62013CC0043
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NIILO JÄÄSKINEN
esitatud 12. detsembril 2013 (
1
)
Liidetud kohtuasjad C‑43/13 ja C‑44/13
Hauptzollamt Köln
versus
Kronos Titan GmbH
ja
Hauptzollamt Krefeld
versus
Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH
(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Bundesfinanzhof (Saksamaa))
„Direktiiv 2003/96/EÜ — Artikli 2 lõige 3 — Muude energiatoodete maksustamine peale nende, mille maksustamistase on sätestatud direktiivis — Mõiste „samaväärne kütteaine või mootorikütus” — Samaväärsuse hindamine — Asendatavus”
I. Sissejuhatus
1.
Nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiiviga 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, (
2
) soovitakse luua energiatoodete aktsiisimaksude ühtne süsteem ja määrata kindlaks selle direktiivi lisades nimetatud energiatoodete maksu alammäärad. Osundatud tooted on nende koodi abil identifitseeritud kombineeritud nomenklatuuris (edaspidi „KN”). (
3
)
2.
Direktiivi 2003/96 kohaldamisalasse kuuluvad siiski ka muud energiatooted. Selle artikli 2 lõike 3 esimeses lõigus on sätestatud, et „[k]ui muud energiatooted peale nende, mille maksustamistase on sätestatud käesolevas direktiivis, on mõeldud kasutamiseks või neid müüakse või kasutatakse kütteaine või mootorikütusena, maksustatakse need vastavalt kasutusele samaväärsele kütteainele või mootorikütusele kehtestatud määraga”. (
4
)
3.
Bundesfinanzhof (Saksamaa) taotleb kahe eelotsusetaotlusega just selle õigusnormi tõlgendust, et ta saaks teha kindlaks, milliseid „muudeks juhtudeks” Saksamaa õigusnormides ette nähtud maksustamistasemeid tuleb niisuguste toodete suhtes kohaldada. Kõnesolevad tooted on esiteks tolueen (kohtuasi C‑43/13) ning teiseks lakibensiin ja kerge kütteõli Exxsol D 60 (kohtuasi C‑44/13).
4.
Eelotsusetaotlused esitanud kohus palub seda õigusnormi seega tõlgendada selleks, et teha kindlaks nende toodete suhtes kohaldatav maksumäär, arvestades, et tegemist on energiatoodetega, mida ettevõtjad, kes on vastustajad põhikohtuasjas, kasutavad käesoleval juhul kütteainena.
II. Õiguslik raamistik, põhikohtuasjad, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus
A. Liidu õigus
5.
Direktiivi 2003/96 artikkel 2 näeb ette:
„1.   Käesolevas direktiivis tähendab mõiste „energiatooted” tooteid, mis kuuluvad:
[...]
b)
CN‑koodide [...] 2704‐2715 alla;
c)
CN‑koodide 2901 ja 2902 alla;
[...]
3.   Kui muud energiatooted peale nende, mille maksustamistase on sätestatud käesolevas direktiivis, on mõeldud kasutamiseks või neid müüakse või kasutatakse kütteaine või mootorikütusena, maksustatakse need vastavalt kasutusele samaväärse kütteainele või mootorikütusele kehtestatud määraga.
[...]”
6.
Direktiivi 2003/96 artiklist 7 ilmneb, et mootorikütuste suhtes kohaldatav madalaim maksustamistase on kindlaks määratud selle direktiivi I lisa tabelis A. Mootorikütusena kasutatavate toodete madalaim maksustamistase on selle direktiivi artikli 8 kohaselt kehtestatud direktiivi I lisa tabelis B. Kütteainete madalaim maksustamistase on selle direktiivi artikli 9 järgi toodud direktiivi I lisa tabelis C.
B. Saksamaa õigus
7.
Saksamaa 15. juuli 2006. aasta energiaaktsiisi seadusega (Energiesteuergesetz, edaspidi „EnergieStG”) (
5
) tagati direktiivi 2003/96 ülevõtmine. EnergieStG § 2 2007. ja 2008. aastal kehtinud redaktsioonis sätestab:
„(1)   Aktsiis on:
1)
1000 l [KN] alamrubriikidesse 2710 11 41–2710 11 49 kuuluva bensiini korral
[...]
b)
654,50 [eurot], kui maksimaalne väävlisisaldus on 10 mg/kg
[...]
(3)   Erandina lõigetest 1 ja 2 on aktsiis [järgneb viit rubriiki – ja osalt ka alamrubriiki – hõlmav loetelu koos vastavate oluliselt madalamate aktsiisimääradega, kus on muu hulgas loetletud nii KN‑i alamrubriikidesse 2710 19 41–2710 19 49 kuuluvad gaasiõlid kui ka KN‑i alamrubriikidesse 2710 19 61–2710 19 69 kuuluvad kütteõlid],
kui neid kasutatakse kütteainena või kui neid tarnitakse neil otstarvetel. [...]
(4)   Muudele kui lõigetes 1–3 nimetatud energiatoodetele tuleb kohaldada olemuse ja otstarbe poolest kõige sarnasema energiatoote aktsiisimäära. [...]”
C. Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimus
8.
Kohtuasja C‑43/13 keskmes on titaandioksiidipulbri (mida kutsutakse „valgeks värvaineks”) tootmine Kronos Titan GmbH (edaspidi „Kronos Titan”) poolt, mille tegemisel see äriühing on otsustanud kasutatava keemilise meetodi säästlikkuse huvides pihustada tolueeni põletisse puhutud hapnikusse, st kasutada seda kütteainena. (
6
)
9.
Kohtuasi C‑44/13 käsitleb viimistlusmaterjalide tootmist Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH (edaspidi „Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service”) poolt, milleks kasutatav termiline meetod näeb ette, et kasutatakse lakibensiini ja kerget kütteõli Exxsol D 60, mida tootmisprotsessis põletatakse. Lakibensiini ja kerget kütteõli Exxsol D 60 kasutatakse seega kütteainetena.
10.
Kronos Titan ja Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service tasusid energiaaktsiisi vastavalt summas 1,1 miljonit eurot ja 134 747,70 eurot. Nad koostasid oma deklaratsioonid juhiste järgi, mille olid andnud vastavalt Hauptzollamt Köln (Kölni tollibüroo) ja Hauptzollamt Krefeld (Krefeldi tollibüroo) (edaspidi koos „Hauptzollämter”).
11.
Viimased määrasid kindlaks kohaldatava maksumäära, tuginedes EnergieStG §‑le 2. Et ei tolueeni, lakibensiini ega kerget kütteõli Exxsol D 60 ei ole EnergieStG‑s otseselt nimetatud, leidsid Hauptzollämter, et kohaldada tuleb bensiini puhul, mille maksimaalne väävlisisaldus on 10 mg/kg, EnergieStG § 2 lõikes 4 ette nähtud viitmäära, sest tegemist on olemuse ja otstarbe poolest kõige sarnasema tootega ja seda hoolimata sellest, et bensiin on mootorikütus.
12.
Kronos Titan ja Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service esitasid seejärel oma vastavate maksudeklaratsioonide asjus kaebuse, paludes kohaldada tunduvalt madalamaid maksumääri, mida kohaldatakse kütteainetena kasutatavate energiatoodete suhtes direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 3 kohaselt.
13.
Finanzgericht Düsseldorf rahuldas need kaebused põhjendusel, et neid tooteid kasutatakse vastavalt EnergieStG § 2 tõlgendusele, mis on kooskõlas direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 3 esimese lõiguga, kütteainena. Sama kohus leidis, et maksumäära ei saa võtta EnergieStG § 2 lõikest 1, vaid ainult selle seaduse § 2 lõikest 3, sest üksnes selles õigusnormis on määratud kindlaks kütteainete maksumäärad.
14.
Hauptzollämter esitasid Finanzgericht Düsseldorfi nende otsuste peale Bundesfinantzhofile kassatsioonkaebused.
15.
Leides, et nende vaidluste lahendus, mille osas tema poole pöörduti, sõltub direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 3 esimese lõigu tõlgendusest, otsustas Bundesfinanzhof menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule mõlemas põhikohtuasjas sama eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2003/96] artikli 2 lõike 3 alusel tuleb muude energiatoodete maksustamisel peale nende, mille maksustamistase on sätestatud [selles] direktiivis, kohaldada aktsiisimäära, mis on ette nähtud siseriiklikus õiguses energiatoote kasutamise korral kütteainena, juhul kui asjaomast muud energiatoodet kasutatakse kütteainena? Või kui asjaomane muu energiatoode on kütteainena kasutamise korral samaväärne teatava energiatootega, kas siis võib sellele energiatootele kohaldada siseriiklikus õiguses ette nähtud aktsiisimäära isegi juhul, kui tegemist on ühtse määraga, olenemata sellest, kas energiatoode on mõeldud kasutamiseks mootorikütusena või kütteainena?”
D. Menetlus Euroopa Kohtus
16.
Eelotsusetaotlused, mis kannavad 14. novembri 2012. aasta kuupäeva, saabusid Euroopa Kohtusse 28. jaanuaril 2013. Euroopa Kohtu presidendi 7. veebruari 2013. aasta määrusega kohtuasjad C‑43/13 ja C‑44/13 liideti. Kirjalikke seisukohti esitasid Hauptzollämter, Kronos Titan, Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service ja Euroopa Komisjon. Portugali valitsus esitas seisukohti ainult kohtuasjas C‑43/13. Kohtuistungit ei peetud.
III. Õiguslik hinnang
A. Sissejuhatavad märkused
17.
Tuleb meenutada, et EÜ artikkel 93 (nüüd ELTL artikkel 113) annab Euroopa Liidule konkreetselt õiguse võtta vastu sätted aktsiisi käsitlevate õigusaktide ühtlustamiseks sel määral, mis on vajalik siseturu rajamise ja toimimise tagamiseks. Liidu aktsiisi käsitlevates õigusaktides on alates 1992. aastast käsitletud eeskätt tubakat, alkoholi ja mineraalõlisid. Iga toote puhul on liidu õigusaktidega aktsiisi struktuuri ühtlustatud ja määrasid üksteisele lähendatud. Direktiiviga 2003/96 korraldati ümber energiatoodete maksustamise Euroopa raamistik, kehtestades maksu alammäärad, mida kohaldatakse nafta, kivisöe, maagaasi ja elektri suhtes, kui neid tooteid kasutatakse mootorikütuse või kütteõlina.
18.
Käesolevates põhikohtuasjades palub eelotsusetaotlused esitanud kohus sisuliselt tõlgendada mõistet „samaväärne kütteaine või mootorikütus”, mida on kasutatud direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 3 esimeses lõigus. Teiste sõnadega palutakse Euroopa Kohtul kindlaks teha, missuguse kriteeriumi põhjal võib neid kahte toodet pidada samaväärseks selle õigusnormi tähenduses. Meenutan, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õigusnormi ulatuse kindlaksmääramisel arvesse võtta õigusnormis kasutatud väljendeid, selle konteksti ja lõppeesmärke. (
7
)
19.
Ükski kirjalikke seisukohti esitanud pool ei vaidlusta, et tolueeni ning lakibensiini ja kerget kütteõli Exxsol D 60 võib teoreetiliselt kasutada nii mootorikütuse kui ka kütteainena. Nad nõustuvad ka, et käesoleval juhul kasutati neid tooteid kütteainena. Neid tooteid ei ole sõnaselgelt nimetatud ei direktiivis 2003/96 ega EnergieStG § 2 lõike 3 esimeses lauses. Sellegipoolest hõlmab direktiivi 2003/96 kohaldamisala kõiki energiatooteid, kuigi mõned kasutusviisid on aktsiisist vabastatud. Põhikohtuasja pooled on eriarvamusel küsimuses, kuidas tuleb tõlgendada tingimust, mille kohaselt peab toodet maksustama sõltuvalt sellest, kuidas seda kasutatakse, kas „samaväärse” kütteaine või mootorikütuse puhul ette nähtud määraga.
20.
Hauptzollämter leiavad, et direktiivis 2003/96 valitud lähenemise puhul on aluseks võetud asjaomaste energiatoodete olemus ning kohaldatav maksumäär tuleb kindlaks määrata eeskätt nii, et energiatoode klassifitseeritakse kombineeritud nomenklatuuri NC‑koodi alla. Alles siis tuleks kontrollida, kas kasutamise korral kütteainena on olemas mõni teine madalaim maksustamistase, mis ei ole kehtestatud siduvana. Nemad soovivad seega kasutada olemuse samaväärsuse kriteeriumi. Portugali valitsus arvab samuti, et energiatoode, mille puhul ei ole direktiivis täpsustatud mingit maksustamistaset, tuleb olemuse samaväärsuse põhimõtte kohaselt samastada konkreetse energiatootega.
21.
Seevastu Kronos Titan ja Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service väidavad, et küsimust, missugused I lisa tabelites A‐C nimetatud energiatooted on „samaväärsed”„muude” energiatoodetega direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 3 tähenduses, tuleb analüüsida reegli põhjal, mille kohaselt maksustatakse tooteid sõltuvalt kasutusest. Seega kohaldatakse samaväärse kütteaine puhul maksumäära, mis on seaduses kehtestatud kasutamise korral kütteainena, ja samaväärse mootorikütuse puhul seda, mis on seaduses kehtestatud kasutamise korral mootorikütusena. Nemad kohaldavad teiste sõnadega kasutuse kriteeriumi.
22.
Komisjon nõustub sisuliselt Kronos Titani ja Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service’i arvamusega, sest ta leiab, et mõiste „samaväärne kütteaine või mootorikütus” ei eelda võrreldavust puhtalt keemiliste või füüsikaliste kriteeriumide põhjal (teiste sõnadega olemuslikku samaväärsust), vaid teada tuleb hoopis seda, kas teatavat energiatoodet, mida ei ole direktiivi 2003/96 I lisas nimetatud, kasutatakse samadeks konkreetseteks otstarveteks nagu selles nimetatud toodet ja kas see konkureerib viimasega. Ta lähtub seega kasutuse kriteeriumist, kuid toob siiski sisse ühe lisanüansi, viidates „muu” energiatoote asendatavusele võrreldes direktiivis 2003/96 otseselt nimetatud energiatootega.
B. Mõiste „samaväärne kütteaine või mootorikütus” tõlgendamine
1. Sõna-sõnaline tõlgendamine
23.
Eelotsusetaotlused esitanud kohus nõustub oma eelotsusetaotlustes, et mõistet „vastavalt kasutusele” võib pidada lähedaseks terminiga „samaväärne”, kusjuures viimane eeldab vähemalt seda, et tuleb võtta arvesse, et energiatoote pakutavad võimalused võivad sõltuvalt asjaoludest olla erinevad vastavalt sellele, kas see on mõeldud kasutamiseks kütteaine või mootorikütusena.
24.
Hauptzollämter arvavad, et direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 3 esimeses lõigus on määrav tegur samaväärsus energiatootega, mille puhul on maksustamistase direktiivis sätestatud. Nad leiavad, et väljend „vastavalt kasutusele” on võrreldes põhikriteeriumiga „maksustatakse need [...] samaväärsele kütteainele või mootorikütusele kehtestatud määraga” tagaplaanil.
25.
Seevastu Kronos Titan, Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service ja komisjon väidavad omakorda, et mitmest keeleversioonist ilmneb, et põhikriteerium on „kasutus”.
26.
Mina nõustun selle viimase seisukohaga ja seda mitmel põhjusel.
27.
Kõigepealt tuleb märkida, et mitmes keeleversioonis on seoses maksustamistaseme kindlaksmääramisega esimese kriteeriumina nimetatud „kasutust” ning „samaväärse” toote kriteeriumi on mainitud alles selle järel. (
8
) Näiteks ei hinnata seda, kas toote saab klassifitseerida „samaväärseks”, sõltumatult küsimusest, kas toodet kasutatakse kütteaine või mootorikütusena.
28.
Lõpuks on kriteerium „kasutus” mitmes keeleversioonis eriliselt esile tõstetud koma abil, mis näitab, et seda tuleb analüüsida esimesena ja alles seejärel tuleb teha kindlaks, missugune võrdlustoode on „samaväärne”. (
9
)
29.
Nendel põhjustel on minu meelest selge, et selle õigusnormi sõna-sõnalise tõlgenduse järgi on ülekaalukaks kriteeriumiks kasutus. Niisugust järeldust kinnitab ka direktiivi 2003/96 ülesehitus.
2. Süstemaatiline tõlgendus
30.
Eelotsusetaotlused esitanud kohus arvab, et direktiiviga 2003/96 on liikmesriikidele määrade kindlaksmääramisel jäetud laialdane kaalutlusõigus ning et seega piisab direktiivi järgimiseks selle kontrollimisest, kas „muid” energiatooteid maksustatakse kõikidel juhtudel kõrgemalt, kui direktiivis ette nähtud, sõltumata formaalsest viitest ühele tooterühmale.
31.
Kronos Titan ja Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service väidavad, et direktiivis 2003/96 on mitu korda ellu viidud kahe kasutusviisi (kas kütteaine või mootorikütusena) teineteisest lahutamise aluspõhimõte.
32.
Sellele väitele ei vaidle vastu ka Hauptzollämter, kes arvavad, et kuigi seadusandja kehtestas tõesti erinevad maksustamistasemed selle põhjal, kas energiatoodet kasutatakse mootorikütuse või kütteainena, ei ole direktiivis 2003/96 siiski mingit siduvat juhist, et tuleb luua kahekordne maksustamiskord, milles on ette nähtud erinevad määrad sõltuvalt sellest, kas toodet kasutatakse mootorikütuse või kütteainena.
33.
Mulle näib, et tuleb nõustuda, et seadusandja soovis teha mootorikütuste ja kütteainete vahel selget vahet. See ilmneb näiteks direktiivi 2003/96 põhjendustest 17 ja 18, milles on märgitud, et „[o]n vaja kehtestada erinev ühenduse madalaim maksustamistase vastavalt energiatoodete ja elektrienergia kasutamisel” (
10
) ning „[t]eatavatel tööstuslikel ja kaubanduslikel eesmärkidel mootorikütusena kasutatavate energiatoodete ning kütteainena kasutatavate energiatoodete maksustamistase on tavaliselt madalam kui mootorikütusena kasutatavatel energiatoodetel”. See vahetegemine on tuntav ka direktiivi 2003/96 artiklites 7‐9, sest igaüks neist on pühendatud konkreetsele tooterühmale. (
11
)
34.
Tundub, et kasutuse kriteeriumi kasutab liidu seadusandja isegi, sest direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 3 teises lõigus märgib ta, et „kõik tooted, mis on mõeldud kasutamiseks või mida müüakse või kasutatakse mootorikütusena [...], [maksustatakse] samaväärsele mootorikütusele kehtestatud määraga”. Teisisõnu tuleb mootorikütusena kasutatava toote suhtes kohaldada eranditult mootorikütuse suhtes kohaldatavat määra ning siseriiklik seadusandja ei saa selle suhtes kohaldada kütteaine puhul ette nähtud määra.
35.
Direktiivi 2003/96 teleoloogiline tõlgendus kinnitab sõna-sõnalist ja süstemaatilist tõlgendust, mille kohaselt soovis seadusandja, et lähtutaks kasutuse kriteeriumist.
3. Teleoloogiline tõlgendus
36.
Hauptzollämter väidavad, et direktiiviga 2003/96 on soovitud kehtestada madalaimad maksustamistasemed, nagu ilmneb eelkõige selle direktiivi artiklitest 7 ja 9, kuid see ei kujuta endast ühtlustamist punkt punkti haaval selles mõttes, et oleks kehtestatud ühtlustatud maksustamistasemed. Nende arvates ei takista „siseturu nõuetekohane toimimine” – eesmärk, millele on viidatud direktiivi 2003/96 põhjenduses 3 – siseriiklikul seadusandjal kohaldamast kütteainena kasutatava energiatoote suhtes maksustamistaset, mida kohaldatakse üldiselt peamiselt mootorikütusena kasutatavate toodete suhtes, kui ületatakse ettenähtud alammääri.
37.
Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service märgib, et direktiivi 2003/96 õiguslik alus ongi EÜ artikkel 93 (nüüd ELTL artikkel 113), milles on nähtud ette aktsiisi ja muid kaudseid makse käsitlevate õigusaktide ühtlustamine, sest niisugune ühtlustamine on vajalik siseturu rajamise ja toimimise tagamiseks ja konkurentsi moonutamise vältimiseks. Ta järeldab sellest, et see ühtlustamine on võimalik ainult siis, kui kõikidele liikmesriikidele on kehtestatud selged ja kohustuslikud kriteeriumid. Seda eesmärki võimaldab aga saavutada ainult süstemaatiline vahetegemine kütteainete ja mootorikütuste vahel. Kronos Titan rõhutab, et „muude” kütteainena kasutatavate energiatoodete maksustamine määraga, mis on siseriiklikes õigusaktides kehtestatud mootorikütusena kasutamise puhuks, tekitaks vastupidi konkurentsimoonutusi.
38.
Juhin tähelepanu, et direktiivi 2003/96 põhjenduses 9 on märgitud, et „[l]iikmesriikidele tuleks tagada paindlikkus, mis võimaldab määratleda iga liikmesriigi olusid arvestava poliitika ja seda rakendada”, ning Hauptzollämter väidavad seega õigusega, et direktiiv 2003/96 ei ole direktiiv, millega viiakse läbi täielik ühtlustamine. Seda kinnitab direktiivi pealkiri ise, milles on mainitud ainult maksustamise ühenduse raamistiku ümberkorraldamist. Teiste sõnadega võivad liikmesriigid vabalt kehtestada maksustamistasemed, mida nad peavad vajalikuks, tingimusel et nad järgivad direktiivis 2003/96 ette nähtud madalamaid tasemeid ning seadusandja sätestatud maksuvabastusi ja vahetegemisi. (
12
)
39.
See eeldab minu arvates, et siseriiklikes õigusaktides tuleb järgida vahetegemist mootorikütuste ja kütteainete vahel. Ei ole siiski nõutud, et konkreetse energiatoote suhtes kohaldatav määr sõltuks selle kasutusest. Seega võib konkreetse energiatoote mõlema kasutusliigi suhtes kohaldada sama määra, kui liikmesriik leiab selle olevat sobiva ja kui selle määraga järgitakse direktiiviga 2003/96 kehtestatud alammääri.
40.
Sellegipoolest on direktiiviga 2003/96 taotletava ühtlustamise eesmärk „siseturu nõuetekohane toimimine”, sest märkimisväärsed erinevused energia maksustamise tasemete vahel liikmesriikides võivad kahjustada selle turu nõuetekohast toimimist. (
13
) See, kui liikmesriike kohustatakse kohaldama iga kütteainena kasutatava toote suhtes teise kütteaine puhul ette nähtud maksumäära, võimaldab neid erinevusi vähendada ja samal ajal austatakse liikmesriikide tegutsemisruumi.
41.
Komisjon märgib ka õigesti, et konkurentsimoonutuste vältimine on eesmärk, mida ei saa saavutada ainult niisuguste madalaimate tasemete olemasoluga, nagu on kehtestatud direktiivi 2003/96 I lisaga, ning et samaaegselt on vaja, et kõik liikmesriigid järgiksid madalaimate siseriiklike maksustamistasemete kehtestamise sama süsteemi, st direktiivi 2003/96 artikli 2 lõikes 3 sätestatud süsteemi. Selle süsteemi kohaselt on võimalik vahetegemised kehtestada ainult direktiivi 2003/96 I lisas osundatud tooterühmade põhjal. Kaks põhilist tooterühma on aga kütteained ja mootorikütused. Seega võimaldab „muud” energiatooted kahe eespool nimetatud põhilise rühma alla paigutada just kasutuse kriteerium.
42.
Vajadus, et kõik liikmesriigid kohaldaksid energiatoodete maksustamise süsteemi samamoodi, ilmneb teataval määral ka Euroopa Kohtu praktikast, mis käsitleb direktiivile 2003/96 eelnenud õigusakte.
43.
Tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on leidnud, et nende kolme direktiivi, nimelt direktiivide 92/81/EMÜ (
14
), 92/82/EMÜ (
15
) ja 94/74/EÜ (
16
) eesmärk „on [...] vältida konkurentsimoonutusi, mida võivad põhjustada aktsiisi erinevad struktuurid”. (
17
) Euroopa Kohus on rõhutanud, et kuigi ühtlustamine on üksnes osaline, on seadusandja määranud kindlaks ühenduse tasemel ja ühtselt mineraalõlide kasutused, mille suhtes kohaldatakse aktsiisi, välistades seda tehes, et juhtumid, mil mineraalõlide suhtes kohaldatakse aktsiisi, varieeruvad liikmesriigiti sõltuvalt nende kasutusest. (
18
)
44.
Selles kohtuasjas esitatud ettepanekus rõhutas kohtujurist Geelhoed kõigepealt, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa see, et läbiviidud ühtlustamine on üksnes osaline, võtta direktiivi sätetelt kasulikku mõju, ning järeldas, et „[k]una nende direktiividega püütakse ennetada konkurentsimoonutusi [...], tuleb maksustamise alust tõlgendada nii ühetaoliselt kui võimalik”. (
19
)
45.
Analoogia alusel on liikmesriigid minu meelest kohustatud järgima maksustamissüsteemi niisugusena, nagu selle on kindlaks määranud liidu seadusandja, kes teeb selget vahet kütteainete ja mootorikütuste vahel.
46.
Ma arvan seega samamoodi nagu Kronos Titan ja Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service ning Euroopa Komisjon, et mõistet „samaväärne kütteaine või mootorikütus” direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 3 esimese lõigu tähenduses tuleb eespool esitatud põhjustel hinnata, lähtudes kasutuse kriteeriumist. (
20
) Mulle näib, et seda kriteeriumi on vaja siiski täpsustada, sest seda võib mõista funktsionaalselt või nii, et sellega viidatakse asendatavusele. Teine võimalus näib mulle asjakohasem ja seda järgmistel põhjustel.
C. „Kasutuse” kriteeriumi määratlus
47.
Liidu seadusandja loodud süsteemi eesmärk on vältida seda, et nende väga paljude toodete suhtes, mida võib kasutada teatavaks otstarbeks, kohaldatakse riigi piires erinevaid määri. Seda arvestades on vaja – selleks et vältida konkurentsimoonutusi liikmesriikide vahel – piirata erinevusi, mis võivad energiatoodete, sh kütteainena kasutatavate energiatoodete suhtes kohaldatavate siseriiklike maksustamistasemete vahel eksisteerida.
48.
Teiste sõnadega on küsimus selles, kas konkreetset energiatoodet, mida ei ole direktiivi 2003/96 I lisas nimetatud, kasutatakse samadeks konkreetseteks otstarveteks nagu selles nimetatud toodet ja kas see konkureerib niisiis viimasega. Ma leian nagu komisjongi, et mõistet „toote samaväärsus” tuleb seega tõlgendada kõnesolevate energiatoodete asendatavuse ehk väljavahetatavuse aspektist. Lisaks võimaldab see lähenemine ka vältida konkurentsimoonutusi konkureerivate toodete valmistajate vahel, mis on tingitud sellest, et kütteainena kasutatakse tööstuslikel või majanduslikel põhjustel „muud” energiatoodet, mitte energiatoodet, mis on toodud direktiivi 2003/96 I lisa tabelis C.
49.
Kui kohaldada neid kaalutlusi põhikohtuasjades vaadeldavate juhtumite suhtes, kerkib seega küsimus, kas kõnesolevaid tooteid kasutati aseainena mõnele direktiivi 2003/96 I lisa tabelis C nimetatud tootele. Kui see on nii, eksisteerib võrdlustoote ja tegelikult kasutatud toote vahel otsene konkurentsisuhe ning teine on esimesega „samaväärne” direktiivi 2003/96 tähenduses. Seega tuleb seda teist maksustada vastaval tasemel.
50.
Ma arvan siiski nagu komisjongi, et käesoleval juhul ei ole see põhikohtuasjades olnud nii, sest vaidlusalused tooted ja nende konkreetne tööstuslik kasutamine on väga eripärased. Direktiiv 2003/96 ei võimalda seega toodete hulgast, mille maksustamistase tuleb võrdlustasemena kõne alla, kindlaks teha seda, mida tuleb konkreetselt „samaväärseks” pidada. Direktiivis 2003/96 on niisugusteks puhkudeks toodud ainult hulk tooteid, mis võivad samaväärsed olla.
51.
Niisugustel juhtudel jätab direktiiv 2003/96 liikmesriikidele teatava tegutsemisruumi, mis eeldab, et nad peavad seda direktiivi järgides kehtestama objektiivsed kriteeriumid, mis võimaldavad teha kindlaks, millist toodet selle direktiivi I lisa tabelis C nimetatute hulgast tuleb igal konkreetsel juhul tegelikult kasutatud tootega samaväärseks pidada. Selles osas võivad liikmesriigid juhinduda direktiivi 2003/96 põhjendusest 14, milles on sätestatud, et „[m]adalaim maksustamistase peaks kajastama eri energiatoodete ja elektrienergia konkurentsiolukorda. Sellega seoses oleks soovitatav võimaluse korral võtta madalaima taseme arvutamisel aluseks toodete energiasisaldus. Seda meetodit ei tohiks siiski kasutada mootorikütuste puhul” (kohtujuristi kursiiv).
52.
Arutluskäigu, millest tuleks lähtuda, võib seega kokku võtta järgmiselt: kõigepealt on tarvis välja selgitada, kas „muud” energiatoodet kasutatakse kütteaine või mootorikütusena. Kui toodet kasutatakse kütteainena, tuleb igal üksikul juhul kontrollida, kas energiatoode on mõne direktiivis 2003/96 sõnaselgelt nimetatud energiatoote aseaine või välistavad selle omadused ja nendest omadustest johtuv konkreetne kasutus igasuguse asendatavuse. Kui tooteid ei saa pidada teineteist asendavaks, peab liikmesriik kehtestama direktiivi järgides objektiivsed kriteeriumid, mis võimaldavad kindlaks teha, millist toodet selle direktiivi I lisa tabelis C nimetatud kütteainete hulgast tuleb tegelikult kasutatud tootega samaväärseks pidada.
IV. Ettepanek
53.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesfinanzhofi (Saksamaa) kohtuasjades C‑43/13 ja C‑44/13 esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Kui energiatoodet nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, artikli 2 lõike 1 tähenduses, mida ei ole selle direktiivi I lisa tabelis C, kasutatakse kütteainena, tuleb seda vastavalt selle direktiivi artikli 2 lõike 3 esimesele lõigule maksustada määraga, mida kohaldatakse siseriikliku õiguse järgi mõne selles tabelis nimetatud toote suhtes kasutamise korral kütteainena. Selles tabelis nimetatud toodete hulgast peab samaväärseks pidama toodet, mida tegelikult kasutatud toode selle konkreetse kasutuse puhul asendab. Kui asjaomase toote eripära ja konkreetse kasutuse tõttu ei saa tooteid pidada teineteist asendavaks, peab iga liikmesriik direktiivi 2003/96 järgides kehtestama objektiivsed kriteeriumid, mis võimaldavad kindlaks teha, millist toodet selle direktiivi I lisa tabelis C nimetatud kütteainete hulgast võib tegelikult kasutatud tootega samaväärseks pidada.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	ELT L 283, lk 51; ELT eriväljaanne 09/01, lk 405.
(
3
)	Vt nõukogu 23. juuli 1987. aasta määrus (EMÜ) nr 2658/87 tariifi‑ ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (EÜT L 256, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382), muudetud komisjoni 17. oktoobri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1549/2006 (ELT L 301, lk 1) (edaspidi „määrus (EMÜ) nr 2658/87”).
(
4
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
5
)	BGBl. 2006 I, lk 1534.
(
6
)	Kronos Titan täpsustab oma kirjalikes seisukohtades, et tegemist on KN‑i alamrubriigis 2902 30 00 nimetatud puhta tolueeniga, mitte KN‑i alamrubriigis 2707 20 nimetatud tolueeniga, mis on segatud toode. Konkureerivad ettevõtjad kasutavad tema sõnul samadel tehnilistel eesmärkidel, st soovitud keemilise reaktsiooni vallandamiseks ‐ milleks on vaja temperatuuri 1650 °C ‐ kütteainena kütteõli.
(
7
)	Vt eelkõige 9. aprilli 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑85/11: komisjon vs. Iirimaa (punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
8
)	Vt direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 3 esimese lõigu hispaania‑, saksa‑, inglis‑, prantsus‑ ja itaaliakeelne versioon.
(
9
)	Ibidem.
(
10
)	Direktiivi 2003/96 sõnastus näitab, et selles põhjenduses 17 ei ole energiatoodete ja energia kasutamist vastandatud, vaid see teeb võimalikuks diferentseerimise kasutuse põhjal, mis on nähtud ette direktiivis.
(
11
)	Artiklites 7 ja 8 on osundatud vastavalt „mootorikütuste madalaimat maksustamistaset” ja „mootorikütusena kasutatavate toodete madalaimat maksustamistaset”, samas kui artiklis 9 on viidatud „kütteainete madalaimale maksustamistasemele”.
(
12
)	Vt selle kohta 1. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-391/05: Jan De Nul (EKL 2007, lk I-1793, punktid 18‐23).
(
13
)	Vt direktiivi 2003/96 põhjendus 4.
(
14
)	Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiv mineraalõlidele kehtestatud aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (EÜT L 316, lk 12).
(
15
)	Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiv mineraalõlide aktsiisimäärade ühtlustamise kohta (EÜT L 316, lk 19).
(
16
)	Nõukogu 22. detsembri 1994. aasta direktiiv, millega muudetakse aktsiisistatava kauba üldist korraldust ja selle kauba valdamist, liikumist ning järelevalvet käsitlevat direktiivi 92/12/EMÜ, mineraalõlidele kehtestatud aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamist käsitlevat direktiivi [92/81] ning mineraalõlide aktsiisimäärade ühtlustamist käsitlevat direktiivi [92/82] (EÜT L 365, lk 46; ELT eriväljaanne 09/01, lk 264).
(
17
)	29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-240/01: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2004, lk I 4733, punkt 39).
(
18
)	Eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (punktid 40 ja 44).
(
19
)	Vt selle kohta kohtujurist Geelhoedi ettepanek kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, kohtujuristi ettepaneku punktid 52 ja 53.
(
20
)	Vt selle kohta 10. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-201/08: Plantanol (EKL 2009, lk I-8343, punkt 39).