62022TJ0246_RES
Vec T‑246/22
PGTEX Morocco
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu (desiata rozšírená komora) zo 4. decembra 2024
„Subvencie – Rozšírenie konečného vyrovnávacieho cla uloženého na dovoz určitých tkaných alebo šitých tkanín zo sklenených vlákien s pôvodom v Číne na dovoz týchto výrobkov zasielaných z Maroka – Prešetrovanie obchádzania opatrení – Obchádzanie – Euro‑stredomorská dohoda o pridružení medzi ES a Marokom – Článok 33 písm. a) nariadenia (EÚ) 2016/1037 – Zneužitie právomoci – Podmienky na účely preukázania existencie obchádzania – Článok 23 ods. 3 nariadenia 2016/1037 – Zmena vychádzajúca z praxe, postupu alebo činnosti, pre ktoré neexistovala iná dostatočne náležitá príčina alebo iné ekonomické opodstatnenie okrem uloženia cla – Montážna činnosť – Kompletizačné postupy – Pojem ‚pridaná hodnota‘ – Dovážaný podobný výrobok alebo jeho diely, ktoré sú stále zvýhodňované subvenciou – Nesprávne právne posúdenie – Zjavne nesprávne posúdenie – Zásada zákazu diskriminácie – Rovnosť zaobchádzania – Zásada riadnej správy vecí verejných – Článok 28 ods. 1 a 3 nariadenia 2016/1037 – Použitie dostupných skutočností“
Spoločná obchodná politika – Ochrana proti subvenčným praktikám tretích štátov – Obchádzanie – Rozšírenie vyrovnávacieho cla – Konečné vyrovnávacie clo rozšírené na dovoz odosielaný z krajiny, ktorá uzavrela dohodu o pridružení s Úniou – Prípustnosť – Podmienky
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1037, odôvodnenie 18 a článok 23, nariadenie Komisie 2022/301)
(pozri body 37 – 39, 41 – 48)
Spoločná obchodná politika – Ochrana proti subvenčným praktikám tretích štátov – Obchádzanie – Pojem – Zmena v obchodnom toku medzi tretími krajinami a Úniou – Zmena vyplývajúca z praxe, postupov alebo činností, pre ktoré neexistovala dostatočne náležitá príčina alebo ekonomické opodstatnenie – Zriadenie výrobného podniku na výrobu výrobku podobného výrobkom, na ktoré sa vzťahujú vyrovnávacie clá v inej krajine, než je krajina pôvodu uvedeného výrobku – Časová zhoda medzi začatím antisubvenčného prešetrovania, ktoré viedlo k uloženiu ciel, a zriadením uvedeného podniku – Domnienka o úmysle vyhnúť sa uplatňovaniu platných vyrovnávacích ciel – Dôkazné bremeno
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1037, článok 23 ods. 3; nariadenie Komisie 2022/301, odôvodnenie 67)
(pozri body 74 – 85)
Spoločná obchodná politika – Ochrana proti subvenčným praktikám tretích štátov – Obchádzanie – Pôsobnosť – Montážna činnosť – Zahrnutie
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, článok 13 ods. 1 štvrtý pododsek; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1037, článok 23 ods. 3 druhý pododsek; nariadenie Komisie 2022/301, odôvodnenie 33)
(pozri body 106 – 116)
Spoločná obchodná politika – Ochrana proti subvenčným praktikám tretích štátov – Obchádzanie – Zostavenie rôznych súčiastok – Pojem – Kompletizačné postupy – Zahrnutie
[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, článok 13 ods. 1 štvrtý pododsek písm. d) a článok 13 ods. 2; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1037, článok 23 ods. 3 druhý pododsek; nariadenie Komisie 2022/301, odôvodnenia 76, 77 a 79]
(pozri body 131 – 138)
Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Obchádzanie – Zostavenie rôznych súčiastok – Pojem – Kritériá posúdenia
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, článok 13 ods. 1 tretí pododsek; nariadenie Komisie 2022/301, odôvodnenia 76, 77 a 79)
(pozri body 141, 142)
Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Obchádzanie – Zostavenie rôznych súčiastok – Diely tvoriace 60 % alebo viac z celkovej hodnoty zmontovaného výrobku s pôvodom v krajine, na ktorú sa vzťahujú opatrenia – Námietka – Pridaná hodnota privezených dielov presahujúca 25 % výrobných nákladov – Pojem pridaná hodnota – Dosah – Výpočet – Výrobné náklady – Úprava – Kritériá – Zohľadnenie miery využitia skutočnej výrobnej kapacity
[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, článok 2 ods. 5 a článok 13 ods. 2 písm. b); nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1037, článok 23 ods. 3; nariadenie Komisie 2022/301, odôvodnenia 80 až 82, 85, 86 a 91 až 94]
(pozri body 171 – 179)
Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Obchádzanie – Zostavenie rôznych súčiastok – Určenie pridanej hodnoty privezených dielov – Úpravy priamych výrobných nákladov – Prípustnosť – Neexistencia úpravy výrobných nákladov pri určení rozpätia ujmy v antidumpingovom prešetrovaní – Porušenie zásady rovnosti zaobchádzania – Neexistencia
[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1036, článok 2 ods. 5 a článok 13 ods. 2 písm. b); nariadenie Komisie 2022/301, odôvodnenia 77 až 80, 82, 83, 88, 90 až 91]
(pozri bod 202)
Spoločná obchodná politika – Ochrana proti subvenčným praktikám tretích štátov – Obchádzanie – Pojem – Podobný dovážaný výrobok alebo jeho diely, ktoré sú stále zvýhodňované subvenciou – Právna domnienka o prenesení subvencií medzi prepojenými stranami – Dôkazné bremeno
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1037, článok 23 ods. 3; nariadenie Komisie 2022/301, odôvodnenie 105)
(pozri body 225 – 229)
Spoločná obchodná politika – Ochrana proti subvenčným praktikám tretích štátov – Obchádzanie – Priebeh prešetrovania – Použitie údajov dostupných v prípade odmietnutia spolupráce podniku – Podmienky – Odmietnutie prístupu k potrebným informáciám
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/1037, článok 23 ods. 1 a článok 28 ods. 1 a 4; nariadenie Komisie 2022/301, odôvodnenia 38, 39 a 41 až 43)
(pozri body 244 – 247, 255 – 257)
Zhrnutie
Všeobecný súd, na ktorý sa obrátila marocká spoločnosť patriaca do čínskej skupiny PGTEX, zamietol žalobu o neplatnosť vykonávacieho nariadenia 2022/301 (
1
), ktorým sa konečné vyrovnávacie clo na dovoz určitých tkaných a/alebo stehovaných textílií zo sklenených vlákien (ďalej len „TSV“) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike rozširuje na dovoz TSV odosielaných z Maroka. Pri tejto príležitosti Všeobecný súd spresnil možnosť Európskej komisie rozšíriť vyrovnávacie clá uložené voči Čínskej ľudovej republike na dovoz podobných výrobkov z tretej krajiny na krajinu, s ktorou Európska únia podpísala dohodu o pridružení v prípade, že dochádza k obchádzaniu platných opatrení. V tejto súvislosti Všeobecný súd najmä potvrdil, že montážne činnosti môžu predstavovať obchádzanie, ktoré môže odôvodniť rozšírenie vyrovnávacích ciel podľa článku 23 nariadenia 2016/1037 (
2
).
V roku 2020 Európska komisia v nadväznosti na antisubvenčné prešetrovanie, ktoré uskutočnili jej útvary, prijala vykonávacie nariadenie 2020/766 (
3
), ktorým sa ukladá konečné vyrovnávacie clo na dovoz určitých TSV s pôvodom v Čínskej ľudovej republike a Egypte.
V roku 2021 Komisia na základe žiadosti, ktorú podalo združenie výrobcov TSV z Únie Tech‑Fab Europe eV, začala prešetrovanie týkajúce sa možného obchádzania týchto vyrovnávacích opatrení dovozom rovnakého výrobku odosielaného z Maroka bez ohľadu na to, či má alebo nemá deklarovaný pôvod v Maroku. Po ukončení prešetrovania Komisia prijala napadnuté vykonávacie nariadenie.
Žalobkyňa, PGTEX Maroko, marocká spoločnosť vyrábajúca a vyvážajúca TSV do Únie, sa svojou žalobou domáhala zrušenia napadnutého vykonávacieho nariadenia v rozsahu, v akom sa jej týka. Konkrétne uviedla porušenie dohody o pridružení podpísanej medzi Európskou úniou a Marockým kráľovstvom. (
4
) Spochybnila aj závery o neexistencii iného ekonomického opodstatnenia pre zriadenie výrobného závodu žalobkyne v Maroku, ako je uloženie vyrovnávacích ciel a klasifikácia výrobného procesu vykonávaného žalobkyňou v Maroku ako „montážnej činnosti“ a jeho zaradenie medzi prax spočívajúcu v obchádzaní v zmysle článku 23 základného antisubvenčného nariadenia.
Posúdenie Všeobecným súdom
O dohode o pridružení a o možnosti uplatniť pravidlá proti obchádzaniu stanovené v článku 23 základného antisubvenčného nariadenia
Všeobecný súd v prvom rade skúmal, či Komisia mohla použiť pravidlá proti obchádzaniu stanovené v článku 23 základného antisubvenčného nariadenia na rozšírenie vyrovnávacích ciel uložených na dovoz TSV z Číny na dovoz podobných výrobkov z Maroka, pričom nezohľadnila skutočnosť, že Únia s Marokom podpísala dohodu o pridružení.
Dohoda o pridružení a článok 23 základného antisubvenčného nariadenia sú teda dva nástroje obchodnej politiky Únie, ktoré zodpovedajú odlišným cieľom a logike. Prvý je totiž nástrojom spolupráce na podporu voľného pohybu tovaru pochádzajúceho z Maroka v Únii najmä odstránením ciel a poplatkov s rovnakým účinkom. Druhý je nástrojom na ochranu obchodu, ktorého cieľom je sankcionovať nekalé obchodné praktiky, ktoré môžu ohroziť účinnosť antisubvenčných opatrení, ktoré sú už účinné voči tretím krajinám tým, že umožňujú inštitúciám za určitých podmienok rozšíriť tieto antisubvenčné opatrenia na dovoz podobných výrobkov pochádzajúcich najmä z inej krajiny, aby sa zabránilo obchádzaniu antisubvenčných opatrení.
Keďže sa v prejednávanej veci Komisia domnievala, že skupina PGTEX sa odvolávala na územie Maroka, aby obišla vyrovnávacie clo uložené na čínsky dovoz TSV, napadnutým vykonávacím nariadením rozšírila vyrovnávacie clo na TSV odoslané z Maroka. Takto rozšírené clo, ktorého jediným cieľom je zabezpečiť účinnosť vyrovnávacieho cla uloženého Čínskej ľudovej republike, nemožno odlíšiť od tohto uvedeného cla, ku ktorému má doplnkovú povahu. Napadnutým vykonávacím nariadením sa teda Komisia zamerala na čínske podniky skupiny PGTEX, aby im zabránila využívať územie Maroka, ktoré s Úniou uzavrelo dohodu o pridružení, aby sa vyhli vyrovnávaciemu clu uloženému na čínsky dovoz TSV.
V tejto súvislosti Všeobecný súd poznamenal, že dohoda o pridružení podpísaná medzi Marokom a Úniou nebráni Únii v tom, aby použila opatrenia proti obchádzaniu s cieľom zabrániť takým konaniam, aké sú opísané vyššie, pokiaľ sú splnené všetky podmienky na uplatnenie článku 23 základného antisubvenčného nariadenia. Odlišný výklad by mohol zbaviť Úniu nástroja na ochranu obchodu, ktorý má zásadný význam na zabezpečenie účinnej ochrany výrobného odvetvia Únie a premeniť Maroko na „zónu voľného obchodu“, v ktorom by sa obchodné subjekty mohli dopustiť akéhokoľvek druhu obchádzania antisubvenčných opatrení, čo by v prejednávanej veci bolo v rozpore so vzájomnými záväzkami, ktoré Marocké kráľovstvo a Únia prijali v rámci dohody o pridružení.
Podľa Všeobecného súdu sa teda Komisia nedopustila nesprávneho posúdenia, keď uplatnila pravidlá proti obchádzaniu stanovené v článku 23 základného antisubvenčného nariadenia.
O posúdení podmienok uplatnenia článku 23 základného antisubvenčného nariadenia v prejednávanej veci
Všeobecný súd v druhom rade pripomenul, že v súlade s článkom 23 ods. 3 základného antisubvenčného nariadenia sú na preukázanie existencie obchádzania potrebné štyri podmienky. Po prvé musí ísť o zmenu v obchodnom toku medzi tretími krajinami a Úniou alebo medzi jednotlivými spoločnosťami krajiny podliehajúcej opatreniam a Úniou. Po druhé táto zmena musí vychádzať z praxe, procesu alebo činnosti, pre ktorú neexistuje iná dostatočne náležitá príčina alebo iné ekonomické opodstatnenie ako uloženie cla. Po tretie musia existovať dôkazy o ujme spôsobenej výrobnému odvetviu Únie alebo o oslabovaní nápravných účinkov antisubvenčného cla v súvislosti s cenami alebo množstvami podobných výrobkov. Po štvrté podobný dovážaný výrobok a/alebo jeho diely musia byť naďalej stále zvýhodňované subvenciou.
V prejednávanej veci Komisia po tom, čo konštatovala, že nárast vývozu TSV z Maroka do Únie predstavuje zmenu v obchodných tokoch medzi nimi, analyzovala druhú podmienku nevyhnutnú na preukázanie existencie obchádzania, pokiaľ ide o zriadenie podniku žalobkyne v Maroku.
V tejto súvislosti Všeobecný súd po prvé uviedol, že Komisia sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď dospela k záveru, že na zriadenie výrobného podniku na výrobu TSV v Maroku neexistuje iná dostatočne náležitá príčina, než je vôľa obísť platné vyrovnávacie clá.
Zriadenie tohto výrobného podniku bolo totiž dokončené v októbri 2019, teda päť mesiacov po začatí antisubvenčného prešetrovania, ktoré viedlo k uloženiu vyrovnávacích ciel na čínsky dovoz TSV.
Existencia takejto časovej zhody medzi začatím antisubvenného prešetrovania a zriadením podniku žalobkyne v Maroku môže podľa judikatúry odôvodniť domnienku, podľa ktorej zriadenie výrobného podniku v krajine, z ktorej sa tovar vyváža, má za cieľ vyhnúť sa uplatneniu opatrení obchodnej politiky.
V prípade takejto časovej zhody prináleží dotknutému hospodárskemu subjektu, aby predložil dôkaz o inom rozumnom dôvode na odôvodnenie zriadenia výrobného podniku v krajine, z ktorej sa tovar vyváža, než je dôvod vyhnúť sa dôsledkom vyplývajúcim zo sporných opatrení. Žalobkyni teda prináležalo predložiť dôkaz o tom, že zriadenie jej výrobného podniku v Maroku malo náležitú príčinu a bolo ekonomicky opodstatnené inými dôvodmi, než sú dôvody na to, aby sa vyhla predmetným antisubvenčným opatreniam, čo v prejednávanej veci neurobila.
Okrem toho sa žalobkyňa nesprávne odvolávala na nesplnenie povinnosti Komisie starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné skutočnosti prejednávanej veci, pretože Komisia vykonala správnu analýzu dôkazov predložených žalobkyňou a oprávnene dospela k záveru, že sa nimi nepodarilo spochybniť jej záver.
Po druhé Komisia sa nedopustila nesprávneho posúdenia ani neporušila článok 23 základného antisubvenčného nariadenia, keď zahrnula montážne činnosti uvedené v článku 13 ods. 1 štvrtom pododseku nariadenia 2016/1036 (
5
) do praxe, postupov alebo činností, ktoré môžu predstavovať obchádzanie v zmysle článku 23 ods. 3 druhého pododseku základného antisubvenčného nariadenia, aby posúdila, či v prejednávanej veci došlo k obchádzaniu platných antisubvenčných opatrení.
V tejto súvislosti Všeobecný súd uviedol, že montážne činnosti nie sú výslovne uvedené v článku 23 ods. 3 druhom pododseku základného antisubvenčného nariadenia, ktorý podobne ako článok 13 ods. 1 štvrtý pododsek základného antidumpingového nariadenia definuje možné praktiky obchádzania. Táto neexistencia zmienky však neznamená, že normotvorca Únie mal v úmysle vylúčiť montážne činnosti z pôsobnosti tohto článku.
Toto ustanovenie totiž obsahuje demonštratívny zoznam možných praktík obchádzania. V dôsledku toho sa môže tiež vzťahovať aj na iné praktiky obchádzania, ktoré nie sú výslovne uvedené v dotknutom článku, ako sú napríklad montážne činnosti.
Tento výklad je podporený nielen judikatúrou, podľa ktorej článok 13 ods. 1 štvrtý pododsek základného antidumpingového nariadenia neobsahuje taxatívny zoznam možných praktík obchádzania, ale je aj v súlade s cieľom tohto ustanovenia, ktorým je zabezpečiť účinnosť platných antisubvenčných opatrení.
Na základe tohto spresnenia sa Komisia nedopustila nesprávneho posúdenia ani neporušila článok 13 základného antidumpingového nariadenia, keď dospela k záveru, že proces výroby TSV uskutočnený v Maroku je kompletizačnou činnosťou, ktorá spadá pod pojem „montážna činnosť“ v zmysle tohto ustanovenia.
V prejednávanej Všeobecný súd vykonal doslovnú, teleologickú a systematickú analýzu dotknutého ustanovenia, aby určil, či sa má pojem „montážna činnosť“, ako to navrhovala Komisia a vedľajší účastník konania na jej podporu, vykladať naširoko a môže zahŕňať „kompletizačné činnosti“, alebo, ako navrhla žalobkyňa, má byť predmetom reštriktívneho výkladu, podľa ktorého tieto posledné uvedené činnosti nespadajú pod pojem „montážna činnosť“.
V tejto súvislosti Všeobecný súd uviedol, že základné antidumpingové nariadenie neobsahuje definíciu pojmu „montážna činnosť“, ani pojmu „kompletizačná činnosť“. Nespresňuje ani, či tieto posledné uvedené činnosti spadajú pod pojem „montážna činnosť“.
Pokiaľ ide o kontext, kompletizačné činnosti nepatria medzi prax, postupy alebo činnosti, ktoré by mohli predstavovať obchádzanie v zmysle článku 13 ods. 1 základného antidumpingového nariadenia. Odsek 2 písm. b) tohto ustanovenia (
6
), ktorý spresňuje podmienky, za ktorých sa montážna činnosť považuje za obchádzanie platných opatrení, však odkazuje na „kompletizáciu“. Takýto odkaz pritom totiž vedie k domnienke, že kompletizačné činnosti možno vykladať tak, že sú odvodené od montážnych činností.
Takýto výklad je na jednej strane v súlade s cieľom, ktorý sleduje právna úprava Únie v oblasti obchádzania, a to zabezpečiť účinnosť antisubvenčných opatrení prijatých Úniou a zabrániť tomu, aby sa tieto opatrenia obchádzali, a na druhej strane je podporený okolnosťou, podľa ktorej normotvorca ponechal inštitúciám Únie širokú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o vymedzenie obchádzania.
Napokon okolnosti uvádzané žalobkyňou, ako je zložitosť výrobného procesu TSV, nemali vplyv na kvalifikáciu procesu výroby TSV v Maroku ako montážnej alebo kompletizačnej činnosti. Na to, aby montážna činnosť mohla predstavovať obchádzanie, článok 13 ods. 2 základného antidumpingového nariadenia totiž odkazuje na podiel použitých dielov pochádzajúcich z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, a na hodnotu pridanú k týmto dielom predmetnou činnosťou.
Po tretie, pokiaľ ide o určenie pridanej hodnoty montážnych činností v zmysle článku 13 ods. 2 písm. b) základného antidumpingového nariadenia, Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia ani neporušila toto ustanovenie tým, že vykonala úpravy odpisových nákladov vypočítaných žalobkyňou, pričom zohľadnila mieru využitia skutočnej kapacity počas referenčného obdobia a vylúčila ďalšie tri metódy výpočtu pridanej hodnoty navrhované žalobkyňou.
Všeobecný súd v tejto súvislosti uviedol, že tak z kontextu, ako aj cieľa článku 13 základného antidumpingového nariadenia vyplýva, že na určenie pridanej hodnoty montážnych činností je potrebné zohľadniť len náklady spojené so skutočnou výrobou TSV, či dokonca len odpisové náklady a náklady na prenájom spojené s fungovaním strojov skutočne používaných na spracovanie dielov, ktoré boli skutočne privezené počas referenčného obdobia.
V prejednávanej veci žalobkyňa oznámila Komisii odpisové náklady vypočítané na základe maximálnej teoretickej prevádzky všetkých jej strojov. Keďže Komisia usúdila, že tieto odpisové náklady a náklady na prenájom nemohli vierohodne odrážať pridanú hodnotu privezených dielov, uvedené náklady náležite upravila. Na tieto účely uplatnila mieru využitia kapacity, tak ako ju uviedla žalobkyňa, a ktorú žalobkyňa nespochybnila.
Vzhľadom na to, že tak odpisové náklady vypočítané žalobkyňou na základe maximálnej teoretickej kapacity jej strojov, ako aj využitie kapacity boli vypočítané na základe rovnakého počtu strojov na TSV, ako keby boli tieto stroje v prevádzke počas celého referenčného obdobia, uplatnenie jedného na úpravu druhého nie je skutkovým omylom.
Pokiaľ ide o iné metódy výpočtu pridanej hodnoty, ktoré žalobkyňa navrhla Komisii, Komisia správne dospela k záveru, že tieto metódy neumožnili lepšie odzrkadliť pridanú hodnotu privezených dielov.
Po štvrté Komisia neporušila zásady zákazu diskriminácie a rovnosti zaobchádzania tým, že vykonala vyššie uvedené úpravy na určenie pridanej hodnoty, hoci pri výpočte rozpätia ujmy neupravila výrobné náklady výrobného odvetvia Únie napriek zisteniu nízkej miery využitia výrobnej kapacity.
Zohľadnenie výrobných nákladov pri výpočte rozpätia ujmy výrobného odvetvia Únie z dôvodu dumpingového dovozu a zohľadnenie výrobných nákladov na účely výpočtu hodnoty pridanej k privezeným dielom počas montážnej alebo kompletizačnej činnosti, aby sa zistilo, či dochádza k obchádzaniu antidumpingových opatrení, sa totiž uskutočňuje v inom kontexte a na odlišné účely. Žalobkyňa však mala vysvetliť, v čom mohla Komisia tým, že zohľadnila tieto náklady odlišným spôsobom, porušiť zásady zákazu diskriminácie a rovnosti zaobchádzania, čo v prejednávanej veci neurobila.
Keďže Komisia starostlivo a nestranne preskúmala všetky relevantné okolnosti prejednávanej veci a pristúpila k úprave nákladov s prihliadnutím na vysvetlenia, ktoré žalobkyňa poskytla v súvislosti s používaním strojov a nákladmi na prenájom, Všeobecný súd zamietol aj výhradu založenú na porušení práva na riadnu správu vecí verejných.
Pokiaľ ide o štvrtú podmienku, Komisia preukázala, že vzhľadom na to, že na pramene zo sklenených vlákien, t. j. na surovinu TSV, sa v Číne vzťahovali viaceré subvencie a že tieto pramene žalobkyňa zmontovala alebo kompletizovala v Maroku na výrobu svojich vlastných TSV, na TSV vyvážané z Maroka do Únie sa naďalej vzťahovali subvencie poskytnuté čínskym výrobcom TSV.
V tejto súvislosti Všeobecný súd v prvom rade konštatoval, že žalobkyňa nemôže tvrdiť, že posúdenia Komisie pri uložení vyrovnávacích ciel na dovozy TSV s pôvodom v Číne sú platné len v rozsahu, v akom sa týkajú týchto výrobkov a nie suroviny používanej pri ich výrobe, keďže Komisia dospela k záveru, pričom žalobkyňa jej neodporovala, že subvencie poskytnuté čínskou vládou zvýhodňovali celú výrobu celej skupiny PGTEX, či už ide o TSV, alebo o ich surovinu.
Komisia sa ďalej napadnutým vykonávacím nariadením nesnaží kompenzovať subvencie poskytnuté Marokom, ale má zabezpečiť, aby sa neobchádzali vyrovnávacie opatrenia stanovené vo vzťahu k čínskemu dovozu TSV.
Komisia napokon správne vychádzala zo zákonnej domnienky prenosu subvencií v prípade prepojených spoločností, najmä keď nadväzujúca spoločnosť zmontovala konečný výrobok a vyvážala ho do Únie, aby konštatovala, že štvrtá podmienka bola v prejednávanej veci splnená. Preukázala totiž jednak, že surovina používaná pri výrobe TSV bola subvencovaná, a jednak, že predajné ceny fakturované žalobkyni boli stále nižšie ako ceny fakturované nezávislým zákazníkom.
Využitie dostupných skutočností
V poslednom rade Všeobecný súd preskúmal žalobný dôvod, ktorým žalobkyňa vytýkala Komisii, že porušila článok 28 základného antisubvenčného nariadenia tým, že použila dostupné skutočnosti, hoci žalobkyňa poskytla informácie požadované Komisiou.
V súlade s prvým odsekom tohto ustanovenia môže Komisia počas antisubvenčného prešetrovania použiť dostupné skutočnosti na úkor údajov týkajúcich sa jednej alebo viacerých zainteresovaných strán v prípade, že niektorá zainteresovaná strana odmietne prístup k potrebným informáciám alebo ich inak neposkytne alebo by významne bránila prešetrovaniu.
V prejednávanej veci z napadnutého vykonávacieho nariadenia vyplýva, že Komisia použila údaje predložené žalobkyňou týkajúce sa predajov a nákladov ako východiskový bod svojej analýzy. Použila tiež štatistické údaje na nápravu nespoľahlivosti informácií poskytnutých žalobkyňou, pokiaľ ide o objemy predaja na vývoz do Únie, a na určenie, či došlo k zmene štruktúry obchodu, čo žalobkyňa nespochybňovala. Naopak, na preukázanie existencie montáže alebo kompletizácie nepoužila dostupné skutočnosti.
V dôsledku toho Všeobecný súd zamietol tento dôvod ako neúčinný.
S prihliadnutím na všetky tieto úvahy Všeobecný súd zamietol žalobu v celom jej rozsahu.
(
1
)	Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2022/301 z 24. februára 2022, ktorým sa rozširuje konečné vyrovnávacie clo uložené vykonávacím nariadením (EÚ) 2020/776 na dovoz určitých tkaných a/alebo stehovaných textílií zo sklenených vlákien (ďalej len „TSV“) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (ďalej len „ČĽR“) na dovoz TSV odosielaných z Maroka bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v tejto krajine, a ktorým sa ukončuje prešetrovanie týkajúce sa možného obchádzania vyrovnávacích opatrení uložených vykonávacím nariadením (EÚ) 2020/776 na dovoz TSV s pôvodom v Egypte dovozom textílií zo sklenených vláken odosielaných z Maroka bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v Maroku (Ú. v. EÚ L 46, 2022, s. 31, ďalej len „napadnuté vykonávacie nariadenie“).
(
2
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1037 z 8. júna 2016 o ochrane pred subvencovanými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie (Ú. v. EÚ L 176, 2016, s. 55, ďalej len „základné antisubvenčné nariadenie“).
(
3
)	Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2020/776 z 12. júna 2020, ktorým sa ukladajú konečné vyrovnávacie clá na dovoz určitých tkaných a/alebo stehovaných textílií zo sklenených vlákien s pôvodom v Čínskej ľudovej republike a Egypte a ktorým sa mení vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2020/492, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých tkaných a/alebo stehovaných textílií zo sklenených vlákien s pôvodom v Čínskej ľudovej republike a Egypte (Ú. v. EÚ L 189, 2020, s. 1).
(
4
)	Euro‑stredomorská dohoda o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Marockým kráľovstvom na strane druhej (Ú. v. ES L 70, 2000; Mim. vyd. 11/033, s. 175), v znení zmien (ďalej len „dohoda o pridružení“).
(
5
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 z 8. júna 2016 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie (Ú. v. EÚ L 176, 2016, s. 21, ďalej len „základné antidumpingové nariadenie“). Článok 13 ods. 1 štvrtý pododsek tohto nariadenia definuje prax, postup alebo činnosť, ktoré môžu predstavovať obchádzanie.
(
6
)	Podľa tohto ustanovenia sa montážna činnosť v Únii alebo v tretej krajine považuje za obchádzanie platných opatrení, ak: „b) príslušné diely tvoria 60 % alebo viac z celkovej hodnoty zmontovaného výrobku s výnimkou prípadov, keď v žiadnom prípade nemožno uvažovať, že dochádza k obchádzaniu, ak sa hodnota, ktorá je pridaná privezeným dielom počas montážnej alebo kompletizačnej činnosti, je vyššia než 25 % výrobných nákladov“.