitetaan hyvän oikeudenhoidon etua palvellen, tavoitteena on ennen kaikkea päämiehen etujen suojeleminen ja puolustaminen parhaalla mahdollisella tavalla, täysin riippumattomasti sekä lakia ja ammatillisia ja ammattieettisiä sääntöjä noudattaen (ks. tuomio 14.7.2022, Universität Bremen v. REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36
Asianajajan riippumattomuutta koskeva edellytys määritellään tässä yhteydessä paitsi negatiivisesti, eli asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen työ‑ tai palvelussuhteen puuttumisen perusteella, myös positiivisesti, eli viittaamalla ammattietiikkaan (ks. tuomio 14.7.2022, Universität Bremen v. REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37
Unionin tuomioistuin on korostanut nimenomaisesti riippumattomuuden käsitteen positiivisesta määritelmästä, että tätä käsitettä ei ole ymmärrettävä siten, ettei asianajajalla saisi olla asiakkaaseensa mitään sidettä, vaan siten, että hänellä ei ainoastaan saa olla asiakkaaseensa sidettä, joka selvästi haittaa hänen kykyään täyttää puolustamistehtävänsä palvellen asiakkaansa etuja parhaalla mahdollisella tavalla lakia sekä ammatillisia ja ammattieettisiä sääntöjä noudattaen (ks. tuomio 14.7.2022, Universität Bremen v. REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Kun unionin oikeudessa asetettua riippumattomuutta koskevaa edellytystä sovelletaan muiden kuin etuoikeutettujen asianosaisten edustajiin, unionin tuomioistuimet harjoittavat rajoitettua valvontaa siltä osin kuin kyseisessä valvonnassa jätetään tutkimatta kyseisten tuomioistuinten käsiteltäväksi saatettu kanne vain tilanteissa, joissa selvästi ilmenee, että asianomainen edustaja ei pysty täyttämään puolustamistehtäväänsä palvellen asiakkaansa etuja parhaalla mahdollisella tavalla, jolloin tämä edustaja on syrjäytettävä hänen asiakkaansa edun mukaisesti (ks. tuomio 14.7.2022, Universität Bremen v. REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Kolmanneksi on kuitenkin todettava, että edellä 34–38 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö on kehitetty koskemaan vain tilannetta, jossa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan kolmannessa ja neljännessä kohdassa tarkoitettuja muita kuin etuoikeutettuja asianosaisia edustaa asianajaja.
40
Kuten edellä 30–33 kohdasta ilmenee, ENISAa, jota unionin yleisessä tuomioistuimessa on edustettava asiamiehen, jolla tarvittaessa voi olla apunaan asianajaja, on pidettävä Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuna etuoikeutettuna asianosaisena.
41
Edellä 34–38 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä johtuvia periaatteita ei voida siten soveltaa ENISAan.
42
Neljänneksi on todettava, että vaikka oletettaisiin, että edellä 34–38 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä johtuvia periaatteita voitaisiin soveltaa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 19 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuihin etuoikeutettuihin asianosaisiin, kantajan kirjelmistä ei silti ilmene, että hän kyseenalaistaisi kolmannen asiamiehen tai ENISAa tässä oikeudenkäynnissä edustavan asianajajan riippumattomuuden.
43
Kantajan esittämä oikeudenkäyntiväite on siten hylättävä.
Kantajan oikeussuojan tarvetta koskeva oikeudenkäyntiväite
44
ENISA väittää, ettei kantajalla ole enää oikeussuojan tarvetta, koska hän irtisanoutui noin kymmenen päivää nyt käsiteltävän kanteen nostamisen jälkeen. Se korostaa, että kantaja on irtisanoutunut vapaaehtoisesti ottaakseen vastaan toisen toimen, mikä osoittaa sen, ettei hän enää halunnut työskennellä ENISAssa.
45
ENISAn mukaan kantajan tilanne ei ole rinnastettavissa sellaisen työkyvyttömäksi tulleen virkamiehen tilanteeseen, joka ei itse ole valinnut päätymistään terveydentilaan, joka estää häntä hoitamasta tehtäviään, ja joka voi – jos hän on tilanteessa, joka voi peruuntua, – kyetä palaamaan jättämiinsä tehtäviin.
46
ENISA väittää lisäksi, että vaikka kantaja voittaisi nyt käsiteltävän asian, hän ei palaisi automaattisesti tehtäviinsä ENISAssa, koska hänen nimensä merkittäisiin tuomion täytäntöönpanemiseksi varallaololuetteloon ja koska hänellä ei olisi subjektiivista oikeutta tulla valituksi ja saada uusi sopimus.
47
ENISA kiistää myös kantajan väitteen siitä, että hänellä on edelleen oikeussuojan tarve, jotta väitetty lainvastaisuus ei toistuisi tulevaisuudessa vastaavanlaisessa menettelyssä. Se huomauttaa tässä yhteydessä, että kantaja työskentelee nykyään toisen työnantajan palveluksessa ja että hänen intressinsä vireillä olevan asian käsittelyn jatkamiseen on puhtaasti oikeudellinen.
48
Kantaja kiistää ENISAn väitteiden paikkansapitävyyden.
49
Tältä osin on muistutettava, että luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostama kumoamiskanne voidaan tutkia vain siltä osin kuin tällä henkilöllä on intressi saada riidanalainen toimi kumotuksi. Tällainen intressi edellyttää, että riidanalaisen toimen kumoamisella voi itsessään olla oikeusvaikutuksia ja että kanne voi näin tuloksellaan tuottaa kantajalle jotakin hyötyä. Kantajan on esitettävä näyttö tästä intressistä, jota arvioidaan sen päivän osalta, jolloin kanne on nostettu, ja joka muodostaa olennaisen ja ensimmäisen edellytyksen kaikille kanteille (ks. tuomio 27.3.2019, Canadian Solar Emea ym. v. neuvosto, C‑236/17 P, EU:C:2019:258, 91 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50
Oikeussuojan tarpeen on oltava jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva. Se ei voi koskea tulevaa hypoteettista tilannetta. Oikeussuojan tarpeen on, kun otetaan huomioon kanteen kohde, oltava olemassa kannetta nostettaessa, tai muuten kanne jätetään tutkimatta, ja sen on oltava edelleen olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa. Asiaa käsittelevä tuomioistuin voi omasta aloitteestaan menettelyn kaikissa vaiheissa ottaa huomioon sen, että asianosaisella ei ole intressiä vaatimuksensa pysyttämiseksi kannekirjelmän jättämispäivän jälkeen tapahtuneen seikan johdosta (ks. tuomio 27.3.2019, Canadian Solar Emea ym. v. neuvosto, C‑236/17 P, EU:C:2019:258, 92 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51
Jos kantajan oikeussuojan tarve näet lakkaa menettelyn aikana, unionin yleisen tuomioistuimen pääasian osalta antama ratkaisu ei voi tuottaa kantajalle hyötyä (tuomio 7.6.2007, Wunenburger v. komissio, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 43 kohta).
52
Oikeuskäytännöstä ilmenee, että virkamies, joka irtisanoutumalla on ilmaissut haluavansa lakata kuulumasta siihen toimielimeen, jossa riidanalaisella toimella täytetyt toimet olivat avoinna, on lähtökohtaisesti menettänyt henkilökohtaisen intressinsä saada kyseinen toimi kumotuksi (ks. vastaavasti tuomio 29.10.1975, Marenco ym. v. komissio_81/74–88/74, EU:C:1975:139, 6 ja 7 kohta).
53
Kantajan oikeussuojan tarve ei tosin välttämättä lakkaa sen vuoksi, että riidanalaisen toimen vaikutukset ovat lakanneet oikeudenkäynnin aikana. Henkilöllä, jota kyseinen toimi koskee, voi näet säilyä intressi siihen, että toimi kumotaan, jotta hänen tilanteensa palautetaan ennalleen tai jotta riidanalaisen toimen antaja saadaan jatkossa tekemään asianmukaiset muutokset ja siten välttämään vaara siitä, että lainvastaisuus, jonka väitetään rasittavan riidanalaista toimea, toistuu. Niissäkin tapauksissa, joissa olosuhteiden takia osoittautuu mahdottomaksi panna täytäntöön toimielimen, jonka toimi on kumottu, velvollisuus toteuttaa toimenpiteet kumoamistuomion panemiseksi täytäntöön, kumoamiskanteen ajamiseen voi säilyä intressi, koska se on perustana mahdolliselle vahingonkorvauskanteelle (ks. tuomio 30.6.2022, Camerin v. komissio, C‑63/21 P, ei julkaistu, EU:C:2022:516, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54
Kantajan on kuitenkin näytettävä toteen, että hänellä on oikeussuojan tarve, joka muodostaa olennaisen ja ensimmäisen edellytyksen kaikille kanteille. Erityisesti on todettava, että jotta luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostama, toimen kumoamista koskeva kanne voidaan ottaa tutkittavaksi, kantajan on osoitettava asianmukaisesti mainitun toimen kumoamista koskeva intressinsä (ks. tuomio 30.6.2022, Camerin v. komissio, C‑63/21 P, ei julkaistu, EU:C:2022:516, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että kantaja on irtisanoutunut ENISAsta 7.10.2021 eli noin kuukausi tämän kanteen nostamisen jälkeen, sillä kannekirjelmä on jätetty 2.9.2021. Kantaja on irtisanoutumalla ilmaissut siten haluavansa lopettaa työskentelyn ENISAssa.
56
On kuitenkin todettava, että kantaja on liittänyt kumoamisvaatimuksiinsa vahingonkorvausvaatimuksia saadakseen korvausta henkisestä kärsimyksestä, jota ENISAn väitetysti lainvastaisista toimista on aiheutunut. Kantaja korostaa, että hänellä on edelleen oikeussuojan tarve, jotta hän siinä tapauksessa, että riidanalaiset päätökset kumotaan, voi vaatia korvausta kyseisistä päätöksistä aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä.
57
Näin ollen on todettava, että vaikka kantaja on irtisanoutunut tämän kanteen nostamisen jälkeen, hän on osoittanut, että hänellä on intressi saada riidanalaiset päätökset kumottua edellä 53 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti. Oikeudenkäyntiväite, jonka mukaan kantajalla ei ole oikeussuojan tarvetta, on näin ollen hylättävä.
Asiakysymys
Kumoamisvaatimukset
58
Kantaja vetoaa kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan riidanalaiset päätökset – koska ne perustuvat implisiittiseen päätökseen jättää poliittisen osaston yksikönpäällikön sekä talouden ja hankintojen yksikönpäällikön toimet sisäisen liikkuvuuden ulkopuolelle ja 5.8.2020 julkaistuihin ilmoituksiin avoimista toimista – ovat lainvastaiset, sillä kantajan mukaan myös implisiittinen päätös ja mainitut ilmoitukset ovat lainvastaiset. Toisen kanneperusteen mukaan hyvän hallinnon periaatetta on loukattu siltä osin kuin se sisältää velvollisuuden perustella unionin toimet. Ainoastaan ensimmäistä riidanalaista päätöstä koskevan kolmannen kanneperusteen mukaan valintalautakunnan puolueettomuuden periaatetta on loukattu, Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 41 artiklaa on rikottu ja ENISAn johtokunnan ja ENISAn hallituksen sisäisistä menettelysäännöistä annetun ENISAn johtokunnan päätöksen MB/2013/6 14 artiklaa on rikottu.
59
Unionin yleisen tuomioistuimen on tutkittava ensimmäiseksi toinen kanneperuste, jonka mukaan hyvän hallinnon periaatetta on loukattu siltä osin kuin se sisältää velvollisuuden perustella riidanalaiset päätökset.
60
Kantaja väittää toisessa kanneperusteessaan, ettei ENISA ole noudattanut perusteluvelvollisuutta eikä hyvän hallinnon periaatetta, johon sisältyy oikeus saada riittävästi tietoa oikeustoimen riitauttamiseksi.
61
Kantaja huomauttaa ensimmäisestä riidanalaisesta päätöksestä ensinnäkin, että siinä todettiin ainoastaan, ettei valintalautakunta ollut voinut merkitä hänen nimeään ensimmäisessä riidanalaisessa kilpailussa hyväksyttyjen hakijoiden luetteloon.
62
Kantaja täsmentää, että vasta 3.1. ja 10.1.2021 esittämiensä pyyntöjen jälkeen hän sai lopulta 3.2.2021 haastattelunsa ja kirjallisen kokeensa arvioinnit, jotka koostuivat arviointilomakkeesta sekä taulukosta, joka sisälsi kommentteja ja arvosanoja.
63
Kantaja väittää toiseksi, ettei hän saamansa arvioinnin perusteella pysty ymmärtämään, miten taulukon sisältämät kommentit ja arvosanat vastaavat toisiaan, sillä eräät erittäin myönteiset kommentit vastaavat arvosanaa 7_5/10 kun taas eräät muut niin ikään erittäin myönteiset kommentit, joihin ei sisälly minkäänlaista kritiikkiä, vastaavat arvosanaa 6_5/10.
64
Kolmanneksi kantaja väittää erityisesti, ettei kirjallisesta kokeesta, josta hän sai arvosanan 23_5/40, ole annettu mitään lisätietoja.
65
Kantaja korostaa toisen riidanalaisen päätöksen osalta ensinnäkin, että hän sai tiedon toisessa riidanalaisessa kilpailussa tekemänsä hakemuksen hylkäämisestä silloin, kun ENISAn pääjohtaja ilmoitti hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön toimeen valitun hakijan nimen ENISAn henkilöstölle osoitetulla 12.1.2021 päivätyllä sähköpostiviestillä.
66
Kantaja täsmentää saaneensa toisessa riidanalaisessa kilpailussa tekemänsä hakemuksen arvioinnin lopulta 3.2.2021 vasta sen jälkeen, kun hän oli sitä vaatinut.
67
Kantaja väittää toiseksi, että hänestä tehtyä arviointia koskevat suppeat perustelut eivät täytä oikeuskäytännössä asetettuja vaatimuksia ja ettei hän niiden perusteella voi ymmärtää syitä, joiden vuoksi hänen ei katsottu täyttävän edes kilpailuun osallistumisen kelpoisuusvaatimuksia huolimatta aiemmasta työkokemuksestaan, jota hän on hankkinut ENISAssa talouden ja hankintojen sekä politiikan osaston yksikönpäällikkönä kolmen vuoden aikana.
68
Kantaja väittää kolmanneksi, että pääjohtajan toimiston yksikönpäällikön tointa koskeva arviointilomake ja hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön tointa koskeva arviointilomake eivät ole keskenään johdonmukaiset.
69
Kantaja väittää riidanalaisten päätösten osalta lopuksi, että hänen olisi pitänyt saada muista hakijoista tietoja 5.8.2020 julkaistujen avoimia toimia koskevien ilmoitusten 5 kohdan mukaisesti, koska sen mukaan ”kaikki kilpailua koskevat tietopyynnöt, mukaan lukien hakijoiden tuloksia koskevat tietopyynnöt, on lähetettävä seuraavaan sähköpostiosoitteeseen”.
70
ENISA kiistää kantajan väitteiden paikkansapitävyyden.
71
Tältä osin on muistutettava, että henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen kohdan toisen virkkeen mukaan virkamiehelle vastaiset päätökset on perusteltava. Tämä velvollisuus vastaa velvollisuutta, josta määrätään yleisemmin SEUT 296 artiklan toisessa kohdassa ja hyvän hallinnon periaatetta koskevassa perusoikeuskirjan 41 artiklassa, erityisesti sen 2 kohdan c alakohdassa.
72
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asianomaiselle vastaisen unionin toimielinten päätöksen perustelemista koskevan velvollisuuden tarkoituksena on antaa unionin tuomioistuimille mahdollisuus valvoa kyseisen päätöksen laillisuutta ja antaa asianomaiselle riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko kyseinen päätös asianmukainen vai onko siinä sellainen virhe, jonka perusteella sen laillisuus voidaan riitauttaa (ks. tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
73
Tästä seuraa, että perustelut on lähtökohtaisesti ilmoitettava asianomaiselle samaan aikaan kuin hänelle vastainen päätös ja että perustelujen puuttumista ei voida korjata sillä, että asianomainen saa päätöksen perustelut tietoonsa unionin tuomioistuimissa käytävän oikeudenkäyntimenettelyn aikana (ks. tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
74
Näin ollen hallintoelinten velvollisuus perustella päätöksensä ei ainoastaan ilmennä yleisesti hallinnon toiminnan avoimuutta, vaan sen johdosta yksityisen on myös voitava kaikista asiaan vaikuttavista seikoista tietoisena päättää, onko hänelle hyödyllistä saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi. Perusteluvelvollisuuden ja tehokasta oikeussuojaa koskevan perusoikeuden sekä perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden välillä on siten läheinen yhteys (ks. tuomio 22.09.2021, JR v. komissio, T‑435/20 P, EU:C:2021:608, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
75
Lisäksi SEUT 296 artiklan mukainen unionin toimielinten toimien perusteluvelvollisuus määräytyy kyseisen toimen luonteen mukaan ja toimielimen perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimen antaneen toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluvelvollisuutta on arvioitava kaikkien asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille toimi on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia merkityksellisiä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, sillä tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimen perustelut SEUT 296 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt (ks. tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
76
Unionin tuomioistuin on katsonut tässä yhteydessä, että perustelujen puuttuminen voidaan todeta silloinkin, kun kyseessä olevaan päätökseen sisältyy joitakin perusteluja. Näin ollen ristiriitaiset tai käsittämättömät perustelut merkitsevät perustelujen puuttumista. Sama pätee silloin, kun kyseessä olevaan päätökseen sisältyvät perustelut ovat niin puutteelliset, ettei sen vastaanottaja voi päätöksen tekemisen asiayhteydessä mitenkään ymmärtää sen antajan päättelyä. Tästä syystä unionin tuomioistuimet arvioivat yksityiskohtaisesti, sisältyykö riidanalaiseen päätökseen perustelujen alku, kun niiden on päätettävä, voidaanko perustelujen täydentäminen asian käsittelyn kuluessa hyväksyä (ks. tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
77
Oikeuskäytännön mukaan perusteluvelvollisuus on sovitettava yhteen valintalautakunnan työskentelyn salaisen luonteen kanssa, josta säädetään henkilöstösääntöjen liitteessä III olevassa 6 artiklassa. Salaisuuden tarkoituksena on taata kilpailujen valintalautakuntien riippumattomuus ja niiden työskentelyn objektiivisuus suojaamalla niitä kaikilta sellaisilta ulkoisilta asiaan puuttumisilta ja paineilta, joiden syynä voi olla unionin hallinto itsessään, kyseiset hakijat tai kolmannet tahot. Salaisuuden säilyttäminen on siten esteenä valintalautakuntien yksittäisten jäsenten kannanottojen ja hakijoiden luonteeltaan henkilökohtaiseen tai vertailevaan arviointiin liittyvien kaikkien seikkojen paljastamiselle (ks. tuomio 4.7.1996, parlamentti v. Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
78
Kilpailun valintalautakunnan päätösten perusteluvaatimuksessa on näissä olosuhteissa otettava huomioon kyseisen työskentelyn luonne (tuomio 4.7.1996, parlamentti v. Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, 25 kohta).
79
Kilpailun valintalautakunnan työskentelyyn sisältyy yleensä ainakin kaksi erillistä vaihetta, jolloin ensimmäisessä vaiheessa tutkitaan hakemukset kilpailuun hyväksyttävien hakijoiden seulomiseksi ja toisessa vaiheessa tutkitaan hakijoiden soveltuvuus täytettävänä olevaan toimeen varallaololuettelon laatimiseksi (ks. tuomio 4.7.1996, parlamentti v. Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
80
Sitä, onko ENISA noudattanut hyvän hallinnon periaatetta siltä osin kuin siihen sisältyy riidanalaisten päätösten perustelemista koskeva velvollisuus, on arvioitava näiden periaatteiden valossa.
– Ensimmäinen riidanalainen päätös
81
Asiakirja-aineiston liitteeseen A.26 sisältyvän, ensimmäiseen riidanalaiseen kilpailuun liittyvän avointa tointa koskevan ilmoituksen 4 kohdasta ilmenee, että valintalautakunnan oli pääjohtajan toimiston yksikönpäällikön toimen täyttämisen yhteydessä arvioitava ensiksi, oliko hakijoilla ”vaadittu pätevyys ja kokemus”, jotta heidät voitiin katsoa kelpoisiksi osallistumaan kyseiseen kilpailuun.
82
Kyseisen ilmoituksen 5 kohdasta ilmenee seuraavaksi, että kelpoisuusvaatimukset täyttävät hakijat kutsuttiin toisessa vaiheessa osallistumaan ”valintamenettelyyn”, joka koostui kahdesta kokeesta: haastattelusta ja kirjallisesta kokeesta.
83
Edellä 10 kohdasta ilmenee, että nyt käsiteltävässä asiassa ENISAn pääjohtaja ilmoitti kantajalle 10.11.2020 valintalautakunnan päätöksestä olla merkitsemättä hänen nimeään tässä kilpailussa hyväksyttyjen hakijoiden luetteloon. Kuten edellä 12–14 kohdasta ilmenee, kantajan esitettyä pyynnöt saada tutustua omiin henkilötietoihin ENISA toimitti hänelle 29.1.2021 hänen ensimmäisessä riidanalaisessa kilpailussa tekemänsä hakemuksen arvioinnin ja vahvisti, ettei hän ollut saavuttanut haastattelussa ja kirjallisessa kokeessa pisterajaa, joka olisi vaadittu, jotta hänen nimensä olisi voitu merkitä tämän kilpailun varallaololuetteloon.
84
Näin ollen on todettava, että ensimmäinen riidanalainen päätös kuuluu edellä 79 kohdassa tarkoitettuun kilpailun valintalautakunnan työskentelyn toiseen vaiheeseen.
85
Toiseksi oikeuskäytännöstä ilmenee, että kilpailun valintalautakunnan työskentelyn toinen vaihe on ennen kaikkea luonteeltaan vertaileva, ja sen vuoksi sitä koskee tälle työskentelylle ominainen salaisuus (ks. tuomio 4.7.1996, parlamentti v. Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
86
Koska perusteluvaatimus on kilpailun tai yleisemmin valintamenettelyn yhteydessä sovitettava yhteen valintalautakunnan työskentelyn salaisen luonteen kanssa, hakijan arvosanojen ilmoittaminen, siltä osin kuin ne heijastavat valintalautakunnan tekemiä vertailevia arviointeja, on lähtökohtaisesti riittävä perustelu (ks. tuomio 28.2.2008, Neirinck v. komissio, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
87
Edellä olevasta 73 kohdasta seuraa kuitenkin, että perustelut on lähtökohtaisesti ilmoitettava asianomaiselle samaan aikaan kuin hänelle vastainen päätös.
88
Erityisesti kilpailuissa, jotka valintalautakunnan työskentelyn toisen vaiheen päätteeksi avaavat pääsyn unionin virkamiesten tai väliaikaisten toimihenkilöiden tehtäviin, hakijalle, joka on osallistunut toisen vaiheen kokeisiin, on ilmoitettava kyseisistä kokeista saadut arvosanat lähtökohtaisesti samaan aikaan kuin päätös olla merkitsemättä hänen nimeään tässä kilpailussa hyväksyttyjen hakijoiden luetteloon (ks. vastaavasti tuomio 28.2.2008, Neirinck v. komissio, C‑67/07 P, EU:C:2008:134, 50–60 kohta).
89
Tällä erityisellä alalla on nimittäin niin, että oikeuskäytännössä perusteluvelvollisuuden noudattamisen edellytykseksi ei aseteta minkään pyynnön, kuten henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun edeltävän valituksen tai uudelleentarkastelua koskevan pyynnön, esittämistä, jollei muuta johdu poikkeuksellisista olosuhteista, kuten olosuhteista, jotka ovat ominaiset kilpailujen, joissa hakijoita on paljon, järjestämiselle (ks. vastaavasti tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 31 ja 41 kohta).
90
On kuitenkin huomattava, että ensimmäisen riidanalaisen päätöksen sanamuoto on seuraava:
"Edellä mainitussa valintamenettelyssä tekemäänne hakemukseen sekä haastatteluun ja kirjalliseen kokeeseen, joihin teidät oli kutsuttu, viitaten ilmoitamme teille tällä kirjeellä, ettei valintalautakunta ole perusteellisen arvioinnin jälkeen voinut sisällyttää nimeänne tässä valintamenettelyssä hyväksyttyjen hakijoiden luetteloon.
Tämä päätös ei vaikuta mahdollisuuteenne osallistua mahdollisiin tuleviin ENISAn valintamenettelyihin, joiden kelpoisuusvaatimukset te täytätte. Muistutan teitä siitä, että teidän on jätettävä uusi hakemus jokaisessa valintamenettelyssä, josta olette kiinnostunut.
Haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni kiittääkseni teitä kiinnostuksestanne ENISAn toimintaa kohtaan ja toivottaakseni teille menestystä tulevalla urallanne.”
91
Tästä seuraa, että ensimmäiseen riidanalaiseen päätökseen, josta kantaja sai tiedon siitä, että hänen hakemuksensa pääjohtajan toimiston yksikönpäällikön toimeen oli hylätty, sisältyy ainoastaan maininta siitä, että hän oli epäonnistunut valintamenettelyssä. Kantajalle ilmoitettiin tällä päätöksellä siten ainoastaan siitä, että hänen hakemuksensa oli hylätty, mutta hänelle ei ilmoitettu valintakomitean kahdessa valintamenettelyyn kuuluvassa kokeessa antamia arvosanoja.
92
Kuten edellä 14 kohdasta ilmenee, ENISA tosin toimitti kantajalle 29.1.2021 hänen ensimmäisessä riidanalaisessa kilpailussa tekemäänsä hakemukseen liittyvät arvosanat ja arvioinnin ja vahvisti sen, ettei kantaja ollut haastattelun ja kirjallisen kokeen jälkeen saavuttanut pisterajaa, joka olisi vaadittu, jotta hänen nimensä olisi voitu merkitä kyseisen kilpailun varallaololuetteloon.
93
Kuten edellä 12–14 kohdasta kuitenkin ilmenee, ENISA lopulta toimitti kantajalle hänen ensimmäisessä riidanalaisessa kilpailussa tekemänsä hakemuksen arvioinnin ja ilmoitti hänen valintamenettelyn kahdesta kokeesta saamansa arvosanat vasta sen jälkeen, kun hän oli esittänyt pyynnön saada tutustua omiin henkilötietoihinsa.
94
Kolmanneksi pitää paikkansa, että valintalautakunta voi kilpailuihin, joissa hakijoita on paljon, liittyvien käytännön vaikeuksien huomioon ottamiseksi ilmoittaa hakijoille ensivaiheessa ainoastaan valintaperusteet ja valinnan tulokset ja myöhemmin antaa tapauskohtaisia selityksiä niitä nimenomaisesti pyytäneille hakijoille (ks. tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
95
Edellä 94 kohdassa mainitun oikeuskäytännön edellyttämiä poikkeuksellisia olosuhteita ei kuitenkaan ole nyt käsiteltävässä asiassa näytetty toteen. ENISA ei ole edes väittänyt, saati osoittanut, että ensimmäiseen riidanalaiseen kilpailuun liittynyt valintamenettely olisi ollut kilpailu, jossa hakijoita oli paljon, joten ENISA ei käytännön syistä olisi kyennyt toimittamaan kullekin hakijalle riittäviä perusteluja ajoissa ja että se olisi voinut tyytyä antamaan myöhemmin tapauskohtaisia selityksiä niitä nimenomaisesti pyytäneille hakijoille.
96
Kuten ENISA täsmensi istunnossa, ensimmäisen riidanalaisen kilpailun yhteydessä jätettyjen 111 hakemusten joukosta ainoastaan 14 hakijaa – kantaja mukaan lukien – oli kutsuttu haastattelusta ja kirjallisesta kokeesta koostuneen kilpailun toiseen vaiheeseen. ENISAlle ei näissä olosuhteissa olisi yksityiskohtaisen vastauksen kantajalle antamisesta aiheutunut liiallista työtaakkaa varsinkaan, kun kyse oli päätöksestä, jonka välillinen seuraus oli se, ettei toimihenkilö voinut jatkaa työskentelyä sen viraston palveluksessa, jossa hän oli työskennellyt yli kolmen vuoden ajan (ks. vastaavasti tuomio 28.2.2008, Neirinck v. komissio, C‑67/07 P, EU:C:2008:134, 50–58 kohta).
97
Näin ollen on todettava, että ensimmäinen riidanalainen päätös on puutteellisesti perusteltu.
– Toinen riidanalainen päätös
98
Asiakirja-aineiston liitteeseen A.26 sisältyvän, toiseen riidanalaiseen kilpailuun liittyvän avointa tointa koskevan ilmoituksen 4 kohdasta ilmenee, että valintalautakunnan oli hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön toimen täyttämisen yhteydessä arvioitava ensiksi, oliko hakijoilla ”vaadittu pätevyys ja kokemus”, jotta heidät voitiin katsoa kelpoisiksi osallistumaan kyseiseen kilpailuun.
99
Ilmoituksen 5 kohdasta ilmenee seuraavaksi, että kelpoisuusvaatimukset täyttävät hakijat kutsuttiin toisessa vaiheessa osallistumaan ”valintamenettelyyn”, joka koostui kahdesta kokeesta: haastattelusta ja kirjallisesta kokeesta.
100
Kuten edellä 12 ja 14 kohdasta ilmenee, kantaja ei nyt käsiteltävässä asiassa saavuttanut toisessa riidanalaisessa kilpailussa pisterajaa, joka olisi vaadittu, jotta ”vaadittavaa pätevyyttä ja kokemusta” olisi hänen osaltaan arvioitu ja jotta hänet olisi kutsuttu haastatteluun ja sitä seuraavaan kirjalliseen kokeeseen.
101
Kyseisen avointa tointa koskevan ilmoituksen 4 kohdasta tosin ilmenee, että hakemusten seulonta toteutettiin kahdessa vaiheessa. Valintakomitean oli ”vaadittavan pätevyyden ja kokemuksen” arvioinnin yhteydessä tutkittava ensinnäkin erityisesti, täyttivätkö hakijat ”kelpoisuusvaatimukset”. Valintakomitean oli tutkittava ”kelpoisuusvaatimukset” täyttävien hakijoiden osalta toiseksi se, täyttivätkö he viidestä ”vahvan painoarvon perusteesta” ja kolmesta ”vähäisen painoarvon perusteesta” muodostuneet ”valintaperusteet”.
102
Tältä osin on todettava, että vaikka näiden perusteiden arviointitavat erosivat toisistaan siten, että – toisin kuin ”kelpoisuusvaatimuksiin”– ”valintaperusteisiin” liittyi numeerinen arviointi, on kuitenkin niin, että ”valintaperusteissa”, joiden avulla pyrittiin arvioimaan sitä, oliko hakijoilla tiettyjä tutkintotodistuksia ja pätevyyksiä ja tietyillä aloilla hankitun työkokemuksen pituutta, oli kyse objektiivisista tiedoista, eikä valintalautakunta voinut tehdä niistä arvoarvostelmia. Avointa tointa koskevassa ilmoituksessa erotetaan lisäksi selkeästi toisistaan sen 4 kohdassa tarkoitettu, ”kelpoisuusvaatimukset” ja ”valintaperusteet” sisältävän ”vaaditun pätevyyden ja kokemuksen” arvioiminen sen 5 kohdassa tarkoitetusta varsinaisesta ”valintamenettelystä”, johon kuuluu haastattelu ja kirjallinen koe.
103
Näin ollen on todettava, että toinen riidanalainen päätös kuuluu edellä 79 kohdassa mainittuun kilpailun valintalautakunnan työskentelyn ensimmäiseen vaiheeseen.
104
Ensimmäisessä vaiheessa, erityisesti tutkintotodistusten perusteella tapahtuvassa kilpailussa, hakijoiden esittämiä tutkintotodistuksia verrataan kilpailuilmoituksen pätevyysvaatimuksiin. Koska tämä vertailu perustuu objektiivisiin tietoihin, jotka ovat lisäksi kaikkien hakijoiden tiedossa siltä osin kuin asia koskee heitä, valintalautakunnan työskentelyn salaisen luonteen säilyttämisen kanssa ei ole ristiriidassa se, että kilpailun alustavassa vaiheessa ilmoitetaan nämä objektiiviset tiedot, erityisesti seulonnassa käytetyt arviointikriteerit, jotta henkilöt, joiden hakemukset ovat tulleet hylätyiksi jo ennen henkilökohtaisia koesuorituksia, voivat ottaa selvää karsintaansa johtaneista mahdollisista syistä (ks. vastaavasti tuomio 4.7.1996, parlamentti v. Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
105
Lisäksi silloinkin, kun valintalautakunnalla on velvollisuus esittää ensivaiheessa vain lyhyet perustelut, kuten tilanne on kilpailuissa, joissa hakijoita on paljon, näihin perusteluihin on sisällyttävä kyseisen kilpailun tulokset, eikä hakijoilta voida odottaa, että he pyytävät niiden ilmoittamista (ks. vastaavasti tuomio 11.6.2020, komissio v. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 35 ja 36 kohta).
106
Toisen riidanalaisen päätöksen perusteluista on toiseksi muistutettava, että – kuten edellä 11 kohdasta ilmenee – kantajalle ilmoitettiin hänen hakemuksensa tuloksesta ainoastaan implisiittisesti silloin, kun ENISAn pääjohtaja ilmoitti toisessa riidanalaisessa kilpailussa valitun hakijan nimen kaikille toimihenkilöille 10.12.2020 kyselytunnin aikana ja kun se sen jälkeen ilmoitettiin ENISAn henkilöstölle virallisesti 12.1.2021 päivätyllä sähköpostiviestillä.
107
Edellä 12 ja 14 kohdasta ilmenee myös, että vasta 3.1. ja 10.1.2021 päivätyt kaksi pyyntöä lähetettyään kantaja sai 3.2.2021 toisessa riidanalaisessa kilpailussa tekemäänsä hakemusta koskevan arvioinnin, jossa todettiin, ettei hän ollut saavuttanut pistemäärää, joka vaadittiin, jotta hänet olisi voitu hyväksyä kyseisen kilpailun seuraavaan vaiheeseen.
108
Kuten edellä 23 kohdassa todettiin, ENISAn valintalautakunnan päätös olla hyväksymättä kantajan kyseistä tointa koskenutta hakemusta konkretisoitui vasta 12.1.2021 päivätyn sähköpostiviestin välityksellä julkaistussa virallisessa tiedotteessa, jossa ilmoitettiin hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön toimeen valitun hakijan nimi. Kyseisen tiedon virallinen ilmoittaminen merkitsee näet väistämättä sitä, että kantajan toisessa riidanalaisessa kilpailussa tekemä hakemus oli hylätty.
109
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että kantaja sai tietää siitä, ettei häntä ollut hyväksytty haastatteluun ja kirjalliseen kokeeseen, täysin sattumanvaraisesti, vaikka edellä 105 kohdasta ilmenee, että kilpailuun osallistuvalle hakijalle, jonka osalta ensimmäisen vaiheen – sellaisena kuin se on määritelty edellä 104 kohdassa – päätteeksi on tehty päätös olla hyväksymättä häntä jatkoon, on ilmoitettava vähintään tämän palvelukseenottomenettelyn tuloksesta, ja näin on siinäkin tapauksessa, että kyse on kilpailusta, joissa hakijoita on paljon. Sen palvelukseenottomenettelyn, johon virkamies tai toimihenkilö on osallistunut, tulos on nimittäin vähimmäistieto, joka on joka tapauksessa toimitettava hakijoille, koska ei voida kohtuudella odottaa, että hakijat pyytävät tuloksen ilmoittamista, jos he eivät edes tiedä tuloksen olemassaolosta.
110
Näin ollen on todettava, että toinen riidanalainen päätös on puutteellisesti perusteltu.
111
Edellä esitetyn perusteella ja edellä 73, 88 ja 89 kohdassa mainitun oikeuskäytännön valossa on todettava, että ENISA ei ole noudattanut velvollisuuttaan perustella riidanalaiset päätökset ja että se on siten loukannut perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistettua kantajan oikeutta hyvään hallintoon.
112
On muistutettava, että kun unionin tuomioistuimet lausuvat unionin henkilöstövalintamenettelyitä koskevan toimenpiteen kumoamisesta, niiden on pyrittävä sovittamaan yhteen niiden hakijoiden edut, jotka ovat joutuneet epäedulliseen asemaan tämän menettelyn sääntöjenvastaisuuden vuoksi, muiden hakijoiden etujen kanssa siten, että niiden tehtävänä on ottaa huomioon paitsi hakijoiden, joiden oikeuksia on loukattu, oikeuksien palauttamisen välttämättömyys, myös jo valituiksi tulleiden hakijoiden perusteltu luottamus. Tätä varten unionin tuomioistuinten on otettava huomioon kyseessä olevan sääntöjenvastaisuuden luonne ja sen vaikutukset sekä erilaiset mahdolliset toimenpiteet, jotta sovitetaan yhteen tarve varmistaa kantajan, jonka oikeuksia on loukattu, oikeuksien palauttaminen, kolmansien tilanne ja yksikön etu. Tässä arvioinnissa voi olla merkitystä myös sen kaltaisilla seikoilla, kuten kuinka moneen henkilöön valintamenettelyn sääntöjenvastaisuus on vaikuttanut ja kuinka moni henkilö läpäisi valintamenettelyn (ks. tuomio 8.5.2019, Entreprise commune Fusion for Energy v. Galocha, C‑243/18 P, EU:C:2019:378, 46 ja 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
113
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava ensinnäkin, että riidanalaisiin päätöksiin sisältyville virheille on ominaista se, että perusteluvelvollisuutta, joka on olennainen menettelymääräys ja jonka noudattamatta jättämisen tuomioistuin voi viran puolesta todeta, ei ole noudatettu. Toiseksi asiakirja-aineistosta ei ilmene, että nämä virheet olisivat vaikuttaneet ainoastaan riidanalaisiin päätöksiin, joten ei voida sulkea pois sitä, että sama lainvastaisuus koskisi myös muita hakijoita, joita ei ole hyväksytty ensimmäisen riidanalaisen kilpailun toisen vaiheen päätteeksi, ja muita hakijoita, joita ei ole hyväksytty toisen riidanalaisen kilpailun ensimmäisen vaiheen päätteeksi. Kolmanneksi riidanalaisten päätösten mahdollinen kumoaminen ei välttämättä merkitse sitä, että kantaja nimettäisiin jompaankumpaan niistä yksikönpäällikön toimista, joita hän on hakenut. Neljänneksi on niin, että vaikka ENISA kantajan oikeuksien palauttamiseksi toteutettavien toimenpiteiden yhteydessä aikoisi nimittää kantajan jompaankumpaan nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevaan yksikönpäällikön toimeen, tällaisella nimittämisellä voitaisiin tarvittaessa saattaa kyseenalaiseksi vain yhden henkilön nimitys. Nämä seikat huomioon ottaen unionin yleinen tuomioistuin ei siten ole poikkeuksellisessa tilanteessa, jossa kumoamisratkaisua olisi pidettävä kohtuuttomana kolmansien oikeudet huomioon ottaen.
114
Näin ollen kantajan toinen kanneperuste on hyväksyttävä ilman, että olisi tarpeen tutkia muita sen tueksi esitettyjä perusteluja, ja riidanalaiset päätökset on kumottava ilman, että olisi tarpeen tutkia muita kantajan esittämiä kanneperusteita.
Vahingonkorvausvaatimukset
115
Kantaja väittää vahingonkorvausvaatimustensa tueksi, että hänelle on aiheutunut henkistä kärsimystä ENISAn lainvastaisista toimista, jotka ovat aiheuttaneet hänelle merkittävää stressiä sekä voimakkaita epäoikeudenmukaisuuden ja kunnioituksen puutteen tunteita, jotka ovat vaikuttaneet hänen terveyteensä ja ihmisarvoonsa. Hän katsoo, ettei hänelle aiheutunutta henkistä kärsimystä voida korvata pelkästään kumoamalla riidanalaiset päätökset. Niinpä hän vaatii ENISAn velvoittamista maksamaan hänelle korvauksen, jonka kohtuulliseksi määräksi hän arvioi 5 000 euroa.
116
ENISA ei esitä kantajan vahingonkorvausvaatimuksia koskevia väitteitä.
117
Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unioni voidaan saattaa korvausvastuuseen, jos seuraavat kolme edellytystä täyttyvät: toimielinten, elinten tai laitosten moitittu toiminta on lainvastaista, väitetty vahinko on todellinen ja varma ja moititun lainvastaisuuden ja vahingon välillä on syy-yhteys (ks. tuomio 13.1.2021, Helbert v. EUIPO, T‑548/18 P, EU:C:2021:4, 116 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
118
Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy lisäksi ilmi, että tietyissä tilanteissa voidaan katsoa, että aineellisen vahingon tai henkisen kärsimyksen aiheuttaneen lainvastaisen toimen kumoaminen on asianmukainen ja riittävä korvaus kyseisestä vahingosta tai kyseisestä kärsimyksestä (ks. tuomio 22.9.2022, IMG v. komissio, C‑619/20 P ja C‑620/20 P, EU:C:2022:722, 197 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
119
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että kun otetaan huomioon niiden lainvastaisuuksien, joihin ENISA on syyllistynyt, ja väitetyn vahingon luonne, riidanalaisten toimien kumoamisella voidaan käsiteltävän asian olosuhteissa varmistaa asianmukainen ja riittävä korvaus henkisestä kärsimyksestä, johon on vedottu.
120
Kantajan korvausvaatimukset on hylättävä siten perusteettomina siltä osin kuin ne koskevat riidanalaisten päätösten lainvastaisuudesta aiheutunutta henkistä kärsimystä.
Oikeudenkäyntikulut
121
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska ENISA on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kantajan vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Euroopan unionin kyberturvallisuusviraston (ENISA) valintalautakunnan päätös olla merkitsemättä TB:n nimeä ”pääjohtajan toimiston” yksikönpäällikön tointa varten hyväksyttyjen hakijoiden luetteloon (ENISA-TA-70-AD-2020-04) kumotaan.
2)
ENISAn valintalautakunnan päätös hylätä ”hallinnollisten tukipalvelujen yksikönpäällikön” tointa koskenut TB:n hakemus (ENISA-TA-71-AD-2020-05) kumotaan.
3)
Kanteessa esitetyt vaatimukset hylätään muilta osin.
4)
ENISA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Truchot
Sampol Pucurull
Perišin
Julistettiin Luxemburgissa 18 päivänä joulukuuta 2024.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.