Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
LAILA
MEDINA
prednesené
2. marca 2023(1)
Vec C‑723/21
Stadt Frankfurt (Oder),
FWA Frankfurter Wasser‑ und Abwassergesellschaft mbH
proti
Landesamt für Bergbau, Geologie und Rohstoffe,
za účasti:
Lausitz Energie Bergbau AG
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Verwaltungsgericht
Cottbus
(Správny
súd
Cottbus,
Nemecko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Prípustnosť – Životné prostredie – Opatrenia EÚ v oblasti vodného hospodárstva – Smernica 2000/60/ES – Prístup k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia – Konanie o povolení projektu – Článok 7 – Zákaz zhoršenia kvality vody – Projekt na vybudovanie umelého jazera – Sírany – Povinnosť členských štátov nepovoliť projekt, ktorý môže spôsobiť zhoršenie kvality vody využívanej na výrobu pitnej vody“
1.        Prejednávaný
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
poskytuje
Súdnemu
dvoru
príležitosť
po
prvýkrát
vyložiť
článok
7 ods. 3
smernice
2000/60/ES
(ďalej
len
„rámcová
smernica o vode“)(2).
Žalobu v konaní
vo
veci
samej
podali
Stadt
Frankfurt
(Oder)
(mesto
Frankfurt
nad
Odrou,
Nemecko) a FWA
Frankfurter
Wasser ‑ und
Abwassergesellschaft
mbH,
Frankfurt
nad
Odrou
(ďalej
len
„FWA“)
proti
predsedovi
Landesamt
für
Bergbau,
Geologie
und
Rohstoffe
(Krajinský
úrad
pre
banskú
činnosť,
geológiu a suroviny),
Cottbus,
Nemecko
(ďalej
len
„Úrad“).
Žaloba
sa
týka
rozhodnutia(3) Úradu o povolení
projektu,
ktorým
sa
povoľuje,
aby
Lausitz
Energie
Bergbau
AG,
Cottbus
(vedľajší
účastník
konania
vo
veci
samej,
ďalej
len
„Lausitz“)
vybudovala
najväčšie
umelé
jazero v Nemecku
(s rozlohou 1 900
hektárov, t. j. približne 2 660
futbalových
ihrísk).
I.      Skutkové okolnosti sporu vo veci samej a prejudiciálne otázky
2.        Mesto
Frankfurt
nad
Odrou
má
povinnosť
zásobovať
svojich
asi
57 000
obyvateľov
pitnou
vodou.
Na
splnenie
tejto
zákonnej
úlohy
využíva
služby
FWA.
FWA
prevádzkuje
vodáreň
na
základe
povolenia,
ktoré
jej
bolo
udelené
podľa
vnútroštátnych
právnych
predpisov v oblasti
vodného
hospodárstva.
3.        Táto
vodáreň
vyrába
pitnú
vodu z podzemnej
vody a vody z rieky
Spréva
(ďalej
len
„Spréva“)
na
úseku,
ktorý
sa
nachádza
mimo
ochranného
pásma v zmysle
článku
7 ods. 3
druhej
vety
rámcovej
smernice o vode.
4.        Voda v Spréve
vykazuje
vysokú
koncentráciu
síranov.
Tieto
sírany
pochádzajú z odstavených
povrchových
baní v povodí
Sprévy.
Vznikajú
oxidáciou
pyritovej
horniny,
ktorá
bez
prístupu
vzduchu
zostáva v zemi,
až
kým
nie
je
vykopaná.
Pitná
voda
privádzaná
do
vodovodného
potrubia
musí
spĺňať
určitú
hodnotu
síranov,
pričom
vodáreň
doteraz
dodržiavala
túto
požiadavku
len
tesne.
5.        Lausitz
po
ukončení
prevádzky
predmetnej
povrchovej
bane
zaplavuje
zvyškovú
jamu,
ktorá
vznikla
po
vyťažení
hnedého
uhlia.
Jazero,
ktoré
vznikne
zaplavením,
bude
mať
prepad.
Voda
vytekajúca
cez
prepad
bude
pritekať
do
Sprévy a bude
mať
výrazne
vyššiu
koncentráciu
síranov
ako
voda v Spréve.
Mesto
Frankfurt
nad
Odrou a FWA
sa
obávajú,
že
koncentrácia
síranov
vo
vode
zo
Sprévy,
ktorá
je
už
aj
tak
kritická z hľadiska
výroby
pitnej
vody,
bude
týmto
prítokom
prekročená, a preto
budú
musieť
výrobu
pitnej
vody v tomto
mieste
zastaviť
alebo
zásadne
technicky
zmeniť.
6.        Úrad
rozhodnutím o povolení
projektu
povolil
vybudovanie
jazera
vrátane
prepadu
po
tom,
ako
na
základe
odborného
posudku
zistil,
že
voda v Spréve
sa
nezhorší v zmysle
článku
4
rámcovej
smernice o vode.
Nebolo
vykonané
žiadne
posúdenie
vplyvu
na
koncentráciu
síranov
podľa
článku
7
uvedenej
smernice
na
mieste
odberu
vody a prípadne
na
vodáreň.
Práve
proti
uvedenému
rozhodnutiu o povolení
projektu
podali
mesto
Frankfurt
nad
Odrou a FWA
žalobu v konaní
vo
veci
samej.
7.        V súvislosti s touto
žalobou
Verwaltungsgericht
Cottbus
(Správny
súd
Cottbus,
Nemecko)
rozhodol o prerušení
konania a položil
Súdnemu
dvoru
nasledujúce
prejudiciálne
otázky:
„1.
a)      Má
sa
článok
7 ods. 3
[rámcovej
smernice o vode]
vykladať v tom
zmysle,
že
všetci
členovia
verejnosti
bezprostredne
dotknutej
projektom
sú
oprávnení
uplatňovať v súdnom
konaní
porušenia
povinnosti:
a)      vylúčiť
zhoršenie
kvality
vodných
útvarov
využívaných
na
výrobu
pitnej
vody,
b)      znížiť
mieru
úpravy
potrebnú
na
výrobu
pitnej
vody,
v nadväznosti
na
ochranu
tretích
osôb
týkajúcu
sa
zákazu
zhoršenia
stavu
podzemnej
vody
(pozri
[rozsudok z 28. mája
2020,
Land
Nordrhein‑Westfalen
(C‑535/18,
EU:C:2020:391,
bod
132 a nasl.)
(ďalej
len
‚rozsudok
Land
Nordrhein‑Westfalen‘)]
a [rozsudok z 3. októbra 2019, Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland a i. (C‑197/18, EU:C:2019:824, body 40 a 42)]?
b)      V prípade
zápornej
odpovede
na
otázku
a):
Sú
žalobcovia,
ktorým
bola
zverená
výroba a úprava
pitnej
vody, v každom
prípade
oprávnení
uplatňovať v súdnom
konaní
porušenie
zákazov a povinností
uvedených v článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode?
2.      Obsahuje
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
popri
mandáte
na
dlhodobejšie
plánovanie v plánoch
vodohospodárskeho
manažmentu a programoch
opatrení,
povinnosť
podobnú
povinnosti,
ktorá
je
stanovená v článku
4,
odmietnuť
povolenie
konkrétnych
projektov z dôvodu
porušenia
zákazu
zhoršenia
(pozri
[rozsudok
Nordrhein‑Westfalen,
bod
75]), a to
aj
vo
vzťahu k vodným
útvarom
mimo
ochranných
zón v zmysle
článku
7 ods. 3
druhej
vety
[uvedenej
smernice]?
3.      Vychádzajúc z toho,
že v článku
7 ods. 3
[uvedenej
smernice] – na
rozdiel
od prílohy V,
na
ktorú
sa
odkazuje v článku
4
rámcovej
smernice o vode – nie
sú
stanovené
žiadne
vlastné
parametre
na
posúdenie
zákazu
zhoršenia:
a)      Za
akých
podmienok
sa
má
predpokladať,
že
dochádza k zhoršeniu
vodného
útvaru a tým k zvýšeniu
miery
úpravy
potrebnej
na
výrobu
pitnej
vody?
b)      Mohli
by
sa
za
relevantné
referenčné
kritérium
pre
zvýšenie
miery
úpravy a tým
aj
pre
zákaz
zhoršenia
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
považovať
limitné
hodnoty
stanovené v prílohe I [smernice
98/83/ES(4) (ďalej
len
‚smernica o pitnej
vode‘)],
čo
naznačuje
článok
7 ods. 2
posledná
časť
vety
[druhej
uvedenej
smernice]?
c)      V prípade
kladnej
odpovede
na
otázku
b):
Môže
ísť o porušenie
zákazu
zhoršenia
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
keď v prípade
jedinej
významnej
hodnoty
nejde o limitnú
hodnotu
podľa časti A alebo
B prílohy I [smernice o pitnej
vode],
ale o ‚indikačný
parameter‘
podľa časti C prílohy I?
4.      Kedy
sa
má
predpokladať,
že
ide o porušenie
zákazu
zhoršenia v zmysle
právnych
predpisov
týkajúcich
sa
pitnej
vody
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
(vo
vzťahu
ku
kritériu
zákazu
zhoršenia
podľa
článku
4
rámcovej
smernice o vode
pozri
[rozsudok
Land
Nordrhein‑Westfalen,
bod
119], a predtým
[rozsudok z 1. júla
2015,
Bund
für
Umwelt
und
Naturschutz
Deutschland
(C‑461/13,
EU:C:2015:433,
bod
52)
(ďalej
len
‚rozsudok
Bund
für
Umwelt
und
Naturschutz
Deutschland‘)]?
a)      Stačí
pre
predpoklad
porušenia
akékoľvek
zhoršenie
alebo
b)      musí
existovať
pravdepodobnosť,
že
nebude
dodržaný
indikačný
parameter
pre
sírany
250
mg/l,
alebo
c)      musí
existovať
hrozba
nápravných
opatrení v zmysle
článku
8 ods. 6
[smernice o pitnej
vode],
ktoré
zvyšujú
nároky
na
úpravu
pitnej
vody?
5.      Obsahuje
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
popri
hmotnoprávnych
kritériách
posudzovania
aj
požiadavky
kladené
na
správne
povoľovacie
konanie,
teda
je
judikatúra
Súdneho
dvora
týkajúca
sa
článku
4
[uvedenej
smernice]
analogicky
použiteľná
na
rozsah
posudzovania
podľa
článku
7 ods. 3
[uvedenej
smernice]
(pozri
[rozsudok
Land
Nordrhein‑Westfalen],
druhá
prejudiciálna
otázka)?
6.      Musí
investor
projektu
zadať
aj
znalecké
posúdenie
možného
zhoršenia
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
už
vtedy,
keď
existuje
pravdepodobnosť,
že
projekt
môže
porušiť
ustanovenia
článku
7 ods. 3
[uvedenej
smernice]?
7.      Má
sa v tomto
ohľade
tiež
predpokladať,
že
predmetné
posúdenie
musí
byť
vykonané
pred
vydaním
rozhodnutia
prijatého
podľa
právnych
predpisov v oblasti
vodného
hospodárstva a v dôsledku
toho
dodatočné
posúdenie
vykonané
počas
súdneho
konania
nemôže
napraviť
protiprávnosť
povolenia
vydaného
podľa
právnych
predpisov v oblasti
vodného
hospodárstva
(pozri
[rozsudok
Land
Nordrhein‑Westfalen,
body
76 a 80 a nasl.])?
8.      Môže
pri
vyvažovaní
záujmov
vykonanom v rámci
povoľovania
cieľ
sledovaný
projektom
prevážiť
nad
požiadavkami a zákazmi
stanovenými v článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
napríklad v prípade,
že
nároky
na
úpravu
pitnej
vody
sú
nízke,
alebo
ak
je
účel
projektu
mimoriadne
dôležitý?
9.      Uplatňuje
sa
článok
4 ods. 7
rámcovej
smernice o vode
na
jej
článok
7 ods. 3?
10.      Aké
povinnosti
nad
rámec
článku
4
rámcovej
smernice o vode
možno
vyvodiť z článku
7 ods. 2
[uvedenej
smernice] s tým
dôsledkom,
že
musia
byť
zohľadnené v konaní o povolení
projektu?“
II.    Konanie na Súdnom dvore
8.        Písomné
pripomienky
predložili
mesto
Frankfurt
nad
Odrou a FWA,
Úrad,
Lausitz,
ako
aj
Európska
komisia.
III. Posúdenie
A.      Prípustnosť
9.        Domnievam
sa,
že
ak
by
vodný
útvar,
ktorý
FWA
využíva
na
zachytávanie
surovej
vody,
nebol
vodným
útvarom
na
účely
článku
7 ods. 1
rámcovej
smernice o vode,
článok
7 ods. 3
uvedenej
smernice
by
sa
neuplatnil
na
prípad, o ktorý
ide v konaní
vo
veci
samej.
10.      Úrad
totiž v konaní
na
Súdnom
dvore
tvrdí,
že
útvar
povrchovej
vody
Sprévy s identifikačným
číslom
DERW_DEBB582_1743
nie
je
vodným
útvarom,
na
ktorý
sa
vzťahuje
článok
7 ods. 1
rámcovej
smernice o vode.
Pre
útvar
podzemnej
vody
„Dolná
Spréva
1“
(identifikačné
číslo
DEGB_DEBB_HAV_US_3‑1),
určený v súlade s článkom
7 ods. 1
rámcovej
smernice o vode,
bolo v súlade s článkom
7 ods. 3
druhou
vetou
uvedenej
smernice
určené
ochranné
pásmo.
11.      Podľa
môjho
názoru
je
uplatniteľnosť
článku
7 ods. 1 a 3
rámcovej
smernice o vode v prejednávanej
veci
založená
prinajmenšom
na
dvoch
tvrdeniach.
12.      Po
prvé
existuje
útvar
podzemnej
vody
„Dolná
Spréva
1“,
do
ktorého
infiltruje
voda
zo
Sprévy.
Zo
skutkových
okolností,
ktoré
uviedol
vnútroštátny
súd,
vyplýva,
že
predmetný
vodný
útvar
je
(alebo
by
bol)
dotknutý
predmetným
projektom, v dôsledku
čoho
sa
uplatní
rámcová
smernica o vode.
13.      V prejednávanom
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vnútroštátny
súd
vychádza z toho,
že
dotknutý
úsek
Sprévy
je
vodným
útvarom
na
účely
článku
7 ods. 1
rámcovej
smernice o vode.
Vnútroštátny
súd
navyše
vo
svojom
uznesení o vydaní
predbežného
opatrenia z 1. júna
2021
(ďalej
len
„uznesenie z 1. júna
2021“)
jasne
konštatoval,
že
„predmetný
úsek
Sprévy
spadá
do
pôsobnosti
[uvedeného
ustanovenia]“.
FWA
bola
totiž
podľa
vnútroštátnych
právnych
predpisov v oblasti
vodného
hospodárstva
oprávnená
odoberať
povrchovú
vodu
zo
Sprévy
(prostredníctvom
procesu
infiltrácie)
na
účely
zásobovania
pitnou
vodou.
14.      Po
druhé
Úrad
tvrdí,
že
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
sa
uplatňuje
len
na
tie
vodné
útvary,
ktoré
boli
„identifikované“ v súlade s článkom
7 ods. 1 a 2
uvedenej
smernice.
Útvar
povrchovej
vody
Sprévy
(DERW_DEBB582_1743)
nebol
identifikovaný
na
tomto
základe, a preto
nie
je
vodným
útvarom,
na
ktorý
sa
vzťahuje
článok
7 ods. 1
rámcovej
smernice o vode.
Tento
vodný
útvar
nebol
identifikovaný
ani
podľa
článku
6 ods. 2
uvedenej
smernice.
15.      Je
pravda,
že
predmetný
vodný
útvar
zrejme
nebol
označený
alebo
identifikovaný
príslušnými
orgánmi
podľa
článkov
6 a 7
rámcovej
smernice o vode
napriek
tomu,
že
sa
využíva
na
výrobu
pitnej
vody,
čo
môže
naznačovať,
že
Nemecko
si
nesplnilo
povinnosti
stanovené v článku
6 ods. 1 a 3,
ktoré
sa
týkajú
aktualizácie
registra, a povinnosti
stanovené v článku
7
uvedenej
smernice.
16.      Napokon
na
vysvetlenie
článku
7
rámcovej
smernice o vode
je v odôvodnení
37
uvedenej
smernice
jasne
uvedené,
že
„členské
štáty
by
mali
identifikovať
vody
využívané
na
odber
pitnej
vody a zabezpečiť
súlad
so
[smernicou o pitnej
vode]“.
17.      Vzhľadom
na
to
sa
domnievam,
že
nie
je
možné
uplatniť
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
priamo
na
neidentifikované
vodné
útvary,
ako
je
predmetný
vodný
útvar,
keďže
by
tým
stratil
zmysel
režimu
identifikácie
príslušných
vodných
útvarov a vedenia
registra v súlade s uvedenými
článkami.
Okrem
toho
existuje
problém
nejednoznačnosti,
pokiaľ
ide o presné
vymedzenie
hraníc
chránených
oblastí
podľa
článku
6 ods. 2 a článku
7 ods. 1
uvedenej
smernice.
18.      Keďže
článok
7 ods. 1
nie
je
priamo
uplatniteľný – vyžaduje
si
vykonávacie
opatrenia
–,
je
úlohou
vnútroštátneho
súdu
rozhodnúť,
ako
postupovať
podľa
nemeckého
práva,
aby
sa
zabezpečila
ochrana
týchto
vodných
útvarov
(napríklad
nariadiť
príslušnému
orgánu,
aby
prijal
príslušné
vykonávacie
opatrenia a určil
dotknuté
vodné
útvary v súlade s článkom
7 ods. 1
rámcovej
smernice o vode).
19.      V tejto
súvislosti
musí
vnútroštátny
súd
zachovať
potrebný
účinok
rámcovej
smernice o vode.
20.      Treba
totiž
pripomenúť,
že
článok
7 ods. 1
rámcovej
smernice o vode
ukladá
členským
štátom
povinnosť
určiť
konkrétne
typy
vodných
útvarov,
ktoré
by
mali
byť
chránené
podľa
článku
7 ods. 2 a 3
uvedenej
smernice.
Členské
štáty
by
nemali
mať
možnosť
zbaviť
vodné
útvary
využívané
na
výrobu
pitnej
vody
ochrany
len
tým,
že
sa
rozhodnú
ich
neidentifikovať
(alebo
ich
riadne
neidentifikujú)
(článok
7 ods. 1
rámcovej
smernice o vode),
keď
zároveň
tieto
členské
štáty – podľa
vnútroštátnych
právnych
predpisov v oblasti
vodného
hospodárstva – povoľujú
výrobu
pitnej
vody z tých
istých
vodných
útvarov
ich
zmiešaním s vodnými
útvarmi,
ktoré
boli
riadne
identifikované
(ako
je
to v prejednávanej
veci).
To
by
zjavne
zbavilo
rámcovú
smernicu o vode, a najmä
článok
7
tejto
smernice,
jej
potrebného
účinku.
21.      Je
pravda,
že v prípade,
ktorý
je
predmetom
konania
vo
veci
samej,
bola
podzemná
voda
zrejme
skutočne
chránená.
To
však
neznamená,
že
členské
štáty
nemusia
tiež
chrániť
povrchovú
vodu
využívanú
na
výrobu
pitnej
vody.
Zo
znenia
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
nevyplýva – a nevyplýva
to
ani z jeho
zmyslu a účelu – že
sa
musí
rozlišovať
podľa
toho,
či
ide o priamy
alebo
nepriamy
odber
vody
(t. j. získaný
infiltráciou).
22.      Z vyššie
uvedených
úvah
vyplýva,
že
prejudiciálne
otázky
sú
prípustné.
B.      O veci samej
1.      Prvá otázka
23.      Vnútroštátny
súd
chce v podstate
zistiť,
či
sa
má
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
vykladať v tom
zmysle,
že
všetci
členovia
verejnosti
bezprostredne
dotknutej
projektom
(prvá
možnosť),
alebo v každom
prípade
osoby,
ktorým
bola
zverená
výroba a úprava
pitnej
vody
(druhá
možnosť),
sú
oprávnené
uplatňovať v súdnom
konaní
porušenie
povinností
stanovených v tomto
ustanovení,
vrátane
porušení
povinnosti,
ktorej
cieľom
je
vylúčiť
zhoršenie
kvality
vodných
útvarov
využívaných
na
výrobu
pitnej
vody, a povinnosti,
ktorej
cieľom
je
znížiť
mieru
úpravy
potrebnú
na
výrobu
pitnej
vody.
24.      Stačí
však
poukázať
na
to,
že v prejednávanej
veci
nie
je
potrebné,
aby
Súdny
dvor
rozhodol o prvej
možnosti,
keďže
žalobcovia v konaní
vo
veci
samej
nie
sú
členmi
verejnosti,
ale
právnickými
osobami,
ktorým
bola
zákonom
zverená
výroba a úprava
pitnej
vody.
25.      Súdny
dvor
rozhodol,
že
„podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
by
bolo
nezlučiteľné
so
záväzným
účinkom,
ktorý
smernici
priznáva
článok
288
ZFEÚ,
ak
by
sa
zásadne
vylúčilo,
aby
sa
dotknuté
osoby
mohli
odvolávať
na
povinnosti
uložené
smernicou“ a „prinajmenšom
fyzické
alebo
právnické
osoby,
ktorých
sa
priamo
dotýka
porušenie
ustanovení
smernice v oblasti
životného
prostredia,
musia
mať
možnosť
domáhať
sa
na
príslušných
orgánoch,
prípadne
aj
prostredníctvom
žaloby
na
súde,
dodržiavania
príslušných
povinností“.(5)
26.      Na
účely
určenia,
či
sú
žalobcovia
vo
veci
samej
priamo
dotknutí
porušením
povinností
stanovených v článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
je
potrebné
preskúmať
účel,
ako
aj
obsah
uvedeného
ustanovenia.(6)
27.      Účelom
rámcovej
smernice o vode,
ako
vyplýva z jej
článku
1,
je
ochrana
vodných
útvarov
vrátane
tých,
ktoré
sa
využívajú
na
výrobu
pitnej
vody.
28.      Článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
ukladá
členským
štátom
určité
povinnosti v súvislosti s ochranou
vôd
využívaných
na
výrobu
pitnej
vody.
29.      Právnická
osoba,
ktorá
je
oprávnená
odoberať a využívať
podzemnú
vodu
(alebo
povrchovú
vodu)
na
výrobu
pitnej
vody,
uskutočňuje
oprávnené
využívanie
predmetnej
podzemnej
vody
(alebo
povrchovej
vody).
Táto
osoba
je
preto
priamo
dotknutá
porušením
povinností
zlepšiť
stav
podzemnej
vody
(alebo
povrchovej
vody) a zabrániť
jeho
zhoršeniu,
pričom
predmetné
porušenie
môže
obmedziť
jej
možnosť
tým,
že
bráni
oprávnenému
využívaniu
týchto
vôd.(7)
30.      Podľa
vnútroštátnych
právnych
predpisov
má
mesto
Frankfurt
nad
Odrou
povinnosť
zásobovať
svojich
obyvateľov
pitnou
vodou.
Je
preto
zjavne v jeho
záujme,
aby
uvedenú
úlohu
vykonávalo
bez
neprimeraných
zásahov – a porušenie
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
je
takýmto
zásahom
–, a najmä
aby
zabránilo
zhoršeniu
kvality
vodných
útvarov,
ktoré
uvedené
mesto
využíva
na
výrobu
pitnej
vody. V opačnom
prípade
by
si
nedokázalo
plniť
povinnosť
zásobovať
svojich
obyvateľov
pitnou
vodou
primeranej
kvality.
31.      Článok
7 ods. 3
uvedenej
smernice
tiež
stanovuje
určité
ciele v súvislosti s úpravou
potrebnou
na
výrobu
pitnej
vody.
32.      Je v záujme
právnických
osôb,
akými
sú
mesto
Frankfurt
nad
Odrou a FWA,
aby
pri
výrobe
pitnej
vody
zachovávali
nízke
nároky
na
úpravu
pitnej
vody.
Oba
subjekty
majú
zákonnú
povinnosť
zabezpečovať
zásobovanie
vodou,
ktorá
je v súlade
so
smernicou o pitnej
vode.
33.      Úprava
je
totiž
nevyhnutná
na
ochranu
ľudského
zdravia a požiadavky
na
úpravu
sú
stanovené v smernici o pitnej
vode,
na
ktorú
výslovne
odkazuje
článok
7 ods. 2
rámcovej
smernice o vode. V smernici o pitnej
vode
je
stanovený
komplexný
mechanizmus,
ktorý
konkretizuje,
čo
sa
má
takouto
úpravou
dosiahnuť.
34.      Ako
bude
vysvetlené
ďalej v týchto
návrhoch,
dodržiavanie
článku
7
rámcovej
smernice o vode
je
úzko
prepojené s dodržiavaním
smernice o pitnej
vode.
Ak
členský
štát
poruší
článok
7
rámcovej
smernice o vode v súvislosti s povodím,
bude
to
mať
nepriaznivý
vplyv
na
dodávateľa
vody v súvislosti s dodržiavaním
smernice o pitnej
vode
zo
strany
tohto
dodávateľa.(8)
35.      Mesto
Frankfurt
nad
Odrou a FWA
preto
musia
mať
možnosť
domáhať
sa,
aby
príslušný
orgán,
ktorý
je
zodpovedný
za
povolenie
projektu,
ktorý
potenciálne
nepriaznivo
ovplyvní
mieru
úpravy
pitnej
vody
vyžadovanú
smernicou o pitnej
vode,
dodržiaval
povinnosti
stanovené v článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode, a to
prípadne
aj
podaním
žaloby
na
príslušnom
súde.
36.      Z vyššie
uvedených
úvah
vyplýva,
že
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
vykladaný z hľadiska
článku
19 ods. 1
ZEÚ
(podľa
ktorého
„členské
štáty
ustanovia v oblastiach,
na
ktoré
sa
vzťahuje
právo
Únie,
prostriedky
nápravy
potrebné
na
zabezpečenie
účinnej
právnej
ochrany“),
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
právnické
osoby,
ktorým
je
podľa
vnútroštátneho
práva
zverená
výroba a úprava
pitnej
vody,
alebo
osoby,
ktoré
boli
poverené
takou
výrobou a úpravou,
majú
právo
domáhať
sa,
aby
príslušný
orgán
zodpovedný
za
povolenie
projektu,
ktorý
môže
mať
nepriaznivý
vplyv
na
mieru
úpravy
pitnej
vody
vyžadovanú
smernicou o pitnej
vode,
dodržiaval
povinnosti
stanovené v článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode.
Také
právnické
osoby
to
prípadne
môžu
urobiť
podaním
žaloby
na
príslušnom
súde.
2.      Druhá otázka
37.      Vnútroštátny
súd
chce
zistiť,
či
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
obsahuje
samostatnú
povinnosť – podobnú
povinnosti
stanovenej v článku
4
rámcovej
smernice o vode – odmietnuť
povolenie
konkrétnych
projektov z dôvodu
porušenia
zákazu
zhoršenia, a to
aj
vo
vzťahu k vodným
útvarom
mimo
ochranných
pásiem v zmysle
druhej
vety
uvedeného
ustanovenia.
Vnútroštátny
súd
vo
svojej
otázke
konkrétne
cituje
bod
75
rozsudku
Land
Nordrhein‑Westfalen.
38.      V prvej
časti
rozoberiem
prvú
vetu
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode s cieľom
vymedziť
všeobecné
chápanie
ochrany
vodných
útvarov
využívaných
na
výrobu
pitnej
vody. V druhej
časti
posúdim,
či
druhá
veta
uvedeného
ustanovenia,
ktorá
umožňuje
členským
štátom
zriadiť
ochranné
pásma,
má
nejaký
vplyv
na
prejednávanú
vec.
a)      Prvá časť – článok 7 ods. 3 prvá veta rámcovej smernice o vode
39.      Podľa
bodu
75
rozsudku
Land
Nordrhein‑Westfalen,
„ak
projekt
môže
mať
negatívne
účinky
na
vodu,
možno
ho
povoliť
len
vtedy,
ak
sú
splnené
podmienky
stanovené v článku
4 ods. 7 písm. a)
až
d)
[rámcovej
smernice o vode].
Vnútroštátnym
orgánom,
ktoré
sú
príslušné
rozhodnúť o povolení
projektu,
prislúcha
overiť,
či
sú
tieto
podmienky
splnené
pred
vydaním
takéhoto
povolenia,
bez
toho,
aby
tým
bolo
dotknuté
prípadné
súdne
preskúmanie“.
40.      Hoci
sa
uvedená
judikatúra
vzťahuje
na
článok
4
rámcovej
smernice o vode,
výklad
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
by
sa
mal
podľa
môjho
názoru
riadiť
touto
judikatúrou. V neposlednom
rade
preto,
lebo
článok
7 ods. 3,
rovnako
ako
článok
4,
ukladá
členským
štátom
určité
povinnosti – s tým
rozdielom,
že
druhé
uvedené
ustanovenie
stanovuje
povinnosti v oblasti
ochrany
vôd
vo
všeobecnosti,
zatiaľ
čo
prvé
uvedené
ustanovenie
stanovuje
povinnosti
konkrétne
pre
vodné
útvary,
ktoré
sa
využívajú
na
výrobu
pitnej
vody.
41.      V súlade s ustálenou
judikatúrou
je
na
účely
výkladu
ustanovenia
práva
Únie
potrebné
zohľadniť
nielen
jeho
znenie,
ale
aj
jeho
kontext a ciele
sledované
právnou
úpravou,
ktorej
je
súčasťou.(9)
1)      Znenie článku 7 ods. 3 rámcovej smernice o vode
42.      Zo
znenia
uvedeného
ustanovenia
vyplýva,
že
normotvorca
EÚ v ňom
sformuloval
povinnosť
členských
štátov
dosiahnuť
konkrétny
výsledok.(10)
i)      Význam pojmu „zabezpečia“
43.      V rozsudku
Bund
für
Umwelt
und
Naturschutz
Deutschland
(body
31
až
33)
Súdny
dvor
vyvodil
záväznú
povahu
povinností
vyplývajúcich z článku
4
rámcovej
smernice o vode z toho,
že
uvedené
ustanovenie
obsahuje
formuláciu,
ktorá
poukazuje
na
jeho
záväznosť a relevantnosť
vo
vzťahu k povoľovaniu
konkrétnych
projektov v rámci
právneho
režimu
ochrany
vôd.
44.      Súdny
dvor
totiž v uvedených
bodoch
predmetného
rozsudku
vysvetlil,
že
slová
„vykonajú“ a úvodný
výraz
„pri
realizácii
programov
opatrení“
podporujú
záväznú
povahu
tohto
ustanovenia,
ktoré
musia
príslušné
orgány
splniť
pri
povoľovaní
konkrétnych
projektov.
45.      Podobne
ako v prípade
článku
4
rámcovej
smernice o vode
zo
skutočnosti,
že v článku
7 ods. 3
uvedenej
smernice
je
stanovené,
že
členské
štáty
„zabezpečia
nevyhnutnú
ochranu…
vodných
útvarov“,
vyplýva,
že
uvedená
povinnosť
má
záväznú
povahu a je
relevantná,
pokiaľ
ide o povoľovanie
konkrétnych
projektov.
Slovné
spojenie
„zabezpečia
nevyhnutnú
ochranu“
znamená
povinnosť
členských
štátov
konať v tomto
zmysle,
čo
znamená,
že
musia
považovať
konanie o povolení
konkrétneho
projektu
za
vykonávacie
opatrenie s cieľom
zabezpečiť
nevyhnutnú
ochranu
(bod
32
vyššie
uvedeného
rozsudku).
46.      Skutočnosť,
že
článok
4 a článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
obsahujú v tomto
ohľade
mierne
odlišné
znenie
(„členské
štáty
vykonajú
potrebné
opatrenia
na
zabránenie
zhoršeniu
stavu
všetkých
útvarov
povrchovej
vody“
oproti
„členské
štáty
zabezpečia
nevyhnutnú
ochranu
identifikovaných
vodných
útvarov, s cieľom
vylúčiť
zhoršenie
ich
kvality a aby
sa
znížila
miera
úpravy
potrebná
na
výrobu
pitnej
vody“),
nie
je
na
účely
tohto
posúdenia
relevantná.
Je
zrejmé,
že z formulácie
„zabezpečia“
vyplýva,
že
členské
štáty
musia
prijať
nevyhnutné
opatrenia
na
dosiahnutie
konkrétnych
cieľov
rámcovej
smernice o vode.
To
sa
potvrdí
aj
pri
skúmaní
viacerých
ďalších
jazykových
znení
tejto
formulácie
(napríklad
nemeckého,
francúzskeho,
talianskeho,
španielskeho a lotyšského
jazykového
znenia).
ii)    Význam slovného spojenia „nevyhnutná ochrana“
47.      Použitie
uvedeného
slovného
spojenia v článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
svedčí o tom,
že
normotvorca
EÚ
sa
rozhodol
pre
„preventívny
prístup“
na
rozdiel
od
„prístupu
úpravy“
(na
konci
vodovodu),
ktorý
sa
používal v minulosti.
Inými
slovami,
dôraz
sa
už
nekladie
na
úpravu
kontaminovanej
surovej
vody,
aby
bola
bezpečná
na
pitie,
ale
skôr
na
ochranu
využívaných
vodných
zdrojov.
48.      Ako
je
vysvetlené v odôvodnení
11
rámcovej
smernice o vode,
„politika
[EÚ]
týkajúca
sa
životného
prostredia
[má]
prispievať k presadzovaniu
cieľov
zachovania,
ochrany a zvyšovania
kvality
životného
prostredia
pri
rozvážnom a racionálnom
využívaní
prírodných
zdrojov a má
byť
založená
na
princípoch
predchádzania
dôsledkom a na
[princípe]
realizácie
preventívnych
opatrení…“
(kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
49.      Slovné
spojenie
„nevyhnutná
ochrana“
uvedené v článku
7 ods. 3
vzhľadom
na
zásadu
prevencie
naznačuje,
že
predtým,
ako
príslušný
orgán
povolí
konkrétny
projekt,
musí
najprv
určiť,
či
daný
projekt
nebude
mať
nepriaznivé
účinky
na
kvalitu
vodných
útvarov
využívaných
na
výrobu
pitnej
vody.
iii) Význam slovného spojenia „identifikované vodné útvary“
50.      Zo
znenia
článku
7 ods. 3
vyplýva,
že
ochranné
opatrenia
podľa
uvedeného
článku
sa
týkajú
len
vodných
útvarov,
ktoré
prešli
procesom
identifikácie.
Článok
7 ods. 3
však
neobsahuje
žiadne
obmedzenie
na
základe
spôsobu,
akým
sa
voda
dostáva
do
predmetných
útvarov, t. j. či k tomu
dochádza
prirodzeným
spôsobom
alebo
antropogénnou
infiltráciou
(ako v konaní
vo
veci
samej).
Preto
je
potrebné
zabezpečiť
ochranu
vody
nachádzajúcej
sa v identifikovaných
vodných
útvaroch.
iv)    Význam slovného spojenia „vylúčiť zhoršenie ich kvality a aby sa znížila miera úpravy“
51.      Z tohto
slovného
spojenia
vyplýva,
že
cieľom
opatrení,
ktoré
musia
členské
štáty
prijať,
je
znížiť
mieru
úpravy
potrebnú
na
výrobu
pitnej
vody a prostriedkom
na
dosiahnutie
tohto
cieľa
je
povinnosť, v zmysle
ktorej
by
členské
štáty
mali
minimálne
vylúčiť
zhoršenie
kvality
vodných
útvarov.
52.      Vysvetľujúce
„usmernenie č. 16“(11),
ktoré
vydala
Komisia,
podporuje
môj
výklad
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode. V tomto
usmernení,
ktoré
predstavuje
konsenzuálne
stanovisko k osvedčeným
postupom,
na
ktorom
sa
zhodli
Komisia,
všetky
členské
štáty a ostatné
zainteresované
strany,
je
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
vysvetlený
takto:
„V praxi
by
vylúčenie
zhoršenia
kvality
útvaru
podzemnej
vody
samo
osebe
nevyhnutne
neviedlo k zníženiu
miery
úpravy,
ktorá
môže
byť
potrebná
na
výrobu
pitnej
vody.
Na
zníženie
miery
úpravy
by
bolo
potrebné
zvýšenie
kvality.
Je
však
zrejmé,
že
existuje
zámer
minimálne
vylúčiť
zhoršenie
kvality
podzemnej
vody. V ideálnom
prípade
by
mala
byť
ochrana
dostatočná
na
to,
aby
sa
časom
mohla
znížiť
miera
úpravy“.
53.      Vnútorná
súvislosť
medzi
zdrojom
(útvary
podzemnej
vody a povrchovej
vody
využívané
na
výrobu
pitnej
vody) a produktom
(pitná
voda,
ktorou
je
zásobované
obyvateľstvo),
ktorá
je
vyjadrená
vo
formulácii
„aby
sa
znížila
miera
úpravy“,
svedčí o tom,
že
hospodárenie s pitnou
vodou v členských
štátoch
musí
byť v súlade
so
smernicou o pitnej
vode a s kritériami
kvality
vody,
ktoré
sú v nej
stanovené.
54.      Z toho
vyplýva,
že
prvok
„vylúčenia
zhoršenia“ v znení
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode v spojení s požiadavkou
znížiť
mieru
úpravy
znamená,
že
cieľom
zákazu
zhoršenia
podľa
uvedeného
ustanovenia
je
zabrániť
situácii, v ktorej
by
neboli
splnené
kritériá
kvality
vody
stanovené v smernici o pitnej
vode.
v)      Význam slovného spojenia „na výrobu pitnej vody“
55.      Z tohto
slovného
spojenia
jednoznačne
vyplýva,
že
dotknutými
vodnými
útvarmi
sú
len
tie,
ktoré
sa
využívajú
na
výrobu
pitnej
vody, a uvedené
slovné
spojenie
zároveň
poskytuje
potrebnú
súvislosť
medzi
rámcovou
smernicou o vode a smernicou o pitnej
vode.
56.      Zo
znenia
článku
7 ods. 3
teda
vyplýva
povinnosť
členských
štátov
zabrániť
realizácii
projektov,
ktoré
môžu
zvýšiť
mieru
úpravy
identifikovaných
vodných
útvarov
využívaných
na
výrobu
pitnej
vody,
ak
by
bez
takéhoto
zvýšenia
miery
úpravy
mohol
mať
projekt
nepriaznivý
vplyv
na
požiadavky
na
kvalitu
vody
stanovené v smernici o pitnej
vode.
2)      Kontext článku 7 ods. 3 rámcovej smernice o vode
i)      Súvislosť medzi článkom 7 ods. 3 a článkami 1 a 4 rámcovej smernice o vode
57.      Môj
výklad
článku
7 ods. 3
potvrdzuje
analýza
kontextu
tohto
článku.
Po
prvé
význam
článku
7
možno
odvodiť z existujúcich
súvislostí
medzi
uvedeným
článkom a ostatnými
ustanoveniami
rámcovej
smernice o vode,
najmä
článkami
1 a 4.
58.      V prvom
rade
právna
literatúra
(napríklad
Faßbender v komplexnej
analýze
rámcovej
smernice o vode(12))
poukázala
na
úzku
súvislosť a skutočnosť,
že
článok
7
obsahuje
vecné
sprísnenie
cieľov
podľa
článku
4
rámcovej
smernice o vode v súvislosti s využívaním.
Výroba
pitnej
vody
je
špecifickým
využívaním
vody,
na
ktoré
sa
vzťahuje
článok
4
rámcovej
smernice o vode
ako
všeobecné
ustanovenie, a preto
je
potrebné
zohľadniť
určité
požiadavky
týkajúce
sa
pitnej
vody.
59.      V tejto
súvislosti
musia
úvahy
veľkej
komory
Súdneho
dvora
týkajúce
sa
systematiky
článku
4
rámcovej
smernice o vode v rozsudku
Bund
für
Umwelt
und
Naturschutz
Deutschland slúžiť
ako
usmernenie
aj
na
účely
výkladu
článku
7 ods. 3
uvedenej
smernice,
ktorého
výklad
je v prejednávanej
veci
potrebný.
60.      Je
to
odôvodnené
tým,
že
systematická
koncepcia
rámcovej
smernice o vode
ako
rámcovej
smernice
koordinuje
ochranu
všetkých
vodných
útvarov
vrátane  tých,
ktoré
sa
využívajú
na
výrobu
pitnej
vody.(13)
61.      Navyše
táto
druhá
uvedená
ochrana
stanovená v článku
7 ods. 3
prvej
vete
rámcovej
smernice o vode
predstavuje
neoddeliteľnú
súčasť
všeobecnej
ochrany
vodných
útvarov
podľa
článku
1
rámcovej
smernice o vode,
ktorú
tiež
sleduje
článok
4
uvedenej
smernice.(14) Z toho
vyplýva,
že
celkový
systém
ochrany
vôd
stanovený v článkoch
1 a 4
rámcovej
smernice o vode,
ako
ho
vykladá
Súdny
dvor,
posilňuje
chápanie
ochrannej a kogentnej
povahy
článku
7 ods. 3
uvedenej
smernice.
ii)    Význam slovného spojenia „identifikované vodné útvary“
62.      Na
pochopenie
významu
tohto
slovného
spojenia
je
potrebné
zvážiť
nasledujúce
dva
prvky
rámcovej
smernice o vode:
i)
osobitné
kritériá
stanovené v článku
7 ods. 1 a ii)
povinnosť
vytvoriť
register
identifikovaných
vodných
útvarov
podľa
článku
6 v spojení s článkom
7.
Rámcová
smernica o vode
ponecháva
členským
štátom
úlohu
prijať
osobitné
vykonávacie
opatrenia
na
zabezpečenie
správneho
vymedzenia
chránených
oblastí.
Napokon
zo
znenia
článku
7 ods. 3 v spojení s článkom
7 ods. 1
jasne
vyplýva,
že
členské
štáty
sú
povinné
dodržiavať
článok
7 ods. 1 a riadne
určiť
všetky
dotknuté
vodné
útvary s cieľom
zabezpečiť
ochranu
všetkých
vodných
útvarov,
ktoré
si
to
vyžadujú
(najmä
tých,
ktoré
sa
využívajú
na
výrobu
pitnej
vody).
iii) Význam smernice o pitnej vode pri definovaní kvality vody podľa článku 7 ods. 3 rámcovej smernice o vode
63.      Ďalej
rozoberiem
vplyv
smernice o pitnej
vode
na
chápanie
dobrej
kvality
pitnej
vody,
ktorej
zabezpečenie
je
cieľom
článku
7 ods. 3. V článku
7 ods. 2
rámcovej
smernice o vode
je
stanovené,
že
„okrem
splnenia
cieľov
ustanovených
článkom
4 v súlade s požiadavkami
tejto
smernice…
členské
štáty
zabezpečia
pre
každý
vodný
útvar
identifikovaný
podľa
odseku
1,
aby
použitý
spôsob
úpravy
vody v súlade s právnymi
predpismi
[EÚ]
zabezpečoval
výstupnú
kvalitu
upravenej
vody,
ktorá
bude
aj v súlade s požiadavkami [smernice o pitnej
vode]“
(kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
64.      Článok
7 ods. 2
rámcovej
smernice o vode
jednoznačne
dáva
článok
7 ods. 3
uvedenej
smernice a jej
ciele v oblasti
ochrany
surovej
vody
do
súvislosti s existujúcimi
normami a postupmi
(na
zabezpečenie
kvalitnej
pitnej
vody)
stanovenými v smernici o pitnej
vode.
Normy
smernice o pitnej
vode
pre
pitnú
vodu
teda
priamo
ovplyvňujú
vodohospodársky
manažment
povodí
tým,
že
definujú
minimálnu
úroveň
kvality
vody,
ktorá
sa
má
zabezpečiť
pri
úprave
vody, a najmä
pri
jej
čistení. Z toho
vyplýva,
že
dôveryhodnosť
vodohospodárskeho
manažmentu
povodia,
ktorého
účelom
je
dosiahnuť
ciele
článku
7
rámcovej
smernice o vode,
bude
neoddeliteľne
spojená s normami
smernice o pitnej
vode
pre
pitnú
vodu.(15)
65.      Preto
niet
pochýb o úzkej
súvislosti
medzi
„materskou“
smernicou
(rámcovou
smernicou o vode,
ktorá
je
rámcovou
smernicou
pre
celkový
systém
vodohospodárskeho
manažmentu) a „dcérskou“
smernicou
(smernicou o pitnej
vode,
ktorá
je
smernicou
špecifickou
pre
pitnú
vodu a tvorí
neoddeliteľnú
súčasť
tohto
systému).
Článok
7
rámcovej
smernice o vode
totiž
nielenže
zavádza
pravidlá
smernice o pitnej
vode
na
ochranu
pitnej
vody s využitím
tejto
úzkej
súvislosti,
ale
tiež
dopĺňa
ďalšiu
podmienku
týkajúcu
sa
minimalizácie
miery
úpravy.
Zo
znenia
článku
7 ods. 3
jednoznačne
vyplýva,
že
ochrana
podľa
uvedeného
ustanovenia
sa
musí
vykonávať
tak,
aby
sa
dosiahla
kvalita
pitnej
vody
požadovaná v zmysle
smernice o pitnej
vode, a tiež
aby
sa
časom
znížila
miera
úpravy
potrebná
na
výrobu
pitnej
vody.
iv)    Úloha indikačných parametrov pri identifikácii zhoršenia kvality vody
66.      Okrem
toho
je
potrebné
objasniť
prostriedky
na
zistenie
zhoršenia
kvality
vody.
Na
pochopenie
významu
povinnosti,
ktorej
cieľom
je
vylúčiť
zhoršenie v zmysle
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
na
účely
prejednávanej
veci,
je
potrebné
preskúmať časť C prílohy I smernice o pitnej
vode.
Súhlasím s Komisiou,
že
indikačný
parameter
pre
sírany
250
mg/l,
ktorý
je
stanovený v uvedenej časti C,
je
relevantný
na
účely
obmedzenia
znečisťujúcej
látky,
akou
sú
sírany, a na
účely
určenia,
či
došlo k zhoršeniu v zmysle
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode.
Uvedený
indikačný
parameter
sa
musí
zohľadniť
pri
výrobe
pitnej
vody.
67.      Z toho
vyplýva,
že
súvislosť
medzi
rámcovou
smernicou o vode a smernicou o pitnej
vode
tiež
poskytuje
jeden z prvkov
na
identifikáciu
zhoršenia
kvality
vody a predmetná
súvislosť
je
užitočná
pri
definovaní
toho,
ako
tento
indikačný
parameter
môže
ovplyvniť
konanie o povoľovaní
konkrétnych
projektov,
čím
sa
budem
zaoberať v ďalšej
časti
týchto
návrhov.
v)      Zásada predchádzania škodám a nápravné opatrenia
68.      Okrem prílohy I smernice o pitnej
vode
poskytuje
článok
8
uvedenej
smernice
dôležitý
príspevok
na
pochopenie
obsahu
povinnosti
zabezpečiť
ochranu
pitnej
vody. V tomto
článku s názvom
„Nápravné
opatrenie a obmedzenie
používania“
sú
uvedené
dôsledky,
ktoré
nastanú,
ak
členské
štáty
nedodržia
parametrické
hodnoty
stanovené v súlade s článkom
5
uvedenej
smernice.
Dôležité
je,
že v článku
8 ods. 6
smernice o pitnej
vode
je
stanovené,
že
„v prípade
nesúladu s parametrickými
hodnotami
alebo
so
špecifikáciami
uvedenými v časti C prílohy I členské
štáty
zvážia,
či
tento
nesúlad
predstavuje
riziko
pre
ľudské
zdravie.
Ak
to
bude
potrebné
pre
ochranu
ľudského
zdravia, a aby
obnovili
kvalitu
vody,
prijmú
nápravné
opatrenia“.
69.      Ako
som
už
uviedla, v odôvodnení
11
rámcovej
smernice o vode
sa
nachádza
odkaz
na
článok
174
Zmluvy o ES
(teraz
článok
191
ZFEÚ),
podľa
ktorého
politika
EÚ v oblasti
životného
prostredia – teda
aj v oblasti
hospodárenia s pitnou
vodou – musí
vychádzať
zo
zásad
predchádzania
škodám a prevencie.
Ako
bude
vysvetlené
ďalej v týchto
návrhoch,
možný
vplyv
pitnej
vody
kontaminovanej
síranmi
na
ľudské
zdravie
ešte
nie
je
úplne
preskúmaný.
Potreba
zabezpečiť
nevyhnutnú
ochranu v zmysle
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
vykladaného z hľadiska
zásady
predchádzania
škodám a zásady
prevencie,
preto
znamená,
že
členské
štáty
musia
vykonať
posúdenie a konať
pred
povolením
projektu s možným
nepriaznivým
účinkom
na
životné
prostredie. Z toho
vyplýva,
že
existuje
povinnosť
ex
ante
posúdiť
konkrétne
projekty,
ako
je
projekt, o ktorý
ide v konaní
vo
veci
samej,
aby
sa
predišlo
situácii,
keď
je
potrebné
pristúpiť k nápravným
opatreniam.
3)      Cieľ článku 7 ods. 3 rámcovej smernice o vode
70.      Tento
výklad
článku
7 ods. 3
je
podporený
významom,
ktorý
primárne
právo
EÚ
prikladá
ochrane
životného
prostredia.
Článok
191 ods. 2
ZFEÚ
ukladá
Európskej
únii
povinnosť
zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany,
čo
si
okrem
iného
vyžaduje
politiku v oblasti
životného
prostredia,
ktorá
„vychádza
zo
zásad
predchádzania
škodám a prevencie“.
Podľa
článku
37
Charty
základných
práv
Európskej
únie
sa
navyše
musí
do
politík
Európskej
únie
začleniť
vysoká
úroveň
ochrany
životného
prostredia a zlepšovanie
kvality
životného
prostredia.(16)
71.      Okrem
toho
jedným z cieľov
zabezpečenia
dobrého
stavu
vody v súlade s rámcovou
smernicou o vode
je
cieľ
zabezpečenia
zásobovania
obyvateľstva
pitnou
vodou
(odôvodnenie
24
rámcovej
smernice o vode).
72.      Konkrétnejšie,
ako
som
vysvetlila v bode
53
týchto
návrhov,
existuje
vnútorná
súvislosť
medzi
zdrojom
(útvary
podzemnej
vody a povrchovej
vody
využívané
na
odber
pitnej
vody) a produktom
(pitná
voda,
ktorou
je
zásobované
obyvateľstvo),
pričom
táto
súvislosť
sa
odráža v zmysle a účele
článku
7 ods. 3.
Preto
je
nevyhnutná
vysoká
úroveň
ochrany
zdroja,
aby
bolo
možné
vyrábať
kvalitnú
pitnú
vodu
udržateľným
spôsobom.
73.      V rozsudku
Bund
für
Umwelt
und
Naturschutz
Deutschland
(body
34
až
43)
Súdny
dvor
odôvodnil
svoj
výklad
aj
cieľom
rámcovej
smernice o vode:
„[rámcová
smernica o vode]
stanovuje
spoločné
zásady a globálny
rámec
činnosti
na
ochranu
vôd…
.
Spoločné
zásady a globálny
rámec
činnosti,
ktoré
zakotvuje,
musia
byť
neskôr
rozvinuté
členskými
štátmi,
ktoré
musia
prijať
osobitné
opatrenia v súlade s lehotami
stanovenými
touto
smernicou“.
74.      Konkrétne v článku
1
rámcovej
smernice o vode
je
uvedené,
že
účelom
tejto
smernice
je
prispieť k „zabezpečeniu
dostatočných
zásob
kvalitnej
povrchovej a podzemnej
vody,
aká
je
potrebná
pre
trvalo
udržateľné,
vyvážené a spravodlivé
využívanie
vody“.
75.      Vyššie
uvedené
konštatovania
Súdneho
dvora
obsiahnuté v rozsudku
Bund
für
Umwelt
und
Naturschutz
Deutschland
sú
priamo
relevantné
na
účely
teleologického
výkladu
článku
7 ods. 3
uvedenej
smernice.
Uvedené
ustanovenie
sa
totiž
tiež
musí
vykladať s ohľadom
na
všeobecný
cieľ
rámcovej
smernice o vode,
ktorý
zahŕňa
„[podporu]
trvalo
udržateľného
využívania
vody
založeného
na
dlhodobej
ochrane
dostupných
vodných
zdrojov“
[článok
1
prvý
odsek písm. b)],
čo
je
jeden z cieľov,
ktorý
musia
členské
štáty
uskutočniť
pri
povoľovaní
konkrétnych
projektov.
76.      Okrem
toho
sú
tiež
relevantné
konštatovania
týkajúce
sa
environmentálnych
cieľov
stanovených v článku
4
rámcovej
smernice o vode,
keďže – podľa
článku
7 ods. 2
uvedenej
smernice – ciele
stanovené v jej
článku
4
pre
útvary
povrchovej
vody
sa
uplatňujú
aj
na
vodné
útvary,
na
ktoré
sa
vzťahuje
článok
7.
77.      Z vyššie
uvedených
úvah
vyplýva,
že
na
zabezpečenie
trvalo
udržateľného
využívania
vody
na
výrobu
pitnej
vody a na
udržanie
dobrej
kvality
vody
je
nevyhnutné
zabrániť
znečisteniu
tejto
vody a konať
preventívne.
Inými
slovami,
je
potrebné
posúdiť
ex
ante
konkrétne
projekty,
ktoré
môžu
mať
nepriaznivé
účinky
na
kvalitu
vody
využívanej
na
výrobu
pitnej
vody a ktoré
by
si
preto
vyžadovali
zvýšenie – a nie
zníženie – miery
úpravy,
ako
sa
vyžaduje v článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode.
4)      Prípravné práce týkajúce sa článku 7 ods. 3 rámcovej smernice o vode
78.      Vyššie
uvedený
výklad a význam
článku
7 ods. 3 v štruktúre
rámcovej
smernice o vode
sa
potvrdzuje
aj
pri
pohľade
na
legislatívnu
históriu
tohto
ustanovenia.
79.      Z tejto
histórie
vyplýva,
že
na
začiatku
legislatívneho
procesu
obsahovala
rámcová
smernica o vode
len
ustanovenia,
ktoré
teraz
tvoria
obsah
článku
7 ods. 1 a článku
7 ods. 2
rámcovej
smernice o vode.
80.      Súčasný
článok
7 ods. 3
bol
doplnený
neskôr,
počas
konzultačného
procesu
medzi
Radou
Európskej
únie a Európskym
parlamentom.(17) Normotvorca
EÚ
sa
tým
usiloval
sprísniť
ustanovenia
článku
7 a jasne
stanoviť,
že v rámci
nového
prístupu k vodohospodárskemu
manažmentu
sa
uprednostňuje
ochrana
surovej
vody ex
ante
pred
zvyšovaním
miery
úpravy
ex
post.
b)      Druhá časť – článok 7 ods. 3 druhá veta rámcovej smernice o vode
81.      Vnútroštátny
súd v druhej
otázke
tiež
uvádza
článok
7 ods. 3
druhú
vetu,
podľa
ktorého
„členské
štáty
môžu
zriadiť
ochranné
pásma
pre…
vodné
útvary[,
na
ktoré
sa
odkazuje v článku
7 ods. 3
prvej
vete
rámcovej
smernice o vode]“.
Rovnako
ako
Komisia
sa
však
domnievam,
že
uvedená
možnosť
nemá
vplyv
na
povinnosti
stanovené v článku
7 ods. 3
prvej
vete
vzhľadom
na
to,
že
uvedené
povinnosti
sa
uplatňujú
aj
mimo
uvedených
ochranných
pásiem.
82.      Znenie
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
je
jednoznačné.
Zriadenie
ochranných
pásiem
je
možnosťou,
ale
nemá
žiadny
vplyv
na
taký
prípad, o aký
ide v konaní
vo
veci
samej.
Zriadenie
uvedených
pásiem
na
ochranu
predmetnej
podzemnej
vody
je
len
jedným z opatrení.
Jednoznačne
to
vyplýva z formulácie
„členské
štáty
zabezpečia
nevyhnutnú
ochranu…“,
po
ktorej
nasleduje
ďalšia
veta v znení
„členské
štáty
môžu
zriadiť
ochranné
pásma
pre
tieto
vodné
útvary“.
83.      Ako
je
vysvetlené v usmernení č. 16,
„článok
[7 ods. 3]
druhá
veta
umožňuje
členským
štátom
podľa
ich
voľnej
úvahy
zriadiť
ochranné
pásma, v ktorých
sa
môže
sústrediť
nevyhnutná
ochrana.
Vo
viacerých
členských
štátoch
sa
pod
týmito
pásmami
bežne
rozumejú
‚ochranné
pásma
vodárenských
zdrojov‘.
…
Cieľom
je
zabrániť
zhoršeniu
kvality
vyplývajúcemu z antropogénnych
tlakov
pri
akejkoľvek
znečisťujúcej
látke,
ktorá
by
si
mohla
vyžadovať
dodatočnú
úpravu,
aby
boli
splnené
normy
pre
pitnú
vodu“
(s. 13,
kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
84.      Preto
sa
všeobecná
povinnosť
ochrany,
ako
je
vyložená
vyššie,
vzťahuje
na
všetky
vodné
útvary
určené
podľa
článku
7 ods. 1,
ale
zriadenie
ochranného
pásma
je
len
doplnkovým a voliteľným
opatrením,
ktoré
dopĺňa
všeobecnú
ochranu,
ak
to
členský
štát
považuje
za
potrebné.(18)
c)      Záver týkajúci sa druhej otázky
85.      Zo
všetkých
vyššie
uvedených
úvah
vyplýva,
že
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
tvorí
neoddeliteľnú
súčasť
systému
ochrany
vôd
stanoveného v článku
4
rámcovej
smernice o vode.
Obsahuje
zákaz
zhoršenia
kvality
vody v rozsahu, v akom
povolenie
konkrétneho
projektu,
ktorý
môže
viesť k takému
zhoršeniu,
bráni
členskému
štátu v splnení
povinnosti
znížiť
mieru
úpravy
potrebnú
na
výrobu
pitnej
vody.
Medzi
nevyhnutné
ochranné
opatrenia
patrí
záväzná
povinnosť
členských
štátov
posúdiť
ex
ante
konkrétne
projekty,
ktoré
môžu
mať
nepriaznivý
vplyv
na
kvalitu
identifikovaných
vodných
útvarov
využívaných
na
výrobu
pitnej
vody – bez
ohľadu
na
to,
aký
druh
vody
sa v takých
útvaroch
nachádza.
Cieľom
je:
i)
konať
preventívne a vylúčiť
zhoršenie
kvality
vody,
ii)
časom
znížiť
mieru
úpravy
potrebnú
na
výrobu
pitnej
vody
ako
súčasť
cieľa,
ktorým
je
zabezpečenie
trvalo
udržateľného
využívania
vodných
zdrojov, a iii)
predísť
situácii, v ktorej
je
potrebné
zaviesť
nápravné
opatrenia v zmysle
smernice o pitnej
vode.
Uvedená
povinnosť
sa
uplatňuje
bez
ohľadu
na
to,
či
sa
tento
vodný
útvar
nachádza v ochranných
pásmach
alebo
mimo
ochranných
pásiem v zmysle
článku
7 ods. 3
druhej
vety
rámcovej
smernice o vode.
3.      Tretia a štvrtá otázka
a)      Čo predstavuje porušenie zákazu zhoršenia podľa článku 7 ods. 3 rámcovej smernice o vode?
86.      Domnievam
sa,
že
tieto
otázky
by
sa
mali
posudzovať
spoločne
vzhľadom
na
to,
že
obe
sa
týkajú
kritéria
na
posúdenie
porušenia
zákazu
zhoršenia
kvality
vody
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode.
Vnútroštátny
súd
chce v podstate
vedieť,
čo
predstavuje
porušenie
zákazu
zhoršenia
podľa
tohto
ustanovenia.
Konkrétne
sa
pýta,
či
na
konštatovanie
porušenia
stačí
akékoľvek
zhoršenie,
alebo
musí
dôjsť k prekročeniu
indikačného
parametra
250
mg/l,
ktorý
je
stanovený
pre
sírany v časti C prílohy I smernice o pitnej
vode,
alebo
či
musí
existovať
hrozba
nápravných
opatrení
podľa
článku
8 ods. 6
uvedenej
smernice
(opatrenie,
ktoré
zvyšuje
nároky
na
mieru
úpravy
potrebnú
na
výrobu
pitnej
vody).
87.      Ako
som
uviedla
vyššie,
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
ukladá
členským
štátom
povinnosť
zabrániť
zhoršeniu
kvality
vodných
útvarov
využívaných
na
výrobu
pitnej
vody,
aby
sa
znížila
potrebná
miera
úpravy.
88.      Pokiaľ
ide o pojem
„zhoršenie“,
Súdny
dvor
už v súvislosti s článkom
4 ods. 1
rámcovej
smernice o vode,
ktorý
upravuje
„pojem
‚zhoršenie
stavu‘
útvaru
povrchovej
vody“,
rozhodol,
že
tento
pojem
„má
všeobecnú
pôsobnosť“,
ktorú
treba
určiť s prihliadnutím
na
jeho
znenie,
kontext a ciele
sledované
predmetnými
ustanoveniami.(19) Rovnaký
prístup
sa
uplatňuje
pri
analýze
zhoršenia
kvality
vody
využívanej
na
výrobu
pitnej
vody.
89.      Po
prvé,
pokiaľ
ide o znenie
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
na
účely
vymedzenia
pojmu
„zhoršenie“
sú
relevantné
dva
prvky.
Prvý
prvok
spočíva v tom,
že
uvedený
článok
odkazuje
na
kvalitu
vody
bez
toho,
aby
ju
spájal
so
stavom
vody
alebo s akoukoľvek
inou
podmienkou.
Druhým
prvkom
je
skutočnosť,
že
sa
týka
konkrétne
kvality
pitnej
vody,
čím
predmetný
pojem
zužuje
na
vodné
útvary
využívané
na
výrobu
pitnej
vody.
Zo
znenia
uvedeného
článku
teda
vyplýva,
že
„zhoršenie“
zahŕňa
akúkoľvek
činnosť,
ktorá
má
nepriaznivý
vplyv
na
vodné
útvary
osobitne
využívané
na
výrobu
pitnej
vody.
90.      Po
druhé,
pokiaľ
ide o kontext
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
uvediem
nasledujúce
poznámky.
91.      Vnútroštátny
súd
sa v podstate
pýta,
či
mikrobiologické,
chemické a indikačné
parametre
uvedené v prílohe I smernice o pitnej
vode
môžu
predstavovať
referenčné
kritérium
pre
zákaz
zhoršenia
kvality
vody
podľa
článku
7 ods. 3
prvej
vety
rámcovej
smernice o vode.
92.      Podľa
môjho
názoru
musí
byť
odpoveď
na
uvedenú
otázku
kladná.
93.      To
platí v každom
prípade,
pokiaľ
ide o sírany.
Ako
bude
uvedené
nižšie,
ak
existuje
riziko
pre
ľudské
zdravie,
indikačný
parameter
predstavuje
relevantné
referenčné
kritérium
pre
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode.
94.      Po
tretie,
pokiaľ
ide o ciele
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
toto
ustanovenie
sa
tiež
má
vykladať
na
základe
všeobecných
cieľov
uvedenej
smernice,
medzi
ktoré
patrí
podpora
„trvalo
udržateľn[ého]
využívani[a]
vody
založen[ého]
na
dlhodobej
ochrane
dostupných
vodných
zdrojov“
[článok
1
prvý
odsek písm. b)
rámcovej
smernice o vode].
Trvalo
udržateľné
využívanie
uvedených
zdrojov
na
výrobu
pitnej
vody
nevyhnutne
zahŕňa
minimálne
vylúčenie
akéhokoľvek
znečistenia
predmetných
zdrojov s cieľom
dosiahnuť
zníženie
miery
ich
úpravy.
95.      Ako
som
uviedla v bode
76
týchto
návrhov,
tvrdenia
týkajúce
sa
environmentálnych
cieľov
stanovených v článku
4
rámcovej
smernice o vode
sú
tiež
relevantné
vzhľadom
na
to,
že
podľa
článku
7 ods. 2
uvedenej
smernice
sa
ciele
stanovené v jej
článku
4
pre
útvary
povrchovej
vody
vzťahujú
aj
na
vodné
útvary,
na
ktoré
sa
vzťahuje
článok
7.
Ako
som
vysvetlila
vyššie,
zákaz
zhoršenia
kvality
vody v zmysle
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
úzko
súvisí s úpravou.
Úprava
zase
súvisí s dotknutou
znečisťujúcou
látkou, a preto
posúdenie
zákazu
zhoršenia
kvality
vody
nevyhnutne
závisí
od
povahy
znečisťujúcej
látky. V prejednávanej
veci
ide o sírany,
ktoré
sú
monitorovacou
parametrickou
hodnotou, a preto
príslušné
právne
následky
vyplývajú z článku
8 ods. 6
smernice o pitnej
vode.
96.      Na
jednej
strane,
keďže
sa
zdá,
že
podľa
smernice o pitnej
vode
sa
vplyv
síranov
na
výrobu
pitnej
vody
považuje
za
relatívne
menej
nebezpečný
(v poznámke
1 v časti C prílohy I je v tejto
súvislosti
stanovené
len
to,
že
„voda
nesmie
byť
agresívna“),
sírany
by
sa
mali
posudzovať
menej
prísne
ako
napríklad
znečisťujúce
látky
uvedené v častiach A a B
tejto
prílohy.
97.      Na
druhej
strane
treba
tiež
vziať
do
úvahy,
že
podľa
najnovšej
vedeckej
literatúry
môžu
sírany v skutočnosti
ovplyvniť
stav
vodného
útvaru a môžu
byť
pre
ľudské
zdravie
nebezpečnejšie,
než
sa
doteraz
uznávalo.(20)
98.      Na
základe
právnej
analýzy
súhlasím s Komisiou,
že
indikačný
parameter
pre
sírany
250
mg/l,
stanovený v časti C prílohy I smernice o pitnej
vode,
je
relevantný
na
účely
určenia,
či
došlo k zhoršeniu
kvality v zmysle
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode.
Uvedený
indikačný
parameter
sa
musí
zohľadniť
pri
výrobe
pitnej
vody, o akú
ide v konaní
vo
veci
samej.
99.      Hoci
však
samotné
prekročenie
tohto
indikačného
parametra
automaticky
nevedie k takému
zhoršeniu,
faktom
zostáva,
že
tento
indikačný
parameter
je
relevantný,
lebo
predstavuje
referenčné
kritérium.
Článok
7 ods. 1
smernice o pitnej
vode
ukladá
členským
štátom
povinnosť
monitorovať
kvalitu
pitnej
vody,
najmä v súlade s indikačnými
parametrami
stanovenými v jej
článku
5. V tejto
súvislosti,
ako
je
stanovené v článku
5 ods. 2
druhej
vete
uvedenej
smernice,
pokiaľ
ide o parametre
uvedené v časti C prílohy I,
hodnoty
treba
stanoviť
„iba
pre
monitorovacie
účely a s cieľom
plnenia
povinností
uložených v článku
8“ (kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
100. Z odôvodnenia
11
uvedenej
smernice
vyplýva,
že
orientačná
hodnota
stanovená
pre
sírany
nepredstavuje
parameter
„priamo
súvisiaci
so
zdravotnými
parametrami“.
Preto v prípade
prekročenia,
na
rozdiel
od
toho,
čo
je
stanovené
pre
indikačné
parametre
stanovené v častiach A a B prílohy I (pozri
článok
8 ods. 2
smernice o pitnej
vode),
nie
sú
členské
štáty
nevyhnutne
povinné
prijať
nápravné
opatrenia
na
obnovenie
kvality
vody.
Podľa
článku
8 ods. 6
smernice o pitnej
vode
musia
najprv
zvážiť,
„či
tento
nesúlad
predstavuje
riziko
pre
ľudské
zdravie“, a musia
prijať
nápravné
opatrenia
len
vtedy,
„ak
to
bude
potrebné
pre
ochranu
ľudského
zdravia“.
101. Ak
však
prekročenie
úrovní
indikačného
parametra
stanovených
pre
sírany
predstavuje
riziko
pre
ľudské
zdravie a ak
príslušný
členský
štát
neprijme
potrebné
nápravné
opatrenia
na
obnovenie
kvality
vody,
rovnako
ako
Komisia
sa
domnievam,
že
to
znamená
nielen
porušenie
článku
8 ods. 6
smernice o pitnej
vode,
ale
aj
porušenie
povinnosti
zabrániť
zhoršeniu
kvality
príslušných
vodných
útvarov a znížiť
mieru
úpravy
potrebnú
na
výrobu
pitnej
vody v súlade s článkom
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode.
102. Z toho
vyplýva,
že
zhoršenie
kvality
vody
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
nastáva,
ak
projekt
môže
prekročiť
parametre
stanovené v smernici o pitnej
vode. V prípade
týkajúcom
sa
znečisťujúcej
látky
uvedenej v časti C prílohy I smernice o pitnej
vode
však
takéto
prekročenie
neznamená
zhoršenie
len
na
základe
stanovenej
úrovne
znečisťujúcej
látky,
akou
sú
sírany. V takom
prípade
by
na
konštatovanie
zhoršenia
kvality
vody
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
malo
existovať
riziko
pre
ľudské
zdravie, a teda
na
to,
aby
sa
tomuto
riziku
predišlo,
by
mala
existovať
potreba
prispôsobiť
tomu
proces
úpravy.
103. Ďalej
preskúmam,
či
napriek
povinnosti
len
monitorovať
úroveň
síranov
(časť C prílohy I smernice o pitnej
vode),
čo
by
mohlo
naznačovať,
že
posúdenie
vplyvu
konkrétneho
projektu
na
úroveň
síranov
by
sa
mohlo
vykonať
aj
ex
post v rámci
monitorovania,
sa
má
článok
7 ods. 3
vykladať v tom
zmysle,
že
ukladá
povinnosť
ex
ante
posúdiť
konkrétne
projekty,
ako
je
projekt, o ktorý
ide
vo
veci
samej.
b)      Preskúmanie rozhodnutia o povolení projektu
104. Z preskúmania
vedeckej
literatúry a dokonca
aj
predmetného
rozhodnutia o povolení
projektu
vyplýva,
že
existujú
značné
pochybnosti o vplyve
pitnej
vody
kontaminovanej
síranmi
na
ľudské
zdravie. V dôsledku
toho
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
pri
jeho
výklade z hľadiska
zásady
predchádzania
škodám a zásady
prevencie,
sa
pred
vydaním
rozhodnutia o povolení
projektu
musí
vykonať
riadne
posúdenie
podľa
tohto
ustanovenia.
105. V rozhodnutí o povolení
projektu
(s. 174)
Úrad
uvádza,
že v dôsledku
predmetného
projektu
sa
predpokladá
mierne
zvýšenie
koncentrácie
síranov
[pozri
tiež
s. 46,
bod
1.3.3.13
tohto
rozhodnutia, z ktorého
vyplýva,
že
Úrad
uznáva
riziká:
„aby
sa
predišlo
zhoršeniu
ekologického
stavu
alebo
potenciálu
útvarov
povrchových
vôd
smerom
po
prúde,
ktorých
funkciou
je
prioritne
dosiahnutie
ekologickej
priechodnosti,
musia
byť
emisie
síranov z jazera
riadené
tak,
aby
sa
dodržala
dlhodobá
horná
hodnota
vypúšťania
620
mg/l pre
vodu
vypúšťanú v kontrolnom
bode
1
(prepadový
objekt)“].
Napriek
uvedeným
skutočnostiam
sa v rámci
povoľovacieho
konania
jednoducho
vynechali
akékoľvek
kontroly
zlučiteľnosti
predmetného
projektu
(vrátane
prepadu z Cottbuser
Ostsee) s ustanoveniami
rámcovej
smernice o vode
vo
vzťahu k jej
článku
7.
Kontroly,
ktoré
boli
skutočne
vykonané,
sa
týkajú
výlučne
článku
4
rámcovej
smernice o vode.
To,
že
skutočné
znečistenie
síranmi
ešte
nebolo
prešetrené,
pripúšťa
aj
samotný
Úrad,
keď v rozhodnutí o povolení
projektu
(s. 175)
uvádza,
že
„skutočný
stupeň
zriedenia
alebo
zníženia
po
vodáreň
Briesen
sa
musí
určiť
osobitne“.
Pokiaľ
Úrad
odhaduje,
že
„projekt
nebráni
zabezpečeniu
zásobovania
pitnou
vodou“
(rozhodnutie o povolení
projektu,
s. 175),
súhlasím s vnútroštátnym
súdom,
že v tomto
ohľade
nebolo
vykonané
dostatočné
technické
prešetrenie.(21)
106. Z preskúmania
rozhodnutia o povolení
projektu
vyplýva,
že
vplyv
predmetného
projektu
na
obsah
síranov
nebol
podrobne
analyzovaný.
Predovšetkým
nebola
analyzovaná
vzájomná
závislosť
medzi
zvýšenou
koncentráciou v podzemnej
vode
počas
povodní a predpokladaným
difúznym
vstupom
síranov
do
Sprévy
(pozri
stranu
173
rozhodnutia o povolení
projektu).
Predpokladá
sa
zvýšenie
koncentrácie
síranov v útvare
podzemnej
vody
(strany
171 a 174),
zatiaľ
čo z dlhodobého
hľadiska
sa
nepredpokladá
žiadna
ďalšia
expozícia
(strana
172). V samotnom
rozhodnutí o povolení
projektu
sa
výslovne
pripúšťa,
že
„skutočný
stupeň
zriedenia
alebo
zníženia
až
po
vodáreň
Briesen
sa
musí
určiť
osobitne“
(strana
175).
Ďalej
je v rozhodnutí o povolení
projektu
uvedené,
že
„zvýšenie
obsahu
síranov v útvare
podzemnej
vody v dôsledku
projektu
nie
je v praxi
vyčísliteľné“.
c)      Vedecká literatúra o nebezpečenstvách znečistenia síranmi
107. V komplexnej
štúdii o znečistení
sladkovodných
ekosystémov
síranmi(22) sa
dospelo k záveru,
že
„z preskúmanej
literatúry
jasne
vyplýva,
že
znečistenie
[síranmi]
môže
mať
toxické
účinky
na
vodné
rastliny a živočíšne
organizmy,
okrem
iného
na
ryby,
bezstavovce a obojživelníky, a môže
mať
aj
negatívne
dôsledky
na
ľudské
zdravie“.
Podľa
autorov
„je
obzvlášť
potrebné
prijať
opatrenia
na
zníženie
koncentrácie
síranov
vo
vodných
útvaroch.
…
Našou
štúdiou
by
sme
chceli
upozorniť
na
uvedený
problém,
zdokumentovať
súčasný
stav
znižovania
znečistenia
síranmi a zároveň
poukázať
na
početné
medzery v poznatkoch,
ktoré
stále
existujú“.(23)
108. Tá
istá
štúdia
sa
zaoberá
práve
problémom
znečistenia
síranmi, o ktorý
ide v konaní
vo
veci
samej
(znečistenie
síranmi a rieka
Spréva):
„o priamych
vplyvoch
zvýšeného
príjmu
[síranov],
najmä
prostredníctvom
pitnej
vody,
na
zdravie,
sa
vie
len
málo“ a „v súčasnosti
je
pretrvávajúci a zvyšujúci
sa
obsah
[síranov] v sladkovodných
ekosystémoch
dôsledkom
rôznych
ľudských
činností…,
ktoré
ohrozujú
tak
funkciu
ekosystémov,
ako
aj
zásoby
pitnej
vody“.
Konkrétne
„medzi
pozoruhodné
príklady
vodných
ekosystémov s rozsiahlym
výskumom
[kyslej
banskej
drenáže]
patrí…
rieka
Spréva,[(24)]…
zdá
sa
nepravdepodobné,
že
sa
koncentrácie
[síranov]
smerom
po
prúde
vrátia
na
‚prirodzenú‘
úroveň v priebehu
niekoľkých
rokov
alebo
dokonca
desaťročí
po
ukončení
ťažby.
Napríklad
koncentrácie
[síranov] v rieke
Spréva…
sa v posledných
desaťročiach
zvýšili v dôsledku
odstavenia
hnedouhoľných
povrchových
baní a s tým
súvisiacej
obnovy
hladiny
podzemných
vôd… V dôsledku
toho
boli v jazerách
smerom
po
prúde v systéme
rieky
Spréva
zaznamenané
zvýšené
koncentrácie
[síranov],
ktoré
často
prekračujú
limitné
hodnoty
[síranov]
pre
pitnú
vodu
stanovené
na
250
mg
L‑1 v Nemecku…,
čo
je
veľmi
problematické
vzhľadom
na
to,
že
tieto
vodné
útvary
sa
využívajú
ako
zdroj
pitnej
vody – zvyčajne
prostredníctvom
odberu
podzemnej
vody
prostredníctvom
filtrácie
na
brehu. V dôsledku
ukončenia
ťažby
hnedého
uhlia
na
výrobu
energie v mnohých
krajinách
sa
zdá
byť
opodstatnené
predpokladať,
že
export
[síranov] z uvedených
regiónov
bude
naďalej
predstavovať
environmentálny
problém“.(25)
d)      Záver týkajúci sa použitia parametrickej hodnoty
109. Vzhľadom
na
rastúci
význam
zásady
predchádzania
škodám a zásady
prevencie v práve
životného
prostredia
sa v prípade
znečisťujúcej
látky, o ktorej
existujú
pochybnosti,
pokiaľ
ide o jej
nepriaznivý
vplyv
na
ľudské
zdravie,
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
má
vykladať
spôsobom,
ktorý
neumožňuje
čakať,
kým
dôjde k znečisteniu.
Preto
sa
domnievam,
že
napriek
tomu,
že
parametrická
hodnota,
akou
je
hodnota
stanovená
pre
sírany,
je
určená
predovšetkým
na
účely
monitorovania,
je
platná
aj
ako
indikátor
na
účely
preventívneho
posudzovania
pri
stanovení
rizík
pre
zhoršenie
kvality
vody
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode.
4.      Piata, šiesta a siedma otázka
110. Tieto
otázky
by
mali
byť
posudzované
spoločne,
keďže
vnútroštátny
súd
sa
nimi v podstate
pýta,
či
je
príslušný
orgán
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
povinný
vykonať
prešetrenie
alebo
zadať
znalcovi
prešetrenie
možného
zhoršenia
kvality
dotknutého
vodného
útvaru v dôsledku
projektu
pred
jeho
povolením,
alebo
či
sa
uvedené
prešetrenie
môže
vykonať
ex
post
počas
súdneho
konania
(s cieľom
napraviť
protiprávnosť
povolenia
vydaného
podľa
vnútroštátnych
právnych
predpisov v oblasti
vodného
hospodárstva).
111. Ako
bolo
uvedené
vyššie,
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
vykladaného z hľadiska
zásady
predchádzania
škodám a zásady
prevencie,
sa
musí
predísť
situácii,
keď
je
potrebné
prijať
nápravné
opatrenia.
Ako
vyplýva z vyššie
uvedenej
vedeckej
literatúry,
skutočnosť,
že
nebezpečenstvo a nepriaznivý
vplyv
síranov
na
vodu
využívanú
na
výrobu
pitnej
vody
ešte
nie
sú
dostatočne
posúdené a preukázané, v spojení
so
zásadou
predchádzania
škodám a zásadou
prevencie,
podporuje
môj
výklad,
že
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
sa
musí
vykonať
posúdenie
ex
ante
konkrétnych
projektov,
ako
je
projekt v konaní
vo
veci
samej.
112. Z mojej
predchádzajúcej
analýzy
významu
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
vyplýva,
že
vyššie
uvedené
posúdenie
ex
ante
musí
obsahovať
dva
hlavné
okruhy
posúdenia. V prvom z nich
by
sa
musel
zvážiť
vplyv
na
ľudské
zdravie,
ak
by
miera
úpravy
zostala
nezmenená,
vrátane
toho,
aké
nápravné
opatrenia
by
boli
potrebné
podľa
smernice o pitnej
vode
na
základe
zistenej
súvislosti. V druhom z nich
by
sa
vyžadovalo
posúdenie
vplyvu
na
mieru
úpravy:
či
existujúce
metódy
dokážu
aj v prípade
povolenia a realizácie
projektu
zabezpečiť
rovnakú
úroveň
kvality
vody.
113. V tejto
súvislosti
môže
byť
užitočné
uviesť
druh
opatrení
ex
ante,
ktoré
môžu
príslušné
orgány
prijať
na
splnenie
svojich
povinností
podľa
článku
7 ods. 3.
114. Ide o tieto
opatrenia:
i)
identifikácia
vodných
útvarov
podľa
článku
7 ods. 1
rámcovej
smernice o vode,
ii)
monitorovanie
vodných
útvarov
využívaných
na
výrobu
pitnej
vody a iii)
posúdenie
konkrétnych
projektov s cieľom
zistiť,
či
môžu
viesť k zhoršeniu
kvality
vodných
útvarov
na
úroveň,
ktorá
bráni
členskému
štátu v splnení
povinnosti
znížiť
mieru
úpravy
potrebnú
na
výrobu
pitnej
vody.
115. V súvislosti s tým,
aké
opatrenia
sa
musia
prijať
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
by
som
chcela
poukázať
na
to,
že
nové
prepracované
znenie
smernice o pitnej
vode
[smernica
(EÚ)
2020/2184(26)],
ktorá
mala
byť
prevzatá
do
12. januára
2023, v článku
8
ukladá
členským
štátom
povinnosť
„zabezpeči[ť],
aby
sa
vykonalo
posúdenie
rizika a riadenie
rizika v súvislosti s plochami
povodia
pre
miesta
odberu
vody
určenej
na
ľudskú
spotrebu“.
116. Preto
sa
domnievam,
že
podľa
tohto
nového
ustanovenia
(ktoré
na
dvoch
miestach
výslovne
odkazuje
na
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode),
rovnako
ako
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
je
potrebné,
aby
členské
štáty
prijali
opatrenia,
ktoré
sa
týkajú
nielen
vody,
ktorú
konzumujeme,
ale
aj
vodných
útvarov, z ktorých
sa
voda
odoberá a upravuje
na
účely
výroby
pitnej
vody.
117. Z judikatúry
Súdneho
dvora
jednoznačne
vyplýva,
že
„v priebehu
konania o povolení
projektu, a teda
pred
prijatím
rozhodnutia,
sú
príslušné
orgány
povinné
podľa
článku 4
[rámcovej
smernice o vode]
posúdiť,
či
tento
projekt
môže
mať
nepriaznivé
účinky
na
vodu,
ktoré
by
boli v rozpore s povinnosťou
zabrániť
zhoršeniu
stavu
útvarov
povrchovej a podzemnej
vody a povinnosťou
zlepšovať
tento
stav.
Toto
ustanovenie
teda
bráni
tomu,
aby
sa
uvedené
posúdenie
uskutočnilo
až
po
tomto
okamihu“.(27)
118. Vzhľadom
na
uvedenú
judikatúru a z dôvodu,
že
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
je
neoddeliteľnou
súčasťou
systému
ochrany
vôd
podľa
článku
4
uvedenej
smernice,
vplyv
na
vodné
útvary
využívané
na
výrobu
pitnej
vody – čo
je
otázka
priamo
súvisiaca s ľudským
zdravím – sa
musí
nevyhnutne
posúdiť
pred
povolením
projektu.
119. Vyššie
uvedené
úvahy
potvrdzujú
moju
predchádzajúcu
analýzu,
podľa
ktorej
sa
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
vykladaný z hľadiska
zásady
predchádzania
škodám a zásady
prevencie,
má
vykladať v tom
zmysle,
že
medzi
nevyhnutné
ochranné
opatrenia
patrí
záväzná
povinnosť
členských
štátov
posúdiť
ex
ante
konkrétne
projekty,
ktoré
môžu
mať
nepriaznivé
účinky
na
kvalitu
identifikovaných
vodných
útvarov
využívaných
na
výrobu
pitnej
vody.
120. Preto
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
ukladá
dotknutému
príslušnému
orgánu
povinnosť
nepovoliť
projekt
pred
tým,
ako
sa
vykoná
posúdenie
podľa
článku
7
rámcovej
smernice o vode v spojení
so
smernicou o pitnej
vode,
ak
predmetný
projekt
môže
spôsobiť
zhoršenie
kvality
dotknutého
vodného
útvaru
tak,
že
by
sa
zvýšila
miera
úpravy
potrebná
na
výrobu
pitnej
vody.
Inými
slovami,
uvedené
posúdenie
predstavuje
povinný
procesný
krok
pred
zvážením,
či
taký
projekt
možno
povoliť.
121. Z rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu, z dokumentov
predložených
Súdnemu
dvoru a z pripomienok
účastníkov
konania
prednesených
na
pojednávaní
jednoznačne
vyplýva,
že
uvedené
posúdenie
úplne
absentovalo v prípade, o ktorý
ide v konaní
vo
veci
samej.
Jediné
posúdenie,
ktoré
bolo
vykonané,
sa
totiž
týkalo
článku
4
rámcovej
smernice o vode.
122. Ako
zdôraznili
mesto
Frankfurt
nad
Odrou a FWA,
posúdenie
projektu,
ktorý
je
predmetom
konania
vo
veci
samej,
sa
uskutočnilo
na
základe
všeobecného
zákazu
zhoršenia
podľa
článku
4
rámcovej
smernice o vode.
Toto
posúdenie
však
zjavne
nespĺňa
požiadavky
článku
7 ods. 3
uvedenej
smernice,
ktorého
cieľom
je
„vylúčiť
zhoršenie…
kvality
[vody]“ a „aby
sa
znížila
miera
úpravy
potrebná
na
výrobu
pitnej
vody“.
Nezohľadnenie
uvedených
požiadaviek
môže
mať
potenciálne
vplyv
na
zabezpečenie
ochrany
ľudského
zdravia v rámci
povoľovacieho
konania a na
výsledok
tohto
povoľovacieho
konania, o ktorom
musí
teraz
rozhodnúť
vnútroštátny
súd.
123. Z toho
vyplýva,
že
príslušný
orgán
je
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
povinný
overiť v priebehu
konania o povolení
projektu – a teda
pred
prijatím
samotného
rozhodnutia o povolení
projektu
–,
či
predmetný
projekt
môže
mať
nepriaznivý
vplyv
na
plnenie
povinností
stanovených v tomto
článku.
Uvedené
ustanovenie
bráni
tomu,
aby
sa
takéto
overenie
uskutočnilo
až
po
vydaní
tohto
povolenia.
5.      Ôsma a deviata otázka
124. Tieto
otázky
by
sa
mali
posudzovať
spoločne.
Vnútroštátny
súd
sa v podstate
pýta,
či
zákaz
zhoršenia
týkajúci
sa
osobitne
pitnej
vody
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
môže
byť
prekonaný
vyvážením
záujmov s cieľom
sledovaným
projektom
(napríklad v prípade,
že
nároky
na
úpravu
pitnej
vody
sú
nízke,
alebo
ak
je
účel
projektu
mimoriadne
dôležitý)
alebo
či
je
článok
4 ods. 7
uvedenej
smernice
uplatniteľný
na
článok
7 ods. 3.
125. Po
prvé,
ako
vyplýva z bodu
51
týchto
návrhov,
cieľom
opatrení,
ktoré
musia
členské
štáty
prijať
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode,
je
znížiť mieru
úpravy
vody
potrebnú
na
výrobu
pitnej
vody a prostriedkom
na
dosiahnutie
tohto
cieľa
je
povinnosť
minimálne
vylúčiť
zhoršenie
kvality
vodných
útvarov.
126. Po
druhé
účelom
zákazu
zhoršenia
kvality
vody
uplatniteľného
na
povoľovanie
konkrétnych
projektov
podľa
uvedeného
ustanovenia
je
zabezpečiť
tento
cieľ.
127. Po
tretie
však,
ako
vysvetlím
nižšie,
určité
konkrétne
projekty
môžu
byť
napriek
tomu
povolené
za
predpokladu,
že
spĺňajú
určité
podmienky, a to
buď
podľa
článku
4 ods. 7
rámcovej
smernice o vode,
alebo
na
základe
uplatnenia
zásady
proporcionality.
128. V rozsudku
Bund
für
Umwelt
und
Naturschutz
Deutschland
(body
44
až
47)
sa
Súdny
dvor
pri
výklade
článku
4
rámcovej
smernice o vode
oprel o režim
výnimiek
stanovený v článku
4 ods. 7
tejto
smernice.
129. Znenie
článku
4 ods. 7
rámcovej
smernice o vode
je
dôležité z hľadiska
preukázania
jeho
uplatniteľnosti
nad
rámec
článku
4,
keďže v jeho
úvode
je
jasne a všeobecne
stanovené,
že
členské
štáty
„neporušia
túto
smernicu“
(kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka),
keď
sú
splnené
požiadavky
predmetného
ustanovenia.
Nie
je v ňom
stanovené,
že
členské
štáty
neporušia
tento
článok.
130. Okrem
toho
skutočnosť,
že v článku
7
rámcovej
smernice o vode
sa
nachádza
odkaz
na
článok
4,
svedčí o tom,
že
uvedené
ustanovenia
sú
navzájom
prepojené a že
povinnosti
vyplývajúce z článku
4 ods. 1 a článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
spolu
úzko
súvisia.
131. Na
rozdiel
od
tvrdenia
Komisie,
že
článok
4 ods. 7
sa
bezpodmienečne
uplatňuje
na
článok
7 ods. 3,
však z dvoch
pododsekov
na
začiatku
článku
4 ods. 7
vyplýva,
že
toto
ustanovenie
sa
uplatňuje
len
na
činnosti,
ktoré
môžu
ovplyvniť
stav
vodných
útvarov.
132. Článok
4 ods. 7
rámcovej
smernice o vode
sa
preto
má
vykladať v tom
zmysle,
že
sa
uplatňuje
na
konanie o povolení
konkrétnych
projektov,
ktoré
majú
vplyv
na
povinnosti
podľa
článku
7 ods. 3
uvedenej
smernice,
ale
len
vtedy,
ak
predmetné
projekty
môžu
ovplyvniť
stav
vodných
útvarov. V uvedených
situáciách
článok
4 ods. 7,
ako
ho
vykladá
Súdny
dvor,
poskytuje
príslušným
orgánom
členských
štátov
usmernenie
týkajúce
sa
potrebných
krokov,
ktoré
musia
vykonať v povoľovacom
konaní.
133. V niektorých
prípadoch
však
zhoršenie
kvality
zakázané
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
nemusí
mať
vplyv
na
stav
vodných
útvarov.
Pokiaľ
ide o takéto
projekty,
ktoré
môžu
mať
nepriaznivý
vplyv
na
povinnosti
podľa
článku
7 ods. 3
(ale
nie
na
stav
vodných
útvarov),
sa
domnievam,
že v konaní o povoľovaní
takýchto
projektov
by
sa
namiesto
článku
4 ods. 7
mala
uplatňovať
zásada
proporcionality.
134. Z celkovej
štruktúry
rámcovej
smernice o vode,
ako
je
podrobne
preukázané v jej
článku
4,
vyplýva,
že
normotvorca
EÚ
sa
domnieval,
že
za
určitých
podmienok
možno
povoliť
výnimky z povinností
uložených
členským
štátom
uvedenou
smernicou.
Samotný
článok
7
však
neobsahuje
žiadny
odkaz
na
možnú
výnimku.
Podľa
môjho
názoru
by
výklad
článku
7 ods. 3 v tom
zmysle,
že
obsahuje
absolútnu
povinnosť
zakázať
zhoršenie
kvality
vody,
mohol
členským
štátom,
ktoré
sa
usilujú
zabezpečiť
bezproblémové
hospodárenie
so
svojimi
vodnými
zdrojmi v krátkodobom
horizonte,
spôsobiť
neprekonateľné
ťažkosti. V takýchto
situáciách
sa
zákaz
zhoršenia
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode v priebehu
konania o povolení
konkrétneho
projektu
musí
vykladať s ohľadom
na
zásadu
proporcionality a vyváženia
záujmov,
najmä s ohľadom
na
cieľ
sledovaný
predmetným
projektom. V prospech
tohto
výkladu
svedčí
skutočnosť,
že v odôvodnení
32
rámcovej
smernice o vode
je
jasne
uvedené,
že
uplatniteľnosť
výnimiek
môže
existovať
„z dôvodu
nadradeného
verejného
záujmu“.
135. Príslušný
orgán
je
preto
povinný v priebehu
konania o povolení
konkrétneho
projektu,
ktorý
by
mohol
mať
nepriaznivý
vplyv
na
povinnosti
podľa
článku
7 ods. 3,
posúdiť
nevyhnutnosť
zákazu
takého
projektu,
ak
uvedený
orgán
zistil,
že
tento
projekt
môže
spôsobiť
zhoršenie
kvality
vody a v dôsledku
toho
zabrániť
členskému
štátu v splnení
povinnosti
znížiť
mieru
úpravy
potrebnú
na
výrobu
pitnej
vody.
Význam
prvku
„nevyhnutnosti“
sa v tomto
ohľade
odráža v znení
článku
7 ods. 3. V samotnom
uvedenom
článku
je
jasne
stanovené,
že
členské
štáty
majú
zabezpečiť
„nevyhnutnú
ochranu
identifikovaných
vodných
útvarov, s cieľom
vylúčiť
zhoršenie
ich
kvality a aby
sa
znížila
miera
úpravy
potrebná
na
výrobu
pitnej
vody“.
136. Táto
požiadavka
nevyhnutnosti(28),
vykladaná z hľadiska
zásady
proporcionality,
vyžaduje,
aby
členské
štáty
použili
opatrenia,
ktoré
na
zabezpečenie
cieľov
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
„neprekračujú
hranice
toho,
čo
je
vhodné a potrebné
na
uskutočnenie
legitímnych
cieľov
sledovaných
právnou
úpravou, o ktorú
ide…, v prípade,
kde
existuje
voľba
medzi
viacerými
primeranými
opatreniami,
je
potrebné
prikloniť
sa k tomu
najmenej
obmedzujúcemu a že
spôsobené
ťažkosti
nesmú
byť
neprimerané
vo
vzťahu k sledovaným
cieľom“.(29)
137. Z toho
vyplýva,
že
vnútroštátny
súd
by
mal v rámci
uplatnenia
zásady
proporcionality
overiť,
či
bolo
vykonané
vyváženie
záujmov v kontexte
povolenia
konkrétneho
projektu.
Uvedeným
vyvážením
by
sa
malo
zistiť,
či
nad
zákazom
zhoršenia
kvality
vody
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
môže
prevážiť
cieľ
sledovaný
projektom.
Také
preváženie
by
však
bolo
možné
len v krátkodobom
horizonte
(za
predpokladu,
že z dlhodobého
hľadiska
sa
obnoví
súlad s článkom
7 ods. 3) a v prípade,
že
sú
splnené
nasledujúce
podmienky:
i)
požadované
nároky
na
úpravu
pitnej
vody
sú
nízke a časom
by
sa
znížili,
ii)
projekt
je
mimoriadne
dôležitý a preukazuje
nadradený
verejný
záujem,
iii)
prijmú
sa
všetky
potrebné
opatrenia
na
postupné
zmiernenie
nepriaznivého
vplyvu
na
povinnosti
podľa
článku
7 ods. 3 a iv)
projekt
nespôsobuje
členskému
štátu
vážne
ťažkosti
pri
zabezpečovaní
pitnej
vody v súlade
so
smernicou o pitnej
vode.
6.      Desiata otázka
138. Vnútroštátny
súd
sa
pýta,
ktoré
povinnosti
nad
rámec
povinností
uvedených v článku
4
rámcovej
smernice o vode
možno
vyvodiť z článku
7 ods. 2
uvedenej
smernice s tým
dôsledkom,
že
musia
byť
zohľadnené v konaní o povolení
projektu.
139. Článok
4
rámcovej
smernice o vode
ukladá
členským
štátom
povinnosť
„odmietnuť
povolenie
konkrétneho
projektu,
pokiaľ
môže
spôsobiť
zhoršenie
stavu
útvaru
povrchovej
vody
alebo
ohrozuje
dosiahnutie
dobrého
stavu
povrchovej
vody
alebo
dobrého
ekologického
potenciálu a dobrého
chemického
stavu
takejto
vody k dátumu
stanovenému
touto
smernicou“(30) (pokiaľ
nebola
udelená
výnimka).
To
isté
platí
pre
útvary
podzemnej
vody.
140. Z toho
vyplýva,
že
článok
4
sa
uplatňuje
na
ochranu
vodných
útvarov
ako
takých.
141. Článok
7 ods. 2
rámcovej
smernice o vode
prekračuje
rámec
tejto
povinnosti.
142. V článku
7 ods. 2
je
stanovené,
že
„okrem
splnenia
cieľov
ustanovených
článkom
4 v súlade s požiadavkami
tejto
smernice
pre
povrchové
vody a kvalitatívnych
požiadaviek
ustanovených
na
úrovni
spoločenstva
článkom
16,
členské
štáty
zabezpečia
pre
každý
vodný
útvar
identifikovaný
podľa
odseku
1,
aby
použitý
spôsob
úpravy
vody v súlade s právnymi
predpismi
spoločenstva
zabezpečoval
výstupnú
kvalitu
upravenej
vody,
ktorá
bude
aj v súlade s požiadavkami
[smernice o pitnej
vode]“.
143. Z uvedeného
ustanovenia
teda
jasne
vyplýva,
že
voda
odobratá a upravená
na
ľudskú
spotrebu
musí v konečnom
dôsledku
spĺňať
požiadavky
smernice o pitnej
vode, t. j. musí
byť
vhodná
na
ľudskú
spotrebu.
144. Rovnako
ako
Komisia
sa
domnievam,
že
uvedená
požiadavka – tak
ako
článok
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode – prekračuje
rámec
povinností
stanovených v článku
4 ods. 1 písm. a)
bode
i)
alebo v článku
4 ods. 1 písm. b)
bode
i)
uvedenej
smernice.
Inými
slovami,
článok
7 ods. 2
rámcovej
smernice o vode
dopĺňa
článok
4
uvedenej
smernice o ďalší
rozmer
(a poskytuje
rozšírenú
ochranu
oproti
článku
4),
ktorý
je
zameraný
najmä
na
ľudské
zdravie a vychádza
zo
smernice o pitnej
vode.
Existuje
teda
nielen
povinnosť
chrániť
vodný
útvar
podľa
článku
4,
ktorá
je
podrobne
upravená v uvedenom
článku,
ale
aj
povinnosť
zaobchádzať s týmto
vodným
útvarom
podľa
článku
7 ods. 2 s cieľom
splniť
požiadavky
smernice o pitnej
vode.
145. V rozpore s tým,
čo
tvrdí
Lausitz,
teda
článok
7 ods. 2
rámcovej
smernice o vode
nemá
len
deklaratórny
charakter, v dôsledku
čoho
sa v rámci
konania o povolení
projektu
musí
tiež
zohľadniť
článok
7 ods. 2
rámcovej
smernice o vode,
aby
sa
overilo,
či
dôsledky
realizácie
predmetného
projektu
môžu
ovplyvniť
spôsob
úpravy
použitý
pri
vodnom
útvare
na
dosiahnutie
cieľov
smernice o pitnej
vode.
146. Možno
poukázať
na
to,
že v usmernení č. 16
je v súvislosti s článkom
7 ods. 2
rámcovej
smernice o vode
vysvetlené,
že
„ciele
článku
4
(t. j. stav,
zabránenie
alebo
obmedzenie,
realizácia
zvrátenia
nepriaznivého
trendu a iné
ciele
týkajúce
sa
chránenej
oblasti)
musia
byť
splnené
nezávisle
od
splnenia
cieľa
článku
[7 ods. 2]; a musia
byť
splnené
požiadavky
[smernice o pitnej
vode].
To
zahŕňa
všeobecnú
požiadavku
zabezpečiť,
aby
voda
nebola
kontaminovaná,
čo
by
mohlo
predstavovať
nebezpečenstvo
pre
ľudské
zdravie, a požiadavku
spĺňať
formálne
normy
stanovené v smernici o pitnej
vode v mieste
dodávky
spotrebiteľom
(t. j. vodovodný
kohútik)“.
147. Podľa
môjho
názoru
článok
7 ods. 2
rámcovej
smernice o vode
pridáva
ďalší
bod k vyváženiu
záujmov
podľa
rámcovej
smernice o vode, a to
že
povolenie
projektu
je
možné
len
vtedy,
ak
jeho
realizácia
nemá
nepriaznivý
vplyv
na
vodu
dodávanú
(prostredníctvom
vodovodu)
obyvateľom
dotknutej
oblasti.
Domnievam
sa,
že
to
znamená,
že
projekt
môže
byť
povolený
len
vtedy,
ak v prípade
potreby
zahŕňa
súbor
nevyhnutných
opatrení
na
zabezpečenie
toho,
aby
nebolo
nepriaznivo
ovplyvnené
dodržiavanie
smernice o pitnej
vode.
148. Z vyššie
uvedených
úvah
vyplýva,
že
článok
7 ods. 2
rámcovej
smernice o vode
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
toto
ustanovenie,
rovnako
ako
článok
7 ods. 3
tejto
smernice,
obsahuje
povinnosti,
ktoré
prekračujú
rámec
povinností
uvedených v článku
4 ods. 1 písm. a)
bode
i)
alebo
článku
4 ods. 1 písm. b)
bode
i)
tejto
smernice,
ktoré
musia
byť
zohľadnené v rámci
konania o povolení
projektu.
Projekt
najmä
môže
byť
povolený
len
vtedy,
ak
zahŕňa
súbor
nevyhnutných
opatrení
na
zabezpečenie
toho,
aby
nebolo
nepriaznivo
ovplyvnené
dodržiavanie
smernice o pitnej
vode.
IV.    Návrh
149. Navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
mu
položil
Verwaltungsgericht
Cottbus
(Správny
súd,
Cottbus,
Nemecko),
takto:
Prvá
otázka
Článok
7 ods. 3
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2000/60/ES z 23. októbra
2000,
ktorou
sa
stanovuje
rámec
pôsobnosti
pre
opatrenia
spoločenstva v oblasti
vodného
hospodárstva,
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
právnické
osoby,
ktorým
je
podľa
vnútroštátneho
práva
zverená
výroba a úprava
pitnej
vody,
alebo
osoby,
ktoré
boli
poverené
takou
výrobou a úpravou,
majú
právo
domáhať
sa,
aby
príslušný
orgán
zodpovedný
za
povolenie
projektu,
ktorý
môže
mať
nepriaznivý
vplyv
na
mieru
úpravy
pitnej
vody,
ktorú
vyžaduje
smernica
Rady
98/83/ES z 3. novembra
1998 o kvalite
vody
určenej
na
ľudskú
spotrebu,
dodržiaval
povinnosti
stanovené v článku
7 ods. 3
smernice
2000/60.
Také
právnické
osoby
to
prípadne
môžu
urobiť
podaním
žaloby
na
príslušnom
súde.
Druhá
otázka
Článok
7 ods. 3
smernice
2000/60
obsahuje
zákaz
zhoršenia
kvality
vody v rozsahu, v akom
povolenie
konkrétneho
projektu,
ktorý
môže
viesť k takému
zhoršeniu,
bráni
členskému
štátu v splnení
povinnosti
znížiť
mieru
úpravy
potrebnú
na
výrobu
pitnej
vody.
Medzi
nevyhnutné
ochranné
opatrenia
patrí
záväzná
povinnosť
členských
štátov
posúdiť
ex
ante
konkrétne
projekty,
ktoré
môžu
mať
nepriaznivý
vplyv
na
kvalitu
identifikovaných
vodných
útvarov
využívaných
na
výrobu
pitnej
vody, a to
bez
ohľadu
na
to,
aký
druh
vody
sa v takých
útvaroch
nachádza.
Uvedená
povinnosť
sa
uplatňuje
bez
ohľadu
na
to,
či
sa
tento
vodný
útvar
nachádza v ochranných
pásmach
alebo
mimo
ochranných
pásiem v zmysle
článku
7 ods. 3
druhej
vety
smernice
2000/60.
Tretia a štvrtá
otázka
Zhoršenie
kvality
vody
podľa
článku
7 ods. 3
smernice
2000/60
nastáva,
ak
projekt
môže
prekročiť
stanovené
parametre
podľa
smernice
98/83. V prípade
týkajúcom
sa
znečisťujúcej
látky
uvedenej v časti C prílohy I smernice o pitnej
vode
však
takéto
prekročenie
neznamená
zhoršenie
len
na
základe
stanovenej
úrovne
znečisťujúcej
látky,
akou
sú
sírany. V takom
prípade
by
na
konštatovanie
zhoršenia
kvality
vody
podľa
článku
7 ods. 3
smernice
2000/60
malo
existovať
riziko
pre
ľudské
zdravie, a teda
na
to,
aby
sa
tomuto
riziku
predišlo,
by
mala
existovať
potreba
prispôsobiť
tomu
proces
úpravy.
V prípade
znečisťujúcej
látky, o ktorej
existujú
pochybnosti,
pokiaľ
ide o jej
nepriaznivý
vplyv
na
ľudské
zdravie,
stanovená
parametrická
hodnota,
akou
je
hodnota
stanovená
pre
sírany,
môže
slúžiť
ako
indikátor
na
účely
preventívneho
posudzovania
pri
stanovení
rizík
pre
zhoršenie
kvality
vody
podľa
článku
7 ods. 3
smernice
2000/60.
Piata,
šiesta a siedma
otázka
Článok
7 ods. 3
smernice
2000/60
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
príslušný
orgán
je
povinný
overiť v priebehu
konania o povolení
projektu – a teda
pred
prijatím
samotného
rozhodnutia o povolení
projektu
–,
či
predmetný
projekt
môže
mať
nepriaznivý
vplyv
na
plnenie
povinností
stanovených v tomto
článku.
Článok
7 ods. 3
bráni
tomu,
aby
sa
takéto
overenie
uskutočnilo
až
po
vydaní
tohto
povolenia.
Ôsma a deviata
otázka
Po
prijatí
posúdenia
podľa
článku
7 ods. 3
smernice
2000/60
je
príslušný
orgán
povinný
vykonať
vyváženie
záujmov
formou
testu
podľa
článku
4 ods. 7
uvedenej
smernice,
aby
rozhodol,
či
projekt
povolí,
alebo
nie,
za
predpokladu,
že
posudzuje
situáciu
týkajúcu
sa
stavu
vodných
útvarov
ovplyvnených
projektom.
V prípade
iných
projektov,
ktoré
majú
vplyv
na
povinnosti
podľa
článku
7 ods. 3
smernice
2000/60,
ale
nemajú
vplyv
na
stav
vodných
útvarov,
tento
orgán
musí
vykonať
také
vyváženie
záujmov s ohľadom
na
zásadu
proporcionality,
aby
zistil,
či
nad
zákazom
zhoršenia
kvality
vody
podľa
článku
7 ods. 3
rámcovej
smernice o vode
môže
prevážiť
cieľ
sledovaný
projektom.
To
je
možné
len v krátkodobom
horizonte – za
predpokladu,
že z dlhodobého
hľadiska
sa
obnoví
súlad s článkom
7 ods. 3 – a v prípade,
že
sú
splnené
nasledujúce
podmienky:
i)
požadované
nároky
na
úpravu
pitnej
vody
sú
nízke a časom
by
sa
znížili,
ii)
projekt
je
mimoriadne
dôležitý a preukazuje
nadradený
verejný
záujem,
iii)
prijmú
sa
všetky
potrebné
opatrenia
na
postupné
zmiernenie
nepriaznivého
vplyvu
na
povinnosti
podľa
článku
7 ods. 3 a iv)
projekt
nespôsobuje
členskému
štátu
vážne
ťažkosti
pri
zabezpečovaní
pitnej
vody v súlade
so
smernicou
98/83.
Desiata
otázka
Článok
7 ods. 2
smernice
2000/60
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
toto
ustanovenie,
rovnako
ako
článok
7 ods. 3
tejto
smernice,
obsahuje
povinnosti,
ktoré
prekračujú
rámec
povinností
uvedených v článku
4 ods. 1 písm. a)
bode
i)
alebo
článku
4 ods. 1 písm. b)
bode
i)
tejto
smernice,
ktoré
musia
byť
zohľadnené v rámci
konania o povolení
projektu.
Projekt
najmä
môže
byť
povolený
len
vtedy,
ak
zahŕňa
súbor
nevyhnutných
opatrení
na
zabezpečenie
toho,
aby
nebolo
nepriaznivo
ovplyvnené
dodržiavanie
smernice
98/83.
1      Jazyk prednesu: angličtina.
2      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 23. októbra 2000, ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti pre opatrenia spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva (Ú. v. ES L 327, 2000, s. 1; Mim. vyd. 15/005, s. 275).
3      Pozri: https://lbgr.brandenburg.de/sixcms/media.php/9/PFB_Endfassung%20schwarz%20gez.pdf.
4      Smernica Rady z 3. novembra 1998 o kvalite vody určenej na ľudskú spotrebu (Ú. v. ES L 330, 1998, s. 32; Mim. vyd. 15/004, s. 90).
5      Rozsudok Land Nordrhein‑Westfalen, body 121 a 123 a tam citovaná judikatúra.
6      Pozri v tomto zmysle rozsudok Nordrhein‑Westfalen, bod 125 a tam citovanú judikatúru.
7      Pozri analogicky rozsudok z 3. októbra 2019, Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland a i. (C‑197/18, EU:C:2019:824, body 40 a 42).
8      Táto jednoznačná súvislosť bola identifikovaná v literatúre. Pozri napríklad DOLAN, T.:
Water Framework Directive Article 7, The Drinking Water Directive And European Pesticide Regulation: Impacts On Diffuse Pesticide Pollution, Potable Water Decision Making And Catchment Management Strategy. Cranfield University, 2013.
9      Pozri rozsudok z 3. októbra 2019, Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland a i. (C‑197/18, EU:C:2019:824, bod 48 a tam citovaná judikatúra).
10      Pozri rozsudok z 30. novembra 2006, Komisia/Luxembursko (C‑32/05, EU:C:2006:749, bod 75).
11      Guidance on groundwater in drinking water protected areas. In: Common Implementation Strategy for the Water Framework Directive (2000/60/EC)… dostupné na https://circabc.europa.eu/sd/a/aef48d98‑7715‑4828‑a7ee‑df82a6df4afb/Guidance%20No%2016%20‑%20Groundwater%20in%20DWPAs.pdf.
12      FAßBENDER, K.: Gemeinschaftsrechtliche Anforderungen an die normative Umsetzung der neuen EG‑Wasserrahmenrichtlinie [Požiadavky práva Spoločenstva na normatívne vykonávanie novej rámcovej smernice ES o vode]. In: Neue Zeitschrift für Verwaltungsrecht, roč. 3, 2001, s. 245 a nasl.
13      Pozri v tejto súvislosti rozsudok Land Nordrhein‑Westfalen, bod 70, v ktorom Súdny dvor vychádzal najmä zo skutočnosti, že ciele rámcovej smernice o vode týkajúce sa povrchových a podzemných vôd sú podobné.
14      Pozri tiež uznesenie z 1. júna 2021, bod 11.
15      Pozri DOLAN, T.: c. d., s. 108.
16      Pozri tiež návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott v spojených veciach EIB/ClientEarth a Komisia/EIB (C‑212/21 P a C‑223/21 P, EU:C:2022:1003, bod 110).
17      RUMM, P., VON KEITZ, S., SCHMALHOLZ, M. (Hrsg.): Handbuch der EU‑Wasserrahmenrichtlinie. [Príručka k rámcovej smernici o vode]. Berlin: Erich Schmidt Verlag, 2006, s. 432.
18      Pozri aj usmernenie Komisie č. 18 s názvom „Guidance on groundwater status and trend assessment“, oddiel „4.4.6 Test: Meet the requirements of WFD Article 7(3) – Drinking Water Protected Areas“ dostupné na https://op.europa.eu/en/publication‑detail/‑/publication/76543005‑ce9e‑4b3c‑9191‑3c3f97b90ab1.
19      Rozsudok Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, body 55 a 61.
20      ZAK, D., HUPFER, M., CABEZAS, A., JURASINSKI, G., AUDET, J., KLEEBERG, A., MCINNES, R., MUNCH KRISTIANSEN, S., JES PETERSEN, R., LIU, H., GOLDHAMMER, T.: Sulphate in freshwater ecosystems: A review of sources, biogeochemical cycles, ecotoxicological effects and bioremediation. In: Earth‑Science Reviews, zv. 212, 103446, 2021. Pozri bod 107 a nasl. týchto návrhov.
21      Pozri uznesenie z 1. júna 2021, bod 13.
22      ZAK, D. a kol.: c. d., s. 1.
23      https://www.leibniz-gemeinschaft.de/en/about-us/whats-new/news/forschungsnachrichten-single/newsdetails/sulphate-in-water-bodies.
24      Pozri GRÜNEWALD, U.: Water resources management in river catchments influenced by lignite mining. In: Ecological Engineering, roč. 17, 2001, s. 143 až 152, a GRAUPNER, B. J., KOCH, C., PROMMER, H.: Prediction of diffuse sulfate emissions from a former mining district and associated groundwater discharges to surface waters. In: Journal of Hydrology, zv. 513, 2014, s. 169 až 178, dostupné na https://doi.org/10.1016/j.jhydrol.2014.03.045.
25      ZAK, D. a kol.: c. d., s. 2, 7 a 13 (kurzívou zvýraznila generálna advokátka).
26      Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 16. decembra 2020 o kvalite vody určenej na ľudskú spotrebu (prepracované znenie) (Ú. v. EÚ L 435, 2020, s. 1).
27      Rozsudok Land Nordrhein‑Westfalen, bod 76 (kurzívou zvýraznila generálna advokátka). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Hogan vo veci Land Nordrhein‑Westfalen (C‑535/18, EU:C:2019:957, bod 45), v ktorých sa spomína zásada predchádzania škodám. Chcela by som dodať, že aj v tomto kontexte je opodstatnené spomenúť zásadu prevencie. Obe zásady sú totiž uvedené v odôvodnení 11 rámcovej smernice o vode.
28      Pozri analogicky rozsudok zo 7. júla 2022, PH (Oblastný zákaz pestovania GMO) (C‑24/21, EU:C:2022:526, bod 49 a citovaná judikatúra).
29      Rozsudok z 28. mája 2020, ECO‑WIND Construction (C‑727/17, EU:C:2020:393, bod 81 a citovaná judikatúra).
30      Rozsudok Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, bod 1 výroku.