62024CJ0253_RES
Kohtuasi C‑253/24 [Pelavi] (
i
)
Ministero della Giustizia
versus
NZ
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte di Appello di L’Aquila)
Euroopa Kohtu (neljas koda) 4. septembri 2025. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Klausel 4 – Diskrimineerimiskeelu põhimõte – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel – Aukohtunikud/-prokurörid (magistrati onorari) ja tavakohtunikud/-prokurörid (magistrati ordinari) – Klausel 5 – Meetmed järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvitusliku kasutamise vältimiseks ja selle eest karistamiseks – Direktiiv 2003/88/EÜ – Artikkel 7 – Õigus tasulisele põhipuhkusele – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 31 – Hindamismenetlus aukohtuniku/prokuröri lõplikuks ametisse kinnitamiseks – Ex lege loobumine nõuetest, mis tulenevad aukohtuniku/prokuröri ülesannete täitmisest enne hindamismenetlust – Liidu õigusest tuleneva tasulise põhipuhkuse õiguse kaotamine
Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70 – Meetmed, mille eesmärk on ennetada järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvituslikku kasutamist – Sellise kuritarvitusliku kasutamise eest karistamine – Eelnev hindamismenetlus aukohtuniku/prokuröri lõplikuks ametisse kinnitamiseks – Õigus tasulisele põhipuhkusele – Riigisisesed õigusnormid, millega kohustatakse loobuma õigusest tasulisele põhipuhkusele, mis tuleneb varem aukohtuniku/ prokuröri ülesannete täitmisest – Lubamatus
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 31 lõige 2; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/88, artikkel 7; nõukogu direktiiv 1999/70, lisa, klausli 4 lõige 1 ja klausli 5 lõige 1)
(vt punktid 50–60 ja 67–79 ning resolutsioon)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele Corte d’appello di L’Aquila (Aquila apellatsioonikohus, Itaalia) esitas eelotsusetaotluse, täpsustas Euroopa Liidu õigusega tagatud õiguse tasulisele põhipuhkusele ja tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppega (
1
) tagatud kaitse omavahelist suhet riigisiseste õigusnormide puhul, mis kohustavad aukohtunikke, kes soovivad muuta oma järjestikused tähtajalised töösuhted tähtajatuks töösuhteks, loobuma teatavatest õigustest, sealhulgas õigusest tasulisele põhipuhkusele.
See kohtuasi on üks mitmest Itaalia eelotsusemenetlusest, mis käsitleb aukohtunike/‑prokuröride ja tavakohtunike/-prokuröride võrdset kohtlemist (
2
). Itaalia seadusandja kehtestas 2021. aastal aukohtunikele/-prokuröridele, kes on juba teenistuses, võimaluse olla sellesse ametisse kinnitatud kuni 70. eluaasta täitumiseni, tingimusel et nad läbivad edukalt hindamismenetluse, kehtestades samas kohustuse loobuda kõigist muudest nõuetest seoses varasema auteenistussuhtega (
3
). Taolise menetluse eesmärk on rakendada raamkokkuleppe klausli 5 lõikest 1 tulenevat kohustust kehtestada tõhusad meetmed, et vältida järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvituslikku kasutamist ja selle eest karistada.
NZ töötas alates 14. veebruarist 2001 advokaadi kutseala kõrval Tribunale di Vastos (Vasto esimese astme kohus, Itaalia) aukohtunikuna. Erinevalt tavakohtunikest, kellel oli õigus tasulisele puhkusele, ei saanud ta kohtutöö vaheaegadel mingit hüvitist. NZi ametiaega pikendati ja uuendati iga nelja aasta järel kuni 13. detsembrini 2022, mil ta kinnitati lõplikult ametisse.
Kuna NZ leidis, et teda koheldi õigusvastaselt erinevalt enne seda ametisse kinnitamist talle tema ülesannete täitmise eest tasu maksmisel, esitas ta oma tööandja Ministero della Giustizia (justiitsministeerium, Itaalia) vastu kaebuse, milles palus tuvastada, et tal on õigus majanduslikult ja õiguslikult samaväärsele kohtlemisele justiitsministeeriumi teenistuses olevate töötajatega, sealhulgas põhipuhkuse osas. Esimese astme kohus rahuldas selle kaebuse osaliselt. Justiitsministeerium esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Aquila apellatsioonikohtule, leides eelkõige, et vaidluse ese on ära langenud, kuna NZi ametisse kinnitamine hindamismenetluse tulemusel tähendab loobumist kõigist muudest nõuetest seoses varasema auteenistussuhtega.
Neil asjaoludel tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas selline ex lege loobumine on kooskõlas raamkokkuleppe klauslitega 4 ja 5, direktiivi 2003/88 (
4
) artikliga 7 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 31, mis puudutab eelkõige õigust tasulisele põhipuhkusele.
Euroopa Kohtu hinnang
Euroopa Kohus tõdes pärast seda, kui ta oli meelde tuletanud oma kohtupraktikat, mis puudutab meetmeid järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvitusliku kasutamise eest karistamiseks (
5
), et taotlus osaleda hindamismenetluses toob kaasa nõude loobuda ajavahemiku osas enne lõplikku ametisse kinnitamist õigusest tasulisele põhipuhkusele, mis on tagatud direktiivi 2003/88 artikliga 7 ja harta artikli 31 lõikega 2. Itaalia valitsuse sõnul kujutab loobumine endast sobivat vastusooritust püsivalt aukohtuniku/-prokuröri ametisse kinnitamise eest, kuna hindamismenetluse eduka läbimise tulemusel ei saada pelgalt võimalust säilitada varasem töösuhe, vaid tegemist on selle töösuhte tegeliku stabiliseerimisega. Lisaks võimaldab see nõue vältida nende tavakohtunike vastupidist diskrimineerimist, kelle suhtes kohaldatakse täielikult konkursi ja õigusemõistmise ainuõiguse põhimõtteid.
On tõsi, et kui on olemas konkursi kaudu töölevõtmise kord, mis on spetsiaalselt mõeldud tavakohtunike ametikohtadele ja mida aukohtunike ametisse nimetamisel ei kasutata, võimaldab see välistada, et aukohtunikel on kõik tavakohtunike õigused. Kuigi teatavat erinevat kohtlemist võib õigustada nõutavate kvalifikatsioonide erinevusega ja tavakohtunike täidetavate ülesannete laadiga, ei saa raamkokkuleppe klausli 4 alusel olla lubatud see, et aukohtunikud jäetakse täielikult ilma õigusest tasulisele puhkusele.
Nimelt on see õigus sätestatud direktiivi 2003/88 artikli 7 lõikes 1. Lisaks on õigus saada tasulist põhipuhkust, mis on tagatud harta artikli 31 lõikega 2, ühtaegu nii imperatiivne kui ka tingimusteta, sest seda sätet ei ole vaja täpsustada liidu või liikmesriigi õigusnormidega. Sellest järeldub, et sellele sättele võib tugineda tööandja vastu vaidluses, mis käsitleb liidu õiguses reguleeritud ja seega harta kohaldamisalasse kuuluvat olukorda.
Seega on raamkokkuleppe klausliga 4, direktiivi 2003/88 artikliga 7 ja harta artikli 31 lõikega 2 vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis erinevalt sellest, mis on ette nähtud tavakohtunikele/-prokuröridele, jätavad võrreldavas olukorras olevad aukohtunikud/‑prokurörid täielikult ilma õigusest saada hüvitist puhkuste perioodil, mil kohtutegevus on peatatud.
Sellest järeldub esiteks, et riigisisesed õigusnormid peavad selleks, et vastata raamkokkuleppe klausli 5 lõikes 1 sätestatud tingimustele, nägema järjestikuste tähtajaliste töölepingute kasutamise kuritarvitamise korral ette tõhusad tagatised, et selle kuritarvitamise eest karistada ja selle tagajärjed kõrvaldada, kusjuures tähtajalise töösuhte muutmine tähtajatuks töösuhteks kujutab endast põhimõtteliselt tõhusat karistust sellise kuritarvitamise eest. Teiseks on õigus tasulisele põhipuhkusele iga töötaja subjektiivne õigus, mis on talle liidu õigusega antud imperatiivselt ja tingimusteta.
Neid asjaolusid arvestades ei saa raamkokkulepet tõlgendada nii, et nende meetmete kohaldamine, mille liikmesriik on võtnud järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvitusliku kasutamise eest karistamiseks ja tagajärgede kõrvaldamiseks, võib kaasa tuua selle, et asjaomasele töötajale võidakse kohaldada nõuet, et ta loobub talle raamkokkuleppe klausli 4 alusel liidu õigusega antud õigusest.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
(
1
)	Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiiv 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT 1999, L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368; edaspidi „raamkokkulepe“).
(
2
)	Vt eelkõige 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Governo della Repubblica italiana (Itaalia rahukohtunike staatus) (C‑658/18, EU:C:2020:572), 7. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Ministero della Giustizia jt (Itaalia rahukohtunike staatus) (C‑236/20, EU:C:2022:263) ja 27. juuni 2024. aasta kohtuotsus Peigli (C‑41/23, EU:C:2024:554).
(
3
)	13. juuli 2017. aasta seadusandliku dekreedi nr 116 – aukohtunike/-prokuröride süsteemi struktuurne reform ja muud rahukohtunike kohta käivad sätted ning üleminekukord teenistuses olevate aukohtunike/-prokuröride jaoks vastavalt 28. aprilli 2016. aasta seadusele nr 57 (decreto legislativo n. 116 – Riforma organica della magistratura onoraria e altre disposizioni sui giudici di pace, nonché disciplina transitoria relativa ai magistrati onorari in servizio, a norma della legge 28 aprile 2016, n. 57, GURI nr 177, 31.7.2017, lk 1), mida muudeti 30. detsembri 2021. aasta seadusega nr 234, mis käsitleb 2022. aasta riigieelarvet ja mitmeaastast eelarvet aastatel 2022–2024 (legge n. 234 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2022 e bilancio pluriennale per il triennio 2022-2024, GURI nr 310, 31.12.2021, lk 1), artikliga 29.
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiiv 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (EÜT 2003, L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 05/04, lk 381).
(
5
)	Vt eelkõige 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Rossato ja Conservatorio di Musica F. A. Bonporti (C‑494/17, EU:C:2019:387, punktid 39–43 ja 45).