Esialgne tõlge
ÜLDKOHTU OTSUS (kolmas koda viieliikmelises koosseisus)
6. mai 2026(*)
Dokumentidega tutvumine – Määrus (EÜ) nr 1049/2001 – Liidu õiguse rikkumise suhtes
määruse (EL) nr 1094/2010 artikli 17 alusel läbiviidava uurimismenetluse käigus vahetatud dokumendid – Dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumine – Uurimise eesmärki kaitsev erand – Põhjendamiskohustus – Üldine konfidentsiaalsuse eeldus – Konkreetse ja individuaalse analüüsimise kohustus – Ülekaalukas üldine huvi – Proportsionaalsuse põhimõte – Põhiõiguste harta artikkel 41
Kohtuasjas T‑185/24,
Novis Insurance Company, Novis Versicherungsgesellschaft, Novis Compagnia di Assicurazioni, Novis Poisťovňa a.s., asukoht Bratislava (Slovakkia), esindajad: advokaadid A. Börner, S. Henrich ja S. Förster,
hageja,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: K. Herrmann, M. Burón Pérez ja P. Vanden Heede,
kostja,
keda toetab
Slovaki Vabariik, esindajad: S. Ondrášiková, E. Larišová ja A. Lukáčik,
menetlusse astuja,
ÜLDKOHUS (kolmas koda viieliikmelises koosseisus),
koosseisus: koja president K. Kowalik-Bańczyk (ettekandja), kohtunikud I. Reine, R. da Silva Passos, H. Cassagnabère ja T. Pavelin,
kohtusekretär: ametnik A. Audras‑Hidelot,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 18. detsembri 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Hageja Novis Insurance Company, Novis Versicherungsgesellschaft, Novis Compagnia di Assicurazioni, Novis Poisťovňa a.s. palub ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis tühistada Euroopa Komisjoni 2. veebruari 2024. aasta
otsuse C(2024) 810 (final), mis käsitleb dokumentidega tutvumise kordustaotlust (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
I.      Vaidluse taust ja asjaolud, mis on leidnud aset pärast hagi esitamist
2        Hageja on Slovakkias asukohta omav elukindlustusettevõtja, kelle üle teostab järelevalvet Národná banka Slovenska (Slovakkia keskpank) (edaspidi „NBS“).
A.      Liidu õiguse rikkumist puudutav uurimismenetlus
3        Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (edaspidi „EIOPA“) algatas 17. märtsil 2022 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta
määruse (EL) nr 1094/2010, millega asutatakse Euroopa Järelevalveasutus (Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve), muudetakse otsust nr 716/2009/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2009/79/EÜ (ELT 2010, L 331, lk 48), artikli 17 lõike 2 alusel Euroopa Liidu õiguse rikkumise uurimise. Uurimise eesmärk oli teha kindlaks, kas NBS oli hageja suhtes kasutanud oma kontrollipädevust vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta
direktiivile 2009/138/EÜ kindlustus- ja edasikindlustustegevuse alustamise ja jätkamise kohta (ELT 2009, L 335, lk 1).
4        EIOPA võttis 16. mail 2022 määruse nr 1094/2010 artikli 17 lõike 3 alusel vastu NBSile adresseeritud soovituse direktiivi 2009/138 järgimiseks vajalike meetmete kohta (edaspidi „16. mai 2022. aasta soovitus“). Hageja esitas asjaomase soovituse peale Üldkohtule tühistamishagi ning viimati nimetatud kohus jättis selle 23. mai 2025. aasta kohtumäärusega Novis vs. EIOPA (T‑204/24, EU:T:2025:555) vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
5        Komisjon võttis 13. septembril 2022 määruse nr 1094/2010 artikli 17 lõike 4 alusel vastu NBSile adresseeritud arvamuse C(2022) 6455 (final) direktiivi 2009/138 järgimiseks vajalike meetmete kohta (edaspidi „13. septembri 2022. aasta ametlik arvamus“). Hageja esitas nimetatud soovituse peale Üldkohtule tühistamishagi ning viimati nimetatud kohus jättis selle 23. mai 2025. aasta kohtumäärusega Novis vs. EIOPA (T‑179/24, edasi kaevatud, EU:T:2025:554) vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
6        NBS tunnistas 31. oktoobri 2022. aasta otsusega, mis jäeti 1. juuni 2023. aasta otsusega muutmata, hageja tegevusloa kehtetuks (edaspidi „tegevusloa kehtetuks tunnistamise otsus“). Hageja vaidlustas selle otsuse 28. detsembril 2023 Správny súd v Bratislaves (Bratislava halduskohus, Slovakkia).
B.      Dokumentidega tutvumise kord
1.      Esmane taotlus
7        Hageja palus 25. juuli 2023. aasta kirjas (edaspidi „esmane taotlus“) komisjonilt sisuliselt seda, et tal võimaldataks tutvuda kõigi eespool punktides 3–6 kirjeldatud uurimismenetlust puudutavate dokumentidega, mis olid selle institutsiooni valduses või koostatud.
8        Komisjoni finantsstabiilsuse, finantsteenuste ja kapitaliturgude liidu peadirektoraat võttis 8. septembri 2023. aasta otsusega seisukoha dokumentidega tutvumise taotluse kohta.
9        Komisjon
tegi selles otsuses
kindlaks 14 dokumenti, millele oli dokumentidega tutvumise taotluses viidatud. Komisjon keeldus siiski võimaldamast täielikult või osaliselt nimetatud dokumentidega tutvuda,
kuna nende avalikustamine kahjustaks esiteks uurimise eesmärki Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta
määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331) artikli 4 lõike 2 kolmanda taande tähenduses ja teiseks kohtumenetlust sama määruse artikli 4 lõike 2 teise taande tähenduses, samas kui sellist avalikustamist ei õigusta ükski ülekaalukas üldine huvi.
2.      Kordustaotlus
10      Hageja esitas 29. septembril 2023 määruse nr 1049/2001 artikli 7 lõike 4 alusel dokumentidega tutvumise kordustaotluse (edaspidi „kordustaotlus“).
11      Komisjoni peasekretär võttis 2. veebruaril 2024 vastu vaidlustatud otsuse.
12      Selles tuvastas komisjon taotlusega hõlmatud dokumendid täpsemini, tehes kindlaks, et tegemist on kokku 19 dokumendiga, rühmitades need
14 viitenumbri alla:
–        NBSi 5. aprilli 2022. aasta arvamus EIOPA-le 17. märtsi 2022. aasta aruande EIOPA-22-235 projekti kohta viitenumbriga Ares(2022)4798170 (üks dokument);
–        16. mai 2022. aasta soovitus (üks dokument);
–        30. juunil 2022 komisjonile adresseeritud NBSi ajakohastatud dokument viitenumbriga Ares(2022)4798170 (kaks dokumenti);
–        komisjoni 25. juuli 2022. aasta vastus NBSile viitenumbriga Ares(2022)5362224 (üks dokument);
–        23. augustil 2022 komisjonile adresseeritud NBSi ajakohastatud dokument viitenumbriga Ares(2022)5884917 (kaks dokumenti);
–        30. augustil 2022 komisjonile adresseeritud NBSi ajakohastatud dokument viitenumbriga Ares(2022)6009523 (üks dokument);
–        13. septembri 2022. aasta ametlik arvamus (üks dokument);
–        28. septembril 2022 komisjonile adresseeritud NBSi ajakohastatud dokument viitenumbriga Ares(2022)6685040 (üks dokument);
–        komisjoni 10. oktoobri 2022. aasta vastus NBSile viitenumbriga Ares(2022)6974798 (üks dokument);
–        4. novembril 2022 komisjonile adresseeritud NBSi ajakohastatud dokument viitenumbriga Ares(2022)7621287 (kaks dokumenti);
–        komisjoni 16. novembri 2022. aasta vastus NBSile viitenumbriga Ares(2022)7915331 (üks dokument);
–        16. detsembril 2022 komisjonile adresseeritud NBSi ajakohastatud dokument viitenumbriga Ares(2022)8752093 (üks dokument);
–        komisjoni 30. jaanuari 2023. aasta vastus NBSile viitenumbriga Ares(2022)661656 (üks dokument);
–        7. juunil 2023 komisjonile adresseeritud NBSi ajakohastatud dokument viitenumbriga Ares(2022)3938575 (kolm dokumenti);
13      Vaidlustatud otsuses jättis komisjon muutmata otsuse keelduda võimaldamast kõigi taotletud dokumentidega täielikult või osaliselt tutvuda.
14      Komisjon leidis esiteks, et taotletud dokumentide avalikustamine kahjustaks esiteks teatud uurimise eesmärkide kaitset määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande tähenduses ja teiseks käimasoleva otsustusprotsessi kaitset sama määruse artikli 4 lõike 3 esimese lõigu tähenduses.
15      Siinkohal märkis komisjon sisuliselt, et taotletud dokumendid on seotud määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel toimuva liidu õiguse rikkumise uurimise menetlusega, mis oli veel pooleli ja mille puhul oli võimalik, et järgneb liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus ELTL artikli 258 alusel. Seega leidis komisjon, et nende dokumentide avalikustamine võib kahjustada vastastikust usaldust tema ja NBSi vahelistes aruteludes, mille eesmärk oli veenda NBSi vabatahtlikult oma kohustusi täitma. Lisaks avaldaks see avalikustamine komisjonile välist survet, kahjustaks uurimismenetluse tõhusust ja nõuetekohast läbiviimist, sekkuks Slovaki Vabariigi suhtes liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse algatamise või algatamata jätmise üle otsustamise protsessi ning muudaks viimati nimetatud menetluse rangelt kahepoolset laadi.
16      Teiseks leidis komisjon, et taotletud dokumentide avalikustamine kahjustaks kohtumenetlust määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teise taande tähenduses.
17      Nimelt leidis komisjon, et taotletud dokumente, mis koostati NBSiga peetud teabevahetuse raames ning mis sisaldavad viimase asutusesiseseid seisukohti, ei saa lahutada hageja ja NBSi vahelisest kohtumenetlusest Správny súd v Bratislaves (Bratislava halduskohus). Seega kahjustaks nimetatud dokumentide avalikustamine asjaomase kohtumenetluse sidusust ja poolte menetluslikku võrdsust.
18      Kolmandaks järeldas komisjon, et taotletud dokumentide avalikustamist ei õigusta ükski ülekaalukas üldine huvi.
19      Nimelt leiab komisjon kõigepealt, et hageja esitatud läbipaistvuse ja vastutuse põhimõtetega seotud üldised kaalutlused ei saa kujutada endast sellist ülekaalukat üldist huvi. Lisaks tuleb märkida, et taotletud dokumentide avalikustamise kasulikkus hagejale, kelle tegevusluba on kehtetuks tunnistatud, ja tema klientidele, kelle kindlustuspoliisid on lõppenud, et kaitsta oma õigusi kohtus või kontrollida
NBSi toiminguid, on erahuvid. Lõpuks ei saa kasulikkus üldsusele selle teada saamisest, kas NBSi toimingud ja eelkõige tegevusloa kehtetuks tunnistamise otsus olid õiguspärased või mitte, kaaluda üles avaldamisest keeldumist õigustavaid põhjuseid. Neil asjaoludel teeniks üldist huvi paremini see, kui oleks tagatud uurimise rahulik kulgemine ja Slovakkia kohtutes poolelioleva kohtumenetluse sujuv läbiviimine.
20      Neljandaks leidis komisjon, et märkimisväärne osaline tutvumise võimaldamine ei ole võimalik, kahjustamata huve, mida kaitsevad eespool punktides 14 ja 16 nimetatud erandid, ning et seetõttu kuuluvad taotletud dokumendid täielikult nende erandite kohaldamisalasse.
C.      Liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus
21      Komisjon otsustas 24. aprilli 2024. aasta ametlikus kirjas, mis järgnes käesoleva hagi esitamisele, algatada Slovaki Vabariigi suhtes ELTL artikli 258 alusel liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse, sest NBS on hageja kontrollimise pädevuse teostamisel rikkunud oma kohustusi.
II.    Poolte nõuded
22      Hageja palub Üldkohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
23      Komisjon, keda toetab Slovaki Vabariik, palub Üldkohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.
III. Õiguslik käsitlus
24      Hageja põhjendab oma hagi viie väitega, millest esimese kohaselt on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teist taanet, teise kohaselt on rikutud sama määruse artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet, kolmanda kohaselt on rikutud nimetatud määruse artikli 4 lõike 3 esimest lõiku, neljanda kohaselt on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 6, proportsionaalsuse põhimõtet ja põhjendamiskohustust ning viienda kohaselt on rikutud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti b.
25      Käesoleva juhtumi asjaoludel tuleb kõigepealt analüüsida teist väidet, mille kohaselt on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet. Seejärel tuleb vajadust mööda analüüsida hagi teisi väiteid.
A.      Teine väide, et rikutud on määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet
26      Teises väites märgib hageja, et komisjon rikkus määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet. See väide jaguneb kolmeks osaks, millest esimese kohaselt ei ole tehtud vahet vastavalt selle määruse artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ja nimetatud määruse artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus ette nähtud eranditel, teise kohaselt ei kahjustata taotletud dokumentide avalikustamisega uurimise eesmärgi kaitset ja kolmanda kohaselt esineb ülekaalukas üldine huvi, mis seda avalikustamist õigustab.
1.      Teise väite esimene osa, mille kohaselt ei ole tehtud vahet vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ja sama määruse artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus ette nähtud eranditel
27      Hageja heidab komisjonile sisuliselt ette, et ta ei analüüsinud ühelt poolt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ja teiselt poolt sama määruse artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus ette nähtud erandite eritingimusi eraldi. Selle tulemuseks on vastuoluline ja lünklik põhjendus, eriti mis puudutab nimetatud teist erandit.
28      Komisjon vaidleb apellandi argumentidele vastu.
29      Esiteks, nagu väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, peab ELTL
artiklis 296 ja põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punktis c nõutav põhjendus vastama asjaomase akti olemusele ning sellest peab selgesti ja ühemõtteliselt selguma akti andnud institutsiooni, organi või asutuse arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel mõista võetud meetme põhjuseid ja pädeval kohtul teostada kontrolli. Põhjendamise nõuet hinnates tuleb arvestada juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, põhjenduste olemust ning huvi, mis võib selgituste saamiseks olla akti adressaatidel või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab. Ei ole nõutud, et põhjenduses oleks täpsustatud kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, mida võib pidada asjakohaseks, kuna akti põhjenduse vastavust artikli 296 nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme silmas pidades (vt 1. veebruari 2007. aasta kohtuotsus Sison vs. nõukogu, C‑266/05 P, EU:C:2007:75, punkt 80 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Agentsia „Patna infrastruktura“ (maanteetaristu Euroopa rahastamine), C‑471/22, EU:C:2024:99, punktid 25 ja 26 ning seal viidatud kohtupraktika).
30      Teiseks võib sama väljakujunenud kohtupraktika kohaselt liidu institutsioon, organ või asutus dokumentidega tutvumise taotluse hindamisel võtta arvesse mitut määruse nr 1049/2001 artiklis 4 nimetatud keeldumise põhjust (28. juuni 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, punkt 113, ja 3. juuli 2014. aasta kohtuotsus nõukogu vs. in ’t Veld, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, punkt 100). Sellest tuleneb, et mitmele erandile tuginemist koos ei saa pidada selle määruse sätetega vastuolus olevaks (vt selle kohta ja analoogia alusel 5. märtsi 1997. aasta kohtuotsus WWF UK vs. komisjon, T‑105/95, EU:T:1997:26, punktid 61 ja 73).
31      Käesolevas asjas tugines komisjon vaidlustatud otsuses kumulatiivselt kolmele eri erandile (vt eespool punktid 14 ja 16). Hageja ei vaidlusta komisjonil olemasolevat võimalust võtta vastavalt eespool punktis 30 osutatud kohtupraktikale arvesse mitut keeldumise põhjust.
32      Siiski nähtub vaidlustatud otsuse ülesehitusest ja sisust ka see – nagu märgib hageja –, et komisjon analüüsis kahte erandit, mis on ette nähtud esiteks määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ja teiseks sama määruse artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus, koos, mitte eraldi (vt eespool punktid 14 ja 15).
33      Vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei ole niisugune toimimisviis iseenesest õigusvastane. Nimelt ei saa välistada, et kahe eri erandi kohaldamise põhjendamiseks võib arvesse võtta identseid faktilisi asjaolusid, tingimusel et selgitatakse, kuidas võib asjaomaste dokumentide avalikustamine vastavaid kummagi erandiga kaitstud huve konkreetselt ja tegelikult kahjustada (vt selle kohta 3. juuli 2014. aasta kohtuotsus nõukogu vs. in ’t Veld, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, punkt 101).
34      Sellega seoses piirdub hageja esimesena sellega, et heidab komisjonile ette, et viimane „ajas segi“ eespool punktis 32 nimetatud kahe erandiga ette nähtud tingimuste kohaldamise tingimused, ilma et ta oleks seda
väidet täpsustanud viisil, mis võimaldaks selle põhjendatust hinnata. Eelkõige ei too ta seoses nende tingimuste kohaldamisega välja ühtegi õigusnormi rikkumist.
35      Teisena näib hageja viitavat ebapiisavale põhjendamisele. Käesoleval juhul on määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erandi kohaldamine piisavalt täpselt, arusaadavalt ja vastuoludeta põhjendatud ulatuslike kaalutlustega, mis puudutavad uurimise kaitset. Seega on komisjon esimese erandiga seoses täitnud oma põhjendamiskohustust vastavalt ELTL artiklile 296 ja põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punktile c, nagu neid on eespool punktis 29 meenutatud kohtupraktikas tõlgendatud.
36      Kolmandana puudutavad hageja esitatud etteheited eelkõige määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus ette nähtud erandil põhineva õiguslikult eraldiseisva keeldumispõhjuse formaalset ja sisulist põhjendust. Sellised etteheited ei ole aga asjakohased teise väite raames, mille kohaselt on rikutud sama määruse artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet.
37      Neil asjaoludel tuleb teise väite esimene osa tagasi lükata.
2.      Teise väite teine osa, mille kohaselt ei kahjustata uurimise eesmärgi kaitset
38      Hageja väidab, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erand ei ole käesolevas asjas kohaldatav. Ta väidab sisuliselt esiteks, et dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumise kuupäeval ei olnud ühtegi uurimist käimas, teiseks, et taotletavate dokumentide avalikustamise korral ei kahjustata uurimise eesmärgi kaitset ega ka käimasoleva uurimise konfidentsiaalsust, ning kolmandaks, et komisjon ei saa tugineda väidetavale üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele, mis vabastaks ta kohustusest taotletud dokumente või vähemalt taotletud dokumentide eri liike konkreetselt ja individuaalselt hinnata.
39      Komisjon, keda toetab Slovaki Vabariik, vaidleb hageja argumentidele vastu.
a)      Tingimus, et uurimine peab olema pooleli
40      Määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande kohaselt keelavad institutsioonid juurdepääsu dokumentidele, mille avaldamine kahjustaks kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärki, välja arvatud juhul, kui avaldamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.
41      Esimesena, Euroopa Kohus on sedastanud – ilma et mõistet „uurimine“ määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande tähenduses oleks vaja ammendavalt määratleda –, et see hõlmab struktureeritud ja ametlikku menetlust, mille eesmärk on andmete kogumine ja analüüs, et liidu institutsioon, organ või asutus saaks EL lepingu ja EL toimimise lepinguga talle ette nähtud ülesannete täitmise raames võtta teatava seisukoha (7. septembri 2017. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. Schlyter, C‑331/15 P, EU:C:2017:639, punkt 46).
42      Teisena tuleb määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet tõlgendada nii, et see säte on kohaldatav üksnes juhul, kui kõnealuste dokumentide avalikustamine võib ohustada asjaomaste kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli lõpuleviimist (5. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. komisjon, T‑344/15, EU:T:2017:250, punkt 86).
43      Sellest järeldub, et põhimõtteliselt võivad erisugused uurimise või kontrollimise toimingud kuuluda kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli kaitse erandi kohaldamisalasse seni, kuni uurimine või kontrollimine jätkub, isegi kui konkreetne uurimine või kontroll, mille tulemusena koostati aruanne, millega tutvumist on taotletud, on lõpetatud (vt selle kohta 5. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. komisjon, T‑344/15, EU:T:2017:250, punkt 87).
44      Lisaks ei saa uurimismenetlust pidada lõpetatuks asjaomase institutsiooni, organi või asutuse lõpliku otsuse vastuvõtmisega, ilma et võetaks arvesse selle otsuse võimalikku hilisemat tühistamist liidu kohtute poolt. Nimelt võib ELTL artikli 266 kohaselt niisuguse otsuse tühistamine viia selleni, et institutsioon, organ või asutus jätkab oma tegevust, et vajaduse korral võtta vastu uus otsus, ning selleni, et ta kasutab tühistatud otsusega seotud toimiku materjale uuesti või täiendab seda muude materjalidega. Seetõttu võib uurimise lugeda lõpetatuks üksnes siis, kui asjaomase institutsiooni, organi või asutuse otsus on lõplik (vt selle kohta 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, punkt 99).
45      Lisaks laieneb uurimise kaitse ka vastavatele järelmeetmetele, kui need viiakse läbi mõistliku aja jooksul (vt 26. mai 2016. aasta kohtuotsus International Management Group vs. komisjon, T‑110/15, EU:T:2016:322, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika). Nii on see eelkõige juhul, kui liidu tasandil on käimas uurimine või see on äsja lõpetatud ning viimasel juhul ei ole liikmesriigi pädevad asutused veel mõistliku aja jooksul teinud otsust, milliseid meetmeid uurimisaruande alusel võtta (vt selle kohta 1. septembri 2021. aasta kohtuotsus Homoki vs. komisjon, T‑517/19, ei avaldata, EU:T:2021:529, punkt 63, ja 28. septembri 2022. aasta kohtuotsus Agrofert vs. parlament, T‑174/21, EU:T:2022:586, punkt 92).
46      Käesolevas asjas mainis komisjon uurimise eesmärki kaitsva erandi kohaldamise põhjendamiseks kahte liiki uurimisi, nimelt, esiteks NBSi suhtes määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel algatatud uurimismenetlust liidu õiguse rikkumise kohta ja teiseks ELTL artikli 258 alusel algatatud kohustuste rikkumise menetlust, mis võidakse
Slovaki Vabariigi vastu algatada (vt eespool punkt 15).
47      Hageja väidab, et dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumise kuupäeva seisuga ei olnud ühtegi uurimist käimas.
48      Nimelt leiab hageja esiteks, et liidu õiguse rikkumise uurimine vastavalt määruse nr 1094/2010 artiklile 17 lõpetati 13. septembri 2022. aasta ametliku arvamusega või hiljemalt ajal, mil NBS asus seda ametlikku arvamust järgima, jättes tegevusloa kehtetuks tunnistamise muutmata, st 1. juunil 2023. Komisjon püüab põhjendamatult selle uurimise kestust pikendada, hõlmates sellesse väljaspool asjaomase uurimise ametlikku ja ajalist raamistikku väidetavalt toimunud „järgnenud teabevahetust“ ja võetud „järelevalvemeetmeid“.
49      Teiseks ei olnud dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumise kuupäevaks ühtegi ELTL artikli 258 kohast liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust veel ametlikult algatatud.
50      Kõigepealt tuleb analüüsida, kas liidu õiguse rikkumise vastavalt määruse nr 1094/2010 artiklile 17 uurimise menetlus oli vaidlustatud otsuse tegemise ajal käimas.
51      Esimesena tuleb kõigepealt märkida, et liidu õiguse rikkumise uurimine vastavalt määruse nr 1094/2010 artiklile 17 kujutab endast struktureeritud ja ametlikku menetlust, milles osalevad EIOPA, komisjon ja asjaomane riiklik asutus ning mille eesmärk on koguda ja analüüsida teavet, et kõik need kolm asutust saaksid võtta oma vastavate ülesannete täitmisel seisukoha. Järelikult kujutab niisugune menetlus vastavalt eespool punktis 41 meelde tuletatud kohtupraktikale endast „uurimist“ määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande tähenduses.
52      Teisena ei ole vaidlust selles, et käesoleval juhul algatas EIOPA 17. märtsil 2022 uurimise seoses liidu õiguse rikkumisega määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel,
mille tulemusel koostas osutatud asutus 16. mail 2022 asjaomase määruse artikli 17 lõike 3 alusel soovituse ning seejärel esitas komisjon kõnealuse määruse artikli 17 lõike 4 alusel 13. septembril 2022 ametliku arvamuse (vt eespool punktid 3–5).
53      Kolmandana, vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei lõpetatud seda menetlust lõplikult 13. septembri 2022. aasta ametliku arvamusega ega isegi mitte NBSi 31. oktoobri 2022. aasta otsusega tegevusloa kehtetuks tunnistamise kohta, mis jäeti 1. juunil 2023 muutmata (vt eespool punkt 15).
54      Esimesena on tegevusloa kehtetuks tunnistamise otsus tehtud seoses menetlusega, mis puudutab liidu õiguse rikkumise menetlust vastavalt määruse nr 1094/2010 artiklile 17. Nimetatud otsus on üks „[asjaomase liikmesriigi ametiasutuse] võetud meetmetest [komisjoni] ametliku arvamuse järgimiseks“ sama määruse artikli 17 lõike 5 tähenduses. NBS teavitas sellest otsusest komisjoni 16. detsembri 2022. aasta ja 7. juuni 2023. aasta kahe kirjaga, nagu nähtub kahe taotletud dokumendi „NBSi teavitamine [13. septembri 2022. aasta] ametliku arvamuse järgimiseks võetud meetmetest“ sõnastusest (ja sisust). Seega on tegemist järelmeetmega eespool punkti 45 tähenduses või vastavalt olukorrale lõpliku otsusega eespool punkti 44 tähenduses, mis võeti vastu pärast uurimist ja mille asjaomane liikmesriigi asutus tegi mõistliku aja jooksul.
55      Lisaks on vaidlustatud otsuses sõnaselgelt märgitud ja poolte vahel ei ole vaidlust esiteks selle üle, et hageja on vaidlustanud oma tegevusloa kehtetuks tunnistamise otsuse Správny súd v Bratislaves (Bratislava halduskohus), ning teiseks selle üle, et see kohtuvaidlus oli vaidlustatud otsuse kuupäeva
seisuga, s.o 2. veebruaril 2024, veel pooleli. Seega ei olnud tegevusloa kehtetuks tunnistamise otsus sel kuupäeval veel lõplik.
56      Vastavalt eespool punktides 44 ja 45 meelde tuletatud kohtupraktikale saab liidu õiguse rikkumise vastavalt määruse nr 1094/2010 artiklile 17 toimuva uurimise pidada lõpetatuks mitte siis, kui selle menetluse raames on tehtud ainult asjaomase liikmesriigi asutuse otsus, vaid siis, kui see on muutunud lõplikuks. Vastupidine seisukoht seaks ohtu niisuguse menetluse nõuetekohase toimimise, milles lisaks EIOPA-le ja komisjonile peab ka asjaomane liikmesriigi asutus võtma oma ülesannete täitmisel seisukoha, nagu nähtub eespool punktist 51.
57      Lisaks ei saa käesoleva hagi raames otsustada, kas NBS järgis luba kehtetuks tunnistava otsuse vastuvõtmisel tõepoolest 13. septembri 2022. aasta ametlikku arvamust, kuna käesolev hagi käsitleb dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumise otsuse, mitte NBSi toimingute õiguspärasust. Seega ei saa hageja tulemuslikult väita, et kuna NBS järgis seda ametlikku arvamust, oli liidu õiguse rikkumise vastavalt määruse nr 1094/2010 artiklile 17 uurimine tingimata lõpetatud.
58      Teisena, isegi pärast tegevusloa kehtetuks tunnistamise otsuse tegemist võis liidu õiguse rikkumise vastavalt määruse nr 1094/2010 artiklile 17 uurimine jätkuda juhul, kui sellest otsusest ei oleks liidu õiguse järgimise tagamiseks piisanud.
59      Nimelt, nagu komisjon oma menetlusdokumentides õigesti märgib, võib EIOPA juhul, kui asjaomane liikmesriigi asutus ei järgi komisjoni ametlikku arvamust selles arvamuses ette nähtud tähtaja jooksul ja kui on täidetud teatavad tingimused, võtta määruse nr 1094/2010 artikli 17 lõike 6 esimese lõigu alusel asjaomase finantsasutuse suhtes vastu üksikotsuse, millega nõutakse teatavate meetmete võtmist, mida on vaja liidu õiguses sätestatud kohustuste täitmiseks, sealhulgas teatava tegevuse lõpetamist. Hageja ei ole aga tõendanud ega isegi väitnud, et käesoleval juhul ei olnud täidetud vähemalt üks tingimustest, mis võimaldasid EIOPA-l sellise otsuse vastu võtta.
60      Kolmandana ei saa hageja käesolevas kohtuasjas tulemuslikult tugineda seisukohale, mille Euroopa järelevalveasutuste apellatsiooninõukogu võttis 30. juuli 2024. aasta otsuses, mis tehti hageja poolt EIOPA-le esitatud dokumentidega tutvumise taotluse menetlemise raames, ja mis puudutab aega, mille seisuga tuleb liidu õiguse rikkumise tõttu määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel algatatud uurimismenetlus lugeda lõpetatuks. Nimelt tuleb meelde tuletada, et Üldkohtule ei ole õiguspärasuse kontrolli raames niisuguse apellatsiooninõukogu otsustuspraktika siduv (vt analoogia alusel 26. aprilli 2007. aasta kohtuotsus Alcon vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑412/05 P, EU:C:2007:252, punkt 65, ja 29. septembri 2021. aasta kohtuotsus Tokin vs. komisjon, T‑343/18, EU:T:2021:636, punkt 176 (ei avaldata) ja seal viidatud kohtupraktika).
61      Neljandana, vastupidi sellele, mida väidab hageja, on teabevahetus, mis toimus komisjoni ja NBSi vahel pärast 13. septembri 2022. aasta ametlikku arvamust ning teatud juhtudel pärast tegevusloa kehtetuks tunnistamise otsust, samuti seotud liidu õiguse rikkumise uurimise menetlusega määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel. Nimelt puudutas see teabevahetus, mis vastab eespool punkti 12 seitsmes viimases taandes loetletud dokumentidele, just NBSi poolt selle ametliku arvamuse järgimiseks võetud või võetavaid meetmeid. Seega sai komisjon seda teabevahetust arvestades kontrollida, kas NBS tõepoolest järgis nimetatud ametlikku arvamust. Seega kujutas kõnealune teabevahetus endast uurimise järelmeetmeid eespool punktis 45 osutatud kohtupraktika tähenduses.
62      Neil asjaoludel ja eespool punktides 42–45 meelde tuletatud kohtupraktikat arvestades tuleb esiteks järeldada, et liidu õiguse rikkumise määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel toimunud uurimise menetlus oli vaidlustatud otsuse tegemise kuupäeva seisuga veel pooleli, ja teiseks, et kõik taotletud dokumendid võisid ajaliselt olla uurimise eesmärki kaitsva erandiga hõlmatud.
63      Sellest järeldub, ilma et selles staadiumis oleks vaja kindlaks teha, kas ELTL artikli 258 alusel algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus oli vaidlustatud otsuse tegemise ajal Slovaki Vabariigi suhtes samuti käimas või vähemalt kavandamisel, et hageja väide käimasoleva uurimise puudumise kohta tuleb tagasi lükata.
b)      Üldise konfidentsiaalsuse eelduse kohaldamine ning dokumentide konkreetse ja individuaalse hindamise kohustus
1)      Sissejuhatavad märkused
64      Esimesena tuleb meeles pidada, et liidu institutsioon, organ või asutus, kellele on esitatud dokumendiga tutvumise taotlus, on juhul, kui ta otsustab mõne määruse nr 1049/2001 artiklis 4 sätestatud erandi alusel taotluse rahuldamata jätta, põhimõtteliselt kohustatud selgitama küsimust, kuidas dokumendiga tutvumine võib konkreetselt ja tegelikult kahjustada selle erandiga kaitstud huve, kusjuures kahjustamise oht peab olema mõistlikult ettenähtav, mitte puhtalt hüpoteetiline (vt 22. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus MSD Animal Health Innovation ja Intervet international vs. EMA, C‑178/18 P, EU:C:2020:24, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
65      Sellest järeldub, et dokumentidega tutvumise taotluse menetlemiseks nõutav analüüs peab esiteks olema konkreetne ja teiseks tuleb see läbi viia iga taotluses nimetatud dokumendi puhul eraldi. Lisaks peab vastav analüüs nähtuma otsuse põhjendustest (13. aprilli 2005. aasta kohtuotsus Verein für Konsumenteninformation vs. komisjon, T‑2/03, EU:T:2005:125, punktid 69 ja 70, ning 25. septembri 2018. aasta kohtuotsus Psara jt vs. parlament, T‑639/15–T‑666/15 ja T‑94/16, EU:T:2018:602, punktid 103 ja 104).
66      Teisena, liidu kohus on siiski möönnud, et teatud juhtudel võib liidu institutsioon, organ või asutus põhimõtteliselt tugineda teatud liiki dokumentidele kohaldatavatele üldistele eeldustele, kuna ühesuguste dokumentide avalikustamise taotluste suhtes saab kohaldada sarnaseid üldist laadi kaalutlusi (vt 22. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus MSD Animal Health Innovation ja Intervet international vs. EMA, C‑178/18 P, EU:C:2020:24, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
67      Niisuguste eelduste eesmärk seisneb seega selles, et asjaomane liidu institutsioon, organ või asutus võib asuda seisukohale, et teatavat liiki dokumentide avalikustamine üldjuhul kahjustab vastava erandiga kaitstud huve, millele osutades ta üldistele eeldustele tugineb, ilma et ta oleks kohustatud iga taotletud dokumenti konkreetselt ja individuaalselt analüüsima (vt 22. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus MSD Animal Health Innovation ja Intervet international vs. EMA, C‑178/18 P, EU:C:2020:24, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
68      Üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele tuginemine peab põhinema kindlatel ja veenvatel põhjustel. Selleks et dokumentidega tutvumist taotleva isiku vastu saaks tugineda avalikustamata jätmise üldisele eeldusele, peab asjaomane liidu institutsioon, organ või asutus selgitama, miks see eeldus on kõnealuse menetluse nõuetekohase toimimise tagamiseks vajalik (vt selle kohta 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Daimler vs. komisjon, T‑128/14, EU:T:2018:643, punktid 155 ja 156 ning seal viidatud kohtupraktika).
69      Liidu kohus on mitmes kohtuotsuses sõnastanud
üldise konfidentsiaalsuse eelduse tunnustamise teatavad kriteeriumid.
70      Esiteks tuleneb eespool punktis 66 viidatud kohtupraktikast, et selleks, et dokumentidega tutvumist taotleva isiku vastu saaks üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele õiguspäraselt tugineda, peavad taotletud dokumendid kuuluma samasse dokumentide liiki või olema samalaadsed (vt 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Daimler vs. komisjon, T‑128/14, EU:T:2018:643, punkt 138 ja seal viidatud kohtupraktika).
71      Teiseks võib üldise konfidentsiaalsuse eelduse tunnustamine põhineda sellel, et teatavate menetluste dokumentidega tutvumine ei ole
nende menetluste nõuetekohase läbiviimisega kooskõlas, ja ohul, et neid võidakse kahjustada, arvestades, et üldised eeldused võimaldavad tagada nende menetluste kulgemise terviklikkuse, piirates kolmandate isikute sekkumist. Niisuguste erinormide olemasolu, mis piiravad võimalust tutvuda toimiku, dokumentide või teabega, mis on seotud menetlusega liidu institutsioonis, organis või asutuses, on üks kriteeriumidest, millega on üldise konfidentsiaalsuse eelduse tunnustamine põhjendatud (vt selle kohta 26. mai 2016. aasta kohtuotsus International Management Group vs. komisjon, T‑110/15, EU:T:2016:322, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
2)      Üldise konfidentsiaalsuse eelduse kohaldamine
72      Kohtuistungil küsiti pooltelt üldise konfidentsiaalsuse eelduse võimaliku kohaldamise kohta uurimise eesmärki kaitsva erandi alusel.
73      Hageja leiab esiteks, et komisjon ei kohaldanud vaidlustatud otsuses üldist konfidentsiaalsuse eeldust, ja teiseks, et käesolevas asjas ei ole üldine konfidentsiaalsuse eeldus kohaldatav. Eelkõige ei saa komisjon tugineda väidetavale üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele, mis on kohaldatav liidu õiguse rikkumise vastavalt määruse nr 1094/2010 artiklile 17 uurimisega seotud dokumentidele.
74      Komisjon väidab, et ta kohaldas vaidlustatud otsuses õigesti kahte erinevat üldist konfidentsiaalsuse eeldust, nimelt, esiteks uut eeldust, mis puudutab määruse nr 1094/2010 artikli 17 raames vahetatud dokumente, ja teiseks olemasolevat eeldust, mis hõlmab ELTL artikli 258 alusel algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusega seotud dokumente. Ta leiab, et taotletud dokumendid on üldise konfidentsiaalsuse eeldusega hõlmatud, sarnaselt nendega, mis sisalduvad EU Piloti menetluse toimikus.
75      Ka Slovaki Vabariik toetab üldise konfidentsiaalsuse eelduse kohaldamist dokumentide suhtes, mis on seotud ELTL artikli 258 alusel algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusega.
76      Esimesena tuleb kindlaks teha, kas komisjon kohaldas vaidlustatud otsuses üldist konfidentsiaalsuse eeldust.
77      Sellega seoses on tõsi, et komisjon ei ole vaidlustatud otsuses uurimise eesmärke kaitsva erandi kohaldamisel sõnaselgelt viidanud üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele.
78      Vaidlustatud otsusest nähtub siiski, et komisjon põhjendas selle erandi kohaldamist üldiselt, tegemata erisugustel taotletud dokumentidel vahet. Eelkõige kirjeldas ta kõigepealt liidu õiguse rikkumise määruse nr 1094/2010 artiklis 17 ette nähtud uurimise menetluse toimimist ja tuletas meelde selle eesmärke. Seejärel selgitas ta üldistele kaalutlustele tuginedes, et taotletud dokumentide avalikustamine võib kahjustada tema läbiviidava uurimise ja järelevalvega taotletavate eesmärkide kaitset, kahjustades esiteks vastastikust usaldust komisjoni ja NBSi vaheliste arutelude suhtes ning heidutades NBSi oma kohustusi vabatahtlikult täitmast, teiseks avaldades komisjonile välist survet ning kolmandaks kahjustades selle uurimismenetluse tõhusust ja nõuetekohast läbiviimist. Lõpuks järeldas ta, et dokumentidega tutvumise võimaldamisest tuleb keelduda seoses „kõikide taotletud dokumentidega“ ning et pealegi on need viidatud eranditega „täielikult hõlmatud“.
79      Kõiki neid asjaolusid arvesse võttes ilmneb, et vaidlustatud otsuses kohaldas komisjon kaudselt, kuid kindlasti üldist konfidentsiaalsuse eeldust, mis hõlmab kõiki dokumente, mis on seotud liidu õiguse rikkumise määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel uurimise menetluse läbiviimise ja selle järelmeetmetega.
80      Vastupidi sellele, mida hageja kohtuistungil väitis, ei ole ainuüksi asjaolu, et komisjon ei viidanud vaidlustatud otsuses sõnaselgelt üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele, piisav, et tunnistada kõnealune otsus põhjendamatuks või takistada Üldkohtul võtmast eespool punktis 79 nimetatud üldist konfidentsiaalsuse eeldust arvesse. Nimelt tuleb meeles pidada, et põhjendus võib olla tuletatav, tingimusel et see võimaldab huvitatud isikutel teada põhjuseid, miks on kõnealused meetmed võetud, ja et pädeval kohtul on oma kontrolli teostamiseks piisavalt teavet (vt 25. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Central Bank of Iran vs. nõukogu, T‑563/12, EU:T:2015:187, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika; 13. juuli 2018. aasta kohtuotsus K. Chrysostomides & Co. jt vs. nõukogu jt, T‑680/13, EU:T:2018:486, punkt 394). Nagu aga komisjon kohtuistungil rõhutas, tuleneb käesolevas asjas vaidlustatud otsuse sõnastusest selgesti, et selle institutsiooni arutluskäigu kohaselt olid esitatud kaalutlused kohaldatavad kõigile dokumentidele ja kogu nende sisule. Lisaks nähtub hageja poolt kõigepealt hagiavalduses ja seejärel repliigis esitatud etteheidetest, et ta oli aru saanud, et läbivalt ei olnud komisjon teinud erisugustel dokumentidel ja nende eri osadel vahet, ning et järelikult järgis kõnealune institutsioon taotletud dokumentide konfidentsiaalsuse kohta
oma seisukoha põhjendamisel eelduslikku ja üldist lähenemisviisi.
81      Teisena tuleb analüüsida, kas komisjon võis tugineda üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele seoses kõigi dokumentidega, mis on seotud liidu õiguse rikkumise uurimismenetlusega määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel.
82      Esiteks tuleb sellega seoses märkida, et liidu õiguse rikkumise määruse nr 1094/2010 artiklis 17 ette nähtud uurimise menetlus on piisavalt struktureeritud ja ametlik, et sellega seotud dokumente oleks võimalik täpselt piiritleda ja kindlaks teha. Lisaks on käesoleval juhul selge, et taotletud dokumente, mis on loetletud eespool punktis 12, vahetasid kahe esimese puhul EIOPA ja NBS ning ülejäänud 17 puhul komisjon ja NBS seoses NBSi puudutava sama uurimismenetlusega. Need dokumendid kuuluvad seega samasse haldustoimikusse ja on kõik sama liiki (vt analoogia alusel 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Daimler vs. komisjon, T‑128/14, EU:T:2018:643, punkt 141).
83      Teiseks esitas komisjon vastavalt eespool punktis 68 meelde tuletatud kohtupraktikale vaidlustatud otsuses tugevad ja veenvad põhjused, mis õigustavad üldise konfidentsiaalsuse eeldusele tuginemist käesoleva juhtumi asjaoludel, nagu on osutatud eespool punktis 78. Hageja ei vaidlusta nende asjaolude asjakohasust üldise konfidentsiaalsuse eelduse tunnustamise alusena, mis hõlmab määruse nr 1094/2010 artikli 17 raames vahetatud dokumente.
84      Kolmandaks tuleb tõdeda, et liidu õiguse rikkumise määruse nr 1094/2010 artiklis 17 ette nähtud uurimise menetlus sisaldab erinorme, mis piiravad sellise menetluse käigus saadud või kindlaks tehtud teabe avalikustamist. Nimetatud määruse artikli 70 lõigete 1–3 kohaselt kehtivad EIOPA ja tema töötajate suhtes ametisaladuse hoidmise nõuded ning nad ei tohi riiklikelt pädevatelt asutustelt saadud või nendega vahetatud konfidentsiaalset või ametisaladusega hõlmatud teavet avalikustada. Samuti tuleb märkida, et liidu õiguse rikkumise vastavalt määruse nr 1094/2010 artiklile 17 uurimise menetlusega seotud toimiku või dokumentidega ei saa sellise uurimisega seotud finantsasutus tutvuda. Sellest järeldub, et täidetud on ka eespool punktis 71 viidatud kohtupraktikas mainitud kriteerium.
85      Niisugustel tingimustel tuleb tunnistada, et dokumendid, mida EIOPA, komisjon ja asjaomane riiklik asutus määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel toimuva liidu õiguse rikkumise uurimise menetluse raames vahetavad, on üldise konfidentsiaalsuse eeldusega hõlmatud.
86      Tuleb täpsustada, et see üldine konfidentsiaalsuse eeldus, mis on konkreetselt seotud liidu õiguse rikkumise määruse nr 1094/2010 artiklis 17 ette nähtud uurimise menetlusega, erineb eeldustest, mida liidu kohus on juba tunnustanud seoses esiteks liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse kohtueelses etapis koostatud ja vahetatud dokumentidega (14. novembri 2013. aasta
kohtuotsus LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, punkt 65) ning teiseks EU Piloti menetluse raames (11. mai 2017. aasta kohtuotsus Rootsi vs. komisjon, C‑562/14 P, EU:C:2017:356, punkt 51).
87      Järelikult tuleb tagasi lükata hageja väide, et komisjon ei saa käesolevas asjas üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele tugineda.
3)      Dokumentide konkreetse ja individuaalse hindamise kohustus
88      Hageja viitab kohustusele hinnata konkreetselt ja individuaalselt iga dokumenti, mida dokumentidega tutvumise taotlus puudutab. Ta lisab, et isegi üldise konfidentsiaalsuse eelduse kohaldamise korral oleks komisjon pidanud vähemalt hindama, kas eri dokumendiliike oleks tulnud käsitleda erimoodi.
89      Komisjon leiab, et ta ei olnud kohustatud taotletud dokumente konkreetselt ja individuaalselt analüüsima, kuna vaidlustatud otsuses esitatud argumendid hõlmasid
ilmselgelt kõiki neid dokumente ning need kõik olid
üldise konfidentsiaalsuse eeldusega hõlmatud.
90      Sellega seoses piisab esiteks, kui märkida, et eespool punktist 85 tuleneb, et taotletud dokumendid olid üldise konfidentsiaalsuse eeldusega hõlmatud, mistõttu vastavalt eespool punktis 67 osutatud kohtupraktikale ei olnud komisjon kohustatud iga dokumenti konkreetselt ja individuaalselt analüüsima.
91      Teiseks vahetati taotletud dokumente sama uurimismenetluse käigus, need on seotud sama haldustoimikuga ja kuuluvad seega samasse dokumendiliiki (vt eespool punkt 82). Sellest järeldub, et komisjon ei olnud ka kohustatud kindlaks tegema dokumentide eri liike või alaliike ega analüüsima, kas nendele dokumentidele tuleb läheneda erimoodi. Nimelt võtaks selline nõue üldiselt konfidentsiaalsuse eelduselt ära osa selle soovitavast toimest, milleks on võimaldada komisjonil vastata üldisele dokumentidega tutvumise taotlusele samuti üldiselt (vt analoogia alusel 14. novembri 2013. aasta
kohtuotsus LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, punkt 68). Lisaks ei täpsusta hageja, millised need eri dokumendiliigid või alamliigid on, ning piirdub selle märkimisega, et neid oleks võimalik eristada pelgalt dokumentide pealkirja põhjal.
92      Järelikult tuleb tulemusetuse tõttu tagasi lükata hageja väide, et taotletud dokumente või vähemalt taotletud eri dokumendiliike ei ole konkreetselt ja individuaalselt hinnatud.
c)      Uurimise eesmärgi kahjustamise esinemine
93      Üldise konfidentsiaalsuse eelduse tunnustamine võimaldab asjaomasel liidu institutsioonil, organil või asutusel asuda seisukohale, et sama laadi või samasse liiki kuuluvate dokumentide avalikustamine kahjustaks üldjuhul mõnd määruse nr 1049/2001 artiklis 4 loetletud huvi (vt selle kohta 14. novembri 2013. aasta
kohtuotsus LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, punkt 48).
94      Sellegipoolest ei välista üldine konfidentsiaalsuse eeldus dokumentidega tutvumist taotleva isiku õigust tõendada, et konkreetne dokument, mille avalikustamist taotletakse, ei kuulu selle eelduse alla või esineb ülekaalukas üldine huvi, mis õigustab selle dokumendi avalikustamist määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 alusel (29. juuni 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau, C‑139/07 P, EU:C:2010:376, punkt 62, ja 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, punkt 100).
95      Hageja väidab esiteks, et kuna käimasolevat uurimist ei ole ja muu hulgas ei ole algatatud lepingu rikkumise menetluse kohtueelset menetlust, ei ole võimalik tuvastada uurimise eesmärgi kaitse ega uurimist puudutavate dokumentide konfidentsiaalsuse kahjustamist. Komisjon ei saa ka tugineda võimalikule tulevase ja hüpoteetilise uurimise kahjustamisele.
96      Sellega seoses tuleb tõdeda, et need argumendid põhinevad ekslikul eeldusel. Nimelt on tõendatud, et sõltumata ELTL artikli 258 alusel liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse algatamisest oli määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel algatatud liidu õiguse rikkumise uurimine vaidlustatud otsuse tegemise kuupäeva seisuga käimas (vt eespool punktid 62 ja 63).
97      Teiseks väidab hageja, et komisjon oleks pidanud järeldama, et väidetavalt kohaldatud üldine konfidentsiaalsuse eeldus tuleb käesolevas asjas ümber pöörata. Siiski ei esita ta nimetatud väite toetuseks ühtegi konkreetset tõendit ega tõenda muu hulgas seda, et üks või mitu taotletud dokumenti ei kuulu kõnealuse eelduse alla. Eelkõige on eespool punktides 61 ja 62 kõrvale jäetud tema väide, et komisjoni ja NBSi vaheline „järgnenud teabevahetus“ jääb väljapoole määruse nr 1094/2010
artikli 17 alusel algatatud liidu õiguse rikkumise uurimise ametlikku ja ajalist raamistikku.
98      Kolmandaks leiab hageja, et avalikkuse sekkumine või surve oli Slovaki Vabariigi vastu hiljem ELTL artikli 258 alusel algatatud rikkumismenetluses väga ebatõenäoline. Niisugune argument ei ole siiski asjakohane, et vaidlustada liidu õiguse rikkumise määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel algatatud uurimise eesmärkide kahjustamise esinemine, samas kui nende uurimistega seotud dokumentidele ja eelkõige taotletud dokumentidele kohaldatakse eraldi üldist konfidentsiaalsuse eeldust (vt eespool punktid 85 ja 90).
99      Neil asjaoludel tuleb hageja väide, et uurimise eesmärke ei ole kahjustatud, ja järelikult teise väite teine osa tervikuna tagasi lükata.
3.      Teise väite kolmas osa, mis puudutab taotletud dokumentide avalikustamist õigustava ülekaaluka üldise huvi olemasolu
100    Hageja viitab oma argumentidele, mis on esitatud esimese väite teises osas ja mille kohaselt esineb käesoleval juhul ülekaalukas üldine huvi, mis õigustab taotletud dokumentide avalikustamist.
101    Komisjon, keda toetab Slovaki Vabariik, vaidleb hageja argumentidele vastu.
102    Sellega seoses tuleb pidada meeles, et kui liidu institutsioon, organ või asutus kohaldab ühte määruse nr 1049/2001 artiklis 4 ette nähtud eranditest, peab ta kaaluma ühelt poolt konkreetset huvi, mida asjaomase dokumendi avalikustamata jätmisega tuleb kaitsta, ja teiselt poolt eelkõige üldist huvi, et see dokument tehtaks kättesaadavaks, arvestades suuremast läbipaistvusest tulenevaid eeliseid (vt 17. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Access Info Europe, C‑280/11 P, EU:C:2013:671, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 3. juuli 2014. aasta kohtuotsus nõukogu vs. in ’t Veld, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
103    Dokumentidega tutvumise taotleja peab siiski konkreetselt viitama asjaoludele, millel põhineb ülekaalukas üldine huvi, mis õigustab asjaomaste dokumentide avalikustamist (14. novembri 2013. aasta
kohtuotsus LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, punkt 94, ja 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑612/13 P, EU:C:2015:486, punkt 90).
104    Ühelt poolt tuleb täpsustada, et ülekaalukas üldine huvi, mis võib dokumendi avalikustamist õigustada, ei pea tingimata olema määruse nr 1049/2001 aluspõhimõtetest eraldiseisev. Siiski ei saa ainuüksi üldist laadi kaalutlustest lähtudes kindlaks teha, et läbipaistvuse põhimõttel oli siin eriline tähtsus, mis oleks saanud kaaluda kõnealuste dokumentide avalikustamisest keeldumist õigustavad põhjused üles (vt selle kohta 14. novembri 2013. aasta
kohtuotsus LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, punktid 92 ja 93).
105    Teiselt poolt kujutab huvi hõlbustada üksikisikute õiguste kasutamist, võimaldades neil dokumente kasutada, et hõlbustada nende kaitset liikmesriigi kohtutes, endast erahuvi, mitte üldist huvi (vt selle kohta 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Sea Handling vs. komisjon, C‑271/15 P, ei avaldata, EU:C:2016:557, punktid 97 ja 99, ning 25. septembri 2014. aasta kohtuotsus Spirlea vs. komisjon, T‑306/12, EU:T:2014:816, punkt 99). Nimetatud kontekstis tuleb täpsustada, et dokumentide edastamine selleks, et isik saaks oma kaitseõigusi teostada, tähendaks nende avalikustamist ainult asjaomasele isikule, vastupidi nende edastamisele määruse nr 1049/2001 alusel, mis muudab vastavad dokumendid kõigile isikutele kättesaadavaks. Asjaolu, et kõnealuseid dokumente võidakse kasutada paljudes menetlustes, ei muuda seda analüüsi, sest ei saa eeldada, et erahuvide lisandumine muudab need dokumendid üldjuhul üldise huvi objektiks (9. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Pint vs. komisjon, T‑634/17, ei avaldata, EU:T:2018:662, punkt 59).
106    Käesolevas asjas väidab hageja esiteks, et komisjon ei kaalunud üldse asjaomaseid huve, nimelt esiteks komisjoni viidatud eranditega kaitstud huvide kaitset ja teiseks üldist huvi teha taotletud dokumendid kättesaadavaks.
107    Sellega seoses tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses märkis komisjon, et huvid, millele hageja tugineb, ja eelkõige üldsuse õigus teada, kas NBSi aktsiad ja tema tegevusloa kehtetuks tunnistamine olid õiguspärased, ei saa kaaluda üles avaldamisest keeldumist õigustavaid erandeid. Neil asjaoludel väidab hageja ekslikult, et komisjon ei ole asjaomaseid huve üldse kaalunud.
108    Teiseks väidab hageja, et esineb ülekaalukas üldine huvi, et vastavalt läbipaistvuse põhimõttele avalikustatakse peamised dokumendid, mis on koostatud määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel algatatud liidu õiguse rikkumise uurimise menetluste raames – eelkõige EIOPA antud soovitused ja komisjoni vastu võetud ametlikud arvamused –, et oleks võimalik kontrollida nende menetluste kulgu ning tagada otsustamisprotsessi õiguspärasus ja üldsuse usaldus. Nimetatud uurimismenetlused on väga olulised ja võivad asjaomaseid finantsasutusi, kindlustuslepingute omanikke ja seega kindlustusturu stabiilsust liikmesriikides tõsiselt mõjutada. Esiteks ei põhine nimetatud üldine huvi üksnes erahuvidel ja teiseks kaalub see komisjoni vastupidised kaalutlused üles.
109    Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et nagu komisjon vaidlustatud otsuses ja seejärel kohtuistungil õigesti märkis –
ning kooskõlas eespool punktis 105 meenutatud kohtupraktikaga –, vastab taotletud dokumentide avalikustamise kasulikkus hageja ja tema klientide jaoks erahuvidele.
110    Seejärel tuleb märkida, et vastavalt eespool punktis 104 meelde tuletatud kohtupraktikale ei ole läbipaistvuse põhimõttest tulenevad üldised kaalutlused ülekaaluka üldise huvi olemasolu tõendamiseks iseenesest piisavad.
111    Lõpuks näib, et määruse nr 1094/2010 artikli 17 alusel liidu õiguse rikkumise tõttu algatatud uurimismenetluses koostatud dokumentide avalikustamisest tulenev üldsuse huvi on piiratud. Vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei ole kõnealune huvi ülekaalukas üldine huvi, mis võiks kaaluda üles põhjused, mis õigustavad taotletud dokumentide avalikustamisest keeldumist, st käesoleval juhul sel alusel läbiviidava uurimise eesmärkide kaitse. Nagu komisjon selgitab, kahjustaks niisuguste dokumentide avalikustamine, mis ei taga kaugeltki kindlustusturu stabiilsust liikmesriikides, pigem nende asutuste tegevust, kelle ülesanne on tagada vastavate turgude nõuetekohane toimimine ja stabiilsus.
112    Lisaks on selge, et üldsust teavitati – küll minimaalselt, kuid
oma taseme poolest piisaval määral – pressiteadete avaldamisega 16. mai 2022. aasta soovituse, 13. septembri 2022. aasta ametliku arvamuse ja tegevusloa kehtetuks tunnistamise otsusest.
113    Neil asjaoludel ei ole hageja tõendanud ülekaaluka üldise huvi olemasolu, mis õigustaks taotletud dokumentide avalikustamist.
114    Järelikult tuleb teise väite kolmas osa ja järelikult teine väide tervikuna tagasi lükata.
B.      Esimene ja kolmas väide, mis puudutavad vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teise taande ja sama määruse artikli 4 lõike 3 esimese lõigu rikkumist
115    Esimeses ja kolmandas väites leiab hageja, et komisjon rikkus vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teist taanet ja sama määruse artikli 4 lõike 3 esimest lõiku. Nii toimides vaidlustab hageja vaidlustatud otsuse nende põhjenduste õiguspärasuse, millega komisjon kohaldas erandeid, mis on seotud ühelt poolt kohtumenetluste kaitsega ja teiselt poolt käimasoleva otsustusprotsessi kaitsega.
116    Sellega seoses tuleb meele tuletada, et kui teatavad aktis esitatud põhjendused on iseenesest sellised, et nendega saab akti õiguslikult piisavalt põhjendada, siis ei mõjuta vead, mis võivad akti teisi põhjendusi mõjutada, igal juhul akti resolutsiooni. Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et väide, mis isegi juhul, kui see on põhjendatud, ei saa kaasa tuua hageja taotletud tühistamist, on tulemusetu (vt 14. detsembri 2005. aasta kohtuotsus Honeywell vs. komisjon, T‑209/01, EU:T:2005:455, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika; 15. septembri 2021. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. ECHA, T‑127/20, ei avaldata, EU:T:2021:572, punkt 32).
117    Valdkonnas, mis puudutab üldsuse õigust dokumentidega tutvuda, on määruse nr 1049/2001 artiklis 4 ette nähtud iga erand piisav põhjus dokumentidega tutvumise võimaldamisest keelduda (vt analoogia alusel 13. septembri 2000. aasta kohtuotsus Denkavit Nederland vs. komisjon, T‑20/99, EU:T:2000:209, punkt 42).
118    Kuna käesoleval juhul ei ole hageja oma teise väite raames suutnud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erandil põhinevat keeldumispõhjust ümber lükata, tuleb esimene ja kolmas väide, millega vaidlustatakse kaks ülejäänud keeldumispõhjust, tulemusetuse tõttu seega tagasi lükata.
C.      Neljas väide, et on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 6, proportsionaalsuse põhimõtet ja põhjendamiskohustust
119    Neljandas väites leiab hageja, et taotletud dokumentidega osalise tutvumise võimaldamisest keeldumise puhul on komisjon esiteks rikkunud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 6 ja proportsionaalsuse põhimõtet ning teiseks on vaidlustatud otsust puudulikult põhjendanud. Nimelt ei selgitanud komisjon, miks ei olnud märkimisväärsel määral osaline dokumentidega tutvumine võimalik, ta ei eristanud erinevaid taotletud dokumente ega nende dokumentide eri osi ega põhjendanud seda, et viidatud erandid olid tegelikult kohaldatavad kõigile neile dokumentidele ja nende kõigile osadele.
120    Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
121    Vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikele 6 avalikustatakse juhul, kui mõni eranditest hõlmab ainult osa dokumendist, dokumendi ülejäänud osad.
122    Tuleb meelde tuletada, et proportsionaalsuse põhimõte kohustab liidu institutsiooni, organit või asutust, kelle poole on pöördutud, osalise dokumendiga tutvumise võimaldamist kaaluma (6. detsembri 2001. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Hautala, C‑353/99 P, EU:C:2001:661, punkt 27; vt selle kohta ka 7. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Access Info Europe vs. komisjon, T‑851/16, EU:T:2018:69, punktid 117 ja 118 ning seal viidatud kohtupraktika). See nõue eeldab üldjuhul iga dokumendi sisu konkreetset ja individuaalset hindamist (vt selle kohta 6. juuli 2006. aasta kohtuotsus Franchet ja Byk vs. komisjon, T‑391/03 ja T‑70/04, EU:T:2006:190, punkt 117, ning 23. septembri 2015. aasta kohtuotsus ClientEarth ja International Chemical Secretariat vs. ECHA, T‑245/11, EU:T:2015:675, punkt 230).
123    Siiski on otsustatud, et nende dokumentide sisule, millele üldise konfidentsiaalsuse eeldus laieneb, ei kohaldu täieliku või osalise avalikustamise kohustus (vt selle kohta 28. juuni 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, punkt 133, ja 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, punkt 134). Sellisel juhul on komisjonil õigus vastata dokumentidega tutvumise taotlusele üldiselt, ilma et ta hindaks konkreetselt ja individuaalselt iga asjaomase dokumendi sisu. (vt selle kohta 14. novembri 2013. aasta
kohtuotsus LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, punkt 68).
124    Käesolevas asjas nähtub teise väite analüüsist, et taotletud dokumendid olid üldise konfidentsiaalsuse eeldusega hõlmatud (vt eespool punkt 90), mida hageja ei ole ümber lükanud (vt eespool punktid 97 ja 113).
125    Sellest järeldub esimesena, et vastavalt eespool punktis 123 meelde tuletatud kohtupraktikale ei olnud komisjon esiteks kohustatud konkreetselt ja individuaalselt hindama iga taotletud dokumenti seoses võimalusega rahuldada ühe või teise dokumendiga osalise tutvumise taotlus ning teiseks võis ta õiguspäraselt asuda seisukohale, et asjaomased dokumendid on määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erandiga täielikult hõlmatud.
126    Järelikult ei ole hagejal alust väita, et vaidlustatud otsusega rikutakse määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 6 ja proportsionaalsuse põhimõtet.
127    Teisena tuleb eespool punktis 124 osutatud kontekstis pidada osalise tutvumise võimaldamisest keeldumist formaalselt piisavalt põhjendatuks, kuna vaidlustatud otsuses on mainitud võimalust võimaldada taotletud dokumentidega osaliselt tutvuda ja järeldatud, et need dokumendid on komisjoni viidatud eranditega täielikult hõlmatud (vt analoogia alusel 25. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Sea Handling vs. komisjon, T‑456/13, ei avaldata, EU:T:2015:185, punkt 92, ja 7. septembri 2017. aasta kohtuotsus AlzChem vs. komisjon, T‑451/15, ei avaldata, EU:T:2017:588, punktid 96 ja 97).
128    Lisaks, kuigi on tõsi, et komisjon märkis ilma täiendava selgituseta, et märkimisväärne osalise tutvumise võimaldamine ei ole võimalik, kahjustamata viidatud eranditega kaitstud huve, on selline põhjendus, kuigi see on lühike, samuti piisav, arvestades vajadust mitte avaldada teavet, mis kuulub eelkõige määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erandi kohaldamisalasse (vt selle kohta 1. veebruari 2007. aasta kohtuotsus Sison vs. nõukogu, C‑266/05 P, EU:C:2007:75, punkt 82, ja 7. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Access Info Europe vs. komisjon, T‑851/16, EU:T:2018:69, punkt 122).
129    Järelikult ei ole hagejal alust väita, et vaidlustatud otsusega on rikutud ELTL artiklist 296 tulenevat põhjendamiskohustust.
130    Neljas väide tuleb seega tagasi lükata.
D.      Viies väide, et on rikutud põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punktiga b tagatud õigust toimikuga tutvuda
131    Hageja väidab, et komisjon rikkus tema õigust toimikuga tutvuda, mis on tagatud põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punktiga b. Ta väidab esiteks, et komisjonile esitati ka toimikuga tutvumise taotlus, teiseks, et vaidlustatud otsuse teinud komisjoni peasekretär oli pädev selle taotluse üle otsustama, kolmandaks, et taotletud dokumendid kuulusid
niisuguste
andmete hulka, mis puudutasid teda märkimisväärselt, ja neljandaks, et komisjon oli kohustatud võimaldama tal selle toimikuga tutvuda.
132    Komisjon vaidleb apellandi argumentidele vastu.
133    Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et põhiõiguste harta artikli 41 – mis käsitleb õigust heale haldusele –
lõike 2 punktis b on märgitud, et see õigus kätkeb muu hulgas „igaühe õigust tutvuda teda puudutavate andmetega, võttes samal ajal arvesse konfidentsiaalsuse ning ameti- ja ärisaladusega seotud õigustatud huve“.
134    Põhiõiguste harta artikkel 42, mis käsitleb õigust tutvuda dokumentidega, näeb omakorda ette, et igal liidu kodanikul ning igal füüsilisel või juriidilisel isikul, kes elab või kelle registrijärgne asukoht on liikmesriigis, on „õigus tutvuda liidu institutsioonide, organite ja asutuste mis tahes kandjal säilitatavate dokumentidega“. Määruses nr 1049/2001 on sätestatud selle õiguse kasutamise tingimused ja kord seoses Euroopa Parlamendi, Euroopa Liidu Nõukogu ja komisjoni dokumentidega.
135    Dokumentidega tutvumise ja andmetega tutvumise kord on seega kaks eri korda, mille suhtes kohaldatakse eraldi menetlusi (vt selle kohta 6. novembri 2024. aasta kohtuotsus MeSoFa vs. BCE, T‑790/22, ei avaldata, EU:C:2024:783, punkt 29). Mõlemad eeldavad igal juhul taotluse esitamist (11. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Heli-Flight vs. EASA, T‑102/13, EU:T:2014:1064, punkt 51).
136    Käesolevas asjas tuleb esimesena märkida, et kuigi esialgne taotlus põhines peamiselt määrusel nr 1049/2001 ja selles ei ole põhiõiguste harta artiklit 41 mainitud, sisaldas see teatavaid põhjendusi, mis võivad toimikuga tutvumise taotlust toetada. Esiteks oli selles viidatud harta artiklitele 47 ja 48 ning teiseks rõhutati vajadust, et hagejal oleksid taotletud dokumendid kättesaadavad, et valmistada ette oma „kaitse“ NBSi poolt tema suhtes algatatud „sanktsioonimenetluses“, mille tulemusel tunnistati tema tegevusluba kehtetuks.
137    Kordustaotlus aga põhines selgesti ja eranditult määrusel nr 1049/2001 ja põhiõiguste harta artiklil 42. Ta ei maininud harta artiklit 41 ega toimikuga tutvumise õigust. Lisaks ei mainitud selles vastupidi esialgsele taotlusele ei harta artikleid 47 ja 48 ega hageja kaitseõigusi kui dokumentidega tutvumise taotluse alust. Kordustaotluses mainiti hageja õigust „tõhusale kaitsele“ ja asjaolu, et taotletud dokumendid puudutasid hagejat, üksnes täiendavalt ja vaid selleks, et vaidlustada määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teise taande tähenduses kohtumenetlust kaitsva erandi kohaldamine.
138    Teisena on vaidlustatud otsuses tehtud otsus üksnes kordustaotluse kohta, mille hageja esitas määruse nr 1049/2001 artikli 7 lõike 2 alusel. Selles ei analüüsita ega isegi mainita hageja õigust teda puudutavate andmetega põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti b alusel tutvuda. Ta ei viita ka harta artiklitele 47 ja 48 ega hageja kaitseõigustele. Pealegi lükkab ta kõrvale eraelulise ja seega määruse nr 1049/2001 raames asjassepuutumatu huvi, mis hagejal võib oma kaitse ettevalmistamiseks liikmesriigi kohtutes taotletud dokumentide avaldamise vastu olla (vt eespool punkt 19).
139    Lisaks oli komisjoni töökorrale (EÜT 2000, L 308, lk 26; ELT eriväljaanne 01/03, lk 40),
mida on muudetud komisjoni 5. detsembri 2001. aasta
otsusega 2001/937/EÜ, ESTÜ, Euratom (EÜT 2001, L 345, lk 94; ELT eriväljaanne 01/03, lk 408),
lisatud määruse nr 1049/2001 kohaldamise üksikasjalike eeskirjade sel ajal kohaldamisele kuulunud artikli 4 esimese lõigus sätestatud, et dokumentidega tutvumise kordustaotlusi käsitlevate otsuste vastuvõtmise õigus on antud selle institutsiooni peasekretärile. Küll aga nähtub käesolevas asjas komisjoni selgitustest, et komisjoni peasekretärile ei ole antud pädevust vaadata läbi kaebusi, mis on suunatud andmetega tutvumise võimaldamisest keeldumise otsuse vastu.
140    Neil asjaoludel ei ole vaidlustatud otsuse teinud komisjoni peasekretärile esitatud ühtegi andmetega tutvumise taotlust ning ta ei teinud ega saanud teha selle kohta ühtegi otsust. Sellest järeldub, et hageja ei saa vaidlustatud otsuse peale esitatud hagi raames komisjonile põhjendatult ette heita, et viimane ei ole tunnustanud tema õigust põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti b alusel andmetega tutvuda (vt analoogia alusel 20. detsembri 2023. aasta
kohtuotsus OCU vs. SRB, T‑496/18, ei avaldata, EU:T:2023:857, punktid 32–35 ja 38, ning 13. novembri 2024. aasta kohtuotsus Kargins vs. komisjon, T‑110/23, ei avaldata, EU:T:2024:805, punktid 137 ja 138).
141    Järelikult tuleb viies väide tagasi lükata.
142    Kõigest eelnevast tuleneb, et hagi tuleb jätta rahuldamata.
IV.    Kohtukulud
143    Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud kohtukulud hüvitama, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja mõista hagejalt.
144    Lisaks kannavad kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel menetlusse astunud liikmesriigid ja institutsioonid ise oma kohtukulud. Slovaki Vabariik kannab seega ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda viieliikmelises koosseisus)
otsustab:
1.      Jätta hagi rahuldamata.
2.      Jätta Novis Insurance Company, Novis Versicherungsgesellschaft, Novis Compagnia di Assicurazioni, Novis Poisťovňa a.s.‑i kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
3.      Jätta Slovaki Vabariigi kohtukulud tema enda kanda.
Kowalik-Bańczyk
Reine
da Silva Passos
Cassagnabère
Pavelin
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 6. mail 2026 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord
I.
Vaidluse taust ja asjaolud, mis on leidnud aset pärast hagi esitamist
A.
Liidu õiguse rikkumist puudutav uurimismenetlus
B.
Dokumentidega tutvumise kord
1.
Esmane taotlus
2.
Kordustaotlus
C.
Liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus
II.
Poolte nõuded
III.
Õiguslik käsitlus
A.
Teine väide, et rikutud on määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet
1.
Teise väite esimene osa, mille kohaselt ei ole tehtud vahet vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ja sama määruse artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus ette nähtud eranditel
2.
Teise väite teine osa, mille kohaselt ei kahjustata uurimise eesmärgi kaitset
a)
Tingimus, et uurimine peab olema pooleli
b)
Üldise konfidentsiaalsuse eelduse kohaldamine ning dokumentide konkreetse ja individuaalse hindamise kohustus
1)
Sissejuhatavad märkused
2)
Üldise konfidentsiaalsuse eelduse kohaldamine
3)
Dokumentide konkreetse ja individuaalse hindamise kohustus
c)
Uurimise eesmärgi kahjustamise esinemine
3.
Teise väite kolmas osa, mis puudutab taotletud dokumentide avalikustamist õigustava ülekaaluka üldise huvi olemasolu
B.
Esimene ja kolmas väide, mis puudutavad vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teise taande ja sama määruse artikli 4 lõike 3 esimese lõigu rikkumist
C.
Neljas väide, et on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 6, proportsionaalsuse põhimõtet ja põhjendamiskohustust
D.
Viies väide, et on rikutud põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punktiga b tagatud õigust toimikuga tutvuda
IV.
Kohtukulud
*      Kohtumenetluse keel: inglise.