Predbežné znenie
ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(druhá
komora)
z 26. marca 2026(*)
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Aproximácia
právnych
predpisov – Zodpovednosť
za
chybné
výrobky – Smernica
85/374/EHS – Článok 13 – Vzťah k režimu
zodpovednosti
za
zavinenie – Pochybenie
výrobcu,
ktorý
vykazuje
súvislosť s chybou
výrobku – Článok 10 – Začiatok
plynutia
trojročnej
premlčacej
lehoty v prípade
škody
spočívajúcej
vo
vyvíjajúcom
sa
ochorení – Pojem
‚vedomosť o škode‘ – Článok 11 – Zánik
práv
poškodenej
osoby – Platnosť – Článok 47
Charty
základných
práv
Európskej
únie – Právo
na prístup k súdu “
Vo
veci C‑338/24,
ktorej
predmetom
je
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa článku 267 ZFEÚ,
podaný
rozhodnutím
Cour d’appel de
Rouen (Odvolací
súd
Rouen,
Francúzsko) z 25. apríla
2024 a doručený
Súdnemu
dvoru
7. mája
2024,
ktorý
súvisí s konaním:
LF
proti
Sanofi
Pasteur
SA,
SÚDNY
DVOR
(druhá
komora),
v zložení:
predsedníčka
druhej
komory K. Jürimäe,
predseda
Súdneho
dvora K. Lenaerts,
vykonávajúci
funkciu
sudcu
druhej
komory,
sudcovia F. Schalin (spravodajca), M. Gavalec a Z. Csehi,
generálna
advokátka: L. Medina,
tajomník: G. Chiapponi,
referent,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania a po
pojednávaní z 26. marca 2025,
so
zreteľom
na
pripomienky,
ktoré
predložili:
–        LF, v zastúpení: M. Leroux,
avocate,
–        Sanofi
Pasteur
SA, v zastúpení: A. Aviges, D. Lapillonne, F. Molinié a F. Monteret‑Amar,
avocats,
–        francúzska
vláda, v zastúpení: M. de
Lisi a B. Fodda,
ako
aj B. Travard,
splnomocnení
zástupcovia,
–        nemecká
vláda, v zastúpení: J. Möller, M. Hellmann a A. Sahner,
splnomocnení
zástupcovia,
–        holandská
vláda, v zastúpení: M. K. Bulterman a J. M. Hoogveld,
splnomocnení
zástupcovia,
–        Rada
Európskej
únie, v zastúpení: D. Bringuier a N. Brzezinski,
splnomocnení
zástupcovia,
–        Európska
komisia, v zastúpení: M. Owsiany‑Hornung a C. Valero,
splnomocnené
zástupkyne,
po
vypočutí
návrhov
generálnej
advokátky
na
pojednávaní z 19. júna
2025,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
výkladu
článkov 10 a 13
smernice
Rady
85/374/EHS z 25. júla
1985 o aproximácii
zákonov,
iných
právnych
predpisov a správnych
opatrení
členských
štátov o zodpovednosti
za
chybné
výrobky
(Ú. v. ES L 210,
1985,
s. 29;
Mim.
vyd.
15/001,
s. 257),
ako
aj
platnosti článku 11
tejto
smernice s hľadiska článku 47
Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“).
2        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
LF,
fyzickou
osobou, a spoločnosťou
Sanofi
Pasteur
SA
vo
veci
návrhu
na
náhradu
údajnej
ujmy
spôsobenej
očkovaním.
Právny rámec
Právo Únie
3        Prvé,
deviate
až
jedenáste a trináste
odôvodnenie
smernice
85/374
znie
takto:
„Keďže
je
potrebná
aproximácia
právnych
predpisov
členských
štátov
týkajúcich
sa
zodpovednosti
za
škodu
spôsobenú
chybnými
výrobkami,
pretože
existujúce
rozdiely
môžu
poškodiť
hospodársku
súťaž a ovplyvniť
pohyb
tovaru v rámci
spoločného
trhu a spôsobiť
rozdielny
stupeň
ochrany
spotrebiteľa
pri
škode
na
zdraví
alebo
majetku
spôsobenej
chybným
výrobkom;
…
keďže
ochrana
spotrebiteľa
si
vyžaduje
odškodné
za
úmrtie
alebo
zranenie
osôb a aj
náhradu
škody
na
majetku; …
keďže
jednotná
obmedzujúca
lehota
na
predloženie
žiadosti o náhradu
je v záujme
ako
poškodenej
osoby,
tak i výrobcu;
keďže
výrobky
podliehajú
vplyvu
času,
vyvinuli
sa
prísnejšie
bezpečnostné
normy a veda a technika
sa
naďalej
vyvíjajú;
keďže,
preto
by
nebolo
rozumné
robiť
výrobcu
zodpovedným
za
chybu
jeho
výrobku v neobmedzenej
lehote;
keďže,
preto
by
sa
zodpovednosť
mala
po
určitej
dobe
skončiť
bez
toho,
aby
boli
dotknuté
právne
neuzatvorené
nároky;
…
keďže
podľa
právnych
poriadkov
členských
krajín
si
môže
poškodená
strana
uplatňovať
nárok
na
škody
na
základe
zmluvnej
zodpovednosti
alebo
mimozmluvnej
zodpovednosti
inej,
než
je
stanovená v tejto
smernici;
ak
takéto
ustanovenia
slúžia
aj
na
účel
účinnej
ochrany
spotrebiteľa,
mali
by
ostať
nedotknuté
touto
smernicou;
keďže,
ak
sa
už v členskom
štáte
dosiahla
účinná
ochrana
spotrebiteľov
na
základe
systému
zvláštnej
zodpovednosti
[ochrana
spotrebiteľov v odvetví
farmaceutických
výrobkov
na
základe
osobitného
systému
zodpovednosti – neoficiálny
preklad],
nároky
založené
na
tomto
systéme
by
mali
byť
možné
aj
naďalej.“
4        Článok 1 smernice
85/374
znie:
„Výrobca
je
zodpovedný
za
škodu
spôsobenú
chybou
svojho
výrobku.“
5        Článok 4 tejto
smernice
stanovuje:
„Od
poškodenej
osoby
sa
bude
vyžadovať
dokazovanie
škody,
chyby a príčinných
súvislostí
medzi
chybou a škodou.“
6        Článok 6 tejto
smernice
stanovuje:
„Výrobok
je
chybný v prípade,
ak
nezabezpečuje
bezpečné
používanie,
ktoré
jednotlivec
od
výrobku
právom
očakáva s ohľadom na všetky
okolnosti,
vrátane:
a)      predvádzania
výrobku;
b)      použitia
výrobku
na
také
účely,
na
ktoré
sa
logicky
predpokladá,
že
sa
použije;
c)      časového
obdobia, v priebehu
ktorého
sa
výrobok
uviedol
do
obehu.
2.      Výrobok
nebude
posudzovaný
za
chybný v prípade,
ak
bol
následne
uvedený
do
obehu
lepší
výrobok.“
7        Podľa
znenia článku 10
tejto
smernice:
„1.      Členské
štáty
vymedzia v rámci
svojich
právnych
predpisov
ohraničené
trojročné
obdobie, v priebehu
ktorého
sa
môže
uplatniť
nárok
na
získanie
odškodného v zmysle
tejto
smernice.
Lehota
začína
plynúť
od
dátumu,
keď
si
žalobca
uvedomil
alebo
si
mal
uvedomiť
škodu,
chybu a totožnosť
výrobcu.
2.      Táto
smernica
nenaruší
účinnosť
právnych
predpisov
členských
štátov,
upravujúcich
zastavenie
alebo
prerušenie
obmedzujúcej
lehoty.“
8        Článok 11
smernice
85/374
stanovuje:
„Členské
štáty
zabezpečia v rámci
svojich
právnych
predpisov,
aby
sa
práva
udelené
poškodenej
osobe v zhode s touto
smernicou
premlčali
po
uplynutí
10 – ročnej
lehoty,
plynúcej
od
doby,
keď
dal
výrobca
do
obehu
výrobok,
ktorý
spôsobil
škodu, s výhradou
prípadu,
že
medzitým
poškodená
osoba
podnikla
kroky
proti
výrobcovi.“
9        Článok 13
tejto
smernice
stanovuje:
„Táto
smernica
sa
nedotkne
práv,
ktoré
poškodenej
osobe
prislúchajú
podľa
ustanovení
právnych
predpisov o zodpovednosti
na
zmluvnom
alebo
nezmluvnom
základe,
alebo
osobitného
systému
mimoriadnej
zodpovednosti,
existujúcej
hneď
po
oznámení
tejto
smernice.“
Francúzske právo
10      Článok 1240
code civil
(Občiansky
zákonník)
stanovuje:
„Akýkoľvek
skutok,
ktorým
je
inému
spôsobená
škoda,
zaväzuje
toho,
koho
vinou
škoda
vznikla,
na
jej
náhradu.“
11      Článok 1245
tohto
zákonníka
stanovuje:
„Výrobca
je
zodpovedný
za
škodu
spôsobenú
chybou
svojho
výrobku
bez
ohľadu
na
to,
či
je,
alebo
nie
je v zmluvnom
vzťahu s poškodeným.“
12      Článok 1245‑15
tohto
zákonníka
stanovuje:
„Ak
výrobca
škodu
nezavinil,
jeho
zodpovednosť
podľa
ustanovení
tejto
kapitoly
zaniká
po
desiatich
rokoch
od
uvedenia
do obehu toho
výrobku,
ktorý
škodu
spôsobil,
pokiaľ
poškodený
počas
tohto
obdobia
nepodal
žalobu.“
13      Článok 1245‑16
tohto
zákonníka
stanovuje:
„Nárok
na
získanie
odškodného v zmysle
ustanovení
tejto
kapitoly
sa
premlčí v lehote
troch
rokov
od
dátumu,
keď
si
žiadateľ
uvedomil
alebo
keď
si
mal
uvedomiť
škodu,
chybu a totožnosť
výrobcu.“
14      Článok 1245‑17
Občianskeho
zákonníka
stanovuje:
„Ustanovenia
tejto
kapitoly
sa
nedotýkajú
práv,
ktoré
poškodenej
osobe
prislúchajú
podľa
ustanovení
právnych
predpisov o zodpovednosti
na
zmluvnom
alebo
nezmluvnom
základe,
alebo
osobitného
systému
mimoriadnej
zodpovednosti.
Výrobca
naďalej
zodpovedá
za
následky
svojho
zavineného
konania a zavineného
konania
osôb,
za
ktoré
zodpovedá.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
15      Po
tom,
čo
bola
LF
zaočkovaná
20. marca 2003
vakcínou
Revaxis proti
záškrtu,
tetanu a detskej
obrne,
ktorú
vyrobila
spoločnosť
Sanofi
Pasteur,
podľa jej tvrdení
od
roku
2004
trpí
rôznymi
príznakmi,
infekciami a bolesťami
(postihujúcimi
tráviaci
systém,
hrdlo,
ramená,
ruky a krk a spôsobujúcimi
infekcie
močových
ciest,
bolesti
dolnej
časti
chrbta a vypadávanie
vlasov).
Od
3. decembra
2005
bola
opakovane
práceneschopná.
16      Rôzne
lekárske
vyšetrenia
odhalili v roku
2008
makrofágovú myofascitídu naznačujúcu
zvyškovú
prítomnosť
hydroxidu
hlinitého,
adjuvansu
používaného v niektorých
vakcínach, a 2. júna
2015
LF
podala
návrh
na
začatie
konania
na
commission de
conciliation et
d’indemnisation des
accidents médicaux (Zmierovacia a odškodňovacia
komisia
pre
lekárske
pochybenia,
Francúzsko,
ďalej
len
„CCI“),
ktorá
nariadila
vypracovanie
znaleckého
posudku. V znaleckom
posudku
sa
dospelo k záveru,
že
20. septembra
2016
bol
zdravotný
stav
LF
konsolidovaný a že
nie
je
možné
prijať
záver,
že
ochorenie
LF
bolo
spôsobené
očkovaním
vakcínou
Revaxis.
CCI
preto
návrh
LF
zamietla.
17      Keďže
LF
nesúhlasila
so
záverom
znaleckého
posudku, v júni
2020
podala
okrem
iného
proti
spoločnosti
Sanofi
Pasteur žalobu
na
Tribunal
judiciaire d’Alençon (súd v Alençone,
Francúzsko),
ktorou
sa
domáhala
náhrady
škody
údajne
spôsobenej
týmto
očkovaním,
založenej
na
zodpovednosti
za
chybné
výrobky,
ako
aj
zodpovednosti
za
zavinenie.
18      Žaloba
LF
bola
zamietnutá
uznesením
sudcu
povereného
prípravným
konaním
na Tribunal
judiciaire d’Alençon (súd v Alençone) z 10. júna
2021,
ktorý
okrem
iného
konštatoval,
že
žaloba
podaná
proti
spoločnosti
Sanofi
Pasteur v rozsahu, v akom
bola
založená
na
zodpovednosti
výrobcu
za
chybné
výrobky,
bola
premlčaná
vzhľadom
na článok 1245-16
Občianskeho
zákonníka.
19      Rozsudkom z 31. mája
2022
Cour d’appel de
Caen (Odvolací
súd
Caen,
Francúzsko) v podstate
potvrdil
toto
uznesenie,
pričom
dospel k záveru,
že
nároky
LF
založené
tak
na článku 1245-1 a nasledujúcich
článkoch
Občianskeho
zákonníka,
ako
aj
na článkoch 1240 a 1241
tohto
zákonníka
sú
neprípustné.
20      Dňa
5. júla
2023
Cour de
cassation (Kasačný
súd,
Francúzsko)
tento
rozsudok
zrušil
najmä z dôvodu,
že
„v prípade
vyvíjajúceho
sa
[ochorenia],
ktoré
znemožňuje
stanovenie
dátumu
konsolidácie,
premlčacia
lehota
stanovená
[článkom 1245-16
Občianskeho
zákonníka]
nemôže
začať
plynúť“.
Cour de
cassation (Kasačný
súd)
postúpil
vec
Cour d’appel de
Rouen (Odvolací
súd
Rouen,
Francúzsko),
ktorý
je
vnútroštátnym
súdom predkladajúcim
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania a pred
ktorým
LF
tvrdila,
že
môže
podať
žalobu
proti
spoločnosti
Sanofi
Pasteur
tak
na
základe
zodpovednosti
za
chybné
výrobky,
ako
aj
na
základe
všeobecného
režimu
zodpovednosti
za
zavinenie.
21      Pokiaľ
ide o zodpovednosť
za
zavinenie,
LF
tvrdí,
že
Sanofi
Pasteur
sa
dopustila
pochybenia,
ktoré
sa
odlišuje
od
pochybenia
spočívajúceho v bezpečnosti
vakcíny
Revaxis,
keďže
napriek
mnohým
upozorneniam o škodlivých
účinkoch
tejto
vakcíny
nijako
nereagovala a po
jej
uvedení
na
trh
neuskutočnila
nijaký
výskum
ani
dohľad.
22      Pokiaľ
ide o prípustnosť
jej
žaloby
založenej
na
zodpovednosti
za
chybné
výrobky,
LF
sa
domnieva,
že
desaťročná
premlčacia
lehota
stanovená v článku 1245-15
Občianskeho
zákonníka,
ktorá
začína
plynúť
od
uvedenia
do obehu vakcíny,
ktorá
jej
bola
podaná,
by
ju
pripravila o právo
na
prístup k súdu,
hoci
jej
ochorenie
je
zložité a stále
sa
vyvíja.
Okrem
toho
trojročná
premlčacia
lehota
stanovená v článku 1245-16
Občianskeho
zákonníka,
ktorá
začína
plynúť
od
zistenia
škody,
chyby
výrobku a totožnosti
výrobcu,
môže
začať
plynúť
až
odo
dňa
konsolidácie
škody. V tejto
súvislosti
by
sa
teda
mala
zohľadniť
jej
osobitná
situácia,
ktorá
sa
týka
toho,
že
ujma
na
zdraví
vyplýva z ochorenia,
ktoré
sa
vyvíja.
23      Sanofi
Pasteur
spochybňuje
všetky
tvrdenia
LF.
Táto
spoločnosť v prvom
rade
tvrdí,
že v prejednávanej
veci
je
žaloba o zodpovednosť
za
zavinenie
neprípustná,
keďže
pochybenie,
na
ktoré
sa
odvoláva
LF, a to
nedostatok
obozretnosti
alebo
dohľadu
nad
výrobkom
po
jeho
uvedení
na
trh,
sa
nelíši
od
bezpečnostnej
chyby z titulu
zodpovednosti
za
chybné
výrobky.
Sanofi
Pasteur
ďalej
uvádza,
že
premlčacia
lehota
podľa článku 1245-15
Občianskeho
zákonníka
uplynula,
keďže
od
uvedenia
vakcíny
Revaxis na
trh
uplynulo
viac
ako
desať
rokov.
Napokon
aj
trojročná
premlčacia
lehota
podľa článku 1245-16
Občianskeho
zákonníka,
ktorá
začala
plynúť
odo
dňa,
keď
sa
LF
dozvedela o škode,
už
uplynula.
24      Vnútroštátny
súd
sa v prvom
rade
pýta
na
pôsobnosť článku 13
smernice
85/374,
ako
ho
vyložil
Súdny
dvor v rozsudku z 25. apríla
2002,
González Sánchez (C‑183/00,
EU:C:2002:255). V tomto
rozsudku
totiž
Súdny
dvor
rozhodol,
že
tento
článok 13
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
práva
priznané
právnou
úpravou
členského
štátu
osobám
poškodeným
chybným
výrobkom
môžu
byť z dôvodu
všeobecného
režimu
zodpovednosti,
ktorý
má
rovnaký
základ
ako
režim
zavedený
touto
smernicou,
limitované
alebo
obmedzené z dôvodu
prebratia
smernice
do
vnútroštátneho
právneho
poriadku
tohto
štátu.
Cour de
cassation (Kasačný
súd)
však
rozhodol,
že
osoba
poškodená
škodou
spôsobenou
chybným
výrobkom
môže
podať
žalobu
o
zodpovednosť
voči
výrobcovi
na
základe
režimu
zodpovednosti
za
škodu,
ak
preukáže,
že
jej
škoda
vznikla v dôsledku
zavinenia
výrobcu,
akým
je
udržiavanie
výrobku, o ktorého
chybe
vie, v obehu
alebo
nesplnenie
povinnosti v oblasti
obozretnosti
vzhľadom
na
riziká,
ktoré
výrobok
predstavuje.
Za
týchto
podmienok
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta
na
zlučiteľnosť
tejto
judikatúry
Cour de
cassation (Kasačný
súd) s výkladom
tohto článku 13,
ktorý
podal
Súdny
dvor.
25      V druhom
rade
má
vnútroštátny
súd
pochybnosti o platnosti článku 11
smernice
85/374.
Keďže
toto
ustanovenie
stanovuje,
že
práva
priznané
poškodenej
osobe
na
základe
tejto
smernice
zaniknú
uplynutím
lehoty
desiatich
rokov
odo
dňa,
keď
bol
výrobok,
ktorý
spôsobil
škodu,
uvedený
do
obehu,
tento
súd
sa
pýta,
či
uplatnenie
tohto
režimu
nevedie k tomu,
že
obeť
škody,
ktorá
sa
vyvíja v dôsledku
chybného
výrobku,
zbavuje práva
na
prístup k súdu.
26      V treťom
rade,
pokiaľ
ide o výklad článku 10
smernice
85/374,
vnútroštátny
súd
sa v podstate
pýta
na
určenie
začiatku
plynutia
trojročnej
premlčacej
lehoty,
ktorú
toto
ustanovenie
stanovuje.
Podľa
judikatúry
Cour de
cassation (Kasačný
súd)
by
sa
totiž článok 1245-16
Občianskeho
zákonníka,
ktorým
sa
tento článok 10
preberá
do
francúzskeho
práva,
mal
vykladať v tom
zmysle,
že
pokiaľ
ide o ujmu
na
zdraví, k začiatku
plynutia
tohto
premlčania
by
malo
dôjsť
ku
dňu
konsolidácie
škody.
Zdá
sa
však,
že
takýto
výklad
sa
odchyľuje
od
znenia
uvedeného článku 10,
ktorý
stanovuje
začiatok
tejto
lehoty
na
deň,
keď
sa
žalobca
dozvedel
alebo
mal
dozvedieť o škode,
chybe
výrobku a totožnosti
výrobcu.
27      Za
týchto
okolností
Cour d’Appel de
Rouen (Odvolací
súd
Rouen,
Francúzsko)
rozhodol
prerušiť
konanie a predložiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Má
sa článok 13
smernice
[85/374],
ako
bol
vyložený v rozsudku z 25. apríla
2002
[González Sánchez, C‑183/00,
EU:C:2002:255],
podľa
ktorého
sa
poškodená
osoba
môže
dovolávať
iných
režimov
zmluvnej
alebo
mimozmluvnej
zodpovednosti
založených
na
iných
dôvodoch,
než
sú
tie,
ktoré
sú
stanovené
[touto]
smernicou,
vykladať v tom
zmysle,
že
osoba
poškodená
chybným
výrobkom
sa
môže
domáhať
náhrady
škody
od
výrobcu
na
základe
všeobecného
systému
subjektívnej
zodpovednosti,
pričom
sa
môže
odvolávať
najmä
na
skutočnosť,
že
výrobok
bol
udržiavaný v obehu,
na
nesplnenie
povinnosti
obozretnosti
so
zreteľom
na
riziká,
ktoré
výrobok
predstavuje,
alebo
vo
všeobecnosti
na
bezpečnostnú
chybu
tohto
výrobku?
2.      Je článok 11
smernice
[85/374],
podľa
ktorého
práva
udelené
poškodenej
osobe
podľa
tejto
smernice
zanikajú
uplynutím
desaťročnej
lehoty
odo
dňa,
keď
bol
výrobok,
ktorý
škodu
spôsobil,
uvedený
do
obehu, v rozpore s ustanoveniami článku 47
[Charty] v tom
zmysle,
že
zbavuje
poškodenú
osobu,
ktorá
utrpela
postupne
sa
vyvíjajúcu
škodu
spôsobenú
chybným
výrobkom,
jej
práva
na
prístup k súdu?
3.      Možno
článok 10
smernice
[85/374],
ktorý
stanovuje
ako
začiatok
trojročnej
premlčacej
lehoty
‚dátum,
keď
si
žalobca
uvedomil
alebo
si
mal
uvedomiť
škodu‘,
vykladať
tak,
že
premlčacia
lehota
začína
plynúť
až
odo
dňa,
keď
je
známy
celý
rozsah
škody, a to
najmä
stanovením
dátumu
konsolidácie
vymedzeného
ako
okamih,
od
ktorého
sa
stav
ujmy
na
zdraví
poškodenej
osoby
už
nevyvíja,
takže v prípade
postupne
sa
vyvíjajúceho
[ochorenia]
premlčacia
lehota
nezačne
plynúť, a nie
odo
dňa,
keď
sa
škoda v súvislosti s chybným
výrobkom
nepochybne
prejavila, a to
bez
ohľadu
na
jej
ďalší
vývoj?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
28      Svojou
prvou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má článok 13
smernice
85/374
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
tomu,
aby
sa
osoba
poškodená
chybným
výrobkom
domáhala
od
výrobcu
náhrady
škody
na
základe
všeobecného
systému
zodpovednosti
za
zavinenie,
tým,
že
sa
odvoláva
na
skutočnosť,
že
chybný
výrobok
bol
udržiavaný v obehu a výrobca o tom
vedel,
alebo
na
nesplnenie
jeho
povinnosti
obozretnosti,
pokiaľ
ide o riziká,
ktoré
výrobok
predstavuje,
prípadne
na
akékoľvek
iné
zavinené
konanie v súvislosti s bezpečnostnou
chybou
chybného
výrobku.
29      Článok 1 smernice
85/374
stanovuje,
že
výrobca
je
zodpovedný
za
škodu
spôsobenú
chybou
svojho
výrobku,
zatiaľ
čo článok 4 tejto
smernice
spresňuje,
že
od
poškodenej
osoby
sa
bude
vyžadovať
dokazovanie
škody,
chyby a príčinných
súvislostí
medzi
chybou a škodou.
Tieto
ustanovenia v spojení s prvým
odôvodnením
tejto
smernice
stanovujú
zásadu
objektívnej
zodpovednosti
výrobcu,
ktorej
základom
je
chyba
výrobku
definovaná
podľa článku 6 tejto
smernice
ako
chybu bezpečnosti
tohto
výrobku,
ktorú
môže
spotrebiteľ
oprávnene
očakávať
vzhľadom
na
všetky
okolnosti.
30      V rámci
toho
článok 13
smernice
85/374
stanovuje,
že
táto
smernica
sa
nedotkne
práv,
ktoré
poškodenej
osobe
prislúchajú
podľa
ustanovení
právnych
predpisov o zodpovednosti
na
zmluvnom
alebo
nezmluvnom
základe,
alebo
osobitného
systému
mimoriadnej
zodpovednosti,
existujúcej
vo
vnútroštátnom
práve
hneď
po
oznámení
tejto
smernice.
31      Vo
svojom
rozsudku z 25. apríla
2002,
González Sánchez (C‑183/00,
EU:C:2002:255),
Súdny
dvor
spresnil,
že
tento článok 13
nemožno
vykladať
tak,
že
ponecháva
členským
štátom
možnosť
zachovať
všeobecný
systém
zodpovednosti
za
chybné
výrobky
odlišný
od
systému
stanoveného
smernicou
85/374.
Podľa
ustálenej
judikatúry
je
totiž
účelom
smernice v bodoch,
ktoré
upravuje,
úplná
harmonizácia
zákonov,
iných
právnych
predpisov a správnych
opatrení
členských
štátov
(rozsudok z 21. decembra
2011,
Dutrueux, C‑495/10,
EU:C:2011:869, bod 20 a citovaná
judikatúra). Z toho
vyplýva,
že
vnútroštátny
systém
zodpovednosti
výrobcu,
ktorý
je
založený
na
rovnakom
základe
ako
systém
zavedený
uvedenou
smernicou a nie
je
obmedzený
na
určitý
sektor
výroby,
nemôže
byť
zachovaný
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 25. apríla
2002,
González Sánchez, C‑183/00,
EU:C:2002:255, bod 33).
32      To
však
nie
je
prípad
režimov
zmluvnej
alebo
mimozmluvnej
zodpovednosti
uvedených v článku 13,
ktoré
spočívajú
na
odlišných
základoch,
ako
je
záruka
za
skryté
vady
alebo
zavinenie.
Toto
ustanovenie
totiž
nevylučuje,
aby
sa
poškodený
mohol
domáhať
náhrady
tejto
škody
na
základe
týchto
iných
režimov
zodpovednosti
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 25. apríla
2002,
González Sánchez, C‑183/00,
EU:C:2002:255, bod 31).
33      V prejednávanej
veci
LF
podala
žalobu o náhradu
škody
voči
spoločnosti
Sanofi
Pasteur
tak
na
základe článku 1245
Občianskeho
zákonníka,
ktorým
sa
do
francúzskeho
práva
preberá
systém
zodpovednosti
za
chybné
výrobky
stanovený
smernicou
85/374,
ako
aj
na
základe článku 1240
tohto
zákonníka,
ktorý
stanovuje
všeobecný
systém
zodpovednosti
za
zavinenie.
Pokiaľ
ide
konkrétne o jej
žalobu o zodpovednosť
za
zavinenie, z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
LF
tvrdí,
že
Sanofi
Pasteur
sa
dopustila
pochybenia
tým,
že
ponechala
vakcínu
dotknutú
vo
veci
samej v obehu
napriek
tomu,
že
vedela o jej
bezpečnostnej
chybe.
Táto
spoločnosť
si
nesplnila
ani
svoju
povinnosť
obozretnosti,
pokiaľ
ide o známe
riziká,
ktoré
predmetný
výrobok
vykazuje.
34      V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
že
protiprávne
konanie
vyžadované v rámci
vnútroštátneho
systému
zodpovednosti
za
zavinenie
predstavuje
iný
základ
než
chyba
výrobku,
ako
je
definovaná v článku 6 smernice
85/374.
Práve
tento
rozdiel v základe
pritom
predstavuje
kritérium,
ktoré v súlade s článkom 13
tejto
smernice
umožňuje
určiť,
či
sa
možno
dovolávať
vnútroštátneho
režimu
zodpovednosti
súbežne s režimom
zodpovednosti
stanoveným
touto
smernicou.
35      Za
týchto
okolností
treba
na
prvú
otázku
odpovedať
tak,
že článok 13
smernice
85/374
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
tomu,
aby
sa
osoba
poškodená
chybným
výrobkom
domáhala
od
výrobcu
náhrady
škody
na
základe
všeobecného
systému
zodpovednosti
za
zavinenie,
tým,
že
sa
odvoláva
na
skutočnosť,
že
chybný
výrobok
bol
udržiavaný v obehu a výrobca o tom
vedel,
alebo
na
nesplnenie
povinnosti
obozretnosti tohto výrobcu,
pokiaľ
ide o riziká,
ktoré
výrobok
predstavuje,
prípadne
na
akékoľvek
iné
zavinené
konanie v súvislosti s bezpečnostnou
chybou
chybného
výrobku.
O tretej otázke
36      Treťou
otázkou,
ktorú
treba
preskúmať
skôr
ako
druhú
otázku,
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má článok 10 ods. 1
smernice
85/374
vykladať v tom
zmysle,
že
začiatok
plynutia
premlčacej
lehoty
stanovenej v tomto
ustanovení
je
stanovený
na
deň,
keď
sa
žalobca
dozvedel
alebo
mal
dozvedieť
súčasne o škode,
ktorá
vznikla
určitým
spôsobom v súvislosti s chybným
výrobkom,
bez
ohľadu
na
jej
neskorší
vývoj, o chybe
výrobku a totožnosti
výrobcu, a že
bráni
tomu,
aby
tento
začiatok
mohol
byť
stanovený
na
deň
konsolidácie
škody.
37      Treba
pripomenúť,
že v súlade s ustálenou
judikatúrou
je
na
účely
výkladu
ustanovenia
práva
Únie
potrebné
zohľadniť
nielen
jeho
znenie,
ale
aj
jeho
kontext a ciele
sledované
právnou
úpravou,
ktorej
je
súčasťou
(pozri
rozsudky
Súdneho
dvora
zo
6. októbra 1982,
Cilfit a i.,
283/81,
EU:C:1982:335, bod 20, a z 19. decembra
2024,
Ford
Italia, C‑157/23,
EU:C:2024:1045, bod 42).
38      Pokiaľ
ide o článok 10 ods. 1
smernice
85/374,
tento
stanovuje,
že
premlčacia
lehota
na
podanie
žaloby
proti
výrobcovi
„… začína
plynúť
od
dátumu,
keď
si
žalobca
uvedomil
alebo
si
mal
uvedomiť
škodu,
chybu a totožnosť
výrobcu“.
Toto
ustanovenie
teda
nemožno
vykladať
tak,
že
sa
týka
dátumu
konsolidácie
stavu
poškodeného,
teda
dátumu,
keď
sa
táto
škoda
prestala
vyvíjať,
ako
začiatku
plynutia
premlčacej
lehoty.
Obmedzuje
sa
totiž
na
to,
že
začiatok
plynutia
tejto
lehoty
podmieňuje
vedomosťou o troch
skutočnostiach,
medzi
ktoré
patrí
vedomosť o škode,
pričom
konsolidácia
alebo
dátum
konsolidácie
tejto
škody
sa v ňom
neuvádza.
39      Pokiaľ
ide o kontext,
do
ktorého
patrí článok 10 ods. 1
smernice
85/374,
je
potrebné
pripomenúť,
že
podľa článku 4 tejto
smernice
je
poškodená
osoba
povinná
preukázať
škodu,
chybu a príčinnú
súvislosť
medzi
chybou a škodou.
Zároveň
treba
zdôrazniť,
že článok 9 tejto
smernice
definuje
škodu
okrem
iného
ako
škodu s následkom
smrti
alebo
zranenia,
zatiaľ
čo
deviate
odôvodnenie
tejto
smernice
uvádza,
že
ochrana
spotrebiteľa
vyžaduje
okrem
iného
náhradu
škody
za
zranenie. Z týchto
ustanovení
alebo z tohto
odôvodnenia
však
nemožno
vyvodiť,
že
odškodnenie
by
malo
zodpovedať
osobitnému
režimu a malo
by byť
podmienené
konsolidáciou
stavu
poškodenej
osoby
alebo
tým,
že
táto
osoba
vedela o celej
škode.
40      Okrem
toho,
keďže článok 11
tejto
smernice
stanovuje,
že
práva
priznané
poškodenej
osobe
podľa
tejto
smernice
zaniknú
uplynutím
lehoty
desiatich
rokov
odo
dňa,
keď
výrobca
uviedol
výrobok
do
obehu,
stanovenie
začiatku
plynutia
premlčacej
lehoty
podľa
tohto
ustanovenia
na
deň
konsolidácie
škody
by
mohlo
ohroziť
účinnosť
ochrany
zavedenej
smernicou
85/374.
Nemožno
totiž
vylúčiť,
že
ku
konsolidácii
škody
dôjde
po
uplynutí
tejto
lehoty
desiatich
rokov
odo
dňa
uvedenia
výrobku
na
trh,
takže
poškodená
osoba
už
nebude
mať
možnosť
dovolávať
sa
zodpovednosti
výrobcu.
41      Pokiaľ
ide o ciele
sledované
smernicou
85/374,
jej
cieľom
je,
ako
vyplýva z jej
prvého
odôvodnenia,
odstrániť
rozdiely
medzi
vnútroštátnymi
právnymi
poriadkami,
ktoré
môžu
viesť k rozdielom v úrovni
ochrany
spotrebiteľov v rámci
Únie.
Zjednocovanie
pravidiel zabezpečené touto smernicou
má
podľa
jej
jedenásteho
odôvodnenia
za
cieľ
obmedziť
zodpovednosť
výrobcu
na
úrovni
Únie
počas
primeraného
obdobia.
Napokon z desiateho
odôvodnenia
tejto
smernice
vyplýva,
že
poškodená
osoba,
ako
aj
výrobca
majú
záujem
na
tom,
aby
sa
na
žalobu o náhradu
škody
vzťahovala
jednotná
trojročná
premlčacia
lehota. V tomto
rámci
je
jedným z cieľov článku 10
smernice
85/374
splnenie
potrieb
právnej
istoty v záujme
dotknutých
účastníkov
konania
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 9. februára
2006,
O’Byrne, C‑127/04,
EU:C:2006:93, bod 26).
42      Stanovenie
začiatku
plynutia
trojročnej
premlčacej
lehoty
na
deň
konsolidácie
škody
by
však
mohlo
ohroziť
tieto
rôzne
ciele.
Ako
vyplýva z bodu 40
tohto
rozsudku,
takýto
výklad článku 10 ods. 1
smernice
85/374
by
totiž
nevyhnutne
nezaručoval
ochranu
spotrebiteľov a náhradu
škody,
ktorá
im
bola
spôsobená
chybnými
výrobkami.
Okrem
toho
by
to
bolo v rozpore
so
zachovaním
právnej
istoty,
keďže
uplatňovanie
systému
zodpovednosti
podľa
smernice
85/374
by
záviselo
od
náhodnej
podmienky. V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
že
dátum
konsolidácie
škody v prípade
vyvíjajúceho
sa
ochorenia
je
svojou
povahou
neistý a mohol
by
zodpovedať
dátumu
úmrtia
poškodenej
osoby.
43      Naopak,
aj v prípade
škody v dôsledku
vyvíjajúceho
sa
ochorenia
stanovenie
začiatku
trojročnej
premlčacej
lehoty
na
deň,
keď
sa
žalobca
dozvedel
alebo
mal
dozvedieť o škode v tom
zmysle,
že
táto
škoda
sa
nepochybne
prejavila v súvislosti s chybným
výrobkom
bez
ohľadu
na
jej
neskorší
vývoj,
ako
aj o chybe a totožnosti
výrobcu,
umožňuje
zabezpečiť
dodržiavanie
zásady
právnej
istoty
tak v záujme
poškodenej
osoby,
ako
aj v záujme
výrobcu.
Predovšetkým
to
umožňuje
určiť
konkrétny a jednotný
dátum,
od
ktorého
začína
plynúť
trojročná
premlčacia
lehota.
44      Napokon
treba
zdôrazniť,
že
takýto
výklad článku 10 ods. 1
smernice
85/374
neporušuje
právo
poškodenej
osoby
získať
úplnú
náhradu
škody.
45      Z judikatúry
Súdneho
dvora
totiž
vyplýva,
že
v medziach stanovených touto smernicou musí byť zabezpečené
primerané a úplné
odškodnenie
osôb poškodených
chybným
výrobkom
za
škody
s následkom
smrti
alebo
zranenia
osôb,
ktoré
sú
dôsledkom
chyby
výrobkov
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 5. marca 2015,
Boston
Scientific Medizintechnik, C‑503/13
až C‑504/13,
EU:C:2015:148, body 45 a 46).
46      V tejto
súvislosti
však
treba
konštatovať,
že
hoci
takáto
náhrada
musí
byť
zabezpečená,
smernica
85/374
neupravuje
všetky
jej
aspekty.
47      V súlade s článkom 10 ods. 2
smernice
85/374
sa
ustanovenia
týkajúce
sa
pozastavenia
alebo
prerušenia
premlčania,
ktoré
patria
do
právomoci
členských
štátov,
uplatňujú
na
lehotu
stanovenú v jej článku 10 ods. 1. Článok 11
tejto
smernice v tomto
zmysle
stanovuje,
že
práva
udelené
poškodenej
osobe
sa
premlčia
po
uplynutí
desaťročnej
lehoty,
ktorá
začína
plynúť
od
okamihu,
keď
výrobca
uviedol
do
obehu
výrobok,
ktorý
spôsobil
škodu, s výnimkou
prípadu,
keď
poškodená
osoba
medzitým
podnikla
kroky
proti
tomuto
výrobcovi. Z tohto
dôvodu
táto
smernica
nebráni
tomu,
aby
po
podaní
žaloby o náhradu
škody v týchto
lehotách
boli
tieto
lehoty
prerušené
alebo
pozastavené
podľa
vnútroštátneho
práva
až
do
neskoršieho
vývoja
ochorenia,
aby
sťažovateľ
mohol
získať
úplnú
náhradu
svojej
škody
na
základe
tejto
smernice.
Táto
smernica
však
nespresňuje
podmienky,
za
akých
môžu
byť
tieto
lehoty
prerušené
alebo
pozastavené.
48      Za
týchto
podmienok
prináleží
na
základe
zásady
procesnej
autonómie a s výhradou
zásad
ekvivalencie a efektivity
vnútroštátnemu
právnemu
poriadku
každého
členského
štátu,
aby
stanovil
pravidlá
umožňujúce
primeranú a úplnú
náhradu
škody
spôsobenej
chybným
výrobkom
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 21. júna
2017,
W a i., C‑621/15,
EU:C:2017:484, bod 25).
49      Pokiaľ
však
ide
konkrétne o zásadu
efektivity,
táto
zásada v súvislosti s procesnými
podmienkami
žalôb
určených
na
zabezpečenie
ochrany
práv,
ktoré
osobám
podliehajúcim
súdnej
právomoci
vyplývajú z práva
Únie,
vyžaduje,
aby
tieto
podmienky
prakticky
neznemožňovali
alebo
nadmerne
nesťažovali
výkon
práv,
ktoré
priznáva
právny
poriadok
Únie
(rozsudok z 21. júna
2017,
W a i., C‑621/15,
EU:C:2017:484, bod 26).
50      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
treba
na
tretiu
otázku
odpovedať
tak, článok 10 ods. 1
smernice
85/374
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
začiatok
plynutia
premlčacej
lehoty
stanovenej v tomto
ustanovení
je
stanovený
na
deň,
keď
sa
žalobca
dozvedel
alebo
mal
dozvedieť
súčasne o škode,
ktorá
nepochybne
vznikla v súvislosti s chybným
výrobkom,
bez
ohľadu
na
jej
neskorší
vývoj, o chybe
výrobku a totožnosti
výrobcu, a že
bráni
tomu,
aby
tento
začiatok
mohol
byť
stanovený
na
deň
konsolidácie
škody.
O druhej otázke
51      Na
úvod
treba
na
uviesť,
že
druhá
otázka
vnútroštátneho
súdu
patrí
do
osobitného
vnútroštátneho
kontextu. Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
tento
súd
sa v podstate
pýta
na
platnosť článku 11
smernice
85/374,
pričom
vychádza z predpokladu,
že
lehota
desiatich
rokov,
ktorú
stanovuje
od
uvedenia
výrobku
do
obehu a po
ktorej uplynutí
práva
priznané
poškodenej
osobe
touto
smernicou
zanikajú,
nie
je
dostatočná
na
to,
aby
umožnila
osobe
poškodenej
vyvíjajúcim
sa
ochorením
spôsobeným
chybným
výrobkom
podať
žalobu o náhradu
škody.
52      Podľa
judikatúry
Cour de
cassation (Kasačný
súd),
pripomenutej v bode 26
tohto
rozsudku,
by
totiž k začiatku
trojročnej
premlčacej
lehoty
na
podanie
žaloby o náhradu
škody
stanovenej v článku 10
tejto
smernice,
ktorý
je
do
francúzskeho
práva
prebratý článkom 1245-16
Občianskeho
zákonníka,
malo
dôjsť
dňom
konsolidácie
škody. V prípade
vyvíjajúcich
sa
ochorení
však
tento
dátum
konsolidácie
môže
nastať
po
tejto
lehote
desiatich
rokov,
teda
po
zániku
práv
priznaných
poškodenej
osobe
smernicou
85/374
na
základe
jej článku 11. V prípade
takéhoto
výkladu článku 10
tejto
smernice
by
to
znamenalo,
že
žaloba o náhradu
škody,
ktorá
by
mohla
byť
podaná
až
po
konsolidácii
škody,
by
už
mohla
byť
bezpredmetná
pre
osoby
poškodené v dôsledku
vyvíjajúcich
sa
ochorení,
pri
ktorých
ku
konsolidácii
stavu
chorých
dochádza
až
po
desiatich
rokoch.
53      Z odpovede
Súdneho
dvora
na
tretiu
otázku
uvedenú v bode 50
tohto
rozsudku
však
vyplýva,
že
tento
výklad
nemožno
prijať. Článok 10
smernice
85/374
totiž
treba
vykladať
tak,
že
začiatok
plynutia
premlčacej
lehoty
stanovenej v tomto
ustanovení
je
stanovený
na
deň,
keď
sa
žalobca
dozvedel
alebo
mal
dozvedieť
súčasne o škode,
ktorá
vznikla
určitým
spôsobom v súvislosti s chybným
výrobkom,
bez
ohľadu
na
jej
neskorší
vývoj, o chybe
výrobku a totožnosti
výrobcu, a že
bráni
tomu,
aby
tento
začiatok
mohol
byť
stanovený
na
deň
konsolidácie
škody.
54      Takto
definovaný
začiatok
plynutia
premlčacej
lehoty
stanovenej v tomto článku 10
môže
nastať
pred
uplynutím
lehoty
desiatich
rokov
stanovenej v článku 11
smernice
85/374, a to
aj v prípade
osôb
poškodených
ochoreniami,
ktoré
sa
vyvíjajú,
takže
právo
takýchto
poškodených
na
účinný
prostriedok
nápravy
možno
zaručiť.
55      Zároveň
treba
zdôrazniť,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
vnútroštátne
súdy,
ktoré
uplatňujú
vnútroštátne
právo,
sú
povinné
vykladať
ho v čo
najväčšej
miere s ohľadom na znenie a účel
danej
smernice
tak,
aby
sa
dosiahol
ňou
sledovaný
výsledok, a takto
konať v súlade s článkom 288
tretím
odsekom
ZFEÚ
(rozsudok
zo
6. novembra
2018,
Bauer a Willmeroth, C‑569/16 a C‑570/16,
EU:C:2018:871, bod 66,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
56      Rovnako
treba
trvať
na
tom,
že
zásada
konformného
výkladu
vyžaduje,
aby
vnútroštátne
súdy
urobili
všetko,
čo
je v ich
právomoci,
pričom
zohľadnia
vnútroštátne
právo
ako
celok a uplatnia
výkladové
metódy,
ktoré
toto
právo
uznáva,
aby
zaručili
úplnú
účinnosť
predmetnej
smernice a dospeli k riešeniu,
ktoré
je v súlade s účelom
sledovaným
touto
smernicou
(rozsudok
zo
6. novembra
2018,
Bauer a Willmeroth, C‑569/16 a C‑570/16,
EU:C:2018:871, bod 67,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
57      Ako
rozhodol
Súdny
dvor,
požiadavka
konformného
výkladu
zahŕňa
povinnosť
vnútroštátnych
súdov
zmeniť
prípadne
ustálenú
judikatúru,
pokiaľ
táto
judikatúra
vychádza z výkladu
vnútroštátneho
práva,
ktorý
je
nezlučiteľný s cieľmi
určitej
smernice. V dôsledku
toho
nemôže
vnútroštátny
súd
okrem
iného
platne
zastávať
názor,
že
vnútroštátne
ustanovenie
nemôže
vykladať v súlade s právom
Únie
len z toho
dôvodu,
že
sústavne
vykladal
toto
ustanovenie v zmysle,
ktorý
nie
je
zlučiteľný s týmto
právom
(rozsudok
zo
17. apríla
2018,
Egenberger, C‑414/16,
EU:C:2018:257, body 72 a 73,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
58      V prejednávanej
veci
vnútroštátnemu
súdu
prináleží,
aby
si v čo
najväčšej
možnej
miere
splnil
svoju
povinnosť
vyplývajúcu z práva
Únie,
ktorá
spočíva v tom,
aby
na
základe
zásad
pripomenutých v predchádzajúcich
troch
bodoch
tohto
rozsudku
overil,
či
je
takýto
konformný
výklad
možný.
59      Po
tomto
spresnení
sa
vnútroštátny
súd
svojou
druhou
otázkou v podstate
pýta,
či
je článok 11
smernice
85/374,
ktorý
stanovuje
desaťročnú
premlčaciu
lehotu
odo
dňa
uvedenia
výrobku
do
obehu,
platný z hľadiska článku 47
Charty,
keďže
osoba
poškodená v dôsledku
vyvíjajúceho
sa
ochorenia
spôsobeného
chybným
výrobkom
by
mohla
byť
zbavená
práva
na
prístup k súdu
vzhľadom
na
osobitosti
takéhoto
ochorenia.
60      Podľa
ustálenej
judikatúry
právo
na
účinnú
súdnu
ochranu
zakotvené v článku 47
Charty
nepredstavuje
absolútne
privilégium a v súlade s článkom 52 ods. 1
Charty
ho
možno
za
určitých
podmienok
obmedziť. V tejto
súvislosti
je
potrebné,
po
prvé
aby
tieto
obmedzenia
boli
stanovené
zákonom,
po
druhé
aby
rešpektovali
podstatu
dotknutých
práv a slobôd, a po
tretie
aby
pri
dodržaní
zásady
proporcionality
boli
nevyhnutné a skutočne
zodpovedali
cieľom
všeobecného
záujmu,
ktoré
sú
uznané
Úniou,
alebo
potrebe
ochrany
práv a slobôd
iných
[rozsudok z 26. januára
2023,
Ministerstvo
na
vatrešnite
raboti
(Registrácia
biometrických a genetických
údajov
políciou), C‑205/21,
EU:C:2023:49, bod 89,
ako
aj
citovaná
judikatúra].
61      Pokiaľ
ide v prvom
rade o prvú
podmienku
uvedenú v predchádzajúcom
bode,
desaťročná
premlčacia
lehota
je
výslovne
uvedená v článku 11
smernice
85/374. V rozsudku z 2. decembra
2009,
Aventis Pasteur (C‑358/08,
EU:C:2009:744),
Súdny
dvor
uviedol,
že
tento článok 11
vychádza z vôle
úplnej
harmonizácie
na
úrovni
Únie,
keďže
stanovuje
jednotnú
lehotu,
po
ktorej uplynutí
práva
priznané
poškodenej
osobe
smernicou
85/374
zanikajú.
Tento článok 11
takisto
kogentne
stanovuje
začiatok
plynutia
tejto
lehoty
na
deň,
keď
výrobca
uviedol
do
obehu
výrobok,
ktorý
spôsobil
škodu,
pričom
ako
jediný
dôvod
prerušenia
tejto
lehoty
uvádza
začatie
súdneho
konania
proti
tomuto
výrobcovi
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 2. decembra
2009,
Aventis Pasteur, C‑358/08,
EU:C:2009:744, body 37 a 38).
62      Pokiaľ
ide
ďalej o druhú
podmienku
týkajúcu
sa
rešpektovania
podstaty
práva
poškodenej
osoby
na
prístup k súdu, z judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
podstata
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy,
zakotveného v článku 47
Charty,
zahŕňa
okrem
iného
podmienku
spočívajúcu v tom,
že
osoba,
ktorá
je
nositeľom
tohto
práva,
má
možnosť
obrátiť
sa
na
súd
príslušný
na
zabezpečenie
dodržiavania
práv,
ktoré
jej
zaručuje
právo
Únie.
Na
tento
účel
musí
byť
uvedený
súd
schopný
preskúmať
všetky
právne a skutkové
otázky,
ktoré
sú
relevantné
na
vyriešenie
sporu,
ktorý
prejednáva
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
6. októbra
2020,
État luxembourgeois (Právo
podať
odvolanie
proti
žiadosti o informácie v daňových
veciach), C‑245/19 a C‑246/19,
EU:C:2020:795, bod 66,
ako
aj
citovaná
judikatúra].
63      V prejednávanej
veci
odpoveď
na
tretiu
otázku
umožňuje
konštatovať,
že
mechanizmus
zavedený
smernicou
85/374
neporušuje
samotnú
podstatu
tohto
práva.
64      Ak
totiž
škoda
spočíva
vo
vyvíjajúcom
sa
ochorení, z bodu 47
tohto
rozsudku
vyplýva,
že
smernica
85/374 v každom
prípade
umožňuje
osobe
poškodenej v dôsledku
vyvíjajúceho
sa
ochorenia
obrátiť
sa
na
príslušný
súd s cieľom
dosiahnuť
uznanie
škody
na
základe
tejto
smernice v lehote
troch
rokov
odo
dňa,
keď
škoda
nepochybne
vznikla v súvislosti s chybou
výrobku,
takže
táto
poškodená
osoba
vedela
alebo
mala
vedieť o existencii
tejto
škody,
bez
ohľadu
na
jej
neskorší
vývoj.
65      Rovnako z bodov 53 a 54
tohto
rozsudku
vyplýva,
že
ani
skutočnosť,
že
táto
trojročná
premlčacia
lehota
je
obmedzená
desaťročnou
lehotou
stanovenou v článku 11
tejto
smernice,
nemôže
porušiť
toto
právo.
V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
tento článok 11
stanovuje
prerušenie
tejto
druhej
lehoty,
ak
počas
tohto
obdobia
desiatich
rokov
dotknutá
poškodená
osoba
začne
súdne
konanie
proti
výrobcovi.
66      Ako
tiež vyplýva z preskúmania
prvej
otázky,
zavedenie
takéhoto
systému
nemá
vplyv
na
prípadné
uplatnenie
vnútroštátneho
systému
zmluvnej
alebo
mimozmluvnej
zodpovednosti
alebo
osobitného
systému
zodpovednosti
existujúceho v čase
oznámenia
smernice
85/374.
Ako
však
vyplýva z článku 13 a trinásteho
odôvodnenia
tejto
smernice,
táto
smernica
nemá
vplyv
na
takéto
uplatňovanie
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 2. decembra
2009,
Aventis Pasteur, C‑358/08,
EU:C:2009:744, bod 43).
67      Z bodu 47
tohto
rozsudku
okrem toho vyplýva,
že
smernica
85/374
nebráni
ani
tomu,
aby
sa
poškodená
osoba
po
tom,
čo
bola
na
základe
tejto
smernice
uznaná
jej
škoda a získala
pôvodnú
náhradu
škody,
mohla
následne
vo
viacerých
etapách v prípade
potreby
domáhať
dodatočnej
náhrady
tejto
škody,
ak
by
sa
táto
škoda
vyvíjala,
čo
však
musia
upraviť
členské
štáty.
68      Pokiaľ
ide
napokon o tretiu
podmienku,
Súdny
dvor
uviedol,
že
ako
vyplýva z desiateho
odôvodnenia
smernice
85/374,
zjednotenie
pravidiel
premlčania,
ktoré
táto
smernica
sleduje,
bolo
zámerom
normotvorcu
Únie
tak v záujme
poškodenej
osoby,
ako
aj v záujme
výrobcu
(rozsudok z 2. decembra
2009,
Aventis Pasteur, C‑358/08,
EU:C:2009:744, bod 39).
69      Táto
harmonizácia
pravidiel
prispieva k všeobecnému
cieľu
vyjadrenému v prvom
odôvodnení
smernice
85/374,
ktorý
spočíva v odstránení
odlišností
medzi
vnútroštátnymi
právnymi
poriadkami,
ktoré
môžu
spôsobiť
rozdiely v stupni
ochrany
spotrebiteľov v Únii.
Zároveň v zmysle
jedenásteho
odôvodnenia
smernice
85/374
má
táto
smernica
za
cieľ
na
úrovni
Únie
obmedziť
zodpovednosť
výrobcu
na
primerané
obdobie, a to
vzhľadom
na
postupné
opotrebovanie
výrobkov,
prísnejšie
bezpečnostné
normy a neustále
rozširovanie
vedeckých a technických
poznatkov
(rozsudok z 2. decembra
2009,
Aventis Pasteur, C‑358/08,
EU:C:2009:744, body 40 a 41).
70      Súdny
dvor
tiež
uviedol,
že
zámerom
normotvorcu
Únie
je v osobitných
časových
lehotách
stanoviť
režim
zodpovednosti
za
zavinenie
zavedený
smernicou
85/374.
Treba
totiž
zohľadniť
skutočnosť,
že
tento
režim
predstavuje
pre
výrobcu
vyššiu
záťaž
ako
tradičný
režim
zodpovednosti, a to s cieľom
nebrániť
technologickému
rozvoju a zachovať
poistiteľnosť rizík
spojených s touto
osobitnou
zodpovednosťou
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 2. decembra
2009,
Aventis Pasteur, C‑358/08,
EU:C:2009:744, bod 42).
71      Navyše
treba
pripomenúť,
že
Súdny
dvor
uznal,
že
ochrana
spotrebiteľa
nemá
absolútnu
povahu a že
stanovenie
primeraných
lehôt
na
podanie
žalôb
pod
hrozbou
preklúzie
konania
je v záujme
právnej
istoty
zlučiteľné s právom
Únie
(rozsudok z 22. apríla
2021,
Profi
Credit
Slovakia, C‑485/19,
EU:C:2021:313, bod 57 a citovaná
judikatúra).
72      Okrem
toho
treba
uviesť,
že
situácia
osoby
poškodenej v dôsledku
vyvíjajúceho
sa
ochorenia
sa
líši
od
situácie
poškodeného
trpiaceho
latentným
ochorením.
73      Je
nesporné,
že v tomto
poslednom
uvedenom
prípade
Európsky
súd
pre
ľudské
práva
vo
svojom
rozsudku z 11. marca 2014,
Howald Moor a i. v. Švajčiarsko
(CE:ECHR:2014:0311JUD005206710, body 78 a 79),
konštatoval,
že
„nemožnosť
[poškodenej
osoby]
vedieť,
že
trpí
určitou
chorobou,
[predstavuje]
okolnosť,
[ktorá]
musí
byť
zohľadnená
pri
výpočte
prekluzívnej
alebo
premlčacej
doby“.
Vzhľadom
na
tieto
výnimočné
okolnosti
tento
súd
mohol
usudzovať,
že
uplatnenie
takýchto
lehôt
vo
svojej
podstate
obmedzilo
právo
poškodenej
osoby
na
prístup k súdu.
74      Ak
sa
však
osoba
poškodená
vyvíjajúcim
sa
ochorením
nachádza v situácii
neistoty,
pokiaľ
ide o vývoj
jej
stavu,
nie
je
zbavená
prístupu k súdu,
pokiaľ k vzniku
škody
nepochybne v súvislosti s chybou
výrobku
môže
dôjsť v lehote
desiatich
rokov
stanovenej v článku 11
smernice
85/374,
takže
jej
práva
nie
sú
porušené.
75      Na
zásady,
ktoré
Európsky
súd
pre
ľudské
práva
stanovil
vo
svojom
rozsudku z 11. marca 2014,
Howald Moor a i. v. Švajčiarsko
(CE:ECHR:2014:0311JUD005206710),
sa
preto
nemožno
odvolávať
na
účely
spochybnenia
platnosti článku 11
smernice
85/374 v prípade
osoby
poškodenej v dôsledku
vyvíjajúceho
sa ochorenia
spôsobeného
chybným
výrobkom.
76      Z vyššie
uvedených
úvah
vyplýva,
že z preskúmania
druhej
otázky
nevyplynula
žiadna
skutočnosť,
ktorá
by
mohla
ovplyvniť
platnosť článku 11
smernice
85/374.
O trovách
77      Vzhľadom
na
to,
že
konanie
pred
Súdnym
dvorom
má
vo
vzťahu k účastníkom
konania
vo
veci
samej
incidenčný
charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou
postupu v konaní
pred
predkladajúcim vnútroštátnym
súdom, o trovách
konania
rozhodne
tento
vnútroštátny
súd.
Iné
trovy
konania,
ktoré
vznikli v súvislosti s predložením
pripomienok
Súdnemu
dvoru a nie
sú
trovami
uvedených
účastníkov
konania,
nemôžu
byť
nahradené.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(druhá
komora)
rozhodol
takto:
1.      Článok 13 smernice Rady 85/374/EHS z 25. júla 1985 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov o zodpovednosti za chybné výrobky
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni tomu, aby sa osoba poškodená chybným výrobkom domáhala od výrobcu náhrady škody na základe všeobecného systému zodpovednosti za zavinenie, tým, že sa odvoláva na skutočnosť, že chybný výrobok bol udržiavaný v obehu a výrobca o tom vedel, alebo na nesplnenie povinnosti obozretnosti tohto výrobcu, pokiaľ ide o riziká, ktoré výrobok predstavuje, prípadne na akékoľvek iné zavinené konanie v súvislosti s bezpečnostnou chybou chybného výrobku.
2.      Článok 10 ods. 1 smernice 85/374
sa má vykladať v tom zmysle, že:
začiatok plynutia premlčacej lehoty stanovenej v tomto ustanovení je stanovený na deň, keď sa žalobca dozvedel alebo mal dozvedieť súčasne o škode, ktorá vznikla nepochybne v súvislosti s chybným výrobkom, bez ohľadu na jej neskorší vývoj, o chybe výrobku a totožnosti výrobcu, a že bráni tomu, aby tento začiatok mohol byť stanovený na deň konsolidácie škody.
3.      Z preskúmania druhej otázky nevyplynula žiadna skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť platnosť článku 11 smernice 85/374.
Podpisy
*      Jazyk
konania:
francúzština.