62007CC0241
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JÁN MAZÁK
prednesené 23. októbra 2008 (
1
)
Vec C-241/07
JK Otsa Talu OÜ
proti
Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)
„EPUZF — Nariadenie (ES) č. 1257/1999 — Podpora Spoločenstva na rozvoj vidieka — Podpora agroenvironmentálnych metód výroby“
1.
V prejednávanej veci podal Riigikohus (Najvyšší súd) (Estónsko) na Súdny dvor návrh na začatie prejudiciálneho konania týkajúci sa výkladu nariadenia Rady (ES) č. 1257/1999 (ktoré sa tiež označuje ako „nariadenie o podpore vidieka“) (
2
). Vnútroštátny súd položil prejudiciálne otázky v rámci konania, v ktorom rozhoduje a ktoré sa týka sporu medzi spoločnosťou AS Agrofarm (ďalej len „Agrofarm“), ktorej právnou nástupkyňou je JK Otsa Talu OÜ (ďalej len „Otsa Talu“), a „Poľnohospodárskym registračným a informačným úradom“ (
3
), teda sporu o zamietnutí poskytnutia agroenvironmentálnej podpory od Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF).
I — Právny rámec
A — Právo Spoločenstva
2.
Nariadenie č. 1257/1999 stanovuje rámec pre podporu Spoločenstva určenú na udržateľný rozvoj vidieka.
3.
Článok 22 nariadenia č. 1257/1999 (
4
) stanovuje:
„Podpora pre poľnohospodárske metódy navrhnuté na ochranu životného prostredia, zachovanie krajiny (agroenvironmentálne opatrenia) alebo zlepšenie životných podmienok zvierat má prispievať k dosiahnutiu cieľov spoločenstva týkajúcich sa poľnohospodárstva, životného prostredia a životných podmienok hospodárskych zvierat.
Touto podporou sa podporia:
a)
spôsoby využívania poľnohospodárskej pôdy, ktoré sú zlučiteľné s ochranou a zlepšovaním životného prostredia, krajiny a jej charakteristík, prírodných zdrojov, pôdy a genetickej rozmanitosti;
b)
environmentálne priaznivé rozširovanie poľnohospodárstva a manažment pasienkových systémov s nízkou intenzitou;
c)
ochranu ohrozených poľnohospodárskych prostredí s vysokou prírodnou hodnotou;
d)
zachovávanie krajiny a historických čŕt poľnohospodárskej pôdy;
e)
využitie environmentálneho plánovania pri poľnohospodárskych postupoch;
f)
zlepšenie životných podmienok zvierat.“
4.
Článok 23 nariadenia č. 1257/1999 stanovuje:
„1.   Finančná podpora sa poskytne poľnohospodárom, ktorí prijmú agroenvironmentálne záväzky alebo záväzky spojené so životnými podmienkami zvierat na obdobie aspoň piatich rokov. Kde je to potrebné, určí sa dlhšie obdobie pre konkrétne druhy záväzkov vzhľadom na ich dopad na životné prostredie alebo životné podmienky zvierat.
2.   Agroenvironmentálne záväzky a záväzky spojené so životnými podmienkami zvierat si vyžadujú viac ako používanie zvyčajnej správnej poľnohospodárskej praxe vrátane správnej praxe v oblasti chovu hospodárskych zvierat.
Zabezpečujú služby, ktoré nie sú obsiahnuté v ostatných podporných opatreniach, ako je podpora trhu alebo kompenzačné príspevky.“
5.
Podľa článku 24 ods. 1 nariadenia č. 1257/1999:
„Podpora súvisiaca s agroenvironmentálnym záväzkom alebo so záväzkom spojeným so životnými podmienkami zvierat sa poskytuje každoročne a vypočíta sa na základe [kurzívou zvýraznil generálny advokát]:
a)
ušlého príjmu;
b)
dodatočných nákladov vyplývajúcich z daného záväzku a
c)
potreby poskytnúť stimul.
Pri výpočte výšky ročnej podpory sa nesmú brať do úvahy náklady týkajúce sa investícií. Pri výpočte výšky každoročnej podpory sa môžu brať do úvahy náklady na akékoľvek nevýnosné investície potrebné na splnenie záväzku.“
6.
Článok 37 ods. 1, 2 a 4 nariadenia č. 1257/1999 stanovuje:
„1.   Podpora na rozvoj vidieka sa poskytuje len na opatrenia, ktoré sú v súlade s právom spoločenstva.
2.   Takéto opatrenia musia byť v súlade s ostatnou politikou spoločenstva a opatreniami, ktoré sa v jej rámci realizujú.
Predovšetkým žiadne opatrenie, ktoré spadá do pôsobnosti tohto nariadenia, si nesmie nárokovať podporu v rámci iných plánov finančnej podpory spoločenstva, pokiaľ nespĺňa špecifické podmienky stanovené v tomto nariadení.
…
4.   Členské štáty môžu ustanoviť ďalšie alebo viac obmedzujúcich podmienok [alebo obmedzujúcejšie podmienky — neoficiálny preklad] na poskytovanie podpory spoločenstva na rozvoj vidieka za predpokladu, že takéto podmienky sú v súlade s cieľmi a požiadavkami ustanovenými v tomto nariadení.“
7.
Článok 39 nariadenia č. 1257/1999 stanovuje:
„1.   Členské štáty podniknú všetky potrebné kroky na zaistenie zlučiteľnosti a súladu opatrení podporujúcich rozvoj vidieka podľa ustanovení uvedených v tejto kapitole.
2.   Plány rozvoja vidieka, predložené členskými štátmi, by mali obsahovať ohodnotenie zlučiteľnosti a súladu predpokladaných podporných opatrení a naznačenie opatrení, ktoré sa vykonajú na zaistenie zlučiteľnosti a súladu.
3.   Podporné opatrenia, ak to bude potrebné, sa budú následne kontrolovať, aby sa zabezpečila zlučiteľnosť a súlad.“
B — Vnútroštátne právo
8.
„ELÜPS“ (
5
) (Zákon o implementácii spoločnej poľnohospodárskej politiky Európskej únie) bol prijatý 24. marca 2004 a nadobudol účinnosť čiastočne a čiastočne . (
6
) Relevantné ustanovenia tohto zákona znejú:
„§ 42 Pravidlá poskytovania podpory na rozvoj vidieka v súvislosti so spoločnou poľnohospodárskou politikou
…
2.   Minister poľnohospodárstva rozhodne, aký druh podpory na rozvoj vidieka sa v danom rozpočtovom roku poskytne, aké druhy činností sú v danom rozpočtovom roku podporované a ako sa rozdelia finančné prostriedky vyčlenené na podporu na rozvoj vidieka.
3.   Právo predložiť žiadosť o podporu na rozvoj vidieka a právo získať podporu nevzniká, pokiaľ sa podľa odseku 2 tohto paragrafu v danom rozpočtovom roku takáto podpora neposkytuje alebo sa príslušná činnosť nepodporuje.
§ 43 Požiadavky na získanie podpory na rozvoj vidieka
1.   Právo požiadať o podporu na rozvoj vidieka prináleží tomu, kto spĺňa požiadavky stanovené v tomto zákone a v programe uvedenom v § 42 ods. 1 tohto zákona.
2.   Minister poľnohospodárstva môže v súvislosti so žiadateľom a plánovanou činnosťou, ako aj zoznamom tých oblastí, v ktorých sa má podpora na rozvoj vidieka poskytnúť, rozhodnúť o podrobnejších požiadavkách na získanie tejto podpory. Uvedené požiadavky môžu byť stanovené pre každý druh podpory osobitne.
…
§ 44 Predloženie žiadosti o podporu na rozvoj vidieka a vybavenie žiadosti
…
2.   Minister poľnohospodárstva určí podrobné pravidlá na predloženie žiadosti o podporu na rozvoj vidieka a vybavovanie žiadosti, formu žiadosti, dôvody zníženia podpory a príslušné sadzby podpory pri jej jednotlivých druhoch, ako aj dôvody zamietnutia žiadosti. Pravidlá predloženia žiadosti a vybavovania žiadosti možno upraviť pre každý druh podpory osobitne.“
9.
„Podrobné požiadavky na získanie agroenvironmentálnej podpory a podrobné pravidlá na predkladanie žiadosti o podporu, vybavovanie žiadostí a výplatu podpory“ (
7
) prijaté nariadením ministra poľnohospodárstva č. 51 z 20. apríla 2004 v znení platnom do zneli:
„§ 3. Požiadavky na získanie podpory
1.   O podporu na činnosti uvedené v § 2 môže žiadať fyzická osoba, právnická osoba, občianske združenie alebo iné združenie osôb, ktoré nie je právnickou osobou (ďalej len ‚žiadateľ‘), teda subjekty vykonávajúce poľnohospodársku činnosť, pôsobiace v oblastiach uvedených v bode 9.2 kapitoly 9 plánu rozvoja a spĺňajúce požiadavky stanovené v bode 9.2 kapitoly 9 plánu rozvoja, a ktoré
…
3.
prijali záväzok spĺňať povinnosti stanovené v odsekoch 1 a 2, ako aj požiadavky na získanie agroenvironmentálnej podpory počas piatich rokov odo dňa určeného na predloženie žiadosti o podporu.“
10.
Novelou účinnou od 1. mája 2005 a uplatnenou v čase podania žiadosti o podporu (ďalej len „dotknuté opatrenie“) bola doplnená nasledujúca podmienka:
„§ 82. Vykonávacie ustanovenia
…
7.   V roku 2005 môže podať žiadosť o podporu na environmentálne priaznivú výrobu ten žiadateľ, ktorému bolo v roku 2004 vydané rozhodnutie o poskytnutí takejto podpory a ktorý prijal záväzok uvedený v § 3 ods. 1 a 3.“
11.
Estónsky plán rozvoja vidieka na roky 2004 až 2006 schválený Komisiou Európskych spoločenstiev (ďalej len „Komisia“) a prijatý vládou Estónskej republiky a Ministerstvom poľnohospodárstva stanovuje:
„12.6.2 Agroenvironmentálna podpora
Posúdenie predložených žiadostí a prijatie rozhodnutia sa uskutočňuje podľa kritérií na poskytovanie podpory a podľa finančných prostriedkov vyčlenených v príslušnom roku na uvedené opatrenia. V nevyhnutnom prípade sa určí poradie žiadostí podľa dôležitosti.
Ak rozpočtové prostriedky nestačia na uspokojenie žiadostí spĺňajúcich podmienky, môže minister poľnohospodárstva určiť postup na zníženie agroenvironmentálnej podpory, na základe ktorého sa pristúpi k pomernému zníženiu podpory alebo celkovej podpory u všetkých žiadateľov, ktorí spĺňajú požiadavky na agroenvironmentálnu podporu, formou zníženia v závislosti od plôch na poľnohospodárske využitie, na ktoré sa vzťahuje žiadosť alebo ktorých sa týkajú podporované činnosti, alebo podľa iného kritéria.“
II — Skutkové a procesné okolnosti a položené otázky
12.
Agrofarm podal 26. mája 2005 na Úrad žiadosť o platby na plochu. Agrofarm už v roku 2004 uskutočnil nevyhnutné prípravy na environmentálne priaznivú výrobu s cieľom získať agroenvironmentálnu podporu. (
8
)
13.
Rozhodnutím riaditeľa Úradu č. 1-3.13-4/74 z 19. decembra 2005 bola žiadosť Agrofarmu zamietnutá z dôvodu, že podpora sa neposkytuje na územia, v súvislosti s ktorými nie sú prijaté žiadne platné záväzky environmentálne priaznivej výroby.
14.
Agrofarm podal 1. februára 2006 na Tartu Halduskohus (Správny súd v Tartu) žalobu, ktorou sa domáhal vyhlásenia neplatnosti bodu 17 rozhodnutia riaditeľa Úradu, ako aj uloženia povinnosti vyplatiť spornú podporu. Uvedený súd žalobu zamietol rozsudkom z a rozhodol najmä o tom, že zmenu nariadenia č. 51 nemožno považovať za obmedzenie žalobcových práv.
15.
Otsa Talu ako právny nástupca Agrofarm (
9
) podal proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Tartu Ringkonnakohus (Obvodný súd v Tartu) a tvrdil, že nariadenie Rady č. 1257/1999 nedovoľuje prijať ustanovenia, ktoré umožňujú nerovné zaobchádzanie so žiadateľmi. Podľa neho je nezlučiteľné so zásadou ochrany legitímnej dôvery a zásadou právneho štátu, aby minister poľnohospodárstva iba mesiac pred uplynutím lehoty na podanie žiadostí o podporu na rok 2005 rozhodol o zmene nariadenia č. 51. Rozsudkom zo 7. septembra 2006 tento súd zamietol odvolanie s odôvodnením, že zmena nariadenia ministra poľnohospodárstva nie je v rozpore s právom Spoločenstva.
16.
Otsa Talu následne podal kasačný opravný prostriedok na vnútroštátny súd. Uvádza, že sporná zmena nariadenia č. 51 ako vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá vykonáva právo Spoločenstva, je nezlučiteľná s týmto právom a najmä s článkom 24 ods. 1 nariadenia Rady č. 1257/1999, z ktorého vyplýva, že agroenvironmentálne podpory sa budú poskytovať každoročne. Okrem toho Otsa Talu uviedol, že § 82 ods. 7 nariadenia č. 51 je v rozpore aj s bodom 12.6.2 plánu rozvoja, podľa ktorého sa pri nedostatku rozpočtových prostriedkov celková suma podpory určená pre všetkých žiadateľov spĺňajúcich požiadavky pomerne zníži.
17.
Úrad pred vnútroštátnym súdom tvrdil, že pokiaľ ide o povahu dotknutej agroenvironmentálnej podpory, nemala by sa považovať za sociálnu podporu, ktorá sa má rozdeľovať na všeobecnom základe. V prejednávanej veci ide o podporu, v súvislosti s ktorou vyplývajú požiadavky na jej poskytnutie z potrieb a priorít poľnohospodárskej politiky štátu a štát je oprávnený tieto požiadavky aj zmeniť.
18.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že v prejednávanej veci je podstatné určiť, či ide o zákonné konanie, ak sa počas obdobia poskytovania podpory menia požiadavky na podanie žiadosti o agroenvironmentálnu podporu vyplácanú v súvislosti s environmentálne priaznivou výrobou takým spôsobom, že sa oproti predchádzajúcemu obdobiu obmedzí okruh subjektov, ktoré spĺňajú požiadavky.
19.
Skutočnosť, že v každom rozpočtovom roku by na základe zodpovedajúceho programu mali byť podporovaní aj noví žiadatelia, ktorí sú ochotní prijať záväzok environmentálne priaznivej výroby a ktorí tomu v súlade so zákonnými požiadavkami prispôsobia svoju výrobu, je podľa vnútroštátneho súdu v súlade s cieľom agroenvironmentálnej podpory environmentálne priaznivej výroby upravenej v nariadení Rady č. 1257/1999. Takýto prístup je v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania, ako aj s cieľom zabezpečenia lepšej ochrany životného prostredia.
20.
Z toho vyplýva, že vnútroštátny súd má pochybnosti o tom, či dodatočné požiadavky na žiadateľov stanovené v § 82 ods. 7 nariadenia č. 51 sú v súlade s cieľmi práva Spoločenstva a najmä s konceptom agroenvironmentálnej podpory stanovenej nariadením Rady č. 1257/1999.
21.
Okrem toho sa vnútroštátny súd domnieva, že v prípade nedostatku rozpočtových rezerv estónsky plán rozvoja ráta s pomerným znížením podpory pre všetkých žiadateľov, ktorí pôvodne spĺňali požiadavky na agroenvironmentálnu podporu.
22.
Vnútroštátny súd zastáva názor, že „zúženie“ okruhu príjemcov podpory nebolo primeraným opatrením na vyriešenie nedostatku rozpočtových zdrojov a namiesto toho sa mala pomerne znížiť podpora pre všetkých žiadateľov, ktorí pôvodne splnili uplatniteľné požiadavky, tak ako to predpokladal plán rozvoja schválený Komisiou.
23.
Vzhľadom na uvedené okolnosti vnútroštátny súd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Je v súlade s cieľom agroenvironmentálnej podpory podľa článkov 22 až 24 [nariadenia č. 1257/1999],
a)
ak sa naďalej poskytuje podpora len takým žiadateľom, ktorým bolo už minulý rozpočtový rok v rámci tohto programu vydané rozhodnutie o poskytnutí agroenvironmentálnej podpory a ktorí prijali agroenvironmentálny záväzok, alebo
b)
ak sú v každom rozpočtovom roku podporovaní aj noví žiadatelia, ktorí sú ochotní prijať záväzok environmentálne priaznivej výroby a zodpovedajúcim spôsobom prispôsobiť svoju výrobu zákonným požiadavkám?
2.
Ak je odpoveďou na prvú otázku alternatíva b), umožňuje článok 24 ods. 1 v spojení s článkom 37 ods. 4 a článkom 39 [nariadenia č. 1257/1999] členskému štátu v prípade, že v rámci programu vyjde najavo, že na pridelenie podpory pre nových žiadateľov už nie je dostatok rozpočtových prostriedkov:
a)
zmeniť pôvodné pravidlá a požiadavky týkajúce sa predloženia žiadostí o agroenvironmentálnu podporu a jej poskytnutia a stanoviť, že o podporu možno žiadať len vtedy, keď žiadateľovi bolo v minulom rozpočtovom roku vydané rozhodnutie o poskytnutí podpory a z tohto dôvodu podlieha platnému záväzku environmentálne priaznivej výroby, alebo
b)
pomerne znížiť podpory všetkým žiadateľom, ktorí spĺňajú požiadavky na agroenvironmentálnu podporu?“
24.
Písomné pripomienky predložila estónska, grécka a poľská vláda, ako aj Komisia. Otsa Talu, ako aj všetky vyššie uvedené oprávnené subjekty okrem poľskej vlády sa na pojednávaní 10. apríla 2008 ústne vyjadrili.
III — Posúdenie
A — Hlavné tvrdenia účastníkov konania
25.
Estónska vláda vysvetľuje okolnosti týkajúce sa vypracovania plánu rozvoja, ako aj okolnosti zmeny nariadenia č. 51. Uvádza, že správa nadväzujúca na tento plán poukazuje na to, že v roku 2004 bolo podaných približne dvakrát toľko žiadostí ako plán rozvoja predpokladal. Kvantitatívne ciele týkajúce sa záväzkov, ktoré boli v pláne rozvoja pôvodne stanovené na rok 2006, boli preto naplnené už v roku 2004. Okrem toho vzhľadom na to, že minister poľnohospodárstva odmietol zníženie agroenvironmentálnej podpory v roku 2004, rozpočtové zdroje stanovené na túto podporu neboli v súvislosti s novými žiadosťami v roku 2005 a 2006 dostatočné na to, aby sa im mohlo vyhovieť.
26.
Práve v tomto kontexte bola v máji 2005 prijatá prvá zmena nariadenia č. 51, ktorou sa obmedzoval okruh príjemcov podpory. V júli 2005 však bola prijatá druhá zmena tohto nariadenia, ktorá do okruhu žiadateľov spĺňajúcich podmienky na získanie podpory pridala osoby, ktoré majú aspoň jedno pole v poľnohospodárskej oblasti tvoriacej ako celok časť územia NATURA 2000.
27.
Estónska vláda tvrdí, že obmedzenie príjemcov podpory stanovenej v zmenenom nariadení č. 51 je v súlade aj s cieľmi nariadenia č. 1257/1999 (tak ako sú uvedené v jeho odôvodnení č. 31), ako aj so zásadou rovnosti zaobchádzania.
28.
Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti estónska vláda navrhuje, aby sa na prejudiciálne otázky odpovedalo nasledujúcim spôsobom. Ak sú kvantitatívne ciele plánu rozvoja naplnené a ak sa zdá, že v rámci tohto programu už nie sú k dispozícii dostatočné rozpočtové zdroje na priznanie podpory pre nových žiadateľov, umožňujú spojené ustanovenia článku 24 ods. 1, článku 37 ods. 4 a článku 39 nariadenia č. 1257/1999, aby členský štát zmenil pravidlá na predloženie žiadostí a poskytnutie agroenvironmentálnej podpory a zaviedol podmienky, ktoré obmedzujú okruh jej príjemcov. Takéto podmienky môžu v jednom alebo vo viacerých relevantných obdobiach zabrániť prípadným novým príjemcov, aby o podporu požiadali.
29.
Grécka vláda zdôrazňuje, že zákonodarstvo Spoločenstva uznalo potrebu flexibility, a to nie len vo fáze plánovania, ale aj vo fáze implementácie programov podpory rozvoja vidieka. Tvrdí, že kritériá vzťahujúce sa na príjemcov môžu byť zmenené a posteriori za predpokladu, že takáto zmena neprináša diskrimináciu alebo nedôvodné obmedzenie.
30.
Následne grécka vláda navrhuje odpovedať na prvú otázku takto: ustanovenia nariadenia č. 1257/1999 umožňujú priznanie každoročnej podpory len príjemcom, ktorí sa už zúčastňujú na programe. Každoročné zahrnutie nových príjemcov do programu je teda možné, ale nie povinné.
31.
Pokiaľ ide o druhú otázku, grécka vláda tvrdí, že ak členský štát počas implementácie programu konštatuje, že rozpočtové zdroje nie sú dostatočné, môže v súlade s nariadením č. 1257/1999 zmeniť dotknuté vnútroštátne ustanovenia tak, aby splnil povinnosti, ktoré mu už prináležia, a odmietnuť prijať nové agroenvironmentálne žiadosti.
32.
Poľská vláda sa domnieva, že ciele nariadenia č. 1257/1999 tak v súvislosti s agroenvironmentálnou podporou, ako aj v súvislosti s inými formami podpory môžu byť v zásade naplnené, len ak je podpora priznaná všetkým žiadateľom, ktorí spĺňajú podmienky. V opačnom prípade by mali členské štáty možnosť obmedziť podľa vlastnej úvahy priznanie takejto podpory počas dotknutého rozpočtového obdobia.
33.
Poľská vláda preto navrhuje odpovedať na prvú otázku tak, že každoročné poskytnutie podpory aj pre nových príjemcov, ktorí prijali záväzok environmentálne priaznivej výroby a ktorí preto prispôsobujú svoju výrobu tak, aby bola v súlade s požadovanými podmienkami, je zlučiteľné s cieľom agroenvironmentálnej podpory stanoveným v článkoch 22 a 24 nariadenia č. 1257/1999.
34.
Pokiaľ ide o druhú otázku, poľská vláda sa domnieva, že v prípade nedostatku rozpočtových prostriedkov umožňuje zamietnutie poskytnutia podpory pre nových žiadateľov splnenie cieľov agroenvironmentálnej podpory a nepredstavuje porušenie práva Spoločenstva ani vnútroštátneho práva.
35.
Navrhuje preto, aby sa na druhú otázku odpovedalo nasledujúcim spôsobom. Ak v rámci programu vyjde najavo, že na poskytnutie podpory pre nových žiadateľov viac nie sú k dispozícii dostatočné rozpočtové zdroje, článok 24 ods. 1 v spojení s článkom 37 ods. 4 a článkom 39 nariadenia č. 1257/1999 umožňujú členskému štátu stanoviť, že o podporu možno žiadať len vtedy, keď žiadateľom boli v minulom rozpočtovom roku vydané rozhodnutia o poskytnutí podpory a z tohto dôvodu podliehajú platnému záväzku environmentálne priaznivej výroby.
36.
Komisia napokon poukazuje na to, že nariadenie č. 1257/1999 nedefinuje spôsob, akým sa majú vypočítať platby každoročnej podpory. Zastáva preto názor, že členské štáty si môžu zvoliť medzi stanovením sumy každoročnej platby na začiatku päťročného obdobia na jednej strane a úpravou tejto sumy každý rok podľa disponibilných rozpočtových zdrojov a počtu príjemcov zúčastňujúcich sa na programe na druhej strane.
37.
Komisia tvrdí, že obe možnosti sú v súlade s nariadením č. 1257/1999 a obe poskytujú poľnohospodárom stimul.
38.
Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti Komisia navrhuje, aby sa na prejudiciálne otázky odpovedalo v tom zmysle, že podmienka, podľa ktorej sa agroenvironmentálna podpora uvedená v článkoch 22, 23 a 24 nariadenia č. 1257/1999 môže poskytnúť len žiadateľom, ktorým bolo už minulý rozpočtový rok v rámci programu vydané rozhodnutie o poskytnutí podpory, je v súlade s týmto nariadením.
B — Prípustnosť
39.
Zdá sa, že estónska vláda sa snaží spochybniť prípustnosť prejudiciálnych otázok. Táto vláda sa vzhľadom na zmeny nariadenia č. 51 (
10
) domnieva, že predpoklad, na ktorom sú založené otázky vnútroštátneho súdu, nie je správny. Podľa názoru tejto vlády uvedené otázky plne neodrážajú vnútroštátne opatrenia platné v roku 2005, a preto sú vo svojej podstate teoretické. Žiaden z ďalších oprávnených subjektov túto námietku vo svojich pripomienkach nepodal ani v tejto súvislosti nezaujal stanovisko.
40.
Súdny dvor vo veci Unión General de Trabajadores de La Rioja (
11
) rozhodol, že „zo znenia i z účelu článku 234 ES jasne vyplýva, že predpokladom prejudiciálneho konania je to, že vnútroštátne súdy skutočne riešia prebiehajúci spor, v rámci ktorého majú vydať rozhodnutie, ktoré bude môcť zohľadniť rozsudok Súdneho dvora vyhlásený v prejudiciálnom konaní“.
41.
Vo veci Ritter-Coulais (
12
) Súdny dvor konštatoval, že „z ustálenej judikatúry vyplýva, že konanie podľa článku 234 ES je prostriedkom spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi… V rámci tejto spolupráce je to práve príslušný vnútroštátny súd rozhodujúci o spore, ktorý jediný bezprostredne pozná skutkový stav vo veci samej a musí niesť zodpovednosť za následné súdne rozhodnutie, a preto je v najlepšej pozícii posúdiť vzhľadom na osobitosti veci potrebu rozhodnutia o prejudiciálnej otázke, ktoré by mu umožnilo vyhlásiť rozsudok, ako aj význam otázok, ktoré predloží Súdnemu dvoru… Rovnako je pravdou, že Súdny dvor môže, ak je to potrebné, s cieľom preveriť svoju vlastnú právomoc skúmať podmienky, za akých sa vnútroštátny súd na neho obrátil, a najmä určiť, či požadovaný výklad práva Spoločenstva súvisí so skutkovými okolnosťami a predmetom sporu vo veci samej v takej miere, aby Súdny dvor nebol vedený k podávaniu poradných stanovísk k všeobecným alebo hypotetickým otázkam. Pokiaľ sa zdá, že zodpovedanie položenej otázky zjavne nie je potrebné na vyriešenie tohto sporu, Súdny dvor rozhodne o zastavení konania“.
42.
Z toho vyplýva, že v prejednávanej veci ide zjavne o spor, o ktorom rozhoduje vnútroštátny súd a na vyriešenie ktorého tento súd potrebuje odpoveď Súdneho dvora. V dokumentoch, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, nič nenasvedčuje tomu, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je svojou povahou teoretický alebo hypotetický. Z toho vyvodzujem záver, že prejudiciálne otázky sú prípustné.
C — O veci samej
43.
Riigikohus sa vo svojich dvoch otázkach, ktoré by mali byť posúdené spoločne, v podstate pýta, či skutočnosť, že členský štát obmedzí pre nedostatok rozpočtových zdrojov okruh žiadateľov o agroenvironmentálnu podporu na poľnohospodárov, ktorým už bolo minulý rozpočtový rok vydané rozhodnutie o poskytnutí podpory, je v súlade s nariadením č. 1257/1999.
44.
Komisia správne odkazuje na judikatúru Súdneho dvora v tom zmysle, že hoci rozvojové programy členských štátov sú schválené Komisiou po tom, ako tá usúdi, že sú v súlade s nariadením č. 1257/1999, a určí povahu opatrení, ktoré spĺňajú predpoklady na čiastočné financovanie a úplnú výšku výdajov spojených s ich financovaním, takýmto schválením tento národný program pomoci v žiadnom prípade nezískava povahu opatrenia práva Spoločenstva. Za týchto okolností, napríklad ak zmluva o pomoci nie je v súlade s programom schváleným Komisiou, je úlohou vnútroštátneho súdu, aby z tohto nesúladu vyvodil primerané dôsledky, vychádzal pritom z vnútroštátneho práva a bral pri jeho uplatňovaní tiež do úvahy relevantné ustanovenia práva Spoločenstva. (
13
)
45.
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že „je… úlohou vnútroštátnych orgánov, aby vykonali nariadenia Spoločenstva a prijali potrebné individuálne rozhodnutia týkajúce sa dotknutých hospodárskych subjektov. Členské štáty pritom postupujú v súlade s pravidlami a postupmi stanovenými vnútroštátnou právnou úpravou v rámci hraníc vytýčených právom Spoločenstva“ (
14
).
46.
Právo Spoločenstva a najmä nariadenie č. 1257/1999 (alebo aj nariadenie č. 817/2004 (
15
)) podrobne neupravujú rozdelenie agroenvironmentálnej podpory, ktorá má byť každý rok poskytnutá.
47.
Z článku 37 ods. 4 a článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1257/1999 vyplýva, že členské štáty majú pri implementácii svojich plánov rozvoja relatívne širokú diskrečnú právomoc. Uvedené články uvádzajú, že „členské štáty môžu ustanoviť ďalšie alebo obmedzujúcejšie podmienky na poskytovanie podpory spoločenstva na rozvoj vidieka za predpokladu, že takéto podmienky sú v súlade s cieľmi a požiadavkami ustanovenými v tomto nariadení“ (
16
), resp. že „podporné opatrenia, ak to bude potrebné, sa budú následne [členskými štátmi] kontrolovať, aby sa zabezpečila zlučiteľnosť a súlad“.
48.
Z rozsudku Súdneho dvora vo veci Huber však možno vyvodiť, že aj keď implementácia plánov rozvoja v súvislosti so štrukturálnou pomocou EÚ spadá do pôsobnosti členských štátov, vnútroštátne opatrenia nesmú ovplyvniť dosah a účinnosť práva Spoločenstva. (
17
)
49.
V návrhu na začatie prejudiciálneho konania vnútroštátny súd vyjadruje názor, že výraz „každoročne“ v článku 24 ods. 1 nariadenia č. 1257/1999 by sa mal vykladať tak, že oprávnená osoba musí mať možnosť každý rok požiadať o rovnaký druh pomoci, a to bez ohľadu na to, či jej už predtým takýto druh pomoci bol poskytnutý. To tvrdí aj Otsa Talu.
50.
Ja sa však k takémuto výkladu neprikláňam. Skôr sa domnievam, v podstate rovnako ako Komisia a estónska a poľská vláda, že tento článok sa vyššie uvedenou otázkou nezaoberá, ale len stanovuje, že počas viacročného programu má mať platba podpory formu každoročných príspevkov.
51.
Výklad v tom zmysle, že program by mal byť na základe článku 24 ods. 1 nariadenia č. 1257/1999 prístupný každý rok novým záväzkom, sa preto musí odmietnuť. To tiež vyplýva z článku 66 ods. 5 nariadenia č. 817/2004, podľa ktorého „ak sa jedná o podporu na viacero rokov, platby nasledujúce po platbe v roku, v ktorom bola podaná žiadosť, sa vykonajú ako odpoveď na ročnú žiadosť o platbu s výnimkou prípadov, ak členský štát zaviedol postup efektívneho ročného overovania uvedeného v článku [67 ods. 1]“.
52.
Po tomto posúdení je teraz potrebné určiť, či „ďalšie alebo obmedzujúcejšie“ podmienky uvedené v článku 37 ods. 4 a stanovené Estónskom vo veci samej sú v súlade s cieľmi a požiadavkami nariadenia č. 1257/1999.
53.
V nasledujúcich dvoch bodoch uvediem odôvodnenia nariadenia č. 1257/1999, ktoré sú pre konanie vo veci samej relevantné.
54.
Odôvodnenie č. 14 nariadenia č. 1257/1999 stanovuje, že „… kvalifikačné kritériá na získanie podpory na rozvoj vidieka by nemali ísť nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie cieľov politiky rozvoja vidieka“ (
18
).
55.
Odôvodnenie č. 31 nariadenia č. 1257/1999 následne uvádza, že „schéma agroenvironmentálnej pomoci by mala pokračovať v podpore poľnohospodárov, aby slúžili spoločnosti ako celku tým, že zavedú alebo budú pokračovať v používaní poľnohospodárskych postupov, ktoré sú v súlade s narastajúcou potrebou chrániť a zlepšovať životné prostredie, prírodné zdroje, pôdu a genetickú rozmanitosť a zachovávať krajinu a vidiek“ (
19
).
56.
Na základe týchto odôvodnení, ako aj celej kapitoly VI nariadenia č. 1257/1999 (teda článkov 22 až 24 citovaných v bodoch 3 až 5 týchto návrhov) sa domnievam, že v situácii, v ktorej bol zistený nedostatok disponibilných rozpočtových zdrojov, nariadenie č. 1257/1999 Estónsku nebránilo, aby sa rozhodlo vyriešiť túto situáciu prijatím dotknutých opatrení. (
20
)
57.
Súhlasím s estónskou vládou v tom, že skutočnosť, že podpora je garantovaná v súvislosti s poľnohospodárskymi oblasťami, ktoré už boli predmetom viacročných záväzkov, prispieva ku kontinuite agroenvironmentálneho opatrenia. Inak by poľnohospodári nemali žiadnu istotu, pokiaľ ide o sumu podpory, ktorá im má byť každý rok poskytnutá. To by ich buď odradilo od toho, aby požiadali o účasť v schéme podpory, alebo by ich to viedlo k opusteniu tejto schémy v roku, keď bola ich podpora znížená.
58.
V tomto kontexte možno poukázať na to, že suma podpory nie je stanovená náhodne alebo svojvoľne. Naopak, ako je uvedené vyššie, je vypočítaná na základe objektívnych kritérií stanovených v článku 24 ods. 1 nariadenia č. 1257/1999.
59.
Ak by však Estónsko malo pomerne znížiť všetky platby, porušilo by vo vzťahu k žiadostiam spĺňajúcim podmienky prijatým v roku 2004 svoju „zmluvnú“ povinnosti poskytnúť očakávanú podporu v plnej výške.
60.
Dotknutý členský štát má totiž voči príjemcom, ktorí už boli zahrnutí do programu podpory, záväzky, a to hlavne preto, že aj samotní príjemcovia prijali dlhodobé záväzky.
61.
Zároveň súhlasím s Komisiou v tom, že členský štát sa môže rozhodnúť prijať alternatívne riešenie uvedené v prejudiciálnych otázkach a pomerne znížiť podporu vo vzťahu k všetkým žiadateľom, ktorí spĺňajú požiadavky na agroenvironmentálnu podporu. V prípade takejto alternatívy by boli poľnohospodári podnecovaní zaviesť používanie environmentálne priaznivej výroby, a to bez ohľadu na to, či sa na nich už v predchádzajúcom rozpočtovom roku vzťahovalo rozhodnutie o poskytnutí podpory. Inak povedané, boli by každý rok k zavedeniu a uplatneniu takýchto poľnohospodárskych postupov podnietení noví príjemcovia. V takomto prípade by však členský štát musel preukázať, že ciele schémy agroenvironmentálnej pomoci sa naplňujú na rovnakej úrovni, aj keď sa výška podpory každý rok mení.
62.
Vzhľadom na diskrečnú právomoc členských štátov sa nezdá, že by dotknuté opatrenie bolo nezlučiteľné s nariadením č. 1257/1999, ktorého cieľom je podpora agroenvironmentálneho rozvoja a rozvoja vidieka vo všeobecnosti.
63.
Teraz je potrebné preskúmať, či Estónsko svoju diskrečnú právomoc vykonalo v súlade s právom Spoločenstva.
1. Údajné porušenie všeobecných zásad práva Spoločenstva
64.
Vo veci Johan Piek/Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (
21
) Súdny dvor konštatoval, že „podľa ustálenej judikatúry sú vnútroštátne orgány pri prijímaní vykonávacích opatrení k právnej úprave Spoločenstva povinné vykonávať svoju diskrečnú právomoc s ohľadom na všeobecné zásady práva Spoločenstva, ku ktorým patrí zásada proporcionality“. Medzi tieto zásady tiež patrí zásada ochrany legitímnej dôvery a zásada rovnosti zaobchádzania.
65.
Otsa Talu na pojednávaní v podstate tvrdil, že zavedenie dotknutého opatrenia nie je v súlade so zásadou ochrany legitímnej dôvery.
66.
Súdny dvor rozhodol, že „zásada ochrany legitímnej dôvery nepochybne patrí medzi základné zásady Spoločenstva“ (
22
).
67.
Podľa môjho názoru nemožno dospieť k záveru, že Otsa Talu mal legitímnu dôveru v to, že existujúca situácia, ktorá mohla byť zmenená rozhodnutiami vnútroštátnych orgánov vykonávajúcich nariadenia Spoločenstva v rámci ich diskrečnej právomoci, sa nezmení, a to najmä v oblasti, akou je spoločná poľnohospodárska politika, v ktorej sú úpravy reagujúce na zmeny v hospodárskej situácii nevyhnutné. (
23
)
68.
Okrem toho pojem legitímnej dôvery predpokladá, že v dotknutej osobe sú vzbudené očakávania, ktoré sú založené na konkrétnych uisteniach zo strany správneho orgánu. (
24
) V konaní vo veci samej však ani ELÜPS, ani nariadenie č. 51 konkrétne nestanovili, že všetky žiadosti budú prijaté.
69.
Napokon z dokumentov predložených Súdnemu dvoru vyplýva, že Otsa Talu si bol v čase podania žiadosti o platbu na plochu, teda 26. mája 2005, vedomý existencie § 82 ods. 7 nariadenia č. 51, takže nemožno tvrdiť, že zmena uvedeného nariadenia porušila jeho legitímnu dôveru v to, že podporu získa.
70.
Zásada ochrany legitímnej dôvery preto nebola porušená.
71.
Pokiaľ ide o zásadu rovnosti zaobchádzania, Súdny dvor vo veci Belgicko/Komisia (
25
) konštatoval, že „podľa ustálenej judikatúry zásada rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s rozdielnymi situáciami nezaobchádzalo rovnako, pokiaľ takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené“.
72.
Domnievam sa, že keď Otsa Talu požiadal o podporu, zjavne nebol v porovnateľnej situácii ako príjemcovia, ktorí už boli súčasťou schémy a prijali viacročný záväzok environmentálne priaznivej výroby. Otsa Talu sa mohol nachádzať len v porovnateľnej situácii ako poľnohospodári, ktorí tiež mali len v úmysle o podporu požiadať a (zatiaľ) neboli súčasťou schémy.
73.
Zavedenie dotknutého opatrenia teda nemohlo vo vzťahu k Otsa Talu porušiť zásadu rovnosti zaobchádzania, keďže sa zdá, že sa s ním zaobchádzalo rovnako ako so všetkými ostatnými nachádzajúcimi sa v rovnakej situácii (teda žiadateľmi o podporu v roku 2005) a za rovnakých podmienok.
74.
Zásada rovnosti zaobchádzania preto podľa môjho názoru nebola porušená.
75.
Vo veci Viamex Agrar Handel a ZVK (
26
) Súdny dvor konštatoval, že „je predovšetkým potrebné upresniť, že zásada proporcionality, ktorá predstavuje všeobecnú zásadu práva Spoločenstva a ktorá bola niekoľkokrát potvrdená judikatúrou Súdneho dvora najmä v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky…, musí byť ako taká dodržiavaná tak zo strany zákonodarcu Spoločenstva, ako aj zo strany vnútroštátnych zákonodarcov a súdov, ktoré právo Spoločenstva uplatňujú“. Túto zásadu tiež musia príslušné vnútroštátne orgány analogicky dodržiavať v rámci uplatňovania ustanovení nariadenia č. 1257/1999.
76.
Otázkou je, či za okolností veci samej má dotknuté opatrenie prijaté Estónskom pri výkone jeho diskrečnej právomoci, ktorá mu patrí, skutočne za cieľ podporu rozvoja vidieka (
27
) a či je na dosiahnutie takého cieľa vhodné a potrebné.
77.
V tejto súvislosti je potrebné určiť, či je dotknuté opatrenie vhodné na dosiahnutie sledovaného cieľa.
78.
Ako som uviedol v bodoch 58 až 61 týchto návrhov, domnievam sa, že vzhľadom na nedostatok rozpočtových zdrojov bolo dotknuté opatrenie vhodné aj potrebné na dosiahnutie cieľa, ktorým je podpora rozvoja vidieka, a nezaťažilo jednotlivca bremenom, ktoré by bolo v porovnaní so sledovaným cieľom nadmerné. Zároveň sa podľa mňa zdá, že alternatívna možnosť pomerného zníženia platieb je na dosiahnutie tohto cieľa menej vhodná, keďže Estónsko by riskovalo nesplnenie svojej „zmluvnej“ povinnosti poskytnúť predpokladanú sumu v plnej výške a v prípade zníženia do istej hranice by takáto možnosť pravdepodobne znemožnila, aby prijímatelia, ktorí sa už zúčastňujú na programe podpory, pokračovali v environmentálne priaznivej výrobe. (
28
)
79.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy a po zohľadnení všetkých okolností sa domnievam, že z dokumentov v spise vyplýva, že za okolností vo veci samej zavedenie dotknutého opatrenia nepredstavovalo porušenie zásady proporcionality.
IV — Návrh
80.
Zastávam preto názor, že Súdny dvor by mal na otázky Riigikohus odpovedať takto:
Vnútroštátna právna úprava, ako je tá vo veci samej, stanovujúca podmienku, podľa ktorej sa má z dôvodu nedostatočných rozpočtových zdrojov naďalej poskytovať podpora len žiadateľom, ktorým bolo už minulý rozpočtový rok vydané rozhodnutie o poskytnutí agroenvironmentálnej podpory, akou je podpora uvedená v článkoch 22 až 24 nariadenie Rady (ES) č. 1257/1999 zo 17. mája 1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) a ktorým sa menia a rušia niektoré nariadenia a ktorí prijali agroenvironmentálny záväzok, v zásade nebráni dosiahnutiu cieľov tohto nariadenia.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Nariadenie Rady (ES) č. 1257/1999 zo 17. mája 1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) a ktorým sa menia a rušia niektoré nariadenia (Ú. v. ES L 160, s. 80; Mim. vyd. 03/025, s. 391), čiastočne zrušené nariadením Rady (ES) č. 1698/2005 z o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (Ú. v. EÚ L 277, s. 1), (ďalej len „nariadenie č. 1257/1999“).
(
3
)	Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA), vládny úrad patriaci pod Ministerstvo poľnohospodárstva Estónskej republiky, ktorého úlohou je okrem iného organizácia poskytovania štátnej podpory, ale aj podpory Európskej únie pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka (ďalej len „Úrad“).
(
4
)	Články 22, 23 a 24 nariadenia č. 1257/1999 sú uvedené v znení nariadenia Rady (ES) č. 1783/2003 z 29. septembra 2003, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1257/1999 (Ú. v. EÚ L 270, s. 70; Mim. vyd. 03/040, s. 338).
(
5
)	Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seadus.
(
6
)	RT (Úradný vestník) I 2004, 24, 163.
(
7
)	Põllumajandusliku keskkonnatoetuse saamise täpsemad nõuded ning toetuse taotlemise, taotluse menetlemise ja toetuse maksmise täpsem kord [RTL (Dodatok k Úradnému vestníku) 2004, 51, 879].
(
8
)	Návrh na začatie prejudiciálneho konania upresňuje, že Agrofarm už v roku 2004 nakúpil osivo na vysiatie na jar 2005, a tým začal prípravu na environmentálne priaznivú výrobu.
(
9
)	Agrofarm sa zlúčil s Otsa Talu.
(
10
)	Pozri body 25 a 26 týchto návrhov.
(
11
)	Rozsudok z 11. septembra 2008, C-428/06 až C-434/06, Zb. s. I-6747, bod 39, v ktorom sa na tento účel citujú rozsudky z, Zabala Erasun a i., C-422/93 až C-424/93, Zb. s. I-1567, bod 28; z, Djabali, C-314/96, Zb. s. I-1149, bod 18, a z, García Blanco, C-225/02, Zb. s. I-523, bod 27.
(
12
)	Rozsudok z 21. februára 2006, C-152/03, Zb. s. I-1711, body 13 až 15 a citovaná judikatúra.
(
13
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudok z 19. septembra 2002, Huber, C-336/00, Zb. s. I-7699, body 39 a 40.
(
14
)	Pozri rozsudok zo 7. júla 1987, Étoile commerciale a CNTA/Komisia, 89/86 a 91/86, Zb. s. 3005, bod 12. Pozri tiež napríklad rozsudky z, Deutsche Milchkontor GmbH, 205/82 až 215/82, Zb. s. 2633, a z, Holandsko/Komisia, 262/87, Zb. s. 225. Pozri tiež MÖGELE, R.: The financing system of the Common Agricultural Policy and its legal framework. In: Irish Journal of European Law. Round Hall Sweet & Maxwell, 1995, č. 2, s. 139 a 140: „kým stanovenie pravidiel spoločnej poľnohospodárskej politiky je do veľkej miery vecou právnej úpravy Spoločenstva…, úlohou členských štátov a ich orgánov je implementácia a uplatnenie týchto pravidiel podľa všeobecných zásad vzťahujúcich sa na inštitucionálnu štruktúru Spoločenstva a vzťahy medzi Spoločenstvom a členskými štátmi“; a McMAHON, J. A.: EU Agricultural Law. Oxford: Oxford University Press, 2007, s. 30: „zmeny v tejto oblasti, ktorá vytvorila rámec Spoločenstva pre dobré poľnohospodárske a environmentálne podmienky, stále ponechávajú istú mieru voľnej úvahy členským štátom“, a citovanú judikatúru.
(
15
)	Nariadenie Komisie (ES) č. 817/2004 z 29. apríla 2004, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na uplatňovanie nariadenia Rady (ES) č. 1257/1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) (Ú. v. EÚ L 153, s. 30; Mim. vyd. 03/004, s. 87) (ďalej len „nariadenie č. 817/2004“).
(
16
)	Podľa mňa z tohto článku vyplýva, že skutočnosť, že s dotknutým opatrením sa v pôvodnom estónskom pláne rozvoja na roky 2004 až 2006 nepočítalo, nie je rozhodujúca.
(
17
)	Pozri rozsudok vo veci Huber, už citovaný v poznámke pod čiarou 13, body 61 až 64. Pozri tiež návrhy, ktoré v tejto veci predniesol generálny advokát Alber, body 74 až 76 a citovanú judikatúru. V rozsudku vo veci Deutsche Milchkontor GmbH, už citovanom v poznámke pod čiarou 14, Súdny dvor v bode 22 konštatoval, že „uplatnenie vnútroštátneho práva nesmie ovplyvniť dosah a účinnosť práva Spoločenstva“.
(
18
)	Pozri tiež odôvodnenie č. 4 nariadenia č. 817/2004. Okrem toho odôvodnenie č. 11 stanovuje, že „pokiaľ ide o podporu pre poľnohospodárske prostredie…, mali by minimálne požiadavky, ktoré musia poľnohospodári splniť v súvislosti s agroenvironmentálnymi záväzkami…, zabezpečiť vyvážené uplatňovanie podpory, pri ktorom sa zohľadňujú ciele, čím sa prispieva k trvalo udržateľnému rozvoju vidieka“.
(
19
)	Môžem doplniť, že odôvodnenie č. 29 nariadenia č. 1257/1999 stanovuje, že „… by mali pri podpore udržateľného rozvoja vidieckych oblastí hrať významnú úlohu agroenvironmentálne nástroje a reagovať na vzrastajúcu požiadavku spoločnosti na environmentálne služby“.
(
20
)	Teda zmeny nariadenia č. 51, ktoré doplnili dodatočnú podmienku, podľa ktorej môže oprávnená osoba v roku 2005 požiadať o podporu na environmentálne priaznivú výrobu, ak bolo v roku 2004 prijaté rozhodnutie o poskytnutí takejto podpory žiadateľovi a ten prijal záväzok plniť povinnosti a požiadavky na získanie agroenvironmentálnej podpory počas obdobia piatich rokov.
(
21
)	Rozsudok z 11. januára 2007, Piek, C-384/05, Zb. s. I-289, bod 34 a citovaná judikatúra. V súvislosti s oblasťou poľnohospodárstva a všeobecných zásad práva Spoločenstva pozri napr. BIANCHI, D.: La politique agricole commune (PAC). Bruylant: Bruxelles, 2006, s. 62 — 69; McMAHON, J. A.: EU Agricultural Law. c. d. v poznámke pod čiarou 14, s. 28 až 33.
(
22
)	Rozsudok zo 7. júna 2005, VEMW a i., C-17/03, Zb. s. I-4983, bod 73 a citovaná judikatúra.
(
23
)	Pozri analogicky v súvislosti s inštitúciami Spoločenstva rozsudok z 15. februára 1996, Duff a i., C-63/93, Zb. s. I-569, bod 20: „zásada [ochrany legitímnej dôvery], ktorá je súčasťou právneho poriadku Spoločenstva…, je dôsledkom zásady právnej istoty, ktorá vyžaduje, aby boli právne normy jasné a presné, a jej cieľom je, aby boli situácie a právne vzťahy, ktoré sú upravené právom Spoločenstva, predvídateľné. Podľa ustálenej judikatúry nemôžu hospodárske subjekty v oblasti spoločnej organizácie trhov, ktorej cieľ zahŕňa neustále úpravy, aby bolo možné reagovať na zmeny v hospodárskej situácii, legitímne očakávať, že sa na nich nebudú vzťahovať obmedzenia vyplývajúce z budúcich trhových pravidiel alebo štrukturálnej politiky“, a judikatúru citovanú v tomto bode. Pozri tiež rozsudok zo, Španielsko/Rada C-310/04, Zb. s. I-7285, bod 81 a citovanú judikatúru.
(
24
)	Pozri analogicky uznesenie z 11. marca 1996, Guérin automobiles/Komisia, T-195/95, Zb. s. II-171, bod 20.
(
25
)	Rozsudok zo 14. apríla 2005, Belgicko/Komisia, C-110/03, Zb. s. I-2801, bod 71, ktorý cituje rozsudky z, Španielsko/Komisia, C-304/01, Zb. s. I-7655, bod 31, a zo, Swedish Match, C-210/03, Zb. s. I-11893, bod 70. Pozri tiež rozsudok z, Crispoltoni a i., C-133/93, C-300/93 a C-362/93, Zb. s. I-4863, bod 50 a citovanú judikatúru.
(
26
)	Rozsudok zo 17. januára 2008, Viamex Agrar Handel a ZVK, C-37/06 a C-58/06, Zb. s. I-69, body 33 a 35.
(
27
)	Pripomínam, že podľa odôvodnenia č. 31 nariadenia č. 1257/1999 ide o cieľ „pokračova[nia] v podpore poľnohospodárov, aby slúžili spoločnosti… tým, že zavedú alebo budú pokračovať v používaní [environmentálne priaznivých] poľnohospodárskych postupov…“.
(
28
)	V súvislosti s inštitúciami Spoločenstva pozri rozsudok Španielsko/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 23, v ktorom Súdny dvor v bode 134 dospel k záveru, že „z údajov, ktoré inštitúcie Spoločenstva predložili Súdnemu dvoru, [nebolo] možné zistiť, či zákonodarca Spoločenstva mohol bez toho, aby prekročil širokú mieru voľnej úvahy, ktorú má [v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky], dospieť k záveru, že stanovenie výšky osobitnej pomoci na bavlnu ako 35% celkovej pomoci existujúcej v predchádzajúcom systéme pomoci postačuje na zabezpečenie cieľa uvedeného v odôvodnení č. 5 nariadenia č. 864/2004, ktorým je zabezpečenie rentability, a teda pokračovanie v pestovaní tejto plodiny, pričom tento cieľ zodpovedá cieľu uvedenému v odseku 2 protokolu č. 4“.