62023CJ0525
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 13. novembra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Prisťahovalecká politika – Smernica (EÚ) 2016/801 – Podmienky vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely dobrovoľníckej služby – Zamietnutie obnovenia povolenia na pobyt – Článok 7 ods. 1 písm. e) – Dostatočné zdroje – Dodatočné podmienky vyplývajúce z judikatúry vnútroštátneho najvyššieho súdu – Dôkaz – Zásada prednosti práva Únie“
Vo veci C‑525/23[Oti] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Fővárosi Törvényszék (Súd hlavného mesta Budapešť, Maďarsko) z 26. júna 2023 a doručený Súdnemu dvoru 14. augusta 2023, ktorý súvisí s konaním:
OS
proti
Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún, sudcovia J. Passer, E. Regan (spravodajca), D. Gratsias a B. Smulders,
generálny advokát: N. Emiliou,
tajomník: I. Illéssy, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 20. novembra 2024,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
maďarská vláda, v zastúpení: Z. Biró‑Tóth a M. Z. Fehér, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: J. Hottiaux a C. Kovács, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 3. apríla 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 7 ods. 1 písm. e) smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/801 z 11. mája 2016 o podmienkach vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely výskumu, štúdia, odborného vzdelávania, dobrovoľníckej služby, výmenných programov žiakov alebo vzdelávacích projektov a činnosti aupair (Ú. v. EÚ L 132, 2016, s. 21), zásady prednosti práva Únie, článku 79 ZFEÚ, ako aj článkov 45 a 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi OS a Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság (Národné generálne riaditeľstvo cudzineckej polície, Maďarsko, ďalej len „národné riaditeľstvo“) vo veci zamietnutia jeho žiadosti o obnovenie povolenia na pobyt v Maďarsku na účely výkonu dobrovoľníckej služby.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2003/109/ES
3
Článok 5 smernice Rady 2003/109/ES z 25. novembra 2003 o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré sú osobami s dlhodobým pobytom (Ú. v. EÚ L 16, 2004, s. 44; Mim. vyd. 19/006, s. 272), nazvaný „Podmienky na získanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom“, v odseku 1 stanovuje:
„Členské štáty si vyžiadajú od štátnych príslušníkov tretích krajín dôkazy o tom, že oni sami a na nich závislí rodinní príslušníci majú:
a)
stabilné a pravidelné zdroje, ktoré sú postačujúce pre nich a ich rodinných príslušníkov, bez zaťaženia systému sociálnej pomoci dotknutého členského štátu. Členské štáty vyhodnotia tieto zdroje s odvolaním sa [vzhľadom – neoficiálny preklad] na ich povahu a pravidelnosť a môžu vziať do úvahy výšku minimálneho platu a dôchodku pred podaním žiadosti o priznanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom;
…“
Smernica 2004/38/ES
4
Článok 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Ú. v. EÚ L 158, 2004, s. 77; Mim. vyd. 05/005, s. 46), nazvaný „Právo pobytu na viac ako tri mesiace“, v odseku 1 stanovuje:
„Všetci občania Únie majú právo pobytu na území iného členského štátu počas obdobia dlhšieho ako tri mesiace, ak:
…
b)
majú dostatočné zdroje pre samých seba a svojich rodinných príslušníkov, aby sa nestali záťažou pre systém sociálnej pomoci hostiteľského členského štátu počas obdobia ich pobytu, a ak majú komplexné krytie zdravotného poistenia v hostiteľskom členskom štáte…
…“
Smernica 2016/801
5
Podľa odôvodnení 2, 3, 20, 21, 41, 42, 54 a 61 smernice 2016/801:
„(2)
Táto smernica by mala reagovať na potreby zistené v správach o vykonávaní [smernice Rady 2004/114/ES z 13. decembra 2004 o podmienkach prijatia štátnych príslušníkov tretích krajín na účely štúdia, výmen žiakov, neplateného odborného vzdelávania alebo dobrovoľnej služby (Ú. v. EÚ L 375, 2004, s. 12) a smernice Rady 2005/71/ES z 12. októbra 2005 o osobitnom postupe prijímania štátnych príslušníkov tretích krajín na účely vedeckého výskumu (Ú. v. EÚ L 289, 2005, s. 15)] v záujme nápravy zistených nedostatkov, zabezpečenia zvýšenej transparentnosti a právnej istoty a poskytnutia jednotného právneho rámca pre rôzne kategórie štátnych príslušníkov tretích krajín prichádzajúcich do [Európskej ú]nie. Existujúce ustanovenia pre uvedené kategórie by sa preto mali zjednodušiť a zahrnúť do jedného nástroja. Napriek rozdielom medzi kategóriami, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, tieto kategórie majú aj niektoré spoločné vlastnosti, čo umožňuje, aby sa ich situácia upravila prostredníctvom spoločného právneho rámca na úrovni Únie.
(3)
Táto smernica by mala prispieť k cieľu Štokholmského programu týkajúcemu sa aproximácie vnútroštátnych právnych predpisov vzhľadom na podmienky vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín. Prisťahovalectvo z krajín mimo Únie je zdrojom vysokokvalifikovaných osôb, a najmä študentov a výskumných pracovníkov, o ktorých je čoraz väčší záujem. Zohrávajú významnú úlohu pri vytváraní kľúčového aktíva Únie, ľudského kapitálu a pri zabezpečení inteligentného, udržateľného a inkluzívneho rastu, čím prispievajú k dosahovaniu cieľov stratégie Európa 2020.
…
(20)
Touto smernicou by sa mali podporiť ciele Európskej dobrovoľníckej služby rozvíjať solidaritu, vzájomné porozumenie a toleranciu medzi mladými ľuďmi a spoločnosťami, v ktorých žijú, a zároveň prispieť k posilňovaniu sociálnej súdržnosti a podporiť aktívne občianstvo mladých ľudí. S cieľom zabezpečiť prístup k Európskej dobrovoľníckej službe v celej Únii by členské štáty mali uplatňovať ustanovenia tejto smernice na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí žiadajú o prijatie na účely Európskej dobrovoľníckej služby.
(21)
Členské štáty by mali mať možnosť uplatňovať ustanovenia tejto smernice na žiakov, dobrovoľníkov, okrem dobrovoľníkov pôsobiacich v rámci Európskej dobrovoľníckej služby, a na aupairov, aby sa im uľahčil vstup a pobyt a zabezpečili ich práva.
…
(41)
V prípade pochybností o vierohodnosti žiadosti o prijatie by členské štáty mali mať možnosť vykonať príslušné kontroly alebo požadovať dôkazy, na základe ktorých v jednotlivých prípadoch vyhodnotia žiadateľov plánovaný výskum, štúdium, odbornú prípravu, dobrovoľnícku službu, výmenný program žiakov alebo vzdelávací projekt či činnosť aupairov, s cieľom bojovať proti zneužívaniu a nesprávnemu využívaniu postupu stanoveného touto smernicou.
(42)
Ak sú poskytnuté informácie neúplné, členské štáty by mali v primeranej lehote informovať žiadateľa o ďalších požadovaných informáciách a stanoviť primeranú lehotu na ich poskytnutie. Ak sa dodatočné informácie neposkytnú v uvedenej lehote, žiadosť by sa mohla zamietnuť.
…
(54)
V súlade s článkom 79 ZFEÚ by sa malo zabezpečiť spravodlivé zaobchádzanie so štátnymi príslušníkmi tretích krajín, na ktorých sa vzťahuje táto smernica. S výskumnými pracovníkmi by sa malo zaobchádzať rovnako ako so štátnymi príslušníkmi dotknutého členského štátu, pokiaľ ide o článok 12 ods. 1 a 4 [smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/98/EÚ z 13. decembra 2011 o jednotnom postupe vybavovania žiadostí o jednotné povolenie na pobyt a zamestnanie na území členského štátu pre štátnych príslušníkov tretích krajín a o spoločnom súbore práv pracovníkov z tretích krajín s oprávneným pobytom v členskom štáte (Ú. v. EÚ L 343, 2011, s. 1)], s výhradou možnosti tohto členského štátu obmedziť rovnaké zaobchádzanie v osobitných prípadoch stanovených v tejto smernici. …
…
(61)
Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznané [Chartou] v súlade s článkom 6 [ZEÚ].“
6
Článok 1 tejto smernice s názvom „Predmet úpravy“ znie takto:
„Touto smernicou sa ustanovujú:
a)
podmienky vstupu a pobytu na obdobie dlhšie ako 90 dní na území členských štátov a práva štátnych príslušníkov tretích krajín, prípadne ich rodinných príslušníkov na účel výskumu, štúdia, odbornej prípravy alebo dobrovoľníckej služby v Európskej dobrovoľníckej službe, a ak tak rozhodnú členské štáty, výmenných programov žiakov alebo vzdelávacích projektov, inej dobrovoľníckej služby ako Európskej dobrovoľníckej služby alebo činnosti aupair;
…“
7
Článok 2 uvedenej smernice, nazvaný „Rozsah pôsobnosti“, v odseku 1 stanovuje:
„Táto smernica sa vzťahuje na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí žiadajú o prijatie na územie členského štátu na účely výskumu, štúdia, odbornej prípravy alebo dobrovoľníckej služby v Európskej dobrovoľníckej službe. Členské štáty sa môžu tiež rozhodnúť, že budú ustanovenia tejto smernice uplatňovať aj na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí žiadajú o prijatie na účely výmenného programu žiakov, vzdelávacieho projektu, inej dobrovoľníckej služby ako Európskej dobrovoľníckej služby alebo činnosti aupair.“
8
Článok 4 tej istej smernice s názvom „Výhodnejšie ustanovenia“ v odseku 1 stanovuje:
„Táto smernica sa nedotýka výhodnejších ustanovení:
a)
dvojstranných alebo viacstranných dohôd uzavretých medzi Úniou alebo Úniou a jej členskými štátmi a jednou alebo viacerými tretími krajinami alebo
b)
dvojstranných alebo viacstranných dohôd medzi jedným alebo viacerými členskými štátmi a jednou alebo viacerými tretími krajinami.“
9
Podľa článku 5 ods. 1 a 3 smernice 2016/801:
„1.   Štátny príslušník tretej krajiny je podľa tejto smernice prijatý iba vtedy, ak sa na základe preskúmania listinných dôkazov preukáže, že príslušník tretej krajiny spĺňa:
a)
všeobecné podmienky stanovené v článku 7 a
b)
podľa príslušných osobitných podmienok v článkoch 8, 11, 12, 13, 14 alebo 16.
…
3.   Ak sú splnené všetky všeobecné podmienky a príslušné osobitné podmienky, štátny príslušník tretej krajiny je oprávnený získať povolenie.
Ak členský štát udelí povolenia na pobyt iba na svojom území a ak sú splnené všetky podmienky týkajúce sa prijatia stanovené v tejto smernici, dotknutý členský štát musí udeliť štátnemu príslušníkovi tretej krajiny potrebné vízum.“
10
Článok 7 tejto smernice s názvom „Všeobecné podmienky“ v odseku 1 stanovuje:
„Pokiaľ ide o prijatie štátneho príslušníka tretej krajiny podľa tejto smernice, žiadateľ:
…
c)
predloží dôkaz o tom, že má alebo ak sa tak ustanovuje vo vnútroštátnom práve, že požiadal o zdravotné poistenie pokrývajúce všetky riziká, proti ktorým sú zvyčajne poistení štátni príslušníci dotknutého členského štátu; poistenie musí byť platné počas obdobia plánovaného pobytu;
…
e)
na požiadanie dotknutého členského štátu predloží dôkaz, že štátny príslušník tretej krajiny počas plánovaného pobytu bude mať dostatočné zdroje na pokrytie nákladov na živobytie bez toho, aby musel využívať systém sociálneho zabezpečenia [sociálnej pomoci – neoficiálny preklad] členského štátu, ako aj na cestu späť. Posúdenie dostatočných zdrojov musí byť založené na individuálnom preskúmaní prípadu a zohľadňujú sa pri ňom zdroje, ktoré vyplývajú okrem iného z grantu alebo štipendia, platnej pracovnej zmluvy alebo záväznej pracovnej ponuky alebo finančného záväzku organizácie zameranej na výmenné programy žiakov, subjektu venujúceho sa hosťovaniu stážistov, organizácie zaoberajúcej sa programom dobrovoľníckej služby, hostiteľskej rodiny alebo organizácie sprostredkujúcej aupairov.“
11
Článok 14 uvedenej smernice, nazvaný „Osobitné podmienky pre dobrovoľníkov“, v odseku 1 písm. a) stanovuje:
„Okrem všeobecných podmienok stanovených v článku 7, pokiaľ ide o prijatie štátneho príslušníka tretej krajiny na účel dobrovoľníckej služby, žiadateľ:
a)
predloží dohodu s hostiteľským subjektom alebo ak sa tak ustanovuje vo vnútroštátnom práve, iným orgánom v dotknutom členskom zodpovedným za program dobrovoľníckej služby, na ktorom sa štátny príslušník tretej krajiny zúčastňuje. Dohoda obsahuje:
…
v)
dostupné zdroje na pokrytie nákladov štátneho príslušníka tretej krajiny na živobytie a na ubytovanie a minimálne finančné zabezpečenie slúžiace ako vreckové počas pobytu a
…“
12
Článok 34 tej istej smernice, nazvaný „Procesné záruky a transparentnosť“, v odseku 3 stanovuje:
„Ak sú informácie alebo dokumentácia poskytnuté na podporu žiadosti neúplné, príslušné orgány v primeranej lehote upovedomia žiadateľa o ďalších informáciách, ktoré sa vyžadujú, a určia primeranú lehotu na ich poskytnutie. Plynutie lehoty uvedenej v odsekoch 1 a 2 sa pozastaví dovtedy, kým príslušné orgány nedostanú požadované dodatočné informácie. Ak sa dodatočné informácie alebo doklady v stanovenej lehote neposkytnú, žiadosť môže byť zamietnutá.“
Maďarské právo
13
Podľa § 2 písm. d) a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (zákon č. II z roku 2007 o vstupe a pobyte štátnych príslušníkov tretích krajín, Magyar Közlöny 2007/1) v znení uplatniteľnom na konanie vo veci samej (ďalej len „zákon č. II z roku 2007“):
„Za rodinných príslušníkov sa považujú:
da)
manželský partner štátneho príslušníka tretej krajiny alebo maďarského štátneho príslušníka;
db)
maloleté dieťa (vrátane osvojeného dieťaťa alebo dieťaťa zvereného do opatery) štátneho príslušníka tretej krajiny a jeho manželského partnera;
dc)
maloleté dieťa (vrátane osvojeného dieťaťa alebo dieťaťa zvereného do opatery) štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý je v jeho starostlivosti a vo vzťahu ku ktorému vykonáva rodičovské práva a povinnosti;
dd)
maloleté dieťa (vrátane osvojeného dieťa alebo dieťaťa zvereného do opatery) manželského partnera štátneho príslušníka tretej krajiny alebo maďarského štátneho príslušníka, ktoré je v starostlivosti uvedeného manželského partnera a vo vzťahu ku ktorému vykonáva rodičovské práva a povinnosti;
de)
každá osoba, ktorá vykonáva rodičovské práva a povinnosti vo vzťahu k maloletému maďarskému štátnemu príslušníkovi, má ho v starostlivosti a je členom jeho domácnosti“.
14
Ustanovenie § 13 ods. 1 písm. f) zákona č. II z roku 2007 stanovuje:
„Štátny príslušník tretej krajiny môže vstúpiť na maďarské územie, pokiaľ ide o pobyt na obdobie dlhšie ako 90 dní počas 180 dní… ak má počas celého trvania svojho pobytu dostatočné zdroje na pokrytie svojich nákladov na živobytie a ubytovanie, ako aj nákladov na cestu späť.“
15
Ustanovenie § 87 ods. 1 tohto zákona znie:
„Ak si to vyžaduje objasnenie skutkového stavu, orgán cudzineckej polície môže dotknutú osobu vyzvať, aby urobila vyhlásenie. Vyhlásenie je možné urobiť ústne aj písomne. Ak je vyhlásenie urobené ústne, orgán cudzineckej polície, ktorému bola vec predložená, vyhotoví zápisnicu. …“
16
Ustanovenie § 29 ods. 5 a 6 a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény végrehajtásáról szóló 114/2007. (V. 24.) Korm. rendelet (dekrét vlády č. 114/2007, ktorým sa vykonáva zákon č. II z roku 2007 o vstupe a pobyte štátnych príslušníkov tretích krajín, Magyar Közlöny 2007/65, ďalej len „dekrét č. 114/2007“) stanovuje:
„5.   Štátny príslušník tretej krajiny má dostatočné zdroje na pobyt dlhší ako 90 dní, ak je schopný uhradiť sám, alebo mu rodinný príslušník zabezpečí, prostredníctvom legálne nadobudnutých príjmov alebo majetku, ktoré má k dispozícii, náklady na živobytie, ubytovanie, cestu späť a v prípade potreby zdravotnú starostlivosť.
6.   V rámci konania o udelení víza na pobyt dlhší ako 90 dní a povolenia na pobyt možno existenciu zdrojov na živobytie preukázať najmä týmito spôsobmi:
a)
maďarské platobné prostriedky alebo zahraničné platobné prostriedky, ktoré sú konvertibilné v úverovej inštitúcie v Maďarsku;
b)
dokladom (zmluva o platobnom účte, vkladná knižka atď.), ktorým sa štátnemu príslušníkovi tretej krajiny priznáva právo vyberať hotovosť u poskytovateľa platobných služieb v Maďarsku, spolu s potvrdením úverovej inštitúcie o dostupnom hotovostnom krytí;
c)
alternatívnymi hotovostnými platobnými prostriedkami (šek, kreditná karta atď.) akceptovanými pri obchodovaní v Maďarsku spolu s potvrdením úverovej inštitúcie o dostupnom hotovostnom krytí;
d)
platným pozývacím listom riadne schváleným správnym orgánom;
e)
dokladom preukazujúcim rezervovanie a zaplatenie ubytovania a stravy;
f)
verejnou alebo súkromnou listinou osvedčujúcou existenciu majetku, majetkových práv alebo hodnôt v Maďarsku, ktoré zaručujú živobytie;
g)
dokladom o príjmoch z legálnej zárobkovej činnosti, ktorú má žiadateľ v úmysle vykonávať alebo vykonáva na maďarskom území;
h)
dôkazom o pravidelnom príjme zo zahraničia;
i)
vyhlásením rodinného príslušníka, ktorý je na maďarskom území buď držiteľom víza alebo povolenia na pobyt, postavenia prisťahovalca alebo usadenej osoby, povolenia na pobyt alebo povolenia na trvalý pobyt podľa osobitného zákona, alebo ktorému je priznané postavenie utečenca, pričom toto vyhlásenie bolo prijaté pred notárom a potvrdzuje záväzok vyživovať žiadateľa ako závislú osobu a poskytnúť mu obživu, pričom k vyhláseniu musí byť priložený dokument preukazujúci spôsobilosť osoby splniť záväzok, ktorý sa zaviazala plniť, alebo
j)
akýmkoľvek iným hodnoverným dôkazom.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
17
OS, štátny príslušník tretej krajiny, bol držiteľom povolenia na pobyt v Maďarsku na účely štúdia, ktoré platilo do 30. júna 2020. Dňa 5. júna 2020 podal žiadosť o obnovenie svojho povolenia na pobyt (ďalej len „žiadosť o obnovenie“) na Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Budapesti és Pest megyei Regionális Igazgatóságá (Národné generálne riaditeľstvo cudzineckej polície, regionálne riaditeľstvo Budapešť a kraj Pest, Maďarsko, ďalej len „regionálne riaditeľstvo“), v ktorej ako účel svojho pobytu uviedol dobrovoľnícku službu, ktorú formálne pomenoval „na iný účel“. Okrem toho uviedol, že jeho strýko, britský štátny príslušník, mu zaručí potrebné zdroje počas jeho pobytu v Maďarsku.
18
Na preukázanie účelu svojho pobytu OS priložil k žiadosti o obnovenie zmluvu, ktorú 1. júna 2020 uzavrel so združením so sídlom v Maďarsku s názvom „Mahatma Gandhi Emberi Jogi Egyesület“, podľa ktorej bude od 15. júna 2020 vykonávať pre toto združenie dobrovoľnícku činnosť na dobu neurčitú. K žiadosti o obnovenie boli tiež priložené podrobné výpisy z bankového účtu za posledných šesť mesiacov uvádzajúce meno OS, vyhlásenie jeho strýka potvrdzujúce, že bude znášať náklady na jeho pobyt, ako aj dokumenty preukazujúce príjmy jeho strýka.
19
Regionálne riaditeľstvo zamietlo žiadosť o obnovenie a nariadilo vyhostenie OS do tretej krajiny, ktorej je štátnym príslušníkom, bez ohľadu na dokumenty predložené touto poslednou uvedenou osobou na podporu žiadosti o obnovenie z dôvodu, že jeho strýka, ktorý mu mal poskytnúť zdroje na živobytie v Maďarsku, nemožno považovať za „rodinného príslušníka“ v zmysle § 2 písm. d) zákona č. II z roku 2007 a § 29 ods. 5 dekrétu č. 114/2007.
20
OS podal proti tomuto zamietavému rozhodnutiu správny opravný prostriedok na národné riaditeľstvo. Tvrdil, že aj keď jeho strýko nemá postavenie „rodinného príslušníka“ v zmysle § 2 písm. d) zákona č. II z roku 2007, môže mu poskytnúť finančnú podporu potrebnú na jeho živobytie na maďarskom území na základe zmluvy o pôžičke uzavretej medzi nimi. V tejto súvislosti OS pripojil k svojej žalobe vyhlásenie, podľa ktorého mu jeho strýko zaručuje vyplácať mesačnú sumu 200000 maďarských forintov (HUF) (približne 520 eur) počas obdobia jedného roka, v priebehu ktorého bude vykonávať svoju dobrovoľnícku činnosť.
21
Vzhľadom na to, že národné riaditeľstvo potvrdilo rozhodnutie regionálneho riaditeľstva, OS podal žalobu na Fővárosi Törvényszék (Súd hlavného mesta Budapešť, Maďarsko). Na podporu tejto žaloby OS uviedol, že národné riaditeľstvo nemôže odmietnuť zohľadniť dôkazy, ktoré predložil, len z toho dôvodu, že jeho strýko nie je „rodinným príslušníkom“ v zmysle § 2 písm. d) zákona č. II z roku 2007, aby dospel k záveru, že úhrada jeho nákladov na živobytie a cestu späť nie je zaručená. OS pred týmto súdom vyhlásil, že jeho strýko mu poskytne finančnú podporu vo forme daru, a nie na základe vyživovacej povinnosti, takže zdroje potrebné na jeho živobytie bude mať sám OS. Na rozdiel od výkladu národného riaditeľstva totiž akýkoľvek legálne nadobudnutý príjem môže predstavovať zdroj na pokrytie nákladov na živobytie v Maďarsku.
22
Vnútroštátny súd žalobe OS vyhovel. Domnieval sa najmä, že § 29 ods. 5 a 6 dekrétu č. 114/2007 sa má vykladať v tom zmysle, že zdroje na živobytie, ktoré má mať dotknutý žiadateľ o povolenie na pobyt k dispozícii, môžu pochádzať z legálne nadobudnutých príjmov alebo majetku, a to bez ohľadu na to, či ide o vlastné príjmy tohto žiadateľa alebo o príjmy, ktoré mu poskytol jeho rodinný príslušník.
23
V tejto súvislosti tento súd tiež rozhodol, že keďže zákon č. II z roku 2007 nedefinuje pojem „príjmy“, je potrebné zohľadniť rozsah tohto pojmu vo vnútroštátnom daňovom práve. V tejto oblasti však neexistuje žiadne rozlíšenie podľa zdroja príjmov, takže tieto príjmy možno získať nielen od zamestnávateľa, ale aj od inej fyzickej osoby z akéhokoľvek právneho titulu, ako je to v prejednávanej veci, v prípade finančnej podpory, ktorú OS dostáva od svojho strýka. Uvedený súd dospel k záveru, že národné riaditeľstvo konalo protiprávne, keď nezohľadnilo príjem deklarovaný OS len z toho dôvodu, že nepochádzal od jeho rodinného príslušníka. Ten istý súd preto zrušil rozhodnutie národného riaditeľstva a nariadil, aby regionálne riaditeľstvo opätovne posúdilo žiadosť o obnovenie.
24
Toto rozhodnutie zrušil Kúria (Najvyšší súd, Maďarsko), ktorý rozhodol, že hoci zdroje potrebné pre dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny na zabezpečenie jeho živobytia počas jeho pobytu mu môže skutočne poskytnúť osoba, ktorá nie je „rodinným príslušníkom“ v zmysle § 2 písm. d) zákona č. II z roku 2007, je potrebné, aby tento štátny príslušník preukázal, že bude môcť disponovať týmito zdrojmi neobmedzene, ako keby išlo o vlastný príjem alebo majetok. V prejednávanej veci sa však vyhlásenia OS v tejto súvislosti líšili, keďže OS označil finančnú pomoc poskytnutú jeho strýkom buď ako pôžičku, alebo ako dar.
25
Podľa Kúria (Najvyšší súd) je totiž v takom prípade na účely určenia, či sú splnené kritériá tohto § 29 ods. 5, nevyhnutné, aby štátny príslušník tretej krajiny, ktorý podal žiadosť o povolenie na pobyt, spresnil, či túto sumu považuje za príjem alebo majetok a aby preukázal, na základe akého právneho titulu túto sumu alebo majetok s konečnou platnosťou získal, a aby s nimi disponoval neobmedzene, ako keby boli jeho vlastné.
26
Hoci by sa teda v určitých prípadoch finančná podpora poskytnutá treťou osobou mohla považovať za príjem alebo majetok tohto žiadateľa, vyžadovalo by si to v každom prípade predloženie systematicky koherentných dôkazov a vyhlásení tak zo strany tretej osoby, ktorá poskytuje príjmy, ako aj zo strany žiadateľa, a to aj pokiaľ ide o právny titul, na základe ktorého sú tieto príjmy poskytnuté. Vyhlásenia týkajúce sa právneho titulu, na základe ktorého sú zdroje poskytnuté alebo ich povahy, sa teda nemôžu v priebehu konania neustále meniť, pretože inak by došlo k ohrozeniu dôveryhodnosti týchto vyhlásení, ako aj vierohodnosti samotného žiadateľa.
27
Kúria (Najvyšší súd) vrátil vec Fővárosi Törvényszék (Súd hlavného mesta Budapešť), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom mu nariadil posúdiť, či vyhlásenia OS týkajúce sa poskytnutého príjmu alebo majetku sú koherentné a dostatočne podložené, pretože inak by sa poskytnutá suma nemohla považovať za sumu, ktorú sama vlastní.
28
Vnútroštátny súd má pochybnosti, pokiaľ ide o súlad týchto overení, ktoré nariadil Kúria (Najvyšší súd), s právom Únie. Ide totiž o kritériá, ktoré dopĺňajú kritériá stanovené v smernici 2016/801, najmä v jej článku 7 ods. 1 písm. e), bez toho, aby žiadateľ mohol v prípade potreby opraviť svoje vyhlásenia a predložiť relevantné dôkazy týkajúce sa týchto kritérií.
29
Tento súd zastáva názor, že hoci žiadateľ o povolenie na pobyt musí v súlade s podmienkou stanovenou v tomto článku 7 ods. 1 písm. e) spôsobom požadovaným dotknutým členským štátom preukázať, že počas plánovaného pobytu bude mať dostatočné zdroje na pokrytie svojich nákladov na živobytie bez toho, aby využil systém sociálnej pomoci dotknutého členského štátu (ďalej len „podmienka dostatočných zdrojov“), voľnosť, ktorú majú členské štáty pri vykonávaní tohto ustanovenia, sa týka predovšetkým spôsobov skúmania dôkazov a len výnimočne znamená doplnenie ďalších kritérií ku kritériám stanoveným v uvedenom ustanovení. Inými slovami, uvedený súd sa pýta, aký je rozsah voľnej úvahy, ktorú majú členské štáty, pokiaľ ide o podmienku dostatočných zdrojov, a presnejšie, či na účely preskúmania tejto podmienky musia zohľadniť len ustanovenia článku 7 ods. 1 tejto smernice a len skutkové okolnosti relevantné na účely overenia, či sú splnené podmienky vyplývajúce z týchto ustanovení, alebo či je možné, aby vnútroštátny zákonodarca stanovil dodatočné požiadavky, ako sú koherentné vyhlásenia týkajúce sa právneho titulu, na základe ktorého sa finančná podpora poskytuje, alebo dôkaz o možnosti budúceho trvalého a neobmedzeného použitia sumy, ktorú žiadateľovi poskytla tretia osoba.
30
V tomto kontexte sa vnútroštátny súd tiež na jednej strane pýta, či podmienky stanovené Kúria (Najvyšší súd) nebránia článku 7 ods. 1 písm. e) smernice 2016/801, a najmä, či je na účely overenia, či sú splnené podmienky stanovené v tomto ustanovení, rozhodujúce to, či žiadateľ nadobudol určitú peňažnú sumu natrvalo, to znamená, či ju získal ako dar alebo pôžičku, alebo či na splnenie podmienky dostatočných zdrojov stačí, aby osoba poskytujúca túto finančnú podporu urobila vyhlásenie, v ktorom uvedie, že má v úmysle použiť peňažnú sumu na úhradu životných nákladov uvedeného žiadateľa. Ďalej sa tento súd pýta na vplyv zásady prednosti práva Únie vo veci, ktorú prejednáva, vzhľadom na to, že všetky tieto dodatočné požiadavky neukladá vnútroštátny zákonodarca, ale vyplývajú z judikatúry najvyššieho súdu, ktorého rozhodnutia sú záväzné a nemožno proti nim podať opravný prostriedok.
31
V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd s odkazom na judikatúru Súdneho dvora pýta, či uloženie dodatočných podmienok pre prijatie nad rámec podmienok stanovených v smernici 2016/801 nemôže byť v rozpore s cieľmi sledovanými touto smernicou, ktorými je podpora mobility štátnych príslušníkov tretích krajín s cieľom vykonávať dobrovoľnícku službu v Európskej únii, ako aj právna istota zdôraznená v odôvodnení 2 uvedenej smernice, spravodlivé zaobchádzanie uvedené v jej odôvodnení 54 a okrem toho sloboda pohybu a pobytu, ako aj právo na účinný prostriedok nápravy a spravodlivý proces zakotvené v článkoch 45 a 47 Charty, ktoré sú uvedené v odôvodnení 61 tej istej smernice.
32
Napokon si vnútroštátny súd kladie otázku, či právo na účinný prostriedok nápravy a požiadavka spravodlivého procesu v spojení s odôvodnením 42 smernice 2016/801 bránia konaniu o posúdení žiadosti o povolenie na pobyt, ktoré ukladá príslušným orgánom povinnosť overiť vyhlásenie dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny týkajúce sa právneho titulu, na základe ktorého mu bola poskytnutá finančná podpora, a podporné dokumenty pripojené k tomuto vyhláseniu, bez toho, aby bol tento štátny príslušník tretej krajiny v priebehu správneho konania upozornený, že na to, aby sa podmienka dostatočných zdrojov považovala za splnenú, je nevyhnutné, aby jeho vyhlásenia, ako aj vyhlásenia osoby, ktorá mu poskytuje finančnú podporu, boli koherentné alebo že na účely preukázania tejto podmienky môže byť vyzvaný, aby v tejto súvislosti predložil dodatočné vyhlásenia a podporné dokumenty.
33
Za týchto okolností Fővárosi Törvényszék (Súd hlavného mesta Budapešť) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu a dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Je v súlade s mierou voľnej úvahy, ktorú členským štátom priznáva článok 7 ods. 1 písm. e) smernice [2016/801], vzhľadom na ciele stanovené v odôvodneniach 2 a 41 a v článku 1 písm. a) a článku 4 ods. 1 tejto smernice, prax členského štátu, podľa ktorej sa na účely uznania, že žiadateľ o pobyt, ktorý je štátnym príslušníkom tretieho štátu a chce vykonávať dobrovoľnícku službu, disponuje zdrojmi na živobytie – po preukázaní, že jeho príbuzný, ktorý sa nepovažuje za rodinného príslušníka, môže poskytovať a poskytuje zo svojho legálne nadobudnutého príjmu pravidelným prevádzaním sumy potrebnej na zabezpečenie živobytia dostatočné príjmy na zabezpečenie živobytia žiadateľa o pobyt a zaplatenie jeho cesty späť –, stanovia ako dodatočné podmienky, aby žiadateľ presne uviedol, či je prijatá suma príjmom alebo majetkom, a aby predložil doklad preukazujúci právny titul, na základe ktorého nadobudol taký príjem alebo majetok, a že s touto sumou alebo týmto majetkom disponuje trvalo a neobmedzene, ako keby boli jeho vlastné?
2.
Vzhľadom na zásadu prednosti práva Únie, spravodlivé zaobchádzanie v súlade s článkom 79 ZFEÚ, slobodu pobytu zakotvenú v článku 45 [Charty], zásadu účinného prostriedku nápravy a spravodlivého procesu zakotvenými v článku 47 Charty, ako aj odôvodnenia 54 a 61 smernice 2016/801, a najmä zásadu právnej istoty, má na odpoveď na prvú prejudiciálnu otázku vplyv okolnosť, že vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa ako celok povolení na pobyt neobsahujú podmienky uvedené v prvej prejudiciálnej otázke, keďže také podmienky nestanovil zákonodarca, ale najvyšší súd členského štátu pri uplatňovaní práva, ktoré má slúžiť ako precedens?
3.
V rozsahu, v akom je na účely uznania, že žiadateľ o pobyt disponuje zdrojmi na živobytie, tiež potrebné vyhlásenie a podporné dokumenty týkajúce sa vyššie uvedených podmienok, má sa článok 7 ods. 1 písm. e) [smernice 2016/801] – vzhľadom na požiadavku spravodlivého zaobchádzania stanovenú v článku 79 ZFEÚ, právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces uznané v článku 47 Charty, požiadavku právnej istoty, ktorá je uvedená v odôvodnení 2 [tejto smernice], a znenie odôvodnení 41 a 42 [tejto smernice] v súvislosti s procesnými zárukami – vykladať v tom zmysle, že prax členského štátu je v súlade s ustanoveniami právnej úpravy len vtedy, ak je k výzve, ktorá je adresovaná žiadateľovi, aby koherentne a konzistentne uviedol a preukázal [povahu príjmu] v súlade s dodatočnými podmienkami, ktoré sa považujú za nevyhnutné, priložené upozornenie na právne dôsledky, a žiadosť o povolenie na pobyt možno zamietnuť z dôvodu, že žiadateľ nepredložil dôkazy týkajúce sa podmienok stanovených v judikatúre, len ak tým boli dodržané práva dotknutej osoby a procesné záruky?“
O prejudiciálnych otázkach
O prípustnosti
34
Maďarská vláda sa domnieva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je neprípustný z dôvodu, že spor vo veci samej nepatrí do pôsobnosti smernice 2016/801.
35
Po prvé z formálneho hľadiska OS nespresnil, že cieľom žiadosti o obnovenie je „výkon dobrovoľníckej služby“. Táto žiadosť bola totiž formálne podaná pre pobyt „na iný účel“.
36
Po druhé ako stanovuje článok 2 ods. 1 tejto smernice v spojení s jej odôvodnením 21, maďarský zákonodarca sa rozhodol uplatňovať uvedenú smernicu na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí žiadajú o prijatie na územie tohto členského štátu na účely dobrovoľníckej služby mimo rámca Európskej dobrovoľníckej služby.
37
V prejednávanej veci však maďarská vláda tvrdí, že v súlade s mierou voľnej úvahy, ktorú členským štátom priznáva článok 14 ods. 1 písm. a) tej istej smernice, vnútroštátna právna úprava vyžaduje, aby hostiteľský subjekt, v rámci ktorého sa predpokladá výkon dobrovoľníckej služby, splnil ohlasovaciu povinnosť. V prejednávanej veci to však nebol prípad združenia, v rámci ktorého OS vykonával takúto činnosť.
38
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na svoju vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť návrh predložený vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi okolnosťami potrebnými na poskytnutie užitočnej odpovede na otázky, ktoré sú mu položené (rozsudok z 12. septembra 2024, Sagrario, C‑63/23, EU:C:2024:739, bod 66 a citovaná judikatúra).
39
V prejednávanej veci, ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania a ako maďarská vláda uznala na pojednávaní pred Súdnym dvorom, sa však spor vo veci samej týka rozhodnutia, ktorým príslušné orgány zamietli žiadosť o obnovenie podanú OS z dôvodu, že podmienka dostatočných zdrojov stanovená smernicou 2016/801, tak ako bola prebratá do maďarského právneho poriadku, nebola splnená, čo je podmienka, ktorá je predmetom otázok, ktoré vnútroštátny súd kladie Súdnemu dvoru.
40
Za týchto podmienok nie je zjavné, že by požadovaný výklad práva Únie nemal žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej.
41
Z toho vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.
O veci samej
42
Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 7 ods. 1 písm. e) smernice 2016/801 a zásada prednosti práva Únie majú vykladať v tom zmysle, že:
–
po prvé článok 7 ods. 1 písm. e) tejto smernice bráni vnútroštátnej praxi, ktorá v prípade štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý je žiadateľom o povolenie na pobyt na účely dobrovoľnej služby, vyžaduje na to, aby sa podmienka dostatočných zdrojov stanovená v tomto ustanovení považovala za splnenú, aby s výhradou, že príslušné vyhlásenia sú koherentné, tento štátny príslušník preukázal, že sú splnené určité osobitné kritériá týkajúce sa označenia týchto zdrojov ako príjmu alebo majetku, právneho titulu, na základe ktorého uvedené zdroje získal, ako aj skutočnosti, že ich bude mať trvalo a neobmedzene k dispozícii, ako keby boli jeho vlastné, a
–
po druhé vzhľadom na zásadu prednosti práva Únie je to tak aj v prípade, ak tieto požiadavky vyplývajú z judikatúry vnútroštátneho najvyššieho súdu, ktorého rozhodnutia majú povahu záväzného precedensu.
43
Po prvé, pokiaľ ide o podmienky, ktoré sa spájajú s vydaním povolenia na pobyt na základe smernice 2016/801, treba pripomenúť, že podľa článku 5 ods. 3 tejto smernice štátny príslušník tretej krajiny, ktorý podal žiadosť o vstup na územie členského štátu, má právo na povolenie na pobyt v tomto štáte, ak spĺňa jednak všeobecné podmienky stanovené v článku 7 tejto smernice a jednak osobitné podmienky uplatniteľné v závislosti od druhu podanej žiadosti, v prejednávanej veci podmienky stanovené v článku 14 uvedenej smernice pre žiadosti o prijatie na účely dobrovoľníckej služby.
44
Z toho vyplýva, že podľa článku 5 ods. 3 sú členské štáty povinné vydať povolenie na pobyt na účely dobrovoľníckej služby žiadateľovi, ktorý spĺňa požiadavky stanovené v článkoch 7 a 14 smernice 2016/801 (pozri analogicky rozsudok z 29. júla 2024, Perle, C‑14/23, EU:C:2024:647, bod 35 a citovanú judikatúru).
45
Členské štáty preto v súvislosti s prijímaním štátnych príslušníkov tretích krajín na účely dobrovoľníckej služby nemôžu zaviesť dodatočné podmienky k podmienkam stanoveným v uvedených článkoch 7 a 14 (pozri analogicky rozsudok z 10. septembra 2014, Ben Alaya, C‑491/13, EU:C:2014:2187, bod 30).
46
Z toho vyplýva, že na účely odpovede na otázky vnútroštátneho súdu treba spresniť, čo zahŕňa pojem „zdroje“ v zmysle tohto článku 7 ods. 1 písm. e), a najmä určiť, či závisí od osobitných kritérií týkajúcich sa povahy dotknutých zdrojov, ich pôvodu, právneho titulu, na základe ktorého sú štátnemu príslušníkovi tretej krajiny poskytnuté, alebo spôsobu, akým s nimi disponuje.
47
V prejednávanej veci uvedený článok 7 ods. 1 písm. e) stanovuje, že na požiadanie dotknutého členského štátu musí štátny príslušník tretej krajiny predložiť dôkaz, že počas plánovaného pobytu bude mať dostatočné zdroje na pokrytie svojich nákladov na živobytie bez toho, aby musel využívať systém sociálnej pomoci dotknutého členského štátu, ako aj nákladov na cestu späť. Toto ustanovenie tiež stanovuje, že posúdenie dostatočných zdrojov musí byť založené na individuálnom preskúmaní prípadu a zohľadňujú sa pri ňom zdroje, ktoré vyplývajú okrem iného z grantu alebo štipendia, platnej pracovnej zmluvy alebo záväznej pracovnej ponuky alebo finančného záväzku organizácie zameranej na výmenné programy žiakov, subjektu venujúceho sa hosťovaniu stážistov, organizácie zaoberajúcej sa programom dobrovoľníckej služby, hostiteľskej rodiny alebo organizácie sprostredkujúcej aupairov.
48
Keďže tento článok 7 ods. 1 písm. e) neobsahuje nijaký odkaz na právo členských štátov, pojem „zdroje“ uvedený v tomto ustanovení treba považovať za autonómny pojem práva Únie a vykladať na jej území jednotne, bez ohľadu na kvalifikácie používané v členských štátoch, pričom sa zohľadní znenie uvedeného ustanovenia, ako aj kontext, do ktorého patrí, a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou [pozri analogicky rozsudok z 3. októbra 2019, X (Osoby s dlhodobým pobytom – Stabilné, pravidelné a dostatočné zdroje), C‑302/18, EU:C:2019:830, bod 26, ako aj citovanú judikatúru].
49
Po prvé, pokiaľ ide o znenie článku 7 ods. 1 písm. e) smernice 2016/801, toto ustanovenie uvádza, ako vyplýva z bodu 47 tohto rozsudku, niekoľko zdrojov, ktoré možno zohľadniť, ako napríklad grant, štipendium alebo vyhlásenie o prevzatí finančného záväzku organizácie zaoberajúcej sa programom dobrovoľníckej služby. Demonštratívna povaha tohto zoznamu vyjadrená pojmom „okrem iného“ naznačuje, že normotvorca Únie mal v úmysle priznať pojmu „zdroje“ široký rozsah, a v dôsledku toho sa nedomnieval, že na účely posúdenia, či je splnená podmienka dostatočných zdrojov, treba vylúčiť určité zdroje.
50
Toto konštatovanie potvrdzuje požiadavka, podľa ktorej sa podľa tohto ustanovenia posúdenie dostatočnosti zdrojov zakladá na individuálnom preskúmaní prípadu. Z toho vyplýva, že predmet takéhoto posúdenia sa musí obmedziť na overenie, či dotknutý štátny príslušník tretej krajiny môže mať počas plánovaného pobytu dostatočné zdroje na pokrytie svojich nákladov na živobytie bez toho, aby využíval systém sociálnej pomoci dotknutého členského štátu, ako aj na pokrytie nákladov na cestu späť, bez toho, aby bolo navyše potrebné sa ubezpečiť, že predmetné zdroje zodpovedajú osobitným kritériám, najmä pokiaľ ide o ich povahu, pôvod alebo spôsob, akým s nimi dotknutý štátny príslušník tretej krajiny disponuje.
51
Okrem toho v rámci tohto individuálneho preskúmania článok 7 ods. 1 písm. e) smernice 2016/801 predpokladá zohľadnenie zdrojov, ktorých existencia je preukázaná prostredníctvom vyhlásenia o prevzatí finančného záväzku okrem iného zo strany organizácie zúčastňujúcej sa na programe dobrovoľníckej služby. Z toho vyplýva, že toto ustanovenie neukladá dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny povinnosť preukázať, že môže mať k dispozícii takéto zdroje trvalo a neobmedzene, ako keby išlo o jeho vlastný príjem alebo majetok.
52
V dôsledku toho znenie tohto ustanovenia skôr naznačuje, že splnenie podmienky dostatočných zdrojov nezávisí od toho, či zdroje, ktoré bude mať dotknutý štátny príslušník tretej krajiny k dispozícii počas plánovaného pobytu, budú predstavovať príjem alebo majetok, od právneho titulu, na základe ktorého tieto príjmy získal, alebo od skutočnosti, či s nimi bude môcť disponovať trvalo a neobmedzene, ako keby boli jeho vlastné. Takéto kritériá predstavujú dodatočné podmienky, ktoré nemôžu členské štáty stanoviť, ako bolo pripomenuté v bode 45 tohto rozsudku.
53
Po druhé takýto výklad je podporený kontextom, do ktorého patrí smernica 2016/801 a ktorého neoddeliteľnou súčasťou sú nástroje práva Únie, ktoré podmieňujú právo na pobyt na území členského štátu splnením podmienky „zdrojov“, ktorá je podobná podmienke stanovenej v článku 7 ods. 1 písm. e) tejto smernice.
54
V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 7 ods. 1 písm. b) smernice 2004/38 stanovuje, že všetci občania Únie majú právo pobytu na území iného členského štátu počas obdobia dlhšieho ako tri mesiace, najmä ak majú dostatočné zdroje pre samých seba a svojich rodinných príslušníkov, aby sa nestali záťažou pre systém sociálnej pomoci hostiteľského členského štátu počas obdobia ich pobytu.
55
V tejto súvislosti, ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, pojem „majú dostatočné zdroje“ uvedený v tomto ustanovení sa má vykladať v tom zmysle, že postačuje, aby občania Únie mali také zdroje, bez toho aby toto ustanovenie obsahovalo nejakú požiadavku, pokiaľ ide o ich pôvod, pričom tieto zdroje môže poskytnúť okrem iného štátny príslušník tretej krajiny (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2015, Singh a i., C‑218/14, EU:C:2015:476, bod 74, ako aj citovanú judikatúru).
56
Konkrétne podmienka dostatočných zdrojov stanovená v článku 7 ods. 1 písm. b) smernice 2004/38 nevyžaduje, aby tieto zdroje musela mať sama dotyčná osoba, keďže Súdny dvor najmä rozhodol, že sa môže spoliehať na zdroje rodinného príslušníka, ktorý ju sprevádza (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2015, Singh a i., C‑218/14, EU:C:2015:476, bod 75, ako aj citovanú judikatúru).
57
Podobne článok 5 ods. 1 písm. a) smernice 2003/109, ktorý sa týka podmienok na získanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom na území členského štátu, najmä stanovuje, že tento členský štát musí vyžadovať od štátnych príslušníkov tretej krajiny, aby predložili dôkaz o tom, že oni sami a na nich závislí členovia rodiny majú stabilné a pravidelné zdroje, ktoré sú postačujúce pre nich a členov ich rodiny, bez zaťaženia systému sociálnej pomoci dotknutého členského štátu.
58
Z judikatúry Súdneho dvora pritom vyplýva, že pôvod zdrojov uvedených v tomto ustanovení nie je pre dotknutý členský štát na účely overenia, či tieto zdroje spĺňajú podmienky stanovené v tomto ustanovení, určujúcim kritériom [pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. októbra 2019, X (Osoby s dlhodobým pobytom – Stabilné, pravidelné a dostatočné zdroje), C‑302/18, EU:C:2019:830, bod 41].
59
Súdny dvor konkrétne rozhodol, že pojem „zdroje“ uvedený v článku 5 ods. 1 písm. a) smernice 2003/109 sa netýka len „vlastných zdrojov“ žiadateľa o postavenie osoby s dlhodobým pobytom, ale môže sa vzťahovať aj na zdroje, ktoré tomuto žiadateľovi poskytla tretia osoba, pokiaľ sa vzhľadom na individuálnu situáciu dotknutého žiadateľa považujú za spĺňajúce podmienky stanovené v tomto ustanovení [pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. októbra 2019, X (Osoby s dlhodobým pobytom – Stabilné, pravidelné a dostatočné zdroje), C‑302/18, EU:C:2019:830, bod 44].
60
Článok 7 ods. 1 písm. b) smernice 2004/38 a článok 5 ods. 1 písm. a) smernice 2003/109, tak ako ich vykladá Súdny dvor, teda potvrdzujú, že na účely analogického posúdenia, či je splnená podmienka dostatočných zdrojov stanovená v článku 7 ods. 1 písm. e) smernice 2016/801, zdroje relevantné v tejto súvislosti nezávisia od splnenia určitých osobitných kritérií týkajúcich sa identifikácie týchto zdrojov ako príjmov alebo majetku, právneho titulu, na základe ktorého dotknutý štátny príslušník tretej krajiny získal tieto zdroje, ako aj od toho, či ich má k dispozícii trvalo a neobmedzene, ako by boli jeho vlastné.
61
Po tretie tento výklad článku 7 ods. 1 písm. e) smernice 2016/801 podporujú tiež ciele sledované touto smernicou.
62
Odôvodnenie 3 uvedenej smernice totiž okrem iného uvádza, že prisťahovalectvo z krajín mimo Únie je zdrojom vysokokvalifikovaných osôb a že tieto osoby zohrávajú významnú úlohu pri vytváraní kľúčového aktíva Únie, ľudského kapitálu a pri zabezpečení inteligentného, udržateľného a inkluzívneho rastu.
63
Okrem toho podľa odôvodnenia 20 smernice 2016/801 je jej cieľom podporiť ciele Európskej dobrovoľníckej služby, a to rozvíjať solidaritu, vzájomné porozumenie a toleranciu medzi mladými ľuďmi a spoločnosťami, v ktorých žijú, a zároveň prispievať k posilneniu sociálnej súdržnosti a podpore aktívneho občianstva mladých ľudí. Okrem toho odôvodnenie 21 tejto smernice uvádza, že členské štáty by mali mať možnosť uplatňovať ustanovenia uvedenej smernice na žiakov, dobrovoľníkov, okrem dobrovoľníkov pôsobiacich v rámci Európskej dobrovoľníckej služby, a na aupairov, aby sa im uľahčil vstup a pobyt a zabezpečili ich práva.
64
Z toho vyplýva, ako v podstate zdôraznil generálny advokát v bode 48 svojich návrhov, že cieľom smernice 2016/801 je uľahčiť v vstup a pobyt, prejednávanej veci, dobrovoľníkom, pokiaľ tieto osoby majú potrebné zdroje na to, aby sa nestali záťažou pre dotknutý členský štát, a najmä pre jeho systém sociálnej pomoci.
65
Na dosiahnutie tohto posledného uvedeného cieľa pritom stačí, aby štátny príslušník tretej krajiny, ktorý podal žiadosť o povolenie na pobyt najmä na účely dobrovoľníckej služby, predložil dôkaz o tom, že počas plánovaného pobytu bude mať dostatočné zdroje. V tejto súvislosti nie sú relevantné osobitné kritériá týkajúce sa otázky, či tieto zdroje predstavujú príjem alebo majetok, právneho titulu, na základe ktorého môže tento štátny príslušník uplatňovať svoje práva, alebo skutočnosti, že uvedený štátny príslušník disponuje týmito zdrojmi trvalo a neobmedzene, ako keby boli jeho vlastné. Podriadiť uvedené zdroje splneniu takýchto kritérií na účely posúdenia, či je podmienka dostatočných zdrojov splnená, by znamenalo zaviesť dodatočné podmienky k podmienkam stanoveným v článku 7 ods. 1 písm. e) tejto smernice, a tým brániť dosiahnutiu cieľov, ktoré uvedená smernica sleduje.
66
V prejednávanej veci zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že vyhlásenia OS týkajúce sa zdrojov, o ktoré ide vo veci samej, sa líšili, keďže tieto zdroje dotknutá osoba označila raz ako pôžičku, inokedy ako dar. Treba však uviesť, že s výhradou overenia zo strany vnútroštátneho súdu skutočnosť, že OS by prípadne musel vrátiť sumy poskytnuté jeho strýkom po ukončení dobrovoľníckej služby, nemá vplyv na to, či bude mať počas plánovaného pobytu na území dotknutého členského štátu na tento účel dostatočné zdroje.
67
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že otázka, či je splnená podmienka dostatočných zdrojov, nemôže závisieť od toho, či dotknutý štátny príslušník tretej krajiny preukáže, že sú splnené určité osobitné kritériá týkajúce sa označenia týchto zdrojov ako príjmu alebo majetku, právneho titulu, na základe ktorého nadobudol tieto zdroje, ako aj skutočnosti, že s nimi trvalo a neobmedzene disponuje, ako by boli jeho vlastné, keďže by to znamenalo, že podmienka dostatočných zdrojov by podliehala požiadavkám, ktoré prekračujú rámec požiadaviek stanovených v článku 7 ods. 1 písm. e) smernice 2016/801.
68
Po druhé sa otázky vnútroštátneho súdu týkajú aj dôkaznej hodnoty dôkazov, ktoré majú preukázať, že podmienka dostatočných zdrojov je splnená, a najmä významu, ktorý treba pri posúdení tejto podmienky prikladať koherentnosti vyhlásení urobených v tejto súvislosti, ak dotknutý štátny príslušník tretej krajiny nebol upozornený na to, že jeho žiadosť o povolenie na pobyt na účely dobrovoľnej služby môže byť zamietnutá len z dôvodu nedostatku koherencie týchto vyhlásení.
69
V tejto súvislosti, ako tiež uviedol generálny advokát v bode 54 svojich návrhov, splnenie podmienky dostatočných zdrojov môže byť podmienené predložením určitých dôkazov dotknutým štátnym príslušníkom tretej krajiny len v rozsahu, v akom sa tieto dôkazy týkajú požiadaviek týkajúcich sa tejto podmienky, a nie dodatočných požiadaviek, ktoré presahujú požiadavky stanovené v článku 7 ods. 1 písm. e) smernice 2016/801.
70
V prejednávanej veci treba poznamenať, že hoci povaha zdrojov, ktorými disponuje dotknutý štátny príslušník tretej krajiny, právny titul, na ktorý sa odvoláva, a podmienky takéhoto ustanovenia nemôžu samy osebe predstavovať dodatočné požiadavky, ktorým by podliehalo splnenie podmienky dostatočných zdrojov, nič to nemení na tom, že takéto úvahy môžu predstavovať relevantné dôkazy v rámci posúdenia, či je táto podmienka splnená.
71
V tejto súvislosti treba tiež zdôrazniť, že Súdny dvor rozhodol, že v prípade žiadateľa o povolenie na pobyt na účely štúdia podľa smernice 2016/801 môžu nezrovnalosti vo vyhláseniach týkajúcich sa jeho študijného plánu predstavovať jednu z objektívnych okolností prispievajúcich k zisteniu zneužívajúceho konania, za predpokladu sú dostatočne zjavné a posudzujú sa v zmysle všetkých konkrétnych okolností prejednávanej veci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. júla 2024, Perle, C‑14/23, EU:C:2024:647, bod 53).
72
Z týchto úvah vyplýva, že v rámci žiadosti o prijatie na základe smernice 2016/801 nezrovnalosti vo vyhláseniach týkajúcich sa zdrojov, ktoré bude mať dotknutý štátny príslušník tretej krajiny k dispozícii, môžu predstavovať indíciu umožňujúcu identifikovať situáciu, v ktorej podmienky stanovené touto smernicou, najmä pokiaľ ide o vydanie povolenia na pobyt na účely dobrovoľnej služby, nie sú splnené.
73
Pokiaľ ide o takéto nezrovnalosti, členským štátom nemožno uložiť povinnosť, aby vopred upozornili štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí podali žiadosť o vstup na ich územie, na to, že nezrovnalosti vo vyhláseniach uskutočnených na podporu ich žiadosti môže viesť k zamietnutiu udelenia požadovaného povolenia na pobyt.
74
Treba pripomenúť, že článok 34 ods. 3 smernice 2016/801 okrem iného stanovuje, že ak sú informácie alebo dokumentácia poskytnuté na podporu žiadosti neúplné, príslušné orgány v primeranej lehote upovedomia žiadateľa o ďalších informáciách, ktoré sa vyžadujú, a určia primeranú lehotu na ich poskytnutie. Preto, ako v podstate uviedol generálny advokát v bode 63 svojich návrhov, v prípade, že sa z dôvodu prípadných nezrovnalostí vo vyhláseniach urobených v priebehu konania o preskúmaní ukáže, že chýbajú informácie potrebné na posúdenie, či je splnená podmienka dostatočných zdrojov, musí byť žiadateľovi poskytnutá primeraná možnosť takéto informácie oznámiť.
75
V tejto súvislosti treba spresniť, že takéto nezrovnalosti nemôžu brániť udeleniu povolenia na pobyt, ak z individuálneho preskúmania prípadu, ako to vyžaduje článok 7 ods. 1 písm. e) smernice 2016/801, vyplýva, že napriek týmto nezrovnalostiam bude mať dotknutý štátny príslušník tretej krajiny dostatočné zdroje počas plánovaného pobytu, takže splní podmienku dostatočných zdrojov.
76
Konštatovanie nezrovnalostí vo vyhláseniach žiadateľa, pokiaľ ide o zdroje, ktoré bude mať počas plánovaného pobytu, preto v zásade nemôže stačiť na odôvodnenie zamietnutia udeliť požadované povolenie na pobyt, ibaže by z takýchto nezrovnalostí jasne vyplývalo, že podmienka dostatočných zdrojov nie je splnená.
77
Ak by bolo požadované povolenie na pobyt zamietnuté len z toho dôvodu, že vyhlásenia týkajúce sa zdrojov, ktoré bude mať žiadateľ počas plánovaného pobytu k dispozícii, sa počas správneho konania menili, znamenalo by to, v rozpore s tým, čo vyžaduje článok 5 ods. 3 smernice 2016/801, že takéto udelenie povolenia na pobyt by podliehalo dodatočným podmienkam nad rámec podmienok stanovených touto smernicou, čo, ako bolo pripomenuté v bode 45 tohto rozsudku, členské štáty nemôžu urobiť.
78
Po tretie sa vnútroštátny súd pýta, aký dopad má vo veci samej zásada prednosti práva Únie, pokiaľ požiadavky týkajúce sa jednak označenia zdrojov deklarovaných dotknutým štátnym príslušníkom tretej krajiny ako príjmy alebo majetok, na základe ktorých nadobudol tieto zdroje, ako aj skutočnosti, že ich bude mať trvalo a neobmedzene k dispozícii, ako keby boli jeho vlastné, a jednak koherentnosti jeho vyhlásení v týchto rôznych ohľadoch, vyplývajú z judikatúry vnútroštátneho najvyššieho súdu, ktorého rozhodnutia majú povahu záväzného precedensu.
79
Podľa ustálenej judikatúry zásada prednosti práva Únie zakotvuje prednostné postavenie práva Únie pred právom členských štátov. Táto zásada preto ukladá všetkým orgánom členských štátov povinnosť zaručiť plný účinok jednotlivých noriem Únie, pričom právo členských štátov nemôže mať vplyv na účinok priznaný týmto rôznym normám na území týchto štátov. Z toho vyplýva, že na základe zásady prednosti práva Únie skutočnosť, že sa členský štát odvoláva na ustanovenia vnútroštátneho práva, hoci aj ústavnej povahy, nemôže podľa zásady prednosti práva Únie zasahovať do jednoty a účinnosti práva Únie (rozsudok z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 23 a citovaná judikatúra).
80
V tomto kontexte treba uviesť, že vnútroštátny súd, ktorý využil možnosť, ktorú mu priznáva článok 267 ZFEÚ, je na účely vyriešenia sporu, ktorý prejednáva, viazaný výkladom ustanovení práva Únie, ktorý podal Súdny dvor, a teda musí prípadne odmietnuť posúdenie vnútroštátneho súdu vyššieho stupňa, ak sa v súvislosti s výkladom, ktorý poskytol Súdny dvor, domnieva, že tieto posúdenia nie sú v súlade s právom Únie, prípadne neuplatní vnútroštátne pravidlo, ktoré mu ukladá povinnosť dosiahnuť súlad s rozhodnutiami tohto súdu vyššieho stupňa (rozsudok z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 24 a citovaná judikatúra).
81
Za týchto podmienok požiadavka zabezpečiť plný účinok ustanovení práva Únie zahŕňa povinnosť tohto vnútroštátneho súdu prípadne zmeniť ustálenú judikatúru, pokiaľ tá vychádza z výkladu vnútroštátneho práva, ktorý je nezlučiteľný s právom Únie (rozsudok z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 25 a citovaná judikatúra).
82
V prejednávanej veci je teda vnútroštátny súd na účely vyriešenia sporu vo veci samej viazaný výkladom práva Únie, ktorý podal Súdny dvor, a v prípade potreby nebude musieť prihliadať na posúdenie vyplývajúce z judikatúry Kúria (Najvyšší súd) napriek tomu, že by bol v zásade podľa vnútroštátneho práva povinný sa ním riadiť, ak by tento súd na základe tohto výkladu dospel k záveru, že toto posúdenie nie je v súlade s právom Únie.
83
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prejudiciálne otázky odpovedať tak, že článok 7 ods. 1 písm. e) smernice 2016/801 a zásada prednosti práva Únie sa majú vykladať v tom zmysle, že:
–
po prvé článok 7 ods. 1 písm. e) tejto smernice bráni vnútroštátnej praxi, ktorá v prípade štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý je žiadateľom o povolenie na pobyt na účely dobrovoľnej služby, vyžaduje na to, aby sa podmienka dostatočných zdrojov stanovená v tomto ustanovení považovala za splnenú, aby s výhradou, že príslušné vyhlásenia sú koherentné, tento štátny príslušník preukázal, že sú splnené určité osobitné kritériá týkajúce sa označenia týchto zdrojov ako príjmu alebo majetku, právneho titulu, na základe ktorého nadobudol uvedené zdroje, ako aj skutočnosti, že ich bude mať trvalo a neobmedzene k dispozícii, ako keby boli jeho vlastné, a
–
po druhé vzhľadom na zásadu prednosti práva Únie je to tak aj v prípade, ak tieto požiadavky vyplývajú z judikatúry vnútroštátneho najvyššieho súdu, ktorého rozhodnutia majú povahu záväzného precedensu.
O trovách
84
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
Článok 7 ods. 1 písm. e) smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/801 z 11. mája 2016 o podmienkach vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely výskumu, štúdia, odborného vzdelávania, dobrovoľníckej služby, výmenných programov žiakov alebo vzdelávacích projektov a činnosti aupair a zásada prednosti práva Únie
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
–
po prvé článok 7 ods. 1 písm. e) tejto smernice bráni vnútroštátnej praxi, ktorá v prípade štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý je žiadateľom o povolenie na pobyt na účely dobrovoľnej služby, vyžaduje na to, aby sa podmienka dostatočných zdrojov stanovená v tomto ustanovení považovala za splnenú, aby s výhradou, že príslušné vyhlásenia sú koherentné, tento štátny príslušník preukázal, že sú splnené určité osobitné kritériá týkajúce sa označenia týchto zdrojov ako príjmu alebo majetku, právneho titulu, na základe ktorého nadobudol uvedené zdroje, ako aj skutočnosti, že ich bude mať trvalo a neobmedzene k dispozícii, ako keby boli jeho vlastné, a
–
po druhé vzhľadom na zásadu prednosti práva Únie je to tak aj v prípade, ak tieto požiadavky vyplývajú z judikatúry vnútroštátneho najvyššieho súdu, ktorého rozhodnutia majú povahu záväzného precedensu.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: maďarčina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.