62023CJ0322
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
zo 17. októbra 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Smernica 1999/70/ES – Rámcová dohoda o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP – Doložka 4 – Verejný sektor – Učitelia – Prijatie pracovníkov, zamestnaných na dobu určitú prostredníctvom výberového konania na základe odbornej kvalifikácie, do stálej verejnej služby – Určenie odpracovaných rokov – Čiastočné zohľadnenie období odpracovaných na základe pracovných zmlúv na dobu určitú – Následné opätovné začlenenie nezohľadneného obdobia odpracovaných rokov – Neexistencia vplyvu na posúdenie existencie diskriminácie“
Vo veci C‑322/23 [Lufoni] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunale di Lecce (súd v Lecce, Taliansko) z 22. mája 2023 a doručený Súdnemu dvoru 24. mája 2023, ktorý súvisí s konaním:
ED
proti
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS),
SÚDNY DVOR (siedma komora),
v zložení: predseda prvej komory F. Biltgen, vykonávajúci funkciu predsedu siedmej komory, predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún (spravodajkyňa) a sudca J. Passer,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), v zastúpení: C. D’Aloisio, E. De Rose, E. Sciplino a A. Sgroi, avvocati,
–
talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci L. Fiandaca a F. Sclafani, avvocati dello Stato,
–
Európska komisia, v zastúpení: D. Recchia a F. van Schaik, splnomocnené zástupkyne,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu doložky 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzavretej 18. marca 1999 (ďalej len „rámcová dohoda“), ktorá je uvedená v prílohe k smernici Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP (Ú. v. ES L 175, 1999, s. 43; Mim. vyd. 05/003, s. 368).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi ED na jednej strane a Ministero dell’Istruzione e del Merito (Ministerstvo školstva a zásluh, Taliansko) a Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) [Národný inštitút sociálneho zabezpečenia (INPS), Taliansko] na druhej strane vo veci výpočtu rokov, ktoré ED odpracoval na základe radu zmlúv na dobu určitú uzavretých v postavení učiteľa, ktorý nie je v služobnom pomere, ku dňu jeho vymenovania do stáleho služobného pomeru.
Právny rámec
Právo Únie
3
Doložka 3 rámcovej dohody uvádza:
„1.
Na účely tejto dohody termín ‚pracovník na dobu určitú‘ sa vzťahuje na osobu, ktorá uzavrela pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah priamo so zamestnávateľom a ktorých koniec platnosti je vymedzený objektívnymi podmienkami, ako napríklad určitým dátumom, splnením určitej úlohy alebo určitou udalosťou.
2.
Na účely tejto dohody termín ‚porovnateľný stály pracovník‘ sa vzťahuje na pracovníka, ktorý uzavrel pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah na dobu neurčitú v jednom a tom istom podniku, kde vykonáva stále rovnakú alebo podobnú prácu, resp. povolanie, pričom sa primerane zohľadňuje jeho kvalifikácia a odborná prax. V prípade, že v rovnakom podniku nepracuje porovnateľný stály pracovník, porovnáva sa na základe platnej kolektívnej dohody, alebo ak platná kolektívna dohoda neexistuje, tak v súlade s príslušným vnútroštátnym právom, kolektívnymi dohodami alebo podľa zaužívaného postupu.“
4
V doložke 4 bodoch 1 a 4 tejto rámcovej dohody sa uvádza:
„1.
Pokiaľ ide o pracovnoprávne podmienky, pracovníci na dobu určitú nesmú byť voči porovnateľným stálym pracovníkom znevýhodňovaní len preto, že majú uzavretú pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah na dobu určitú, pokiaľ na odlišné zaobchádzanie neexistujú objektívne dôvody.
…
4.
Nároky vyplývajúce z celkového počtu odpracovaných rokov, ktoré súvisia s osobitnými pracovnoprávnymi podmienkami, sú u pracovníkov na dobu určitú rovnaké ako u stálych pracovníkov, pokiaľ rozdielne nároky vyplývajúce z rovnakého počtu odpracovaných rokov nie sú objektívne zdôvodnené.“
Talianske právo
Legislatívny dekrét č. 297/1994
5
Článok 485 ods. 1 decreto legislativo no 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado (legislatívny dekrét č. 297, ktorého predmetom je jednotné znenie právnych predpisov platných v oblasti vzdelávania týkajúcich sa všetkých typov a stupňov škôl) zo 16. apríla 1994 (GURI č. 115 z 19. mája 1994, riadna príloha č. 79), v znení uplatniteľnom v spore vo veci samej (ďalej len „legislatívny dekrét č. 297/1994“), uvádza:
„Pedagogickým pracovníkom stredných a umeleckých škôl sa práca na uvedených štátnych a im rovnocenných školách, vrátane škôl v zahraničí, vykonávaná ako učiteľ mimo stálej služby, uznáva na právne a ekonomické účely ako stála služba v jej plnom rozsahu, pokiaľ ide o prvé štyri roky, a v rozsahu dvoch tretín, pokiaľ ide o prípadné ďalšie obdobie, a na ekonomické účely aj v rozsahu zvyšnej jednej tretiny. Ekonomické práva vyplývajúce z tohto uznania sa zachovávajú a zhodnocujú vo všetkých platových triedach, ktoré nasledujú po platovej triede pridelenej v čase predmetného uznania.“
6
Článok 489 ods. 1 tohto legislatívneho dekrétu stanovuje:
„Na účely uznania uvedeného v predchádzajúcich článkoch sa práca spočívajúca v poskytovaní výučby považuje za vykonávanú počas celého školského roka, ak bola vykonávaná po dobu stanovenú na účely platnosti daného roka vzdelávacím systémom platným v čase jej vykonávania.“
Zákon č. 124/1999
7
Podľa článku 11 ods. 14 de la legge no 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico (zákon č. 124, ktorého predmetom sú naliehavé ustanovenia týkajúce sa školských zamestnancov) z 3. mája 1999 (GURI č. 107 z 10. mája 1999), v znení uplatniteľnom v spore vo veci samej (ďalej len „zákon č. 124/1999“):
„Článok 489 ods. 1 [legislatívneho dekrétu č. 297/1994] sa má chápať v tom zmysle, že práca spočívajúca v poskytovaní výučby, vykonávaná učiteľom, ktorý nie je v služobnom pomere, počnúc rokmi 1974 – 1975, sa považuje za vykonávanú počas celého školského roka, ak bola vykonávaná aspoň počas 180 dní, alebo ak bola vykonávaná nepretržite od 1. februára až do ukončenia záverečného hodnotenia žiakov.“
Prezidentský dekrét č. 399/1988
8
Článok 4 ods. 3 decreto del Presidente della Repubblica n. 399 – Norme risultanti dalla disciplina prevista dall’accordo per il triennio 1988-1990 del 9 giugno 1988 relativo al personale del comparto scuola (dekrét prezidenta republiky č. 399, ktorého predmetom je právna úprava vyplývajúca z dohody na roky 1988 – 1990 z 9. júna 1988 týkajúca sa školských zamestnancov) z 23. augusta 1988 (GURI č. 213 z 10. septembra 1988, riadna príloha č. 85, ďalej len „prezidentský dekrét č. 399/1988“) stanovuje:
„Po uplynutí 16. roka služby v prípade učiteľov na vyšších stredných školách, ktorí majú vysokoškolské vzdelanie univerzitného typu, a po uplynutí 18. roka služby v prípade administratívnych koordinátorov, učiteľov materských a základných škôl, učiteľov stredných škôl v rámci prvého cyklu a učiteľov na vyšších stredných školách, ktorí majú vysokoškolské vzdelanie, 20. roka služby v prípade pomocných pracovníkov a asistentov a 24. roka služby v prípade učiteľov na hudobných konzervatóriách a akadémiách sa počet odpracovaných rokov zohľadňovaný výlučne na ekonomické účely uplatňuje v celom rozsahu na účely neskoršieho zaradenia v rámci platovej tabuľky.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
9
ED pracoval ako učiteľ na vyšších stredných školách na základe viacerých zmlúv na dobu určitú počas školských rokov 1996/1997 až 1998/1999, 2000/2001 až 2009/2010 a 2011/2012 až 2014/2015 pred tým, ako bol vymenovaný do stáleho služobného pomeru ako učiteľ na dobu neurčitú s účinnosťou od 1. septembra 2015 prostredníctvom výberového konania na základe odbornej kvalifikácie.
10
Pri tomto vymenovaní do stáleho služobného pomeru bol ED na právne a ekonomické účely podľa uplatniteľnej vnútroštátnej právnej úpravy uznaný počet rokov odpracovaných na základe týchto zmlúv na dobu určitú v dĺžke 10 rokov, 5 mesiacov a 10 dní.
11
Vzhľadom na to, že ED sa domnieval, že výpočet týchto odpracovaných rokov je v rozpore s doložkou 4 rámcovej dohody, keďže nezohľadňuje celé obdobie služby, ktorú vykonával pred svojím vymenovaním do stáleho služobného pomeru, podal 22. apríla 2021 žalobu na Tribunale di Lecce (Súd v Lecce, Taliansko), ktorý je vnútroštátnym súdom, aby mu bol uznaný počet rokov odpracovaných na základe uvedených zmlúv na dobu určitú v dĺžke 10 rokov, 10 mesiacov a 17 dní.
12
Pokiaľ ide o systém výpočtu odpracovaných rokov stanovený vnútroštátnou právnou úpravou, tento súd na jednej strane uvádza, že článok 11 ods. 14 zákona č. 124/1999 stanovuje, že ak bola v danom školskom roku práca učiteľa, ktorý nie je v služobnom pomere, vykonávaná aspoň počas 180 dní, alebo ak bola vykonávaná od 1. februára až do ukončenia záverečného hodnotenia žiakov, považuje sa za vykonávanú počas celého školského roka. Naopak, ak takáto práca nespĺňa ani jednu z týchto dvoch podmienok, nezohľadňuje sa.
13
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania tak vyplýva, že pokiaľ ide o ED, školské roky 2000/2001, 2011/2012 a 2012/2013 neboli zohľadnené, keďže v týchto rokoch dĺžka jeho práce nespĺňala podmienky stanovené v tomto článku 11 ods. 14 zákona č. 124/1999.
14
Na druhej strane po tom, čo bola dĺžka vykonávanej práce vypočítaná v súlade s pravidlami uvedenými v bode 12 tohto rozsudku, táto dĺžka sa v súlade s článkom 485 legislatívneho dekrétu č. 297/1994 v celom rozsahu zohľadňuje za prvé štyri roky, zatiaľ čo v nasledujúcich rokoch sa zohľadní v rozsahu dvoch tretín na právne a ekonomické účely. Zostávajúca tretina sa zohľadní na ekonomické účely, a to na účely následného zaradenia do platovej tabuľky, v lehotách stanovených v článku 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988, a predovšetkým po uplynutí 16. roku služby v prípade učiteľov na vyšších stredných školách.
15
Vnútroštátny súd dodáva, že článok 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988 má osobitný význam pre vyriešenie sporu vo veci samej, keďže podľa tohto ustanovenia je možné na ekonomické účely, teda na účely, ktoré sú predmetom tohto sporu, opätovne začleniť časť odpracovaných rokov, ktorá sa nezohľadňuje pri vymenovaní dotknutej osoby do stáleho služobného pomeru. Osobám nachádzajúcim sa v rovnakej situácii ako ED tak nie je odmietnuté uznanie celej dĺžky práce, ktorú vykonali ako učitelia, ale toto uznanie je len odložené na 16. rok služby.
16
Vnútroštátny súd uvádza, že v rozsudku z 20. septembra 2018, Motter (C‑466/17, ďalej len rozsudok Motter, EU:C:2018:758), ktorý sa týkal systému výpočtu odpracovaných rokov, o ktorý ide vo veci samej, Súdny dvor nezohľadnil práve tento článok 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988, keďže rozhodnutie vnútroštátneho súdu vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, toto ustanovenie neuvádzalo. Podľa vnútroštátneho súdu je teda v prejednávanej veci potrebné položiť Súdnemu dvoru nové prejudiciálne otázky a poskytnúť úplnejší právny rámec.
17
Spresňuje tiež, že skutočnosti uvedené Súdnym dvorom v tom istom rozsudku, pokiaľ ide o porovnateľnosť dotknutých situácií a objektívne odôvodnenia uvádzané talianskou vládou, možno uplatniť na prejednávanú vec.
18
Okrem toho Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd, Taliansko) vo svojom rozsudku č. 31149 z 28. novembra 2019, vyhlásenom na základe rozsudku Motter, rozhodol, že článok 485 legislatívneho dekrétu č. 297/1994 je v rozpore s doložkou 4 rámcovej dohody a že v dôsledku toho musí byť uplatnenie tohto článku vylúčené v prípade, že počet odpracovaných rokov učiteľov zamestnaných na dobu určitú, ktorí boli následne vymenovaní do stáleho služobného pomeru, vyplývajúci zo spoločného uplatnenia kritérií uvedených v článku 485, ako aj v článku 489 tohto legislatívneho dekrétu, doplneného článkom 11 ods. 14 zákona č. 124/1999, je nižší než počet odpracovaných rokov, ktorý by bol uznaný učiteľovi v porovnateľnej situácii, ktorý bol od začiatku pri svojom prijatí zamestnaný na dobu neurčitú.
19
Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) tak rozhodol, že existenciu diskriminácie treba posudzovať porovnaním odpracovaných rokov vyplývajúcich z výpočtu stanoveného každým z dvoch systémov výpočtu uvedených v predchádzajúcom bode ku dňu vymenovania dotknutej osoby do stáleho služobného pomeru s cieľom použiť najvýhodnejší systém.
20
V prejednávanej veci ED na základe zásad stanovených Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) navrhuje, aby mu boli priznané odpracované roky v trvaní 10 rokov, 10 mesiacov a 17 dní, teda o 5 mesiacov a 7 dní viac ako odpracované roky, ktoré mu boli priznané.
21
Vnútroštátny súd poznamenáva, že podľa systému výpočtu, na ktorý sa odvoláva ED, tento stráca najmä právo stanovené v článku 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988 na to, aby mu bola po uplynutí 16. roku služby uznaná dodatočná dĺžka odpracovaných rokov v trvaní 3 rokov, 2 mesiacov a 20 dní len na ekonomické účely.
22
Skutočnosť, že podľa judikatúry Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) je rozhodujúcim okamihom na posúdenie existencie diskriminácie na základe doložky 4 rámcovej dohody okamih vymenovania do stáleho služobného pomeru, v praxi znamená zvýšenie počtu odpracovaných rokov ED o približne 5 mesiacov, avšak odopretie nároku na uznanie dodatočného obdobia odpracovaných rokov uvedeného v predchádzajúcom bode.
23
Vnútroštátny súd sa preto domnieva, že systém výpočtu odpracovaných rokov vyplývajúci z judikatúry Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) vedie k väčšiemu rozdielu medzi pracovníkmi na dobu určitú a pracovníkmi na dobu neurčitú v porovnateľných situáciách než systém výpočtu odpracovaných rokov, ktorý je stanovený v článku 485 legislatívneho dekrétu č. 297/1994, ktorý tento súd označil za diskriminačný, čo by mohlo byť v rozpore so zásadami stanovenými Súdnym dvorom v rozsudku z 18. októbra 2012, Valenza a i. (C‑302/11 až C‑305/11, EU:C:2012:646).
24
V dôsledku toho sa vnútroštátny súd pýta, či opätovné začlenenie odpracovaných rokov, ako je stanovené v článku 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988, môže predstavovať objektívne odôvodnenie rozdielneho zaobchádzania, o ktorom sa rozhodlo, že je v rozpore s doložkou 4 rámcovej dohody.
25
Tento súd však v tomto ohľade v podstate zdôrazňuje, že toto opätovné začlenenie odpracovaných rokov na základe tohto článku 4 ods. 3 možno považovať za budúcu a neistú skutkovú okolnosť spojenú so skutkovými úvahami týkajúcimi sa jednotlivých osôb.
26
Za týchto podmienok Tribunale di Lecce (súd v Lecce) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Bráni doložka 4 [rámcovej dohody] takej vnútroštátnej právnej úprave, akou sú články 485 a 489 legislatívneho dekrétu č. 297/1994, článok 11 ods. 14 zákona č. 124/1999 a článok 4 ods. 3 [prezidentského] dekrétu č. 399/1988, ktoré stanovujú, že v plnom rozsahu sa započítajú roky odpracované pred vymenovaním do stáleho služobného pomeru s prihliadnutím na citovaný článok 11 ods. 14, len pokiaľ ide o prvé štyri roky, kým nasledujúce roky sa zohľadnia vo výške dvoch tretín na právne a ekonomické účely a zvyšná tretina sa zohľadní len na ekonomické účely, a to len po dosiahnutí stanovenej dĺžky odpracovaných rokov služby podľa článku 4 ods. 3 [prezidentského] dekrétu č. 399/1988?
2.
Má vnútroštátny súd na účely posúdenia existencie diskriminácie podľa doložky 4 [rámcovej dohody] zohľadniť v každom prípade len roky odpracované v rámci dočasnej služby a uznané v okamihu vymenovania do stáleho služobného pomeru, alebo má naopak zohľadniť celú právnu úpravu vzťahujúcu sa na režim citovaných odpracovaných rokov, a teda zohľadniť aj právnu úpravu, ktorá stanovuje, že v období po vymenovaní do stáleho služobného pomeru sa započítajú odpracované roky služby v plnom rozsahu len na ekonomické účely?“
O prejudiciálnych otázkach
O prípustnosti
27
Talianska vláda tvrdí, že prejudiciálne otázky sú neprípustné, pretože odpoveď na ne nevyvoláva žiadne pochybnosti, najmä vzhľadom na rozsudok Motter. Okrem toho je prvá otázka hypotetická, keďže odráža nesúhlas vnútroštátneho súdu s judikatúrou Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) a vnútroštátny právny poriadok poskytuje prostriedky na prekonanie takého nesúhlasu.
28
V tejto súvislosti je judikatúrou ustálené, že v rámci postupu spolupráce zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prináleží iba vnútroštátnemu súdu, ktorý spor prejednáva a ktorý musí vziať na seba zodpovednosť za následné súdne rozhodnutie, aby zhodnotil vzhľadom na osobitosti veci tak potrebu prejudiciálneho rozhodnutia na vydanie rozsudku, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. V dôsledku toho, ak sa položené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (rozsudok z 9. marca 2023, Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, bod 31 a citovaná judikatúra).
29
V prejednávanej veci treba jednak pripomenúť, že nie je zakázané, aby vnútroštátny súd položil Súdnemu dvoru prejudiciálne otázky, na ktoré odpoveď podľa názoru jedného z účastníkov konania na Súdnom dvore nenecháva priestor na žiadne rozumné pochybnosti. Preto aj za predpokladu, že by išlo o taký prípad, návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý obsahuje takéto otázky, sa nestáva neprípustným (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. marca 2023, Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, bod 33 a citovanú judikatúru).
30
Na druhej strane vnútroštátny súd uvádza dôvody, pre ktoré je podľa jeho názoru odpoveď na položené otázky nevyhnutná na účely vyriešenia sporu vo veci samej. V tejto súvislosti tvrdí, že má pochybnosti o súlade záverov, ktoré Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) vyvodil z rozsudku Motter, s judikatúrou Súdneho dvora. Dodáva, že v tomto rozsudku Súdny dvor nezohľadnil všetky aspekty vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej vo veci samej a že pretrvávajú pochybnosti, pokiaľ ide o výklad doložky 4 rámcovej dohody v situáciách, akou je situácia ED. Problém vznesený prvou otázkou teda nemá hypotetickú povahu.
31
Z vyššie uvedeného vyplýva, že prejudiciálne otázky sú prípustné.
O veci samej
32
Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má doložka 4 rámcovej dohody vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely uznania počtu odpracovaných rokov pracovníka pri jeho vymenovaní do služobného pomeru za stáleho úradníka obmedzuje na dve tretiny započítanie období služby nad rámec štyroch rokov odpracovaných na základe pracovných zmlúv na dobu určitú, a to aj vtedy, ak sa po určitom počte odpracovaných rokov služby tretina zostávajúcich období opätovne začlení len na ekonomické účely.
33
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pokiaľ ide o pracovnoprávne podmienky, doložka 4 rámcovej dohody, ktorá má priamy účinok, v bode 1 stanovuje zákaz toho, aby sa s pracovníkmi na dobu určitú zaobchádzalo menej priaznivo oproti porovnateľným pracovníkom na dobu neurčitú len preto, že pracujú na dobu určitú, pokiaľ na odlišné zaobchádzanie neexistujú objektívne dôvody. Bod 4 tejto doložky 4 stanovuje rovnaký zákaz, pokiaľ ide aj o kritériá vzťahujúce sa na obdobia odpracovaných rokov týkajúce sa osobitných pracovnoprávnych podmienok (rozsudok z 30. novembra 2023, Ministero dell’Istruzione a INPS, C‑270/22, ďalej len rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, EU:C:2023:933, body 52 a 53, ako aj citovaná judikatúra).
34
Okrem toho Súdny dvor už rozhodol, že pravidlá, o aké ide vo veci samej, týkajúce sa období zamestnania, ktoré sa musia odpracovať na zaradenie do platovej triedy, patria pod pojem „pracovnoprávne podmienky“ v zmysle uvedenej doložky 4 (rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, bod 55, ako aj citovaná judikatúra).
35
Na zodpovedanie položených otázok je teda potrebné preskúmať, či vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, zavádza rozdielne zaobchádzanie v zmysle doložky 4 rámcovej dohody, a následne prípadne určiť, či takýto rozdiel môže byť odôvodnený objektívnymi dôvodmi v zmysle tejto doložky.
36
Pokiaľ ide v prvom rade o otázku, či vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej zavádza rozdielne zaobchádzanie v zmysle doložky 4 rámcovej dohody, treba uviesť, že návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka článku 485 ods. 1 a článku 489 ods. 1 legislatívneho dekrétu č. 297/1994, článku 11 ods. 14 zákona č. 124/1999, ako aj článku 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988.
37
Vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Motter, išlo o článok 485 ods. 1 legislatívneho dekrétu č. 297/1994.
38
Vnútroštátny súd pritom tvrdí, že v danej veci Súdny dvor nemal k dispozícii úplný právny rámec, a preto sa rozhodol podať tento návrh na začatie prejudiciálneho konania. V tomto kontexte uvádza ďalšie ustanovenia citované v bode 36 tohto rozsudku.
39
V tejto súvislosti treba uviesť, že dôvody uvedené vnútroštátnym súdom na odôvodnenie tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania sú v podstate rovnaké ako dôvody, ktoré viedli Tribunale ordinario di Ravenna (Súd prvej inštancie v Ravenne, Taliansko) k podaniu návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý viedol k vydaniu rozsudku Ministero dell’Istruzione a INPS, ako to vyplýva z bodu 41 tohto rozsudku. Tento rozsudok bol vyhlásený 30. novembra 2023, teda po podaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania v prejednávanej veci.
40
V uvedenom rozsudku Súdny dvor uviedol, že v súlade s vnútroštátnou právnou úpravou dotknutou vo veci samej sa vo vzťahu k učiteľom zamestnaným na dobu neurčitú, ktorí boli prijatí do zamestnania prostredníctvom výberového konania, na účely ich zaradenia do platovej triedy môže ich počet odpracovaných rokov zohľadniť v celom rozsahu (pozri v tomto zmysle rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, bod 57).
41
Naopak, pokiaľ ide o učiteľov na dobu určitú, ktorí nastúpili do verejnej služby prostredníctvom výberového konania na základe odbornej kvalifikácie, obdobia výkonu práce na dobu určitú, ktoré v priebehu školského roka odpracovali a ktoré nedosahujú prahové hodnoty stanovené v článku 489 legislatívneho dekrétu č. 297/1994, doplneného článkom 11 ods. 14 zákona č. 124/1999, sa na účely uznania počtu ich odpracovaných rokov nezohľadňujú. Okrem toho tie obdobia, ktoré dosahujú tieto prahové hodnoty, sa v celom rozsahu zohľadňujú len v rozsahu štyroch rokov, pričom toto zohľadnenie je v súlade s článkom 485 legislatívneho dekrétu č. 297/1994 vo vzťahu k nasledujúcim rokom obmedzené na dve tretiny (pozri v tomto zmysle rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, bod 58). Ako je uvedené v bode 13 tohto rozsudku, na ED sa uplatnili všetky tieto ustanovenia.
42
Navyše v bode 59 rozsudku Ministero dell’Istruzione a INPS Súdny dvor výslovne zohľadnil mechanizmus opätovného začlenenia stanovený v článku 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988, podľa ktorého môže byť tretina z počtu odpracovaných rokov, ktorá nebola zohľadnená pri vymenovaní do stáleho služobného pomeru, po uplynutí určitej doby prípadne opätovne začlenená na účely neskoršieho zaradenia dotknutých učiteľov v rámci platovej tabuľky. V tejto súvislosti Súdny dvor zdôraznil, že k takémuto opätovnému začleneniu môže dôjsť až po mimoriadne dlhom období, a to medzi 16. a 24. rokom služby. V podstate tiež uviedol, že toto opätovné začlenenie je platné len vtedy, ak je dotknutý učiteľ po uplynutí tohto obdobia stále zamestnancom ministerstva školstva a zásluh.
43
S prihliadnutím na všetky ustanovenia uvedené v predchádzajúcich dvoch bodoch Súdny dvor rozhodol, že vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, zavádza rozdielne zaobchádzanie v neprospech týchto učiteľov na dobu určitú, v porovnaní s učiteľmi prijatými na dobu neurčitú prostredníctvom verejných výberových konaní, na ktorých sa obmedzenia uvedené v predchádzajúcom bode nevzťahujú (rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, bod 60).
44
Z rozsudku Ministero dell’Istruzione a INPS tak vyplýva, že taká právna úprava, o akú ide vo veci samej, zavádza rozdielne zaobchádzanie v zmysle doložky 4 rámcovej dohody a že mechanizmus opätovného začlenenia upravený v článku 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988, ktorému vnútroštátny súd prikladá osobitný význam, je súčasťou pravidiel, ktoré zavádzajú takéto rozdielne zaobchádzanie.
45
Ako zdôrazňuje samotný vnútroštátny súd, treba dodať, že hoci sa dve tretiny odpracovaných rokov zohľadnených pri vymenovaní učiteľa do stáleho služobného pomeru zohľadňujú na právne a ekonomické účely, k prípadnému opätovnému začleneniu jednej tretiny zostávajúcich odpracovaných rokov podľa článku 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988 dochádza len na ekonomické účely.
46
Z toho vyplýva, že uvedený mechanizmus opätovného začlenenia sa vyznačuje nielen skutočnosťou uvedenou v bode 42 tohto rozsudku, že jeho prípadné uplatnenie – pod podmienkou, že dotknutá osoba stále vykonáva pracovné úlohy učiteľa, ktorý je stálym úradníkom – je niekoľko rokov odložené, v prípade ED do uplynutia 16. roka jeho služby, a je teda budúce a neisté, ale tiež skutočnosťou, že aj keď sa tento mechanizmus uplatní, jeho účinky sú obmedzené.
47
Okolnosť, že v určitých prípadoch môže byť uplatnenie tohto mechanizmu na dotknutých učiteľov prípadne aj výhodné, tak môže prípadne len čiastočne kompenzovať rozdielne zaobchádzanie, ktorému boli vystavení v okamihu ich vymenovania do stáleho služobného pomeru uplatnením takej vnútroštátnej právnej úpravy, o akú ide vo veci samej.
48
V každom prípade sa existencia menej priaznivého zaobchádzania v zmysle doložky 4 bodu 1 rámcovej dohody posudzuje objektívne [rozsudok z 20. februára 2024, X (Neuvedenie dôvodov ukončenia pracovného pomeru), C‑715/20, EU:C:2024:139, bod 51]. Existencia rozdielneho zaobchádzania sa preto musí posúdiť vzhľadom na skutkové a právne okolnosti, ktoré možno konštatovať v okamihu, keď sa ho dovoláva osoba, ktorá sa domnieva, že sa stala jeho obeťou, pričom prípadné budúce skutočnosti, ktorých samotná existencia a presný rozsah zostávajú v tomto okamihu neisté, nemôžu byť zohľadnené.
49
Na to, aby takéto rozdielne zaobchádzanie predstavovalo diskrimináciu zakázanú doložkou 4 rámcovej dohody, je potrebné, aby sa týkalo porovnateľných situácií a aby nebolo odôvodnené objektívnymi dôvodmi (rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, bod 61, ako aj citovaná judikatúra).
50
Pokiaľ tak ide v druhom rade o porovnateľnosť dotknutých situácií, na posúdenie toho, či pracovníci vykonávajú rovnakú alebo podobnú prácu v zmysle rámcovej dohody, treba v súlade s doložkou 3 bodom 2 a doložkou 4 bodom 1 tejto dohody preskúmať, či vzhľadom na všetky okolnosti, ako sú povaha práce, podmienky vzdelávania a pracovnoprávne podmienky, možno tieto osoby považovať za nachádzajúce sa v porovnateľnej situácii. Ak sa preukáže, že keď sú pracovníci zamestnaní v pracovnom pomere na dobu určitú, vykonávajú rovnaké pracovné úlohy ako pracovníci, ktorí sú zamestnaní tým istým zamestnávateľom na dobu neurčitú alebo zastávajú rovnaké pracovné miesto ako títo pracovníci, je v zásade potrebné považovať situácie týchto dvoch kategórií pracovníkov za porovnateľné (rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, body 62 a 63, ako aj citovaná judikatúra).
51
V tejto súvislosti z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že vo veci samej je nesporné, že dotknuté situácie sú porovnateľné, najmä pokiaľ ide o pracovné úlohy vykonávané učiteľmi zamestnanými na dobu určitú a učiteľmi zamestnanými na dobu neurčitú.
52
Súdny dvor už napokon rozhodol, že pracovné úlohy vykonávané v učiteľmi, ktorí nie sú v služobnom pomere, ako je ED, sa v zásade musia považovať za porovnateľné s pracovnými úlohami učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú (pozri v tomto zmysle rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, bod 67, ako aj citovanú judikatúru).
53
V treťom a poslednom rade, pokiaľ ide o otázku, či rozdielne zaobchádzanie, o ktoré ide vo veci samej, môže byť odôvodnené „objektívnymi dôvodmi“ v zmysle doložky 4 rámcovej dohody, treba pripomenúť, že tento pojem treba chápať tak, že neumožňuje odôvodniť rozdielne zaobchádzanie medzi pracovníkmi na dobu určitú a pracovníkmi na dobu neurčitú len na základe toho, že toto rozdielne zaobchádzanie je stanovené vo vnútroštátnej všeobecnej a abstraktnej norme. Uvedený pojem vyžaduje, aby konštatované rozdielne zaobchádzanie bolo odôvodnené existenciou presných a konkrétnych skutočností charakterizujúcich pracovnoprávne podmienky, o ktoré ide, v osobitnom kontexte, do ktorého patrí (rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, bod 69, ako aj citovaná judikatúra).
54
Na základe objektívnych a transparentných kritérií musí byť možné overiť, či táto nerovnosť zodpovedá skutočnej potrebe, či je spôsobilá dosiahnuť sledovaný cieľ a či je na tento účel nevyhnutná. Tieto skutočnosti môžu vyplývať najmä z osobitnej povahy úloh, na ktorých plnenie boli zmluvy na dobu určitú uzavreté, a z charakteristických vlastností vnútorne spätých s týmito úlohami, prípadne zo sledovania legitímneho cieľa sociálnej politiky členského štátu (rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, bod 70, ako aj citovaná judikatúra).
55
V prejednávanej veci vnútroštátny súd potvrdzuje, že objektívne dôvody, ktorých sa dovolávala talianska vláda vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Motter, možno uplatniť na prejednávanú vec. Z bodu 42 tohto posledného uvedeného rozsudku vyplýva, že táto vláda sa odvolávala na ciele spočívajúce v podstate jednak v odzrkadlení rozdielov vo výkone povolania medzi učiteľmi v služobnom pomere prijatými od začiatku prostredníctvom verejných výberových konaní a učiteľmi vymenovanými do stáleho služobného pomeru po tom, čo získali odbornú prax na základe pracovných zmlúv na dobu určitú, a jednak v zabránení vzniku obrátenej diskriminácie v neprospech učiteľov uvedených ako prvých. Treba tiež spresniť, že uvedená vláda vo svojich písomných pripomienkach odkazuje aj na ciele preskúmané Súdnym dvorom v rozsudku Motter.
56
Podľa judikatúry Súdneho dvora môže každý z týchto cieľov predstavovať „objektívny dôvod“ v zmysle bodu 1 alebo bodu 4 doložky 4 rámcovej dohody (rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, bod 73, ako aj citovaná judikatúra).
57
Súdny dvor tiež pripustil, že uvedené ciele možno v zásade a s výhradou overenia vnútroštátnym súdom považovať za ciele, ktoré majú zodpovedať skutočnej potrebe, a že vnútroštátnu právnu úpravu dotknutú vo veci samej možno v zásade považovať za vhodnú na dosiahnutie týchto cieľov (pozri v tomto zmysle rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, body 75 až 76, ako aj citovanú judikatúru).
58
Súdny dvor však rozhodol, že taká právna úprava, o akú ide vo veci samej, ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie oboch cieľov uvedených v bode 55 tohto rozsudku, keďže stanovuje, že vzdelávacia služba, ktorá nedosahuje 180 dní za školský rok alebo ktorá nie je odpracovaná nepretržite v čase od 1. februára do ukončenia záverečného hodnotenia žiakov, sa nezohľadňuje, a to ani v obmedzenej miere, a keďže toto vylúčenie je spojené s obmedzením zohľadnenia času odpracovaného na základe pracovných zmlúv na dobu určitú, a to nad rámec štyroch rokov v rozsahu dvoch tretín (pozri v tomto zmysle rozsudok Ministero dell’Istruzione a INPS, bod 81).
59
Súdny dvor tak v bode 84 rozsudku Ministero dell’Istruzione a INPS rozhodol, že doložka 4 rámcovej dohody bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, pričom na účely tohto výkladu zohľadnil skutočnosť, že táto právna úprava umožňuje po uplynutí určitého počtu rokov služby opätovné začlenenie jednej tretiny odpracovaných rokov, ktoré neboli zohľadnené pri vymenovaní dotknutej osoby do stáleho služobného pomeru, na ekonomické účely.
60
Vnútroštátny súd napokon uvádza možnosť, že objektívne odôvodnenie rozdielneho zaobchádzania, o ktoré ide vo veci samej, spočíva v tomto mechanizme opätovného začlenenia stanoveného v článku 4 ods. 3 prezidentského dekrétu č. 399/1988.
61
V tejto súvislosti okrem skutočnosti, že uplatnenie tohto mechanizmu je budúce a neisté a že aj keď sa uplatní, má len obmedzený rozsah, treba konštatovať, že vzhľadom na to – ako vyplýva z bodu 44 tohto rozsudku –, že uvedený mechanizmus je súčasťou pravidiel zakladajúcich takéto rozdielne zaobchádzanie, nemožno sa naň odvolávať ako na „objektívny dôvod“ v zmysle doložky 4 rámcovej dohody s cieľom odôvodniť toto rozdielne zaobchádzanie.
62
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že doložka 4 rámcovej dohody sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely uznania počtu odpracovaných rokov pracovníka pri jeho vymenovaní do služobného pomeru za stáleho úradníka obmedzuje na dve tretiny započítanie období nad rámec štyroch rokov odpracovaných na základe pracovných zmlúv na dobu určitú, a to aj vtedy, ak sa po uplynutí určitého počtu odpracovaných rokov tretina zostávajúcich období opätovne začlení len na ekonomické účely.
O trovách
63
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
Doložka 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzavretej 18. marca 1999, ktorá je uvedená v prílohe k smernici Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely uznania počtu odpracovaných rokov pracovníka pri jeho vymenovaní do služobného pomeru za stáleho úradníka obmedzuje na dve tretiny započítanie období nad rámec štyroch rokov odpracovaných na základe pracovných zmlúv na dobu určitú, a to aj vtedy, ak sa po uplynutí určitého počtu odpracovaných rokov tretina zostávajúcich období opätovne začlení len na ekonomické účely.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.