62024CJ0136_RES
Asia C-136/24 P
Alaa Hamoudi
vastaan
Euroopan raja- ja merivartiovirasto
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 18.12.2025
Muutoksenhaku – Yhteinen turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka – Asetus (EU) 2019/1896 – Euroopan yhdennetty rajaturvallisuus Euroopan unionin ulkorajoilla – Eurooppalainen raja- ja merivartiosto – Euroopan raja- ja merivartiovirasto (Frontex) – Perusoikeuksien suojaamista koskevat Frontexin velvollisuudet – Kolmanteen maahan suuntautuvat pushback-käännytysten käytännöt Egeanmeren alueella – Sopimussuhteen ulkopuolinen Frontexin vastuu – Todellinen ja varma vahinko – Todistustaakka – Tehokas oikeussuoja – Alustava näyttö – Unionin yleisen tuomioistuimen velvollisuus selvittää asia
Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Velvollisuus ilmoittaa täsmällisesti, miltä osin unionin yleisen tuomioistuimen päättelyä arvostellaan – Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut, joihin vedotaan, on esitettävä täsmällisesti – Tällaisia velvollisuuksia ei ole – Tutkimatta jättäminen
(SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta ja 169 artiklan 2 kohta)
(ks. 54 ja 55 kohta)
Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Todistustaakka- ja todistelusäännöt – Oikeuskysymys
(SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta)
(ks. 60 kohta)
Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Lainvastaisuus – Vahinko – Vahingon olemassaolo ja laajuus – Todistustaakka
(SEUT 340 artiklan toinen kohta)
(ks. 71 kohta)
Euroopan unionin oikeus – Unionin arvot ja tavoitteet – Arvot – Oikeusvaltion kunnioittaminen – Ulottuvuus – Tehokas tuomioistuinvalvonta – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – Vahingonkorvauskanne – Arviointi yksityisiä koskevan oikeussuojajärjestelmän kokonaisuuden kannalta
SEU 2 artikla; SEUT 256 artiklan 1 kohta, SEUT 268 artikla ja SEUT 340 artiklan toinen ja kolmas kohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
(ks. 72–75 kohta)
Euroopan unionin oikeus – Periaatteet – Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan – Todistustaakka ja todistelu – Unionin oikeudessa yksityisille myönnetyt oikeudet – Unionin yleisen tuomioistuimen velvollisuus olla vaarantamatta oikeussuojan tehokkuutta – Asianosaisten prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatteen ja kontradiktorisen periaatteen kunnioittaminen – Velvollisuus varmistaa, että oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin kunnioitetaan täysimääräisesti
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
(ks. 77 ja 78 kohta)
Oikeudenkäyntimenettely – Asian selvittämistoimet – Pyyntö esittää asiakirjoja – Unionin tuomioistuinten harkintavalta – Rajat – Velvollisuus varmistaa, että tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevasta oikeudesta johtuvia vaatimuksia noudatetaan täysimääräisesti – Ulottuvuus – Todistustaakka- ja todistelusäännöt, jotka eivät mahdollista tehokkaan tuomioistuimessa annettavan oikeussuojan varmistamista – Unionin tuomioistuinten velvollisuus täydentää käytettävissä olevia tietoja
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 88, 89 ja 91 artikla)
(ks. 79 ja 80–83 kohta)
Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Unionin tuomioistuimen harjoittama valvonta, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen kieltäytymistä määrätä asian selvittämistoimista – Unionin tuomioistuimen harjoittama valvonta, joka kohdistuu unionin yleisen tuomioistuimen tekemään arviointiin tarpeesta täydentää asiaan liittyviä tietoja – Pushback-käännytysoperaation oletetut uhrit – Unionin yleisen tuomioistuimen tekemä arviointi siitä, onko kyseessä ratkaiseva näyttö, eikä siitä, onko kyseessä alustava näyttö – Oikeudellinen virhe – Valituksenalaisen määräyksen kumoaminen
(SEUT 256 artikla)
(ks. 104–106 ja 110–112 kohta)
Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Unionin tuomioistuimen harjoittama valvonta, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen kieltäytymistä määrätä asian selvittämistoimista – Unionin tuomioistuimen harjoittama valvonta, joka kohdistuu unionin yleisen tuomioistuimen tekemään arviointiin tarpeesta täydentää asiaan liittyviä tietoja – Todisteet – Todistusarvo – Alustavaksi näytöksi riittävät todisteet – Unionin tuomioistuinten tekemä arviointi – Vapaan todistusharkinnan periaatteen kunnioittaminen – Kantajan todistajanlausunto, joka sivuutetaan sillä perusteella, että sillä on vähäinen todistusarvo – Se, ettei kaikkia esitettyjä todisteita oteta huomioon – Oikeudellinen virhe
(SEUT 256 artikla)
(ks. 115–117, 119, 123 ja 152 kohta)
Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Unionin tuomioistuimen harjoittama valvonta, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen kieltäytymistä määrätä asian selvittämistoimista – Unionin tuomioistuimen harjoittama valvonta, joka kohdistuu unionin yleisen tuomioistuimen tekemään arviointiin tarpeesta täydentää asiaan liittyviä tietoja – Todisteet – Alustavaksi näytöksi riittävät todisteet – Se, että unionin tuomioistuimet kieltäytyvät jatkamasta asian käsittelyä ja selvittämästä vireillä olevaa asiaa ennen ratkaisun antamista siitä – Perusoikeuskirjan 47 artiklan rikkominen – Oikeudellinen virhe
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
(ks. 130–132, 147, 148 ja 150 kohta)
Tiivistelmä
Hyväksyessään Syyrian kansalaisen Alaa Hamoudin (jäljempänä valittaja) tekemän valituksen unionin yleisen tuomioistuimen 13.12.2023 antamasta määräyksestä (
1
) unionin tuomioistuin täsmentää suuren jaoston kokoonpanossa tehokkaan oikeussuojan takaamista koskevan velvollisuuden huomioon ottaen sovellettavaa näyttökynnystä ja unionin yleisellä tuomioistuimella olevia asian selvittämisvelvollisuuksia silloin, kun pakolainen väittää joutuneensa sellaisen pushback-käännytysoperaation uhriksi, jossa Euroopan raja- ja merivartioviraston (Frontex) väitetään olleen osallisena, ja nostaa tästä syystä vahingonkorvauskanteen kyseistä virastoa vastaan.
Valituksenalaisella määräyksellä unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valittajan kanteen (
2
), jossa hän oli vaatinut korvausta vahingosta, jota hän väitti kärsineensä siitä, että Frontex oli loukannut tiettyjä Euroopan unionin perusoikeuskirjassa (jäljempänä perusoikeuskirja) (
3
) vahvistettuja oikeuksia ja rikkonut tiettyjä asetuksessa 2019/1896 (
4
) kyseiselle virastolle asetettuja velvoitteita. Valittaja väitti näin tapahtuneen Frontexin Egeanmerellä toteuttamien operaatioiden yhteydessä ja tarkemmin sanottuna Kreikan viranomaisten väitetyn unionin alueelta Turkkiin toteuttaman palauttamisoperaation (jäljempänä pushback-käännytysoperaatio) yhteydessä. Tämän operaation aikana valittaja väittää tulleensa yhdessä muiden kolmansista alkuperämaistaan paenneiden henkilöiden kanssa lähetetyksi takaisin merelle vain muutama tunti sen jälkeen, kun hän oli saapunut eräälle Kreikan saarelle, saamatta mahdollisuutta jättää hakemusta kansainvälisestä suojelusta.
Ensimmäisessä oikeusasteessa käydyssä menettelyssä valittaja oli tukeutunut useisiin todisteisiin osoittaakseen läsnäolonsa kyseisessä operaatiossa eli omaan todistajanlausuntoonsa, internetissä julkaistuun media-artikkeliin ja kahteen siihen liitettyyn videoon sekä neljään valokuvaan. Lisäksi hän oli useaan otteeseen pyytänyt unionin yleistä tuomioistuinta toteuttamaan prosessinjohtotoimia tai asian selvittämistoimia erityisesti, jotta Frontex esittäisi tiettyjä hallussaan olleita asiakirjoja, jotka olisivat voineet tukea valittajan kannetta.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että valittajan esittämät todisteet eivät riittäneet osoittamaan ratkaisevasti hänen läsnäoloaan pushback-käännytysoperaation aikana eivätkä siten vahingon, johon hän vetosi, tosiasiallisuutta, joten se hylkäsi kanteen selvästi oikeudellisesti täysin perusteettomana.
Valituksensa tueksi valittaja väittää muun muassa, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi todistustaakkaa koskevia periaatteita asettaessaan sille vaatimuksia, joita on vaikea tai jopa mahdotonta täyttää pushback-käännytysoperaatioiden yhteydessä.
Valittaja väittää tarkemmin, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä jättäessään huomiotta tarpeen mukauttaa todistustaakkaa ja jättäessään täyttämättä valittajan pyynnön velvoittaa Frontex esittämään tiettyjä asiakirjoja, kun otettiin huomioon ne erityiset olosuhteet, jotka koskivat hänen sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskenutta kannettaan Frontexia vastaan vahingoista, joita hän väitti kärsineensä siitä, että hän väitti asetusta 2019/1896 ja perusoikeuskirjaa rikotun pushback-käännytyksensä seurauksena.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Tuomiossaan unionin tuomioistuin tutkii muun muassa, jättikö unionin yleinen tuomioistuin noudattamatta velvollisuuttaan mukauttaa todistustaakka- ja todistelusääntöjä varmistaakseen valittajalle tehokkaan tuomioistuimessa annettavan oikeussuojan.
Alustavana huomautuksena unionin tuomioistuin muistuttaa ensiksi, että Frontexilla ja rajaturvallisuudesta vastaavilla kansallisilla viranomaisilla on jaettu vastuu unionin ulkorajojen yhdennetyssä valvonnassa, mutta Frontex on täysin vastuussa ja vastuuvelvollinen tekemistään päätöksistä sekä toimista, joista se on yksinomaisesti vastuussa asetuksen 2019/1896 nojalla. Sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun alalla kyseisen asetuksen 97 artiklan 4 kohdassa säädetään ja SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa, jota mainitulla säännöksellä konkretisoidaan, määrätään, että Frontex korvaa yksiköidensä ja henkilöstönsä tehtäviään suorittaessaan aiheuttaman vahingon jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden mukaisesti.
Unionin tuomioistuin korostaa, että sen oikeuskäytännöstä ilmenee, että sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntyminen SEUT 340 artiklan toisen kohdan nojalla edellyttää tiettyjen edellytysten täyttymistä, muun muassa sen edellytyksen, joka koskee vahingon tosiasiallisuutta ja jonka mukaan vahingon, josta korvausta vaaditaan, on oltava todellinen ja varma. Jos yksi näistä edellytyksistä jää täyttymättä, kanne on kokonaisuudessaan hylättävä.
Sitten unionin tuomioistuin käsittelee todistustaakka- ja todistelusääntöjä, jotka liittyvät sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntymiseen. Se muistuttaa, että lähtökohtaisesti sen asianosaisen, joka vetoaa tähän vastuuseen, tehtävänä on osoittaa, että vastuun syntymisen edellytykset täyttyvät. Näin ollen kyseisen asianosaisen on muun muassa todistettava väittämänsä vahingon olemassaolo ja laajuus. Tätä varten kyseinen asianosainen voi käyttää minkä tahansa luonteisia todistuskeinoja vapaan todistusharkinnan periaatteen nojalla.
Toimivaltaa, joka on annettu unionin yleiselle tuomioistuimelle ja unionin tuomioistuimelle (
5
) käsitellä SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetut vahingonkorvausasiat, käyttäessään unionin tuomioistuinten on kuitenkin varmistettava yksityisten tehokas oikeussuoja.
Vahingonkorvauskannetta nimittäin on arvioitava perussopimuksilla käyttöön otetun yksityisiä koskevan oikeussuojajärjestelmän kokonaisuuden kannalta, ja sillä edistetään tällaisen suojan tehokkuutta. Unionin tuomioistuin täsmentää tältä osin, että tehokkaan oikeussuojan periaate ilmenee sekä SEU 2 artiklasta että perusoikeuskirjan 47 artiklasta ja että todistustaakka- ja todistelusääntöjen soveltaminen ei saa vaarantaa yksityisille unionin oikeudessa myönnetyille oikeuksille tuomioistuimessa annettavan oikeussuojan tehokkuutta. Unionin yleinen tuomioistuin ei siis voi asettaa todistustaakkaa, joka olisi kohtuuton tai jopa mahdoton täyttää, tai kyseenalaistaa asianosaisten prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatetta, vaan sen on varmistettava, että oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin kunnioitetaan täysimääräisesti, ottaen huomioon käsiteltäväkseen saamansa asian erityiset olosuhteet ja tarvittaessa mukauttaen todistustaakka- ja todistelusääntöjä.
Lopuksi unionin tuomioistuin muistuttaa, että unionin yleiselle tuomioistuimelle on annettu toimivalta käsiteltävinään olevien asioiden valmisteluun ja selvittämiseen, minkä perusteella se voi muun muassa toteuttaa prosessinjohtotoimia ja asian selvittämistoimia. Niinpä unionin yleinen tuomioistuin voi pyytää asianosaisia esittämään kaikki asiaan liittyvät asiakirjat ja toimittamaan kaikki tarpeellisiksi katsomansa tiedot.
Unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on päättää, onko tätä toimivaltaa tarpeen käyttää, mutta perusoikeuskirjan 47 artiklasta johtuvia vaatimuksia on noudatettava täysimääräisesti. Näin ollen silloin, kun todistustaakka- ja todistelusääntöjen soveltaminen ei poikkeuksellisesti mahdollista kantajan tehokkaan oikeussuojan takaamista, unionin yleisen tuomioistuimen on käytettävä mainittua toimivaltaa täydentääkseen tietoja, jotka sillä on käytettävissään käsiteltävänään olevassa asiassa, kunhan kantaja on esittänyt vähimmäismäärän näyttöä kyseisten toimien hyödyllisyydestä. Niinpä unionin yleinen tuomioistuin ei voi tyytyä hylkäämään kantajien väitteitä näytön riittämättömyyden takia, kun sen vallassa on – muun muassa hyväksymällä kantajan vaatimus määrätä asiakirjojen esittämisen kaltaisia asian selvittämistoimia – poistaa epävarmuus, joka voi vallita kyseisten väitteiden paikkansapitävyydestä.
Unionin tuomioistuin korostaa, että sen asiana on sellaisen valituksen yhteydessä, jossa riitautetaan se, miten unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut todistustaakka- ja todistelusääntöjä, tarkastaa, onko unionin yleinen tuomioistuin täyttänyt velvollisuutensa noudattaen täysimääräisesti perusoikeuskirjan 47 artiklasta johtuvia vaatimuksia.
Tältä osin unionin tuomioistuin toteaa ensiksi, että sen käsiteltävänä olevassa valitusasiassa kyseessä olevan kaltaiselle pushback-käännytysoperaatiolle on ominaista se, että sen kohteena olevat henkilöt ovat erittäin haavoittuvassa asemassa, ja se, että viranomaiset eivät selvitä näiden henkilöiden henkilöllisyyttä eivätkä kohtele heitä yksilöllisesti. Lisäksi kyseiset henkilöt ovat tosiseikkojen tapahtuma-aikaan tilanteessa, jossa heille on erittäin vaikeaa tai jopa mahdotonta hankkia todisteita tällaisten tosiseikkojen osoittamiseksi. Frontexilla sitä vastoin voi asetuksessa 2019/1896 säädettyjen tehtäviensä perusteella lähtökohtaisesti olla hallussaan tietoja, jotka ovat merkityksellisiä pushback-käännytysten olemassaolon osoittamiseksi.
Kun muun muassa kyseiset erityispiirteet otetaan huomioon, valittajan kaltaisia henkilöitä ei voida vaatia esittämään ratkaisevia todisteita kyseisen operaation kulusta ja läsnäolostaan siinä. Todistustaakan mukauttamatta jättäminen nimittäin olisi omiaan vaikeuttamaan kaikkien sellaisten oikeussuojakeinojen käyttöä, joita pushback-käännytysoperaation uhrit kohdistavat Frontexiin tämän viraston toteuttamista lainvastaisiksi väittämistään teoista, mikä antaa Frontexille tosiasiallisen koskemattomuuden ja vaarantaa siten näiden uhrien perusoikeuksien tehokkaan suojan. Niinpä perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut, taatun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden täysimääräinen kunnioittaminen edellyttää, että on riittävää, että nämä henkilöt esittävät alustavaa näyttöä kyseisen operaation, johon Frontex osallistui, kulusta ja läsnäolostaan sen aikana. Unionin yleinen tuomioistuin teki siis oikeudellisen virheen katsoessaan, että oli arvioitava, oliko valittaja esittänyt ratkaisevia todisteita läsnäolostaan. Tällainen oikeudellinen virhe teki välttämättä virheellisiksi arvioinnit, jotka unionin yleinen tuomioistuin teki valittajan esittämistä todisteista, koska arvioinnit tehtiin liian korkean näyttökynnyksen perusteella vastoin tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden täysimääräistä kunnioittamista.
Toiseksi unionin tuomioistuin tutkii unionin yleisen tuomioistuimen toteamusten perusteella, esittikö valittaja tällaista alustavaa näyttöä. Se muistuttaa, että vapaan todistelun periaatteen välitön seuraus on vapaan todistusharkinnan periaate, jonka mukaan ainoa merkityksellinen kriteeri säännönmukaisesti esitettyjen todisteiden todistusarvon arvioimiseksi on niiden uskottavuus.
Unionin tuomioistuin toteaa erityisesti valittajan kirjallisen todistajanlausunnon todistusarvon arvioinnista, että tämä arviointi edellyttää kyseisen todistajanlausunnon uskottavuuden ja siihen sisältyvän tiedon todennäköisyyden selvittämistä. Erityisesti on todettava, että kantajan todistajanlausuntoa ei voida sivuuttaa sillä perusteella, että sen todistusarvo on vähäinen, ottamatta huomioon kaikkia käsiteltävässä tapauksessa esitettyjä todisteita. Näin ollen siinä, että katsotaan, kuten unionin yleinen tuomioistuin teki, että valittajan omalla todistajanlausunnolla on pääsääntöisesti vähäinen todistusarvo, on kyseessä oikeudellinen virhe. Lisäksi unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksista ilmenee, että valittajan kirjallinen todistajanlausunto oli riittävän yksityiskohtainen, täsmällinen ja johdonmukainen, jotta sitä voitiin pitää alustavana näyttönä siitä, että hän oli tosiasiallisesti joutunut pushback-käännytysoperaation uhriksi, mikä saa lisäksi tukea muista valittajan esittämistä todisteista, muun muassa eräästä media-artikkelista, jotka muodostavat siten yhtäpitävien todisteiden kokonaisuuden.
Kolmanneksi unionin tuomioistuin korostaa, että kun kantaja esittää alustavaa näyttöä siitä, että hän joutui pushback-käännytyksen uhriksi, ja väittää Frontexin olleen kyseisessä käännytyksessä osallisena, unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on jatkaa asian käsittelyä ja selvittää käsiteltävänään oleva asia arvioidakseen kaikkien käytettävissään olevien tietojen perusteella kyseisen seikan todenperäisyys. Jos päädytään katsomaan, ettei tällainen alustava näyttö kumoudu kantajan kuulemisessa tai kyseisen asian muiden asianosaisten kirjelmissään esittämien todisteiden ja argumenttien perusteella tai mahdollisten muiden asian selvittämisen yhteydessä saatujen todisteiden perusteella, kyseinen seikka on oletettava toteen näytetyksi.
Erityisesti on katsottava, että unionin yleisen tuomioistuimen oli käsiteltävässä asiassa toteutettava prosessinjohtotoimia tai asian selvittämistoimia saadakseen Frontexilta kaikki tämän käytettävissä olleet merkitykselliset tiedot kyseessä olevan pushback-käännytysoperaation olosuhteiden selventämiseksi ja voidakseen saada asiasta riittävästi tietoa sen arvioimiseksi, oliko valittajan kanne perusteltu, ja taatakseen valittajan oikeuksille tehokkaan oikeussuojan. Näin ollen se teki oikeudellisen virheen hylätessään valittajan tätä koskevat pyynnöt.
Edellä esitetyn perusteella unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen määräyksen ja palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen.
(
1
)	Määräys 13.12.2023, Hamoudi v. Frontex (T-136/22, EU:T:2023:821; jäljempänä valituksenalainen määräys).
(
2
)	Kanne perustuu SEUT 268 artiklaan, jonka mukaan ”Euroopan unionin tuomioistuimella on toimivalta ratkaista 340 artiklan toisessa ja kolmannessa kohdassa tarkoitettua vahingonkorvausta koskevat riidat”, ja SEUT 340 artiklaan, jonka toisessa kohdassa määrätään, että ”sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella unioni korvaa toimielintensä ja henkilöstönsä tehtäviään suorittaessaan aiheuttaman vahingon jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden mukaisesti”.
(
3
)	1, 2, 3, 4, 6, 18, 19 ja 21 artikla.
(
4
)	Eurooppalaisesta raja- ja merivartiostosta sekä asetusten (EU) N:o 1052/2013 ja (EU) 2016/1624 kumoamisesta 13.11.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2019/1896 (EUVL 2019, L 295, s. 1). Väitetty rikkominen koskee erityisesti sen 46 artiklan 4 ja 5 kohtaa.
(
5
)	SEUT 268 artikla, luettuna yhdessä SEUT 256 artiklan 1 kohdan kanssa.