62003CO0261_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Liidetud kohtuasjades C-261/03 ja C-262/03,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Tribunale amministrativo regionale per l’Emilia-Romagna (Itaalia) 6. mai 2003. aasta otsustega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 17. juunil 2003, menetlustes
Allevamenti Associati Srl
versus
Regione Emilia-Romagna,
menetluses osalesid:
Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
ja
Latteria Sociale Moderna Soc. coop. arl (C-261/03),
ning
Latteria Sociale Moderna Soc. coop. arl
versus
Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (AIMA),
Servizio Provinciale Agricoltura di Reggio Emilia,
Regione Emilia-Romagna,
ja
Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA),
menetluses osales:
Allevamenti Associati Srl (C-262/03),
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: neljanda koja esimehe ülesannetes N. Colneric (ettekandja), kohtunikud J. N. Cunha Rodrigues ja E. Juhász,
kohtujurist: L. A. Geelhoed,
kohtusekretär: vanemametnik María Múgica Arzamendi,
olles teavitanud eelotsusetaotluse esitanud kohut, et Euroopa Kohus teeb kodukorra artikli 104 lõikele 3 tuginedes ettepaneku lahendada asi põhistatud määrusega,
olles palunud Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutel esitada omapoolsed seisukohad,
olles ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on andnud järgmise
määruse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 28. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3950/92, millega piima- ja piimatootesektoris kehtestatakse lisamaks (EÜT L 405, lk 1) artiklite 1 ja 2 ning artikli 9 punkti g ja komisjoni 9. märtsi 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 536/93, millega sätestatakse piima- ja piimatootesektoris lisamaksu kohaldamise rakenduseeskirjad (EÜT L 57, lk 12) artiklite 1, 2 ja 3 tõlgendamist.
2. Käesolev eelotsusetaotlus esitati kahe vaidluse raames: ühe vaidluse poolteks olid Allevamenti Associati Srl (edaspidi „Allevamenti Associati”) ja Itaalia ametiasutus ning teise vaidluse poolteks Latteria Sociale Moderna Soc. coop. arl (edaspidi „Latteria Sociale Moderna”) ja Itaalia ametiasutus; vaidlustes käsitletakse küsimust, kas esimese äriühingu toodetud teatud piimakoguste käitlemist ja ümbertöötlemist teise äriühingu poolt tuleb klassifitseerida tarne või otseturustamisena.
Ühenduse õigusnormid
3. Määrus nr 3950/92 uuendas alates majandusaastast 1993/1994 seitsmeks järjestikuseks kaheteistkuuliseks piimandusaastaks piimale lisamaksu kohaldamist, mis kehtestati ühenduse tasandil aastast 1984 nõukogu 31. märtsi 1984. aasta määrusega (EMÜ) nr 856/84, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 804/68 piima- ja piimatooteturu ühise korralduse kohta (EÜT L 90, lk 10), ja nõukogu 31. märtsi 1984. aasta määrusega (EMÜ) nr 857/84, mis käsitleb üldeeskirju määruse nr 804/68 artiklis 5c sätestatud maksu kohaldamiseks piima ja piimatoote sektoris (EÜT L 90, lk 13).
4. Seoses maksu sissenõudmise viisidega on määruse nr 3950/92 kolmandas põhjenduses märgitud, et tuleb säilitada 1984. aastal tarvitusele võetud meetod, mis seisneb lisamaksu kohaldamises teatavat tagatiskünnist ületavatele piimakogustele, mis on varutud või müüdud otseturustamiseks; et iga liikmesriigi puhul väljendatakse mainitud tagatiskünnist tagatud üldkogusena, mida individuaalselt kehtestatud koguste summa nii tarnimisel kui ka müügil otsetarbimiseks ei tohi ületada ja need kogused on kehtestatud seitsmeks piimandusaastaks alates 1. aprillist 1993, kusjuures arvesse on võetud mitmesuguseid selle süsteemiga varem seotud tegureid.
5. Nimetatud määruse kaheksas põhjendus täpsustab, et vältimaks varem asetleidnud pikaajalisi viivitusi maksu sissenõudmise ja tasumise vahel, mis on kokkusobimatud süsteemi eesmärkidega, tuleks astuda samme, et panna vastutus maksu tasumise eest ostjale, kellel on nähtavasti kõige soodsam vajalikke toiminguid sooritada, andes talle seejuures vahendid tootjatelt maksuvõlgnevuse sissenõudmiseks.
6. Määruse artikli 1 kohaselt tuleb lehmapiima tootjatel seitsme piimandusaasta jooksul tasuda lisamaksu piima või piimaekvivalendi kogustelt, mida igal piimandusaastal on üle kindlaksmääratava koguse ostjale tarnitud või otsetarbimiseks müüdud.
7. Määruse artikli 2 lõigetes 1, 2 ja 3 on sätestatud:
„1. Maksu tuleb tasuda kõigilt piima või piimaekvivalendi kogustelt, mida on kõnesoleva piimandusaasta jooksul turustatud üle artiklis 3 märgitud vastava koguse. Maks tuleb jagada ületurustanud tootjate vahel.
[…]
2. Tarnete puhul tuleb maksu maksmise eest vastutaval ostjal sätestatavate eeskirjade kohaselt enne tähtpäeva maksta liikmesriigi pädevale asutusele nõutav summa, mille ta arvab maha maksukohustuslikule tootjale makstavast piima hinnast, või kui see võimalik ei ole, nõuab sisse mõnel muul sobival viisil.
[…]
3. Otsemüügi korral maksab tootja nõutava maksu sätestatavate eeskirjade kohaselt enne tähtpäeva liikmesriigi pädevale asutusele.” [siin ja edaspidi on nimetatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
8. Määruse nr 3950/92 artikli 4 lõike 2 esimeses ja teises lauses on ette nähtud:
„Tootjate nõuetekohaselt põhjendatud taotluse korral tuleb individuaalkvoote suurendada või kehtestada uusi kvoote, selleks et arvesse võtta muudatusi, mis mõjutavad nende tootjate tarneid ja otseturustamist. Sellise kvoodi suurendamisel või kehtestamisel tuleb vastavalt vähendada või tühistada mõni muu tootjale kehtestatud kvoot. […]”
9. Nimetatud määruse artiklis 9 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
c. tootja
– füüsiline või juriidiline isik või füüsiliste või juriidiliste isikute ühendus, kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse geograafilisel territooriumil ja kes:
– müüvad piima või piimasaadusi tarbijale otse
– ja/või
– tarnivad neid ostjale;
[…]
e. ostja
– ettevõtja või ühendus, kes ostab tootjalt piima või piimasaadusi, selleks et neid:
– käidelda või ümber töödelda,
– müüa ühele või mitmele piima või piimasaadusi käitlevale või ümbertöötlevale ettevõtjale.
[…]
f. piima ja piimasaadusi käitlev või ümbertöötlev ettevõtja
– ettevõtja või ühendus, kes varub, pakendab, säilitab, jahutab ja töötleb ümber piima või sooritab ühte nendest tegevustest;
g. tarne
– piima või piimasaaduste mis tahes tarnimine kas tootja, ostja, piima või piimasaadusi käitleva või ümbertöötleva ettevõtja või kolmanda isiku transpordiga;
h. tarbimiseks otse müüdud piim või piimaekvivalent
– piim või piimaekvivalendiks ümberarvestatud piimasaadused, mis on müüdud või tasuta üle antud ilma piima või piimasaadusi käitleva või ümbertöötleva ettevõtja vahenduseta.”
10. Määruse nr 536/93 artiklis 1 on ette nähtud:
„Määrusega (EMÜ) nr 3950/92 kehtestatud lisamaksu arvutamisel:
1. on liikmesriigis „turustatud piima või piimaekvivalendi kogused” käesoleva määruse artikli 2 lõike 1 tähenduses kõik piima või piimaekvivalendi kogused, mis väljastatakse selle liikmesriigi territooriumil asuvast põllumajandusettevõttest.
Koguseid, mis tootjad lepingu alusel käitlemiseks või ümbertöötlemiseks annavad, loetakse tarneteks;
[…]­” [mitteametlik tõlge].
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
11. Allevamenti Associati’ga sõlmitud töövõtulepingu alusel oli Latteria Sociale Moderna piimandusaastatel 1998/1999 ja 1999/2000 kohustatud käitlema ja töötlema ümber Allevamenti Associati toodetud teatud piimakoguseid ning valmistama neist juustu, võid ja vadakut. Lepingu kohaselt tuli juust, või ja vadak pärast ümbertöötlemist anda tagasi tellijale, kes selle turustab.
12. Allevamenti Associati on arvamusel, et piima lisamaksu kohaldamist silmas pidades oli Latteria Sociale Moderna’le antud piimakoguste näol vaidlusalustel piimandusaastatel tegemist „otseturustamisega”. Sellena deklareeris kõnealune äriühing neid piimakoguseid ka pädevatele Itaalia ametiasutustele.
13. Servizio Provinciale Agricoltura di Reggio Emilia leiab vastupidi, et antud juhul on tegemist piima „tarnetega”. Ta klassifitseeris 1998/1999. ja 1999/2000. aasta toodangu „otseturustamisest” ümber „tarneteks” ja vastavalt sellele nõudis lisamaksu tasumist Latteria Sociale Moderna’lt, keda ta käsitles tarnitud piima „ostjana”.
14. Allevamenti Associati ja Latteria Sociale Moderna esitasid kumbki ennast puudutava osa kohta nimetatud otsuste vastu Tribunale amministrativo regionale per l’Emilia-Romagna’le hagi, leides eelkõige, et need otsused on määruste nr 3950/92 ja nr 536/93 kohaselt õigusvastased.
15. Nende vaidluste raames on siseriiklikul kohtul tekkinud küsimus määruse nr 3950/92 artikli 9 punkti g tõlgendamise kohta. Ta küsib, kas nimetatud sätet võib tõlgendada selliselt, et mõiste „tarne” kohaldub omandi üleandmisele või vähemalt sellise õigusliku käsutusõiguse andmisele, mille omandaja võib oma arvel teha piimaga õiguslikke tehinguid, ja ei kohaldu juhul, kui piim ainult antakse valdusse eesmärgiga seda ümber töödelda, kuid piim jääb siiski ettevõtja ainuomandisse, kes saab selle pärast ümbertöötlemist tagasi.
16. Kuna Tribunale amministrativo regionale per l’Emilia-Romagna oli seisukohal, et Euroopa Kohus peaks selle kohta oma arvamuse andma, otsustas ta menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas 28. detsembri 1992. aasta määrust (EMÜ) nr 3950/92 (eelkõige artikleid 1 ja 2 ning artikli 9 punkti g) ning 9. märtsi 1993. aasta määrust (EMÜ) nr 536/93 (eelkõige artikleid 1, 2 ja 3) tuleb tõlgendada selliselt, et piimakvootide kindlaksmääramisel ja lisamaksu kohaldamisel tuleb tegevus, milles tootja annab teatud koguse piimast omandiõigust loovutamata kolmandatele isikutele sellise töövõtulepingu täitmiseks, mis käsitleb piima käitlemist ning selle piima ümbertöötlemist juustuks, võiks ja vadakuks tasu eest, kvalifitseerida „tarnena” või tuleb see tegevus kvalifitseerida „otseturustamisena”?”
Eelotsuse küsimus
17. Leides, et vastuse esitatud küsimusele võib selgelt tuletada Euroopa Kohtu praktikast – eelkõige 29. aprilli 1999. aasta otsusest kohtuasjas C‑288/97: Consorzio Caseifici dell’Altopiano di Asiago (EKL 1999, lk I‑2575) ning
8. jaanuari 2004. aasta määrusest kohtuasjas C‑69/03: Caseificio Cooperativo di Cornedo (EKL 2004, lk I‑773) – informeeris Euroopa Kohus vastavalt kodukorra artikli 104 lõikele 3 eelotsusetaotluse esitanud kohut, et ta teeb ettepaneku teha otsus põhistatud määruse kujul, ja kutsus kõiki Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud asjast huvitatud isikuid esitama oma märkused.
18. Itaalia valitsus, Regione Emilia-Romagna ja Euroopa Ühenduste Komisjon, kes vastasid Euroopa Kohtu kutsele esitada oma märkused, ei esitanud vastuväiteid kavatsusele teha otsus põhistatud määruse kujul. Allevamenti Associati ja Latteria Sociale Moderna leiavad vastupidi, et vastust eelotsuse küsimusele ei ole võimalik tuletada ei eelviidatud otsusest Consorzio Caseifici dell’Altopiano di Asiago ega eelviidatud määrusest Caseificio Cooperativo di Cornedo. Nad viitavad täpsemalt sellele, et esimese otsuse aluseks olnud kohtuasjas andsid tootjad piima ümbertöötlevale ühingule piima omandiõiguse üle, samal ajal kui praeguses põhikohtuasjas töötles Latteria Sociale Moderna piima ümber töövõtulepingu alusel. Need märkused aga ei mõjutanud Euroopa Kohut kavatsetud menetlusest kõrvale kalduma.
19. Oma küsimusega soovib Tribunale amministrativo regionale per l’Emilia-Romagna sisuliselt teada, kas piima käitlemist ja ümbertöötlemist meierei poolt piima tootjaga sõlmitud töövõtulepingu alusel peab kvalifitseerima tarnena või otseturustamisena juhul, kui piimatootja jääb piima omanikuks.
20. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus on küsinud seda ka piimakvootide kindlaksmääramiseks, on komisjon väljendanud kahtlusi, kas vastus nimetatud küsimusele on asjakohane. Selles suhtes tuleneb Allevamenti Associati esitatud märkustest, et pädev siseriiklik ametiasutus suhtus tema taotlusesse muuta piima tarnekvoodid piima otseturustamiskvootideks esialgu positiivselt, aga hiljem kvalifitseeris Servizio Provinciale Agricoltura di Reggio Emilia need siiski piimatarnetena.
21. Seega ei ole ilmne, et küsitud ühenduse õiguse tõlgendus piimakvootide kindlaksmääramiseks ei ole kuidagi seotud põhikohtuasja asjaolude või esemega ning piimakvootide kindlaksmääramiseks esitatud küsimus ei ole asjakohatu.
22. Põhiküsimusega seoses tuleb meenutada, et lisamaksu süsteemi ülesehitus põhineb piima otseturustamise kvootide ning ostjale tarnitud piima kvootide eristamisel (vt 16. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑196/94: Schiltz-Thilmann, EKL 1995, lk I-3991, punkt 16, ja eespool viidatud kohtuotsus Consorzio Caseifici dell’Altopiano di Asiago, punkt 18).
23. Eespool viidatud otsuse Consorzio Caseifici dell’Altopiano di Asiago punktis 25 on Euroopa Kohus asunud seisukohale, et mõiste „ostja” tähendab iga ettevõtjat, kes lepingu alusel – olenemata sellest, milline on tootjale tasu maksmise viis – omandab piima kas eesmärgiga seda ise käidelda või töödelda ümber või selleks, et anda see teisele käitlemis- või ümbertöötlemisettevõtjale (vt ka eespool viidatud määrus Caseificio Cooperativo di Cornedo, punkt 20).
24. Sellest tuleneb, et tarned ostjale määruse nr 3950/92 mõttes ei pea lisamaksu tasumise kohustuse tekkimiseks tingimata olema seotud omandi üleandmisega (vt eespool viidatud määrus Caseificio Cooperativo di Cornedo, pun kt 21).
25. Vastupidi sellele, mida väitis Allevamenti Associati oma märkustes, tuleneb nimetatud kohtupraktikast, et piimatootesektori lisamaksu süsteemi mõttes toimub piima turustamine ja tarnimine sõltumata sellest, kas piim antakse meierei omandisse üle või mitte.
26. Konkreetselt piimakoguste käitlemise ja ümbertöötlemisega seoses sellise lepingu raames, mis oma loomu poolest välistab omandi ülemineku – nagu näiteks tööleping, tuleneb määruse nr 536/93 artikli 1 lõike 1 teisest lõigust, et neid koguseid tuleb käsitleda tarnetena.
27. Asjaolu, et kolmandate isikute poolt käideldud või ümbertöödeldud piima müüb piimatootja seejärel otse tarbijatele, ei õigusta selle määratlemist otseturustamisena määruse nr 3950/92 mõttes. Nagu tuleneb eespool viidatud otsuse Consorzio Caseifici dell’Altopiano di Asiago punktist 21, on määruse nr 3950/92 artikli 2 lõike 2 mõttes tegemist piima tarnega iga kord, kui piimakogus väljub tootja ettevõttest selleks, et teda vahepeal käitleks ja töötleks ümber teine isik.
28. Eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et määruse nr 3950/92 artikleid 1, 2 ja artikli 9 punkti g ning määruse nr 536/93 artiklit 1 tuleb tõlgendada selliselt, et piimakvootide kindlaksmääramisel ja lisamaksu kohaldamisel tuleb tegevus, milles tootja annab teatud koguse piimast omandiõigust loovutamata kolmandatele isikutele sellise töövõtulepingu täitmiseks, mis käsitleb piima käitlemist ning selle piima tasu eest ümbertöötlemist juustuks, võiks ja vadakuks, kvalifitseerida tarnena.
Kohtukulud
29. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
Nõukogu 28. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3950/92, millega piima- ja piimatootesektoris kehtestatakse lisamaks, artikleid 1 ja 2 ning artikli 9 punkti g, samuti komisjoni 9. märtsi 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 536/93, millega sätestatakse piima ja piimatootesektoris lisamaksu kohaldamise rakenduseeskirjad, artiklit 1 tuleb tõlgendada selliselt, et piimakvootide kindlaksmääramisel ja lisamaksu kohaldamisel tuleb tegevus, milles tootja annab teatud koguse piimast omandiõigust loovutamata kolmandatele isikutele sellise töövõtulepingu täitmiseks, mis käsitleb piima käitlemist ning selle piima tasu eest ümbertöötlemist juustuks, võiks ja vadakuks, kvalifitseerida tarnena.