62022CJ0593
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
zo 6. júla 2023 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľov – Smernica 93/13/EHS – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Pôsobnosť – Článok 1 ods. 2 – Vylúčenie zmluvných podmienok, ktoré odrážajú kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenia – Zmluva o úvere vyjadrená v cudzej mene – Podmienky týkajúce sa kurzového rizika – Domnienka znalosti zákona“
Vo veci C‑593/22,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunalul Specializat Cluj (Špecializovaný prvostupňový súd Kluž, Rumunsko) z 23. mája 2022 a doručený Súdnemu dvoru 12. septembra 2022, ktorý súvisí s konaním:
FS,
WU
proti
First Bank SA,
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predseda ôsmej komory M. Safjan, sudcovia N. Piçarra a N. Jääskinen (spravodajca),
generálny advokát: G. Pitruzzella,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
First Bank SA, v zastúpení: D. Barbu a R. Muraru, avocaţi,
–
rumunská vláda, v zastúpení: M. Chicu, E. Gane a O.‑C. Ichim, splnomocnené zástupkyne,
–
portugalská vláda, v zastúpení: P. Barros da Costa, A. Cunha, I. Gameiro a L. Medeiros, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: A. Boitos a N. Ruiz García, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 ods. 2 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi FS a WU na jednej strane a First Bank SA na druhej strane vo veci určenia nekalej povahy zmluvnej podmienky.
Právny rámec
Právo Únie
3
Trináste odôvodnenie smernice 93/13 stanovuje:
„Keďže sa v zákonných alebo regulačných opatreniach [ustanoveniach – neoficiálny preklad] členských štátov, ktoré priamo alebo nepriamo určujú podmienky spotrebiteľských zmlúv, nepredpokladá, že budú obsahovať nekalé podmienky; keďže sa z toho dôvodu nejaví potrebné zaoberať sa podmienkami odrážajúcimi povinné [kogentné – neoficiálny preklad] zákonné alebo regulačné opatrenia [ustanovenia – neoficiálny preklad] a zásady alebo ustanovenia medzinárodných dohovorov, ktorých zmluvnou stranou sú členské štáty alebo spoločenstvo; keďže v tomto ohľade znenie ‚kogentné zákonné alebo regulačné opatrenia [ustanovenia – neoficiálny preklad]‘ uvedené v článku 1 ods. 2 zahŕňa pravidlá, ktoré podľa zákona platia medzi zmluvnými stranami za predpokladu, že neboli vytvorené žiadne iné dohody.“
4
Článok 1 ods. 2 tejto smernice stanovuje:
„Zmluvné podmienky, ktoré odrážajú záväzné [kogentné – neoficiálny preklad] zákonné alebo regulačné ustanovenia a ustanovenia alebo zásady medzinárodných dohovorov, ktorých sú členské štáty alebo spoločenstvo zmluvnou stranou, najmä v oblasti dopravy, nepodliehajú ustanoveniam tejto smernice.“
Rumunské právo
5
Článok 970 Codul civil (Občiansky zákonník) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „starý Občiansky zákonník“) stanovoval:
„Zmluvy sa majú vykonávať v dobrej viere.
Zaväzujú nielen na to, čo sa v nich výslovne uvádza, ale aj na všetky dôsledky, ktoré z nich vzhľadom na ich povahu vyplývajú z pohľadu spravodlivosti, obyčaje alebo zo zákona.“
6
Článok 1578 starého Občianskeho zákonníka stanovoval:
„Záväzok vyplývajúci zo zmluvy o úvere sa vždy obmedzuje na rovnakú číselnú sumu, aká je vyjadrená v zmluve.
Ak dôjde k zvýšeniu alebo zníženiu hodnoty meny pred uplynutím doby splatnosti, dlžník vráti požičanú sumu, pričom je povinný zaplatiť ju v mene používanej v čase splatenia.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
7
Dňa 17. augusta 2007 žalobcovia vo veci samej ako spotrebitelia uzavreli s Piraeus Bank Romania SA, teraz First Bank, zmluvu o úvere vo výške 78180 švajčiarskych frankov (CHF) (približne 78500 eur).
8
V súlade s podmienkou uvedenou v článku 6.3 prvej vete zmluvy o úvere boli žalobcovia vo veci samej povinní, najneskôr ku dňu splatnosti, vložiť sumu potrebnú na splatenie na bežný účet vedený v First Bank v mene uvedenej v splátkovom kalendári.
9
Žalobcovia vo veci samej podali na Judecătoria Cluj‑Napoca (Súd prvého stupňa Kluž‑Napoca, Rumunsko) žalobu, ktorou sa na jednej strane domáhali, aby boli podmienky zmluvy o úvere, na základe ktorých museli znášať kurzové riziko, vyhlásené za nekalé a neplatné. Na druhej strane sa domáhali, aby bola First Bank na účely obnovenia zmluvnej rovnováhy uložená povinnosť vypočítať a vybrať mesačné splátky, úroky a provízie s odkazom na výmenný kurz švajčiarskeho franku voči rumunskému lei, ktorý uviedla Banca Națională a României (Národná banka Rumunska) ku dňu podpisu zmluvy, a to tak so spätnou účinnosťou, ako aj do budúcnosti, až do splatenia úveru, s vrátením preplatku.
10
Rozsudkom z 31. januára 2018 tento súd túto žalobu zamietol. Uvedený súd po tom, čo uviedol, že žalobcovia vo veci samej spochybňujú neexistenciu zmluvnej podmienky, ktorá by ich chránila pred kurzovým rizikom, zdôraznil, že povinnosť splatiť úver v mene, v ktorej bol poskytnutý, odráža zásadu menového nominalizmu zakotvenú v článku 1578 starého Občianskeho zákonníka, a tak žalobcovia vo veci samej sa nemôžu dovolávať toho, že nevedeli o účinkoch tejto povinnosti vyplývajúcej zo samotného zákona.
11
Žalobcovia vo veci samej podali proti tomuto rozsudku odvolanie na Tribunalul Specializat Cluj (Špecializovaný súd Kluž, Rumunsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom tvrdili, že prvostupňový súd nesprávne uplatnil zásadu menového nominalizmu zakotvenú v článku 1578 starého Občianskeho zákonníka a že First Bank si nesplnila svoju informačnú povinnosť týkajúcu sa kurzového rizika.
12
First Bank tvrdí, že podmienka, o ktorú ide vo veci samej, odráža článok 1578 starého Občianskeho zákonníka, ktorý v súlade s článkom 970 druhým odsekom tohto zákonníka predstavuje kogentné ustanovenie rumunského práva. Keďže táto podmienka nepatrí do pôsobnosti smernice 93/13, prvostupňový súd konal správne, keď neoveril jej prípadnú nekalú povahu v súlade s vnútroštátnym ustanovením preberajúcim článok 1 ods. 2 tejto smernice.
13
Vnútroštátny súd sa pýta, ako treba vykladať pojem „zmluvné podmienky, ktoré odrážajú zákonné… ustanovenia“ v zmysle článku 1 ods. 2 smernice 93/13, najmä sloveso „odrážajú“, ktoré je v ňom uvedené.
14
Pýta sa, či v prejednávanej veci okolnosť, že zmluvná podmienka, o ktorú ide vo veci samej, neobsahuje nijaký odkaz ani na článok 1578 starého Občianskeho zákonníka alebo na zásadu menového nominalizmu a nepreberá obsah tohto článku ani doslovne, ani ho neparafrázuje, bráni tomu, aby sa táto podmienka mohla považovať za „odrážajúcu“ uvedený článok.
15
V tejto súvislosti sa najmä pýta, či spotrebiteľ musí byť schopný na základe predmetnej zmluvnej podmienky alebo v spojení s inými zmluvnými podmienkami pochopiť dôsledky, ktorým sa vystavuje, bez toho, aby sa musel oboznámiť s vnútroštátnymi právnymi predpismi, ktoré nie sú výslovne alebo implicitne uvedené v zmluve uzatvorenej s predajcom alebo dodávateľom.
16
Napokon vnútroštátny súd zdôrazňuje, že judikatúra Súdneho dvora neumožňuje odpovedať na túto otázku. Vo veciach, v ktorých bol vydaný rozsudok z 9. júla 2020, Banca Transilvania (C‑81/19, EU:C:2020:532), a uznesenie zo 14. októbra 2021, NSV a NM (C‑87/21, neuverejnené, EU:C:2021:860), v ktorých išlo tiež o článok 1578 starého Občianskeho zákonníka, totiž vnútroštátne súdy, ako aj Súdny dvor vychádzali z predpokladu, že zmluvná podmienka, ktorej údajná nekalá povaha bola namietaná, odrážala dispozitívne ustanovenie vnútroštátneho práva. Pokiaľ ide o rozsudok z 21. decembra 2021, Trapeza Peiraios (C‑243/20, EU:C:2021:1045), ten sa týkal veci, v ktorej podmienka napadnutá spotrebiteľom parafrázovala článok 291 gréckeho Občianskeho zákonníka.
17
Za týchto podmienok Tribunalul Specializat Cluj (Špecializovaný prvostupňový súd Kluž) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 1 ods. 2 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že:
a)
‚zmluvné podmienky, ktoré odrážajú… zákonné… ustanovenia’, majú úplne alebo čiastočne preberať zodpovedajúce ustanovenie príslušného právneho predpisu?
alebo
b)
‚zmluvné podmienky, ktoré odrážajú… zákonné… ustanovenia’, majú obsahovať výslovný odkaz na zodpovedajúce právne ustanovenie príslušného právneho predpisu?
alebo naopak,
c)
v tom zmysle, že na vylúčenie preskúmania nekalej povahy zmluvnej podmienky podľa článku 1 ods. 2 smernice 93/13 stačí uplatniť všeobecné pravidlo občianskeho práva, podľa ktorého sa zmluvy dopĺňajú zákonom, pokiaľ neobsahujú nijaký konkrétny odkaz alebo odvolanie sa na zodpovedajúce ustanovenie príslušného právneho predpisu?
2.
Má sa článok 1 ods. 2 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že v rámci osobitného právneho režimu ochrany práv spotrebiteľa je neprimerané vychádzať z predpokladu, že spotrebiteľ je povinný oboznámiť sa s obsahom všetkých ustanovení právnych predpisov, ktorými sa dopĺňa zmluva, ak predajca alebo dodávateľ spotrebiteľa v tejto súvislosti vopred neinformoval?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
18
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 1 ods. 2 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že na to, aby podmienka vložená do zmluvy o úvere uzavretej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom nespadala do pôsobnosti tejto smernice podľa tohto ustanovenia, musí úplne alebo čiastočne preberať zodpovedajúce kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenie vnútroštátneho práva, alebo aspoň obsahovať výslovný odkaz na takéto ustanovenie.
19
Na úvod treba zdôrazniť, že článok 1 ods. 2 smernice 93/13 vylučuje z jej pôsobnosti podmienky „ktoré odrážajú“ najmä kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenia.
20
Navyše, vzhľadom na cieľ ochrany spotrebiteľa sledovaný touto smernicou sa výnimka uvedená v článku 1 ods. 2 tejto smernice vykladá reštriktívne (rozsudok z 21. decembra 2021, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, bod 37).
21
Pokiaľ ide na jednej strane o slovné spojenie „záväzné [kogentné] zákonné alebo regulačné ustanovenia“, z ustálenej judikatúry vyplýva, že tento pojem, v spojení s trinástym odôvodnením uvedenej smernice, zahŕňa ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré sa uplatňujú medzi zmluvnými stranami bez ohľadu na ich voľbu, ako aj ustanovenia dispozitívnej povahy, t. j. ustanovenia, ktoré sa uplatňujú automaticky, ak neexistuje odlišná dohoda medzi zmluvnými stranami (rozsudok z 21. decembra 2021, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, bod 30 a citovaná judikatúra).
22
Pokiaľ ide na druhej strane o otázku, či zmluvná podmienka odráža v zmysle článku 1 ods. 2 smernice 93/13 takéto kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenie vnútroštátneho práva, treba pripomenúť, že vylúčenie z pôsobnosti zavedené týmto ustanovením smernice 93/13 je odôvodnené skutočnosťou, že v zásade možno legitímne predpokladať, že vnútroštátny normotvorca nastolil rovnováhu medzi právami a záväzkami zmluvných strán určitých zmlúv, teda rovnováhu, ktorú normotvorca Únie výslovne zamýšľal zachovať. Okrem toho okolnosť, že takáto rovnováha bola dosiahnutá, nepredstavuje podmienku na uplatnenie vylúčenia uvedeného v článku 1 ods. 2, ale odôvodnenie tohto vylúčenia (rozsudok z 21. decembra 2021, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, bod 35 a citovaná judikatúra).
23
Z tohto hľadiska treba uviesť, že zmluvnú podmienku, ktorá odráža kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenie vnútroštátneho práva, ktoré nie je uplatniteľné na predmetnú zmluvu uzatvorenú zmluvnými stranami, alebo ktorá len všeobecne odkazuje na uplatniteľné právne ustanovenia nezávisle od takejto podmienky, nemožno považovať za podmienku, ktorá odráža takéto kogentné ustanovenie v zmysle článku 1 ods. 2 smernice 93/13 (pozri v tomto zmysle rozsudky z 21. marca 2013, RWE Vertrieb, C‑92/11, EU:C:2013:180, bod 30, a z 3. apríla 2019, Aqua Med, C‑266/18, EU:C:2019:282, body 35 až 38).
24
Naopak, na účely uplatniteľnosti vylúčenia z pôsobnosti stanoveného v článku 1 ods. 2 smernice 93/13 nemožno vyžadovať, aby dotknutá zmluvná podmienka z formálneho hľadiska úplne zodpovedala kogentnému zákonnému alebo regulačnému ustanoveniu vnútroštátneho práva, ktoré má táto podmienka odrážať. Takýto výklad by v konečnom dôsledku spochybnil potrebný účinok tohto vylúčenia.
25
Na to, aby zmluvná podmienka „odrážala“ kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenie v zmysle článku 1 ods. 2 smernice 93/13, musí totiž táto podmienka prebrať normatívny obsah kogentného ustanovenia uplatniteľného na predmetnú zmluvu tak, aby ju bolo možné považovať za podmienku, ktorá konkrétnym spôsobom vyjadruje rovnakú právnu normu, ako je právna norma uvedená v tomto kogentnom ustanovení. Je to tak nielen vtedy, keď zmluvná podmienka doslovne zodpovedá kogentnému ustanoveniu, alebo obsahuje výslovný odkaz naň, ale aj vtedy, ak je táto podmienka, hoci vyjadrená inak, z vecného hľadiska rovnocenná s týmto kogentným ustanovením.
26
V prejednávanej veci prináleží vnútroštátnemu súdu, aby na účely určenia, či zmluvná podmienka, o ktorú ide vo veci samej, odráža v zmysle článku 1 ods. 2 smernice 93/13 článok 1578 starého Občianskeho zákonníka, vykonal potrebné posúdenia s prihliadnutím najmä na povahu, všeobecnú štruktúru a ustanovenia zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, ako aj na právny a skutkový kontext, do ktorého táto zmluva spadá.
27
Keďže, ako bolo spresnené v bode 24 tohto rozsudku, uplatniteľnosť článku 1 ods. 2 tejto smernice nepredpokladá formálnu zhodu medzi podmienkou, o ktorú ide vo veci samej, a článkom 1578 bývalého Občianskeho zákonníka v tom zmysle, že musí doslovne citovať toto ustanovenie alebo obsahovať výslovný odkaz naň, vnútroštátny súd musí najmä overiť, či táto podmienka a tento článok 1578 sú vecne rovnocenné v tom zmysle, že by uplatnenie uvedenej zmluvnej podmienky spôsobilo, že by žalobcovia vo veci samej mali rovnakú platobnú povinnosť, akou je povinnosť, ktorá by vyplývala z priameho uplatnenia uvedeného článku 1578 v kontexte zmluvy, o ktorú ide vo veci samej.
28
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 1 ods. 2 smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že na to, aby podmienka vložená do zmluvy o úvere uzavretej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom nespadala do pôsobnosti tejto smernice podľa tohto ustanovenia, nie je potrebné, aby táto podmienka doslovne citovala zodpovedajúce kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenie vnútroštátneho práva alebo aby naň výslovne odkazovala, ale stačí, aby bola z vecného hľadiska rovnocenná tomuto kogentnému ustanoveniu, teda aby mala rovnaký normatívny obsah.
O druhej otázke
29
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 1 ods. 2 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že na účely určenia, či je podmienka vložená do zmluvy o úvere uzavretej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom vylúčená z pôsobnosti tejto smernice podľa tohto ustanovenia, je relevantná okolnosť, že tento spotrebiteľ nevedel o tom, že táto podmienka odráža kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenie vnútroštátneho práva.
30
Uplatnenie tohto vylúčenia zavedeného v článku 1 ods. 2 smernice 93/13 predpokladá splnenie dvoch podmienok, a to, že dotknutá zmluvná podmienka odráža zákonné alebo regulačné ustanovenie, a že toto ustanovenie je kogentné (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 14. októbra 2021, NSV a NM, C‑87/21, neuverejnené, EU:C:2021:860, bod 25 a citovanú judikatúru).
31
Ako uviedla Európska komisia vo svojich písomných pripomienkach, uplatnenie článku 1 ods. 2 smernice 93/13 má objektívnu povahu, a teda nezávisí od informácií, ktoré spotrebiteľovi poskytol predajca alebo dodávateľ, ani od toho, či spotrebiteľ pozná uplatniteľné právne ustanovenia.
32
Okrem toho Súdny dvor už rozhodol, keď vykladal tento článok 1 ods. 2, že vylúčenie z pôsobnosti tejto smernice stanovené týmto ustanovením je uplatniteľné aj vtedy, ak predajca alebo dodávateľ nesplnil svoju povinnosť informovania a transparentnosti (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 14. októbra 2021, NSV a NM, C‑87/21, neuverejnené, EU:C:2021:860, bod 42).
33
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 1 ods. 2 smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že na účely určenia, či je podmienka vložená do zmluvy o úvere uzavretej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom vylúčená z pôsobnosti tejto smernice podľa tohto ustanovenia, nie je relevantná okolnosť, že tento spotrebiteľ nevedel o tom, že táto podmienka odráža kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenie vnútroštátneho práva.
O trovách
34
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
1.
Článok 1 ods. 2 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách
sa má vykladať v tom zmysle, že:
na to, aby podmienka vložená do zmluvy o úvere uzavretej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom nespadala do pôsobnosti tejto smernice podľa tohto ustanovenia, nie je potrebné, aby táto podmienka doslovne citovala zodpovedajúce kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenie vnútroštátneho práva alebo aby naň výslovne odkazovala, ale stačí, aby bola z vecného hľadiska rovnocenná tomuto kogentnému ustanoveniu, teda aby mala rovnaký normatívny obsah.
2.
Článok 1 ods. 2 smernice 93/13/EHS
sa má vykladať v tom zmysle, že:
na účely určenia, či je podmienka vložená do zmluvy o úvere uzavretej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom vylúčená z pôsobnosti tejto smernice podľa tohto ustanovenia, nie je relevantná okolnosť, že tento spotrebiteľ nevedel o tom, že táto podmienka odráža kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenie vnútroštátneho práva.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: rumunčina.