62011CC0619_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Prejudiciálna otázka, ktorú v predmetnej veci podal vnútroštátny súd Tribunal du travail de Bruxelles, sa týka článku 79 ods. 1 nariadenia (EHS) č. 1408/71(2) (ďalej len „nariadenie č. 1408/71“) a predovšetkým odkazu uvedeného pod písmenom a) tohto ustanovenia na článok 72 tohto nariadenia. Tieto ustanovenia boli v celom rozsahu zmenené a doplnené nariadením (ES) č. 883/2004(3), ktoré zrušilo a nahradilo nariadenie č. 1408/71 od 1. mája 2010. Nové ustanovenia sa však na toto konanie nevzťahujú.
2. V konaní vo veci samej podala žalobkyňa P. Dumont de Chassart na vnútroštátny súd žalobu proti rozhodnutiu belgického úradu pre rodinné prídavky zamestnancov (Office national d’allocations familiales pour travailleurs salariés – Národný úrad pre rodinné prídavky zamestnancov, ďalej len „ONAFTS“), ktorým bola zamietnutá jej žiadosť o priznanie sirotských dávok. Súdny dvor má v tomto kontexte v podstate objasniť, či ustanovenia nariadenia č. 1408/71, ktoré určujú vnútroštátnu právnu úpravu uplatniteľnú na priznanie rodinných dávok „sirote po zosnulom zamestnancovi alebo samostatne zárobkovo činnej osobe“, vylučujú možnosť uplatniť zásadu úhrnu zohľadnením dôb poistenia dosiahnutých v inom členskom štáte pozostalým rodičom ako pracovníkom, pokiaľ, tak ako v predmetnom prípade, vnútroštátne právo umožňuje zohľadniť doby poistenia dosiahnuté týmto pracovníkom pri žiadosti o sirotské dávky.
3. Význam predmetnej veci spočíva v tom, že na rozdiel od veľkej časti sporov, ktoré boli v tejto oblasti predložené Súdnemu dvoru, sa tento spor netýka otázky kumulácie dávok splatných súčasne v rôznych členských štátoch,(4) ale skôr súčinnosti medzi ustanoveniami nariadenia č. 1408/71 a uplatniteľným vnútroštátnym právom.
I – Právny rámec
A – Právo Únie
4. Článok 72 nariadenia č. 1408/71 je začlenený do jeho kapitoly 7 hlavy III, týkajúcej sa „Rodinných dávok“. Tento článok je nazvaný „Úhrn dôb poistenia, zamestnania alebo samostatne zárobkovej činnosti“ a stanovuje:
„Ak právne predpisy členského štátu podmieňujú nadobudnutie nároku na dávky dosiahnutím dôb poistenia, zamestnania alebo samostatne zárobkovej činnosti, príslušná inštitúcia tohto štátu započíta na tieto účely, v nevyhnutnom rozsahu, doby poistenia, zamestnania alebo samostatne zárobkovej činnosti v každom inom členskom štáte, ako keby tieto obdobia boli dosiahnuté podľa právnych predpisov, ktoré táto inštitúcia uplatňuje.“
5. Články 78 a 79 tohto nariadenia sú obsiahnuté v kapitole 8 hlavy III, týkajúcej sa „Dávok pre nezaopatrené deti dôchodcov a pre siroty“.
6. Článok 78 nariadenia č. 1408/71, nazvaný „Siroty“, stanovuje:
„1. Na účely tohto článku termín ‚dávky‘ znamená rodinné prídavky a, kde je to vhodné, doplnkové alebo osobitné príspevky pre siroty.
2. Sirotské dávky sa poskytujú v súlade s ďalej uvedenými pravidlami bez ohľadu na členský štát, na ktorého území má sirota alebo fyzická alebo právnická osoba, ktorá sa o ňu skutočne stará, bydlisko alebo sídlo:
…
b) sirote zosnulého zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnej osoby, na ktorú sa vzťahovali právne predpisy viacerých členských štátov:
i) v súlade s právnymi predpismi členského štátu, na ktorého území má sirota bydlisko, za predpokladu, že sa nárok na jednu z dávok uvedených v odseku 1 nadobudol podľa právnych predpisov tohto štátu pri zohľadnení ustanovení článku 79 ods. 1 písm. a), ak je to vhodné…“
7. Článok 79 nariadenia č. 1408/71, nazvaný „Spoločné ustanovenia pre dávky nezaopatrených detí dôchodcov a pre siroty“, stanovuje:
„1. Dávky v zmysle článkov… 78 sa poskytujú v súlade s právnymi predpismi určenými uplatnením ustanovení týchto článkov inštitúciou zodpovednou za uplatňovanie takýchto právnych predpisov a na jej náklady, akoby sa na… zosnulého vzťahovali len právne predpisy príslušného štátu.
Ak ale:
a) tieto právne predpisy ustanovujú, že nadobudnutie, zachovanie alebo znovunadobudnutie nároku na dávky závisí na dĺžke dôb poistenia, zamestnania alebo samostatne zárobkovej činnosti alebo bydliska, takáto dĺžka sa určí so zohľadnením ustanovení… článku 72, ak je to vhodné;
…“
B – Vnútroštátne právo
8. Článok 56a ods. 1 konsolidovaných zákonov z 19. decembra 1939 o rodinných prídavkoch pre zamestnancov (ďalej len „konsolidované zákony“) v podstate stanovuje, že príjemcom sirotských rodinných prídavkov je sirota, ktorej zosnulý rodič alebo pozostalý rodič splnil v priebehu dvanástich mesiacov bezprostredne predchádzajúcich úmrtiu podmienky na priznanie nároku aspoň na šesť (základných) mesačných paušálnych prídavkov na základe týchto konsolidovaných zákonov.
II – Skutkový stav, konanie pred vnútroštátnym súdom a prejudiciálna otázka
9. Žalobkyňa vo veci samej P. Dumont de Chassart je belgickou štátnou príslušníčkou, vdovou po pánovi G. Descampe, ktorý tiež bol belgickej štátnej príslušnosti. Manželský pár mal syna Diega Descampa, takisto belgického štátneho príslušníka, narodeného vo Francúzsku v roku 2000.
10. Táto rodina žila niekoľko rokov vo Francúzsku, kde obaja rodičia pracovali. Zo spisu predovšetkým vyplýva, že pani Dumont de Chassart bola vo Francúzsku zamestnaná ako psychologička v združení pre deti od 28. septembra 1993 do 31. augusta 2008. Pán Descampe bol zamestnaný v Belgicku (v obdobiach rokov 1968 až 1976 a 1987 až 1998 vrátane) a až do roku 2002 aj vo Francúzsku. Od roku 2002 až do dňa svojho úmrtia, ku ktorému došlo 25. apríla 2008, však nevykonával žiadnu pracovnú činnosť a žil vo Francúzsku ako „dôchodca v predčasnom dôchodku“ bez poberania akéhokoľvek príjmu alebo podpory.
11. Dňa 31. augusta 2008, teda niekoľko mesiacov po úmrtí G. Descampa, sa P. Dumont de Chassart s dieťaťom presťahovali do Belgicka, kde sa P. Dumont de Chassart po tom, čo asi mesiac pracovala, stala nezamestnanou.
12. Dňa 13. októbra 2008 podala P. Dumont de Chassart žiadosť na ONAFTS o priznanie sirotských rodinných prídavkov.
13. Hoci ONAFTS 9. marca 2009 a 6. apríla 2009 s retroaktívnym účinkom priznal P. Dumontovej de Chassart rodinné prídavky, ako aj príplatok pre rodiny s jedným rodičom, rozhodnutím z 20. októbra 2009 jej odmietol priznať sirotské rodinné prídavky. ONAFTS odôvodnil toto rozhodnutie s odvolaním sa na okolnosť, že zosnulý otec v priebehu dvanástich mesiacov bezprostredne predchádzajúcich úmrtiu nesplnil podmienky na priznanie nároku aspoň na šesť mesačných paušálnych prídavkov, ako je stanovené v článku 56a konsolidovaných zákonov.
14. Dňa 4. februára 2010 podala pani Dumont de Chassart proti tomuto zamietavému rozhodnutiu žalobu na vnútroštátny súd, v ktorej uvádzala, že ONAFTS jej mal priznať sirotské prídavky po zohľadnení dôb poistenia, ktoré ona sama dosiahla vo Francúzsku pred smrťou svojho manžela.
15. Vnútroštátny súd uvádza, že v zmysle článku 78 ods. 2 písm. b) bod i) nariadenia č. 1408/71 je uplatniteľné právo členského štátu, na ktorého území má sirota bydlisko, a že z tohto dôvodu sa od 1. septembra 2008 na situáciu pani Dumontovej de Chassart uplatňuje belgické právo. Tento súd uviedol, že v zmysle článku 56a konsolidovaných zákonov môže byť pri žiadosti o sirotské rodinné prídavky zohľadnená situácia zosnulého rodiča, ako aj pozostalého rodiča. V predmetnej veci sa však táto žiadosť nemôže zakladať na situácii zosnulého rodiča, keďže v priebehu dvanástich mesiacov bezprostredne predchádzajúcich úmrtiu nesplnil podmienky stanovené v článku 56a konsolidovaných zákonov. Naopak, situácia P. Dumontovej de Chassart by mohla byť zohľadnená pri jej žiadosti iba v tom prípade, keby obdobia výkonu pracovnej činnosti vo Francúzsku mohli byť posudzované rovnako ako obdobia výkonu pracovnej činnosti v Belgicku. To by bolo možné, ak by sa na situáciu žalobkyne uplatnil článok 72 nariadenia č. 1408/71, ktorý stanovuje úhrn dôb poistenia a zamestnania.
16. V predmetnej veci je však podľa vnútroštátneho súd uplatnenie článku 72 nariadenia č. 1408/71 na situáciu P. Dumontovej de Chassart vylúčené, keďže ako vyplýva z rozhodnutia ONAFTS, článok 79 ods. 1 tohto nariadenia odkazuje na uvedený článok 72, pričom sa výlučne odvoláva na zosnulého rodiča ako pracovníka. Zmysel obmedzenia odkazu na zosnulého rodiča spočíva v skutočnosti, že dôvodom vzniku nároku na sirotský dôchodok je úmrtie rodiča. Z toho vyplýva, že rozsah osobnej pôsobnosti článku 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 a následne odkaz na článok 72 tohto nariadenia je obmedzenejší než rozsah pôsobnosti článku 56a konsolidovaných zákonov, ktorý sa, naopak, vzťahuje na situáciu oboch rodičov. To bráni zohľadniť v predmetnej veci situáciu pozostalého rodiča ako pracovníka.
17. Vnútroštátny súd sa preto pýta, či situácia vyplývajúca zo súčinnosti medzi článkom 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 a článkom 56a konsolidovaných zákonov neporušuje zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie. Tento súd má predovšetkým pochybnosti v súvislosti s rozlíšením medzi deťmi sirotami rodičov, ktorí nikdy neopustili územie Belgicka s cieľom vykonávať povolanie v Únii, a deťmi sirotami, ktorých rodičia, občania Európskej únie, bývali v inom členskom štáte, kde na účely belgickej právnej úpravy pozostalý rodič v priebehu referenčného obdobia pracoval, zatiaľ čo zosnulý rodič nepracoval. Pri prvej skupine by si totiž pozostalý rodič, ktorý počas referenčného obdobia v Belgicku pracoval, mohol okrem dôb poistenia dosiahnutých zosnulým rodičom uplatniť aj vlastné doby poistenia dosiahnuté v Belgicku, zatiaľ čo pri druhej skupine by takto koncipovaná metóda sčítavania dôb poistenia neumožnila tomuto pozostalému rodičovi „preniesť“ do Belgicka svoje doby poistenia dosiahnuté v inom členskom štáte.
18. Za týchto okolností vnútroštátny súd prerušil konanie a položil Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Porušuje článok 79 ods. 1 nariadenia… č. 1408/71… všeobecné zásady rovnosti a zákazu diskriminácie, ktoré sú okrem iného zakotvené v článku 14 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950, v prípade potreby v spojení s článkami [20 ZFEÚ, 45 ZFEÚ alebo 49 ZFEÚ], keď sa vykladá v tom zmysle, že pripúšťa, aby bolo možné uplatniť pravidlá rovnakého posudzovania dôb poistenia, zamestnania alebo samostatnej zárobkovej činnosti stanovené v článku 72 nariadenia… č. 1408/71… len v prípade zosnulého rodiča, takže v dôsledku toho bude podľa článku 56a ods. 1 konsolidovaných zákonov… vylúčená možnosť pozostalého rodiča, bez ohľadu na jeho štátnu príslušnosť, pokiaľ je štátnym príslušníkom členského štátu alebo pokiaľ patrí do osobnej pôsobnosti nariadenia č. 1408/71…, ktorý v priebehu obdobia dvanástich mesiacov uvedeného v článku 56a ods. 1 konsolidovaných zákonov pracoval v inom členskom štáte Európskej únie…, preukázať, že spĺňa podmienku, podľa ktorej by ako príjemca v zmysle článku 51 ods. 3 bodu 1 konsolidovaných zákonov… mal nárok na šesť mesačných paušálnych prídavkov v priebehu dvanástich mesiacov predchádzajúcich úmrtiu, zatiaľ čo pozostalý rodič, bez ohľadu na to, či je belgickým štátnym príslušníkom alebo príslušníkom iného členského štátu Európskej únie, ktorý počas obdobia dvanástich mesiacov uvedeného v článku 56a ods. 1 konsolidovaných zákonov… pracoval výlučne v Belgicku, prípadne preto, lebo nikdy neopustil územie Belgicka, by bol oprávnený preukázať, že spĺňa uvedenú podmienku?“
III – Konanie pred Súdnym dvorom
19. Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol podaný do kancelárie Súdneho dvora 30. novembra 2011. Písomné pripomienky predložili P. Dumont de Chassart, belgická vláda, Rada a Európska komisia.
20. Na pojednávaní, ktoré sa konalo 7. novembra 2012, vystúpili P. Dumont de Chassart, belgická vláda, Rada a Komisia.
IV – Právna analýza
21. Vnútroštátny súd sa svojou prejudiciálnou otázkou v podstate pýta, či článok 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 porušuje zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie v rozsahu, v akom za okolností konania vo veci samej umožňuje uplatniť pravidlá rovnakého posudzovania dôb poistenia, zamestnania alebo samostatnej zárobkovej činnosti stanovené v článku 72 nariadenia č. 1408/71 len v prípade zosnulého rodiča ako pracovníka, čím bráni zohľadneniu týchto dôb pre pozostalého rodiča, ktorý pracoval v inom členskom štáte Európskej únie, na účely priznania sirotských prídavkov, hoci vnútroštátna právna úprava umožňuje zohľadniť situáciu tohto pozostalého rodiča pri žiadosti o poskytnutie týchto dávok.
22. Pred analýzou otázky vnútroštátneho súdu je potrebné reagovať na úvodnú argumentáciu belgickej vlády, ktorá sa týka uplatniteľnosti nariadenia č. 1408/71 na predmetnú vec.
A – O uplatniteľnosti nariadenia č. 1408/71
23. Belgická vláda totiž na úvod uvádza, že z dôvodu, že G. Descampe prestal v apríli 2002 vykonávať pracovnú činnosť, a teda v ča se svojho úmrtia, to znamená v apríli 2008, nebol zaradený do nijakého systému sociálneho zabezpečenia, nemohol byť v čase úmrtia považovaný za zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnú osobu v zmysle článku 1 písm. a) nariadenia č. 1408/71. Na základe toho si jeho právni nástupcovia nemohli uplatniť práva vyplývajúce z tohto nariadenia.
24. V tomto smere musím uviesť, čo vo svojom odseku 1 stanovuje článok 2 nariadenia č. 1408/71 upravujúci rozsah jeho osobnej pôsobnosti, a síce, že „toto nariadenie sa vzťahuje na zamestnancov alebo samostatne zárobkovo činné osoby alebo študentov, na ktorých sa vzťahujú alebo sa vzťahovali
právne predpisy jedného alebo viacerých členských štátov a ktorí sú štátnymi príslušníkmi jedného z členských štátov…, ako aj na ich rodinných príslušníkov a ich pozostalých“(5) .
25. V predmetnej veci je nesporné, že G. Descampe je štátnym príslušníkom jedného z členských štátov – Belgicka, a že v dôsledku výkonu zamestnania vo Francúzsku a v Belgicku sa naňho vzťahovali
právne predpisy viacerých členských štátov. Tiež je nesporné, že jeho dieťa sirota a manželka sú pozostalými rodinnými príslušníkmi v zmysle nariadenia č. 1408/71.
26. Za týchto okolností je podľa môjho názoru nepochybné, že nariadenie č. 1408/71 sa uplatňuje na situáciu, ktorá je predmetom konania vo veci samej.
27. Pokiaľ ide o uplatniteľnosť nariadenia č. 1408/71, na doplnenie možno ešte uviesť, že je uplatniteľné aj ratione temporis, keďže žiadosť pani Dumontovej de Chassart bola podaná v októbri 2008, teda pred nadobudnutím účinnosti nového nariadenia č. 883/2004, ktoré, ako už bolo uvedené, zrušilo a nahradilo nariadenie č. 1408/71 od 1. mája 2010.(6)
B – O prejudiciálnej otázke
28. Pri analýze podstaty prejudiciálnej otázky, ktorú Súdnemu dvoru položil vnútroštátny súd, treba predovšetkým uviesť, že v podstate predstavuje otázku platnosti článku 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 vo vzťahu k zásadám rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie. Je však tiež nutné konštatovať, že otázka platnosti vznesená vnútroštátnym súdom sa zakladá na osobitnom výklade článku 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, a síce na reštriktívnom výklade uvedenom v predchádzajúcom bode 16, ktorý uplatnil ONAFTS a ktorý, zdá sa, podporuje vnútroštátny súd. Podľa tohto výkladu z dôvodu, že odkaz na článok 72 nariadenia č. 1408/71 uvedený v článku 79 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia je obmedzený na situáciu zosnulého rodiča ako pracovníka, úhrn dôb poistenia dosiahnutých pozostalým rodičom ako pracovníkom je v podstate vylúčený, aj keď vnútroštátna právna úprava umožňuje zohľadniť ním dosiahnuté doby poistenia pri žiadosti o sirotské rodinné prídavky.
29. Aby bolo možné dať v tomto kontexte užitočnú odpoveď na otázku vnútroštátneho súdu, treba vychádzať z ustálenej judikatúry týkajúcej sa samotného cieľa nariadenia č. 1408/71. Súdny dvor totiž opakovane uviedol, že nariadenie č. 1408/71 nezavádza spoločný systém sociálneho zabezpečenia, ale zachováva existenciu rôznych vnútroštátnych systémov a jeho jediným cieľom je zabezpečiť koordináciu týchto systémov.(7) Mechanizmus zriadený nariadením č. 1408/71 je iba mechanizmom koordinácie, ktorá sa týka najmä určenia uplatniteľných právnych predpisov na zamestnancov alebo na samostatne zárobkovo činné osoby, ktoré využili svoje právo na voľný pohyb.(8)
30. V súlade s ustálenou judikatúrou naproti tomu členské štáty zostávajú príslušné na definovanie podmienok, ktoré sa vyžadujú na priznanie dávok sociálneho zabezpečenia, a členské štáty môžu tieto podmienky aj sprísniť za predpokladu, že určené podmienky nespôsobia žiadnu zjavnú ani skrytú diskrimináciu medzi pracovníkmi Únie.(9) Okrem toho členské štáty sú pri stanovení uvedených podmienok v zmysle judikatúry povinné dodržiavať právo Únie a najmä cieľ sledovaný nariadením č. 1408/71, ako aj zásady, z ktorých toto nariadenie vychádza.(10)
31. V tejto súvislosti Súdny dvor tiež spresnil, že cieľom nariadenia č. 1408/71, ako to uvádza jeho druhé a štvrté odôvodnenie, je zabezpečiť voľný pohyb zamestnancov a samostatne zárobkovo činných osôb v Únii a pritom v plnej miere rešpektovať osobitosti vnútroštátnych právnych predpisov upravujúcich sociálne zabezpečenie. Ako vyplýva z jeho piateho, šiesteho a desiateho odôvodnenia, nariadenie na tieto účely vo vzťahu k rôznym vnútroštátnym právnym predpisom vychádza zo zásady rovnosti zaobchádzania s pracovníkmi a jeho cieľom je čo najlepšie zaručiť rovnosť zaobchádzania so všetkými pracovníkmi pracujúcimi na území niektorého členského štátu, ako aj neznevýhodňovať pracovníkov, ktorí využívajú svoje právo na voľný pohyb.(11)
32. Zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie, na ktoré sa odvoláva vnútroštátny súd vo svojej prejudiciálnej otázke, teda predstavujú základné zásady nariadenia č. 1408/71.
33. Pokiaľ ide konkrétne o sirotské dávky, ktoré sú predmetom sporu vo veci samej, nariadenie č. 1408/71 ich upravuje v článkoch 78 a 79, ktoré sú začlenené do jeho kapitoly 8 hlavy III.
34. V súvislosti s článkom 78 nariadenia č. 1408/71 Súdny dvor už mal možnosť opakovane uviesť, že tento článok smeruje k určeniu členského štátu, ktorého právne predpisy upravujú priznanie sirotských dávok, dávok, ktoré sú v tomto prípade v zásade priznávané podľa právnej úpravy tohto jediného členského štátu v súlade so zásadou uplatňovania právnych predpisov jediného štátu uvedenou v článku 13 ods. 1 nariadenia č. 1408/71. Predovšetkým z článku 78 ods. 2 písm. b) bodu i) vyplýva, že pokiaľ sa na zosnulého pracovníka vzťahovali právne predpisy viacerých členských štátov, tieto dávky sa priznajú v súlade s právnymi predpismi štátu, na ktorého území má sirota zosnulého pracovníka bydlisko.(12)
35. Po určení členského štátu, ktorého právna úprava sa uplatňuje na poskytovanie sirotských dávok, odsek 1 článku 79 nariadenia č. 1408/71 stanovuje, že tieto dávky sa poskytujú inštitúciou zodpovednou za uplatňovanie týchto právnych predpisov a na jej náklady, akoby sa na zosnulého vzťahovali len právne predpisy príslušného členského štátu. Toto ustanovenia teda na jednej strane stanovuje, ktorá inštitúcia je zodpovedná za sirotské dávky, a na druhej strane sa týka spôsobu uplatnenia právnej úpravy príslušného štátu, ktorá v súlade s vyššie citovanou zásadou uplatňovania právnych predpisov jediného štátu musí byť uplatnená tak, „akoby“ zosnulý podliehal iba jej. Podľa môjho názoru toto posledné ustanovenie predstavuje určitú záruku pre jednotlivca, že po využití svojho práva na voľný pohyb sa naňho budú vzťahovať ustanovenia nariadenia č. 1408/71. Táto záruka smeruje k zabráneniu diskriminácie voči nemu v súvislosti so spôsobmi správneho uplatnenia zákona, určeného na základe kritéria väzby v zmysle článku 78 nariadenia.
36. Článok 79 písm. a) ods. 1 však zmierňuje zásadu uplatnenia určitého zákona. „akoby“ zosnulý podliehal iba jemu, keď stanovuje, že ak tieto vnútroštátne právne predpisy podmieňujú nadobudnutie, zachovanie alebo znovunadobudnutie nároku na dávky dĺžkou dôb poistenia, potom sa uplatní, ak je to vhodné, zásada úhrnu dôb dosiahnutých v rôznych členských štátoch podľa ustanovení článku 72 nariadenia č. 1408/71. Podľa môjho názoru aj toto ustanovenie je istým druhom záruky pre jednotlivca, ktorý po využití svojho práva na voľný pohyb využíva ustanovenia nariadenia č. 1408/71. Jeho cieľom je totiž zabezpečiť, aby uplatnenie vnútroštátnej právnej úpravy tak, „akoby“ zosnulý podliehal iba jej, nevylučovalo uplatnenie zásady úhrnu uvedenej v článku 48 písm. a) ZFEÚ a prebratej v rozsahu relevantnom pre túto vec v článku 72 nariadenia č. 1408/71.
37. Za týchto okolností sa vnútroštátny súd v zjavnej zhode so stanoviskom ONAFTS domnieva, že skutočnosť, že článok 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 sa vzťahuje výlučne na zosnulého rodiča ako pracovníka, má za následok, že je vylúčená možnosť použiť odkaz uvedený v písmene a) odseku 1 tohto článku na článok 72 daného nariadenia, ktorý umožňuje úhrn dôb poistenia dosiahnutých pozostalým rodičom ako pracovníkom v prípade, keď tak ako v konaní vo veci samej vnútroštátna právna úprava umožňuje zohľadniť situáciu pozostalého rodiča pri žiadosti o priznanie sirotských dávok.
38. Nesúhlasím s takýmto výkladom článku 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71.
39. V tomto smere treba po prvé uviesť, že z predchádzajúcich úvah vyplýva, že ustanovenia nariadenia č. 1408/71 vo všeobecnosti a osobitne jeho článok 79 ods. 1 sa nijakým spôsobom netýkajú podmienok, ktoré musia byť splnené na priznanie sirotských dávok. Tieto ustanovenia sa v súlade s úlohami nariadenia č. 1408/71 potvrdenými ustálenou judikatúrou Súdneho dvora a uvedenými v bodoch 29 a 31 vyššie obmedzujú na stanovenie kolíznych noriem zameraných na určenie členského štátu, ktorého právna úprava sa uplatní a ktorého orgán bude zodpovedný za priznanie dávok, ako aj na určenie spôsobov uplatnenia tejto právnej úpravy.
40. Určenie podmienok priznania sirotských dávok naproti tomu ostáva na základe judikatúry uvedenej v bode 30 vyššie v právomoci členských štátov.
41. Podľa môjho názoru preto už zo samotnej povahy kolíznych ustanovení nariadenia č. 1408/71 vyplýva, že nemôžu brániť vnútroštátnym orgánom zohľadniť podmienky na priznanie sirotských dávok stanovené vnútroštátnou právnou úpravou.(13)
42. Po druhé treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry musia byť ustanovenia nariadenia č. 1408/71 vykladané s ohľadom na článok 48 ZFEÚ, ktorého cieľom je vytvorenie čo možno najväčšej slobody pohybu migrujúcich pracovníkov.(14)
43. Prvé odôvodnenie nariadenia č. 1408/71 v tomto smere uvádza, že ustanovenia o koordinácii vnútroštátnych právnych predpisov sociálneho zabezpečenia, ktoré toto nariadenie obsahuje, patria do rámca voľného pohybu pracovníkov a musia sa podieľať na zlepšovaní ich životnej úrovne a podmienok zamestnanosti.(15)
44. V tomto kontexte Súdny dvor rozhodol, že v prípade, že by sa nariadenie č. 1408/71 vykladalo tak, že zakazuje členskému štátu, aby pracovníkom a ich rodinným príslušníkom priznal širšiu sociálnu ochranu, než je sociálna ochrana vyplývajúca z uplatnenia tohto nariadenia, šlo by to nad rámec cieľa tohto nariadenia a zároveň by sa to vymykalo cieľom a rámcu článku 48 ZFEÚ.(16)
45. Právna úprava Únie v oblasti koordinácie vnútroštátnych právnych predpisov sociálneho zabezpečenia totiž nemôže byť najmä s ohľadom na jej ciele a okrem výslovných výnimiek, ktoré sú v súlade s týmito cieľmi, uplatňovaná tak, že sa migrujúcemu pracovníkovi alebo jeho právnym nástupcom odníme nárok na dávky poskytované výlučne podľa právnej úpravy jedného členského štátu.(17) Koherentne s presadzovaním tejto zásady teda Súdny dvor stále odmietal taký výklad ustanovení nariadenia č. 1408/71, z ktorého by mohol vyplývať zánik sociálnych výhod zabezpečených právnou úpravou niektorého členského štátu.(18)
46. V predmetnej veci je podľa môjho názoru zjavné, že výklad článku 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, ktorý navrhol ONAFTS a ktorý zjavne prijal vnútroštátny súd, má za následok, že migrujúci pracovník, ktorý tak ako pani Dumont de Chassart využil svoje právo na voľný pohyb, stráca svoj nárok na dávky sociálneho zabezpečenia, ktoré mu priznáva uplatniteľný vnútroštátny zákon. Analogicky s tým, čo som už uviedol pri inej príležitosti(19) a ako uvádza judikatúra spomínaná v bode 44 vyššie, takýto výsledok by nebol v súlade s duchom nariadenia a s cieľmi sledovanými prostredníctvom koordinácie vnútroštátnych právnych úprav v oblasti sociálneho zabezpečenia stanovenej článkom 48 ZFEÚ.
47. Okrem toho, ako na pojednávaní uviedla belgická vláda, aj keby takýto výklad nemal za následok diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, keďže právny predpis sa uplatňuje nezávisle od štátnej príslušnosti, vedie k zakázanej diskriminácii medzi pracovníkmi, ktorí využili svoje právo na voľný pohyb, a tými, ktorí ho nevyužili.
48. Po tretie výklad článku 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, ktorý nebráni pozostalému rodičovi ako pracovníkovi, ktorý využil svoje právo na voľný pohyb, mať prospech z ustanovení o úhrne dôb zamestnania, je nielen jediným výkladom, ktorý je v súlade s cieľom nariadenia, ale zodpovedá aj zneniu ustanovenia.
49. Hoci platí, že odsek 1 článku 79 nariadenia č. 1408/71 odkazuje na situáciu zosnulého, aby sa zistilo, ako má byť uplatnený zákon určený podľa článku 78 tohto nariadenia, je nutné konštatovať, že písmeno a) toho istého odseku 1 článku 79, ktoré odkazuje na zásadu úhrnu v zmysle článku 72, neobsahuje žiaden odkaz na situáciu zosnulého. Toto ustanovenie neobsahuje nijaký prvok, na základe ktorého by bolo možné domnievať sa, že normotvorca Únie chcel obmedziť uplatnenie zásady úhrnu výlučne na zosnulého a tým vylúčiť pozostalého rodiča ako pracovníka tam, kde vnútroštátna právna úprava stanovuje možnosť zohľadniť ním dosiahnuté doby poistenia pri žiadosti o priznanie sirotských dávok.
50. V tomto smere treba ešte uviesť, že zásada započítania dôb poistenia, bydliska alebo zamestnania je uvedená priamo v ZFEÚ, konkrétne v jej článku 48 písm. a), a je prebratá vo viacerých ustanoveniach nariadenia č. 1408/71 vrátane článku 72.(20) Súdny dvor už mal možnosť objasniť, že ide o jednu zo základných zásad koordinácie systémov sociálneho zabezpečenia členských štátov na úrovni Únie, ktorej cieľom je práve zaručiť, že v súlade so všeobecnými cieľmi nariadenia č. 1408/71 výkon práva voľného pohybu priznaného v Zmluve o FEÚ nebude mať za následok, že pracovník stratí výhody sociálneho zabezpečenia, o ktoré by mohol žiadať, pokiaľ by celú svoju zárobkovú činnosť vykonával v jednom členskom štáte, čo by mohlo pracovníka Únie odradiť od výkonu jeho práva voľného pohybu, a teda by predstavovalo prekážku tejto slobody.(21)
51. S ohľadom na všetky tieto úvahy sa preto domnievam, že článok 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 nemôže byť vykladaný v tom zmysle, že umožňuje uplatniť pravidlá rovnakého posudzovania dôb poistenia, zamestnania alebo samostatnej zárobkovej činnosti stanovené v článku 72 nariadenia č. 1408/71 len vo vzťahu k zosnulému rodičovi. Vnútroštátne orgány sa preto nemôžu odvolávať na tento článok, aby vylúčili, že v súlade s ich vnútroštátnou právnou úpravou budú zohľadnené doby poistenia dosiahnuté pozostalým rodičom, ktorý pracoval v inom členskom štáte Únie a ktorý bude môcť, ak splní podmienky, využiť ustanovenia o rovnakom posudzovaní dôb poistenia, zamestnania alebo samostatnej zárobkovej činnosti stanovené v článku 72 nariadenia č. 1408/71. S ohľadom na vyššie uvedené preto článok 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 neporušuje zásady rovnosti zaobchádzania a z ákazu diskriminácie.
52. Pokiaľ ide o uplatnenie zásady úhrnu, treba napokon analyzovať tvrdenie vznesené belgickou vládou a prediskutované na pojednávaní, podľa ktorého by činnosť vykonávaná v inom členskom štáte Únie pozostalým rodičom ako pracovníkom mohla byť zohľadnená výlučne na doplnenie doby poistenia, zamestnania alebo samostatnej zárobkovej činnosti už vykonávanej v Belgicku takým spôsobom, že situácia pani Dumontovej de Chassart, ktorá v priebehu roka predchádzajúceho úmrtiu jej manžela pracovala výlučne vo Francúzsku, by v každom prípade nemohla byť zohľadnená na účely úhrnu v zmysle článku 72 nariadenia č. 1408/71.(22)
53. V súvislosti s tým musím uviesť, že Súdny dvor mal nedávno príležitosť objasniť, že nemožno prijať výklad pojmu „úhrn“ uvedený v článku 72 nariadenia č. 1408/71, ktorý predpokladá existenciu najmenej dvoch dôb zamestnania dosiahnutých vo viacerých členských štátoch. V zmysle toho členský štát inštitúcie, ktorá je príslušná na priznanie dávky, nemôže stanoviť, že jedno obdobie činnosti sa musí dosiahnuť na jeho území, čo vylučuje zohľadnenie jediného obdobia dosiahnutého na území iného členského štátu na získanie práva na dávku sociálneho zabezpečenia.(23)
54. Súdny dvor totiž uviedol, že doslovné znenie článku 72 nariadenia č. 1408/71 vyžaduje zohľadniť v rámci úhrnu „doby poistenia, zamestnania alebo samostatnej zárobkovej činnosti dosiahnuté v každom inom členskom štáte“, ako keby tieto obdobia boli dosiahnuté podľa právnych predpisov, ktoré uplatňuje príslušná inštitúcia.
55. Nariadenie č. 1408/71 totiž v súlade so svojimi cieľmi spomenutými v predchádzajúcich bodoch 29 a 31 zavádza systém, ktorý umožňuje zaručiť migrujúcim pracovníkom a ich právnym nástupcom právo na úhrn „všetkých dôb“ zohľadnených jednotlivými vnútroštátnymi právnymi úpravami, a to tak na vznik a uchovanie práva na dávky, ako aj na ich výpočet.
56. Na základe toho inštitúcia členského štátu, v tomto prípade Belgicka, ktorá je príslušná na poskytnutie rodičovskej dávky, teda nemôže požadovať, aby okrem obdobia zamestnania alebo činnosti, ktoré boli dosiahnuté v inom štáte, v tomto prípade vo Francúzsku, bolo dosiahnuté ďalšie obdobie poistenia na jeho území.
57. Na rozdiel od toho, čo na pojednávaní uviedla belgická vláda, výklad pojmu úhrn podaný Súdnym dvorom vo veci Bergström(24) nemôže byť spochybnený ani bodom 43 rozsudku Perez Garcia(25), z ktorého nijako nevyplýva, že uplatnenie článku 72 nariadenia č. 1408/71 predpokladá, aby jedno obdobie zamestnania alebo činnosti bolo dosiahnuté na území štátu, ktorý má poskytnúť rodičovské dávky, ani z rozsudkov Coonan a Vigier(26), ktoré sa nijako netýkajú poskytnutia rodičovských dávok.
58. Napokon treba ešte uviesť, že riešenie, ktoré umožňuje uplatniť zásadu úhrnu stanovenú v článku 72 nariadenia č. 1408/71 aj na pozostalého rodiča, je v súlade s voľbou umožnenou Belgicku uplatniť túto zásadu práve v prípadoch rodičovských dávok. Táto voľba je výslovne zakotvená v prílohe VI písm. A bode 7 nariadenia č. 1408/71 pod názvom „Osobitné postupy na uplatňovanie právnych predpisov určitých členských štátov“(27) .
V – Návrh
59. Na základe predchádzajúcich úvah navrhujem odpovedať na prejudiciálnu otázku podanú zo strany Tribunal du travail de Brusel takto:
Článok 79 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 neporušuje zásady rovnosti a zákazu diskriminácie, keďže za takých okolností ako v konaní vo veci samej nemôže byť vykladaný v tom zmysle, že sa pri uplatnení pravidiel rovnakého posudzovania dôb poistenia, zamestnania alebo samostatnej zárobkovej činnosti stanovené v článku 72 nariadenia č. 1408/71 zohľadnia výlučne doby poistenia dosiahnuté zosnulým rodičom ako pracovníkom, v dôsledku čoho vylúči zohľadnenie dôb dosiahnutých pozostalým rodičom, ktorý pracoval v inom členskom štáte Európskej únie, v prípade, že príslušná vnútroštátna právna úprava stanovila možnosť zohľadniť pri žiadosti o sirotské dávky ním dosiahnuté doby poistenia.
(1) .
(2)  –	Nariadenie Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci Spoločenstva (Ú. v. ES L 149, s. 2; Mim. vyd. 05/01, s. 35), v znení zmenenom a doplnenom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 3), a nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 592/2008 zo 17. júna 2008 (Ú. v. EÚ L 177, s. 1). Názov nariadenia, ktorý je tu uvedený, je názvom jeho konsolidovaného znenia.
(3)  –	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72) zmenilo a nahradilo nariadenie č. 1408/71 od 1. mája 2010, keď nadobudlo účinnosť nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 zo 16. septembra 2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004 (Ú. v. EÚ L 284, s. 1).
(4)  –	Pozri, len ako príklady, rozsudky z 12. júna 1980, Laterza (733/79, Zb. s. 1915); z 24. novembra 1983, D’Amario (320/82, Zb. s. 3811); z 27. februára 1997, Bastos Moriana a i. (C-59/95, Zb. s. I-1071); z 24. septembra 2002, Martínez Dominguez a i. (C-471/99, Zb. s. I-7835), a z 20. októbra 2011, Perez Garcia a i. (C-225/10, Zb. s. I-10111).
(5)  –	Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Znenie tohto ustanovenia bolo rozšírené nariadením (ES) č. 307/99 Rady z 8. februára 1999, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 1408/71 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, a nariadenie (EHS) č. 574/72, ktorým sa stanovuje postup na vykonávanie nariadenia (EHS) č. 1408/71 s cieľom rozšíriť ich pôsobnosť na študentov (Ú. v. ES L 38. s 1; Mim. vyd. 05/003, s. 335) začlenením slov „na študentov“ do prvej časti vety tohto ustanovenia.
(6)  –	Pozri bod 1 a poznámku pod čiarou 3 vyššie.
(7)  –	Pozri okrem iného rozsudky z 5. júla 1988, Borowitz (21/87, Zb. s. 3715, bod 23); z 3. apríla 2008, Chuck (C-331/06, Zb. s, I-1957, bod 27), ako aj z 21. júla 2011, Stewart (C-503/09, Zb. s. I-6497, body 75 až 77 a tam citovanú judikatúru).
(8)  –	Pozri okrem iného rozsudky z 9. marca 2006, Piatkowski (C-493/04, Zb. s. I-2369, bod 20); z 18. júla 2006, Nikula (C-50/05, Zb. s. I-7029, bod 20); z 3. apríla 2008, Derouin (C-103/06, Zb. s. I-1853, bod 20), ako aj z 3. marca 2011, Tomaszewska (C-440/09, Zb. s. I-1033, bod 25).
(9)  –	Pozri okrem iného rozsudky z 20. septembra 1994, Drake (C-12/93, Zb. s. I-4337, bod 27); z 20. februára 1997, Martínez Losada a i. (C-88/95, C-102/95 a C-103/95, Zb. s. I-869, bod 43); z 20. januára 2005, Salgado Alonso (C-306/03, Zb. s I-705, bod 27), ako aj Tomaszewska (už citovaný v predchádzajúcej poznámke pod čiarou, bod 24).
(10)  –	Pozri rozsudok Tomaszewska (už citovaný v poznámke pod čiarou 8), bod 27.
(11)  –	Pozri bod 28 rozsudku Tomaszewska (už citovaný v poznámke pod čiarou 8), bod 19 rozsudku Piatkowski (už citovaný v poznámke pod čiarou 8), ako aj bod 20 rozsudku Derouin (už citovaný v poznámke pod čiarou 8).
(12)  –	Pozri okrem iného rozsudky Bastos Moriana (už citovaný v poznámke pod čiarou 4), bod 15, ako aj Martínez Domínguez (už citovaný v poznámke pod čiarou 4), bod 23.
(13)  –	Pozri analogicky úvahy v bode 51 návrhov, ktoré som predniesol vo veci C-208/07, von Chamier-Gliszinski (rozsudok zo 16. júla 2009, Zb. s. I-6095).
(14)  –	Pozri nakoniec rozsudok z 12. júna 2012, Hudzinski (C-611/10 a 612/10, bod 53 a tam citovanú judikatúru). V tomto smere pozri aj rozsudky z 9. novembra 2006, Nemec (C-205/05, Zb. s. I-10745, body 37 a 38), a z 20. mája 2008, Bosmann (C-352/06, Zb. s. I-3827, bod 29).
(15)  –	Pozri rozsudky Bosmann (už citovaný v predchádzajúcej poznámke pod čiarou), bod 30, ako aj Hudzinski (už citovaný v predchádzajúcej poznámke pod čiarou), bod 54.
(16)  –	Pozri rozsudky von Chamier-Glisczinski (už citovaný v poznámke pod čiarou 13), bod 56, a Hudzinski (už citovaný v poznámke pod čiarou 14), bod 55.
(17)  –	Pozri rozsudky zo 6. marca 1979, Rossi (100/78, Zb. s. 831, bod 14); z 30. júna 2011, da Silva Martins (C-388/09, Zb. s. I-5737, bod 75), ako aj Hudzinski (už citovaný v poznámke pod čiarou 14, bod 56).
(18)  –	Pozri okrem iného rozsudky z 9. decembra 1993, Lepore a Scamuffa (C-45/92 a C-46/92, Zb. s. I-6497, bod 21); zo 4. októbra 1991, Paraschi (C-349/87, Zb. s. I-4501, bod 22); z 30. marca 1993, de Wit (C-282/91, Zb. s. I-1221, body 16 a 17), a z 5. októbra 1994, van Munster (C-165/91, Zb. s. I-4661, bod 27). Pozri tiež rozsudky z 9. októbra 1997, Naranjo Arjona a i. (C-31/96 až C-33/96, Zb. s. I-5501 bod 20); zo 17. decembra 1998, Grajera Rodrígez (C-153/97, Zb. s. I-8645, bod 17), ako aj Nemec (už citovaný v poznámke pod čiarou 14, body 37 a 38).
(19)  –	Pozri bod 56 návrhov, ktoré som predniesol vo veci von Chamier-Gliszinski (už citované v poznámke pod čiarou 13).
(20)  –	Zásada úhrnu je prebratá v nariadení č. 1408/71 napríklad v článkoch 18, 38, 45, 64 a 67. V novom nariadení č. 883/2004 (už citované v poznámke pod čiarou 3 vyššie) je už uznaná v ustanovení, ktoré má všeobecný charakter (článok 6).
(21)  –	Pozri analogicky rozsudok Tomaszewska (už citovaný v poznámke pod čiarou 8 vyššie), bod 30, ako aj rozsudky z 26. októbra 1995, Moscato (C-481/93, Zb. s. I-3525, bod 28), a Salgado Alonso (už citovaný v poznámke pod čiarou 9 vyššie), bod 29.
(22)  –	Belgická vláda na podporu svojho tvrdenia odkazuje aj na článok 15 ods. 1 písm. a) nariadenia Rady (EHS) č. 574/72 z 21. marca 1972, ktorým sa stanovuje postup pri vykonávaní nariadenia č. 1408/71 v znení zmenenom a doplnenom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 3), a nariadením Komisie č. 101/2008 zo 4. februára 2008 (Ú. v. EÚ L 31, s. 15). Tento článok, zaradený do kapitoly 1 nariadenia č. 574/72 s názvom „Všeobecné pravidlá pre úhrn dôb poistenia“, podľa belgickej vlády dokazuje jej stanovisko, keďže sa vzťahuje na „pripočítanie“ dôb poistenia alebo bydliska dosiahnutých podľa právnych predpisov každého iného členského štátu na účely „doplnenia“ dôb poistenia. Je však nevyhnutné uviesť, že na tento článok sa nemožno odvolávať ako na podporu tvrdenia belgickej vlády. Z odseku 1 tohto článku totiž výslovne vyplýva, že sa uplatňuje na určité ustanovenia nariadenia č. 1408/71, konkrétne na tie, ktoré sa týkajú dávok v chorobe a materstve, dávok v súvislosti s invaliditou, so starobou alebo s úmrtím (dôchodky), ako aj podpory pri úmrtí alebo v nezamestnanosti, ale nie na tie, ktoré sa týkajú rodinných dávok. Medzi ustanoveniami, ktoré sú výslovne uvedené v tomto článku, totiž nie sú zaradené ustanovenia týkajúce sa rodinných dávok a predovšetkým tam nie je žiaden odkaz na článok 72 ani na článok 79 nariadenia č. 1408/71.
(23)  –	Pozri rozsudok z 15. decembra 2011, Bergström (C-257/10, Zb. s. I-13227, body 39 až 44, najmä body 39 a 40).
(24)  –	Už citovaný v poznámke pod čiarou 23 vyššie.
(25)  –	Už citovaný v poznámke pod čiarou 4 vyššie.
(26)  –	Rozsudky z 24. apríla 1980, Coonan (110/79, Zb. s. 1445), a z 27. januára 1981, Vigier (70/80, Zb. s. 229).
(27)  –	Z tohto bodu totiž výslovne vyplýva, že „na uplatnenie článkov 72 a 79 odseku 1 písmena a) nariadenia sa zohľadnia doby zamestnania a/alebo poistenia dosiahnuté podľa právnej úpravy iného členského štátu v prípade, že belgická právna úprava podriaďuje právo na dávky podmienke, aby boli za určité predchádzajúce obdobie splnené podmienky prípustnosti pre rodinné prídavky v rámci zamestnaneckého režimu“.