62012CC0374_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Käesolevas kohtuasjas on Euroopa Kohtule esitatud eelotsusetaotlus, milles palutakse peamiselt hinnata, kas nõukogu 30. oktoobri 2007. aasta määrus (EÜ) 1279/2007, millega kehtestatakse teatavate Venemaa Föderatsioonist pärit raud‑ ja terastrosside impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja tunnistatakse kehtetuks teatavate Taist ja Türgist pärit raud‑ ja terastrosside impordi suhtes kehtivad dumpinguvastased meetmed(2), on kehtiv.
2. See, kas viidatud määrus on kehtiv, sõltub peamiselt viisist, kuidas tõlgendada nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed(3), artikli 11 lõiget 9, mida Euroopa Kohtul on harva juhust olnud tõlgendada ja kohaldada(4) erinevalt Üldkohtust(5) .
3. Täpsemalt peab Euroopa Kohus vastama küsimusele, mil määral võivad Euroopa Liidu institutsioonid eksportiva ettevõtja suhtes võetud dumpinguvastase meetme läbivaatamisel kasutada tema ekspordihindade kindlaksmääramisel teistsugust „metoodikat” kui metoodika, mida kasutatakse määruse raames, millega kehtestati esialgne meede, ning seega tegema kindlaks, mida hõlmab „muutunud asjaolud” algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses.
I. Õiguslik raamistik
A. Rahvusvaheline õigus
4. 1994. aasta üldise tolli‑ ja kaubanduskokkuleppe VI artikli rakendamist käsitlev leping(6), mis on toodud 15. aprillil 1994 Marrakechis allkirjastatud Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) asutamislepingu lisas 1 A, kiideti heaks nõukogu 22. detsembri 1994. aasta otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994)(7) .
5. Et algmääruse eesmärk on – nagu ilmneb selle põhjendusest 5 – võtta liidu õigusesse üle nii palju kui võimalik 1994. aasta dumpinguvastase koodeksi uued ja üksikasjalikud nõuded(8), on selle asjakohastele sätetele vajalikus ulatuses viidatud arutluskäikudes.
B. Liidu õigus
1. Algmäärus
6. Põhikohtuasja faktiliste asjaolude asetleidmise kuupäeval oli kohaldatav algmäärus,(9) kusjuures peamised asjakohased õigusnormid on selle artikli 2 lõiked 8 ja 9 ning artikli 11 lõiked 3 ja 9.
7. Algmääruse artikli 2 lõiked 8 ja 9 nägid ette:
„8. Ekspordihind on ekspordiriigist ühendusse ekspordiks müüdud toote eest tegelikult makstud või makstav hind.
9. Kui ekspordihind puudub või kui ekspordihind ei tundu eksportija ja importija või kolmanda isiku vahelise koostöö‑ või kompensatsioonilepingu põhjal usaldusväärne, siis võib ekspordihinna arvutamisel tugineda hinnale, millega importtooteid esimest korda sõltumatule ostjale edasi müüakse, või mis tahes põhjendatud alusele juhul, kui tooteid ei müüda sõltumatule ostjale või kui need ei ole müügi ajal samasuguses korras nagu importimise ajal.
[...]”
8. Algmääruse artikli 11 lõikes 9 oli sätestatud:
„Kui asjaolud ei ole muutunud, rakendab komisjon kõikides käesoleva artikli kohaselt läbiviidavates läbivaatamise või tagasimaksmise uurimistes sama metoodikat nagu tollimaksu kehtestamise põhjustanud uurimises, võttes nõuetekohaselt arvesse artiklit 2, eriti selle lõikeid 11 ja 12, ning artiklit 17.”
9. Algmääruse teistele sätetele on vajalikus ulatuses viidatud järgnevates arutluskäikudes.
2. Algne dumpinguvastane määrus ja otsus, millega kiidetakse heaks hinnakohustused
10. Euroopa Liidu Nõukogu võttis 2. augustil 2001 vastu määruse (EÜ) nr 1601/2001, millega kehtestatakse teatavate Taist, Tšehhi Vabariigist, Türgist ja Venemaalt pärit raud‑ ja terastrosside impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse nende suhtes kehtestatud ajutine tollimaks(10) . Selle otsuse artikli 1 lõike 2 kohaselt kohaldati Venemaalt pärit raud‑ või terastrosside impordi suhtes dumpinguvastast tollimaksu 50,7%.
11. Määruse nr 1601/2001 põhjenduses 87 oli märgitud, et ekspordihinna kohta ei ole uut teavet ja seega kinnitatakse ajutise määruse(11) põhjenduses 107 kirjeldatud esialgseid järeldusi. Viimases oli täpsustatud, et koostööd teinud tootja-eksportija puhul määrati ekspordihind kindlaks tegelikult makstud või makstavate hindade põhjal.
12. Komisjoni tegi 26. juulil 2001 otsuse 2001/602/EÜ, millega kiidetakse heaks kohustus, mille võtmiseks on tehtud ettepanek seoses dumpinguvastase menetlusega teatavate Korea Vabariigist, Malaisiast, Taist, Tšehhi Vabariigist, Türgist ja Venemaalt pärinevate raud‑ või terastrosside impordi suhtes ning lõpetatakse menetlus Korea Vabariigist ja Malaisiast pärinevate sisseveokaupade suhtes(12) . Selle otsuse artiklis 1 on täpsustatud, et konkreetselt aktsiaseltsi Tšerepovetski Staleprokatni Zavod OAO(13) pakutud hinnakohustused kiidetakse heaks.
3. Määrus, millega vaadatakse uuesti läbi esialgsed dumpinguvastased tollimaksud, ja otsus, millega tunnistatakse kehtetuks otsus, millega kiidetakse heaks hinnakohustused
13. TSPZ taotles 2004. aastal algmääruse artikli 11 lõike 3 alusel osalist vahepealset läbivaatamist.(14)
14. Komisjon algatas 2004 taotletud läbivaatamise menetluse10. augustil.(15)
15. TSPZ‑st sai 1. jaanuaril 2006 Closed Joint Stock Company Severstal-Metiz(16) asukohaga Tšerepovetsis (Venemaa) pärast seda, kui ta ühendati äriühingutega Open Joint Stock Company Orlovsky Staleprokatny Zavod ja SSM(17) .
16. Komisjon algatas 3. augustil 2006 nõukogu määrusega (EÜ) nr 1601/2001 kehtestatud dumpinguvastaste meetmete aegumise tõttu ka läbivaatamise menetluse.(18)
17. Nõukogu andis 30. oktoobril 2007 määruse nr 1279/2007, millega lõpetati nii meetmete aegumise tõttu algatatud läbivaatamise menetlus kui ka eelkõige SSM‑i taotletud osalise vahepealse läbivaatamise menetlus. Selle määruse artikli 1 lõike 2 kohaselt on lõplik dumpinguvastane tollimaks, mida kohaldatakse SSM‑i valmistatud teatavate raud‑ ja terastrosside liitu importimise suhtes, 9,7%. Selles määruses on täpsustatud ka, et hinnakohustused, mida pakkus konkreetselt SSM pärast lõplike järelduste teatavakstegemist, ei ole vastuvõetavad algmääruse artikli 8 lõike 2 tähenduses.(19)
18. Määruse nr 1279/2007 peamised põhjendused, mis on põhikohtuasjas arutatava SSM‑i ekspordihindade kindlaksmääramist käsitletava vaidluse lahendamisel asjakohased, on esitatud vajalikus ulatuses järgnevates arutluskäikudes.
19. Komisjon tunnistas oma sama kuupäeva otsusega kehtetuks oma otsuse 2001/602, millega SSM‑i hinnakohustused heaks kiideti.(20)
C. Bulgaaria õigus
20. Tolliseaduse (Zakon na Mitnitsite) § 214, mis reguleerib tollimaksu tagastamist, näeb ette:
„1. Tollimaksu tagastamine seisneb täielikus või osalises tasutud impordi‑ või eksporditollimaksu tagastamises.
2. Tollimaks tagastatakse juhul, kui tuvastatakse, et see nõuti selle tasumise ajahetkel sisse alusetult või on selle sissenõudmise alus ära langenud.”
II. Vaidluse aluseks olevad asjaolud
21. Valimar OOD(21) on Bulgaaria äriühing, mille põhitegevusala on igat päritolu, sh SSM‑i valmistatud terastrosside jm sarnaste toodete import ja nendega kauplemine.
22. Kui Bulgaariasse toodi (teadmata kuupäeval) eriotstarbeks vabasse ringlusse laskmise korra kohaselt roostevabast terasest trosse, mis pärinesid Venemaalt ja mida eksportis SSM, pidi Valimar tasuma määruse nr 1279/2007 kohaselt lõplikku dumpinguvastast tollimaksu määraga 9,7% ja kogusummas 2117,01 Bulgaaria leevi (BGN).
23. Valimar esitas 25. jaanuaril 2011 Teritorialno Mitnichesko upravlenie Varnale (Varna linna territoriaalne tollikeskus) taotluse tunnistada, et see dumpinguvastane tollimaks tasuti alusetult, võttes arvesse tolliseaduse § 214 ja nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik(22), artiklit 236. Ta väitis, et määrus nr 1279/2007 on kehtetu ja et dumpinguvastane tollimaks, mille ta tasus, tuleb talle tagastada.
24. Nachalnik na Mitnitsa Varna (Varna tolliasutuse juhataja) jättis 24. veebruari 2011. aasta otsusega selle taotluse põhjendamatuse ja ainetuse tõttu rahuldamata, kusjuures see otsus jäeti tolliagentuuri direktori 12. aprilli 2011. aasta otsusega muutmata.
25. Administrativen sad Varna (Varna linna halduskohus), millele Valimar esitas 24. veebruari 2011. aasta otsuse peale kaebuse, jättis tema kaebuse 8. novembri 2011. aasta otsusega rahuldamata.
26. Valimar esitas seepeale kassatsioonkaebuse Varhoven administrativen sadile (kõrgeim halduskohus), väites, et määrus nr 1279/2007 on kehtetu, sest see anti, rikkudes algmääruse artikli 11 lõiget 9 koostoimes selle artikli 2 lõikega 8. Nimelt kasutas nõukogu SSM‑i ekspordihindade kindlaksmääramisel teistsugust metoodikat kui metoodika, mida kasutati määruses nr 1601/2001, millega kehtestati esialgne dumpinguvastane tollimaks, kuigi seda erinevust ei õigusta muutunud asjaolud algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses.
III. Eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
27. Selles olukorras otsustas Varhoven administrativen sad menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas [algmääruse] artikli 11 lõiget 9 ja lõike 10 esimest lauset tuleb koostoimes sama määruse artikli 2 lõigetega 8 ja 9 tõlgendada nii, et kui ei ole tõendatud asjaolude muutumine artikli 11 lõike 9 tähenduses, on need sätted ekspordihinna kindlaksmääramisel ülimuslikud institutsioonidele algmääruse artikli 11 lõikest 3 tuleneva pädevuse suhtes, sealhulgas – nagu [...] määruse [...] nr 1279/2007 puhul – institutsioonidele tuleneva pädevuse suhtes hinnata [SSM‑i] ekspordihindade usaldusväärsust tulevikus, kui nad võrdlevad neid hindu hinnakohustuses sisalduvate miinimumhindadega ja kolmandate riikide suhtes kohaldatavate müügihindadega? Kas sellele küsimusele vastamisel omab tähtsust see, kui institutsioonid otsustavad, nagu [SSM‑i] ja [...] määruse [...] nr 1279/2007 puhul – kasutades oma eesõigust hinnata dumpinguga seotud muutunud asjaolude püsivust vastavalt algmääruse artikli 11 lõikele 3 − muuta dumpinguvastast meedet (vähendada tollimaksu määra)?
2. Kas vastusest esimesele küsimusele järeldub, et sellistel asjaoludel nagu need on kirjeldatud [...] määruse [...] nr 1279/2007 osas, mille alusel tuleb kindlaks määrata ekspordihind [SSM‑i] suhtes, ja võttes arvesse asjaolu, et selles määruses ei ole sõnaselgelt tõendatud [muutunud asjaolusid] algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses, mis annaksid aluse uue metoodika kasutamiseks, oleks komisjon pidanud kasutama sama metoodikat nagu esialgses uurimises, käesolevas asjas vastavalt algmääruse artikli 2 lõikele 8?
3. Kas võttes arvesse vastuseid esimesele ja teisele küsimusele, tuleb [...] määrust [...] nr 1279/2007 pidada osas, milles see puudutab [SSM‑i] toodetud terastrosside impordi suhtes individuaalse dumpinguvastase tollimaksu kindlaksmääramist ja sissenõudmist, vastuolus olevaks algmääruse artikli 11 lõigetega 9 ja 10 koostoimes artikli 2 lõikega 8 ehk siis vastuvõetuks ilma kehtiva õigusliku aluseta, mistõttu tuleb määrust pidada selles osas kehtetuks?”
28. Vastustaja põhikohtuasjas, Bulgaaria valitsus ning nõukogu ja komisjon esitasid kirjalikke seisukohti. Avalikul kohtuistungil, mis toimus 13. novembril 2013, kuulati ära ka Valimari, vastustaja põhikohtuasjas, Bulgaaria valitsuse ning nõukogu ja komisjoni suulised seisukohad.
IV. Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
29. Vastustaja põhikohtuasjas ja Bulgaaria valitsus väidavad, et eelotsusetaotlus on kohtuotsuse TWD Textilwerke Deggendorf (23) kohaselt vastuvõetamatu. Määrus nr 1279/2007 puudutab nimelt Valimari kui SSM‑i ainuimportijat otseselt ja isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses ning ta oleks seega pidanud vaidlustama selle määruse kehtivuse otse, esitades selles viimases õigusnormis ette nähtud tühistamishagi EÜ artikli 230 viiendas lõigus ette nähtud tähtaja jooksul. Eelotsusetaotluse esitanud kohus otsustas aga vastupidi, rõhutades eelkõige, et Valimar on sõltumatu importija, kes ei ole SSM‑iga seotud, ning et ta ei osalenud selle määruse andmise menetluses. Ei nõukogu ega komisjon ei ole esitanud eelotsusetaotluse vastuvõetamatuse vastuväidet.
30. Kohtuistungil märkis Valimar esiteks, et kuigi ta impordib Bulgaariasse muu hulgas SSM‑i tooteid, ei saa teda siiski sellepärast pidada viimase müügiesindajaks või isikuks, kes on sõlminud viimasega ainuesinduslepingu. Teiseks väidab ta, et läbivaatamise menetluse algatamise kuupäeval(24) ei olnud Bulgaaria Vabariik veel liidu liige(25) ja et ta ei impordi osundatud tooteid ning seega ei saa asuda seisukohale, et tal oli määruse nr 1279/2007 andmise kuupäeval õigus selle peale tühistamishagi esitada.
31. Eespool viidatud kohtuotsusest TWD Textilwerke Deggendorf ilmneb, et tuleb asuda seisukohale, et füüsilisel või juriidilisel isikul, kes väidab siseriiklikus kohtus vastuväite esitamisega, et liidu akt on õigusvastane, ei ole enam õigust seda teha, kui ta ei vaidlustanud seda akti ELTL artiklis 263 ette nähtud otsese tühistamishagi esitamisega ning ta ei teinud seda selles artiklis ette nähtud tähtaja jooksul. Niisuguses olukorras esitatud eelotsusetaotlus, milles palutakse hinnata seda kehtivust, tuleb seega tunnistada vastuvõetamatuks.
32. Euroopa Kohtu praktikast ilmneb ka, et see „paralleelse hagi erand” saab füüsilisele või juriidilisele isikule siduv olla(26) ainult tingimusel, et on „ilmne”,(27) et tal oleks olnud õigus esitada otse tühistamishagi, või on tõendatud, et võis „kahtlemata” niisuguse tühistamishagi esitada,(28) või siis on tal vaieldamatult ja ümberlükkamatult(29) õigus niisugune tühistamishagi esitada ja ta oli sellest teadlik(30) .
33. Euroopa Kohus on selles osas leidnud, et importivat ettevõtjat, kes samastatakse dumpinguvastast tollimaksu tasuma pidava ettevõtjaga ja kelle kauba edasimüügihinnad olid aluseks selle ekspordihinna kujundamisel, mis valiti määruses, millega see tollimaks kehtestatakse, tuli pidada isikuks, keda see määrus otseselt ja isiklikult puudutab, ja tal oli „kahtlemata” õigus esitada hagi otse Euroopa Kohtule.(31)
34. Valimar ei ole aga – nagu ilmneb nii tema suulistest seisukohtadest kui ka eelotsusetaotluses esitatud täpsustustest – samastatav SSM‑iga ja tema edasimüügihinnad ei olnud aluseks SSM‑i ekspordihinna kindlaksmääramisel ning seega ei saa asuda seisukohale, et ta oli samalaadses olukorras nagu ettevõtja, kellega oli tegemist kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus Nachi Europe.
35. Kuna ei saa asuda seisukohale, et Valimaril oleks kahtlemata olnud õigus esitada määruse nr 1279/2007 peale otse tühistamishagi, ei saa eelotsusetaotlust vastuvõetamatuks tunnistada. Selles küsimuses võib lisada, et kuna määruse nr 1279/2007 sätted kahjustasid Valimari selle siseriiklike elluviimismeetmete kaudu, ei oleks ta saanud tugineda ELTL artikli 263 neljandale lõigule − kui need on kohaldatavad −, mille järgi võivad füüsilised või juriidilised isikud esitada hagi õigusaktide peale, mis neid otseselt puudutavad ega sisalda rakendusmeetmeid.(32)
V. Sissejuhatavad märkused põhikohtuasja eseme ja eelotsuse küsimuste sõnastuse kohta
36. Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitab oma taotluses peamiselt kaks algmääruse artikli 11 lõigete 3 ja 9 tõlgendamise küsimust ja ühe määruse nr 1279/2007 kehtivuse hindamise küsimuse, mis on omavahel tihedalt seotud ega ole kaugeltki lihtsad. Et see keerukus on tingitud määruse nr 1279/2007 duaalsusest, on enne nende küsimuste selgitamist vaja asetada viimane sellesse reguleerivasse konteksti, millesse see kuulub.
A. Algmääruse peamised sätted, mis käsitlevad dumpinguvastaste meetmete läbivaatamist
37. Algmääruse artiklis 11, mis käsitleb dumpinguvastaste meetmete kestust ja eelkõige nende läbivaatamist, on lõikes 1 täpsustatud, et dumpinguvastane meede peab jääma jõusse üksnes nii kaua ja üksnes selles ulatuses, mis on vajalik, et avaldada kahju tekitavale dumpingule vastutoimet. Selle lõikes 2 on nähtud seega ette, et dumpinguvastane meede aegub põhimõtteliselt viie aasta möödudes selle kehtestamisest, kusjuures aegunud meede võidakse uuesti läbi vaadata kas komisjoni algatusel või liidu tootjate taotlusel või nimel ning selle läbivaatamise tulemusena võidakse meedet edasi rakendada või see kehtetuks tunnistada.
38. Algmääruse artikli 11 lõike 3 esimeses lõigus on ka sätestatud, et kui see on põhjendatud, võib meetmete jätkuva rakendamise vajaduse läbi vaadata ka enne aegumist kas komisjoni algatusel või liikmesriigi taotlusel või, kui lõpliku meetme kehtestamisest on möödunud kohane aeg, milleks on vähemalt üks aasta, siis eksportija, importija või ühenduse tootjate taotluse alusel, mis sisaldab piisavalt teavet, tõendamaks vahepealse läbivaatamise vajadust.
39. Algmääruse artikli 11 lõike 3 teise lõigu kohaselt algatatakse vahepealne lõpliku dumpinguvastase meetme läbivaatamine, kui taotlus sisaldab piisavalt tõendeid selle kohta, et „meetme jätkuv rakendamine ei ole enam vajalik, et korvata dumpingut”, ja/või selle kohta, et „meetme kõrvaldamisel või muutmisel kahju tõenäoliselt ei jätku või ei kordu” või et „olemasolevast meetmest ei piisa või enam ei piisa kahju tekitava dumpingu korvamiseks”.
40. Algmääruse artikli 11 lõike 3 kolmandas lõigus on täpsustatud, et vahepealsel läbivaatamisel võib komisjon muu hulgas kaaluda, „kas dumpingu ja kahju asjaolud on oluliselt muutunud”(33) või „kas olemasolevad meetmed toovad soovitud tulemusi [...] varem kindlaks tehtud kahju kõrvaldamisel”, võttes arvesse kõiki asjakohaseid tõendeid.(34)
41. Lõpuks on algmääruse artikli 11 lõikes 9 kehtestatud üldreegel, mille kohaselt peab komisjon rakendama kõikides läbivaatamise uurimistes, „[k]ui asjaolud ei ole muutunud”, sama metoodikat nagu see, mida kasutati esialgses uurimises, võttes arvesse eelkõige selle määruse artiklit 2.
B. Määruse nr 1279/2007 keerukus
42. Määrus nr 1279/2007 kujutab endast – nagu ilmneb eespool kirjeldatud õiguslikust raamistikust – samaaegselt SSM‑ile määrusega nr 1601/2001 kehtestatud dumpinguvastase tollimaksu „osalise vahepealse läbivaatamise määrust”, kusjuures see läbivaatamine toimus eelkõige viimase taotlusel −(35) ning sellesama määrusega nr 1602/2001 kehtestatud „lõplike meetmete aegumise tõttu algatatud läbivaatamise määrust”, kusjuures taotluse selleks esitas Liaison Committee of EU Wire Rope Industries(36) .
43. Seega anti määrus nr 1279/2007 vastavalt algmääruse artikli 11 lõike 3 alusel osas, mis puudutab osalist vahepealset läbivaatamist, ja artikli 11 lõike 2 alusel osas, mis puudutab läbivaatamist meetmete aegumise tõttu.(37)
44. Määruse nr 1279/2007 niisugune keerukus seletab omakorda eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuste keerukust.
45. Selles küsimuses tuleb kõigepealt rõhutada, et erinevalt läbivaatamistest meetmete aegumise tõttu, mis võimaldavad ainult kehtestatud tollimaksu kaotada või säilitada selle samal tasemel, võib vahepealsete läbivaatamiste tulemus olla tollimaksu muutmine.(38) See erinevus nende kahe menetluse vahel selgitab osaliselt – nagu hiljem näeme – eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimese eelotsuse küsimuse mõtet ja ulatust.
46. Lisaks tegid institutsioonid määruses nr 1601/2001 võetud meetmete nii osalise vahepealse läbivaatamise kui ka aegumise tõttu algatatud läbivaatamise lõpul otsuse samade olemasolevate andmete ja nende analüüsi põhjal, hoolimata sellest, et vastavate uurimiste ajavahemikud ei lange kokku.
47. Määruse nr 1279/2007 põhjenduses 41 on selles küsimuses märgitud, et „järjepidevuse huvides” uurisid institutsioonid esimese sammuna, kas dumping leiab aset läbivaatamiste ajal ja kas meetmete aegumine viiks tõenäoliselt dumpingu jätkumiseni. Seejärel analüüsisid nad iga riigi puhul eraldi „vahepealsete läbivaatamiste võimalikku mõju esialgse määruse järeldustele”.
C. Minu lähenemine käesolevas kohtuasjas kerkinud probleemile
48. Eelnevad täpsustused on hädavajalikud, et mõista nende küsimuste mõtet ja ulatust, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on oma taotluses esitanud ja millest mõned on päris keeruk ad.
49. See küsimus on kaheosaline. Esimeses osas − milles lähtutakse eeldusest, et ei ole tõendatud muutunud asjaolusid, mis õigustaksid ekspordihinna kindlaksmääramise metoodika muutmist algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses – küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, missuguses olukorras kohaldatakse selle määruse artikli 11 lõikes 3 ette nähtut ja eelkõige seda, mis puudutab ekspordihindade usaldusväärsust ja jätkusuutlikkust. Teises osas küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas eelmisele küsimusele vastamiseks on asjakohane võtta arvesse asjaolu, et institutsioonid muutsid SSM‑i dumpinguvastast tollimaksu, st vähendasid seda.
50. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu teine eelotsuse küsimus on sõnastatud palju lihtsamalt. Ta küsib, kas arvestades asjaolu, et määruses nr 1279/2007 ei ole sõnaselgelt tuvastatud muutunud asjaolusid, mis õigustaksid SSM‑i ekspordihinna kindlaksmääramise metoodika muutmist algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses, oleksid institutsioonid pidanud kasutama sama metoodikat nagu esialgsel uurimisel.
51. Kolmas küsimus on veelgi lihtsam, sest see puudutab järeldusi, mis tuleb teha vastusest kahele esimesele küsimusele. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas määrus nr 1279/2007 tuleb osas, milles SSM‑i ekspordihinna kindlaksmääramise metoodikat muudeti, tuvastamata muutunud asjaolusid, osaliselt tühistada kui määrus, mis põhineb kehtetul õiguslikul alusel.
52. Ma liigendaksin oma vastust käesolevas eelotsusetaotluses esitatud ja nõnda edasiarendatud küsimustele järgmiselt. Alustuseks pean vastama väga järsult eitavalt esimese küsimuse esimesele osale niisugusena, nagu see on sõnastatud, ja seda järgmiselt. Küsimus, kas algmääruse artikli 11 lõikes 9 sätestatud reeglit, mille kohaselt saab ekspordihinna kindlaksmääramise metoodikat muuta ainult siis, kui asjaolud on muutunud, järgiti, ei ole küsimus, millele tuleb vastata „enne” küsimust, kas esinesid muutunud asjaolud, mis õigustavad dumpinguvastase meetme kaotamist või muutmist selle määruse artikli 11 lõike 3 tähenduses. Vastupidi sellele, mida näib arvavat eelotsusetaotluse esitanud kohus oma esimese küsimuse põhjal, ei too algmääruse artikli 11 lõike 3 kohaldamist kaasa selle määruse artikli 11 lõikes 9 osundatud muutunud asjaolud. Selle määruse artikli 11 lõike 9 võimaliku kohaldatavuse küsimust tuleb aga siiski analüüsida selle määruse artikli 11 lõike 3 kohaldamise raames.
53. Nii sõnastatuna tuleb esimese küsimuse esimesele osale seega vastata eitavalt: selle tuvastamine, et asjaolud ei ole muutunud algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses, ei saa viia selleni, et institutsioonid eiravad selle määruse artikli 11 lõikes 3 sätestatut. See täpsustatud, märgin tagapool esitatud põhjustel, et sellest vastusest üksi minu arvates ei piisa.
54. Et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule vastus, millest tal on abi, on minu meelest vaja analüüsida esiteks, ka määrus nr 1279/2007 on õiguspärane osas, milles on tuvastatud, et kuna asjaolud ei ole oluliselt muutunud algmääruse artikli 11 lõike 3 tähenduses, ei ole dumpinguvastaseid tollimakse vaja kaotada. Võib väita vastu, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole seadnud kahtluse alla vormi, kuidas on määruses nr 1279/2007 SSM‑i ekspordihindade usaldusväärsust tulevikus analüüsitud, kahtluse alla on seatud ainult nende tollimaksude arvutamise metoodika muutmine. Mulle näib siiski, et kindlasti on vaja võtta arvesse viisi, kuidas on määruses nr 1279/2007 analüüsitud SSM‑i ekspordihindade usaldusväärsust, et hinnata õigesti viisi, kuidas on selles käsitletud ekspordihindade kindlaksmääramise metoodika küsimust.
55. Seda, mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud probleemide keskmes, st küsimust, kas ekspordihinna kindlaksmääramise metoodika muutmine toimus vastavalt algmääruse artikli 11 lõikele 9 või mitte, analüüsin seega alles teises järjekorras ja sõnastatud küsimuse raames tuvastatu põhjal. Lõpuks analüüsin selles raamistikus, kas on asjakohane arvesse võtta asjaolu, et määruses nr 1279/2007 vähendati SSM‑ile kehtestatud tollimaksu, ja kas asjaolu, et selles ei tuvastatud sõnaselgelt muutunud asjaolusid algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses, on määrava tähtsusega. Mis puudutab vastust eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmandale küsimusele, siis see tuleneb otseselt vastusest esimesele kahele küsimusele.
56. Lõpuks tuleb selle analüüsi raames arvesse võtta Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt on liidu institutsioonidel ühise kaubanduspoliitika valdkonnas ja eelkõige kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas ulatuslik kaalutlusõigus nende majanduslike, poliitiliste ja õiguslike olukordade keerulisuse tõttu, mida nad peavad uurima,(39) ning seega peab liidu kohus oma kohtuliku kontrolli teostamisel piirduma sellega, et kontrollib, kas järgiti menetlusnorme, kas faktilised asjaolud, mille põhjal vaidlustatud valikud tehti, on õiged, ega nende faktiliste asjaolude hindamisel ei tehtud ilmselget viga ja ega ei kuritarvitatud võimu(40) .
VI. Oluliselt muutunud asjaolude olemasolu algmääruse artikli 11 lõike 3 tähenduses
57. Dumpinguvastases meetmes osundatud eksportiv ettevõtja, kes palub see meede kehtetuks tunnistada, peab tõendama, et dumpingu ja kahjuga seotud asjaolud on oluliselt muutunud.
58. Kontroll, mille komisjon peab selles osas teostama, võib tähendada seda, et komisjon viib läbi mitte üksnes olukorra arengu „tagasivaatava analüüsi” alates lõpliku esialgse meetme kehtestamisest, et hinnata, kas on vaja see meede säilitada või seda muuta, et kahju põhjustav dumping korvata, vaid ka olukorra võimaliku arengu „tulevikku suunatud analüüsi” alates läbivaatamismeetme võtmisest, et hinnata lõpliku meetme kaotamise või muutmise tõenäolist mõju.(41)
59. Käesoleval juhul leidsid institutsioonid, et selle hindamiseks, kas SSM‑i taotletav läbivaatamine on asjakohane, on neil tema võetud hinnakohustusi arvestades vaja läbi viia tema ekspordihindade usaldusväärsuse ja jätkusuutlikkuse põhjalikum analüüs. Nad analüüsisid SSM‑i ekspordihindu seega nii dumpingu võimaliku jätkumise ja/või kordumise hindamisel(42), kui ka muutunud asjaolude püsivuse hindamisel(43) .
60. Nad leidsid, et SSM‑i võetud hinnakohustuste tõttu on ühendusse eksportimise hinnad, mida ta vahepealse läbivaatamise käigus analüüsitaval ajavahemikul kohaldas,(44) kunstlikud ning need ei ole jätkusuutlikud ja seega usaldusväärsed,(45) et nende põhjal ei saa seega kindlaks teha tema kasumimarginaali ning et need tuleb niisiis kindlaks määrata, võttes arvesse tema kolmandatesse riikidesse eksportimise hindu.
61. Tuleb täpsustada, et selles osas võeti arvesse nii SSM‑i käitumist minevikus (tagasivaatav analüüs) kui ka tõenäolist käitumist tulevikus (tulevikku suunatud analüüs).(46)
62. See järeldus põhineb esiteks mineviku osas tuvastatud asjaolul, et ekspordihinnad, mida SSM 15 liikmesriigiga ühenduse liikmesriikides kohaldas ja mille tingisid hinnakohustused, olid „madalamad” kui hinnad, mida kohaldati enne nende ühinemist nende 10 liikmesriigi suhtes, mis vahepealse läbivaatava uurimise jooksul liiduga ühinesid,(47) ja „oluliselt madalamad” kolmandate riikide suhtes kohaldatud hindadest või nendest „keskmiselt oluliselt madalamad”,(48) kusjuures eksporditavad kogused olid oluliselt suuremad(49) . On ka täpsustatud, et uurimisel „järeldati, et vaatlusalust toodet müüdi ELi mittekuuluvatele riikidele dumpinguhinnaga”.(50)
63. Institutsioonide järeldus põhineb esiteks tuleviku osas tulevikku suunatud hinnangul, mis anti SSM‑i ekspordikäitumisele tulevikus(51) ning täpsemalt ja sisuliselt tõenäosusele, et kui hinnakohustust enam ei ole,(52) müüb SSM oma tootmisvõimsusi arvestades oma tooteid liidu turul suurtes kogustes dumpinghindadega.(53)
64. Eelnevatest arutluskäikudest ilmneb seega, et institutsioonid järeldasid seda, et SSM‑ile kehtestatud dumpinguvastaseid meetmeid ei ole vaja kaotada, sest viimane ei tõendanud, et „muutunud asjaolud” algmääruse artikli 11 lõike 3 täpses tähenduses on püsivad, mis puudutab tema ekspordihindu,(54) tõdemuse põhjal, et tema võetud hinnakohustuste olemasolu kujutab endast „muutunud asjaolusid” algmääruse artikli 11 lõike 9 konkreetses tähenduses, mis õigustavad tema ekspordihindade kindlaksmääramise metoodika muutmist tema kasumimarginaali arvutamisel.
65. Tuleb märkida, et seda analüüsi ei ole põhiosas kahtluse alla seatud.
66. Näiteks ei ole sugugi väidetud, et tuginedes nendele andmetele – mida pole pealegi vaidlustatud – ja järeldades nende põhjal, et SSM‑i kohaldatavad ühendusse eksportimise hinnad ei olnud ei usaldusväärsed ega jätkusuutlikud, tegid liidu institutsioonid ilmse hindamisvea.
67. Ei ole ka vaidlustatud, et hinnates, kas SSM‑i taotletav läbivaatamine on vajalik, võisid ja isegi pidid institutsioonid läbi viima tema tõenäolise käitumise tulevikku suunatud analüüsi olemasolevate andmete põhjal, et hinnata eelkõige seda, kas kahju jätkumine või kordumine on tõenäoline ning kas väidetavad muutunud asjaolud algmääruse artikli 11 lõike 3 teise lõigu tähenduses on püsivad.
68. Seega ja tingimusel, et algmääruses sätestatud menetlusnormide järgimist kontrollitakse rangelt – küsimus, mida on analüüsitud tagapool –, ei selgu, et käesoleva juhtumi faktilistel asjaoludel ja menetluslikus olukorras ning arvestades laialdast pädevust, mis institutsioonidel on, oleksid nad teinud ilmseid vigu.
VII. Muutunud asjaolude olemasolu algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses, mis õigustab ekspordihindade kindlaksmääramise metoodika muutmist
69. Oma teises eelotsuse küsimuses küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult väga konkreetselt, kas võttes arvesse vastust esimesele küsimusele, oleksid institutsioonid pidanud seetõttu, et ei „tuvastatud sõnaselgelt” muutunud asjaolusid algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses, kohaldama läbivaatamisel sama SSM‑i ekspordihindade kindlaksmääramise metoodikat nagu esialgses uurimises, st algmääruse artikli 2 lõikes 8 nimetatud metoodikat. Selles kontekstis on asjakohane võtta arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimese küsimuse teist osa, milles viimane küsib sisuliselt, kas tuleks arvestada asjaolu, et institutsioonid otsustasid SSM‑ile kehtestatud dumpinguvastase tollimaksu määra vähendada.
70. Nagu Euroopa Kohus on rõhutanud,(55) tuleb algmääruse artikli 11 lõiget 9 seepärast, et selles on nähtud ette erand üldreeglist, et komisjon peab kohaldama kõikide läbivaatamiste raames sama metoodikat nagu esialgses uurimises, põhimõtteliselt tõlgendada kitsalt,(56) kusjuures tuleb täpsustada, et see nõue ei võimalda institutsioonidel ikkagi seda tõlgendada ja kohaldada viisil, mis on selle sõnastuse ja eesmärgiga vastuolus(57) .
71. Algmääruses ei ole siiski rohkem selgitusi selle kohta, mis eesmärgil artikli 11 lõikes 9 sätestatud üldreegel on kehtestatud, kui täpsustusi selle kohta, mida mõeldakse konkreetselt „metoodika” all, millele on selles viidatud, ega ka juhiseid täpsete tingimuste kohta, mil sellest üldreeglist võib kõrvale kalduda, ega osundatud asjaolude laadi või nõutavate muudatuste ulatuse kohta.
72. Euroopa Kohus peab seega seda õigusnormi tõlgendama nii, et võtab vastavalt oma kohtupraktikale arvesse mitte üksnes selle sõnastust, vaid ka selle konteksti ja eesmärke,(58) võttes samas arvesse algmääruse üldist ülesehitust ja eesmärki(59) . Ka selle tekkelugu võib mõnel juhul esile tuua selle tõlgendamisel asjakohaseid asjaolusid.(60)
73. Viimases küsimuses tuleb märkida, et algmääruse artikli 11 lõikes 9 sätestatud reegel ilmus dumpinguvastaste meetmete läbivaatamise suhtes kohaldatavatesse õigusnormidesse(61) siis, kui anti määrus (EÜ) nr 3283/94(62), ja et selle võib samasugusel kujul leida kõikidest järgnevatest määrustest(63) .
74. Ettevalmistavad materjalid ei anna siiski mingeid juhiseid, mis aitaksid seda õigusnormi tõlgendada, sest komisjoni esialgset ettepanekut(64) ei muudetud oluliselt.(65) Võib ka märkida, et GATT‑i 1994. aasta dumpinguvastases koodeksis ei ole samaväärseid sätteid nagu algmääruse artikli 11 lõige 9, ning reeglit, mis on selles toodud, ei saa pidada ühe viimases sätestatud üksikasjaliku reegli ülevõtmisnormiks, mida tuleb tõlgendada kooskõlas viimasega(66) .
75. Ka ei saa maha vaikida asjaolu, et määruse nr 1225/2009(67) läbivaatamisel tegi komisjon ettepaneku see üldreegel kaotada, väites esiteks, et selle kohaldamine tekitas praktikas ebakindlust, eelkõige mis puudutab nõutavaid muutunud asjaolusid, ja teiseks, et vahel viis see selleni, et kasutati edasi selgelt oma aja ära elanud metoodikaid.
76. Sellegipoolest kohaldati määruse nr 1279/2007 andmise kuupäeval algmääruse artikli 11 lõiget 9, mis oli institutsioonidele siduv, ja seega peab Euroopa Kohus seda õigusnormi käesoleva eelotsusetaotluse raames tõlgendama ja kohaldama.
77. Algmääruse kogu artikli 11 ja eelkõige selle lõigete 1, 3 ja 9 tõlgendamisel selle määrusega loodud süsteemist lähtudes võib ilmneda, et metoodika samasus on esiteks loogiliselt vajalik, kui tehakse kindlaks, kas esialgses uurimises tuvastatud dumping püsib ja kas esialgu võetud meetmed tuleb säilitada nii vormiliselt kui ka samal tasemel, muudetuna või ülevõetuna.(68) Metoodika samasus tagab esiteks dumpinguvastastes meetmetes osundatud ettevõtjatele teatava etteaimatavuse ja seega teatavat liiki õiguskindluse liidu dumpinguvastaste õigusnormide kohaldamisel.
78. Käesoleval juhul ei ole vaidlustatud, et institutsioonid ei kasutanud määruse nr 1279/2007 raames SSM‑i ekspordihindade kindlaksmääramisel sama metoodikat nagu määruse nr 1601/2001 raames. Leides, et SSM‑i ühendusse eksportimise hinnad, mida kohaldati esialgse uurimise ajal, ei ole ei usaldusväärsed ega jätkusuutlikud viimase võetud hinnakohustuste tõttu, kujundasid institutsioonid ekspordihinnad tema kolmandatesse riikidesse eksportimise hindade põhjal.
79. Ei ole ka vaidlustatud, et määruses nr 1279/2007 ei ole sõnaselgelt mainitud „muutunud asjaolusid” algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses, mis õigustaksid SSM‑i ekspordihindade kindlaksmääramise metoodika muutmist. Ainuüksi see asjaolu ei võimalda siiski järeldada, et see määrus on õigusvastane.
80. Määruse nr 1279/2007 eespool meenutatud põhjendustest ilmneb nimelt varjatult, kuid kindlalt, et peamiseks muutunud asjaoluks peeti SSM‑i võetud hinnakohustuste olemasolu.
81. Kerkib seega küsimus, kas on õige asuda seisukohale, et hinnakohustused tähendavad juba ise muutunud asjaolusid algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses. Ilmneb siiski, et määruses nr 1279/2007 on seda pikalt käsitletud,(69) selgitades üksikasjalikult, et SSM‑i ühendusse eksportimisse hinnad ei ole ei usaldusväärsed ega jätkusuutlikud just hinnakohustuste olemasolu tõttu. Teiste sõnadega on põhjused, miks leiti, et dumpinguga seotud asjaolud ei ole muutunud algmääruse artikli 11 lõike 3 tähenduses, samad, mis õigustavad vajadust loobuda esialgu kasutatud ekspordihindade kindlaksmääramise metoodikast selle määruse artikli 11 lõike 9 alusel. Lihtsamalt öeldes ei olnud läbivaatamisel enam usaldusväärne just see kasutatud metoodika. Niisuguses olukorras ei ole võimalik teha muud järeldust, kui et institutsioonid ei ole enam kohustatud kohaldama algmääruse artikli 11 lõikes 9 ette nähtud reeglit, mis kohustab neid kasutama sama metoodikat.
82. Seega peab teisele küsimusele niisugusena, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on selle sõnastanud, vastama, et algmääruse artikli 11 lõiget 9 tuleb tõlgendada nii, et see ei kohusta komisjoni kasutama dumpinguvastase meetme läbivaatamisel sama ekspordihindade kindlaksmääramise metoodikat nagu esialgses uurimises kasutatud metoodika, kui tuvastati õiguspäraselt, et selle metoodika kohaselt kindlaks määratud ekspordihinnad ei ole ei usaldusväärsed ega jätkusuutlikud ning seda konkreetselt hinnakohustuste olemasolu tõttu.
83. Nüüd kerkib lõpuks lisaküsimus, kas konkreetne metoodika, mida institutsioonid SSM‑i ekspordihindade kindlaksmääramisel kasutasid, on õiguspärane – küsimus, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsusetaotluses tõstatas, kuigi seda küsimust ei ole esitatud tema küsimustes,(70) ja millele algmääruse artikli 11 lõige 9 sõnaselgelt ei vasta.
84. Nõukogu märkis oma kirjalikes seisukohtades, et institutsioonid ei kohaldanud käesoleval juhul algmääruse artikli 2 lõiget 9, vaid ainult selle määruse artikli 11 lõiget 3 ning et võttes arvesse muutunud asjaolusid, mis seisnesid hinnakohustustes, otsustasid nad kasutada ekspordihindu, mida SSM kohaldas kolmandates riikides. Ta lisas, et algmääruse artikli 11 lõige 9 jättis institutsioonidele kaalutlusruumi ekspordihindade kindlaksmääramise metoodika valikul ja seejuures tuleb „võtt[a] nõuetekohaselt arvesse ” ainult selle määruse artiklit 2.
85. Selles osas tuleb kõigepealt märkida, et on õige, et SSM‑i osas(71) ei ole määruses nr 1279/2007 kusagil ei sõnaselgelt ega varjatult viidatud algmääruse artikli 2 lõikele 9.
86. Seejärel tuleb esiteks – ja nagu ma juba märkisin – tähelepanu juhtida sellele, et algmääruse artiklis 11 ei ole mingit juhist metoodika kohta, kuidas tuleb ekspordihinnad läbivaatamise menetluse raames muutunud asjaolude korral selle lõike 9 tähenduses kindlaks määrata.(72)
87. Niisuguses olukorras ei saa asuda seisukohale, et institutsioonid ületasid ilmselgelt selle ulatusliku kaalutlusõiguse piire, mis neil selle õigusnormi kohaldamisel on, täites lüngad algmääruses.
88. Teisalt tuleb märkida, et kuigi algmääruse artikli 2 lõiget 9, mida kohaldatakse üksnes dumpinguvastase tollimaksu esialgse kehtestamise suhtes, ei saa niisugusena kohaldada läbivaatamisel, on see siiski orientiiriks. Algmääruse artikli 2 lõike 9 esimese lõigu lõpus on aga sätestatud, et ekspordihinnad võib juhul, kui selles ette nähtud tingimused on täidetud, kindlaks määrata „mis tahes põhjendatud alusele tuginedes”.
89. Sellest võib järeldada, et kui institutsioonid järeldasid õiguspäraselt, et SSM‑i ekspordihinnad ei ole usaldusväärsed ja seega on tegemist muutunud asjaoludega algmääruse artikli 11 lõike 9 tähenduses, võivad nad jätta tähelepanuta selle määruse artikli 2 lõike 8 sõnastuse ja kasutada ekspordihindade kindlaksmääramisel mis tahes metoodikat, kui see jääb mõistlikkuse piiridesse.
90. Samas ei selgu aga – ja seda pole ka väidetud –, et see, kui institutsioonid kujundasid SSM‑i ekspordihinnad, kasutades tema kolmandatesse riikidesse eksportimise hindu, oli ebamõistlik.
91. Arvesse tuleb võtta ka asjaolu, et määrusega nr 1279/2007, milles ei leitud hoopiski, et SSM‑i suhtes kehtestatud esialgne dumpinguvastane meede tuleb säilitada, võttes arvesse, et puudusid oluliselt muutunud asjaolud algmääruse artikli 11 lõike 3 tähenduses, vähendati lõpuks vastupidi SSM‑i suhtes kohaldatava dumpinguvastase tollimaksu määra. Selle põhjal ja võttes arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimese eelotsuse küsimuse teist osa, tuleb tõdeda, et määrus nr 1279/2007 vastab suurepäraselt algmääruse põhieesmärgile, mille kohaselt peab dumpinguvastase tollimaksu kehtestamine olema kahju põhjustava dumpingu kõrvaldamiseks rangelt vajalik.
92. Niisuguses olukorras ei ilmne, et kui institutsioonid otsustasid kujundada SSM‑i ekspordihinnad, võttes arvesse tema kolmandatesse riikidesse eksportimise hindu, tegid nad ilmselgelt sobimatu ja ebamõistliku valiku(73) .
93. Seega tuleb järeldada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud eelotsuse küsimuste analüüs ei toonud esile midagi, mis võiks mõjutada määruse nr 1279/2007 kehtivust.
VIII. Ettepanek
94. Esitatud arutluskäikudest lähtudes teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Varhoven administrativen sadi esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1. Nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed, artikli 11 lõiget 9 tuleb tõlgendada nii, et see ei kohusta Euroopa Komisjoni kasutama dumpinguvastase meetme läbivaatamisel sama ekspordihindade kindlaksmääramise metoodikat nagu esialgses uurimises kasutatud metoodika, kui tuvastati õiguspäraselt, et selle metoodika kohaselt kindlaks määratud ekspordihinnad ei ole ei usaldusväärsed ega jätkusuutlikud ning seda konkreetselt hinnakohustuste olemasolu tõttu.
2. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud eelotsuse küsimuste analüüs ei toonud esile midagi, mis võiks mõjutada nõukogu 30. oktoobri 2007. aasta määruse (EÜ) nr 1279/2007, millega kehtestatakse teatavate Venemaa Föderatsioonist pärit raud‑ ja terastrosside impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja tunnistatakse kehtetuks teatavate Taist ja Türgist pärit raud‑ ja terastrosside impordi suhtes kehtivad dumpinguvastased meetmed, kehtivust.
(1) .
(2)  −	ELT L 285, lk 1; parandus ELT 2009, L 96, lk 39. Selle määruse kohta vt Euroopa Liidu Üldkohtu 17. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas T‑369/08: EWRIA jt vs. komisjon (EKL 2010, lk II‑6283).
(3)  – EÜT 1996, L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45; edaspidi „algmäärus”.
(4)  −	Vt 19. septembri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑15/12 P: Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials vs. nõukogu (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata).
(5)  −	Oma 8. juuli 2008. aasta otsuses kohtuasjas T‑221/05: Huvis vs. nõukogu (EKL 2008, punktid 38−60) tühistas Üldkohus määruse, millega kehtestati lõplik dumpinguvastane tollimaks, põhjendusel, et institutsioonid rikkusid algmääruse artikli 11 lõiget 9, sest nad ei tõendanud, et esialgses uurimises kasutatud ekspordihinna ja normaalväärtuse võrdlemise metoodika muutmine läbivaatamisel on põhjendatud muutunud asjaoludega. Oma 17. novembri 2009. aasta otsuses kohtuasjas T‑143/06: MTZ Polyfilms vs. nõukogu (EKL 2009, lk II‑4133) tühistas Üldkohus määruse, millega lõpetati dumpinguvastase meetme läbivaatamine, sest institutsioonid olid määranud selles ekspordihinnad kindlaks nii, et kaugenesid algmääruse artikli 2 lõigetes 8 ja 9 ette nähtud metoodikast, kuigi nad ei tuginenud mingitele muutunud asjaoludele selle määruse artikli 11 lõike 9 tähenduses. Vt selle õigusnormi kohta Üldkohtu 8. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑132/01: Euroalliages jt vs. komisjon (EKL 2003, lk II‑2359, punktid 39−44); 18. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑299/05: Shanghai Excell M & E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision vs. nõukogu (EKL 2009, lk II‑565, punktid 176−178); 16. detsembri 2011. aasta otsus kohtuasjas T‑423/09: Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials vs. nõukogu (EKL 2011, lk II‑8369, punktid 54−65) ja 7. veebruari 2013. aasta otsus kohtuasjas T‑118/10: Acron vs. nõukogu. Selle kohtuotsuse peale on esitatud apellatsioonkaebus kohtuasjas C‑216/13, mis on Euroopa Kohtus veel pooleli.
(6)  −	EÜT 1994, L 336, lk 103; edaspidi „1994. aasta dumpinguvastane koodeks”.
(7)  −	EÜT L 336, lk 1; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80.
(8)  −	Vt eelkõige 9. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑76/00 P: Petrotub ja Republica (EKL 2003, lk I‑79, punkt 56).
(9)  −	See määrus asendati hiljem nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT L 343, lk 51; parandus ELT 2010, L 7, lk 22). Peamised algmääruse sätted, mis on käesolevas kohtuasjas asjakohased, on jäänud uues määruses muutmata.
(10)  – EÜT L 211, lk 1; ELT eriväljaanne 11/38, lk 62.
(11)  −	Komisjoni 2. veebruari 2001. aasta määrus (EÜ) nr 230/2001, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks teatavate Tšehhi Vabariigist, Venemaalt, Taist ja Türgist pärineva raud‑ või terastrossi ja ‑kaabli impordile ning kiidetakse heaks teatavate Tšehhi ja Türgi eksportijate pakutud kohustused (EÜT L 34, lk 4).
(12)  – EÜT L 211, lk 47; ELT eriväljaanne 11/38, lk 81.
(13)  −	Edaspidi „TSPZ”.
(14)  −	Vt eelkõige määruse nr 1279/2007 põhjendused 4−7.
(15)  −	Vt Venemaalt pärit raud‑ ja terastrosside impordi suhtes kohaldatavate dumpinguvastaste meetmete osalise vahepealse läbivaatamise algatamisteatis (ELT 2004, K 202, lk 12).
(16)  −	Edaspidi „SSM”.
(17)  −	Vt teade teatavate muu hulgas Venemaalt pärit raud‑ ja terastrosside ühendusse importimist käsitlevate kehtivate dumpinguvastaste meetmete kohta: heakskiidetud kohustustega ettevõtte nimemuutus (ELT 2006, K 51, lk 2).
(18)  −	Teade teatavate Venemaalt, Taist ja Türgist pärit raud‑ ja terastrosside impordi suhtes kohaldatavate dumpinguvastaste meetmete aegumise läbivaatamise ning teatavate Türgist pärit raud‑ ja terastrosside impordi suhtes kohaldatavate dumpinguvastaste meetmete osalise vahepealse läbivaatamise algatamise kohta (ELT 2006, K 181, lk 15).
(19)  −	Vt määruse nr 1279/2007 põhjendus 202.
(20)  – Komisjoni 30. oktoobri 2007. aasta otsus 2007/704/EÜ, millega tunnistatakse kehtetuks otsus 2001/602/EÜ (ELT L 285, lk 52).
(21)  −	Edaspidi „Valimar”.
(22)  – EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307.
(23)  −	9. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑188/92 (EKL 1994, lk I‑833).
(24)  −	See toimus käesoleval juhul 10. augustil 2004.
(25)  −	Luxembourgis 25. aprillil 2005 allkirjastatud Bulgaaria Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemise leping, mis jõustus vastavalt selle artiklile 4 1. jaanuaril 2007 (ELT 2005, L 157, lk 11), nagu ka akt Bulgaaria Vabariigi ja Rumeenia ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste (ELT 2005, L 157, lk 203).
(26)  −	See erand ei tule mängu siis, kui kehtivuse hindamise taotlust ei esitatud füüsilise või juriidilise isiku taotlusega, vaid selle küsimuse tõstatas eelotsusetaotluse esitanud kohus omal algatusel; vt 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑222/04: Cassa di Risparmio di Firenze jt (EKL 2006, lk I‑289, punktid 72−74).
(27)  −	12. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑241/95: Accrington Beef jt (EKL 1996, lk I‑6699, punkt 15); 11. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑408/95: Eurotunnel jt (EKL 1997, lk I‑6315, punkt 29), ja 23. veebruari 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑346/03 ja C‑529/03: Atzeni jt (EKL 2006, lk I‑1875, punkt 30−34).
(28)  −	30. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑178/95: Wiljo (EKL 1997, lk I‑585, punkt 21); 15. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑239/99: Nachi Europe (EKL 2001, lk I‑1197, punkt 30); 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑390/98: Banks (EKL 2001, lk I‑6117, punkt 111); 22. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑241/01: National Farmers’ Union (EKL 2002, lk I‑9079, punktid 35 ja 36); 18. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑119/05: Lucchini (EKL 2007, lk I‑6199, punktid 54−56); 29. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑550/09: E ja F (EKL 2010, lk I‑6213, punktid 46−48); 17. veebruari 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑494/09: Bolton Alimentari (EKL 2011, lk I‑647, punktid 22 ja 23); 9. juuni 2011. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑71/09 P, C‑73/09 P ja C‑76/09 P: Comitato Venezia vuole vivere jt vs. komisjon (EKL 2011, lk I‑4727, punkt 58), ja 27. novembri 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑370/12: Pringle (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 41 ja 42).
(29)  −	Eespool viidatud kohtuotsus E ja F (punkt 52).
(30)  −	Eespool viidatud kohtuotsus Eurotunnel jt (punkt 28).
(31)  −	Eespool viidatud kohtuotsus Nachi Europe (punktid 38−40).
(32)  −	Vt analoogia alusel 19. detsembri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑274/12 P: Telefónica vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 36 ja 58).
(33)  −	Siin tuleb esialgu täpsustada, et algmääruse artikli 11 lõike 3 kolmandas lõigus osundatud muutunud asjaolud ei vasta tingimata selle määruse artikli 11 lõikes 9 osundatud muutunud asjaoludele.
(34)  −	Vt algmääruse artikli 11 lõike 3 kolmas lõik.
(35)  −	Vt määruse nr 1279/2007 põhjendus 4.
(36)  −	Vt määruse nr 1279/2007 põhjendus 13.
(37)  −	Määruses nr 1279/2007 on õiguslikes alustes viidatud algmääruse nendele kahele sättele.
(38)  −	See ilmneb selgelt algmääruse artikli 11 lõike 3 kolmandast lõigust, milles on vaadeldud juhtumit, mil olemasolevatest meetmetest ei piisa või enam ei piisa kahju tekitava dumpingu korvamiseks; vt selle kohta 11. veebruari 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑373/08: Hoesch Metals and Alloys (EKL 2010, lk I‑951, punktid 76−78).
(39)  −	Vt eelkõige 4. oktoobri 1983. aasta otsus kohtuasjas 191/82: Fediol vs. komisjon (EKL 1983, lk 2913, punkt 26) ja 27. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑351/04: Ikea Wholesale (EKL 2007, lk I‑7723, punkt 40).
(40)  −	Vt 7. mai 1987. aasta otsus kohtuasjas 240/84: NTN Toyo Bearing jt vs. nõukogu (EKL 1987, lk 1809, punkt 19) ja eespool viidatud kohtuotsus Ikea Wholesale (punkt 41).
(41)  −	Selle kahekordse kontrolli kohta vt eelkõige bkp Development, Research & Consulting, Evaluation of the European Union’s Trade Defence Instruments,
Final Evaluation Study, 27. veebruar 2012, leping nr SI2.581682, eelkõige lk 402.
(42)  −	Määruse nr 1279/2007 põhjendused 41−102 ja eriti põhjendused 59−63.
(43)  −	Määruse nr 1279/2007 põhjendused 103−134 ja eriti põhjendused 107−112.
(44)  −	Määruse nr 1279/2007 põhjenduses 28 on täpsustatud, et see periood hõlmas ajavahemikku alates 1. juulist 2003 kuni 30. juunini 2004.
(45)  −	Vt määruse nr 1279/2007 põhjendus 61.
(46)  −	Vt määruse nr 1279/2007 põhjendus 61.
(47)  −	Nende 10 liikmesriigi Euroopa Liiduga ühinemise leping, mis allkirjastati Ateenas 16. aprillil 2003, jõustus vastavalt selle artikli 2 lõikele 2 1. mail 2004 (ELT 2003, L 236, lk 17), samuti akt Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (ELT 2003, L 236, lk 33).
(48)  −	Vt määruse nr 1279/2007 põhjendus 63.
(49)  −	Vt määruse nr 1279/2007 põhjendus 107.
(50)  −	Vt määruse nr 1279/2007 põhjendus 110.
(51)  −	Vt määruse nr 1279/2007 põhjenduse 61 viimane lause.
(52)  −	Vt määruse nr 1279/2007 põhjendus 108.
(53)  −	Sama tuvastavad institutsioonid siis, kui analüüsivad dumpingumeetmete kaotamist. Vt määruse nr 1279/2007 põhjendus 126.
(54)  −	Vt määruse nr 1279/2007 põhjenduses 112 tehtud järeldus.
(55)  −	Vt Euroopa Kohtu eespool viidatud kohtuotsus Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials vs. nõukogu (punkt 17).
(56)  −	Vt selle kohta ka eespool viidatud kohtuotsus Huvis vs. nõukogu (punkt 41).
(57)  −	Vt Euroopa Kohtu eespool viidatud kohtuotsus Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials vs. nõukogu (punkt 19).
(58)  −	Vt eelkõige 1. aprilli 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑136/91: Findling Wälzlager (EKL 1993, lk I‑1793, punkt 11).
(59)  – Vt eelkõige 16. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑288/07: Isle of Wight Council jt (EKL 2008, lk I‑7203, punkt 25).
(60)  −	Vt eespool viidatud kohtuotsus Pringle (punkt 135) ja 3. oktoobri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑583/11 P: Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 50).
(61)  −	Varasemates algmäärustes ei olnud samaväärseid sätteid; vt eelkõige nõukogu 11. juuli 1988. aasta määruse (EMÜ) nr 2423/88 kaitse kohta dumpinguhinnaga või subsideeritud impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Majandusühenduse liikmed (EÜT L 209, lk 1), artikkel 14. Samalaadne reegel oli siiski selle määruse artiklis 16, mis käsitles alusetult tasutud tollimaksu tagastamist.
(62)  −	Nõukogu 22. detsembri 1994. aasta määruse kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT L 349, lk 1), artikli 11 lõige 9.
(63)  −	Vt peale algmääruse ka nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT L 343, lk 51), artikli 11 lõige 9.
(64)  −	Vt komisjoni 5. aprilli 1994. aasta teatis „Õigusaktid, millega viiakse ellu Uruguay tsükkel” (KOM(1994) 414 (lõplik), lk 160 jj ja lk 212).
(65)  −	Vt Euroopa Parlamendi muudatusettepanekute kohta õigusloomega seotud resolutsioon Euroopa Parlamendi arvamuse kohta, mis käsitleb ettepanekut võtta vastu nõukogu määrus kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT 1995, K 18, lk 66).
(66)  −	Vt selle nõude kohta eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Petrotub ja Republica (punkt 56).
(67)  −	Komisjoni 10. aprilli 2013. aasta teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile „Kaubanduse kaitsevahendite moderniseerimine. Kaubanduse kaitsevahendite kohandamine Euroopa majanduse praeguste vajadustega” (COM(2013) 191 (lõplik)). 10. aprillil 2013 esitatud ettepaneku võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega muudetakse eelkõige nõukogu määrust (EÜ) nr 1225/2009 (COM(2013) 192 (lõplik)), artikli 1 lõike 5 punktis b on seega tehtud ettepanek algmääruse artikli 11 lõige 9 lihtsalt kehtetuks tunnistada. Uue määruse andmise protsess on ikka veel pooleli.
(68)  −	Vt eelkõige Müller, W., Khan, N., ja Scharf, T., EC and WTO Anti-Dumping Law,
Oxford University Press, 2009, nr 11.41, 2. trükk, eelkõige lk 521.
(69)  −	Vt eelkõige määruse nr 1279/2007 põhjendused 107−112.
(70)  −	Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab ilma seda nimetamata eespool viidatud otsusele Huvis vs. nõukogu. Lisaks tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu eespool viidatud otsus Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials vs. nõukogu tehti pärast kuupäeva, mil käesolev eelotsusetaotlus Euroopa Kohtule esitati.
(71)  −	Seevastu kohaldati seda õigusnormi teiste ettevõtjate suhtes. Vt määruse nr 1279/2007 põhjendused 49, 81 ja 87.
(72)  −	Et 1994. aasta dumpinguvastases koodeksis ei ole samaväärset reeglit nagu algmääruse artikli 11 lõige 9, ei ole selles koodeksis mõistagi selle kohta midagi sätestatud.
(73)  −	Vt analooogia alusel 22. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑16/90: Nölle (EKL 1991, lk I‑5163, punktid 11−13) ja 29. mai 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑26/96: Rotexchemie (EKL 1997, lk I‑2817, punktid 9−12).