62023CO0220
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
z 11. januára 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Štátna pomoc – Podpora energie z obnoviteľných zdrojov – Povinnosť zásobovania elektrickou energiou vyrobenou z obnoviteľných zdrojov energie – Pomoc zlučiteľná s vnútorným trhom – Predchádzajúce oznámenie pomoci – Článok 108 ods. 3 ZFEÚ – Možnosť uložiť peňažnú sankciu za porušenie povinnosti zásobovania, ku ktorému došlo pred týmto oznámením“
Vo veci C‑220/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności intelektualnej (Odvolací súd Varšava, oddelenie pre obchodné veci a veci duševného vlastníctva, Poľsko) z 22. marca 2022 a doručený Súdnemu dvoru 5. apríla 2023, ktorý súvisí s konaním:
R. sp. z o.o.
proti
Prezes Urzędu Regulacji Energetyki,
SÚDNY DVOR (siedma komora),
v zložení: predsedníčka druhej komory A. Prechal (spravodajkyňa), vykonávajúca funkciu predsedníčky siedmej komory, sudcovia N. Wahl a L. Arastey Sahún,
generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že v súlade s článkom 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora rozhodne odôvodneným uznesením,
vydal toto
Uznesenie
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 108 ods. 3 poslednej vety ZFEÚ v spojení s článkom 4 ods. 3 ZEÚ.
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou R. sp. z o.o. a Prezes Urzędu Regulacji Energetyki (predseda Úradu pre reguláciu energetického hospodárstva, Poľsko) (ďalej len „predseda URE“) vo veci peňažnej sankcie uloženej spoločnosti R. z dôvodu porušenia povinnosti získať a predložiť osvedčenia o pôvode, ktorá sa na ňu vzťahuje v rámci režimu podpory výrobcov elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov nachádzajúcich sa v Poľsku.
Poľské právo
3
Článok 9a ustawa – Prawo energetyczne (zákon o energetike) z 10. apríla 1997 v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „zákon o energetike“) stanovoval:
„1.   Energetické podniky, koneční odberatelia, ako aj spoločnosti obchodujúce s komoditami alebo maklérske spoločnosti uvedené v odseku 1a sú povinné v rozsahu vymedzenom v ustanoveniach prijatých na základe odseku 9:
(1)
získať osvedčenie o pôvode… vydané pre elektrinu vyrobenú z [obnoviteľných] zdrojov nachádzajúcich sa na území Poľskej republiky a predložiť ho predsedovi URE na umorenie alebo
(2)
zaplatiť náhradný príspevok v lehote stanovenej v odseku 5, vypočítaný v súlade s postupmi uvedenými v odseku 2.
1a.   Povinnosti uvedené v odsekoch 1 a 8 sú povinné splniť:
(1)
energetický podnik, ktorý sa zaoberá výrobou elektrickej energie alebo obchodovaním s ňou a ktorý predáva elektrickú energiu konečným odberateľom,
…
5.   Náhradné príspevky uvedené v odseku 1 bode 2… sú príjmom Národného fondu na ochranu životného prostredia a vodného hospodárstva a odvádzajú sa na bankový účet tohto fondu do 31. marca každého roka za predchádzajúci kalendárny rok.
…
9.   Minister hospodárstva stanoví vyhláškou podrobnosti týkajúce sa povinností uvedených [v odseku 1]…
…“
4
Článok 56 ods. 1 bod 1 písm. a) zákona o energetike stanovoval:
„Peňažnou sankciou sa potrestá ten, kto nezíska a nepredloží osvedčenie o pôvode, osvedčenie o pôvode bioplynu predsedovi URE na umorenie alebo nezaplatí náhradný príspevok.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
5
V roku 2005 Poľská republika zaviedla systém osvedčení o pôvode, ktorého cieľom je podporiť výrobcov elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov („zelená elektrina“). Takéto osvedčenia sú týmto výrobcom poskytované bezplatne v závislosti na ich výrobe ekologickej elektriny, zatiaľ čo ostatné podniky v odvetví energetiky, a najmä tie, ktoré predávajú elektrinu koncovým odberateľom, sú povinné ich od týchto výrobcov nakupovať a predložiť ich predsedovi URE na umorenie v množstve zodpovedajúcom percentuálnemu podielu nimi predávaného objemu elektriny.
6
V roku 2013 spoločnosť R., ktorá pôsobí v oblasti obchodovania s elektrickou energiou a na ktorú sa vzťahuje povinnosť podľa článku 9a ods. 1 bodu 1 zákona o energetike získať a predložiť osvedčenie o pôvode týkajúce sa množstva elektrickej energie, ktorú dodáva na trh, predala elektrickú energiu spoločnosti H. S.A., ktorá vyrába ferozliatiny, ako aj ďalším zákazníkom.
7
Na účely splnenia tejto povinnosti, pokiaľ ide o objem elektriny, ktorú predala v roku 2013 koncovým odberateľom, predložila R. predsedovi URE osvedčenia o pôvode zodpovedajúce týmto objemom, hoci tieto osvedčenia nepokrývali objem elektriny dodanej spoločnosti H.
8
Spoločnosť R. zastávala názor, že elektrická energia dodaná spoločnosti H. nebola určená na jej vlastnú spotrebu a že H. nebola konečným odberateľom tohto objemu elektrickej energie. Na objem dodaný tejto spoločnosti by sa teda nevzťahovala povinnosť stanovená v článku 9a ods. 1 bode 1 zákona o energetike.
9
Rozhodnutím z 20. decembra 2018 predseda URE dospel k záveru, že objem elektriny predanej spoločnosti H. bol skutočne určený na jej vlastnú spotrebu, a preto sa na ňu táto povinnosť vzťahovala, a jednak konštatoval, že R. si túto povinnosť nesplnila, ani nezaplatila náhradný príspevok, a jednak uložil spoločnosti R podľa článku 56 ods. 1 bodu 1a tohto zákona peňažnú sankciu vo výške 19898182,35 poľských zlotých (PLN) (približne 4476096,12 eura) za toto porušenie povinnosti.
10
Spoločnosť R. podala žalobu na Sąd Okręgowy w Warszawie – Sąd Ochrony Konkurencji i Konsumentów (Krajský súd Varšava – Súd pre hospodársku súťaž a ochranu spotrebiteľa, Poľsko), ktorý čiastočne tejto žalobe vyhovel tak, že zrušil toto rozhodnutie v časti, v ktorej bola uložená peňažná sankcia.
11
V tejto súvislosti tento súd rozhodol, že hoci predseda URE bol v zásade oprávnený podľa článku 56 ods. 1 bodu 1a zákona o energetike uložiť spoločnosti R. peňažnú sankciu za porušenie povinnosti predložiť osvedčenie o pôvode v súvislosti s objemom elektriny dodanej spoločnosti H., článok 108 ods. 3 ZFEÚ mu v tom bránil.
12
Podľa tohto súdu totiž z rozhodnutia Komisie C(2016) 4944 final z 2. augusta 2016 o štátnej pomoci SA. 37345 (2015/NN) – Poľsko – Poľský systém osvedčení o pôvode na podporu energie z obnoviteľných zdrojov a zníženia zaťaženia súvisiaceho s povinnosťou vydávať osvedčenia pre energeticky náročných užívateľov (Ú. v. EÚ C 471, 2016, s. 1, ďalej len „konečné rozhodnutie z 2. augusta 2016“), vyplýva, že poľský systém osvedčení o pôvode predstavuje štátnu pomoc. Aj keby Európska komisia týmto rozhodnutím vyhlásila tento režim za zlučiteľný s vnútorným trhom, nič to nemení na tom, že jeho uplatňovanie za obdobie pred týmto rozhodnutím by bolo v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.
13
Predseda URE podal proti tomuto rozsudku odvolanie na Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Odvolací súd Varšava, oddelenie pre obchodné veci a veci duševného vlastníctva, Poľsko), v ktorom okrem iného namietal porušenie článku 108 ods. 3 ZFEÚ.
14
Vnútroštátny súd na základe konečného rozhodnutia z 2. augusta 2016 konštatuje, že ustanovenia zavádzajúce povinnosť týkajúcu sa osvedčení o pôvode boli do poľského právneho systému zavedené v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.
15
Domnieva sa však, že otázka, či je možné uložiť podniku peňažnú sankciu na základe vnútroštátnych ustanovení týkajúcich sa schémy pomoci, ktorá bola zavedená v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, nebola doteraz judikatúrou Súdneho dvora vyriešená, najmä v prípade, ak bola táto schéma pomoci následne vyhlásená za zlučiteľnú s vnútorným trhom.
16
V tejto súvislosti považuje za možné uvažovať o tom, že tak ako príjemca neoznámenej pomoci musí počítať s potrebou jej vrátenia, tak aj podnik, na ktorý sa vzťahujú povinnosti vyplývajúce z takejto schémy pomoci a ktorý je presvedčený, že táto schéma nebola oznámená, musí mať možnosť očakávať, že nebude sankcionovaný za ich porušenie.
17
Tento záver totiž podporuje aj účinnosť zákazu stanoveného v článku 108 ods. 3 ZFEÚ, ako aj skutočnosť, že finančné prostriedky pochádzajúce z náhradného príspevku uvedeného v článku 9a ods. 1 bode 2 a ods. 5 zákona o energetike a finančné prostriedky pochádzajúce z pokút za nezaplatenie tohto príspevku sú určené na financovanie pomoci, pričom náhradný príspevok je navyše – v rozpore s tvrdením predsedu URE – neoddeliteľnou súčasťou pomoci.
18
Za týchto okolností Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Odvolací súd Varšava, oddelenie pre obchodné veci a veci duševného vlastníctva) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 108 ods. 3 [ZFEÚ] v spojení s článkom 4 ods. 3 [ZEÚ] vykladať v tom zmysle, že neoznámenie štátnej pomoci [Komisii] napriek tomu, že Komisia následne v rozhodnutí konštatovala zlučiteľnosť tejto pomoci s vnútorným trhom, bráni možnosti uložiť peňažnú sankciu podniku, ktorý si nesplnil povinnosť vyplývajúcu z vnútroštátneho predpisu, ktorým sa [uvedená] pomoc vykonávala v období pred vydaním rozhodnutia Komisie?“
O prejudiciálnej otázke
19
Podľa článku 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak možno predovšetkým odpoveď na položenú prejudiciálnu otázku jednoznačne vyvodiť z judikatúry, Súdny dvor môže na návrh sudcu spravodajcu po vypočutí generálneho advokáta kedykoľvek rozhodnúť formou odôvodneného uznesenia.
20
Toto ustanovenie je v prejednávanej veci potrebné uplatniť.
21
Svojou jedinou otázkou sa vnútroštátny súd snaží v podstate zistiť, či sa má článok 108 ods. 3 posledná veta ZFEÚ v spojení s článkom 4 ods. 3 ZEÚ vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby bola podniku uložená peňažná sankcia za porušenie povinnosti, ktorá je súčasťou opatrenia štátnej pomoci vykonaného pred prijatím konečného rozhodnutia Komisie, ktorým sa konštatuje zlučiteľnosť tejto pomoci s vnútorným trhom, ak k predmetnému porušeniu došlo v období pred prijatím tohto rozhodnutia.
22
Z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že táto otázka vzniká v súvislosti s poľským systémom osvedčení o pôvode, ktorý bol zavedený v roku 2005 a ktorého cieľom je podporiť výrobcov elektrickej energie vyrobenej z obnoviteľných zdrojov v Poľsku. Hoci podľa názoru Komisie táto schéma predstavuje schému štátnej pomoci, na ktorú sa vzťahuje článok 108 ods. 3 ZFEÚ, poľské orgány jej túto schému oznámili až v roku 2013, keďže pôvodne predpokladali, že takúto schému nemožno kvalifikovať ako štátnu pomoc. Komisia vo svojom konečnom rozhodnutí z 2. augusta 2016 vyhlásila schému za zlučiteľnú s vnútorným trhom, pričom kritizovala jej predčasné vykonávanie.
23
V tejto súvislosti sa položená otázka, ako ju odôvodnil vnútroštátny súd, týka súladu peňažnej sankcie uloženej podniku za nedodržanie najmä povinnosti získať a predložiť osvedčenia o pôvode pre všetku ním predávanú elektrickú energiu, pričom táto povinnosť je na základe konečného rozhodnutia z 2. augusta 2016 nepochybne súčasťou tej istej schémy štátnej pomoci, s právom Únie.
24
Po tomto konštatovaní treba najprv pripomenúť, že článok 108 ods. 3 ZFEÚ zavádza preventívnu kontrolu plánov poskytnutia novej pomoci. Takto koncipovaná prevencia sa zameriava na to, aby bola poskytnutá len zlučiteľná pomoc. Na dosiahnutie tohto cieľa sa uskutočnenie plánu pomoci odkladá dovtedy, kým sa konečným rozhodnutím Komisie neodstránia pochybnosti o jeho zlučiteľnosti (rozsudok z 5. marca 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, bod 84 a citovaná judikatúra).
25
Notifikačná povinnosť v tejto súvislosti predstavuje jeden zo základných prvkov systému preskúmania zavedeného Zmluvou o FEÚ v oblasti štátnej pomoci. V rámci tohto systému majú členské štáty povinnosť jednak oznámiť Komisii akékoľvek opatrenie smerujúce k zavedeniu alebo zmene pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ a jednak nevykonať také opatrenie v súlade s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, pokiaľ táto inštitúcia Európskej únie nerozhodla o danom opatrení s konečnou platnosťou (rozsudok z 24. novembra 2020, Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, bod 19 a citovaná judikatúra).
26
Cieľom zákazu stanoveného v tomto článku 108 ods. 3 ZFEÚ je zabezpečiť, aby účinky pomoci nenastali predtým, ako mala Komisia možnosť v primeranej lehote podrobne preskúmať plán pomoci a prípadne začať konanie upravené v článku 108 ods. 2 ZFEÚ (rozsudok z 24. novembra 2020, Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, bod 20 a citovaná judikatúra).
27
V rámci tohto systému preskúmania štátnej pomoci majú na jednej strane vnútroštátne súdy a na druhej strane Komisia vzájomne sa dopĺňajúce, no odlišné úlohy, konkrétne vnútroštátne súdy až do konečného rozhodnutia Komisie ochraňujú práva osôb podliehajúcich ich právomoci pred prípadným porušením zákazu uvedeného v článku 108 ods. 3 ZFEÚ štátnymi orgánmi (rozsudok z 15. septembra 2016, PGE, C‑574/14, EU:C:2016:686, body 30 a 31).
28
Uplatnenie týchto pravidiel sa zakladá na povinnosti lojálnej spolupráce, v rámci ktorej najmä vnútroštátne súdy musia prijať všetky potrebné opatrenia vhodné na zabezpečenie plnenia si záväzkov vyplývajúcich z práva Únie a neprijať žiadne opatrenia, ktoré by mohli ohroziť dosiahnutie cieľov tejto Zmluvy, ako to vyplýva z článku 4 ods. 3 ZEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. novembra 2013Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, bod 41).
29
Po druhé z ustálenej judikatúry vyplýva, že na jednej strane opatrenie pomoci, vykonané v rozpore s povinnosťami vyplývajúcimi z článku 108 ods. 3 ZFEÚ, je protiprávne (rozsudok z 8. decembra 2011, Residex Capital IV, C‑275/10, EU:C:2011:814, bod 28 a citovaná judikatúra).
30
Na druhej strane v situácii, keď Komisia v súvislosti s pomocou poskytnutou v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ prijala, ako v prejednávanej veci, konečné rozhodnutie, ktorým bola táto pomoc vyhlásená za zlučiteľnú s vnútorným trhom na základe článku 107 ZFEÚ, dôsledkom tohto rozhodnutia Komisie nie je legalizácia a posteriori vykonávacích aktov, ktoré boli neplatné z dôvodu, že boli prijaté v rozpore so zákazom poskytnutia tejto pomoci uvedeným v poslednej vete tohto článku 108 ods. 3 Akýkoľvek iný výklad by viedol k zvýhodneniu nedodržania tohto ustanovenia dotknutým členským štátom a zbavil by ho potrebného účinku (rozsudok z 24. novembra 2020, Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, bod 21).
31
Z uvedeného vyplýva, že pomoc, ktorá bola poskytnutá pred prijatím konečného rozhodnutia, ktorým sa konštatuje jej zlučiteľnosť s vnútorným trhom, sa musí považovať za protiprávnu podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ za obdobie pred prijatím tohto rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. decembra 2022, Veejaam a Espo, C‑470/20, EU:C:2022:981, bod 54).
32
Po tretie Súdny dvor tiež rozhodol, bez toho, aby toto konštatovanie obmedzil na konkrétnu oblasť práva Únie, že systém sankcií, ktorý stanovuje pokuty alebo iné donucovacie opatrenia na zabezpečenie dodržiavania vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorej sa zistilo, že je v rozpore s právom Únie, musí byť považovaný za systém, ktorý je v rozpore s týmto právom len z tohto dôvodu (rozsudok z 11. septembra 2003, Safalero, C‑13/01, EU:C:2003:447, bod 45 a citovaná judikatúra).
33
V dôsledku toho sankcie za porušenie povinnosti, ktorá je v rozpore s článkom 108 ods. 3 poslednou vetou ZFEÚ, pokiaľ je súčasťou, ako bolo uvedené v bode 31 tohto uznesenia, schémy štátnej pomoci realizovanej pred prijatím konečného rozhodnutia, ktorým sa konštatuje jej zlučiteľnosť s vnútorným trhom, sú samy osebe v rozpore s týmto ustanovením, ak sú uložené za porušenie tejto povinnosti, ku ktorému došlo v období pred prijatím tohto rozhodnutia.
34
V prejednávanej veci zo zistení vnútroštátneho súdu predovšetkým vyplýva, že povinnosť stanovená v článku 9a ods. 1 bode 1 zákona o energetike získať osvedčenia o pôvode a predložiť ich predsedovi URE na umorenie je súčasťou schémy štátnej pomoci zavedenej do poľského právneho poriadku v rozpore s článkom 108 ods. 3 poslednou vetou ZFEÚ, keďže táto schéma bola zavedená pred prijatím konečného rozhodnutia Komisie, ktorým bola vyhlásená za zlučiteľnú s vnútorným trhom; ďalej to, že takáto povinnosť bola teda v období pred prijatím tohto rozhodnutia v rozpore s článkom 108 ods. 3 poslednou vetou ZFEÚ; a napokon, že sankcia uložená spoločnosti R. bola uložená za porušenie, ku ktorému došlo počas tohto obdobia protiprávnosti.
35
Za týchto okolností, ktoré musí overiť vnútroštátny súd, by mala byť sankcia, aká bola uložená spoločnosti R., vzhľadom na judikatúru uvedenú v bodoch 24 až 32 tohto uznesenia, považovaná za sankciu, ktorá je v rozpore s článkom 108 ods. 3 poslednou vetou ZFEÚ.
36
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 108 ods. 3 posledná veta ZFEÚ v spojení s článkom 4 ods. 3 ZEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby bola podniku uložená peňažná sankcia za porušenie povinnosti, ktorá je súčasťou opatrenia štátnej pomoci vykonaného pred prijatím konečného rozhodnutia Komisie o zlučiteľnosti tejto pomoci s vnútorným trhom, ak ku dotknutému porušeniu došlo v období pred prijatím tohto rozhodnutia.
O trovách
37
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Na základe týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
Článok 108 ods. 3 posledná veta ZFEÚ v spojení s článkom 4 ods. 3 ZEÚ
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni tomu, aby bola podniku uložená peňažná sankcia za porušenie povinnosti, ktorá je súčasťou opatrenia štátnej pomoci vykonaného pred prijatím konečného rozhodnutia Európskej komisie o zlučiteľnosti tejto pomoci s vnútorným trhom, ak ku dotknutému porušeniu došlo v období pred prijatím tohto rozhodnutia.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.