UZNESENIE SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
zo 6. mája 2004
Vec T-34/03
André Hecq
proti
Komisii Európskych spoločenstiev
„Verejná služba – Akt spôsobujúci ujmu – Aktívna legitimácia – Úradník konajúci vo svojom mene a nie v mene odborovej organizácie – Neprípustnosť“
Úplné znenie vo francúzštine II - 0000
Predmet:         Žaloba, ktorej predmetom je na jednej strane návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie zo 4. októbra 2002, ktorým sa zamieta sťažnosť
podaná pánom A. Hecq, ktorý koná vo svojom mene a aj ako prezident Odborovej organizácie medzinárodných a európskych úradníkov,
proti viacerým rozhodnutiam týkajúcich sa zastúpenia zamestnancov a prostriedkov, ktoré mu dala k dispozícii Komisia, a na
druhej strane návrh na náhradu škody, ktorú údajne utrpel zo strany Komisie.
Rozhodnutie:         Žaloba sa zamieta pre neprípustnosť. Žalobca znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania Komisie.
Abstrakt
1.     Úradníci ─ Žaloba ─ Predchádzajúca administratívna sťažnosť ─ Zhoda predmetu a dôvodu ─ Prostriedky a tvrdenia neuvedené v sťažnosti,
ale úzko s ňou súvisiace ─ Prípustnosť
(Služobný poriadok úradníkov, článok 90 a 91)
2.     Úradníci ─ Žaloba ─ Aktívna legitimácia ─ Žaloba úradníka konajúceho vo svojom mene smerujúca proti rozhodnutiu o výpovedi
dohody uzavretej inštitúciou s profesijnými organizáciami s cieľom upraviť iba kolektívne pracovnoprávne vzťahy ─ Neprípustnosť
(Služobný poriadok úradníkov, článok 90 a 91)
3.     Úradníci ─ Žaloba ─ Žaloba, ktorou sa v prípade absencie aktu spôsobujúceho ujmu namieta akt, ktorý má všeobecné účinky ─
Neprípustnosť
(Služobný poriadok úradníkov, článok 90 a 91)
4.     Úradníci ─ Žaloba ─ Návrh na náhradu škody spojený s návrhom na zrušenie ─ Neprípustnosť návrhu na zrušenie spôsobujúca neprípustnosť
návrhu na náhradu škody
(Služobný poriadok úradníkov, článok 90 a 91)
1.     Cieľom konania pred podaním žaloby je umožniť priateľské urovnanie sporov vzniknutých medzi úradníkmi alebo zamestnancami
a správnymi orgánmi. Na to, aby takýmto postupom mohol byť dosiahnutý cieľ, je potrebné, aby orgán poverený menovaním bol
schopný pochopiť dostatočne presným spôsobom kritiku dotknutých subjektov smerujúcu proti napadnutému rozhodnutiu. Okrem toho,
v žalobách úradníkov návrhy predložené sudcovi Spoločenstva môžu mať len ten istý predmet ako tie uvedené v sťažnosti a obsahovať
len také dôvody sporu, ktoré sú na tom istom základe ako dôvody sporu uvedené v sťažnosti. Tieto dôvody sporu môžu byť pred
sudcom Spoločenstva ďalej rozvinuté použitím prostriedkov a tvrdení, ktoré neboli uvedené v sťažnosti, ale sú s ňou úzko spojené.
Napokon, keďže konanie pred podaním žaloby má neformálny charakter a dotknuté subjekty konajú vo všeobecnosti v tomto štádiu
bez pomoci advokáta, správny orgán nesmie vykladať sťažnosti reštriktívnym spôsobom, ale musí ich naopak skúmať v širších
súvislostiach.
(pozri bod 21)
Odkaz na: rozsudok Súdneho dvora zo 14. marca 1989, Del Amo Martinez/Parlament, 133/88, Zb. s. 689, body 9 až 11; rozsudok
Súdu prvého stupňa z 11. septembra 2002, Nevin/Komisia, T-127/00, Zb.VS s. I-A-149 a II-781, bod 28
2.     Rámcová dohoda medzi inštitúciou a odborovými a profesijnými organizáciami, ktorej cieľom je definovať ich vzťahy, je aktom,
ktorý má všeobecné účinky a je určený iba na to, aby upravil kolektívne pracovnoprávne vzťahy medzi dotknutou inštitúciou
na jednej strane a odborovými a profesijnými organizáciami na druhej strane. Nevytvára vo vzťahu k jednotlivým úradníkom žiadny
záväzok ani žiadne právo a nevzťahuje sa na oblasť individuálnych pracovnoprávnych vzťahov medzi zamestnávateľom a úradníkom,
ale na širší rámec vzťahov medzi inštitúciou a odborovými a profesijnými organizáciami. Výpoveď takejto dohody nie je takým
opatrením, ktoré by malo záväzné právne účinky schopné ovplyvniť priamo a jednotlivo záujmy úradníka, ktorý je členom odborov
tak, že by menilo uvedeným spôsobom jeho právne postavenie ako úradníka a proti ktorému by mohol z tohto dôvodu podať žalobu.
(pozri body 33 až 35 )
Odkaz na: rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. júla 1994, Browet a i./Komisia, T-576/93 až T‑582/93, Zb. s. II-677, bod 44
3.     V rámci systému opravných prostriedkov upraveného v článkoch 90 a 91 služobného poriadku môže úradník napadnúť iba akt spôsobujúci
mu ujmu a iba v tejto súvislosti sa môže odvolávať, na základe výnimky nezákonnosti, na neuplatniteľnosť aktu so všeobecnými
účinkami.
(pozri body 39 a 57)
Odkaz na: rozsudok Súdneho dvora zo 16. júla 1981, Bowden a i./Komisia, 153/79, Zb. s. 2111, bod 13; rozsudok Súdu prvého
stupňa z 22. júna 1994, Rijnoudt a Hocken/Komisia, T-97/92 a T-111/92, Zb.VS s. I-A-159 a II-511, bod 41
4.     Keď žalobca podá žalobu, ktorá navrhuje súčasne zrušenie aktu inštitúcie aj poskytnutie náhrady škody za ujmu spôsobenú týmto
aktom, tieto návrhy sú natoľko navzájom spojené, že neprípustnosť návrhu na zrušenie spôsobuje neprípustnosť návrhu na náhradu
škody.
(pozri bod 64)
Odkaz na: rozsudok Súdu prvého stupňa z 24. júna 1992, H. S./Rada, T-11/90, Zb. s. II-1869, bod 25; rozsudok Súdu prvého stupňa
zo 14. decembra 2000, Verheyden/Komisia, T-213/99, Zb.VS s. I‑A-297 a II-1355, bod 35