62024CC0129
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
LAILA MEDINA
esitatud 27. märtsil 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑129/24
Coillte Cuideachta Ghníomhaíochta Ainmnithe
versus
Commissioner for Environmental Information,
menetlusse astujad:
tundmatu(d) isik(ud) ehk John ja/või Jane Doe,
Ireland,
Attorney General,
Right to Know CLG
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court (Iirimaa))
Eelotsusetaotlus – Keskkond – Århusi konventsioon – Direktiiv 2003/4/EÜ – Üldsuse õigus tutvuda keskkonnateabega – Taotluse alusel keskkonnateabega tutvumine – Mõisted „taotleja“ ja „taotlus“ – Anonüümne või pseudonüümne taotlus – Nõue, et taotlejad esitavad oma tegeliku nime ja praeguse füüsilise aadressi – Taotluse kehtetus – Taotluse tagasilükkamine, kui see on ilmselgelt ebamõistlik
I. Sissejuhatus
1.
Keskkonnateabega tutvumise õigus on esimene Århusi konventsiooni (
2
) kolmest sambast koos üldsuse osalemise ja kohtu poole pöördumise õigusega. (
3
) Nende õiguste lõppeesmärk on anda igale kodanikule võimalus „viia ellu“„õigust elada keskkonnas, mis vastab tema tervise ja heaolu vajadustele ja [täita] kohustust praeguste ja tulevaste põlvkondade hüvanguks kaitsta keskkonda ning teha selle seisundi parandamiseks teistega koostööd“. (
4
) Århusi konventsioonil on„kaksikidentiteet“, (
5
) mis ühendab keskkonna- ja inimõigused. (
6
) Selle „sambad“„toetavad vastastikku üksteist“; (
7
) keskkonnateabega tutvumise õigus on teiste õiguste kasutamise eeltingimus. (
8
)
2.
Direktiivi 2003/4 (
9
) esimene põhjendus peegeldab teabega tutvumise õiguse olulisust ja väljendab püüdlust, mille kohaselt „soodustavad suurenenud avalik juurdepääs keskkonnateabele ning sellise teabe levik suuremat teadlikkust keskkonnaküsimustes […] ning kokkuvõttes ka paremat keskkonda“.
3.
Käesolev kohtuasi puudutab küsimust, kas keskkonnateabega tutvumisele võib üldjuhul kohaldada nõuet, et taotlejad esitaksid oma nime ja füüsilise aadressi. Samuti tekib käesolevas kohtuasjas küsimus, milliseid tagatisi saavad ametiasutused kasutada, kui nad tegelevad taotlustega, mida nad peavad pahatahtlikuks või kuritarvitavaks.
II. Õiguslik raamistik
A.
Rahvusvaheline õigus
4.
Århusi konventsiooni artikli 4 lõike 1 punktis a on sätestatud:
„1.   Konventsiooniosaline tagab, et tema avaliku võimu asutused annavad üldsusele keskkonnainfot, vastates keskkonnainfo taotlusele selle artikli kohaselt siseriiklikke õigusakte järgides. See kehtib ka juhul, kui infot küsitakse ja kooskõlas punktiga b esitatakse taotletud infot sisaldava dokumendi koopiana:
a)
ilma, et taotleja peaks oma huvi tõendama“.
B.
Euroopa Liidu õigus
5.
Direktiivi 2003/4 artikli 2 punkti 5 kohaselt on „„taotleja“ iga füüsiline või juriidiline isik, kes taotleb keskkonnateavet“.
6.
Direktiivi 2003/4 artikli 3 lõikes 1 „Juurdepääs keskkonnaalasele teabele taotluse alusel“ on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et riigiasutused peavad vastavalt käesoleva direktiivi sätetele tegema nende valduses oleva või nende nimel hoitava keskkonnateabe kättesaadavaks igale taotlejale tema taotluse korral, ilma et ta peaks tõestama oma huvi.“
C.
Iirimaa õigus
7.
Euroopa ühenduste (keskkonnateabele juurdepääsu) eeskirjade 2007–2014 (European Communities (Access to Information on the Environment) Regulations 2007 to 2014; edaspidi „eeskirjad“) artiklis 6 on sätestatud:
„6. (1) Keskkonnateabe taotluses tuleb
[…]
c)
näidata taotleja nimi, aadress ja muud asjakohased kontaktandmed […]
[…]
(2) taotleja ei ole kohustatud põhjendama oma huvi taotluse esitamise suhtes“.
III. Põhikohtuasja lühikokkuvõte ja eelotsuse küsimused
8.
Ajavahemikul 13. märtsist kuni 30. maini 2022 saatis taotleja või saatsid taotlejad (tõenäoliselt üks, kuid võimalik, et rohkem kui üks) Coilltele (Iirimaa osaliselt riigi omandis olev metsandusettevõtja) pidevalt kirju, mille käigus esitati väga suur hulk tõenäoliselt anonüümitud või pseudonüümitud taotlusi ühesuguses või peaaegu ühesuguses vormis, milles taotleti keskkonnateabega tutvumist. Füüsilist aadressi ei esitatud. Nimed olid inspireeritud filmitegelastest.
9.
Varasemaid taotlusi, milles oli kasutatud mõnda käesoleva menetluse taotleja kasutatud nime, oli Coillte menetlenud tavapäraselt, kuna sel hetkel tundusid need olevat ühekordsed taotlused. Kui aga alates 20. märtsist 2022 hakkasid saabuma sarnases stiilis ja sarnast tüüpi ning sarnase sõnastusega anonüümsed taotlused, sai Coillte aru, et tegemist näib olevat organiseeritud kampaania osaga, ja võttis meetmeid, et teha kindlaks taotlejate isikud.
10.
Coiltte asus – eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul põhjendatult – seisukohale, et nende taotluste eesmärk ei ole keskkonnateabe väljaselgitamine ja need näivad olevat osa laiemast kampaaniast, mida viivad läbi tundmatud isikud küsitavatel motiividel. Kampaania mõjutas väga oluliselt Coillte tegevust ning see võttis aega ja ressursse tegelike keskkonnateabe taotluste arvelt, millega kaasnesid viivitused ja pettumus tegelike keskkonnateabe taotlejate jaoks.
11.
Coillte vastas nendele taotlustele nõudega, et taotlejad teataksid oma (praeguse) aadressi ja kinnitaksid, et kõnealused nimed on taotlejate tegelikud (juriidilised) nimed. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et Coillte võttis asjaolusid arvestades põhjendatud seisukoha, et taotlejate poolt enda isiku kohta antud teave näib esmapilgul küsitav. Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et arvestades esitatud taotluste arvu, tegutses asjaomane ametiasutus mõistlikult, et teha kindlaks, kas taotlused on ilmselgelt ebamõistlikud, võttes arvesse sama taotleja muude taotluste mahtu, laadi ja sagedust.
12.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et vastupidiste tõendite puudumisel nõudis Coillte kinnitust taotleja tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi kohta pigem selleks, et kontrollida taotleja isikut kui taotleja huvide kindlakstegemiseks.
13.
Kuna Coillte nõutud teavet ei esitatud, lükkas viimane taotlused eeskirjade artikli 6 lõike 1 punkti c alusel puuduste tõttu tagasi.
14.
Seejärel esitasid taotlejad Coilltele vaide. Coillte palus taotlejatel kinnitada oma tegelikud juriidilised nimed ja esitada oma praegused aadressid. Kuna neile kinnitamise taotlustele ei vastatud, lükati vaided puuduste tõttu tagasi.
15.
Mitme teabetaotluse tagasilükkamised kaevati edasi keskkonnateabe volinikule (Commissioner for Environmental Information, Iirimaa) (edaspidi „volinik“). Volinik tegi 29. augustil 2022 otsuse (edaspidi „vaidlustatud otsus“), milles leidis, et ta on pädev kaebusi arutama ning et Coilltel ei olnud õigust pidada anonüümseid või pseudonüümseid taotlusi eeskirjade artikli 6 lõike 1 punkti c alusel kehtetuteks.
16.
Coillte esitas vaidlustatud otsuse peale kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
17.
Ireland (edaspidi „Iirimaa“) ja Attorney General kaasati menetlusse ja Right to Know CLG (edaspidi „Right to Know“) lisati kui amicus curiae.
18.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib selgitada direktiivi 2003/4 artikli 6 lõikes 1 sisalduva mõiste „taotlus“ ja sama direktiivi artikli 2 punktis 5 sisalduva mõiste „taotleja“ tõlgendamist.
19.
Seoses mõistega „taotlus“ toob eelotsusetaotluse esitanud kohus esile, et eeskirjade artikli 6 kohaselt peab keskkonnateabega tutvumise taotlus vastama vorminõuetele, sealhulgas tuleb selles märkida nimi ja aadress. Taotlust, mis neile vorminõuetele ei vasta, tuleb pidada kehtetuks taotluseks. Eelotsusetaotluse esitanud kohus asub seega seisukohale, et mõiste „taotlus“ saab tähendada üksnes nõuetekohast (kehtivat) taotlust, mis vastab direktiivile 2003/4 ja riigisisestele kehtivatele õigusaktidele, millega see direktiiv on üle võetud.
20.
Mõiste „taotleja“ kohta leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et see tähendab füüsilist või juriidilist isikut, kes on tuvastatud tema praeguse juriidilise nime ja füüsilise aadressi alusel, mitte aga anonüümset või pseudonüümset isikut. Ta väidab, et asjaolu, et direktiiviga 2003/4 antakse õigusi füüsilistele ja juriidilistele isikutele, tähendab seda, et selleks, et tal tekiks õigus olla koheldud taotlejana, peab ta esitama tegeliku nime ja füüsilise aadressi. Sellise teabe puudumine võib kaasa tuua ka ebasoovitava tulemuse, kui vaidlus jõuab kohtusse, nagu on juhtunud huvitatud isikute puhul, kes ei ole tuvastatavad menetluses osalemiseks nõutava miinimumteabe alusel.
21.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas juhul, kui Euroopa Kohus leiab, et direktiivi 2003/4 tähenduses ei pea „taotleja“ isik olema tuvastatud, on selle direktiiviga vastuolus riigisisesed õigusaktid, millega nõutakse, et taotlejad märgiksid taotluse esitamiseks oma nimed ja/või praeguse füüsilise aadressi. Eelotsusetaotluse esitanud kohus asub seisukohale, et liikmesriigi menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt võib liikmesriik teha valiku võtta direktiiv 2003/4 üle nii, et taotlejad peavad enda isikut tõendama, et ametiasutus saaks kontrollida, kas nad on need füüsilised või juriidilised isikud, kellele on antud taotlejate õigused.
22.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teha kindlaks, kas juhul, kui Euroopa Kohus leiab, et riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt peavad taotlejate isik olema tuvastatav, on direktiiviga 2003/4 vastuolus, võib ametiasutus sellegipoolest paluda kinnitust taotleja nime ja/või praeguse füüsilise aadressi kohta, kui tal on põhjendatud alus kahtlustada, et esitatud teave on väär või puudlik. Asjaolu, et niisuguse teabe abil võidakse spekuleerida taotleja huvi üle, ei ole oluline.
23.
Viimaks ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus kindel, kas ametiasutus võib küsida teavet taotleja isiku kohta, et teha kindlaks, kas konkreetne taotlus on ilmselgelt ebamõistlik, võttes arvesse sama taotleja esitatud muude taotluste mahtu, laadi ja sagedust.
24.
Neil asjaoludel otsustas High Court (kõrge kohus, Iirimaa) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas sõna „taotlus“ direktiivi 2003/4 artikli 6 lõikes 1 – lähtudes [Århusi konventsiooni] artikli 4 lõikest 1 – tähendab üksnes niisugust taotlust, mis on kehtiv vastavalt direktiivile ja asjaomase liikmesriigi õigusaktidele, millega see direktiiv on üle võetud?
2.
Kas sõna „taotleja“ direktiivi 2003/4 artikli 2 punktis 5 – lähtudes [Århusi konventsiooni] artikli 4 lõike 1 punktist b ja/või artikli 6 lõigetest 1 ja/või 2 ja/või artikli 2 lõikest 5 ning artikli 4 lõikest 1 ja lõike 3 punktist b – tähendab füüsilist või juriidilist isikut, kes on tuvastatud tema tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi järgi, mitte anonüümne ega pseudonüümne isik ja/või taotleja, kelle kontaktandmetest on tuvastatud üksnes e-posti aadress?
3.
Kui vastus teisele küsimusele on eitav: kas direktiivi 2003/4 artikli 3 lõikel 1 ja/või lõike 5 punktil c – lähtudes [Århusi konventsiooni] artikli 4 lõikest 1 – on niisugune tagajärg, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt peab taotleja taotluse esitamiseks märkima oma tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi?
4.
Kui vastus teisele küsimusele on eitav ja vastus kolmandale küsimusele on üldiselt jaatav: kas direktiivi 2003/4 – lähtudes [Århusi konventsiooni] artiklist 4 – mõju on niisugune, et kui ametiasutus asub põhjendatult seisukohale, et taotleja poolt enda isiku kohta antud teave näib esmapilgul küsitav, ei tohi ametiasutus nõuda kinnitust taotleja tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi kohta, et teha kindlaks taotleja isik ja mitte taotleja huvi kindlaks tegemiseks, isegi kui taotleja tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi teatamine võiks ametiasutusele anda kaudselt või muul viisil võimaluse teha järeldusi taotleja võimaliku huvi (või selle puudumise kohta) või spekuleerida seoses sellega, millele on viidatud direktiivi artikli 3 lõikes 1?
5.
Kui vastus teisele küsimusele on eitav ja vastus kolmandale küsimusele on üldiselt jaatav: kas direktiivi artikli 4 lõike 1 punkti b – lähtudes [Århusi konventsiooni] artikli 4 lõike 3 punktist b – mõju on niisugune, et ametiasutus ei tohi nõuda kinnitust taotleja tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi kohta, et määrata kindlaks, kas taotlus on ilmselgelt ebamõistlik, võttes arvesse sama taotleja teiste taotluste mahtu, laadi ja sagedust, ning mitte taotleja huvi kindlaks tegemiseks, isegi kui taotleja tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi teatamine võiks ametiasutusele anda kaudselt või muul viisil võimaluse teha järeldusi taotleja võimaliku huvi (või selle puudumise kohta) või spekuleerida seoses sellega, millele on viidatud direktiivi artikli 3 lõikes 1?“
25.
Coillte, volinik, Tšehhi ja Itaalia valitsus, Iirimaa ning Euroopa Komisjon esitasid kirjalikud seisukohad.
IV. Hinnang
A.
Sissejuhatavad märkused
26.
Sissejuhatuseks tuleb märkida, et ühinedes Århusi konventsiooniga kohustus Euroopa Liit tagama liidu õiguse kohaldamisalas põhimõtteliselt võimaluse tutvuda ametiasutuste valduses oleva või viimaste nimel hoitava keskkonnateabega. (
10
)
27.
Nagu on kinnitatud direktiivi 2003/4 põhjenduses 5, soovis liidu seadusandja seda direktiivi vastu võttes tagada, et pidades silmas liidu ühinemist selle konventsiooniga, peab liidu õigus olema sellega kooskõlas, ja nägi ette üldise korra, mille eesmärk on tagada, et igal liikmesriigi füüsilisel või juriidilisel isikul on õigus tutvuda ametiasutuste valduses oleva või nende nimel hoitava keskkonnateabega, ilma et see isik peaks tõendama oma huvi. (
11
)
28.
Sellest tuleneb, et direktiivi 2003/4 tõlgendamisel tuleb võtta arvesse Århusi konventsiooni sõnastust ja eesmärki, sest direktiiv koostati selle konventsiooni rakendamiseks liidu õiguses. (
12
)
29.
Lisaks võib Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt Århusi konventsiooni rakendusjuhendit pidada selgitavaks dokumendiks, mida võib vajaduse korral võtta muu asjasse puutuva teabe hulgas arvesse konventsiooni tõlgendamisel, isegi kui selles juhendis sisalduv analüüs ei ole siduv ja sellel puudub õigusjõud, mis on konventsiooni sätetel. (
13
)
B.
Esimene küsimus
30.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas mõistet „taotlus“ direktiivi 2003/4 artikli 6 lõikes 1 – lähtudes Århusi konventsiooni artikli 4 lõikest 1 – tuleb tõlgendada nii, et selle all peetakse silmas üksnes niisugust taotlust, mis on kehtiv vastavalt direktiivile ja asjaomase liikmesriigi õigusaktidele, millega see direktiiv on üle võetud.
31.
Direktiivi 2003/4 artikli 6 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et igal „taotlejal, kes leiab, et tema taotlust on eiratud, taotlus on põhjendamatult […] tagasi lükatud, vastus taotlusele on ebapiisav või on selle menetlemisel rikutud muul viisil artiklite 3–5 sätteid, on juurdepääs menetlusele, mille käigus saab riigiasutuse tegevuse või tegevusetuse uuesti läbi vaadata kas selles samas või muus riigiasutuses või et taotluse vaataks uuesti halduskorras läbi seaduslikult asutatud sõltumatu ja erapooletu organ“.
32.
Nagu komisjon sisuliselt väitis, selgub direktiivi 2003/4 ülesehitusest, et sõna „taotlus“ selle direktiivi artikli 6 lõikes 1 käib selle direktiivi artikli 3 alusel esitatud „taotluse“ kohta.
33.
Direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 1 kohaselt tuleb ametiasutuste valduses olev keskkonnateave teha kättesaadavaks „igale taotlejale tema taotluse korral, ilma et ta peaks tõestama oma huvi“.
34.
Direktiivis 2003/4 ei ole sõna „taotlus“ määratletud ega kehtestatud artiklis 3 konkreetseid nõudeid selleks, et taotleja esitatav taotlus oleks kehtiv.
35.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt aga kehtib direktiiviga 2003/4 tagatud õigus teabega tutvuda üksnes sel juhul, kui taotletud teave kuulub selles direktiivis sätestatud üldsuse juurdepääsuga seotud sätete alla, mis eeldab muu hulgas seda, et tegemist on „keskkonnateabega“ nimetatud direktiivi artikli 2 punkti 1 tähenduses. (
14
)
36.
Seega selleks, et õigus teabega tutvuda oleks kohaldatav, peab taotlus vastama artiklis 3 sätestatud üldistele nõuetele, mis eeldavad, et taotluse peab esitama „taotleja“, „riigiasutusele“ (edaspidi „ametiasutus“) ja selle eesmärk peab olema saada „keskkonnateavet“, mis on „nende valduses olev või nende nimel hoitav“. Nende mõistete tähendused on määratletud direktiivi 2003/4 artiklis 2.
37.
Muus osas ei ole ei direktiivi 2003/4 artikli 2 punktis 5 ega ka artikli 3 lõikes 1 sätestatud taotluse esitamise vormi või kehtivusega seotud tingimusi. Mõistet „taotlus“ tuleb käsitada laialt kui igasugust taotlust, mis on esitatud selle direktiivi artikli 3 lõike 1 kohaselt.
38.
Vajadust käsitada mõistet „taotlus“ laialt kinnitab Århusi konventsiooni artikli 4 lõige 1, mis kohustab konventsiooniosalisi tagama, et nad annavad üldsusele keskkonnateavet, vastates keskkonnateabe taotlusele riigisiseseid õigusakte järgides. Århusi konventsiooni rakendusjuhendi kohaselt „võib „taotlus“ olla igasugune teade üldsuse liikmelt ametiasutusele, milles küsitakse keskkonnateavet“. (
15
) Selles juhendis on märgitud ka seda, et „konventsioonis ei ole täpsustatud taotluse vormi, mis viitab sellele, et igasugust artiklile 4 vastavat suulist või kirjalikku taotlust käsitatakse konventsiooni alusel taotlusena“. (
16
)
39.
Esimese küsimusega soovitakse teada, kas liikmesriigid võivad kehtestada taotluse esitamise kehtivusnõuded ja kas nad saavad seada direktiivi 2003/4 artiklis 6 sätestatud õiguskaitse kättesaadavusse sõltuvusse nendest nõuetest.
40.
Esiteks tuleb rõhutada, et direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 5 punkti c kohaselt peavad liikmesriigid keskkonnateabega taotluse korral tutvumise õiguse teostamiseks tagama, et „oleks kindlaks määratud kord“, mis tagab selle õiguse tõhusa teostamise. Sellise „korra“ näitena tuuakse välja teabeametnike määramine, taotletava teabe säilitamiseks ja sellega tutvumiseks vajalike vahendite soetamine ja hooldamine ning ametiasutuste või teabepunktide valduses oleva keskkonnateabe registrid ja nimekirjad. Selle direktiivi põhjenduses 15 on ette nähtud, et „see kord tagab, et juurdepääs teabele oleks tõhus ja lihtne ja et see saaks üldsusele üha enam kättesaadavaks“. Artikli 3 lõike 5 punktid a ja b viitavad liikmesriikide kohustusele tagada, et ametnikud abistavad teabele juurdepääsu taotlevat üldsust ja et ametiasutuste nimekirjad oleks üldsusele kättesaadavad. Lisaks sellele peavad liikmesriigid artikli 3 lõike 5 viimase lõigu kohaselt tagama, et ametiasutused teavitavad üldsust igati õigustest, mis sel on, ning annavad sel eesmärgil asjakohasel määral teavet, juhiseid ja nõu.
41.
Direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 5 kontekstis on kohustus tagada „kord“ keskkonnateabega tutvumise õiguse tõhusaks kasutamiseks osa ametiasutuste kohustusest hõlbustada üldsusel oma õiguste kasutamist. (
17
)
42.
Seega erineb direktiivi 2003/4 artikli 3 lõikes 5 sätestatud kohustus kehtestada „kord“ teabega tutvumise õiguse kasutamiseks kehtivusnõuete mis tahes kehtestamisest. Tõepoolest, kui „korra“ eesmärk on hõlbustada teabega tutvumist, siis kehtivusnõuded on formaalsused või eeltingimused, mida taotleja peab täitma, et asjakohase teabega tutvuda.
43.
Kuigi riigisisestes õigusaktides võib olla kehtestatud taotluse esitamise ja menetlemise raamistik, ei tohi asjasse puutuvad reeglid minna kaugemale sellest, mis on vajalik direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 5 eesmärgi saavutamiseks, nimelt tagada keskkonnateabega lihtne ja tõhus tutvumine.
44.
Teiseks tuleneb direktiivi 2003/4 artiklist 6, et ametiasutuse tegevus või tegevusetus peab olema halduskorras ja kohtus kontrollitav, kui „taotlust on eiratud, taotlus on põhjendamatult (kas tervikuna või osaliselt) tagasi lükatud, vastus taotlusele on ebapiisav või on selle menetlemisel rikutud muul viisil artiklite 3–5 sätteid“.
45.
Seega ei sõltu õiguskaitse kättesaadavuse õiguse kasutamine sellest, kas ametiasutus peab taotlust kehtivaks või kas riigisiseses õiguses sätestatud keskkonnateabe saamise õiguse rakendamise tingimused on täidetud. Küsimus, kas on tegemist „taotlusega“ direktiivi 2003/4 tähenduses või mitte, on – nagu kõigi muude keskkonnateabega tutvumise õiguse tekkimise sisuliste tingimuste puhul – küsimus, mida peab olema võimalik selle direktiivi artikli 6 kohaselt halduskorras ja kohtus kontrollida. Vastutav asutus peab kontrollima, kas keskkonnateabe taotlus vastab selle direktiivi artikli 3 lõikes 1 sätestatud tingimustele.
46.
Vastasel korral sõltuks õiguskaitse kättesaadavus ning seaduse alusel asutatud sõltumatutele ja erapooletutele asutustele ja kohtutele direktiivi 2003/4 artikliga 6 antud pädevus sellest, kuidas liikmesriigi ametiasutused tõlgendavad keskkonnateabega tutvumise tingimusi. Nagu volinik väitis, kahjustaks õiguskaitsele juurdepääsu tagamise mehhanismi ametiasutuse lihtne akt, mis tunnistab taotluse kehtetuks.
47.
Eeltoodust tulenevalt leian, et mõistet „taotlus“ direktiivi 2003/4 artikli 6 lõikes 1 – lähtudes Århusi konventsiooni artikli 4 lõikest 1 – tuleb tõlgendada nii, et selle all peetakse silmas taotlust, mis on esitatud selle direktiivi artikli 3 lõike 1 kohaselt. Küsimust, kas taotlus kuulub viimati nimetatud sätte kohaldamisalasse, peab olema võimalik halduskorras ja kohtus kontrollida vastavalt direktiivi 2003/4 artiklile 6.
C.
Teine küsimus
48.
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas sõna „taotleja“ direktiivi 2003/4 artikli 2 punktis 5 – lähtudes Århusi konventsiooni artiklitest 2 ja 4 – tähendab füüsilist või juriidilist isikut, kes on tuvastatud tema tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi järgi, mitte anonüümne ega pseudonüümne isik ja/või taotleja, kelle kontaktandmetest on tuvastatud üksnes e-posti aadress.
49.
Artikli 2 punkti 5 kohaselt on „taotleja“„iga füüsiline või juriidiline isik, kes taotleb keskkonnateavet“.
50.
Direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 1 kohaselt peavad ametiasutused tegema nende valduses oleva keskkonnateabe kättesaadavaks „igale taotlejale tema taotluse korral, ilma et ta peaks tõestama oma huvi“.
51.
Tekib küsimus, kas mõiste „taotleja“ hõlmab füüsiliste või juriidiliste isikute tuvastamist nende tegeliku nime järgi või võib see hõlmata ka anonüümseid või pseudonüümseid taotlejaid.
52.
Tuleb meeles pidada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb nii liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest kui ka võrdsuse põhimõttest, et liidu õigusnorme, milles ei ole nende sisu ja ulatuse täpsustamiseks viidatud otseselt liikmesriigi õigusele, tuleb üldjuhul kogu Euroopa Liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt. (
18
)
53.
Liidu õigusnormi tõlgendamisel ei tule arvesse võtta mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on. (
19
)
54.
Mis puudutab artikli 2 punkti 5 sõnastust, siis selles sättes liigitatakse taotlejaks „iga füüsiline või juriidiline isik“. Selles ei ole täpsustatud, et niisugused füüsilised või juriidilised isikud peavad olema tuvastatud nende tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi kaudu.
55.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab, et füüsilistele ja juriidilistele isikutele õiguste andmine tähendab seda, et selleks, et tal tekiks õigus olla koheldud taotlejana, peab ta esitama tegeliku nime ja füüsilise aadressi.
56.
Coillte, Tšehhi ja Itaalia valitsus ning Iirimaa toetavad seda seisukohta. Nad väidavad, et keskkonnateabe taotluse saab esitada vaid isik, kes on tuvastatud selle isiku nime ja aadressi kaudu. Seda seetõttu, et ametiasutused peavad saama kinnitada taotluse esitanud isiku staatust, milleks kõige lihtsam ja ilmsem mehhanism on nõue esitada tegelik nimi ja/või praegune füüsiline aadress.
57.
Volinik ja Right to Know seevastu väidavad, et kuna puudub viide taotleja isikule, ei kaasne sõnaga „taotleja“ isiku tuvastamise nõue.
58.
Komisjon väidab, et viide „isikule“ direktiivi 2003/4 artikli 2 punktis 5 eeldab, et selline isik on tegelikult olemas ja see välistab fiktiivse isiku võimaluse esitada selle direktiivi alusel taotlus ja saada kasu selle direktiivi sätetest. Komisjon teeb ettepaneku võtta arvesse ka need keskkonnateabe kättesaadavaks tegemise viisid, mis ei nõua alati taotleja isiku kindlakstegemist.
59.
Minu arvates ei ole taotleja tuvastamise nõue „taotleja“ mõistega lahutamatult seotud. Nagu komisjon sisuliselt täheldas, ei tähenda asjaolu, et isik on artikli 2 punkti 5 kohaselt tuvastatav, seda, et isiku tuvastamine on selle sätte kohaselt nõutav. Tõepoolest, üks asi on nõustuda sellega, et taotleja peab tõesti olema olemas, mitte olema automatiseeritud robot või väljamõeldud isik. Hoopis teine asi on eeldada, et artikli 3 lõikes 1 sätestatud õiguse kasutamiseks peavad taotlejad esitama oma isikut tõendavad andmed ja laskma korrapäraselt oma isiku kindlaks teha.
60.
Seega, nagu komisjon on sõnastanud, siis mõiste „taotleja“ määratlemisel direktiivi 2003/4 artikli 2 punkti 5 tähenduses piisab füüsilise või juriidilise isiku olemasolust, et ta saaks direktiivist tulenevaid õigusi kasutada.
61.
Eespool tõdetu ei piira liikmesriikide kaalutlusõigust niisuguste olukordade puhul, kus on vajalik taotleja isiku tuvastamine, mida käsitletakse üksikasjalikumalt allpool seoses kolmanda, neljanda ja viienda küsimusega.
62.
Ka Århusi konventsioonis ei ole täpsustatud, et selleks, et keskkonnateabe taotlejad saaksid kasutada oma õigust selle teabega tutvuda, peab nende isik olema tuvastatud. Århusi konventsioonis puudub mõiste „taotleja“ määratlus. Konventsiooni artikli 4 lõike 1 kohaselt annavad ametiasutused „üldsusele“ keskkonnateavet, vastates keskkonnateabe taotlusele. Artikli 2 punkti 4 kohaselt käsitatakse „üldsusena“„üht või mitut füüsilist või juriidilist isikut ning siseriiklike õigusaktide või -praktika kohaselt ka nende isikute organisatsioone, rühmi või muid ühendusi“. Seda „üldsuse“ laia määratlust on Århusi konventsiooni rakendusjuhendis tõlgendatud kui iga isiku põhimõtte kohaldamist. (
20
)
63.
Nagu on täheldatud õiguskirjanduses, (
21
) tähendab see, et Århusi konventsioonis puudub nõue esitada taotluse esitamisel tuvastamist võimaldavat teavet, ja see, et puudub huvi avaldamise nõue, seda, et ametiasutused peavad kasutama „taotleja isikust sõltumatut“ lähenemisviisi. Selle lähenemisviisi kohaselt „ei pea keegi – üksikisikud, valitsusvälised organisatsioonid ega teised –, kes taotleb keskkonnateavet, enda isikut tõendama või oma taotlust põhjendama“. (
22
)
64.
Üks põhjus, miks eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et isiku tuvastamine võib olla vajalik, on see, et oleks võimalik kontrollida, kas taotlejad on füüsilised või juriidilised isikud, kellele on antud taotlejate õigused, erinevalt eelkõige õigusvõimeta üksuste taotlustest. Sellel seisukohal on Coillte ning mitu huvitatud isikut, k.a Tšehhi valitsus, kes väidab, et direktiiv 2003/4 ja Århusi konventsioon seovad keskkonnateabe saamise õiguse taotleja õigussubjektsusega.
65.
Sellega seoses tuleb rõhutada, et direktiivi 2003/4 põhjendusest 2 nähtub, et sellega „laiendatakse olemasolevat juurdepääsu, mis kehtestati direktiiviga 90/313/EMÜ“. (
23
) Direktiivi 90/313 kehtivusajal rõhutati õiguskirjanduses, et keskkonnateabega tutvumise õiguse isikuline kohaldamisala on lai ja seda tuleb mõista nii, et see hõlmab praktiliselt igaüht, ilma et oleks nõutav konkreetne õiguslik vorm. (
24
) Laia arusaama keskkonnateabega tutvumise õiguse isikulisest kohaldamisalast toetavad üldsuse keskkonnateabega tutvumise eesmärk, mis direktiivi 2003/4 põhjenduse 1 järgi on „soodusta[da] suuremat teadlikkust keskkonnaküsimustest, vaba arvamustevahetust, üldsuse tõhusamat osavõttu keskkonnaasjade üle otsustamises ning kokkuvõttes ka paremat keskkonda“. Kommentaatorid on täheldanud, et direktiiviga 2003/4 seati „õigus teabega tutvuda inimõiguse konteksti ja seetõttu „ei antud seda õigust mitte üksnes liidu kodanikele, vaid igaühele, sealhulgas ühingutele“. (
25
)
66.
Enamgi veel, direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 5 punkti a kohaselt nõutakse ametnikelt „teabele juurdepääsu taotleva üldsuse abistamist“. Nimetatud direktiivi artikli 2 punkti 6 kohaselt käsitatakse „üldsusena“„üht või mitut füüsilist või juriidilist isikut ning siseriiklike õigusaktide või -praktika kohaselt ka nende isikute organisatsioone, rühmi või muid ühendusi“. Nende kahe sätte koostoimest tuleneb, et füüsilised või juriidilised isikud ja vastavalt riigisisestele õigusaktidele või tavadele nende ühendused, organisatsioonid või rühmad peavad saama taotleda keskkonnateabega tutvumist.
67.
Direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 5 punkti a nõue ametnikele abistada üldsust teabega tutvumise taotlemisel oleks mõttetu, kui teatud „üldsuse“ kategooriatele ja eelkõige ühendustele, mis ei ole õigussubjektid, keelataks õigus taotleda keskkonnateabega tutvumist vastavalt kõnealuse direktiivi artikli 3 lõikele 1.
68.
Lisaks, nagu juba eespool sissejuhatavates märkustes tõdetud, tuleb direktiivi 2003/4 tõlgendamisel võtta arvesse Århusi konventsiooni sõnastust ja eesmärki, sest direktiiv koostati selle konventsiooni rakendamiseks liidu õiguses. (
26
) Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et Århusi konventsioon järgib keskkonnateabega tutvumise õiguse osas „iga isiku“ põhimõtet. (
27
)„Üldsus“ hõlmab Århusi konventsiooni kohaselt konkreetselt „siseriiklike õigusaktide või ‑praktika kohaselt“ füüsiliste või juriidiliste isikute „organisatsioone, rühmi või muid ühendusi“. Riigisisese õigusega kehtestatud tingimused peavad vastama Århusi konventsiooni eesmärgile tagada „laialdane juurdepääs“ sellega antud õigustele. (
28
) Tõlgendus, mis võimaldaks ametiasutustel keelduda keskkonnateabega tutvumise õigusest üksnes taotleja õigussubjektsuse põhjal, kahjustaks seda eesmärki.
69.
Igal juhul on konkreetsetel füüsilistel isikutel, kes kuuluvad ühingusse, mis ei ole (veel) õigussubjekt, ilmselgelt õigus taotleda teabega tutvumist. (
29
)
70.
Seega, kuivõrd igaühel on õigus tutvuda keskkonnateabega, ei saa „taotleja“ õigusliku seisundi kontrollimine üksi olla põhjus, miks nõuda taotleja isiku tuvastamist.
71.
Mis puudutab mõiste „taotleja“konteksti, siis tuleb meelde tuletada, et direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 1 kohaselt peavad ametiasutused selle direktiivi kohaselt tegema keskkonnateabe kättesaadavaks „igale taotlejale tema taotluse korral, ilma et ta peaks tõestama oma huvi“. Selle direktiivi põhjendusest 8 nähtub, et igal füüsilisel ja juriidilisel isikul on õigus tutvuda keskkonnateabega, ilma ta peaks põhjendama oma huvi.
72.
„Iga“ taotleja õigus taotleda keskkonnateavet ja ametiasutuste vastav kohustus seda teavet anda täiendab ametiasutuste teabe esitamise aktiivset kohustust, mis tuleneb direktiivi 2003/4 artiklist 7. Selle direktiivi artikli 1 punkti b kohaselt on selle aktiivse kohustuse eesmärk tagada „ühtlasi, et keskkonnateave oleks üldsusele üha enam kättesaadav ja et seda levitataks üha laiemalt, et saavutada keskkonnateabe võimalikult laialdane süstemaatiline kättesaadavus ja levik elanikkonna hulgas“. Enamgi veel, selle direktiivi artikli 9 kohaselt peavad ametiasutused tegema keskkonnateabe kättesaadavaks ja levitama seda üldsusele „võimalikult laiaulatuslikult, kasutades selleks eelkõige info- ja sidetehnoloogia võimalusi“.
73.
Direktiivi 2003/4 artiklist 7 tõlgendatuna koostoimes artikli 1 punktiga b ja lähtudes põhjendusest 9 tuleneb, et keskkonnateave tuleb „ühtlasi“„teha kättesaadavaks“ üldsusele ja „võimalikult laiaulatuslikult“, nii et üldsus ei pea seda teavet isegi taotlema. Väljend „teha kättesaadavaks“ on piisavalt lai, et hõlmata teabe kättesaadavaks tegemise mitmesuguseid meetodeid. Nagu Right to Know on väitnud, on võimalik teha keskkonnateave taotlejale kättesaadavaks ametiasutuse kontoris (kas andmete kontrollimise või kogumise teel), veebisaidi kaudu või selle kättesaadavaks tegemisega esindaja poolt kogumiseks. Mitte üheski neist olukordadest ei esine ühtegi ilmset põhjust, miks peaksid füüsilised või juriidilised isikud, kes soovivad kasutada oma õigust keskkonnateabega tutvuda, oma isikut tõendama. Enamgi veel, direktiivis 2003/4 ei ole täpsustatud kanalit, mille kaudu tuleb teave „kättesaadavaks teha“. Teabe võib seega näiteks saata taotleja e-posti aadressile, kui taotleja võttis haldusvõimuga kontakti sel viisil.
74.
Ametiasutuste üldine kohustus jagada aktiivselt teavet üldsusele toetab tõlgendust, mille kohaselt juhul, kui üldsuse liige soovib tutvuda keskkonnateabega taotluse alusel, puudub konkreetne nõue esitada isikuandmed.
75.
Coillte, Iirimaa ja Tšehhi valitsus väidavad, et direktiivi 2003/4 artikkel 6 toetab järeldust, mille kohaselt nõuab mõiste „taotleja“ taotleja isiku tuvastamist. Kuna taotleja võib taotleda taotluse tagasilükkamise otsuse halduskorras läbivaatamist artikli 6 lõike 1 alusel ja kohtulikku kontrolli artikli 6 lõike 2 alusel, tuleb tema isik nende arvates keskkonnateabe taotlemisel tuvastada.
76.
Mind ei veena paralleel, mis on tõmmatud keskkonnateabe saamise õiguse kasutamise tingimuste ja haldusasutusele vaide või kohtulikuks läbivaatamiseks kaebuse esitamise menetluse vahel. Kummagi õiguse kasutamiseks kehtestatud tingimusi tuleb analüüsida eraldi. Direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 1 alusel anonüümse taotluse esitamise võimaluse tunnustamine ei piira siiski õigusnorme, mille liikmesriigid võivad kehtestada halduskontrolli või kohtuliku kontrolli õiguse kasutamiseks. Liikmesriikide kehtestatud õigusnormid keskkonnateabega tutvumise õiguse jõustamiseks kuuluvad menetlusautonoomia põhimõtte kohaldamisalasse, tingimusel et järgitakse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid ning õigust tõhusale õiguskaitsevahendile erapooletus kohtus vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklile 47. (
30
)
77.
Samuti ei veena mind paralleel, mille komisjon on toonud vaidlusaluse korra ja korra vahel, mida kohaldatakse õigusele tutvuda dokumentidega määruse (EÜ) nr 1049/2001 alusel. (
31
) Esiteks on isikute ring, kellel on määruse nr 1049/2001 alusel õigus tutvuda dokumentidega, kitsam kui isikute ring, kellel on õigus tutvuda keskkonnateabega direktiivi 2003/4 alusel. Tõepoolest, määruse nr 1049/2001 artikli 2 lõike 1 kohaselt on dokumentidega tutvumise õigus antud „igale liidu kodanikule ja igale füüsilisele või juriidilisele isikule, kes elab või kelle registrijärgne asukoht on liikmesriigis“. Keskkonnateabega tutvumise õiguse kasutamiseks õigustatud isikute ringi ei ole selliselt piiratud. Teiseks, üldsuse õigust tutvuda liidu institutsioonide valduses oleva keskkonnateabega reguleerib määrus (EÜ) nr 1367/2006. (
32
) See määrus, nagu on täheldatud akadeemilises kirjanduses, (
33
)„laiendab määruse nr 1049/2001 artiklis 2 sätestatud teabega tutvumise õiguse saajate ringi“, tunnustades taotleja õigust tutvuda keskkonnateabega „ilma et kedagi kodakondsuse, rahvuse või elukoha tõttu või juriidilise isiku puhul tema registreeritud asukoha või tegeliku tegevuskoha tõttu diskrimineeritaks“. (
34
)
78.
Võttes arvesse õiguse saajate ringi erinevusi ei ole seega asjakohane kehtestada nõuet, et direktiivi 2003/4 alusel taotlejad tuleb tuvastada määruses nr 1049/2001 sätestatud nõuete alusel.
79.
Mis puudutab direktiivi 2003/4 eesmärke, siis vastavalt selle direktiivi artikli 1 punktile a on direktiivi eesmärk tagada õigus tutvuda ametiasutuste valduses oleva või nende jaoks hoitava keskkonnateabega. Direktiivi põhjenduse 1 kohaselt – ja nagu märgitud juba eespool punktis 65 – soodustab see õigus üldsuse tõhusamat osavõttu keskkonnaasjade üle otsustamises ning kokkuvõttes ka paremat keskkonda. Veel nähtub direktiivi põhjendusest 2, et üldsuse õigus keskkonnateabega tutvuda on osa „muudatuste tegemise protsessist“ ja on seotud „avatuse ja läbipaistvusega“. (
35
) Sama direktiivi põhjendusest 16 ilmneb, et teabe avalikustamine toimub üldsuse huvides. Järelikult teenib õigus avalikustatud teabega tutvuda üldist huvi ja ei sõltu avalikustamist taotleva konkreetse isiku huvidest. Sel põhjusel ja nagu see on direktiivi 2003/4 artikli 3 lõikes 1 sõnaselgelt sätestatud, ei pea taotlejad põhjendama oma huvi.
80.
Asjaolu, et taotlejad saavad taotleda keskkonnateabega tutvumist, ilma et nad peaks oma isiku tuvastama, toetab keskkonnateabega laiema tutvumise ja läbipaistvuse eesmärki. Nagu volinik ja Right to Know on sisuliselt väitnud, võib anonüümsuse säilitamine olla eriti oluline teatud taotlejate puhul, kelle juriidilise nime ja aadressi avaldamine võib kaudselt paljastada nende huvi taotluse esitamiseks. (
36
) Isiku tuvastamise nõude puudumine on samuti vastavuses üldise huvi eesmärgiga, milleks on õigus teabele. (
37
)
81.
Coillte ja mitu huvitatud isikut on hoiatanud tehisintellekti koostatud ja automaatselt saadetud taotluste ohu eest. Kuigi selline oht võib olla tõsine, ei näi see olevat anonüümsete taotlustega lahutamatult seotud. Pigem on see seotud infoühiskonna vahendite kasutamisega ametiasutustega suhtlemisel (erinevalt füüsiliselt esitatud taotlustest). Selle ohu vältimiseks peab liikmesriik rakendama vajalikke tehnilisi kaitsemeetmeid, et tagada, et ametiasutused töötlevad ainult selliseid taotlusi, mis pärinevad „taotlejalt“, mitte automatiseeritud robotilt. (
38
)
82.
Kirjalikke seisukohti esitanud valitsused ja Iirimaa hoiatasid ka anonüümsete või pseudonüümsete taotluste tagajärjel tekkiva kuritarvitamise ohu eest. Tuleb meelde tuletada, et direktiivi 2003/4 artikli 4 lõike 1 punkti b kohaselt võivad liikmesriigid lükata tagasi „ilmselgelt ebamõistlikud“ keskkonnateabe taotlused. See tagasilükkamise alus on piisavalt lai, et võimaldada ametiasutusel lükata tagasi taotlus, mis on kuritarvitav või mille eesmärk on põhjustada ahistamist või häirimist. Nagu ma hiljem viienda küsimusega seoses arutlen, võivad ametiasutused selle erandi kohaldamise kontekstis nõuda isiku tuvastamist.
83.
Seega teabega tutvumise õiguse kuritarvitamine võib tuua kaasa selle, et taotlus lükatakse tagasi, kuid see ei õigusta mõiste „taotleja“ kitsast tõlgendamist.
84.
Järeldan, et direktiivi 2003/4 artikli 2 punkti 5 sõnastusest, kontekstist ja eesmärgist tuleneb, et mõiste „taotleja“ ei nõua selle direktiivi artikli 3 lõike 1 alusel keskkonnateabega tutvumist taotleva füüsilise või juriidilise isiku tuvastamist.
85.
Eeltoodust tulenevalt leian, et sõna „taotleja“ direktiivi 2003/4 artikli 2 punktis 5 – lähtudes Århusi konventsiooni artiklitest 2 ja 4 – tuleb tõlgendada nii, et see ei ole piiratud füüsilise või juriidilise isikuga, kes on tuvastatud tema tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi järgi, vaid hõlmab ka anonüümset või pseudonüümset isikut ja/või taotlejat, kelle kontaktandmetest on tuvastatud üksnes e-posti aadress.
D.
Kolmas ja neljas küsimus
86.
Kolmanda ja neljanda küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2003/4 artikli 3 lõiget 1 – lähtudes Århusi konventsiooni artikli 4 lõikest 1 – tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on nõutud, et keskkonnateabega tutvumise taotluse esitamiseks peavad taotlejad märkima oma nime ja füüsilise aadressi, ja et sellega on vastuolus see, kui ametiasutus kontrollib taotleja isikut isegi siis, kui on kahtlusi taotleja esitatud isikuandmete tõesuses.
87.
Sellele küsimusele tuleb vastata juhul, kui Euroopa Kohus järgib minu poolt teisele küsimusele pakutud vastust.
88.
Direktiivi 2003/4 artikli 3 lõige 1, milles, nagu juba eespool välja toodud, kehtestatakse ametiasutuste kohustus „te[ha] nende valduses [olev] [keskkonnateave] kättesaadavaks igale taotlejale tema taotluse korral, ilma et ta peaks tõestama oma huvi“, vastab Århusi konventsiooni artikli 4 lõikele 1. Viimati nimetatud säte kohustab ametiasutusi andma üldsusele keskkonnateavet, vastates keskkonnateabe taotlusele.
89.
Nagu juba eespool teisele küsimusele pakutud vastuses välja on toodud, ei sisalda direktiivi 2003/4 artikli 3 lõige 1 sellega lahutamatult seotud tingimust, et taotleja peab esitama isikuandmed.
90.
Esitatud küsimus puudutab seda, kas liikmesriigid võivad oma riigisisestes õigusaktides kehtestada sellise isikuandmete esitamise nõude.
91.
ELTL artiklist 288 tuleneb, et liikmesriikidel on ulatuslik kaalutlusõigus direktiivi rakendamiseks võetavate meetmete ja vahendite valiku osas. See vabadus ei mõjuta iga adressaadiks oleva liikmesriigi kohustust võtta kõik vajalikud meetmed, et tagada direktiivi täielik toime vastavalt sellega taotletavale eesmärgile. (
39
)
92.
Keskkonnateabega tutvumise õiguse rakendamise kohta on direktiivi 2003/4 artikli 3 lõikes 5 sõnaselgelt sätestatud, et liikmesriigid peavad kindlaks määrama „korra“, et tagada selle õiguse „tõhus teostamine“. Nagu juba eespool välja toodud, (
40
) on selle korra eesmärk hõlbustada nimetatud õiguse kasutamist.
93.
Århusi konventsiooni artikli 4 lõikes 1 on sätestatud, et ametiasutused peavad tegema keskkonnateabe kättesaadavaks „siseriiklikke õigusakte järgides“. Århusi konventsiooni rakendusjuhendi kohaselt tähendab see, et „riigisiseste õigusaktidega peaks olema sätestatud raamistik taotlustele vastamiseks kooskõlas [Århusi] konventsiooniga“. (
41
) Keskkonnateabega tutvumise õiguse rakendamisel käsitatakse liidu õigust ja eelkõige direktiivi 2003/4 osana liikmesriikide riigisisesest õigusest. (
42
)
94.
Direktiivi 2003/4 artikli 3 lõikest 5 ja Århusi konventsiooni artikli 4 lõikest 1 tuleneb, et keskkonnateabega tutvumise õiguse tõhusa kasutamise korra määratlemisel on liikmesriikidel õigus määrata kindlaks taotluste esitamise ja neile vastamise protsessi raamistik.
95.
Selles kontekstis võib esiteks olla vajalik taotleja isiku tuvastamine, et ametiasutused saaksid taotlusele vastata. Ametiasutused võivad näiteks nõuda taotleja nime ja aadressi, kui taotleja ei esita muid kontaktandmeid.
96.
Taotleja isikuandmed võivad olla vajalikud ka juhul, kui teavet antakse direktiivi 2003/4 artikli 5 lõike 2 kohaselt (mõistliku) tasu eest. (
43
)
97.
Teiseks võivad isikuandmed olla vajalikud juhul, kui teabe taotlus kuulub mõne direktiivi 2003/4 artiklis 4 sätestatud erandi kohaldamisalasse.
98.
Direktiivi artiklis 4 on täpselt loetletud erandid, mida liikmesriigid võivad keskkonnateabega tutvumise õigusest teha. Kui niisugused erandid on liikmesriigi õigusesse tegelikult üle võetud, võivad ametiasutused neile esitatavate teabenõuete rahuldamata jätmiseks neile eranditele tugineda. (
44
)
99.
Need erandid hõlmavad muu hulgas taotlust, mis on ilmselgelt põhjendamatu, mis käsitleb koostamisel olevaid materjale, asutusesisest teabevahetust ja olukordi, kus teabe avalikustamine võib kahjustada ametiasutuste töö konfidentsiaalsust, rahvusvahelisi suhteid, avalikku julgeolekut ja riigikaitset, äri- või tööstusteabe konfidentsiaalsust või isikuandmete konfidentsiaalsust.
100.
Direktiivi 2003/4 artikli 4 lõike 2 teises lõigus on sätestatud, et igal üksikjuhul tuleb omavahel kaaluda avalikustamisega teenitavaid üldsuse huve tagasilükkamisega teenitavate huvidega. Seega peab keskkonnateabega tutvumisest keeldumine artiklis 4 sätestatud alustel alati põhinema asjasse puutuvate huvide kaalumisel.
101.
Euroopa Kohtu praktikast selgub, et huve tuleb kaaluda, uurides tegelikult ja konkreetselt kõiki olukordi, mis jõuavad pädevate asutuste ette direktiivi 2003/4 alusel esitatud keskkonnateabega tutvumise taotluse tõttu. (
45
)
102.
Kuna dokumentidega tutvumise taotluse läbivaatamisel tuleb igal üksikjuhtumil võtta arvesse erihuve, siis peab ametiasutus hindama ka taotleja esitatud tõendeid põhjuste kohta, mis võivad õigustada taotletud teabe avalikustamist. (
46
)
103.
Lisaks tuleb direktiivi 2003/4 artikli 4 lõike 5 kohaselt juhul, kui keeldutakse andmast teavet, „teatada“ sellest taotlejale kirjalikult või elektrooniliselt, kui taotlus oli esitatud kirjalikult või kui taotleja seda soovib. Teates tuleb esitada keeldumise põhjused. Keeldumisest teatamise korral ei ole tegemist teabe kättesaadavaks tegemisega ametiasutuse poolt. Ametiasutus võtab hoopis vastu haldusotsuse, mille jaoks võivad olla vajalikud taotleja isikuandmed. (
47
)
104.
On ilmne, et teabega tutvumise õiguse erandi kohaldamise kontekstis peab ametiasutus suhtlema taotlejaga viisil, mis erineb lihtsalt teabe kättesaadavaks tegemisest. Sellistes olukordades võivad liikmesriigid pidada vajalikuks taotleja isiku tuvastamist. (
48
)
105.
Kui aga taotleja taotleb keskkonnateavet ja esitab kontaktandmed ning ametiasutus saab teha teabe kättesaadavaks ilma taotlejaga eriliselt suhtlemata ja erandit kohaldamata, ei tundu taotleja isiku tuvastamine olevat teabega tutvumise õiguse kasutamiseks vajalik tingimus. Ei ole mingit ilmset põhjust, miks näiteks isik, kes soovib tutvuda direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 5 alusel loodud ja peetavate keskkonnateabe registritega või nimekirjadega või kes viibib keskkonnateabe kontrollimiseks objektil kohapeal, peab enda isikut kõigepealt tõendama. Sama kehtib näiteks isiku kohta, kes saadab pseudonüümiga allkirjastatud e-kirja, milles ta palub keskkonnateavet. (
49
)
106.
Nagu volinik ja Right to Know on sisuliselt väitnud, võib süstemaatiline nõue, et kõik keskkonnateabe taotlejad peavad enda isikut tõendama, takistada teatud isikuid teavet taotlemast. Nagu juba eespool esimese küsimuse vastuses välja toodud, võib mõne taotleja puhul nende nimi viidata nende huvile ja selle avaldamine võib ühtlasi tähendada nõuet põhjendada oma huvi, mis on vastuolus direktiiviga 2003/4 ja Århusi konventsiooniga. Need huvitatud isikud rõhutasid konkreetselt ahistamise ohtu, mis ähvardab isikuid, kes kasutavad oma õigust tutvuda keskkonnateabega, ja see oht ei ole teoreetiline ega abstraktne, eriti kui kaalul on majanduslikud huvid. Nii „taotleja isikust sõltumatu“ kui ka „motiivist sõltumatu“ lähenemisviis võib vältida Århusi konventsiooni artikli 3 lõikes 8 osutatud kättemaksu ohtu. (
50
)
107.
Kuna keskkonnateabega tutvumise õiguse teostamise üldiseks nõudeks ei saa olla see, et taotleja peab enda isikut tõendama, ei ole kahtlused selles osas, kas taotleja esitatud isikut tõendav teave vastab tegelikkusele, sobivaks aluseks, mille tõttu saaks ametiasutus nõuda kinnitust taotleja isiku kohta. Nagu allpool viienda küsimuse kontekstis selgitatakse, ei puuduta see olukorda, milles palutakse kinnitust juhul, kui taotlus on ilmselgelt ebamõistlik vastavalt direktiivi 2003/4 artikli 4 lõike 1 punktile b.
108.
Eeltoodust tulenevalt asun seisukohale, et direktiivi 2003/4 artikli 3 lõiget 1 – lähtudes Århusi konventsiooni artikli 4 lõikest 1 – tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on üldiselt nõutud, et keskkonnateabega tutvumise taotluse esitamiseks peavad taotlejad märkima oma nime ja füüsilise aadressi, isegi kui on põhjust kahelda, kas taotleja esitatud isikut tõendav teave vastab tegelikkusele. Nii on see juhul, kui isiku tuvastamine ei ole vajalik taotlusele vastamiseks ja kui ükski direktiivi artiklis 4 sätestatud erand ei kuulu kohaldamisele.
E.
Viies küsimus
109.
Viienda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2003/4 artikli 4 lõike 1 punkti b – lähtudes Århusi konventsiooni artikli 4 lõike 3 punktist b – tuleb tõlgendada nii, et ametiasutus ei tohi nõuda kinnitust taotleja tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi kohta, et teha kindlaks, kas taotlus on ilmselgelt ebamõistlik, võttes arvesse sama taotleja teiste taotluste mahtu, laadi ja sagedust.
110.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tähendab direktiivis 2003/4 ette nähtud keskkonnateabega tutvumise õigus seda, et sellise teabe avalikustamine peaks olema üldreegel ja ametiasutustel peaks olema lubatud keskkonnateabe taotlust tagasi lükata ainult konkreetsetel ja selgelt määratletud juhtudel. Teabega tutvumise õiguse erandeid peaks seega tõlgendatama kitsalt, kusjuures omavahel tuleb kaaluda üldsuse huvi avalikustamise vastu ja avalikustamisest keeldumise huvi. (
51
)
111.
Nagu eespool märgitud (
52
), on direktiivi artiklis 4 täpselt loetletud erandid, mida liikmesriigid võivad keskkonnateabega tutvumise õigusest teha. Kui niisugused erandid on liikmesriigi õigusesse tegelikult üle võetud, võivad ametiasutused neile esitatavate teabetaotluste rahuldamata jätmiseks neile eranditele tugineda. (
53
)
112.
Seega võivad liikmesriigid direktiivi 2003/4 artikli 4 lõike 1 punkti b kohaselt sätestada, et keskkonnateabe taotluse võib tagasi lükata, kui see taotlus on „ilmselgelt ebamõistlik“.
113.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib konkreetselt, kas selle erandi kohaldamise kontekstis võivad ametiasutused nõuda kinnitust taotleja isiku kohta ja kas taotluse mõistlikkuse kindlakstegemisel võivad nad võtta arvesse sama taotleja esitatud taotluste mahtu, laadi ja sagedust.
114.
Kõigepealt tuleb rõhutada, et mõni eelmainitud sätte keeleversioon kasutab taotluse kirjeldamiseks mõistet „ebamõistlik“ (unreasonable), (
54
) samas kui muudes keeleversioonides on kasutatud mõistet „kuritarvitav“ (abusive). (
55
) Küll aga ei ole üheski keeleversioonis viidatud konkreetsetele kriteeriumidele, mille alusel hinnata taotluse ilmselget ebamõistlikkust või kuritarvitavat laadi.
115.
Direktiivi 2003/4 artikli 4 lõikes 3 on sätestatud, et kui liikmesriik kehtestab erandid, võidakse koostada avalikult kättesaadav kriteeriumide loetelu, mille alusel asjaomane asutus võib otsustada, kuidas ta taotlusi menetleb. (
56
)
116.
Liikmesriikidel on seega kaalutlusõigus selle keeldumispõhjuse kohaldamise asjaolude kindlaksmääramisel.
117.
Kuivõrd aga tegemist on erandiga teabe esitamise üldreeglist, peab keeldumine ilmselgelt ebamõistliku taotluse tõttu jääma erandlikuks.
118.
Seetõttu peab taotluse ilmselgelt ebamõistlikuks klassifitseerimise lävend olema kõrge.
119.
Täpsemalt, mis puudutab taotletud teabe mahtu, siis vastavalt direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 2 punktile b õigustab see asjaolu (samuti taotletud teabe keerukus) ühekuulise tähtaja pikendamist, mille jooksul ametiasutus peab vastama. Direktiivi 2003/4 artikli 3 lõike 2 punkti b tõlgendamisest koostoimes selle direktiivi artikli 4 lõike 2 punktiga b tuleneb, et ainuüksi taotletud teabe maht ei muuda taotlust ilmselgelt ebamõistlikuks. (
57
)
120.
Mis puudutab taotluste sagedust, siis tuleb meelde tuletada, et keskkonnateabega tutvumise õigus teenib üldist huvi soodustada suuremat teadlikkust keskkonnaküsimustest. Taotlejal on õigus küsida keskkonnateavet erinevatelt ametiasutustelt või samalt ametiasutuselt, ilma et taotluste arv oleks piiratud. Sellise absoluutse kvantitatiivse läve kehtestamine, mille ületamisel võib taotlusi liigitada ilmselgelt ebamõistlikuks, võib kahjustada õigust tutvuda keskkonnateabega. (
58
)
121.
See tähendab, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kehtib liidu õiguses üldine õiguslik põhimõte, et õigussubjektid ei tohi kasutada liidu õigusnorme ära pettuse või kuritarvituse eesmärgil. (
59
) Isikud on kohustatud seda õiguse üldpõhimõtet järgima (
60
) ja see hõlmab ka taotlejaid, kes kasutavad oma õigust tutvuda keskkonnateabega.
122.
Direktiivi 2003/4 artikli 4 lõike 1 punktis b kehtestatud erand kajastab seda Euroopa Kohtu praktikat ja kinnitab, nagu Iirimaa on väitnud, selle direktiiviga antud õiguste kuritarvitamise vältimise olulisust.
123.
Selleks, et tuvastada, et taotlus on ilmselgelt ebamõistlik, peab kõnealune ametiasutus kaaluma iga juhtumi kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid sh taotluse laadi ja allikat. Nagu Tšehhi valitsus on sisuliselt välja toonud, on see nii eelkõige juhul, kui juhtumi asjaolud viitavad sellele, et taotlus on kuritarvitav või pahatahtlik, kui see võib põhjustada ahistamist või häirimist või kui selles avaldub taotleja või taotlejate kavatsus halvata ametiasutuse toimimine, ujutades selle taotlustega üle. (
61
)
124.
Selles kontekstis võib taotleja nime ja aadressi kinnitamine olla vajalik, et ametiasutused saaksid taotlejat teavitada sellest, mis põhjustel nad keelduvad avaldamist kogu teavet või osa sellest – nagu on nõutud direktiivi 2003/4 artikli 4 lõikes 5.
125.
Eelnevast tuleneb, et selle kindlakstegemine, kas taotlus on ilmselgelt ebamõistlik, ei sõltu mitte taotluste arvust, laadist või sagedusest eraldi võttes, vaid iga juhtumi kõigist asjaoludest. Need asjaolud võivad hõlmata sellise pseudonüümi kasutamist, mis on ilmselgelt pahatahtlik või kuritarvitav.
126.
Eeltoodust tulenevalt leian, et direktiivi 2003/4 artikli 4 lõike 1 punkti b – lähtudes Århusi konventsiooni artikli 4 lõike 3 punktist b – tuleb tõlgendada nii, et ametiasutus tohib nõuda kinnitust taotleja tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi kohta, et teha kindlaks, kas konkreetne taotlus on ilmselgelt ebamõistlik, võttes arvesse sama taotleja teiste taotluste mahtu, laadi ja sagedust, kui neid kriteeriumeid ei võeta arvesse eraldi, vaid iga juhtumi asjaolude üldise hindamise kontekstis. See on nii eelkõige juhul, kui juhtumi asjaolud viitavad sellele, et taotlus on kuritarvitav või pahatahtlik, kui see võib põhjustada ahistamist või häirimist või kui selles avaldub taotleja või taotlejate kavatsus halvata ametiasutuse toimimine.
V. Ettepanek
127.
Eeltoodust tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata High Courti (kõrge kohus, Iirimaa) küsimustele järgmiselt:
1.
Mõistet „taotlus“ Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiivi 2003/4 keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 6 lõikes 1 – lähtudes keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooni, millele kirjutati alla 25. juunil 1998 Århusis (Taani) ning mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 17. veebruari 2005. aasta otsusega 2005/370/EÜ (edaspidi „Århusi konventsioon“), artikli 4 lõikest 1 –
tuleb tõlgendada nii, et selle all peetakse silmas taotlust, mis on esitatud selle direktiivi artikli 3 lõike 1 kohaselt. Küsimust, kas taotlus kuulub viimati nimetatud sätte kohaldamisalasse, peab olema võimalik halduskorras ja kohtus kontrollida vastavalt direktiivi 2003/4 artiklile 6.
2.
Sõna „taotleja“ direktiivi 2003/4 artikli 2 punktis 5 – lähtudes Århusi konventsiooni artiklitest 2 ja 4 –
tuleb tõlgendada nii, et see ei ole piiratud füüsilise või juriidilise isikuga, kes on tuvastatud tema tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi järgi, vaid hõlmab ka anonüümset või pseudonüümset isikut ja/või taotlejat, kelle kontaktandmetest on tuvastatud üksnes e-posti aadress.
3.
Direktiivi 2003/4 artikli 3 lõiget 1 – lähtudes Århusi konventsiooni artikli 4 lõikest 1 –
tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on üldiselt nõutud, et keskkonnateabega tutvumise taotluse esitamiseks peavad taotlejad märkima oma nime ja füüsilise aadressi, isegi kui on põhjust kahelda, kas taotleja esitatud isikut tõendav teave vastab tegelikkusele. Nii on see juhul, kui isiku tuvastamine ei ole vajalik taotlusele vastamiseks ja kui ükski direktiivi artiklis 4 sätestatud erand ei kuulu kohaldamisele.
4.
Direktiivi 2003/4 artikli 4 lõike 1 punkti b – lähtudes Århusi konventsiooni artikli 4 lõike 3 punktist b –
tuleb tõlgendada nii, et ametiasutus tohib nõuda kinnitust taotleja tegeliku nime ja/või praeguse füüsilise aadressi kohta, et teha kindlaks, kas konkreetne taotlus on ilmselgelt ebamõistlik, võttes arvesse sama taotleja teiste taotluste mahtu, laadi ja sagedust, kui neid kriteeriume ei võeta arvesse eraldi, vaid iga juhtumi asjaolude üldise hindamise kontekstis. See on nii eelkõige juhul, kui juhtumi asjaolud viitavad sellele, et taotlus on kuritarvitav või pahatahtlik, kui see võib põhjustada ahistamist või häirimist või kui selles avaldub taotleja või taotlejate kavatsus halvata ametiasutuse toimimine.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsioon, millele kirjutati alla 25. juunil 1998 Århusis (Taani) ning mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 17. veebruari 2005. aasta otsusega 2005/370/EÜ (ELT 2005, L 124, lk 1; edaspidi „Århusi konventsioon“).
(
3
)	Vt Ebbesson, J. et al., The Aarhus Convention: An Implementation Guide, 2nd edition, United Nations, Geneva, 2014, lk 19 (edaspidi „Århusi konventsiooni rakendusjuhend“).
(
4
)	Århusi konventsioon, preambul, seitsmes ja kaheksas lõik.
(
5
)	Barritt, E., The Foundations of the Aarhus Convention, Hart Publishing, London, 2020, lk 5.
(
6
)	Århusi konventsiooni rakendusjuhend, lk 15.
(
7
)	Whittaker, S., Reid, C.T., ja Mendel, J., Freedom of Environmental Information: Aspirations and Practice, Intersentia, Cambridge, 2023, lk 38.
(
8
)	Keskkonnateabega tutvumise õigust ja selle teabe andmist saab veelgi põhjendada selliste põhjustega nagu vajadus toetada kestlikku arengut ja parandada keskkonnaõiguse jõustamist. Vt Bell, S., et al., Environmental Law, 9th ed., Oxford University Press, Oxford, 2024, lk 248.
(
9
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiiv keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2003, L 41, lk 26; ELT eriväljaanne 15/07, lk 375).
(
10
)	15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Friends of the Irish Environment (C‑470/19, EU:C:2021:271, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
11
)	19. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Fish Legal ja Shirley (C‑279/12, EU:C:2013:853, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
12
)	19. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Fish Legal ja Shirley (C‑279/12, EU:C:2013:853, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
13
)	Vt selle kohta 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Deutsche Umwelthilfe (mootorsõidukite tüübikinnitus) (C‑873/19, EU:C:2022:857, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
14
)	15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Friends of the Irish Environment (C‑470/19, EU:C:2021:271, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
15
)	Århusi konventsiooni rakendusjuhend, lk 79 (kohtujuristi kursiiv).
(
16
)	Århusi konventsiooni rakendusjuhend, lk 79.
(
17
)	Vt Århusi konventsiooni rakendusjuhend, lk 62.
(
18
)	Vt selle kohta 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Friends of the Irish Environment (C‑470/19, EU:C:2021:271, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
19
)	16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Banco de Santander (üksiktarbijate esindamine) (C‑346/23, EU:C:2025:13, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
20
)	Århusi konventsiooni rakendusjuhend, lk 55 (kohtujuristi kursiiv).
(
21
)	Whittaker, S., et al., 7. joonealune märkus, op. cit., lk 49.
(
22
)	Ibid.
(
23
)	Nõukogu 7. juuni 1990. aasta direktiiv, mis käsitleb vaba juurdepääsu keskkonnateabele (EÜT 1990, L 158, lk 56; ELT eriväljaanne 15/01, lk 402).
(
24
)	Vt Krämer, L., „La Directive 90/313/CEE sur l’accès à l’information en matière d’environement: genèse et perspectives d’application’, teoses Pallemaerts, M., (ed.), Het recht op informatie inzake leefmilieu = Le droit à l’information en matière d’environnement = The right to environmental information, E. Story-Scientia, Brussels, 1991, lk 17–39, lk-l 32 (kohtujuristi kursiiv); Klein, D.R., „Kapitel 3 Reaktive Umweltinformationspflichten“, teoses Umweltinformation im Völker- und Europarecht: Aktive Umweltaufklärung des Staates und Informationszugangsrechte des Bürgers, Mohr Siebeck, Tübingen, 2011, lk 320, koos täiendavate viidetega õiguskirjandusele.
(
25
)	Krämer, L., ja Badger, C., Krämer’s EU Environmental Law, 9th ed., Hart Publishing, Oxford, 2024, lk 139 (kohtujuristi kursiiv). Vt üldiselt Boer, B. (ed.), Environmental Law Dimensions of Human Rights, Oxford University Press, Oxford, 2015.
(
26
)	Vt eespool punkt 28. See peegeldab keskkonnaõiguse valdkonnas väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt tuleb liidu õigusnorme niivõrd, kui see on võimalik, tõlgendada rahvusvahelist õigust silmas pidades, eriti siis, kui nende õigusnormide eesmärk on rakendada liidu sõlmitud rahvusvahelist lepingut. Vt 6. juuli 2023. aasta kohtuotsus EIB ja komisjon vs. ClientEarth (C‑212/21 P ja C‑223/21 P, EU:C:2023:546, punkt 66). Vt Krämer, L., „The Aarhus Convention and the European Union“ teoses Banner, C., (ed.), The Aarhus Convention, A Guide for UK Lawyers, Hart Publishing, Bloomsbury, London, 2015, lk 79.
(
27
)	Vt eespool punkt 62.
(
28
)	Vt Århusi konventsiooni rakendusjuhend, lk 55. Vt ka minu ettepanek kohtuasjas Societatea Civilă Profesională de Avocaţi AB & CD (C‑252/22, EU:C:2023:592, punktid 37 ja 38).
(
29
)	Vt Klein, D.R., eespool 24. joonealune märkus, op.cit., lk 321.
(
30
)	Vt selle kohta 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus East Sussex County Council (C‑71/14, EU:C:2015:656, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
31
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331).
(
32
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määrus keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT 2006, L 264, lk 13).
(
33
)	Etemire, U., „Access to Environmental Information under EU Law“ teoses Peeters, M., ja Eliantonio, M., (eds.), Research Handbook on EU Environmental Law, Edgard Elgar Publishing, Cheltenham, 2020, lk 117–132, lk-l 120.
(
34
)	Määruse nr 1367/2006 artikkel 3.
(
35
)	Õigustel põhineva lähenemisviisi kohta läbipaistvuse puhul keskkonnaõiguse valdkonnas vt teiste seas Hunter, B. D., „The emerging norm of transparency in international environmental governance“, teoses: Ala’i, P., ja Vaughn, G. R., (eds) Research Handbook on Transparency, Edward Elgar, Cheltenham, United Kingdom, 2014.
(
36
)	Volinik toob näiteks isiku, kes oli varem esitanud vastuväiteid ametiasutusele seoses projekti keskkonnamõjuga, või isiku, kes soovib tutvuda teabega keskkonnamõjuga meetme või tegevuse kohta oma piirkonnas, või kui teavet soovib saada organisatsioon, kellel on konkreetsed keskkonnaeesmärgid.
(
37
)	Vt Whittaker, S_. et al., eespool 7. joonealune märkus, op. cit., lk 49, kes märgib, et „ei ole oluline, kes esitab taotluse(d) keskkonnateabe saamiseks, sest igaüks, kes seda teeb, peaks seda tegema eesmärgiga kaitsta ja parandada keskkonda praegustele ja tulevatele põlvedele“.
(
38
)	Üks võimalus on elektrooniliste taotluste esitamine, kasutades vormi, kus on vormi esitamiseks vaja kinnitada, et taotleja ei ole robot.
(
39
)	Vt selle kohta 12. novembri 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Austria (raudteede ohutusasutus) (C‑796/19, EU:C:2020:920, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
40
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 41.
(
41
)	Århusi konventsiooni rakendusjuhend, lk 79.
(
42
)	Vt Århusi konventsiooni vastavuskomitee, teatis ACCC/C/2006/18 Denmark.
(
43
)	„Mõistliku“ tasu tähenduse kohta vt 9. septembri 1999. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (C‑217/97, EU:C:1999:395, punkt 48).
(
44
)	23. novembri 2023. aasta kohtuotsus Right to Know (C‑84/22, EU:C:2023:910, punkt 35).
(
45
)	Vt selle kohta 20. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Land Baden-Württemberg (asutusesisene teabevahetus) (C‑619/19, EU:C:2021:35, punkt 59).
(
46
)	Vt 20. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Land Baden-Württemberg (asutusesisene teabevahetus) (C‑619/19, EU:C:2021:35, punkt 63).
(
47
)	Vt Karg, M., „Informationszugang auf Antrag – §4 Antrag und Verfahren – B. Antragserfordernis (Abs. UIG § 4 Absatz 1)“, teoses Gersdorf, H., ja Paal, B.P., (eds.), BeckOK, Informations- und Medienrecht, 45. trükk, C. H. Beck, München, 2021, punkt 5.
(
48
)	Näiteks direktiivi 2003/4 üle võtvate Rootsi seaduse (Lag 2005:181 om miljöinformation hos vissa enskilda organ) (seadus 2005:181 teatavate konkreetsete asutuste keskkonnateabe kohta) kohaselt võib igaüks taotleda keskkonnateabega tutvumist. Selle seaduse artiklist 3 tuleneb, et teabega tutvumist taotlevad isikud ei pea esitama oma nime ega põhjust taotlus esitada. Siiski võib isiku tuvastamine osutuda vajalikuks selleks, et haldusasutus saaks kontrollida, kas teabe avaldamisele on takistusi. Need takistused on sisuliselt samad, mis on sätestatud direktiivi 2003/4 artiklis 4. Soomes on seadus, millega direktiiv 2003/4 üle võeti, seadus 2005/54, millega muudetakse § 16 veevarustuse kohta (laki vesihuoltolain 16 §:n muuttamisesta 28.1.2005/54). Direktiivi 2003/4 nõuded võeti siiski juba üle riigisisesse õigusesse teabega tutvumise seaduse 1999/621 asjasse puutuvate sätetega (laki viranomaisten toiminnan julkisuudesta 21.5.1999/621) Viimati nimetatud seaduse artikli 13 kohaselt ei pea teabega tutvumist taotlevad isikud enda isikut tõendama ega taotlust põhjendama, välja arvatud juhul, kui see on vajalik asutuse kaalutlusõiguse teostamiseks või selleks, et teha kindlaks, kas teabega tutvumist taotleval isikul on õigus dokumendiga tutvuda. Kreeka seadus, millega võeti üle direktiiv 2003/4 (Ypourgiki apofasi HP 11764/653, Prosvasi toy koinou stis dimosies arches gia parochi pliroforion sxetika me to perivallon (ministri määrus HP 11764/653 üldsuse õiguse kohta tutvuda keskkonnateabega (FEK B’327/17.03.2006)), nagu see on kodifitseeritud presidendi dekreediga 28/2015 mis käsitleb avalike dokumentide ja avaliku teabe osadega tutvumise õiguse kohta käivate sätete kodifitseerimist (Proedriko Diatagma 28/2015, Kodikopoiisi diataxeon gia tin prosvasi se dimosia eggrafa kai stoixeia (FEK A’34/23.03.2015)), milles ei ole sõnaselgelt märgitud, kas taotlus võib olla anonüümne. Tähelepanu väärib samas see, et alates 1. jaanuarist 2025 lubab Kreeka haldusmenetluse seadustik (seadus 2690/1999, Kodikas Dioikitikis Diadikasias, FEK A’ 45/9.3.1999), mida kohaldatakse kõigi ametiasutuste suhtes – kui ei ole sätestatud teisiti – sõnaselgelt anonüümsete taotluste esitamist. Ametiasutus ei ole siiski kohustatud vastama anonüümse taotluse või ilmselgelt ebamäärase või korduva taotluse tagasilükkamise korral.
(
49
)	Küll aga võib juhul, kui kasutatud pseudonüüm näitab taotleja kuritarvitavat kavatsust, taotlus kuuluda direktiivi 2003/4 artikli 4 lõike 1 punktis b sätestatud erandi kohaldamisalasse.
(
50
)	Vt Århusi konventsiooni rakendusjuhendi lk 71, kus on sedastatud: „nagu paljudes olukordades, mis on seotud avatuse ja läbipaistvusega ning kus kaalul on majanduslikud huvid, võivad isikud, kes võtavad riski nõuda eeskirjade järgimist ja nõuetekohaste menetluste järgimist, vajada kaitset kättemaksu eest“.
(
51
)	23. novembri 2023. aasta kohtuotsus Right to Know (C‑84/22, EU:C:2023:910, punkt 34).
(
52
)	Käesoleva ettepaneku punkt 98.
(
53
)	23. novembri 2023. aasta kohtuotsus Right to Know (C‑84/22, EU:C:2023:910, punkt 35).
(
54
)	Nii on see näiteks bulgaaria (неоснователно), tšehhi (nepřiměřená), läti (nepamatots), hispaania (irrazonable), hollandi (onredelijk) ja kreeka (παράλογη) keeleversioonis.
(
55
)	Nii on see näiteks prantsuse (abusive), saksa (missbräuchlich) ja portugali (abusivo) keeleversioonis.
(
56
)	Århusi konventsiooni rakendusjuhendi lk 84 on märgitud, et kui (Århusi konventsiooni) osaline otsustab selle erandi ette näha, „peab ta andma mõiste „ilmselgelt ebamõistlik“ määratluse, et aidata ametiasutustel kindlaks teha, millal taotlus on sedavõrd ebamõistlik, et sellest võib selle erandi alusel keelduda, ning kaitsta üldsuse huvi, et seda kriteeriumi ei kohaldataks meelevaldselt“.
(
57
)	Århusi konventsiooni rakendusjuhend kinnitab seda lähenemist, rõhutades lk‑l 84, et „kuigi konventsioon ei anna otseseid juhiseid selle kohta, kuidas määratleda „ilmselgelt ebamõistlik“, on selge, et see peab [puudutama] enamat, kui taotletud teabe mahtu ja keerukust“.
(
58
)	Vt analoogia alusel 9. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Österreichische Datenschutzbehörde (ülemäärased taotlused) (C‑416/23, EU:C:2025:3, punkt 47).
(
59
)	19. septembri 2024. aasta kohtuotsus Matmut (C‑236/23, EU:C:2024:761, punkt 51).
(
60
)	Ibid., punkt 52.
(
61
)	Vt analoogia alusel 9. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Österreichische Datenschutzbehörde (ülemäärased taotlused) (C‑416/23, EU:C:2025:3, punkt 57).