62017TO0262
UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (štvrtá komora)
z 15. mája 2019 (
*1
)
„Žaloba o neplatnosť – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa schvaľuje financovanie návrhov na dopravné projekty v oblasti Nástroja na prepájanie Európy (NPE) ‚Multimodálny kontajnerový terminál Paskov, fáza III‘ a ‚Intermodálny terminál Mělník, fázy 2 a 3‘ – Lehota na podanie žaloby – Začiatok plynutia – Omeškanie – Neprípustnosť“
Vo veci T‑262/17,
Metrans a.s., so sídlom v Prahe (Česká republika), v zastúpení: A. Schwarz, advokát,
žalobkyňa,
proti
Európskej komisii, v zastúpení: J. Hottiaux a J. Samnadda, splnomocnené zástupkyne,
a
Výkonnej agentúre pre inovácie a siete (INEA), v zastúpení: I. Ramallo a D. Silhol, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci A. Duron, advokát,
žalovaným,
ktorej predmetom je návrh podľa článku 263 ZFEÚ jednak na zrušenie vykonávacieho rozhodnutia Komisie C (2016) 5047 final z 5. augusta 2016, ktorým sa stanovuje zoznam návrhov vybratých na poskytovanie finančnej pomoci v oblasti Nástroja na prepájanie Európy (NPE) ‑ Odvetvie dopravy v nadväznosti na výzvy na predkladanie návrhov vyhlásené 5. novembra 2015 a založené na viacročnom pracovnom programe, pokiaľ ide o dva návrhy s názvom „Multimodálny kontajnerový terminál Paskov, fáza III“ a „Intermodálny terminál Mělník, fázy 2 a 3“ a jednak na zrušenie dvoch dohôd o grante týkajúcich sa týchto dvoch návrhov uzavretých agentúrou INEA,
VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora),
v zložení: predseda komory H. Kanninen, sudcovia J. Schwarcz a C. Iliopoulos (spravodajca),
tajomník: E. Coulon,
vydal toto
Uznesenie
Okolnosti predchádzajúce sporu
1
Žalobkyňa, spoločnosť Metrans a.s., je spoločnosť založená podľa českého práva, ktorá pôsobí najmä v oblasti prevádzky intermodálnych terminálov v Českej republike.
2
Európska komisia 5. novembra 2015 uverejnila dve výzvy na predkladanie návrhov, „výzvu [na podporu] súdržnosti“ a „všeobecnú výzvu [na predkladanie] návrhov“ v rámci viacročného pracovného programu na poskytovanie finančnej pomoci v rámci Nástroja na prepájanie Európy (NPE) – Odvetvie dopravy na obdobie rokov 2014 – 2020, zmeneného vykonávacím rozhodnutím Komisie C (2015) 7358 final z 30. októbra 2015. Termín na predloženie návrhov projektov bol stanovený na 16. február 2016.
3
Celkovo bolo prijatých 427 návrhov, z toho 140 v rámci „výzvy [na podporu] súdržnosti“. Je nesporné, že žalobkyňa nepredložila žiadny návrh v reakcii na tieto dve výzvy na predkladanie návrhov. Medzi účastníkmi „výzvy [na podporu] súdržnosti“ boli spoločnosti Advanced World Transport a. s. („AWT“) a České přístavy a. s.
4
Komisia na základe tlačovej správy zo 17. júna 2016 zverejnila zoznam 195 návrhov dopravných projektov, ktoré budú financované v rámci Nástroja na prepájanie Európy (NPE) v oblasti dopravy, a uviedla, že navrhované rozhodnutie o financovaní musí byť formálne schválené koordinačným výborom NPE, ktorý sa má stretnúť 8. júla 2016.
5
Výkonná agentúra pre inovácie a siete (INEA), ktorá bola zriadená v roku 2014 vykonávacím rozhodnutím Komisie 2013/801/EÚ z 23. decembra 2013, ktorým sa zriaďuje Výkonná agentúra pre inovácie a siete a zrušuje Rozhodnutie 2007/60/ES, zmenené rozhodnutím 2008/593/ES (Ú. v. EÚ L 352, 2013, s. 65), oznámila prostredníctvom tlačovej správy z 8. júla 2016, uverejnenej na jej internetovej stránke, súhlasné stanovisko koordinačného výboru NPE so zoznamom, ktorý vypracovala Komisia, pokiaľ ide o návrhy dopravných projektov, ktoré budú financované Európskou úniou v rámci NPE v oblasti dopravy. K tlačovej správe bola prostredníctvom hypertextového odkazu priložená brožúra o vybraných projektoch, ktorá obsahovala najmä informatívny zoznam k uvedeným projektom. Projekty predložené AWT (t. j. projekt Paskov) a České přístavy (t. j. projekt Mělník) boli uvedené na stranách 271 a 272 tejto brožúry (pozri nižšie bod 8).
6
Komisia 5. augusta 2016 prijala vykonávacie rozhodnutie C (2016) 5047 final, ktorým sa stanovuje zoznam návrhov vybratých na poskytovanie finančnej pomoci v oblasti Nástroja na prepájanie Európy (NPE) – Odvetvie dopravy v nadväznosti na výzvy na predkladanie návrhov vyhlásené 5. novembra 2015 a založené na viacročnom pracovnom programe (ďalej len „vykonávacie rozhodnutie“). Tento zoznam je uvedený v prílohe k vykonávaciemu rozhodnutiu.
7
Vykonávacie rozhodnutie, ako aj jeho príloha boli uverejnené 30. augusta 2015 na internetovej stránke príslušného generálneho riaditeľstva Komisie (GR pre mobilitu a dopravu), https://ec.europa.eu/transport/themes/infrastructure‑ten‑t‑connecting‑europe/reference‑documents‑work‑programmes‑selection_en, ako aj 29. septembra 2015 na internetovej stránke registra dokumentov Komisie na adrese http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/, v nadväznosti na vyhovenie žiadosti o prístup k týmto dokumentom.
8
Návrhy predložené spoločnosťou České přístavy pod referenčným číslom 2015‑CZ‑TM‑0406‑W, s názvom „Intermodálny terminál Mělník, fázy 2 a 3“ („Projekt Mělník“) a spoločnosťou AWT pod referenčným číslom 2015‑CZ‑TM‑0330‑M, s názvom „Multimodálny kontajnerový terminál Paskov, fáza III“ („Projekt Paskov“) boli uvedené v prílohe k vykonávaciemu rozhodnutiu a získali financovanie v rámci priority „spojenie a rozvoj multimodálnych logistických platforiem“, v časti pod názvom „B) Prideľovanie finančných prostriedkov v rámci výzvy [na podporu] súdržnosti“.
9
Po prijatí vykonávacieho rozhodnutia uzatvorila agentúra INEA 21. októbra a 7. novembra 2016 dohody o grante (ďalej len, spolu s vykonávacím rozhodnutím, „napadnuté akty“) so spoločnosťou České přístavy, s označením INEA/CEF/TRAN/M2015/1138714 (ďalej len „dohoda o grante na projekt Mělník“), a so spoločnosťou AWT, s označením INEA/CEF/TRAN/M2015/1133813 („dohoda o grante na projekt Paskov“).
10
Informatívne zoznamy k projektom Mělník a Paskov boli uverejnené na internetovej stránke INEA so súbormi na stiahnutie v týchto dňoch a časoch: projekt Mělník, 7. novembra 2016 o 19:05, a projekt Paskov 11. novembra 2016 o 11:58.
11
Pán A. Schwarz, zástupca žalobkyne v rámci tejto žaloby, požiadal e‑mailom z 5. decembra 2016 Komisiu o prístup k napadnutým aktom týkajúcim sa projektu Mělník.
12
Pán Schwarz predložil 22. decembra 2016 novú žiadosť prostredníctvom kontaktného formulára na internetovej stránke INEA, ktorou požiadal o prístup k napadnutým aktom.
13
V liste z 20. januára 2017 agentúra INEA odpovedala na tieto žiadosti pánovi Schwarzovi, pričom mu zaslala napadnuté akty.
Konanie a návrhy účastníkov konania
14
Žalobkyňa návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 30. apríla 2017 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
15
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
s okamžitou platnosťou zrušil návrh projektu Paskov a návrh projektu Mělník, uvedené v prílohe k vykonávaciemu rozhodnutiu,
–
zrušil alebo subsidiárne vyhlásil grantovú dohodu na projekt Paskov za neplatnú alebo nariadil ukončenie uvedenej dohody agentúrou INEA,
–
zrušil alebo subsidiárne vyhlásil grantovú dohodu na projekt Mělník za neplatnú alebo nariadil ukončenie uvedenej dohody agentúrou INEA,
–
spoločne a nerozdielne zaviazal agentúru INEA a Komisiu, aby nahradili trovy konania, ktoré vynaložila žalobkyňa v súvislosti s týmto konaním.
16
Samostatnými podaniami doručenými do kancelárie Všeobecného súdu 6. a 8. septembra 2017 Komisia a agentúra INEA vzniesli námietku neprípustnosti na základe článku 130 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
17
Žalobkyňa predložila 21. októbra 2017 svoje pripomienky k dvom námietkam neprípustnosti.
18
V námietke neprípustnosti Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako neprípustnú,
–
zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania, ktoré vynaložila Komisia.
19
V námietku neprípustnosti agentúra INEA navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
vyhlásil žalobu proti nej za neprípustnú,
–
zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania, ktoré vynaložila agentúra INEA.
20
Žalobkyňa v pripomienkach k námietkam neprípustnosti navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol námietky neprípustnosti ako nedôvodné,
–
rozhodol o spore v súlade s návrhmi, ako vyplývajú zo žaloby.
Právny stav
21
Podľa článku 130 ods. 1 rokovacieho poriadku môže Všeobecný súd, ak o to žalovaný požiada, rozhodnúť o neprípustnosti bez prejednania veci samej. Podľa článku 130 ods. 6 uvedeného rokovacieho poriadku môže Všeobecný súd rozhodnúť, že začne ústnu časť konania o námietke neprípustnosti.
22
V tomto prípade, keďže Komisia a agentúra INEA požiadali, aby sa rozhodlo o neprípustnosti, Všeobecný súd, ktorý sa domnieval, že má na základe písomností v spise dostatok informácií, rozhodol, že o týchto návrhoch rozhodne bez ústnej časti konania.
23
Komisia na podporu svojej námietky neprípustnosti uvádza dva dôvody neprípustnosti. Prvý je založený na oneskorenej povahe žaloby, zatiaľ čo druhý je založený na tom, že žalobkyňa nie je osobne dotknutá v zmysle článku 263 ods. 4 ZFEÚ.
24
Na podporu svojej námietky neprípustnosti agentúra INEA predkladá tri dôvody neprípustnosti, ktoré sú založené prvý, ako je to aj v prípade Komisie, na oneskorenej povahe žaloby, druhý na neexistencii priamej a osobnej dotknutosti žalobkyne v zmysle článku 263 ods. 4 ZFEÚ a tretí na skutočnosti, že napadnutie vykonávacieho rozhodnutia Komisie nemôže byť vedené proti nej.
25
Všeobecný súd považuje za potrebné najprv preskúmať dôvod neprípustnosti založený na oneskorenej povahe žaloby.
Tvrdenia účastníkov konania
26
Komisia tvrdí, že v tomto prípade je relevantným kritériom pre výpočet začiatku plynutia dvojmesačnej lehoty stanovenej v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ deň, keď sa žalobkyňa dozvedela o napadnutých aktoch, teda 5. december 2016, dátum prvej žiadosti o prístup k sporným aktom, ktorú predložil pán Schwarz (zástupca žalobkyne v rámci tejto žaloby), alebo najneskôr 20. január 2017, keď boli všetky dokumenty zaslané pánovi Schwarzovi po jeho žiadostiach z 5. a 22. decembra 2016. Žaloba podaná 30. apríla 2017 bola preto podaná po uplynutí lehoty.
27
Presnejšie, Komisia konštatuje, že po stretnutí s úradníkmi Komisie 28. novembra 2016 pán Schwarz, „konajúci v mene žalobkyne“, požiadal Komisiu e‑mailom z 5. decembra 2016, pričom v kópii e‑mailu uviedol generálneho riaditeľa žalobkyne, pána S., aby mu poskytla prístup k dokumentom týkajúcim sa „príslušných rozhodnutí orgánov, ktorými sa schvaľujú granty NPE pre projekty uvedené nižšie“, vrátane súvisiacich dokumentov, a „dohody o grante týkajúce sa financovania týchto projektov“. Pán Schwarz predložil podobnú žiadosť agentúre INEA 22. decembra 2016. Keďže agentúra INEA bola poverená odpovedať na žiadosti o prístup k dokumentom predložené Komisii, 20. januára 2017 odpovedala vo svojom vlastnom mene a v mene Komisie pánovi Schwarzovi, pričom mu zaslala napadnuté akty.
28
Vzhľadom na uvedené skutočnosti Komisia po prvé uvádza, že žalobkyňa v čase jej prvej žiadosti o dokumenty z 5. decembra 2016 alebo dokonca pred týmto dátumom, vedela nielen o existencii, ale aj o obsahu vykonávacieho rozhodnutia vrátane jeho prílohy. Žiadosti o prístup boli totiž predložené po stretnutí s úradníkmi Komisie. Po druhé Komisia poznamenáva, že žiadosti o prístup k dokumentom, ktoré boli predložené 5. a 22. decembra 2016, opisujú projekty Paskov a Mělník s takou úrovňou podrobností a presnosti, že mohli len potvrdiť to, čo už žalobkyňa vedela. Vykonávacie rozhodnutie bolo totiž uverejnené na internetovej stránke Komisie 30. augusta 2016 a informatívne zoznamy k dohodám o grante na projekty Mělník a Paskov boli uverejnené na internetovej stránke agentúry INEA 7. a 11. novembra 2016. Po tretie Komisia v každom prípade poukazuje na to, že žalobkyňa mala k dispozícii napadnuté akty už 20. januára 2017, čo vysvetľuje, že žalobkyňa mohla priložiť texty dohôd o grante na projekty Mělník a Paskov, ktoré nie sú verejne dostupné, k svojej žalobe. Aj keby sa však tento termín stal začiatkom plynutia lehoty na podanie žaloby, žaloba by bola podaná po lehote.
29
Po prvé agentúra INEA tvrdí, že článok 263 šiesty odsek ZFEÚ stanovuje, že žaloby musia byť podané do dvoch mesiacov od uverejnenia napadnutého aktu a že podľa bodu 32 rozsudku z 26. septembra 2013, PPG a SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), uverejnenie v zmysle tohto článku zahŕňa aj uverejnenie takéhoto aktu na internete. V tejto súvislosti agentúra INEA pripomína, že vykonávacie rozhodnutie bolo prijaté a uverejnené okrem iného na internetovej stránke Komisie 30. augusta 2016, že grantová dohoda na projekt Paskov bola uverejnená na internetovej stránke agentúry INEA 11. novembra 2016 a grantová dohoda na projekt Mělník 7. novembra 2016. Agentúra INEA preto poznamenáva, že v súlade s článkom 59 rokovacieho poriadku lehota na podanie tejto žaloby by začala plynúť od konca 14. dňa nasledujúceho po dni uverejnenia každého z napadnutých aktov na internete.
30
Po druhé agentúra INEA tvrdí, že žalobkyňa vedela na jednej strane o dohode o grante na projekt Mělník, a najmä o tom, že podnik České přístavy bol jeho príjemcom, najneskôr 5. decembra 2016, keď jej advokát podal žiadosť o prístup k dokumentom týkajúcim sa financovania tohto projektu, a na druhej strane, o dohode o grante na projekt Paskov, najneskôr 22. decembra 2016, keď advokát žalobkyne podal žiadosť o prístup k dokumentom súvisiacim s projektmi Paskov a Mělník. Vo svojej odpovedi na písomnú otázku Všeobecného súdu a rovnako ako Komisia agentúra INEA spresnila, že lehota na podanie žaloby by mohla tiež začať plynúť najneskôr 20. januára 2017, keď žalobkyňa získala kópie dohôd o grante na projekty Paskov a Mělník.
31
Pokiaľ ide o žalobkyňu, po prvé tvrdí, že uverejnenie napadnutých aktov musí byť zvyčajne hlavným kritériom na určenie začiatku plynutia lehoty uplatniteľnej na žalobu a že Komisia a agentúra INEA sa nemôžu opierať o kritérium dňa, keď sa žalobkyňa dozvedela o akte, keďže na jednej strane riadne neuverejnili napadnuté akty prostredníctvom súhrnného uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie, ako to vyžaduje judikatúra, a na druhej strane uverejnenie na internetových stránkach Komisie a INEA nemožno považovať za uverejnenie v zmysle článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ.
32
Po druhé a v každom prípade žalobkyňa vyvracia tvrdenie Komisie a agentúry INEA, podľa ktorého mala od 20. januára 2017 v držbe napadnuté akty, pričom tvrdí, že ani ona, ani jej zástupcovia neboli informovaní o napadnutých aktoch zo strany Komisie alebo agentúry INEA a že 20. januára 2017 boli napadnuté akty len zaslané na e‑mailovú adresu jej advokáta, pána Schwarza, ktorý ju v tom čase nezastupoval. Inými slovami, Komisia a INEA nepreukázali presný dátum začatia plynutia lehoty na podanie žaloby. Žalobkyňa napokon naznačuje, že pán Schwarz ju informoval o napadnutých aktoch až 12. apríla 2017, keď advokátska kancelária, ku ktorej patrí, bola poverená jej zastupovaním v prejednávanej veci.
Posúdenie Všeobecným súdom
33
Podľa článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ sa žaloba o neplatnosť musí podať do dvoch mesiacov od zverejnenia napadnutého aktu, alebo jeho oznámenia žalobcovi, alebo ak toto chýba, odo dňa, keď sa o ňom žalobca dozvedel. Zo samotného znenia toho ustanovenia vyplýva, že kritérium dňa, keď sa žalobca dozvedel o akte, ako začiatok plynutia lehoty na podanie žaloby, má subsidiárny charakter vo vzťahu k zverejneniu a oznámeniu aktu (rozsudok z 10. marca 1998, Nemecko/Rada, C‑122/95, EU:C:1998:94, bod 35).
34
Okrem toho podľa článku 59 rokovacieho poriadku ak lehota určená na podanie žaloby proti aktu vydanému inštitúciou začína plynúť odo dňa uverejnenia tohto aktu v Úradnom vestníku Európskej únie, lehota sa počíta podľa článku 58 ods. 1 písm. a) toho istého poriadku od konca 14. dňa po tomto uverejnení.
35
Nakoniec v súlade s článkom 60 rokovacieho poriadku sa táto lehota predlžuje o desaťdňovú lehotu zohľadňujúcu vzdialenosť.
36
Podľa ustálenej judikatúry lehota na podanie žaloby, uvedená v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ, má kogentnú povahu a striktné uplatňovanie procesných pravidiel je v súlade s požiadavkou právnej istoty, pričom sa predchádza neobmedzenému spochybňovaniu aktov Únie vyvolávajúcich právne účinky (pozri uznesenie z 25. novembra 2008, S.A.BA.R/Komisia, C‑501/07 P, neuverejnené, EU:C:2008:652, bod 22 a citovanú judikatúru), ako aj s potrebou vyhnúť sa akejkoľvek diskriminácii alebo svojvoľnému zaobchádzaniu pri výkone spravodlivosti (uznesenie z 30. septembra 2014, Faktor B. i W. Gęsina/Komisia, C‑138/14 P, neuverejnené, EU:C:2014:2256, bod 17).
37
Okrem toho, je úlohou účastníka konania, ktorý sa dovoláva oneskorenosti žaloby vzhľadom na lehotu, stanovenú najmä v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ, aby predložil dôkaz o dni, keď nastala skutočnosť rozhodujúca pre začatie plynutia lehoty (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. decembra 2012, Evropaïki Dynamiki/Komisia, T‑167/10, neuverejnený, EU:T:2012:651, bod 39 a citovanú judikatúru).
38
V tomto prípade je potrebné na začiatku konštatovať, že účastníci konania nespochybnili, že sa neuplatní kritérium oznámenia napadnutých aktov v zmysle článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ, keďže žalobkyňa nebola adresátom uvedených aktov. S cieľom rozhodnúť o údajnej oneskorenej povahe žaloby prislúcha Všeobecnému súdu, aby v prvom rade určil, či sa kritérium uverejnenia napadnutého aktu v zmysle článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ uplatní v tomto prípade. Ak to tak nie je, vzhľadom na subsidiárnu povahu kritéria dňa, keď sa žalobkyňa dozvedela o akte, je potrebné rozhodnúť o vecnej otázke, či sa žalobkyňa skutočne dozvedela o napadnutých aktoch najneskôr 20. januára 2017, ako to tvrdia Komisia a agentúra INEA.
O uverejnení napadnutých aktov v zmysle článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ
39
Na úvod je potrebné uviesť, že na to, aby bolo uverejnenie napadnutých aktov považované za začiatok plynutia lehoty na podanie žaloby v zmysle článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ, musí sa takéto uverejnenie vyžadovať buď ustanovením primárneho alebo sekundárneho práva Únie alebo prinajmenšom vyplývať z ustálenej praxe, ktorú mohla žalobkyňa legitímne očakávať (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. marca 1998, Nemecko/Rada, C‑122/95, EU:C:1998:94, body 36 a 37, a z 15. júna 2005, Olsen/Komisia, T‑17/02, EU:T:2005:218, bod 77).
40
Po prvé, pokiaľ ide o povinnosť uverejnenia podľa primárneho práva Únie, žalobkyňa trvá na tom, že Komisia bola povinná uverejniť vykonávacie rozhodnutie alebo aspoň krátke oznámenie o ňom v Úradnom vestníku Európskej únie podľa článku 297 ods. 2 druhého pododseku ZFEÚ, v ktorom sa stanovuje, že „rozhodnutia, ktoré neuvádzajú, komu sú určené, sa uverejňujú v Úradnom vestníku Európskej únie“. Konkrétnejšie, vykonávacie rozhodnutie neuvádza podľa žalobkyne nijakého adresáta, je „presne rovnakej povahy“ ako rozhodnutia stanovené v tomto ustanovení článku 297 ZFEÚ. V tejto súvislosti žalobkyňa poznamenáva, že zoznam návrhov tvoriacich prílohu k vykonávaciemu rozhodnutiu za žiadnych okolností neuvádza konkrétnych adresátov – uvádza len projekty, ktoré získali financovanie z NPE.
41
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že v článku 297 ods. 2 ZFEÚ sa stanovuje:
„Nelegislatívne akty prijaté vo forme nariadení, smerníc a rozhodnutí, ktoré neuvádzajú, komu sú určené, podpisuje predseda inštitúcie, ktorá ich prijala.
Nariadenia a smernice určené všetkým členským štátom a rozhodnutia, ktoré neuvádzajú, komu sú určené, sa uverejňujú v Úradnom vestníku Európskej únie. Nadobúdajú účinnosť dňom, ktorý je v nich stanovený alebo, ak takýto deň nie je stanovený, dvadsiatym dňom po ich uverejnení.
Ostatné smernice a rozhodnutia, ktoré uvádzajú, komu sú určené, sa oznamujú tomu, komu sú určené, a týmto oznámením nadobúdajú účinnosť.“
42
V tomto prípade je najprv potrebné uviesť, že vykonávacie rozhodnutie je vykonávacím aktom, prijatým Komisiou na základe článku 18 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1316/2013 z 11. decembra 2013 o zriadení [NPE], ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 913/2010 a zrušujú sa nariadenia (ES) č. 680/2007 a (ES) č. 67/2010 (Ú. v. EÚ L 348, 2013, s. 129, ďalej len „nariadenie o NPE“), a v súlade s postupom uvedeným v článku 25 uvedeného nariadenia, v rámci výkonu jej vykonávacích právomocí v zmysle článku 291 ods. 2 ZFEÚ. Ide teda o nelegislatívny akt v zmysle článku 297 ods. 2 ZFEÚ.
43
Ďalej, pokiaľ ide o otázku, či sa vykonávacie rozhodnutie môže považovať za rozhodnutie, ktoré „neuvádza, komu je určené“ v zmysle článku 297 ods. 2 druhého pododseku ZFEÚ, je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry pojem „osoba, ktorej je rozhodnutie určené“ označuje osobu, ktorej totožnosť je dostatočne stanovená v predmetnom rozhodnutí a ktorej má byť rozhodnutie určené. Okrem toho bolo rozhodnuté, že základné znaky rozhodnutia, v porovnaní s aktom so všeobecnou platnosťou, vyplývajú z obmedzenia okruhu adresátov, označených alebo identifikovateľných, ktorým je rozhodnutie určené (pozri v tomto zmysle uznesenie z 13. marca 2015, European Coalition to End Animal Experiments/ECHA, T‑673/13, EU:T:2015:167, bod 24 a citovanú judikatúru).
44
Vzhľadom na túto judikatúru je potrebné konštatovať, že vykonávacie rozhodnutie neurčuje v žiadnom bode výslovne osobu alebo osoby, ktorým je určené. Rozhodnutie však identifikuje a určuje kandidátov, ktorých návrhy boli vybraté na poskytnutie finančnej pomoci zo strany Únie. Článok 1 uvedeného rozhodnutia skutočne stanovuje schválenie „zoznamu projektov spoločného záujmu v oblasti [NPE] vybratých na poskytnutie finančnej pomoci EÚ, celkových odhadovaných oprávnených nákladov na opatrenia, percentuálneho podielu finančnej pomoci na odhadovaných celkových oprávnených nákladoch a príslušných maximálnych súm finančnej pomoci stanovených v prílohe“. Príloha, ktorá je neoddeliteľnou súčasťou vykonávacieho rozhodnutia, stanovuje, okrem zoznamu schválených návrhov, meno každého žiadateľa, ktorý spĺňa podmienky na poskytnutie finančnej pomoci Únie. Teda, a na rozdiel od tvrdení žalobkyne, príloha vykonávacieho rozhodnutia neuvádza len zoznam projektov, ktoré boli financované v rámci NPE, ale identifikuje menovite príjemcov, ktorých totožnosť je dostatočne určená. Z toho vyplýva, že aj keď vykonávacie rozhodnutie výslovne neurčuje adresátov, existencia adresátov vyplýva zo samotného obsahu uvedeného rozhodnutia (pozri v tomto zmysle uznesenie z 13. marca 2015, European Coalition to End Animal Experiments/ECHA, T‑673/13, EU:T:2015:167, bod 26).
45
Preto treba dospieť k záveru, na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, že vykonávacie rozhodnutie sa nemôže považovať za rozhodnutie, ktoré „neuvádz[a], komu [je] určené“ v zmysle článku 297 ods. 2 druhého pododseku ZFEÚ, ale ako rozhodnutie, ktoré „stanovuje“, komu [je] určené, v zmysle článku 297 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ.
46
Tento záver okrem toho potvrdzuje aj skutočnosť, že článok 2 vykonávacieho rozhodnutia spresňuje, že člen Komisie zodpovedný za mobilitu a dopravu je oprávnený informovať žiadateľov, „ktorých projekty neboli vybraté“ o konečnom výsledku preskúmania ich žiadosti, zatiaľ čo toto rozhodnutie malo byť v súlade s článkom 297 ods. 2 tretím pododsekom ZFEÚ oznámené žiadateľom, ktorých projekty boli vybrané.
47
V tejto súvislosti je potrebné preskúmať okolnosť uvedenú Komisiou, podľa ktorej vykonávacie rozhodnutie „nebolo oznámené žiadnemu žiadateľovi, či je jeho návrh zamietnutý alebo prijatý“. Aj keby toto opomenutie týkajúce sa oznámenia vykonávacieho rozhodnutia mohlo mať vplyv na dátum nadobudnutia účinnosti rozhodnutia, nemôže v rámci preskúmania prípustnosti žaloby a určenia začiatku plynutia lehoty na podanie žaloby vyvrátiť záver, podľa ktorého Komisia nebola povinná uverejniť toto rozhodnutie v Úradnom vestníku Európskej únie podľa článku 297 ods. 2 druhého pododseku ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. júla 2008, Athinaïki Techniki/Komisia, C‑521/06 P, EU:C:2008:422, body 43 a 44).
48
Po druhé je potrebné konštatovať, že v tomto prípade nebola podľa sekundárnych právnych predpisov Únie uložená nijaká povinnosť uverejňovania. V tejto súvislosti sa najprv musí uviesť, že ak sa má podľa článku 13 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, 2001, s. 43; Mim vyd. 01/003, s. 331) vykonávacie rozhodnutie uverejniť v Úradnom vestníku Európskej únie, pokiaľ patrí do kategórie „iné rozhodnutia ako sú tie, ktoré sú uvedené v článku [297 ods. 1 ZFEÚ]“, takéto uverejnenie sa uskutoční „pokiaľ je to možné“. Preto je nutné konštatovať, že hoci predmetné uverejňovanie predstavuje cieľ, ktorý sa má dodržiavať, nemusí mať nevyhnutne kogentnú povahu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. novembra 2003, Regione Siciliana/Komisia, T‑190/00, EU:T:2003:316, bod 139).
49
Po druhé, pokiaľ ide o článok 13 ods. 3 nariadenia č. 1049/2001, podľa ktorého „každý orgán môže vo svojom rokovacom poriadku stanoviť, ktoré ďalšie dokumenty sa uverejnia v úradnom vestníku“, je potrebné konštatovať, že ani rokovací poriadok Komisie, ani rokovací poriadok agentúry INEA neupravuje ustanovenie týkajúce sa uverejňovania „ďalších dokumentov“.
50
Napokon, ako tvrdí Komisia, regulačné ustanovenia uplatňované na NPE neupravujú uverejňovanie rozhodnutí prijatých v oblasti NPE. V článku 28 ods. 2 nariadenia o NPE s názvom „Informovanosť, komunikácia a propagácia“, ktoré je jediným ustanovením týkajúcim sa uverejňovania, sa stanovuje, že „Komisia vykonáva informačné a komunikačné činnosti súvisiace s projektmi a výsledkami NPE“, pričom sa nezmieňuje o možnom uverejnení rozhodnutí prijatých v oblasti NPE.
51
Po tretie, pokiaľ ide o otázku, či uverejňovanie v Úradnom vestníku Európskej únie vyplýva z ustálenej praxe, ktorú žalobkyňa mohla oprávnene očakávať, žalobkyňa nepredložila nijaké dôkazy na podporu takejto praxe.
52
Z tejto analýzy vyplýva, že Komisia nebola povinná oznámiť vykonávacie rozhodnutie prostredníctvom uverejnenia. Okrem toho nie je preukázané, že by takéto uverejnenie vyplývalo z ustálenej praxe dotknutej inštitúcie, ktorú by žalobkyňa mohla oprávnene očakávať.
53
Toto zistenie o neexistencii povinnosti uverejniť vykonávacie rozhodnutie a dôvody na podporu tohto zistenia možno uplatniť na prípady týchto dvoch dohôd o grante, keďže dohody o grante nepodliehajú režimu uverejňovania odlišnému od režimu uverejňovania vykonávacích rozhodnutí.
54
Vzhľadom na uvedené je potrebné konštatovať, že v tomto prípade kritérium uverejnenia ako začiatok plynutia lehoty na podanie žaloby nemožno považovať za relevantné na účely uplatňovania článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ. Preto je prípadnú oneskorenú povahu žaloby potrebné určiť na základe dňa, keď sa žalobkyňa dozvedela o napadnutých aktoch, subsidiárneho kritéria stanoveného v uvedenom článku.
O dni, keď sa žalobkyňa dozvedala o napadnutých aktoch
55
Pokiaľ ide o deň, keď sa žalobkyňa dozvedala o napadnutých aktoch, z dokumentov v spise vyplýva, že po neformálnom stretnutí v Bruseli (Belgicko) s úradníkmi Komisie 28. novembra 2016 pán Schwarz, zástupca žalobkyne v tomto konaní, požiadal o prístup k napadnutým aktom.
56
Konkrétnejšie, v e‑maile z 5. decembra 2016 zaslanom úradníkom Komisie prítomným na stretnutí 28. novembra 2016, s uvedením generálneho riaditeľa žalobkyne, pána S., v kópii, pán Schwarz uviedol:
„Na základe nášho stretnutia vo Vašej kancelárii si Vás dovoľujeme požiadať o prístup k dokumentom a informáciám o financovaní [projektu Mělník] (uverejnenom na internetovej stránke https://ec.europa.eu/inea/en/connecting‑europe‑facility/cef‑transport/2015‑cz‑tm‑0406‑w).
Dovoľujeme si Vás požiadať, aby ste nám poskytli: dohodu o grante [na projekt Mělník], rozhodnutie(-ia) príslušných orgánov Európskej únie, ktorými sa takéto financovanie schvaľuje, ako aj akékoľvek ďalšie relevantné informácie, v prípade potreby poskytujúce podrobnejší a jasnejší prehľad o tom, čo presne podlieha financovaniu prostredníctvom daného opatrenia.“
57
Túto žiadosť o prístup z 5. decembra 2016 oznámili útvary Komisie agentúre INEA 6. decembra 2016 v súlade s bodom 2.7.2 s názvom „Správa dokumentov a prístup k nim“ memoranda o porozumení medzi agentúrou INEA, a najmä príslušným generálnym riaditeľstvom Komisie z 15. februára 2016.
58
Následne pán Schwarz podal 22. decembra 2016 nasledujúcu žiadosť prostredníctvom kontaktného formulára na internetovej stránke agentúry INEA:
„Dovoľujeme si Vás požiadať o poskytnutie týchto dokumentov:
–
príslušného(-ých) rozhodnutie(-í) orgánov schvaľujúcich granty NPE na projekty uvedené nižšie,
–
dohody o financovaní grantov na projekty uvedené nižšie,
–
informácie o hodnotení štátnej pomoci na príslušné projekty,
–
informácie o projektoch, použití finančných prostriedkov, znení predložených ponúk vo verejnej súťaži a informácie o spôsobe riešenia problémov v oblasti hospodárskej súťaže.
Uvedená žiadosť sa týka týchto projektov: [Projekt Paskov] [Projekt Mělník]“.
59
Listom z 20. januára 2017 agentúra INEA v súlade s bodom 2.7.2 uvedeného memoranda o porozumení, poverená odpovedať v mene Komisie na žiadosti o prístup predložené pánom Schwarzom 5. a 22. decembra 2016, pánu Schwarzovi odpovedala a zaslala mu napadnuté akty.
60
Preukázalo sa tiež, že 20. januára 2017 mal pán Schwarz k dispozícii všetky relevantné informácie a napadnuté akty, a to kópie vykonávacieho rozhodnutia a kópie predmetných dvoch dohôd o grante, ktoré neboli dôverné.
61
Preto je ešte potrebné zistiť, či v deň prijatia dokumentov konal pán Schwarz z vlastnej iniciatívy, ako nezávislý konzultant, ako to tvrdí žalobkyňa, alebo ako zástupca žalobkyne, čo by podľa Komisie a agentúry INEA potvrdzovalo, že dňom, keď sa žalobkyňa dozvedela o napadnutých aktoch, je 20. január 2017, keď pán Schwarz dostal dokumenty a poslal ich žalobkyni.
62
V tejto súvislosti je po prvé nutné konštatovať, že z dokumentov v spise vyplýva, že pán S., generálny riaditeľ žalobkyne, vo svojej odpovedi z 21. novembra 2016 na e‑mail, ktorý mu zaslala Komisia s cieľom stanoviť stretnutie 28. novembra 2018, uviedol nasledujúce: „Prídeme [náš advokát (pán Schwarz) a ja] 28. novembra o 9:30 am.“ Z toho vyplýva, že úradníkom Komisie sa jasne uvádza, že pán Schwarz na stretnutí pôsobil ako advokát žalobkyne. Okrem toho pán Schwarz a pán S. boli jedinými účastníkmi na stretnutí s úradníkmi Komisie a pán Schwarz by nemohol vyvolať dojem, že by na tomto stretnutí zastupoval aj inú osobu, alebo že by konal vo vlastnom mene. Opis úlohy pána Schwarza na stretnutí, ktorý uviedla žalobkyňa, „asistovať pánovi [S.] v prípade, ak by sa diskusia týkala právnej a technickej oblasti, pokiaľ ide o otázky týkajúce sa štátnej pomoci a hospodárskej súťaže“, v plnej miere zodpovedá úlohe advokáta, ktorý koná v mene svojho klienta. Podobne skutočnosť, že účasť pána Schwarza, ako to uvádza žalobkyňa, bola „obmedzená na predloženie jeho nesúhlasu s názorom [splnomocneného zástupcu Komisie], podľa ktorého Európska komisia [nebola] viazaná pravidlami štátnej pomoci stanovenými v Lisabonskej zmluve, potvrdzuje túto úlohu advokáta žalobkyne.
63
Po druhé je potrebné konštatovať, že na stretnutí 28. novembra 2016 žalobkyňa požiadala o kópiu dohody o grante na projekt Mělník a úradníci Komisie odpovedali tak, že ju vyzvali, aby predložila oficiálnu žiadosť o prístup k dokumentom agentúre INEA, čo pán Schwarz 5. decembra 2016 skutočne vykonal. Z uvedených skutočností preto jasne vyplýva, že nemožno vytýkať úradníkom Komisie, že sa domnievali, že pán Schwarz konal ako právny poradca žalobkyne a pána S. na základe stretnutia z 28. novembra 2016. Preto skutočnosť, že pán Schwarz mal alebo nemal mandát na zastupovanie, bola irelevantná.
64
Po tretie vo svojej prvej žiadosti o prístup k dokumentom pán Schwarz výslovne odkázal na stretnutie z 28. novembra 2016 a pán S. bol v kópii tejto žiadosti. Z tohto dôvodu, ako to aj uvádza agentúra INEA, bolo by ťažké si predstaviť, že takéto činnosti predstavujú osobnú iniciatívu pána Schwarza, vykonávanú bez koordinácie a bez schválenia žalobkyňou. Samotná skutočnosť, že pán S. bol uvedený v kópii, svedčí o tom, že išlo o činnosť schválenú žalobkyňou, a v každom prípade o tom, že žalobkyňa bola dokonale informovaná o krokoch pána Schwarza. Okrem toho, pokiaľ ide o skutočnosť, že pán Schwarz neuviedol žalobkyňu v kópii pri predkladaní druhej žiadosti o prístup k dokumentom z 22. decembra 2016, vysvetľuje sa to tým, že žiadosť bola predložená prostredníctvom on‑line kontaktného formulára INEA, ktorý neumožňoval takúto funkciu.
65
Toto zistenie potvrdzuje aj skutočnosť, že v dvoch žiadostiach o prístup k dokumentom pán Schwarz nepretržite používa množné číslo, ktoré sa jednoznačne týka jedinej ďalšej osoby v kópii prvej žiadosti, pána S. V tomto konkrétnom faktickom kontexte vysvetlenie žalobkyne, podľa ktorého „použitie množného čísla je štandardný formálny štýl, najmä ak oficiálny list zasiela advokátska kancelária“, nie je možné uznať.
66
Vzhľadom na uvedené skutočnosti treba dospieť k záveru, že napadnuté akty boli nepochybne 20. januára 2017 oznámené žalobkyni prostredníctvom pána Schwarza a že žaloba bola preto podaná po uplynutí stanovenej lehoty.
67
Tento záver nemožno spochybniť judikatúrou uvádzanou žalobkyňou, podľa ktorej „ak je žalobca oboznámený s napadnutým aktom prostredníctvom listu, ktorého dátum doručenia nie je možné jednoznačne určiť, lehota na podanie žaloby začína plynúť odo dňa, keď sa samotný žalobca na list odvolával“, týkajúci sa oznámenia opatrenia. Keďže toto vykonávacie rozhodnutie nebolo žalobkyni oznámené v zmysle článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ, táto judikatúra je irelevantná. V každom prípade judikatúra, na ktorú sa odvoláva žalobkyňa, takúto zásadu neuvádza. Uznesenie z 28. apríla 1994, Pesasa a Inpesca/Komisia (T‑452/93 a T‑453/93, EU:T:1994:45), totiž v bode 36 spresňuje, že k oboznámeniu sa s napadnutými aktmi v tejto veci nevyhnutne došlo, a to najneskôr v deň odkazu na tieto akty v liste zaslanom žalobkyňami. Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, z uvedeného nevyplýva, že skorší dátum nemôže byť uznaný. Pokiaľ ide o rozsudok z 8. novembra 2000, Dreyfus/Komisia (T‑485/93, T‑491/93, T‑494/93 a T‑61/98, EU:T:2000:255), na ktorý sa odvoláva aj žalobkyňa, nezaoberá sa otázkou neexistencie určitého dátumu prijatia oznámenia.
68
Napokon, nemožno Komisii a agentúre INEA vytýkať, že nepožiadali pána Schwarza, aby predložil splnomocnenie alebo poverenie od žalobkyne. V súlade s článkom 2 ods. 1 a článkom 6 ods. 1 nariadenia č. 1049/2001 a judikatúrou nie je prístup k dokumentom podmienený právnym záujmom osoby získať prístup k dokumentom (pozri v tomto zmysle uznesenie z 26. októbra 2016, Edeka Handelsgesellschaft Hessenenring/Komisia, T‑611/15, neuverejnené, EU:T:2016:643, bod 45). Preto Komisia nebola povinná pýtať sa pána Schwarza, v čase podania žiadosti, či konal v mene a na účet inej osoby alebo subjektu, ani a fortiori požiadať pána Schwarz, aby na tento účel predložil poverenie.
69
Vzhľadom na uvedené skutočnosti je potrebné vyhovieť námietke neprípustnosti založenej na oneskorenom podaní žaloby a odmietnuť žalobu ako neprípustnú bez toho, aby bolo potrebné pokračovať v preskúmaní dôvodov neprípustnosti založených na jednej strane na neexistencii priamej a osobnej doktnutosti žalobkyne v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ a na druhej strane na skutočnosti, že napadnutie vykonávacieho rozhodnutia Komisie nemôže byť vedené proti agentúre INEA.
O trovách
70
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
71
Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhom Komisie a agentúry INEA.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora)
nariadil:
1.
Žaloba sa odmieta ako neprípustná.
2.
Spoločnosť Metrans a. s. znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložili Európska komisia a Výkonná agentúra pre inovácie a siete (INEA).
V Luxemburgu 15. mája 2019
Tajomník
E. Coulon
Predseda
H. Kanninen
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.