62022CC0517
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
NICHOLAS EMILIOU
prednesené 7. septembra 2023 (
1
)
Vec C‑517/22 P
Eurobolt BV,
Fabory Nederland BV,
ASF Fischer BV
proti
Európskej komisii,
Stafa Group BV
„Odvolanie – Dumping – Rozšírenie antidumpingového cla uloženého na dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo ocele s pôvodom v Číne na dovoz týchto výrobkov zasielaných z Malajzie – Opätovné uloženie konečného antidumpingového cla – Platnosť vykonávacieho nariadenia (EÚ) 2020/611 – Právny základ – Články 13 a 14 nariadenia (EÚ) 2016/1036 – Platnosť nariadenia (ES) č. 91/2009 – Rozsudok Súdneho dvora vo veci APEX“
I. Úvod
1.
Svojím odvolaním Eurobolt BV, Fabory Nederland BV a ASF Fischer BV (ďalej len „odvolateľky“) – tri spoločnosti so sídlom v Holandsku, ktoré dovážajú a predávajú spojovacie materiály zo železa a ocele – žiadajú Súdny dvor, aby zrušil rozsudok Všeobecného súdu (
2
), ktorým bola zamietnutá ich žaloba o neplatnosť vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2020/611 z 30. apríla 2020 (
3
), ktorým sa opätovne ukladá konečné antidumpingové clo uložené nariadením Rady (ES) č. 91/2009 (
4
) na dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo z ocele s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, na dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo z ocele zasielaných z Malajzie, bez ohľadu na to, či sú deklarované ako výrobky s pôvodom v Malajzii alebo nie.
2.
Odvolateľky uvádzajú sedem odvolacích dôvodov. Na základe žiadosti Súdneho dvora však obmedzím svoju analýzu v týchto návrhoch na šiesty odvolací dôvod, v ktorom sa tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne vyložil a uplatnil článok 13 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 z 8. júna 2016 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie (
5
), článok 5 ods. 1 a 2 ZEÚ, ako aj zásadu dobrej správy vecí verejných, keď konštatoval, že napadnuté nariadenie má primeraný právny základ.
3.
V skratke možno povedať, že otázka, ktorej sa bude musieť Súdny dvor venovať, aby dospel k záveru, pokiaľ ide o uvedený odvolací dôvod, je nasledujúca: Bráni zrušenie nariadenia, ktorým sa ukladá antidumpingové clo na dovoz s pôvodom v treťom štáte, na základe možného nesúladu s pravidlami Svetovej obchodnej organizácie (WTO), Komisii v tom, aby rozšírila toto clo na dovoz z iného tretieho štátu z dôvodu obchádzania, a to aj v prípade, keď sa rozšírenie vzťahuje na obdobie pred zrušením nariadenia a dovoz bol zaregistrovaný v súlade s príslušnými antidumpingovými pravidlami?
II. Právny rámec
4.
V období, ktoré je relevantné pre konanie vo veci samej, sa prijímanie antidumpingových opatrení riadilo najprv nariadením Rady (ES) č. 1225/2009 (
6
), potom nariadením Rady (ES) č. 384/96 (
7
), a napokon už spomínaným nariadením 2016/1036 (ďalej len „základné nariadenie“) (
8
).
5.
V článku 13 základného nariadenia s názvom „Obchádzanie“ sa stanovuje:
„1.   Antidumpingové clo uložené podľa tohto nariadenia možno rozšíriť na dovozy podobných výrobkov… z tretích krajín…, keď dochádza k obchádzaniu platných opatrení.
…
3.   … Prešetrovania sa začnú na základe nariadenia Komisie, ktoré môže tiež nariadiť colným orgánom, aby dovozy podrobili registrácii v súlade s článkom 14 ods. 5…
Ak skutočnosti, tak ako boli s konečnou platnosťou zistené, opodstatňujú rozšírenie opatrení, toto rozšírenie vykoná Komisia v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 15 ods. 3 Rozšírenie nadobudne účinnosť dňom, keď bola uložená registrácia v zmysle článku 14 ods. 5…“
6.
V článku 14 ods. 5 základného nariadenia týkajúcom sa „všeobecných ustanovení“ sa stanovuje:
„Komisia môže po tom, čo včas informovala členské štáty, nariadiť colným orgánom, aby prijali potrebné kroky na registráciu dovozov, aby bolo možné opatrenia následne uplatniť na tieto dovozy odo dňa uvedenej registrácie. … Registrácia dovozov sa nezavedie na dlhšie obdobie ako deväť mesiacov.“
7.
V článku 2 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2016/278 z 26. februára 2016, ktorým sa zrušuje konečné antidumpingové clo uložené na dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo z ocele s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, rozšírené na dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo z ocele zasielaných z Malajzie, bez ohľadu na to, či sú deklarované ako výrobky s pôvodom v Malajzii alebo nie (ďalej len „nariadenie o zrušení ciel“) (
9
), sa stanovuje:
„Zrušenie antidumpingových ciel uvedených v článku 1 nadobudne účinnosť odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, ako sa stanovuje v článku 3 a neposkytuje základ pre vrátenie ciel vybratých pred týmto dátumom.“
8.
Odôvodnenie 14 nariadenia o zrušení ciel má podobné znenie.
9.
Článkom 1 ods. 1 a 3 napadnutého nariadenia sa v podstate rozširuje antidumpingové clo uložené článkom 1 ods. 2 pôvodného nariadenia „na dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo z ocele… zasielaných z Malajzie bez ohľadu na to, či sú deklarované ako výrobky s pôvodom v Malajzii alebo nie…“, keď sú „[registrované] v súlade s článkom 2 nariadenia (EÚ) č. 966/2010 a článkom 13 ods. 3 a článkom 14 ods. 5 nariadenia (ES) č. 1225/2009…“.
10.
V článku 2 napadnutého nariadenia sa stanovuje:
„1.   Clá vybrané na základe vykonávacieho nariadenia (EÚ) č. 723/2011 sa nevracajú.
2.   Všetky clá, ktoré sa prípadne vrátili v nadväznosti na rozsudok Súdneho dvora vo veci C‑644/17Eurobolt (EU:C:2019:555), vymôžu naspäť orgány, ktoré ich vrátili.“
III. Skutkové okolnosti
11.
Najrelevantnejšie skutočnosti, ktoré boli opísané v napadnutom rozsudku, možno zhrnúť takto.
A.
Prijatie a zrušenie pôvodného nariadenia
12.
Rada v roku 2009 zistila, že čínski vyvážajúci výrobcovia využívajú dumping v prípade spojovacích materiálov predávaných na trhu Únie. Z tohto dôvodu 26. januára 2009 prijala pôvodné nariadenie.
13.
Po uložení konečného antidumpingového cla Európska komisia získala dôkazy o tom, že uvedené opatrenia sa obchádzali prostredníctvom prekládky v Malajzii. Z tohto dôvodu 27. októbra 2010 prijala [pôvodné nariadenie] na dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo ocele s pôvodom v Čínskej ľudovej republike dovozom určitých spojovacích materiálov zo železa alebo ocele zasielaných z Malajzie, ktoré majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v Malajzii, a na základe ktorého začína takýto dovoz podliehať registrácii (
10
). Ako vyplýva z odôvodnenia 18 a článku 2 tohto nariadenia, colné orgány boli usmernené, aby prijali vhodné kroky na registráciu dovozu do Únie v súlade s článkom 13 ods. 3 a článkom 14 ods. 5 základného nariadenia s cieľom zabezpečiť, aby v prípade zistenia obchádzania počas prešetrovania bolo možné vymerať antidumpingové clo v patričnej sume spätne k dátumu registrácie takýchto dovozov odosielaných z Malajzie.
14.
Podľa článku 13 nariadenia č. 1225/2009 Rada 18. júla 2011 prijala vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) č. 723/2011, ktorým sa rozširuje konečné antidumpingové clo uložené nariadením č. 91/2009 na dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo ocele s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, na dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo ocele zasielaných z Malajzie bez ohľadu na to, či sú deklarované ako výrobky s pôvodom v Malajzii alebo nie (
11
).
15.
Komisia v nadväznosti na dve konania pred rozhodcovskými orgánmi WTO a na prijatie správ týchto orgánov zo strany orgánu WTO na urovnávanie sporov (ďalej len „OUS“) (
12
) prijala 26. februára 2016 nariadenie o zrušení ciel.
B.
Spor prejednávaný na holandských súdoch a rozsudok Súdneho dvora vo veci C‑644/17, Eurobolt
16.
Žalobcovia dovážali spojovacie materiály z Malajzie počas obdobia prešetrovania obchádzania, ktoré viedla Komisia. Tieto dovozy boli zaregistrované v súlade s článkom 2 nariadenia č. 966/2010 a článkom 13 ods. 3 a článkom 14 ods. 5 nariadenia č. 1225/2009.
17.
V období od januára 2012 do októbra 2013 vydali holandské colné orgány platobné výmery na antidumpingové clo, ktoré mali zaplatiť žalobcovia za dovoz spojovacích materiálov podľa vykonávacieho nariadenia č. 723/2011. V lehote stanovenej podľa holandského práva žalobcovia tieto platobné výmery napadli v súlade s článkom 243 nariadenia (EHS) č. 2913/92 (
13
).
18.
Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko) 17. novembra 2017 podal Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania týkajúci sa platnosti vykonávacieho nariadenia č. 723/2011 v rámci vnútroštátneho opravného prostriedku „Revision“, ktorý podala spoločnosť Eurobolt proti antidumpingovým clám plateným na základe uvedeného vykonávacieho nariadenia.
19.
Súdny dvor vo svojom rozsudku z 3. júla 2019, Eurobolt (
14
), rozhodol, že vykonávajúce nariadenie stráca platnosť z dôvodu porušenia podstatných formálnych náležitostí. Súdny dvor v zásade zistil, že prijatiu rozšírenia antidumpingového opatrenia nepredchádzali platné konzultácie s poradným výborom, ako sa stanovuje v článku 15 ods. 2 základného nariadenia. V tomto ustanovení sa uvádzalo, že všetky príslušné informácie majú byť doručené poradnému výboru najneskôr 10 dní pred jeho zasadnutím. Pripomienky, ktoré predložila Eurobolt, ktoré sa mali považovať za „príslušné informácie“ na účely článku 15 ods. 2 základného nariadenia, však boli členským štátom oznámené len dva dni pred zasadnutím poradného výboru. Súdny dvor preto dospel k záveru, že vykonávacie nariadenie č. 723/2011 je neplatné v rozsahu, v akom bolo prijaté v rozpore s článkom 15 ods. 2 základného nariadenia.
C.
Prijatie napadnutého nariadenia
20.
Na základe rozsudku Súdneho dvora z 3. júla 2019, Eurobolt, Komisia prostredníctvom vykonávacieho nariadenia (EÚ) 2019/1374 (
15
) opätovne otvorila prešetrovanie obchádzania s cieľom napraviť procesnú nezákonnosť, ktorú zistil Súdny dvor. Z odôvodnenia 17 vykonávacieho nariadenia 2019/1374 je zrejmé, že cieľom opätovného otvorenia prešetrovania obchádzania bolo zaručiť dodržiavanie všetkých formálnych náležitostí v rámci postupu poradného výboru. Eurobolt na tieto účely predložila výboru pre postup preskúmania svoje pripomienky v lehote stanovenej v príslušných ustanoveniach.
21.
Po prijatí odporúčaní poradného výboru Komisia 30. apríla 2020 prijala napadnuté nariadenie a opätovne uložila clá zamerané proti obchádzaniu.
IV. Napadnutý rozsudok a konanie na Súdnom dvore
22.
Odvolateľky 28. júla 2020 podali na Všeobecný súd žalobu o neplatnosť napadnutého nariadenia. Odvolateľky vo svojej žalobe uviedli tri žalobné dôvody.
23.
Všeobecný súd 18. mája 2022 vyniesol napadnutý rozsudok, v ktorom žalobu zamietol a uložil odvolateľkám povinnosť nahradiť trovy konania.
24.
Odvolateľky vo svojom odvolaní, ktoré Súdnemu dvoru predložili 2. augusta 2022, žiadajú, aby Súdny dvor i) zrušil napadnutý rozsudok; ii) vyhovel žalobe v prvostupňovom konaní a zrušil napadnuté nariadenie v rozsahu, v akom sa týka odvolateliek, alebo subsidiárne vrátil vec na nové posúdenie Všeobecnému súdu, a iii) uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
25.
Komisia žiada, aby Súdny dvor návrhy zamietol a uložil odvolateľkám povinnosť nahradiť trovy konania.
26.
Súdny dvor 23. mája 2023 poslal odvolateľkám určité otázky na písomné zodpovedanie, na ktoré odvolateľky odpovedali listom z 9. júna 2023.
27.
Obaja účastníci konania uviedli svoje stanoviská na pojednávaní na Súdnom dvore, ktoré sa uskutočnilo 6. júla 2023.
V. Posúdenie šiesteho odvolacieho dôvodu
28.
Ako už bolo uvedené v úvode, moja analýza sa bude obmedzovať na šiesty odvolací dôvod odvolateliek, ktorý je namierený proti bodom 123 až 155 napadnutého rozsudku.
29.
V týchto častiach Všeobecný súd zamietol ako neodôvodnený druhý žalobný dôvod odvolateliek, v ktorom tvrdili, že napadnuté nariadenie je v rozpore s článkom 13 ods. 1 základného nariadenia, článkom 5 ods. 1 a 2 ZEÚ a so zásadou dobrej správy vecí verejných, keďže napadnutému nariadeniu chýba primeraný právny základ.
A.
Tvrdenia účastníkov konania
30.
Odvolateľky na úvod zdôrazňujú, že podľa nich Všeobecný súd nepochopil podstatu ich tvrdenia: keďže pôvodné nariadenie bolo nezákonné, a z toho dôvodu bolo v roku 2016 zrušené, nemohlo slúžiť ako primeraný právny základ na prijatie „iba subsidiárneho“ napadnutého nariadenia v roku 2020. Komisia preto pri prijímaní napadnutého nariadenia nemala platný právny základ. Odvolateľky následne predložili viaceré argumenty na podporu svojich tvrdení.
31.
Po prvé odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd sa pri zamietnutí ich tvrdenia nesprávne odvolával na rozsudok Súdneho dvora vo veci APEX (
16
). V rozsudku APEX nešlo o zákonnosť právneho základu sporného aktu. Na základe toho odvolateľky tvrdia, že rozsudok v uvedenej veci neponúka žiadne usmernenie, pokiaľ ide o problém, na ktorý poukázali v rámci konania vo veci samej. Podľa nich je kľúčovým prvkom vo veci samej skutočnosť, že keďže pôvodné nariadenie bolo vyhlásené za nezákonné, nemôže predstavovať právny základ napadnutého nariadenia.
32.
Po druhé odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd nesprávne odkazoval na článok 207 ZFEÚ ako právny základ na prijímanie antidumpingových opatrení vo všeobecnosti. Odvolateľky znovu zdôrazňujú, že napadnuté nariadenie si ako právny základ vyžadovalo platné nariadenie, ktorým sa ukladajú antidumpingové clá, ktoré sa údajne obchádzali. Bez primeraného právneho základu napadnuté nariadenie podľa odvolateliek porušuje článok 5 ods. 1 a 2 ZEÚ, v ktorom je zakotvená zásada prenesenia právomocí.
33.
Po tretie Všeobecný súd podľa odvolateliek pochybil, keď rozhodol, že zrušenie pôvodného nariadenia nemá vplyv na jeho platnosť. Odvolateľky zdôrazňujú, že Komisia toto nariadenie zrušila, pretože bolo nezákonné, keďže sa zistilo, že nie je v súlade s dohodami WTO. Prijatie napadnutého nariadenia preto podľa ich názoru znamenalo oživenie nezákonného nariadenia.
34.
Po štvrté odvolateľky tvrdia, že úvahy Všeobecného súdu týkajúce sa nemožnosti, aby sa odvolávali sa na právo WTO ako na parameter platnosti právnych predpisov Únie nie sú relevantné. Zdôrazňujú, že, ako uznal sám Všeobecný súd, netvrdili, že porušením práva WTO v pôvodnom nariadení sa zneplatňuje napadnuté nariadenie. Tvrdili však, že pôvodné nariadenie nemôže slúžiť ako právny základ napadnutého nariadenia.
35.
Komisia tvrdí, že kritika napadnutého rozsudku zo strany odvolateliek je neodôvodnená. Podľa jej názoru sa Všeobecný súd pri hodnotení argumentov odvolateliek týkajúcich sa údajnej neexistencie primeraného právneho základu nedopustil nesprávneho právneho posúdenia. Komisia konkrétne tvrdí, že pôvodné nariadenie – ktoré podľa nej nie je vôbec nezákonné, ako tvrdia odvolateľky –, nemožno považovať za právny základ (alebo jeden z právnych základov) napadnutého nariadenia. Ako Komisia zdôrazňuje, napadnuté nariadenie bolo správne založené na článkoch 13 a 14 základného nariadenia.
B.
Analýza
36.
Argumenty, ktoré predložili odvolateľky, podľa mňa nie sú presvedčivé.
37.
Začnem tým, že nie som presvedčený, že by Všeobecný súd nepochopil podstatu tvrdenia odvolateliek. Podľa môjho názoru sa v bodoch 123 až 155 napadnutého rozsudku presne uvádzajú a správne analyzujú argumenty, ktoré boli predložené v prvostupňovom konaní. Konkrétne zastávam názor, že dva predpoklady, na ktorých odvolateľky zakladajú svoje rôzne argumenty (absencia primeraného právneho základu a nezákonnosť pôvodného nariadenia), sú nesprávne.
38.
Dôvody svojich názorov vysvetlím nižšie.
1. Všeobecný súd správne určil právny základ
39.
Po prvé sa zdá, že tvrdenia odvolateliek sa zakladajú na nedorozumení, pokiaľ ide o pojem „právny základ“ v rámci právneho poriadku Únie. Právny základ v zásade vychádza z právneho ustanovenia Únie, ktorým sa príslušnej(‑ým) inštitúcii(‑ám) zveruje právomoc konať v príslušnej oblasti právomoci Únie, ak sú splnené podmienky v danej oblasti. Požiadavka právneho základu pre všetky akty prijaté inštitúciami Únie vyplýva najmä zo zásady prenesenia právomocí na inštitúcie, ktorá je zakotvená v článku 13 ods. 2 ZEÚ a v ktorom sa stanovuje, že „každá inštitúcia koná v medziach právomocí, ktoré sú jej zverené zmluvami, a v súlade s postupmi, podmienkami a cieľmi v nich ustanovenými“ (
17
).
40.
Na základe už uvedeného je podľa mňa celkom zrejmé, že právomoc Komisie rozšíriť antidumpingové clá, ktoré už boli uložené v súvislosti s dovozom z tretej krajiny, na dovoz z inej tretej krajiny, kde dochádza k obchádzaniu, vyplýva z ustanovení základného nariadenia. Túto právomoc udeľuje Komisii normotvorca Únie (v tomto prípade Parlament a Rada) hlavným právnym nástrojom, v ktorom sa upravuje ochrana pred dumpingovým dovozom z tretích krajín.
41.
V skutočnosti sa práve v článku 13 základného nariadenia (s názvom „Obchádzanie“) konkrétne stanovuje, že i) „antidumpingové clo uložené podľa tohto nariadenia možno rozšíriť… keď dochádza k obchádzaniu platných opatrení“ (odsek 1); ii) ukladá Komisii, aby viedla prešetrovanie (odsek 3), a takisto iii) určuje Komisia ako inštitúcia zodpovedná za rozšírenie cla, pričom má konať v súlade s postupom prijatia vykonávajúceho aktu, na ktorý sa v ňom odkazuje (odsek 3). (
18
) Okrem toho sa v článku 14 ods. 1 tohto nariadenia (týkajúcom sa „všeobecných ustanovení“) stanovuje, že všetky antidumpingové clá – teda aj tie, ktoré boli rozšírené – sa musia uložiť „nariadením“.
42.
Odkazom na tieto dve ustanovenia v preambule napadnutého nariadenia sa tak správne identifikujú právne ustanovenia, z ktorých Komisia odvodzuje svoju právomoc rozšíriť dané clo na dovoz, akým je aj ten, ktorý uskutočňujú odvolateľky.
43.
V dôsledku toho nemajú odvolateľky pravdu, keď tvrdia, že napadnuté nariadenie je alebo by malo byť založené na pôvodnom nariadení. Ako správne zdôrazňuje Komisia, existencia (platného) pôvodného nariadenia je len jednou z podmienok, ktoré musia byť splnené, aby bolo rozšírenie uvedených ciel možné.
44.
Táto podmienka vyplýva z článku 13 ods. 1 základného nariadenia. (
19
) Napokon je samozrejmé, že antidumpingové clo možno rozšíriť, iba ak bolo v prvom rade platne uložené. Aj napriek tomu môže byť dobré znovu upozorniť, že právomoc rozšíriť antidumpingové clo nedáva Komisii akt, ktorým sa toto clo ukladá (teda pôvodné nariadenie), ale, ako už bolo vysvetlené, základné nariadenie.
45.
Všeobecný súd sa preto nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel v bodoch 126 až 128 napadnutého rozsudku k názoru, že článok 13 a článok 14 ods. 1 základného nariadenia predstavujú primeraný právny základ napadnutého nariadenia.
46.
V tomto smere by som ešte dodal, že Všeobecný súd v bode 136 napadnutého rozsudku tiež správne odkazoval nielen na článok 13 základného nariadenia, ale aj na článok 207 ZFEÚ ako na ustanovenia, ktorými sa Komisii udeľuje právomoc prijímať nariadenia zamerané proti obchádzaniu. V skutočnosti je článok 207 ods. 2 ZFEÚ ustanovením primárneho práva, ktorý dáva Parlamentu a Rade právomoc prijať „opatrenia vymedzujúce rámec pre uskutočňovanie spoločnej obchodnej politiky“. Základné nariadenie, ktoré zase Komisii poskytuje právomoc prijímať určité opatrenia proti obchádzaniu, je nepochybne jedným z opatrení vymedzujúcich rámec pre uskutočňovanie spoločnej obchodnej politiky, na ktoré sa odkazuje v článku 207 ZFEÚ.
47.
Tvrdenie odvolateliek, že Všeobecný súd svojím odkazom na článok 207 ZFEÚ pochybil, a tak nevytkol porušenie zásady prenesenia právomocí, ktorá je stanovená v článku 5 ods. 1 a 2 ZFEÚ, (
20
) je tak neodôvodnené.
48.
Vyššie uvedené úvahy ma priviedli k druhému bodu, na ktorý chcem poukázať, pokiaľ ide o predpoklady, na ktorých odvolateľky zakladajú svoju argumentáciu.
2. Platnosť pôvodného nariadenia
49.
Druhým predpokladom, na ktorom odvolateľky zakladajú svoju argumentáciu, je, že pôvodné nariadenie bolo nezákonné.
50.
Aj tento argument je podľa môjho názoru nesprávny.
51.
Ako vysvetlím v nasledujúcich oddieloch, ani zo skutočnosti, že pôvodné nariadenie bolo normotvorcom Únie zrušené, ani z jeho možného nesúladu s dohodami WTO nevyplýva, že je nezákonné.
52.
Pôvodné nariadenie zrušila Komisia v súlade s článkom 1 ods. 1 písm. a) nariadenia (EÚ) 2015/476 (
21
). Podľa tohto ustanovenia vždy, keď OUS prijíma správu týkajúcu sa opatrenia Únie prijatého okrem iného podľa základného nariadenia, „Komisia môže… prijať jedno alebo viac nasledujúcich opatrení, ktoré považuje za vhodné: a) zrušiť alebo zmeniť sporné opatrenie alebo b) prijať akékoľvek iné osobitné vykonávacie opatrenie, ktoré sa považuje za daných okolností za vhodné, a to s cieľom dosiahnuť súlad Únie s odporúčaniami a rozhodnutiami uvedenými v správe“.
53.
Zo znenia článku 1 ods. 1 písm. a) nariadenia 2015/476 jasne vyplýva, že nepriaznivé zistenia OUS týkajúce sa možného nesúladu opatrenia Únie s dohodami WTO nevedú ipso facto k neplatnosti daného aktu Únie. Vyvodiť z takýchto zistení nevyhnutné dôsledky, pokiaľ ide o to, čo sa musí urobiť, aby sa opäť dosiahol súlad, náleží inštitúciám Únie, ktoré v tomto smere majú určitý manévrovací priestor. V článku 1 ods. 1 písm. a) nariadenia 2015/476 sa v skutočnosti uvádza, že Komisia „môže“ prijať jedno alebo viac opatrení podľa toho, „ktoré považuje za vhodné“.
54.
Vyššie uvedené je v súlade s ustanoveniami dohôd WTO. Podľa článku 19 Dohovoru o pravidlách a postupoch pri urovnávaní sporov (ďalej len „DSU“) „v prípade, ak porota alebo Odvolací orgán dospeje k záveru, že opatrenie je nezlučiteľné [s dohodami WTO], odporučí dotknutému členovi, aby uviedol opatrenie do súladu s touto dohodou“. Uvedené orgány môžu len „navrhnúť spôsoby, prostredníctvom ktorých by príslušný člen mohol odporúčania uskutočniť“. Panuje zhoda, že „členovia WTO majú diskrečnú právomoc rozhodnúť o tom, ako s povinnosťami WTO zosúladiť opatrenie, o ktorom sa zistilo, že nie je s nimi v súlade“ (
22
). V tomto smere sa členom WTO väčšinou podľa článku 21 ods. 3 DSU poskytne „primeraná lehota“ na obnovenie súladu.
55.
V tomto smere musím povedať, že som trochu zaskočený vyhláseniami odvolateliek – a to v prvostupňovom konaní (
23
) aj v rámci konania vo veci samej (
24
)–, podľa ktorých netvrdia, že údajné porušenie pravidiel WTO pôvodným nariadením zneplatňuje napadnuté nariadenie. Faktom je, že jedným z kľúčových argumentov odvolateliek v podstate je, že Komisia zrušila pôvodné nariadenie preto, že toto nariadenie bolo nezákonné z dôvodu svojho nesúladu s dohodami WTO a že táto nezákonnosť má následne vplyv na platnosť napadnutého nariadenia.
56.
Odvolateľky na pojednávaní ako odpoveď na toto zjavné protirečenie uviedli, že sa neodvolávajú na pravidlá WTO s cieľom zneplatniť pôvodné nariadenie, ale len preto, aby preukázali jeho nezákonnosť. Myslím si, že argumentácia odvolateliek v tomto smere hraničí so sofizmom: nezákonnosť je podľa mňa nesúlad opatrenia s nadradenými právnymi normami, kým neplatnosť je zjavný dôsledok, ktorý pre dané opatrenie vyplýva z nezákonnosti. Tieto pojmy sú, ako sa hovorí, „dve strany jednej mince“.
57.
V každom prípade musím uviesť, že som v napadnutom rozsudku nezistil žiadne nesprávne právne posúdenie, pokiaľ ide o zistenia Všeobecného súdu, že so zreteľom na skutkové okolnosti veci nemožno zákonnosť pôvodného nariadenia ani napadnutého nariadenia posudzovať vzhľadom na predmetné pravidlá a rozhodnutia WTO. Konkrétne v bodoch 144 až 150 tohto rozsudku sa správne uvažuje o zásadách, ktoré vyplývajú z ustálenej judikatúry súdov Únie týkajúcej sa tejto otázky, a takisto sa tu správne uplatňujú. Súdny dvor už skutočne potvrdil, najnovšie vo veci Donex, že platnosť pôvodného nariadenia nemožno posudzovať s odkazom na správy OUS z rokov 2011 a 2016, ktoré sú uvedené v bode 15 vyššie (
25
).
58.
So zreteľom na uvedené teraz prejdem k tvrdeniu odvolateliek, že zrušenie pôvodného nariadenia Komisiou, ktoré bolo motivované požiadavkou zabezpečiť súlad s medzinárodnou dohodou, robí pôvodné nariadenie nezákonným.
59.
Tento argument nie je správny. Jednoduché zrušenie aktu Únie – bez ohľadu na motívy, ktoré viedli k tomuto zrušeniu – nemôže viesť k záveru, že je takýto akt nezákonný. Zrušené nariadenie už nie je účinné, a tak sa ním situácie, ktoré nastanú v budúcnosti, už nemôžu riadiť. Naopak schopnosť riadiť situácie, ktoré sa stali v minulosti v čase, keď bolo nariadenie účinné, nie je vo všeobecnosti jeho zrušením spochybnená.
60.
Treba mať na pamäti, že v právnom poriadku Únie náleží rozhodnutie o tom, či je akt Únie zákonný, len Súdnemu dvoru Európskej únie, a to na základe výlučnej právomoci, ktorá mu bola zverená Zmluvami. (
26
)
61.
Prirodzene, keby neplatnosť pôvodného nariadenia z dôvodu jeho účinkov ex tunc vyhlásil Súdny dvor, malo by to vplyv na platnosť napadnutého nariadenia. (
27
) Ako však zdôrazňuje Komisia, súdy Únie toto nariadenie nevyhlásili za nezákonné ani vtedy, keď na nich bola napadnutá jeho platnosť na základe článku 263 ZFEÚ, (
28
) ani keď bolo spochybnené v rámci návrhov na začatie prejudiciálneho konania. (
29
)
62.
V tomto smere chcem dodať, že práve z tohto dôvodu je situácia odvolateliek zásadne odlišná od situácie, o ktorú išlo vo veci Vitol (
30
), nedávnom rozsudku Súdneho dvora, na ktorý sa odvolateľky veľmi často na pojednávaní odvolávali. Podľa ich názoru tento rozsudok potvrdzuje, že sa môžu úspešne odvolávať na nezákonnosť aktu Únie (v tomto prípade pôvodného nariadenia) s cieľom napadnúť platnosť iného súvisiaceho aktu Únie (v tomto prípade napadnutého nariadenia).
63.
Nechápem však, ako by mohli byť zistenia Súdneho dvora vo veci Vitol relevantné pre prejednávanú vec. V uvedenej veci sa vnútroštátny súd Súdneho dvor prostredníctvom prejudiciálneho konania pýtal na platnosť nariadenia, ktorým sa ukladá antidumpingové clo, ktoré už Všeobecný súd vyhlásil za neplatné v rozsudku vynesenom podľa článku 263 ZFEÚ, ktorý sa medzitým stal res iudicata. Hoci účastníci konania, ktorí podali žalobu na vnútroštátny súd, neboli osobami, ktoré sa úspešne usilovali o zrušenie na Všeobecnom súde, Súdny dvor zistil, že všetky náležité závery sa mali vyvodiť zo zistení Všeobecného súdu týkajúcich sa skutočnosti, že spochybneným nariadením sa porušilo určité ustanovenie základného nariadenia. Keďže dané porušenie malo vplyv aj na právne postavenie účastníkov konania, ktorí podali podnet na vnútroštátnom súde, Súdny dvor nemal žiadny problém rozhodnúť o tom, že spochybnené nariadenie má byť neplatné. (
31
)
64.
V prejednávanej veci však neexistuje žiadne predchádzajúce zistenie súdov Únie týkajúce sa údajnej neplatnosti pôvodného nariadenia. V skutočnosti je opak pravdou, ako som vysvetlil v bode 61 vyššie.
65.
Ešte by som dodal, že odvolateľky ani nevyužili ustanovenia článku 277 ZFEÚ s cieľom odvolávať sa na neuplatniteľnosť pôvodného nariadenia z dôvodu jeho údajnej nezákonnosti. Na pojednávaní odvolateľky podľa všetkého naznačili, že sa implicitne odvolávali na žalobný dôvod nezákonnosti v prvostupňovom konaní a/alebo v konaní vo veci samej. Dve časti pripomienok, na ktoré odkazujú odvolateľky, však v tomto zmysle podľa mňa toto tvrdenie nepodporujú.
66.
Z týchto dôvodov Všeobecný súd v bode 138 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že zrušenie pôvodného nariadenia nemá vplyv na platnosť tohto nariadenia.
3. Zrušenie pôvodného nariadenia s účinkami ex nunc
67.
Je zrejmé, že ak by sa normotvorca Únie rozhodol zrušiť pôvodné nariadenie s účinkami ex tunc – to znamená spätne zrušiť jeho účinky –, rozšírenie ciel, ktoré sa ukladá napadnutým nariadením, by už nebolo viac možné.
68.
Normotvorca Únie to však pri rozhodnutí o zrušení pôvodného nariadenia neurobil. Zo samotného znenia nariadenia o zrušení ciel vyplýva, že pôvodné nariadenie bolo zrušené s účinkom ex nunc. V článku 2 nariadenia o zrušení ciel sa stanovuje, že „zrušenie [daných] antidumpingových ciel… nadobudne účinnosť odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia… a neposkytuje základ pre vrátenie ciel vybratých pred týmto dátumom“. Toto ustanovenie odráža aj odôvodnenie 14 daného nariadenia, v ktorom sa uvádza: „Zrušenie sporných opatrení by malo nadobudnúť účinnosť odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, a preto neposkytuje žiaden základ pre vrátenie ciel vybratých pred týmto dátumom.“
69.
Voľba normotvorcu Únie je v tomto smere v súlade so zásadami uzákonenými v nariadení 2015/476. V článku 3 uvedeného nariadenia sa uvádza, že „akékoľvek opatrenia prijaté podľa tohto nariadenia nadobúdajú účinnosť dňom nadobudnutia ich platnosti a nestanovujú základ pre vrátenie cla vybraného k tomuto dátumu, ak nie je stanovené inak“. V odôvodnení 7 tohto nariadenia sa opakujú ustanovenia článku 3 a vysvetľujú sa ich dôvody. Toto odôvodnenie znie takto: „… odporúčania v správe prijatej OUS majú len účinok do budúcnosti. V dôsledku toho je vhodné upresniť, ktoré opatrenia prijaté na základe tohto nariadenia nadobudnú účinnosť odo dňa nadobudnutia ich účinnosti, ak nie je stanovené inak a nestanoví sa tým základ pre úhradu ciel zavedených k tomuto dátumu“.
70.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že na žiadnu situáciu, ktorá sa ratione temporis riadila ustanoveniami pôvodného nariadenia, nemalo zrušenie vplyv. V dôsledku toho, pokiaľ normotvorca Únie potvrdil správne chápanie antidumpingového cla vybratého v období od dátumu nadobudnutia účinnosti pôvodného nariadenia do dátumu zrušenia tohto nariadenia, nie je dôvod domnievať sa, že rozšírenie tohto cla na dovoz, ktorý predstavoval pokus obísť obchodné opatrenia Únie, je neplatné.
71.
Ako sa správne uvádza v bode 129 napadnutého rozsudku, aby takéto rozšírenie bolo za okolností, o aké ide v prejednávanej veci, zákonné, je potrebné, aby i) sa rozšírenie týkalo výlučne obdobia pred koncom účinnosti daných opatrení a aby ii) bola nariadená registrácia dotknutého dovozu v súlade s článkom 13 ods. 3 a článkom 14 ods. 5 základného nariadenia. Je neodškriepiteľné, že tieto podmienky sú v prejednávanej veci splnené. (
32
)
72.
So zreteľom na už uvedené sa Všeobecný súd podľa môjho názoru správne odvolával na rozsudok Súdneho dvora vo veci APEX, keď zamietol argumentáciu odvolateliek v tomto smere.
4. Odvolávanie sa na rozsudok APEX Všeobecným súdom
73.
V rozsudku APEX – na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania týkajúceho sa platnosti iného nariadenia rozširujúceho antidumpingové clo z dôvodu obchádzania – jeden z účastníkov konania, ktorý predložil pripomienky, tvrdil, že napadnuté nariadenie sa musí považovať za neplatné, pretože bolo prijaté v čase, keď sa už skončila účinnosť nariadenia, ktorým sa pôvodne ukladalo takéto clo.
74.
Súdny dvor toto tvrdenie zamietol, pričom rozhodol, že článok 13 základného nariadenia umožňuje rozhodnúť o rozšírení antidumpingových opatrení proti obchádzaniu aj v prípade skončenia účinnosti pôvodného nariadenia, ktorým bolo clo uložené. Takýto výklad, ako uviedol Súdny dvor, nebol vylúčený znením ustanovenia a, čo je dôležitejšie, podporovalo ho jeho kontextové a účelové čítanie. V tomto kontexte Súdny dvor tiež zamietol argument, podľa ktorého subsidiárna povaha opatrenia rozširujúceho clo za obchádzanie – teda prvok, ktorý Súdny dvor zdôraznil v predchádzajúcom rozsudku (
33
) – by bola v rozpore s uvedeným výkladom. Súdny dvor rozhodol, že „hoci z tohto konštatovania vyplýva, že rozšírené opatrenia nemôžu prežiť uplynutie platnosti opatrení, ktoré rozširujú, zo spojenia, ktoré spája jedny a druhé, nemožno vyvodiť, že rozhodnutie zaviesť rozšírené opatrenia sa musí prijať pred uplynutím platnosti rozširovaných opatrení“ (
34
).
75.
Odvolateľky však nesúhlasia s relevantnosťou rozsudku APEX pre prejednávanú vec, a to z dôvodu, že v tomto rozsudku nešlo o platnosť pôvodného nariadenia. Ako som však už vysvetlil vyššie, ani v prejednávanej veci neexistuje náznak, že by pôvodné nariadenie bolo nezákonné.
76.
Iba skutočnosť, že sa Komisia rozhodla v rámci politickej diskrečnej právomoci, ktorú v tejto oblasti má, zrušiť uvedené nariadenie pred jeho pôvodne zamýšľaným skončením účinnosti, (
35
) nie je podstatná. Zistenia Súdneho dvora v rozsudku APEX sú pre prejednávanú vec stále veľmi relevantné.
77.
Na pojednávaní však odvolateľky tvrdili, že ak by aj Súdny dvor považoval pôvodné nariadenie za platné, tieto dve veci by stále boli odlišné vzhľadom na to, že čas, ktorý uplynul medzi skončením účinnosti pôvodného nariadenia a uložením (alebo opätovným uložením) cla proti obchádzaniu, by bol významnejší v prejednávanej veci než ako v rozsudku APEX. Musím povedať, že bez ďalšieho vysvetlenia tohto tvrdenia nerozumiem tomu, prečo by mal tento skutkový prvok (kratšie alebo dlhšie trvanie uvedenej doby) spochybniť právne posúdenie vykonané už vyššie.
78.
Koniec koncov by bolo zvláštne dospieť k záveru, že v danom období (ktoré zodpovedá skutočnému trvaniu pôvodného nariadenia) by inštitúcie Únie mohli oprávnene uložiť antidumpingové clo na dovoz z jednej tretej krajiny, ale už nie na dovoz, ktorý bol presmerovaný cez inú tretiu krajinu s cieľom pokúsiť sa obísť obchodné opatrenie Únie. Takéto zistenie by de facto nabádalo obchodníkov k tomu, aby sa v budúcnosti pokúsili obchádzať obchodné opatrenia Únie, keďže penalizuje poctivých dovozcov, a uprednostňuje tých nepoctivých. (
36
) Bolo by to v rozpore so samotným účelom článku 13 základného nariadenia.
79.
Nenachádzam tak žiadne nesprávne právne posúdenie v bodoch 129 až 134 napadnutého rozsudku, v ktorých Všeobecný súd na podporu svojich zistení odkazoval na rozsudok APEX.
80.
Nakoniec si nemyslím, že je potrebné osobitne sa venovať porušeniu zásady dobrej správy vecí verejných, ako tvrdia odvolateľky. V tomto smere nepredložili žiadny konkrétny a samostatný argument.
81.
Súhrnne možno povedať, že odvolateľky svojím šiestym odvolacím dôvodom položili otázku, či zrušenie nariadenia, ktorým sa ukladá antidumpingové clo na dovoz s pôvodom v treťom štáte, na základe možného nesúladu s pravidlami WTO, bráni Komisii, aby rozšírila toto clo na dovoz z iného tretieho štátu z dôvodu obchádzania, a to aj v prípade, keď sa rozšírenie vzťahuje na obdobie pred zrušením nariadenia a dovoz bol zaregistrovaný v súlade s príslušnými antidumpingovými pravidlami.
82.
V týchto návrhoch som sa snažil vysvetliť, prečo – na rozdiel od odvolateliek – zastávam názor, že odpoveď na túto otázku musí byť záporná.
VI. Návrh
83.
Na základe vyššie uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor zamietol šiesty odvolací dôvod spoločností Eurobolt BV, Fabory Nederland BV a ASF Fischer BV.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Rozsudok z 18. mája 2022, Eurobolt a i./Komisia (T‑479/20, EU:T:2022:304) (ďalej len „napadnutý rozsudok“).
(
3
)	Ú. v. EÚ L 141, 2020, s. 1 (ďalej len „napadnuté nariadenie“).
(
4
)	Nariadenie Rady z 26. januára 2009, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo ocele s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ L 29, 2009, s. 1) (ďalej len „pôvodné nariadenie“).
(
5
)	Ú. v. EÚ L 176, 2016, s. 21.
(
6
)	Nariadenie z 30. novembra 2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (Ú. v. EÚ L 343, 2009, s. 51).
(
7
)	Nariadenie z 22. decembra 1995 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (Ú. v. ES L 56, 1996, s. 1; Mim. vyd. 11/010, s. 45).
(
8
)	Keďže právne ustanovenia, ktoré sú relevantné pre toto konanie, majú veľmi podobné znenie, budem v týchto návrhoch odkazovať na ustanovenia nariadenia 2016/1036, ako urobili obe strany konania vo svojich pripomienkach.
(
9
)	Ú. v. EÚ L 52, 2016, s. 24.
(
10
)	Ú. v. EÚ L 282, 2010, s. 29.
(
11
)	Ú. v. EÚ L 194, 2011, s. 6.
(
12
)	Podrobnejšie informácie pozri v bodoch 7 až 11 napadnutého rozsudku.
(
13
)	Nariadenie Rady z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (Ú. v. ES L 302, 1992, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307), v znení zmien.
(
14
)	(C‑644/17, EU:C:2019:555).
(
15
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 26. augusta 2019, ktorým sa v nadväznosti na rozsudok z 3. júla 2019 vo veci C‑644/17, Eurobolt, opätovne začína prešetrovanie, pokiaľ ide o vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) č. 723/2011 (Ú. v. EÚ L 223, 2019, s. 1).
(
16
)	Rozsudok zo 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828) (ďalej len „rozsudok APEX“).
(
17
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. októbra 2009, Komisia/Rada (C‑370/07, EU:C:2009:590, bod 52).
(
18
)	V článku 13 ods. 3 treťom pododseku základného nariadenia sa odkazuje na postup výboru stanovený v článku 15 ods. 3 tohto nariadenia. Toto druhé ustanovenie zase spätne odkazuje na „postup preskúmania“ stanovený v článku 5 nariadenia (EÚ) č. 182/2011 Európskeho parlamentu a Rady zo 16. februára 2011, ktorým sa ustanovujú pravidlá a všeobecné zásady mechanizmu, na základe ktorého členské štáty kontrolujú realizáciu vykonávacích právomocí Komisie (Ú. v. EÚ L 55, 2011, s. 13).
(
19
)	Pozri body 5 a 41 vyššie.
(
20
)	Stručne vysvetlené, podľa tejto zásady môže Únia konať len v rámci právomocí, ktoré na ňu členské štáty preniesli v Zmluvách. Právomoci, ktoré na Úniu neboli v Zmluvách prenesené, zostávajú právomocami členských štátov.
(
21
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 11. marca 2015 o opatreniach, ktoré môže prijať Únia na základe správy prijatej orgánom na urovnávanie sporov WTO, ktorá sa týka antidumpingových a vyrovnávacích opatrení (Ú. v. EÚ L 83, 2015, s. 6).
(
22
)	Pozri napríklad správu poroty z 31. júla 2002, United States – Countervailing Measures Concerning Certain Products From the European Communities (WT/DS212/R), bod 6.43, a správu poroty z 22. decembra 1999, United States – Sections 301–310 of the Trade Act of 1974 (WT/DS152/R), bod 7.102.
(
23
)	Pozri body 139 až 144 napadnutého rozsudku.
(
24
)	Pozri bod 34 vyššie.
(
25
)	Rozsudok z 9. júla 2020, Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:539, bod 48).
(
26
)	Pozri v tomto zmysle okrem iného rozsudky z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, bod 44), a z 22. októbra 1987, Foto‑Frost (314/85, EU:C:1987:452, bod 17).
(
27
)	Pozri napríklad rozsudok z 15. marca 2018, Deichmann (C‑256/16, EU:C:2018:187, bod 62 a citovaná judikatúra).
(
28
)	Pozri okrem iného rozsudky z 11. septembra 2014, Gem‑Year a Jinn‑Well Auto‑Parts (Zhejiang)/Rada (C‑602/12 P, EU:C:2014:2203), a z 27. februára 2014, Ningbo Yonghong Fasteners/Rada (C‑601/12, EU:C:2014:115).
(
29
)	Pozri okrem iného rozsudky z 9. júla 2020, Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:539); z 15. novembra 2018, Baby Dan (C‑592/17, EU:C:2018:913), a z 18. októbra 2018, Rotho Blaas (C‑207/17, EU:C:2018:840).
(
30
)	Rozsudok z 22. júna 2023 (C‑268/22, EU:C:2023:508).
(
31
)	Tamtiež, body 60 až 78.
(
32
)	Pozri aj body 133 a 134 napadnutého rozsudku.
(
33
)	Rozsudok zo 6. júna 2013, Paltrade, C‑667/11 (EU:C:2013:368, bod 28).
(
34
)	Rozsudok APEX, body 39 až 55.
(
35
)	V tomto zmysle pozri ustanovenia článku 11 základného nariadenia s názvom „Dĺžka trvania, revízne prešetrovania a vrátenia“.
(
36
)	Pozri podobne návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veci APEX (C‑371/14, EU:C:2015:507, bod 39).