62020CC0620
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené 3. marca 2022 (
1
)
Vec C‑620/20 P
International Management Group (IMG)
proti
Európskej komisii
„Odvolanie – Nariadenie o rozpočtových pravidlách – Ochrana finančných záujmov Únie – Rozvojová spolupráca – Plnenie rozpočtu v rámci nepriameho hospodárenia vykonávaného medzinárodnou organizáciou – Rozhodnutie o nepoverení subjektu plnením rozpočtu pre pochybnosti o jeho postavení – Zrušenie – Náhrada škody – Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom – Zásada riadnej správy vecí verejných – Vykonanie zrušujúceho rozsudku“
1.
Rozpočtové pravidlá umožňujú využiť na hospodárenie s finančnými prostriedkami z rozpočtu Únie mechanizmus nepriameho hospodárenia. Komisia to urobila v roku 2013, keď poverila hospodárením s určitými finančnými prostriedkami určenými na rozvojovú spoluprácu subjekt International Management Group (ďalej len „IMG“), ktorého postavenie ako medzinárodnej organizácie je teraz sporné.
2.
V roku 2014 Komisia prerušila vzťahy s IMG vzhľadom na jestvujúce pochybnosti o jej právnom postavení a v roku 2015 ju informovala, že s ňou neuzavrie nové dohody o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia.
3.
IMG napadla uvedené rozhodnutia Komisie na Všeobecnom súde, ktorý zamietol jej žalobné návrhy. (
2
) V odvolacom konaní však Súdny dvor vyhovel žalobe IMG, zrušil rozhodnutia Komisie a vrátil vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol o nároku na náhradu škody, ktorý uplatnil uvedený subjekt. (
3
)
4.
Po vrátení veci Všeobecnému súdu tento súd napokon zamietol návrh na náhradu škody. (
4
) IMG podala proti uvedenému rozsudku Všeobecného súdu odvolanie.
I. Právny rámec
5.
Odkazujem na opis rozpočtových pravidiel, ktoré sa uplatnia na nepriame hospodárenie s rozpočtom Únie, citovaných v rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P, pričom nie je potrebné uvádzať ich tu v plnom znení.
6.
V uvedenom rozsudku sú zohľadnené uplatniteľné ustanovenia nariadenia (ES, Euratom) č. 1605/2002 (
5
) (najmä jeho články 53 a 53d), nariadenia (ES, Euratom) č. 2342/2002 (
6
) (najmä jeho článok 43), nariadenia č. 966/2012 (
7
) (najmä jeho článok 58 ods. 1, ako aj články 84 až 86) a delegovaného nariadenia (EÚ) č. 1268/2012 (
8
) (najmä jeho článok 43).
II. Okolnosti predchádzajúce sporom
7.
Okolnosti predchádzajúce sporom sú podrobne opísané v rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P a v napadnutom rozsudku, na ktoré odkazujem.
8.
Z prvého uvedeného rozsudku citujem nasledujúce skutkové okolnosti (
9
):
„–
Podľa svojich stanov, ako sú uvedené v spise predloženom Súdnemu dvoru, bola IMG založená 25. novembra 1994 ako medzinárodná organizácia, nazvaná ‚International Management Group – Infrastructure for Bosnia and Herzegovina‘, so sídlom v Belehrade (Srbsko), a to s cieľom umožniť členským štátom zúčastňujúcim sa na obnove Bosny a Hercegoviny mať na tento účel určený subjekt. Keďže IMG odvtedy postupne rozšírila svoju oblasť pôsobnosti, následne uzavrela 13. júna 2012 dohodu o sídle s Belgickým kráľovstvom.
–
Dňa 7. novembra 2013 prijala Komisia na základe článku 84 nariadenia č. 966/2012 vykonávacie rozhodnutie C(2013) 7682 final o ročnom akčnom pláne na rok 2013 pre Mjanmarsko/Barmu, ktorý má byť financovaný zo všeobecného rozpočtu Európskej únie (ďalej len ‚pôvodné rozhodnutie‘).
–
Článok 1 tohto rozhodnutia stanovuje, že sa schvaľuje ročný akčný plán na rok 2013 pre Mjanmarsko/Barmu, ako sa uvádza v prílohách 1 a 2.
–
Článok 3 uvedeného rozhodnutia stanovuje, že úlohy plnenia rozpočtu prostredníctvom spoločného hospodárenia môžu byť zverené subjektom uvedeným v jeho prílohách 1 a 2, a to s výhradou uzavretia dohody o delegovaní.
–
Príloha 2 rovnakého rozhodnutia opisuje druhú akciu, ktorá je súčasťou ročného akčného plánu na rok 2013 pre Mjanmarsko/Barmu. Časti 5 a 8 uvedenej prílohy uvádzajú v podstate, že túto akciu predstavuje program rozvoja obchodu, ktorého náklady odhadované na 10 miliónov eur budú financované z prostriedkov Európskej únie, pričom jeho vykonávanie bude prebiehať prostredníctvom spoločného hospodárenia s IMG. Bod 8.3.1 uvedenej prílohy uvádza IMG ako medzinárodnú organizáciu už usadenú v Mjanmarsku/Barme a zapojenú do vykonávania projektov financovaných Úniou v tomto štáte.
–
Dňa 17. februára 2014 OLAF informoval Komisiu, že začal vyšetrovanie týkajúce sa postavenia IMG.
–
Dňa 24. februára 2014 generálny tajomník Komisie postúpil túto informáciu generálnemu riaditeľovi GR pre medzinárodnú spoluprácu a rozvoj uvedenej inštitúcie, pričom ho upozornil na možnosť prijať ochranné opatrenia na základe článku 7 ods. 6 nariadenia č. 883/2013.
–
Dňa 26. februára 2014 tento generálny riaditeľ prijal ochranné opatrenia na základe uvedeného ustanovenia, pričom ich odôvodnil skutočnosťou, že počiatočná analýza OLAF‑u odhalila pochybnosti, pokiaľ ide o postavenie IMG (ďalej len ‚ochranné opatrenia z 26. februára 2014‘). Tieto ochranné opatrenia spočívali v podstate v dočasnom zákaze jednak uzatvorenia akejkoľvek novej dohody o delegovaní s IMG v rámci nepriameho hospodárenia s rozpočtom Únie na základe nariadenia č. 966/2012 a jednak rozšírenia ktorejkoľvek už uzavretej dohody o delegovaní uzatvorenej s IMG v rámci spoločného hospodárenia s rozpočtom Únie na základe nariadenia č. 1605/2002.
–
Dňa 25. apríla 2014 ten istý riaditeľ zaslal IMG list (ďalej len ‚list z 25. apríla 2014‘), v ktorom ju informoval o troch nových skutočnostiach v spise Komisie týkajúcich sa po prvé toho, že päť členských štátov Únie, ktoré IMG uviedla ako svojich členov, sa za nich nepovažuje, po druhé toho, že generálny tajomník Organizácie Spojených národov (OSN) uviedol, že IMG nepredstavuje špecializovanú agentúru OSN, a po tretie toho, že existujú pochybnosti o splnomocnení osôb, ktoré zastupovali niektoré štáty pri podpise zakladajúceho aktu IMG. Generálny riaditeľ GR Komisie pre medzinárodnú spoluprácu a rozvoj tiež uviedol, že vzhľadom na pochybnosti založené týmito skutočnosťami, pokiaľ ide o postavenie IMG, dal svojim službám pokyn, aby vo vzťahu k nej dočasne pozastavili využívanie postupov umožňujúcich plnenie rozpočtových úloh prostredníctvom medzinárodných organizácií.
–
Dňa 15. decembra 2014 bola Komisii doručená správa, ktorú vypracoval OLAF v nadväznosti na svoje vyšetrovanie (ďalej len ‚správa OLAF‑u‘), spolu s radom odporúčaní. V tejto správe OLAF v podstate dospel k záveru, že IMG nepredstavuje medzinárodnú organizáciu v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012, pričom Komisii odporučil, aby voči IMG uložila sankcie a prikročila k vymáhaniu súm, ktoré jej boli poskytnuté v takomto postavení.
–
Nasledujúci deň Komisia prijala rozhodnutie zo 16. decembra 2014 na základe článku 84 nariadenia č. 966/2012. Podľa článku 1 tohto rozhodnutia sa príloha 2 pôvodného rozhodnutia nahrádza novou prílohou, ktorej oddiely 1 a 4.3 v zásade stanovujú, že vykonávanie programu rozvoja obchodu podľa tohto pôvodného rozhodnutia bude zabezpečené v rámci nepriameho hospodárenia, avšak nie IMG, ale spoločnosťou Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit GmbH (ďalej len ‚GIZ‘).
–
Dňa 16. januára 2015 právna služba Komisie vypracovala správu s názvom ‚Právna analýza [správy OLAF‑u] o vyšetrovaní… týkajúcom sa [IMG]‘ (ďalej len ‚stanovisko právnej služby‘).
–
Dňa 8. mája 2015 Komisia zaslala IMG list, ktorého cieľom bolo informovať ju o zamýšľaných opatreniach Komisie v nadväznosti na správu OLAF‑u a v ktorom ju informovala, že hoci sa rozhodla nepostupovať v zmysle väčšiny z odporúčaní OLAF‑u, rozhodla okrem iného, že kým nedôjde k absolútnej istote, pokiaľ ide o otázku postavenia IMG ako medzinárodnej organizácie, jej služby s ňou neuzavrú žiadnu novú dohodu o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia s medzinárodnými organizáciami podľa nariadenia č. 966/2012. Práve táto časť uvedeného listu predstavuje rozhodnutie z 8. mája 2015 uvedené v bode 1 tohto rozsudku.“
III. Rozsudok C‑183/17 P a C‑184/17 P
9.
IMG podala na Všeobecnom súde dve žaloby proti rozhodnutiam Komisie zo 16. decembra 2014 (žaloba T‑29/15) a z 8. mája 2015 (žaloba T‑381/15). V oboch žalobách navrhla zrušiť uvedené rozhodnutia a v druhej žalobe sa domáhala náhrady spôsobenej škody.
10.
Dňa 2. februára 2017 Všeobecný súd vydal rozsudky, ktorými zamietol žaloby T‑29/15 a T‑381/15.
11.
IMG podala dve odvolania proti uvedeným rozsudkom. Súdny dvor v rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P, ktorým rozhodol o týchto odvolaniach, rozhodol, že druhý odvolací dôvod uvedený v týchto odvolaniach je prípustný, a zrušil prvostupňové rozsudky.
12.
Podľa názoru Súdneho dvora sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, „keď prijatie sporných rozhodnutí [Komisie] odôvodni[l] [jej] pochybnosťami o postavení IMG ako ‚medzinárodnej organizácie‘ v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012“. (
10
)
13.
Podľa Súdneho dvora skutočnosti uvedené Všeobecným súdom na preukázanie odôvodnenosti pochybností Komisie neboli právne spôsobilé odôvodniť ich. (
11
)
14.
Súdny dvor rozhodol, že vyhovenie druhému odvolaciemu dôvodu uvedenému v týchto odvolaniach má tieto následky:
–
vzhľadom na nesprávne právne posúdenie, ktorého sa dopustil Všeobecný súd, bolo potrebné v celom rozsahu zrušiť rozsudky T‑29/15 a T‑381/15,
–
stav konania v oboch veciach dovoľoval rozhodnúť o veci samej v rozsahu, v akom sa IMG domáhala zrušenia rozhodnutí zo 16. decembra 2014 a z 8. mája 2015,
–
uvedené dve rozhodnutia vychádzali z rovnakého nesprávneho právneho posúdenia ako rozsudky T‑29/15 a T‑381/15, a preto ich tiež bolo potrebné v celom rozsahu zrušiť,
–
stav konania naopak nedovoľoval rozhodnúť o návrhu na náhradu škody, ktorá vznikla IMG v dôsledku rozhodnutia z 8. mája 2015, a preto bolo potrebné vrátiť vec Všeobecnému súdu.
15.
IMG navrhla, aby Súdny dvor podal výklad bodov 1 až 3 výroku rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P. V tejto súvislosti uviedla, že Komisia nemôže mať podľa rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012 pochybnosti o jej postavení ako medzinárodnej organizácie.
16.
Súdny dvor zamietol návrh na výklad, ktorý podala IMG, (
12
) pričom najmä spresnil, že len rozhodol, že pochybnosti vyjadrené Komisiou v súvislosti s postavením IMG ako medzinárodnej organizácie na základe súboru právnych skutočností sú nesprávne. Naopak vôbec nerozhodol, či na základe preskúmania, ktoré nevychádza z nesprávneho právneho posúdenia, a všetkých relevantných skutočností treba konštatovať alebo vylúčiť, že IMG má uvedené postavenie. (
13
)
IV. Napadnutý rozsudok
17.
Na základe rozsudku Súdneho dvora C‑183/17 P a C‑184/17 P Všeobecný súd po tom, čo mu účastníci konania predložili pripomienky, vydal napadnutý rozsudok, ktorým zamietol návrh IMG na náhradu škody, ktorá jej údajne vznikla v dôsledku rozhodnutia z 8. mája 2015.
18.
Všeobecný súd v napadnutom rozsudku:
–
konštatoval, že tento návrh je neprípustný v rozsahu, v akom sa ním IMG domáha náhrady súboru ďalších škôd okrem tých, ktoré boli uvedené v žalobe alebo ktorých povaha sa zmenila. Konkrétne vyhlásil za neprípustné návrhy, ktorými sa IMG domáhala náhrady určitej majetkovej a nemajetkovej ujmy, ktorá jej údajne vznikla v dôsledku rozhodnutia z 8. mája 2015, v naturálnej forme,
–
rozhodol, že uvedený návrh je prípustný v rozsahu, v akom sa týka jednak majetkovej ujmy vyčíslenej na tri milióny eur a jednak nemajetkovej ujmy v symbolickej výške jedného eura,
–
uviedol, že hoci je rozhodnutie z 8. mája 2015 z dôvodov uvedených v rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P protiprávne, nebola ním porušená nijaká „právna norma, ktorej cieľom je priznať práva jednotlivcom“. Preto označil za nedôvodné tvrdenie IMG, podľa ktorého treba ustanovenia rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012 vzhľadom na závery týkajúce sa pojmu „medzinárodná organizácia“, ktoré vyplývajú z medzinárodného práva verejného, vykladať v tom zmysle, že priznávajú subjektom, ktorým Komisia priznala uvedené postavenie, „nadobudnuté právo“, aby sa s nimi zaobchádzalo ako s medzinárodnými organizáciami,
–
uviedol, že aj keby sa pripustilo, že priznanie postavenia medzinárodnej organizácie určitému subjektu môže mať v medzinárodnom verejnom práve konečný charakter, zásada riadneho finančného hospodárenia uvedená v článkoch 310 a 317 ZFEÚ vyžaduje, aby Komisia prijala všetky opatrenia potrebné na ochranu finančných záujmov Únie, najmä ak poverí vykonávaním rozpočtových činností medzinárodné organizácie,
–
dodal, že z rozsudku Súdneho dvora C‑183/17 P a C‑184/17 P (body 88 až 90) vyplýva, že aj keby sa určitému subjektu priznalo postavenie medzinárodnej organizácie v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012, Komisia neskôr môže spochybniť toto postavenie, ak je to odôvodnené,
–
zamietol ako nedôvodné tvrdenie IMG, podľa ktorého sa treba domnievať, že protiprávnosť rozhodnutia z 8. mája 2015, ktorú konštatoval Súdny dvor, sa rovná porušeniu zásady riadnej správy vecí verejných zakotvenej v článku 41 Charty a konkrétne povinnosti dôsledne a nestranne preskúmať jej postavenie ako medzinárodnej organizácie vzhľadom na rozpočtové pravidlá z rokov 2002 a 2012 s prihliadnutím na všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, (
14
)
–
napokon konštatoval, že porušenie rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012, na ktoré sa odvoláva IMG, sa v každom prípade nezdá „dostatočne závažné“ v zmysle judikatúry, keďže IMG nepreukázala, že Komisia pri ich uplatňovaní nedisponuje žiadnou voľnou úvahou.
19.
Aby som to zhrnul, Všeobecný súd odmietol existenciu dostatočne závažného porušenia právnej normy, ktorej cieľom je priznať práva jednotlivcom, a preto bolo potrebné v celom rozsahu zamietnuť návrh IMG na náhradu škody.
V. Iné procesné úkony, ktoré môžu ovplyvniť spor
20.
Počas konania na Všeobecnom súde vo veci T‑381/15 RENV si Komisia a IMG vymenili korešpondenciu týkajúcu sa vykonania rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P. Uvedená výmena svedčí o tom, že vyložili právny základ tohto rozsudku odlišne:
–
podľa Komisie bolo zrušenie rozhodnutí zo 14. decembra 2014 a z 8. mája 2015 založené na tom, že tieto rozhodnutia neboli odôvodnené,
–
podľa IMG bola Komisia naopak vzhľadom na zrušenie týchto rozhodnutí povinná priznať jej postavenie medzinárodnej organizácie v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012.
21.
V rámci tejto výmeny Komisia 18. júla 2019 zaslala IMG list, v ktorom vyjadrila názor, že Súdny dvor v rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P nekonštatoval, že IMG je medzinárodnou organizáciou. Na vykonanie tohto rozsudku teda nebolo potrebné „automaticky uznať IMG ako medzinárodnú organizáciu, ale prehodnotiť jej právne postavenie vzhľadom na dostupné informácie a uplatniteľné rozpočtové pravidlá“. (
15
)
22.
Proti uvedenému listu podala IMG na Všeobecnom súde žalobu (T‑645/19), ktorou sa domáhala jednak zrušenia tohto listu a jednak náhrady škody, ktorá jej v dôsledku neho vznikla.
23.
Všeobecný súd uznesením z 9. septembra 2020 (
16
) zamietol žalobu T‑645/19. IMG podala proti tomuto uzneseniu odvolanie C‑619/20 P.
24.
IMG napokon podala na Všeobecnom súde ďalšiu žalobu o určenie mimozmluvnej zodpovednosti proti Komisii (vec T‑752/20, IMG/Komisia, v konaní na Všeobecnom súde), ktorou sa domáha náhrady majetkovej a nemajetkovej ujmy, ktorá jej údajne vznikla v dôsledku konania Komisie a OLAF‑u v rámci vyšetrovania, ktoré sa jej týkalo.
VI. Návrhy účastníkov konania a konanie na Súdnom dvore vo veci C‑620/20 P
25.
IMG navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil rozsudok Všeobecného súdu z 9. septembra 2020 vo veci T‑381/15/RENV,
–
vyhovel preformulovaným návrhom, ktoré žalobkyňa uplatnila na prvom stupni, a preto:
–
uložil žalovanej povinnosť nahradiť majetkovú a nemajetkovú ujmu, ktorá je uvedená v jej pripomienkach predložených po vrátení veci T‑381/15 RENV,
–
uložil žalovanej povinnosť nahradiť všetky trovy konania.
26.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie a uložil IMG povinnosť nahradiť príslušné trovy konania.
27.
Súdny dvor rozhodol o spojení odvolaní C‑619/20 P a C‑620/20 P na spoločné konanie na účely vyhlásenia rozsudku.
28.
Na základe pokynu Súdneho dvora sa tieto návrhy budú týkať len veci C‑620/20 P.
VII. Analýza odvolania C‑620/20 P
A.
Úvodná úvaha: odvolací dôvod uvedený Komisiou
29.
Komisia listom zo 16. júna 2021 informovala kanceláriu Súdneho dvora o skutočnosti, ktorú označila ako „dôležitú novú skutočnosť“, konkrétne že 8. júna 2021 upovedomila IMG o (negatívnom) posúdení jej postavenia ako medzinárodnej organizácie, ktoré uskutočnila s cieľom vykonať rozsudok C‑183/17 P a C‑184/17 P vzhľadom na rozpočtové pravidlá z rokov 2002, 2012 a 2018.
30.
Podľa uvedeného posúdenia, ktoré sa uplatní so spätnou účinnosťou od roku 2014, IMG nemôže hospodáriť s finančnými prostriedkami Únie formou nepriameho hospodárenia, ktoré vykonáva medzinárodná organizácia.
31.
Komisia sa domnieva, že táto okolnosť by mohla spôsobiť bezpredmetnosť odvolaní C‑619/20 P a C‑620/20 P, a preto ju v súlade s článkom 127 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora uvádza ako (nový) odvolací dôvod.
32.
IMG spochybnila tento návrh Komisie a navyše podala na Všeobecnom súde žalobu o neplatnosť proti rozhodnutiu Komisie obsiahnutému v liste z 8. júla 2021. (
17
)
33.
Komisia na základe tohto nového odvolacieho dôvodu navrhuje, aby Súdny dvor teraz rozhodol, či IMG má alebo nemá postavenie medzinárodnej organizácie, a určil, že došlo k dodatočnému zániku predmetu odvolania.
34.
Návrh Komisie je v rámci tohto odvolania neprípustný, keďže:
–
v prvom rade o zákonnosti rozhodnutia Komisie z 8. júla 2021 sa rozhoduje na Všeobecnom súde vo veci T‑509/21, ktorú prejednáva tento súd,
–
v druhom rade toto odvolanie sa týka len následkov protiprávnosti konštatovanej v rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P. Pri rozhodovaní o ňom treba určiť, či uvedená protiprávnosť spôsobila vznik zodpovednosti Únie. Uvedená otázka sa nestane bezpredmetnou a IMG neprestane mať záujem na podaní žaloby o náhradu škody v súvislosti so situáciou, ktorá vznikla v minulosti, jednoducho preto, lebo Komisia v roku 2021 rozhodla, že IMG nie je medzinárodnou organizáciou v zmysle rozpočtových pravidiel Únie,
–
v treťom rade predmet odvolania sa nemôže meniť v závislosti od predmetu napadnutého rozsudku. (
18
)
B.
Prvý odvolací dôvod: porušenie rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P
1. Tvrdenia účastníkov konania
35.
IMG tvrdí, že Všeobecný súd sa v napadnutom rozsudku nepridŕžal konštatovaní, ktoré Súdny dvor uviedol v rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P.
36.
Podľa jej názoru Všeobecný súd namiesto toho, aby vychádzal z predpokladu, že rozhodnutie z 8. mája 2015 je protiprávne, uznal, že Komisia môže stále spochybniť jej postavenie ako medzinárodnej organizácie, napriek tomu, že v rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P sa konštatovalo, že pochybnosti Komisie týkajúce sa povahy IMG sú neodôvodnené.
37.
Komisia spochybňuje argumentáciu IMG a navrhuje zamietnuť tento odvolací dôvod.
2. Posúdenie
38.
Článok 61 druhý odsek Štatútu Súdneho dvora stanovuje, že „ak je vec vrátená späť Všeobecnému súdu, tento súd je v právnych otázkach viazaný rozhodnutím Súdneho dvora“.
39.
Podľa môjho názoru Všeobecný súd neporušil uvedené ustanovenie ani nerozhodol v rozpore so znením rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P tým, že IMG nepriznal nárok na náhradu škody po tom, čo konštatoval, že z uvedeného rozsudku nevyplýva povinnosť považovať tento subjekt za medzinárodnú organizáciu, ktorá je podľa rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012 oprávnená plniť úlohy týkajúce sa plnenia rozpočtu a prijímať zodpovedajúce finančné prostriedky v rámci nepriameho hospodárenia.
40.
V rozpore s tým, čo uvádza IMG, z rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P najmä nevyplýva, že ak Komisia priznala určitému subjektu postavenie medzinárodnej organizácie, toto postavenie už nemôže prehodnotiť.
41.
Naopak z rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P a z neskoršieho uznesenia C‑183/17 P‑INT vyplýva, že priznanie postavenia medzinárodnej organizácie zo strany Komisie na účely rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012 nebolo konečné a za určitých podmienok sa mohlo prehodnotiť.
42.
V tejto súvislosti je mimoriadne výstižné uznesenie C‑183/17 P‑INT. Ako som už uviedol, Súdny dvor v ňom vymedzil zmysel rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P, pričom konštatoval, že týmto rozsudkom sa nerozhodlo, či IMG na základe posúdenia všetkých relevantných skutočností má alebo nemá postavenie medzinárodnej organizácie. O tom mal rozhodnúť Všeobecný súd.
43.
Zrušenie rozsudku Všeobecného súdu a rozhodnutia Komisie Súdnym dvorom teda neznamenalo – ako sa správne konštatuje v napadnutom rozsudku –, že rozpočtové pravidlá priznávajú žalobkyni právo, aby bola naďalej uznaná za medzinárodnú organizáciu a aby z tohto dôvodu uzatvárala s Komisiou dohody o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia.
44.
Navyše by bolo možné dodať, že Komisia má povinnosť prehodnotiť postavenie medzinárodnej organizácie, akou je IMG, pred tým, než ju poverí nepriamym hospodárením s finančnými prostriedkami z rozpočtu Únie, pokiaľ vzniknú pochybnosti o jej povahe.
45.
Prvý odvolací dôvod teda treba zamietnuť ako nedôvodný.
C.
Druhý odvolací dôvod: porušenie pojmu medzinárodná organizácia stanoveného v rozpočtových pravidlách
1. Tvrdenia účastníkov konania
46.
IMG vytýka Všeobecnému súdu, že v napadnutom rozsudku: a) nesprávne vyložil pojem medzinárodná organizácia stanovený v rozpočtových pravidlách, b) porušil medzinárodné uznávanie a hierarchiu právnych noriem a c) nepridŕžal sa výkladu rozpočtových pravidiel Únie podaného v rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P.
47.
Podľa IMG si Všeobecný súd zamenil klasifikáciu tohto subjektu ako medzinárodnej organizácie s jeho schopnosťou zaručiť finančné hospodárenie Únie. Komisia musí zabezpečiť riadne finančné hospodárenie s finančnými prostriedkami z rozpočtu Únie, ale nemôže neuznať samotnú existenciu medzinárodnej organizácie, teda možnosť odvolávať sa na ňu v medzinárodnom práve.
48.
Komisia nesúhlasí s úvahami IMG a navrhuje zamietnuť tento odvolací dôvod ako neúčinný alebo zjavne nedôvodný.
2. Posúdenie
49.
Podľa bodu 4 výroku rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P mal Všeobecný súd po vrátení veci rozhodnúť o „návrhu [IMG] na náhradu škody, ktorá bola tomuto subjektu spôsobená rozhodnutím Komisie [uvedeným v jej liste z 8. mája 2015]“.
50.
Na to, aby Všeobecný súd rozhodol o uvedenom návrhu, nemusel sa vyjadriť k postaveniu IMG ako medzinárodnej organizácie vzhľadom na pravidlá medzinárodného práva verejného, ktorými je Únia viazaná. Stačilo, aby – ako to urobil v bodoch 78 až 80 napadnutého rozsudku – uviedol, že pojem medzinárodná organizácia použitý v rozpočtových pravidlách z rokov 2002 a 2012 je pojmom, ktorý sa používa v medzinárodnom práve, ale že v týchto pravidlách sa používa na špecifický účel plnenia rozpočtu Únie.
51.
Všeobecný súd – podľa môjho názoru správne – rozhodol (
19
), že Komisia pri skúmaní, či je žalobkyňa medzinárodnou organizáciou na účely uzavretia dohôd o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia, „musí nielen zohľadniť zásady medzinárodného práva týkajúce sa medzinárodných organizácií, ale tiež prijať všetky opatrenia potrebné na ochranu finančných záujmov Únie v súlade s vyššie uvedenou zásadou [riadneho finančného hospodárenia]“. (
20
)
52.
V tejto veci preto povaha IMG ako medzinárodnej organizácie podľa medzinárodného práva nie je rozhodujúcou okolnosťou pre určenie mimozmluvnej zodpovednosti Únie. Táto zodpovednosť vznikne iba v prípade, ak protiprávnosť rozhodnutia Komisie (z 8. mája 2015), ktoré Súdny dvor zrušil, možno označiť za dostatočne závažné porušenie právnej normy Únie, ktorá priznáva práva jednotlivcom.
53.
Normy medzinárodného práva, ktoré uvádza IMG, síce sú súčasťou právneho poriadku Únie, no nepriznávajú medzinárodnej organizácii právo, aby sa jej postavenie, ktoré Únia už uznala, nemohlo opätovne prehodnotiť. (
21
) Toto prehodnotenie, ktoré musí vykonať Komisia, ak existuje dostatok dôkazov, je v súlade so zámerom zabezpečiť riadne finančné hospodárenie s rozpočtom Únie.
54.
Okrem toho medzinárodná organizácia nemôže očakávať, že jej účasť na nepriamom hospodárení s finančnými prostriedkami z rozpočtu Únie počas určitého obdobia jej v budúcnosti zaručí právo ďalej sa podieľať na tomto hospodárení.
55.
Komisia disponuje na základe rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012 širokou mierou voľnej úvahy, ktorá jej dovoľuje vybrať si spomedzi medzinárodných organizácií tie, ktoré sú najvhodnejšie na vykonávanie nepriameho hospodárenia s finančnými prostriedkami z jej rozpočtu v súlade s požiadavkami vyplývajúcimi zo zásady riadneho finančného hospodárenia.
56.
Ostatné tvrdenia IMG týkajúce sa uznávania medzinárodných organizácií sú neúčinné, lebo vychádzajú z nesprávneho predpokladu, že Súdny dvor v rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P priznal IMG uvedené postavenie.
57.
V každom prípade, keďže Komisia prijala nové rozhodnutie z 8. júla 2021 (
22
), proti ktorému IMG podala žalobu o neplatnosť vo veci T‑509/21, v rámci tohto konania na Všeobecnom súde sa bude musieť rozhodnúť, či uvedený subjekt možno označiť za medzinárodnú organizáciu na účely nepriameho hospodárenia s finančnými prostriedkami z rozpočtu Únie. Súdny dvor logicky nemôže rozhodnúť pred tým, ako Všeobecný súd vydá rozsudok na základe uvedenej žaloby.
58.
Druhý odvolací dôvod teda treba zamietnuť ako jednak nedôvodný a jednak neúčinný.
D.
Tretí odvolací dôvod: porušenie zásady riadnej správy vecí verejných
1. Tvrdenia účastníkov konania
59.
IMG uvádza, že Všeobecný súd nesprávne konštatoval (body 90 až 93 napadnutého rozsudku), že nedošlo k porušeniu zásady riadnej správy vecí verejných, ktoré by zakladalo mimozmluvnú zodpovednosť Komisie.
60.
Z neodôvodnenosti pochybností o postavení IMG, ktorá viedla Súdny dvor k tomu, že zrušil rozhodnutie Komisie z 8. mája 2015, podľa IMG vyplýva, že uvedená inštitúcia sa dopustila protiprávneho konania a porušila zásadu riadnej správy vecí verejných (článok 41 Charty), pričom si nesplnila povinnosť dôsledne a nestranne posúdiť jej situáciu.
61.
Komisia nesúhlasí s touto argumentáciou IMG a navrhuje zamietnuť tento odvolací dôvod.
2. Posúdenie
62.
Tretí odvolací dôvod vychádza z nesprávneho predpokladu, ktorý sa týka aj ďalších úvah uvedených v rámci neho: IMG z rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P opäť vyvodzuje, že Komisia musí automaticky a neodvolateľne uznať jej postavenie ako medzinárodnej organizácie na účely nepriameho hospodárenia s finančnými prostriedkami z rozpočtu Únie.
63.
IMG stotožňuje protiprávne konanie, ktorého sa Komisia dopustila vo svojom rozhodnutí z 8. mája 2015, s porušením zásady riadnej správy vecí verejných a na základe toho tvrdí, že uvedené porušenie automaticky zakladá mimozmluvnú zodpovednosť Únie.
64.
Ako podrobnejšie uvediem pri rozbore štvrtého odvolacieho dôvodu (s ktorým sa tento odvolací dôvod prekrýva), na vznik mimozmluvnej zodpovednosti Únie nepostačuje samotné porušenie zásady riadnej správy vecí verejných. Táto zodpovednosť musí byť založená na dostatočne závažnom porušení.
65.
IMG v rámci tohto odvolacieho dôvodu neuvádza tvrdenia, ktoré by preukazovali existenciu dostatočne závažného porušenia. Najmä neuvádza, v akom zmysle nesprávne právne posúdenie a nesprávne posúdenie, ktoré viedli Súdny dvor k zrušeniu rozhodnutia Komisie z 8. mája 2015, predstavujú dostatočne závažné porušenie zásady riadnej správy vecí verejných (najmä v súvislosti s povinnosťou konať nestranne).
66.
Tretí odvolací dôvod teda treba zamietnuť ako nedôvodný.
E.
Štvrtý odvolací dôvod: nesprávny výklad pojmu dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorej cieľom je priznať práva jednotlivcom
1. Tvrdenia účastníkov konania
67.
Podľa IMG Všeobecný súd v bodoch 87 až 98 napadnutého rozsudku nesprávne uplatnil požiadavku týkajúcu sa dostatočne závažného porušenia právnej normy, ktorej cieľom je priznať práva jednotlivcom, ako podmienky konštatovania mimozmluvnej zodpovednosti Únie.
68.
Podľa jej názoru medzinárodné organizácie, ktorým Komisia prizná oprávnenie nepriamo hospodáriť s finančnými prostriedkami Únie, majú na základe rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012 právo, aby Komisia následne opätovne neskúmala ich postavenie.
69.
IMG sa navyše domnieva, že Komisia nedisponovala nijakou mierou voľnej úvahy a že samotné porušenie práva na nespochybnenie jej postavenia predstavuje dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorej cieľom je priznať práva jednotlivcom.
70.
Navyše uvádza, že Všeobecný súd sa v bodoch 90 až 92 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho posúdenia, keďže neuznal, že Komisia porušila zásadu riadnej správy vecí verejných. K tomuto porušeniu došlo, keďže Komisia nekonala nestranne, ako to vyžaduje uvedená zásada, z čoho vyplýva dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorej cieľom je priznať práva jednotlivcom.
71.
Komisia spochybňuje tvrdenia IMG a navrhuje zamietnuť tento odvolací dôvod, pričom tvrdí, že je čiastočne neprípustný, keďže nie je jasne formulovaný, pokiaľ ide o údajné porušenie zásady riadnej správy vecí verejných.
2. Posúdenie
72.
Vznik mimozmluvnej zodpovednosti Únie v zmysle článku 340 druhého odseku ZFEÚ je podľa Súdneho dvora podmienený splnením týchto podmienok: (
23
)
–
protiprávnosť konania vytýkaného inštitúcii Únie, ktoré musí predstavovať dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorej cieľom je priznať práva fyzickým alebo právnickým osobám,
–
existencia škody a
–
existencia príčinnej súvislosti medzi konaním tejto inštitúcie a uvádzanou škodou.
73.
Ak niektorá z uvedených podmienok nie je splnená, žalobu treba zamietnuť v celom rozsahu bez toho, aby bolo potrebné skúmať ostatné podmienky. (
24
)
74.
Súdny dvor konštatuje, že „… iba z dôvodu dostatočne závažného porušenia právnej normy Únie chrániacej jednotlivcov, a nie akékoľvek porušenia_… môže vzniknúť mimozmluvná zodpovednosť Únie. Okrem toho v prípade, keď je inštitúcii alebo orgánu Únie priznaná voľná úvaha, môže také dostatočne závažné porušenie práva Únie predstavovať iba zjavné a závažné prekročenie hraníc voľnej úvahy zo strany dotknutej inštitúcie alebo orgánu Únie“. (
25
)
75.
O dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorej cieľom je priznať práva fyzickým alebo právnickým osobám, teda ide, ak vzhľadom na povahu tohto porušenia možno inštitúcii pripísať zjavné a závažné prekročenie hraníc jej voľnej úvahy.
76.
Prvkami, ktoré sa majú v tejto súvislosti zohľadniť, sú najmä zložitosť situácií, stupeň jasnosti a presnosti porušenej normy, ako aj rozsah miery voľnej úvahy, ktorý porušená norma ponecháva inštitúcii Únie. (
26
)
77.
Ak inštitúcia Únie disponuje iba výrazne obmedzenou, či dokonca žiadnou mierou voľnej úvahy, na preukázanie dostatočne závažného porušenia a vznik mimozmluvnej zodpovednosti Únie môže postačovať samotné porušenie práva Únie. (
27
)
78.
Ak však inštitúcia nemá nijakú mieru voľnej úvahy, automaticky to neznamená, že ide o dostatočne závažné porušenie. Porušenie možno považovať za preukázané len v prípade, ak ide o pochybenie, ktorého by sa za podobných okolností nedopustil primerane prezieravý a starostlivý správny orgán. (
28
)
79.
V súlade s týmito kritériami treba preskúmať tvrdenia IMG uvádzané v rámci tohto odvolacieho dôvodu, z ktorých vyplýva, že Komisia sa údajne dopustila dvojakého porušenia: porušila jednak rozpočtové pravidlá z rokov 2002 a 2012 a jednak zásadu riadnej správy, resp. práva na riadnu správu vecí verejných.
a) Porušenie rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012
80.
Podľa môjho názoru Všeobecný súd správne konštatoval, že „… ustanovenia rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012 týkajúce sa nepriameho hospodárenia, ktoré odkazujú na medzinárodné organizácie, nie sú právnymi normami, ktorých cieľom je priznať subjektom, ktorým Komisia priznala postavenie medzinárodnej organizácie, právo nemať toto postavenie spochybnené…“. (
29
)
81.
Rozpočtové pravidlá z rokov 2002 a 2012 totiž:
–
priznávajú Komisii právomoc poveriť tretie subjekty (v tomto prípade medzinárodné organizácie) nepriamym hospodárením s finančnými prostriedkami z rozpočtu Únie. Uvedené pravidlá nepriznávajú týmto subjektom právo, aby boli vybraté na účely nepriameho hospodárenia, ani im nezaručujú, že budú naďalej plniť funkcie subjektov, ktoré nepriamo hospodária s rozpočtom Únie, nad rámec konkrétneho poverovacieho aktu;
–
priznávajú Komisii širokú mieru voľnej úvahy, aby podľa všeobecného záujmu Únie rozhodla, s ktorými medzinárodnými organizáciami chce nepriamo hospodáriť s finančnými prostriedkami Únie, a to po preukázaní uvedeného postavenia; (
30
)
–
dovoľujú Komisii odôvodnene opätovne posúdiť, či uvedené subjekty majú postavenie medzinárodnej organizácie, alebo opätovne zvážiť, či je vhodné, aby boli naďalej poverené nepriamym hospodárením s finančnými prostriedkami Únie. (
31
)
82.
Ak však vychádzame z týchto predpokladov, táto časť štvrtého odvolacieho dôvodu nemôže uspieť, a to z dvoch dôvodov:
–
v prvom rade, ako som uviedol vyššie, rozpočtové pravidlá nepriznávajú IMG právo, aby bola naďalej uznaná za medzinárodnú organizáciu a aby z tohto dôvodu uzatvorila s Komisiou nové dohody o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia,
–
v druhom rade, ak by sa uznalo, že uvedené pravidlá priznávajú toto právo uvedeným medzinárodným organizáciám (čo nie je tak), nesprávne posúdenie, ktorého sa dopustila Komisia pri prijímaní rozhodnutia z 8. mája 2015, by zjavne a závažne neprekračovalo hranice jej voľnej úvahy.
83.
Pripomínam, že Komisia v rozhodnutí z 8. mája 2015 oznámila IMG, že kým nedôjde k absolútnej istote, pokiaľ ide o otázku jej postavenia ako medzinárodnej organizácie, jej služby s ňou neuzavrú žiadnu novú dohodu o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia s medzinárodnými organizáciami.
84.
Je pravda, že uvedené rozhodnutie – pokiaľ ide o pochybnosti – nezodpovedalo rozboru, ktorý by ho náležite odôvodňoval, ako to Súdny dvor uviedol v rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P. Jeho neplatnosť bola spôsobená nedostatkom dôkazov, ktoré Komisia predložila na jeho odôvodnenie.
85.
Uvedený nedostatok, ktorý bol dôsledkom nesprávneho posúdenia Komisie, však nebol zrejmý na prvý pohľad, ale bolo možné identifikovať ho až po kontradiktórnej právnej diskusii, v ktorej boli uvedené opodstatnené skutočnosti svedčiace v prospech a v neprospech priznania predmetného postavenia. (
32
) Nemožno teda tvrdiť, že Komisia zjavne prekročila hranice svojej voľnej úvahy.
b) Porušenie zásady riadnej správy vecí verejných
86.
Právo na riadnu správu, resp. zásadu riadnej správy vecí verejných upravuje článok 41 ods. 1 Charty, podľa ktorého „každý má právo, aby inštitúcie, orgány, úrady a agentúry Únie vybavovali jeho záležitosti nestranne, spravodlivo a v primeranej lehote“. (
33
)
87.
Toto právo vyjadruje všeobecnú zásadu právneho poriadku Únie. (
34
) Ako sa uvádza vo vysvetlivkách k Charte, (
35
)„článok 41 je založený na existencii Únie, ktorá je založená na zásade právneho štátu, a ktorej charakteristické znaky boli rozvinuté v judikatúre obsahujúcej okrem iného dobrú [riadnu – neoficiálny preklad] správu vecí verejných ako všeobecnú právnu zásadu“.
88.
Povinnosť náležitej starostlivosti, ktorá je neoddeliteľnou súčasťou zásady riadnej správy vecí verejných, sa všeobecne uplatňuje na činnosť Komisie a vyplýva z nej, že Komisia musí postupovať dôsledne a obozretne. Ako konštatuje Súdny dvor, „je možné, že správe Spoločenstva vzniká mimozmluvná zodpovednosť za protiprávne správanie, ak nekoná so všetkou požadovanou starostlivosťou a z tohto dôvodu spôsobí ujmu“. (
36
)
89.
Podľa Súdneho dvora, „ak sa jeden účastník konania odvoláva na zjavne nesprávne posúdenie, ktorého sa mala dopustiť príslušná inštitúcia, musí súd Európskej únie overiť, či táto inštitúcia obozretne a nestranne preskúmala všetky relevantné okolnosti prejednávanej veci, na ktorých je toto posúdenie založené…. Táto povinnosť náležitej starostlivosti je neoddeliteľnou súčasťou zásady riadnej správy vecí verejných a vo všeobecnosti sa uplatňuje na činnosť správneho orgánu Únie“. (
37
)
90.
Všeobecný súd v napadnutom rozsudku zamietol tvrdenia IMG týkajúce sa uplatnenia uvedenej zásady s týmto mimoriadne stručným odôvodnením:
–
„V tomto konaní po zrušení a vrátení veci sa… žalobkyňa dovolávala zásady riadnej správy vecí verejných na podporu tvrdenia, podľa ktorého Komisia nemohla spochybniť postavenie medzinárodnej organizácie, ktoré jej v minulosti priznala. Na pojednávaní v odpovedi na otázku Všeobecného súdu žalobkyňa tvrdila, že podľa uvedenej zásady mala Komisia preskúmať jej situáciu starostlivo a nestranne s prihliadnutím na všetky užitočné informácie“ (bod 90),
–
„Komisia je povinná sa ubezpečiť, že subjekt, s ktorým uzatvára dohodu o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia, má postavenie medzinárodnej organizácie, aj keď už s týmto subjektom uzavrela dohodu rovnakej povahy, keďže uznanie takého postavenia nemožno považovať za definitívne nadobudnuté… Pri uplatnení zásady riadnej správy vecí verejných a zásady riadneho finančného hospodárenia… Komisii nemožno vytýkať, že neuzavrela nové dohody o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia so subjektom, pokiaľ postavenie tohto subjektu ako medzinárodnej organizácie možno spochybniť na základe dôkazov v tomto zmysle oznámených tejto inštitúcii“ (bod 91),
–
„Okrem toho žalobkyňa neuvádza, v čom nesprávne právne posúdenie a zjavne nesprávne posúdenie, ktoré viedli Súdny dvor k zrušeniu sporného rozhodnutia, predstavujú porušenie zásady riadnej správy vecí verejných, najmä pokiaľ ide o povinnosť Komisie konať nestranne, čo zodpovedá podmienkam uvedeným v judikatúre pripomenutej v bode 89 [napadnutého rozsudku], a teda môže viesť k vzniku zodpovednosti Únie“ (bod 92).
91.
IMG vytýka Všeobecnému súdu, že nedodržal právo na riadnu správu vecí verejných vyjadrené v osobitnom práve, aby Komisia posúdila jej situáciu starostlivo, dôsledne a nestranne. Tvrdí, že jednoznačne o tom svedčí skutočnosť, že rozsudkom C‑183/17 P a C‑184/17 boli rozhodnutia Komisie zrušené.
92.
Komisia odmieta toto obvinenie, pričom tvrdí, že na vznik mimozmluvnej zodpovednosti nepostačuje len protiprávne konanie: navyše je potrebné preukázať, že inštitúcia nepostupovala dostatočne starostlivo alebo nestranne, čo je okolnosť, ktorú IMG podľa názoru Komisie nepreukázala.
93.
Po vydaní rozsudku C‑183/17 P a C‑184/17 P už nie je sporné, že Komisia sa v rozhodnutí z 8. mája 2015 dopustila protiprávneho konania.
94.
Protiprávne rozhodnutie, ktoré má uvedené znaky, však automaticky neporušuje zásadu riadnej správy vecí verejných (v podobe práva spravovaných subjektov, aby inštitúcie Únie starostlivo rozhodovali o ich záležitostiach) do takej miery, že by spôsobilo vznik majetkovej zodpovednosti Únie.
95.
Je pravda, že Komisia sa v rozhodnutí z 8. mája 2015 dopustila nesprávneho posúdenia týkajúceho sa dôkazov, ktorými je toto rozhodnutie odôvodnené. Komisia ho prijala v rámci svojej voľnej úvahy, pričom sa opierala o niektoré, ale nie o všetky faktory, ktoré sa následne po kontradiktórnej diskusii v rámci súdneho konania ukázali ako nevyhnutné na uznanie alebo neuznanie postavenia IMG ako medzinárodnej organizácie.
96.
Podľa môjho názoru to nepredstavuje dostatočne závažné porušenie zásady riadnej správy vecí verejných.
97.
O nesplnení povinnosti náležitej starostlivosti nemožno rozhodnúť bez zohľadnenia oblasti, podmienok a kontextu, za ktorých má inštitúcia Únie takú povinnosť. (
38
)
98.
Komisia konala s cieľom chrániť riadne hospodárenie s rozpočtom Únie, pričom takto má konať starostlivý správny orgán, ktorý spravuje verejné finančné prostriedky. Pripomínam, že hoci pochybnosti o postavení IMG ako medzinárodnej organizácie (a teda o jej schopnosti nepriamo hospodáriť s finančnými prostriedkami Únie) neboli v tom čase dostatočne odôvodnené, nemožno poprieť, že v tomto smere panovala neistota.
99.
Je pravda, že Komisia v roku 2015 nevynaložila dostatočné úsilie, aby zhromaždila všetky informácie o skutočnej povahe IMG, a preto rozhodla na nedostatočnom základe, ako to poznamenal Súdny dvor. Možno jej vytýkať, že v tom čase nevykonala komplexnejšie zisťovanie, ako je zisťovanie, na základe ktorého prijala nové rozhodnutie z 8. júna 2021, v ktorom potvrdila, že IMG nie je medzinárodnou organizáciou.
100.
Komisia nemala odkladať definitívne rozhodnutie o tom, či IMG je alebo nie je medzinárodnou organizáciou, do 8. júna 2021. Je pravda, že si vyžiadala informácie od IMG a že tento subjekt jej nepredložil požadované informácie, a preto sa musela obrátiť na štáty, ktoré boli údajne členmi tohto subjektu, aby ju informovali o svojom členstve v tomto subjekte. Bolo by vhodné, aby bol administratívny postup Komisie starostlivejší, ale domnievam sa, že jej konanie nepredstavuje dostatočne závažné porušenie povinnosti náležitej starostlivosti, ktorú má Komisia, spojenej s právom na riadnu správu vecí verejných, ktoré by mohlo založiť mimozmluvnú zodpovednosť Únie. (
39
)
101.
Pokiaľ by pravidlá mimozmluvnej zodpovednosti inštitúcií Únie boli menej prísne než tie, ktoré vyplývajú z judikatúry Súdneho dvora, samotné zrušenie rozhodnutia by prípadne mohlo vyvolať povinnosť nahradiť spôsobenú škodu.
102.
K tomu nedôjde, ak vznik tejto mimozmluvnej zodpovednosti nevyvolá akékoľvek porušenie, ale dostatočne závažné porušenie normy práva Únie, ktorá chráni jednotlivcov. Okrem toho „v prípade, keď je inštitúcii alebo orgánu Únie priznaná voľná úvaha, môže také dostatočne závažné porušenie práva Únie predstavovať iba zjavné a závažné prekročenie hraníc voľnej úvahy zo strany dotknutej inštitúcie alebo orgánu Únie“, (
40
) k čomu – ako som už poznamenal – v tejto veci nedošlo.
103.
Domnievam sa teda, že aj keby sa Komisia pri prijímaní rozhodnutia z 8. mája 2015 neoprela o potrebné dôkazy, nedopustila sa dostatočne závažného porušenia z dôvodu nesplnenia svojej povinnosti náležitej starostlivosti. Jej pochybenie, ktoré je nesporné, nemožno označiť za neospravedlniteľné (
41
) a závery, ku ktorým dospela, tiež neboli neopodstatnené (
42
), avšak bolo možné voči nim namietať, že sa neopierajú o viac dôkazov.
104.
Štvrtý odvolací dôvod treba v konečnom dôsledku zamietnuť ako nedôvodný.
F.
Piaty, šiesty a siedmy odvolací dôvod: porušenia týkajúce sa škody, ktorá vznikla IMG
1. Tvrdenia účastníkov konania
105.
V rámci piateho odvolacieho dôvodu IMG tvrdí, že – pokiaľ ide o návrhy uvedené v bode 40 prvej až tretej zarážke napadnutého rozsudku – Všeobecný súd porušil zásadu náhrady škody v naturálnej forme, nesplnil si povinnosť odôvodnenia, porušil podmienky prípustnosti a nedodržal článok 76 písm. e) a článok 84 ods. 1 svojho rokovacieho poriadku.
106.
V rámci šiesteho odvolacieho dôvodu IMG uvádza, že – čo sa týka návrhov uvedených v bode 40 štvrtej zarážke napadnutého rozsudku – Všeobecný súd si nesplnil povinnosť odôvodnenia a porušil článok 76 písm. e) a článok 84 ods. 1 svojho rokovacieho poriadku.
107.
V rámci siedmeho odvolacieho dôvodu IMG uvádza, že – pokiaľ ide o nemajetkovú ujmu – Všeobecný súd porušil zásadu náhrady škody v naturálnej forme, nesplnil si povinnosť odôvodnenia a porušil článok 76 písm. e) a článok 84 ods. 1 svojho rokovacieho poriadku a tiež porušil neobmedzenú súdnu právomoc.
108.
Komisia spochybňuje tieto tri odvolacie dôvody a navrhuje zamietnuť ich.
2. Posúdenie
109.
Zastávam názor, že ak Súdny dvor zamietne predchádzajúce odvolacie dôvody, tieto tri odvolacie dôvody musí zamietnuť ako neúčinné.
110.
Podľa ustálenej judikatúry „vznik mimozmluvnej zodpovednosti Únie… je podmienený súčasným splnením podmienok, ktorými sú protiprávnosť konania vytýkaného inštitúcii Únie, existencia škody a existencia príčinnej súvislosti medzi konaním tejto inštitúcie a uvádzanou škodou…. [P]okiaľ jedna z týchto podmienok nie je splnená, žalobu treba zamietnuť v celom rozsahu bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ďalšie podmienky mimozmluvnej zodpovednosti Únie…“. (
43
)
111.
Doteraz som sa pokúšal preukázať, že nedošlo k dostatočne závažnému porušeniu právnej normy, ktorá priznáva práva IMG. Keďže nie je splnená prvá z podmienok nevyhnutných na vznik mimozmluvnej zodpovednosti Únie, nie je potrebné rozhodnúť o existencii škody a jej vyčíslení.
112.
Navrhujem teda zamietnuť piaty, šiesty a siedmy odvolací dôvod ako neúčinné.
VIII. O trovách
113.
Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku uplatniteľného na odvolanie na základe jeho článku 184 ods. 2 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
114.
Keďže Komisia navrhla uložiť IMG povinnosť nahradiť trovy konania a návrhy IMG treba zamietnuť, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania.
IX. Návrh
115.
Na základe vyššie uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor:
1.
určil, že nový odvolací dôvod uvedený Komisiou je neprípustný;
2.
zamietol prvý, tretí a štvrtý odvolací dôvod ako nedôvodné;
3.
zamietol druhý odvolací dôvod sčasti ako nedôvodný a sčasti ako neúčinný;
4.
zamietol piaty, šiesty a siedmy odvolací dôvod ako neúčinné;
5.
rozhodol, že International Management Group znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii, s výnimkou trov konania týkajúcich sa nového odvolacieho dôvodu, ktorý uviedla táto inštitúcia.
(
1
)	Jazyk prednesu: španielčina.
(
2
)	Rozsudok Všeobecného súdu z 2. februára 2017, IMG/Komisia (T‑381/15, neuverejnený, EU:T:2017:57).
(
3
)	Rozsudok Súdneho dvora z 31. januára 2019, International Management Group/Komisia (C‑183/17 P a C‑184/17 P, EU:C:2019:78; ďalej len „rozsudok C‑183/17 P a C‑184/17 P“).
(
4
)	Rozsudok Všeobecného súdu z 9. septembra 2020IMG/Komisia (T‑381/15 RENV, neuverejnený, EU:T:2020:406; ďalej len „napadnutý rozsudok“).
(
5
)	Nariadenie Rady z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (Ú. v. EÚ L 248, 2002, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 74), zmenené a doplnené nariadením Rady (ES, Euratom) č. 1995/2006 z 13. decembra 2006 (Ú. v. EÚ L 390, 2006, s. 1) (ďalej len „nariadenie o rozpočtových pravidlách z roku 2002“).
(
6
)	Nariadenie Komisie z 23. decembra 2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie nariadenia č. 1605/2002 (Ú. v. ES L 357, 2002, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 145), zmenené a doplnené nariadením Komisie (ES, Euratom) č. 478/2007 z 23. apríla 2007 (Ú. v. EÚ L 111, 2007, s. 13).
(
7
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 25. októbra 2012 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, a zrušení nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Ú. v. EÚ L 298, 2012, s. 1). Toto nariadenie bolo zrušené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2018/1046 z 18. júla 2018 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, o zmene nariadení (EÚ) č. 1296/2013, (EÚ) č. 1301/2013, (EÚ) č. 1303/2013, (EÚ) č. 1304/2013, (EÚ) č. 1309/2013, (EÚ) č. 1316/2013, (EÚ) č. 223/2014, (EÚ) č. 283/2014 a rozhodnutia č. 541/2014/EÚ a o zrušení nariadenia (EÚ, Euratom) č. 966/2012 (Ú. v. EÚ L 193, 2018, s. 1).
(
8
)	Delegované nariadenie Komisie z 29. októbra 2012 o pravidlách uplatňovania nariadenia č. 966/2012 (Ú. v. EÚ L 362, 2012, s. 1).
(
9
)	Rozsudok C‑183/17 P a C‑184/17 P, body 16 až 28.
(
10
)	Rozsudok C‑183/17 P a C‑184/17 P, bod 97.
(
11
)	Tamže, body 94 až 96. V týchto bodoch sa konštatuje:
– pokiaľ ide o pochybnosť, „či viaceré členské štáty, prezentované zo strany IMG ako jej členovia, nimi aj skutočne sú, z vlastných konštatovaní Všeobecného súdu vyplýva, že pochybnosti Komisie sa v tejto súvislosti týkali iba ‚niektorých‘ z členov IMG, a to presnejšie piatich z celkového počtu šestnásť. Takéto pochybnosti však aj za predpokladu, že sú dôvodné, nemôžu viesť v medzinárodnom práve k tomu, že by pripravili subjekt, ktorého členmi tieto štáty neboli alebo nimi prestali byť, o postavenie ‚medzinárodnej organizácie“, a to o to viac, ak ako v prejednávanej veci dotknuté členské štáty predstavujú len výrazne menšinovú časť členov daného subjektu“,
– pokiaľ ide o pochybnosti „o splnomocnení osôb, ktoré zastupovali niektoré štáty pri podpise zakladajúceho aktu IMG, rovnako treba uviesť, že táto skutočnosť by prípadne mohla spochybniť platnosť aktu podpisu zakladajúceho aktu IMG, a to najmä zo strany týchto štátov, ale nie platnosť jej samotného založenia, keďže prípadné nezrovnalosti v zastúpení, na ktoré sa poukazuje, sa týkali len obmedzeného počtu zúčastnených štátov“,
– pokiaľ ide o „tretiu skutočnosť, podľa ktorej generálny tajomník OSN údajne pre OLAF uviedol, že IMG nepredstavuje špecializovanú agentúru OSN, stačí konštatovať, že táto skutočnosť je z právneho hľadiska úplne irelevantná. … rozpočtové pravidlá z rokov 2002 a 2012 na to, aby mohol byť daný subjekt kvalifikovaný ako ‚medzinárodná organizácia‘, vôbec nevyžadujú, aby bol agentúrou OSN. Okrem toho je v prejednávanej veci nesporné, že IMG nikdy netvrdila, že by bola takouto agentúrou, ale… domáha sa uznania postavenia ‚organizácie podľa medzinárodného práva verejného zriadenej medzivládnou dohodou‘…“.
(
12
)	Uznesenie z 9. júna 2020, International Management Group/Komisia (C‑183/17 P‑INT, EU:C:2020:507; ďalej len „uznesenie C‑183/17 P INT“).
(
13
)	Tamže, bod 23.
(
14
)	Všeobecný súd dospel k tomuto záveru na základe troch úvah. V prvom rade podľa ustálenej judikatúry „táto zásada sama osebe nepriznáva práva jednotlivcom okrem prípadu, keď je vyjadrením osobitných práv“. Okrem toho z právnych posúdení, ktoré predtým vykonal uvedený súd, vyplýva, že Komisia môže spochybniť postavenie IMG ako medzinárodnej organizácie v zmysle rozpočtových pravidiel z rokov 2002 a 2012. Napokon IMG nepreukázala, v akom zmysle protiprávnosť, ktorá viedla Súdny dvor k zrušeniu rozhodnutia z 8. mája 2015, predstavuje porušenie zásady riadnej správy vecí verejných a konkrétne povinnosti náležitej starostlivosti, ktorú má Komisia.
(
15
)	Komisia následne opäť požiadala IMG, aby predložila dokumenty spomenuté v jej liste zo 6. mája 2019, a uviedla, že ak to neurobí, obráti sa priamo na štáty, ktoré IMG považuje za svojich členov.
(
16
)	Uznesenie z 9. septembra 2020, IMG/Komisia (T‑645/19, neuverejnené, EU:T:2020:388).
(
17
)	Vec T‑509/21.
(
18
)	V bode 39 napadnutého rozsudku sa v súvislosti s predmetom sporu po zrušení a vrátení veci konštatuje, že „účastníci konania na pojednávaní v odpovedi na otázku Všeobecného súdu potvrdili, že predmet tohto sporu neprekračuje náhradu
škody vyplývajúcej z rozhodnutia Komisie obsiahnutého v liste z 8. mája 2015, ktoré Súdny dvor zrušil, o neuzavretí nových dohôd so žalobkyňou o delegovaní v rámci nepriameho hospodárenia ‚kým nedôjde k absolútnej istote, pokiaľ ide o otázku [jej postavenia] ako medzinárodnej organizácie‘…“. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
19
)	Bod 80 napadnutého rozsudku.
(
20
)	Pokiaľ ide o túto zásadu, pozri rozsudky zo 16. júla 2020, ADR Center/Komisia (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, body 100 až 102), a z 28. februára 2019, Alfamicro/Komisia (C‑14/18 P, EU:C:2019:159, body 65 až 67).
(
21
)	Podľa Komisie je prehodnotenie častým administratívnym úkonom (ktorý sa vykonáva najmä vtedy, keď dôjde k novelizácii rozpočtových pravidiel, ako to bolo v prípade delegovaného nariadenia 2015/2462) a – okrem prípadu IMG – nevyvolalo spory.
(
22
)	Body 29 a 30 vyššie.
(
23
)	Rozsudky z 28. októbra 2021, Vialto Consulting/Komisia (C‑650/19 P, EU:C:2021:879, bod 138); z 5. februára 2021, Dalli/Komisia (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, bod 41); z 5. septembra 2019, Európska únia/Guardian Europe a Guardian Europe/Európska únia (C‑447/17 P a C‑479/17 P, EU:C:2019:672, bod 147); z 13. decembra 2018, Európska únia/Kendrion (C‑150/17 P, EU:C:2018:1014, bod 117), a zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia (C‑352/98 P, EU:C:2000:361, bod 42).
(
24
)	Rozsudky z 5. februára 2021, Dalli/Komisia (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, bod 42), a z 5. septembra 2019, Európska únia/Guardian Europe a Guardian Europe/Európska únia (C‑447/17 P a C‑479/17 P, EU:C:2019:672, bod 148).
(
25
)	Rozsudok zo 4. apríla 2017, Ombudsman/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, bod 37).
(
26
)	Rozsudok z 30. mája 2017, Safa Nicu Sepahan/Rada (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, bod 30).
(
27
)	Rozsudky z 28. októbra 2021, Vialto Consulting/Komisia (C‑650/19 P, EU:C:2021:879, bod 142); z 20. januára 2021, Komisia/Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39, bod 103), a z 10. decembra 2002, Komisia/Camar a Tico (C‑312/00 P, EU:C:2002:736, bod 54).
(
28
)	Rozsudky z 10. septembra 2019, HTTS/Rada (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, bod 43); z 23. marca 2004, Ombudsman/Lamberts (C‑234/02 P, EU:C:2004:174, bod 49), a zo 4. apríla 2017, Ombudsman/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, bod 31).
(
29
)	Bod 88 napadnutého rozsudku.
(
30
)	Rozsudok C‑183/17 P a C‑184/17 P, bod 89: „… ak Komisia zamýšľa prijať rozhodnutie o delegovaní úloh plnenia rozpočtu na určený subjekt na tomto základe, má povinnosť uistiť sa, že tento subjekt má postavenie medzinárodnej organizácie“.
(
31
)	Tamže, bod 90: „… ak Komisia po prijatí rozhodnutia, ktorým sa úlohy plnenia rozpočtu zverujú určitému subjektu v postavení medzinárodnej organizácie, prijme rozhodnutia, ako [je sporné rozhodnutie], a to na základe skutočností, ktoré podľa jej názoru toto postavenie spochybňujú, uvedené rozhodnutia musia byť odôvodnené tak právne, ako aj fakticky“.
(
32
)	Toto konštatovanie podľa môjho názoru potvrdzuje skutočnosť, že generálny advokát Saugmandsgaard Øe v návrhoch vo veciach C‑183/17 P a C‑184/17 P (EU:C:2018:782) uviedol, že „Všeobecný súd nesprávne uplatnil [neuplatnil nesprávne – neoficiálny preklad] svoju preskúmavaciu právomoc, keď dospel k záveru, že vzhľadom na dôkazy, ktoré sú v jeho spise_… bolo legitímne a oprávnené, aby Komisia rozhodla o tom, že už nebude zverovať úlohy plnenia rozpočtu spoločnosti IMG v rámci preventívneho opatrenia, pokiaľ nie je objasnená otázka právneho postavenia dotknutej osoby“ (bod 64).
(
33
)	Podľa Súdneho dvora sú inštitúcie, orgány a organizácie Únie povinné dodržiavať základné práva zaručené právom Únie, medzi ktoré patrí právo na riadnu správu vecí verejných, zakotvené v článku 41 Charty [rozsudky z 21. októbra 2021, Parlament/UZ (C‑894/19 P, EU:C:2021:863, body 51 a 52), a z 27. marca 2019, August Wolff a Remedia/Komisia (C‑680/16 P, EU:C:2019:257, bod 24 a citovaná judikatúra)].
(
34
)	Rozsudky z 8. mája 2014, N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, bod 49), a z 19. júna 2014, Commune de Millau a SEMEA/Komisia (C‑531/12 P, EU:C:2014:2008, bod 97).
(
35
)	Ú. v. EÚ C 303, 2007, s. 17.
(
36
)	Rozsudok zo 16. decembra 2008, Masdar (UK)/Komisia, C‑47/07 P, EU:C:2008:726, bod 91).
(
37
)	Rozsudok z 22. novembra 2017, Komisia/Bilbaína de Alquitranes a i. (C‑691/15 P, EU:C:2017:882, bod 35).
(
38
)	Rozsudky zo 4. apríla 2017, Ombudsman/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, bod 40), a z 30. januára 1992, Finsider a i./Komisia (C‑363/88 a C‑364/88, EU:C:1992:44, bod 24).
(
39
)	Uvedeného pochybenia by sa navyše za podobných okolností mohol dopustiť akýkoľvek iný správny orgán, ktorý by mal pochybnosti o právnej povahe organizácie, ktorá sa mala podieľať na nepriamom hospodárení s verejnými finančnými prostriedkami.
(
40
)	Rozsudok zo 4. apríla 2017, Ombudsman/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, bod 37).
(
41
)	Rozsudky z 30. januára 1992, Finsider a i./Komisia (C‑363/88 a C‑364/88, EU:C:1992:44, bod 22), a zo 4. júla 2000, Haim (C‑424/97, EU:C:2000:357, body 42 a 43).
(
42
)	Rozsudok z 22. októbra 1991, Nölle (C‑16/90, EU:C:1991:402, bod 13).
(
43
)	Rozsudky z 5. februára 2021, Dalli/Komisia (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, body 41 a 42), a z 5. septembra 2019, Európska únia/Guardian Europe a Guardian Europe/Európska únia (C‑447/17 P a C‑479/17 P, EU:C:2019:672, body 147 a 148).