Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
TAMARA
ĆAPETA
prednesené
16. apríla
2026(1)
Vec C‑23/25 [Sutuska](i)
AS
proti
Bank Millennium S.A.
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava,
Poľsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Ochrana
spotrebiteľa – Nekalé
podmienky v spotrebiteľských
zmluvách – Smernica
93/13/EHS – Článok 6
ods. 1 – Článok 7
ods. 1 – Účinky
konštatovania,
že
zmluvná
podmienka
je
nekalá – Neplatnosť
zmluvy – Poistné
zmluvy
uzavreté
ako
zábezpeka v prípade
neplatnosti
zmluvy o úvere – Možnosť
uplatniť
pohľadávky,
ktoré
idú
nad
rámec
vrátenia
súm
dohodnutých v zmluve a zaplatenia
úrokov z omeškania – Právo
spotrebiteľa
na
vrátenie
zaplateného
poistného – Poistenia
pokrývajúce
riziko
veriteľa
alebo
riziko
dlžníka – Proporcionalita “
I.      Úvod
1.        Prejednávaná
vec
sa
týka
dôsledkov
zrušenia
spotrebiteľskej
zmluvy,
ktorá
obsahovala
nekalé
podmienky v zmysle
smernice o nekalých
podmienkach(2).
2.        Predkladajúci
vnútroštátny
súd
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava,
Poľsko)
rozhodol,
že
zmluva o hypotekárnom
úvere
uzavretá
medzi
spotrebiteľom a bankou
je
neplatná,
pretože
zistil,
že
zmluva
obsahuje
nekalé
podmienky.
Uvedený
súd
musí
teraz
rozhodnúť,
či
je
banka
povinná
uhradiť
spotrebiteľovi
sumy
zaplatené v súvislosti s viacerými
poistnými
zmluvami,
ktorých
uzatvorenie
banka
od
spotrebiteľa
požadovala v čase
uzavretia
danej
zmluvy.
II.    Okolnosti konania, prejudiciálna otázka a konanie na Súdnom dvore
3.        Dňa
14. marca 2007
AS,
dlžníčka a žalobkyňa
vo
veci
samej,
uzavrela
so
spoločnosťou
Bank
Millennium,
žalovanou
vo
veci
samej,
zmluvu o dlhodobom
hypotekárnom
úvere
indexovanom
na
švajčiarsky
frank.
4.        Zmluva
obsahovala
ustanovenie,
podľa
ktorého
sa
splátky
úveru
mali
platiť v poľských
zlotých
(PLN)
po
prepočte
podľa
predajného
kurzu
švajčiarskeho
franku v súlade s kurzovým
lístkom
banky
platným v deň
platby.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd
dospel k záveru,
že
táto
menová
doložka
je
nekalá, a preto
čiastočným
rozsudkom
zo
16. januára
2025
vyhlásil
celú
zmluvu
za
neplatnú.
Podľa
vnútroštátneho
práva
sa v prípade
neplatnosti
zmluvy
vyžaduje,
aby
zmluvné
strany
vrátili
všetky
plnenia,
ktoré
na
základe
tejto
zmluvy
získali.
5.        Okrem
úhrady
splátok
úveru
si
AS
nárokuje
15 108,15
PLN
(približne
3 573
eur),
čo
predstavuje
poistné
zaplatené
za
štyri
poistné
zmluvy
uzatvorené v súvislosti s úverovou
zmluvou.
6.        Podľa
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
išlo o (i)
poistenie v prípade
nízkeho
vlastného
vkladu(3);
(ii)
preklenovacie
poistenie(4);
(iii)
poistenie
nehnuteľnosti a (iv)
životné
poistenie.
7.        Predkladajúci
vnútroštátny
súd
uvádza,
že v konaní,
ktoré
pred
ním
prebieha,
nebolo
sporné,
že
banka
musí
dlžníkovi
uhradiť
sumu
poistného
zaplateného
na
poistenie,
ktoré
kryje
jej
vlastné
riziko,
konkrétne
poistenie v prípade
nízkeho
vlastného
vkladu a preklenovacie
poistenie.
8.        Existuje
však
spor o to,
či
dlžník
môže
získať
späť
poistné
zaplatené
za
poistenie,
ktoré
chráni
jeho
vlastné
riziká,
konkrétne
poistenie
nehnuteľnosti a životné
poistenie.
9.        Ako
vysvetľuje
vnútroštátny
súd,
vo
vnútroštátnej
judikatúre
prevláda
názor,
že
banka
nie
je
povinná
vrátiť
dlžníkovi
posledné
uvedené
typy
poistného,
pretože
tieto
zmluvy
nie
sú
neoddeliteľne
spojené
so
zmluvou o úvere, a to
ani v prípade,
ak
sú
banke
postúpené
pohľadávky z týchto
zmlúv.
Vnútroštátny
súd
uvádza,
že
skutočnými
oprávnenými
osobami z týchto
poistných
zmlúv
sú
naďalej
dlžníčka
(poistenie
nehnuteľnosti) a jej
dedičia
(životné
poistenie);
ak
poistná
suma
prevyšuje
dlh
voči
banke,
prebytok
je
splatný
priamo
dlžníčke v prípade
poistenia
nehnuteľnosti
alebo
ostatným
oprávneným
osobám v prípade
životného
poistenia.
10.      Ako
vysvetľuje
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
tento
výklad
vychádza
zo
skutočnosti,
že
zmluva o úvere
zaväzuje
dlžníka
len k poskytnutiu
zabezpečenia;
neukladá
mu
povinnosť
platiť
poistné.
Táto
povinnosť
vyplýva
zo
samotných
poistných
zmlúv a z príslušných
ustanovení
Ustawa – Kodeks cywilny (Občiansky
zákonník) z 23. apríla
1964
(Dz.
U. č. 16,
položka
93), v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej,
ktoré
upravujú
poistné
zmluvy
na
poistenie
majetku a životné
poistenie. Z toho
vyplýva,
že
zmluva o úvere,
zmluva o poistení
nehnuteľnosti a zmluva o životnom
poistení
sú
nezávislé
právne
vzťahy.
Vyslovenie
neplatnosti
úverovej
zmluvy
nemá
za
následok
neplatnosť
poistných
zmlúv,
ale
len
neúčinnosť
zabezpečovacích
mechanizmov,
ktoré
sú s nimi
spojené, a to
postúpenia
pohľadávky z poistenia
nehnuteľnosti
na
banku a určenia
banky
ako
oprávnenej
osoby
pre
poistnú
sumu
zo
životného
poistenia.
Dlžník
má
preto
naďalej
nárok
na
plnenie
na
základe
poistenia
nehnuteľnosti a prípadným
dedičom
zostáva
akékoľvek
plnenie,
ktoré
môže
vyplývať
zo
životného
poistenia.
11.      Vnútroštátny
súd
ďalej
uvádza,
že v prípade
vyhlásenia
poistenia
nehnuteľnosti
za
neplatné
by
dlžník
bol
nepoistený
odo
dňa
uzavretia
úveru,
čo
je
skutkový
stav,
ktorý
sa
súdy
zdráhajú
nastoliť.
Okrem
toho,
keďže
skutočnými
beneficientmi
poistného
sú
dlžník
alebo
jeho
dedičia,
akýkoľvek
nárok
na
vrátenie
tohto
poistného
by
mal
smerovať
voči
poisťovni, a nie
banke. V tomto
kontexte
banka
vystupuje
len
ako
sprostredkovateľ,
ktorý
vyberá
poistné
od
dlžníka a odovzdáva
ho
poisťovateľovi
bez
toho,
aby z toho
mala
nejaký
prospech.
To
je v kontraste s poistením
vlastného
rizika
banky
(preklenovacie
poistenie a poistenie v prípade
nízkeho
vlastného
vkladu),
kde
je
banka
poistníkom a jediným
beneficientom,
čím
sa
úhrada
tohto
poistného
stáva
samostatnou
záležitosťou.
12.      Napriek
prevládajúcemu
výkladu
vnútroštátneho
práva
vo
vnútroštátnej
judikatúre
má
vnútroštátny
súd
pochybnosti o tom,
či
zbavenie
spotrebiteľa
práva
požadovať
vrátenie
predmetného
poistného v dôsledku
rozhodnutia,
ktorým
sa
zmluva o úvere
vyhlasuje
za
neplatnú,
nie
je v rozpore s článkom 6
ods. 1 a článkom 7
ods. 1
smernice o nekalých
podmienkach.
13.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
konštatuje,
že v súlade s judikatúrou
Súdneho
dvora
treba
zmluvnú
podmienku,
ktorá
bola
vyhlásená
za
nekalú, v zásade
chápať
tak,
že
nikdy
neexistovala, a teda
nemôže
voči
spotrebiteľovi
vyvolávať
účinky.(5)
14.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
si
preto
kladie
otázku,
či
neplatnosť
zmluvy o úvere
musí
viesť
aj k vráteniu
poistného
spojeného s touto
zmluvou.
Uvedený
súd
vyjadruje
pochybnosti o primeranosti
takéhoto
riešenia.
Podľa
jeho
názoru
by
bolo
vhodnejšie,
keby
neplatnosť
úveru
nespôsobila
neplatnosť
samotných
poistných
zmlúv,
ale
iba
neúčinnosť
zabezpečovacích
mechanizmov,
ktoré
sú s nimi
spojené
(postúpenie
pohľadávky z poistenia
nehnuteľnosti a určenie
banky
ako
príjemcu
poistnej
sumy
zo
životného
poistenia).
15.      Keďže
vnútroštátny
súd
si
nie
je
istý
správnym
výkladom
vyššie
uvedených
ustanovení
smernice o nekalých
podmienkach,
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Majú
sa
článok 6
ods. 1 a článok 7
ods. 1
[smernice o nekalých
podmienkach],
ako
aj
zásady
efektivity a proporcionality v kontexte
vyhlásenia
zmluvy o úvere
uzavretej
medzi
spotrebiteľom a bankou
za
neplatnú v celom
rozsahu z dôvodu,
že
obsahovala
nekalé
podmienky,
bez
ktorých
nemôže
naďalej
zaväzovať,
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
súdnemu
výkladu
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
podľa
ktorého:
–        banka
je
povinná
uhradiť
spotrebiteľovi
ekvivalent
nákladov,
ktoré
spotrebiteľ
vynaložil
na
poistenie
rizika
banky,
ako
je
poistenie v prípade
nízkeho
vlastného
vkladu a preklenovacie
poistenie,
ktoré
slúžili
na
zabezpečenie
splatenia
úveru,
–        banka
nie
je
povinná
uhradiť
spotrebiteľovi
ekvivalent
nákladov,
ktoré
spotrebiteľ
vynaložil
na
poistenie
rizika
spotrebiteľa,
ako
je
poistenie
nehnuteľnosti a životné
poistenie,
ktoré
slúžili
na
zabezpečenie
splatenia
úveru?“
16.      Písomné
pripomienky
predložili
Súdnemu
dvoru
AS,
Bank
Millennium,
poľská a portugalská
vláda,
ako
aj
Európska
komisia.
17.      Na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
22. januára
2026,
predniesli
svoje
ústne
pripomienky
AS,
Bank
Millennium,
poľská
vláda a Komisia.
III. Analýza
18.      Tento
prípad
nadväzuje
na
dlhý
rad
rozhodnutí, v ktorých
Súdny
dvor
vykladal
účinky
vyhlásenia
neplatnosti
zmlúv o úvere
indexovaných
na
švajčiarsky
frank
podľa
smernice o nekalých
podmienkach.
19.      Tento
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
však
prináša
novú
otázku
týkajúcu
sa
účinkov
vyhlásenia
neplatnosti
zmluvy o hypotekárnom
úvere
na
rôzne
poistné
zmluvy
spojené s touto
zmluvou,
čo
je
záležitosť,
ktorá v judikatúre
Súdneho
dvora
ešte
riešená
nebola.
20.      Žalobkyňa
vo
veci
samej
tvrdí,
že
všetko
poistné
zaplatené
spotrebiteľom v rámci
plnenia
zmluvy o úvere,
ktorá
bola
neskôr
vyhlásená
za
neplatnú, pretože
obsahovala
nekalú
podmienku,
by
malo
byť
vrátené z dôvodu,
že
bolo
zaplatené v súvislosti s neplatnou
zmluvou o úvere, a preto
nemalo
byť
splatné.
21.      Naproti
tomu
Bank
Millennium,
poľská a portugalská
vláda,
ako
aj
Komisia
tvrdia,
že
na
rozdiel
od
poistenia v prípade
nízkeho
vlastného
vkladu a preklenovacieho
poistenia
povinnosť
dlžníka
platiť
poistné
na
poistenie
nehnuteľnosti a životné
poistenie
nevyplýva z ustanovení
zmluvy o úvere,
ale z podmienok
samotných
poistných
zmlúv.
Neplatnosť
zmluvy o úvere
by
teda
nemala
mať
za
následok
neplatnosť
zmlúv o poistení
nehnuteľnosti a životnom
poistení,
ale
iba
neúčinnosť
postúpenia
nárokov
vyplývajúcich z týchto
zmlúv
na
banku.
22.      V tejto
súvislosti
vnútroštátny
súd v podstate
žiada
Súdny
dvor,
aby
potvrdil,
či
je
podľa
smernice o nekalých
podmienkach
prípustný
výklad
vnútroštátneho
práva,
ktorý
oprávňuje
dlžníka
požadovať
vrátenie
poistného
zaplateného
na
poistenie v prípade
nízkeho
vlastného
vkladu a na
preklenovacie
poistenie,
ale
nie
poistného zaplateného
na
poistenie
nehnuteľnosti a životné
poistenie.
23.      Aby
som
mohla
na
túto
otázku
odpovedať,
najprv v krátkosti
pripomeniem
príslušnú
judikatúru
(časť A) a potom
predstavím
svoj
názor
na
túto
konkrétnu
situáciu
(časť B).
A.      Príslušná judikatúra Súdneho dvora
24.      Ako
sa
výslovne
uvádza v článku 6
ods. 1
smernice o nekalých
podmienkach a ďalej
vysvetľuje v judikatúre
Súdneho
dvora,
ak
súd
zistí,
že
podmienka
použitá v spotrebiteľskej
zmluve
je
nekalá,
táto
podmienka
nemôže
byť
pre
spotrebiteľa
záväzná(6).
25.      Hoci
vymedzenie
právnych
účinkov
konštatovania
nekalej
povahy
zmluvnej
podmienky
je v zásade
vecou
členských
štátov(7),
Súdny
dvor
už
ozrejmil,
že
vnútroštátne
súdy
sú
povinné
odstrániť
túto
nekalú
podmienku
zo
zmluvy a nemôžu
ju
nahradiť
ani
výkladom
vôle
strán s cieľom
vyhnúť
sa
zrušeniu
zmluvy,
ani
ustanovením
vnútroštátneho
práva
dispozitívnej
povahy(8). Z tohto
dôvodu
sú
vnútroštátne
súdy v prípade,
že
zmluva
nemôže
ďalej
existovať
bez
nekalej
podmienky,
povinné
zmluvu
zrušiť v celom
jej
rozsahu.
Presne
to
sa
stalo v prejednávanej
veci,
keďže
predkladajúci
vnútroštátny
súd
rozhodol,
že
zmluva
nemôže
ďalej
existovať
bez
nekalej
podmienky, a preto
vyhlásil
celú
zmluvu
za
neplatnú.
Tento
záver
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
nebol
napadnutý.
26.      Okrem
toho,
hoci
právne
dôsledky
konštatovania
neplatnosti
zmluvy
sú v zásade
tiež
vecou
vnútroštátneho
práva,
tieto
dôsledky
musia
byť v súlade s právom
Únie, a najmä s cieľmi
sledovanými
smernicou o nekalých
podmienkach(9).
27.      V tomto
smere
Súdny
dvor
rozhodol,
že
vnútroštátna
právna
úprava,
ktorou
sa
táto
smernica
preberá,
musí
najmä
uľahčiť
dosiahnutie
dvoch
cieľov.
28.      Po
prvé
vnútroštátne
právo
musí
umožniť
obnovenie
právnej a skutkovej
situácie, v ktorej
by
sa
spotrebiteľ
nachádzal,
ak
by
táto
nekalá
podmienka
neexistovala,
najmä
na
základe
práva
vrátenia
výhod,
ktoré
predajca
alebo
dodávateľ
neoprávnene
prijal
na
základe
uvedenej
nekalej
podmienky
na
ujmu
spotrebiteľa(10).
Je
potrebné
uznať
podobný
nápravný
účinok v prípade,
keď
nekalá
povaha
podmienok
zmluvy
uzavretej
medzi
spotrebiteľom a podnikateľom
nevedie
len k neplatnosti
týchto
zmluvných
podmienok,
ale
aj k neplatnosti
tejto
zmluvy v celom
rozsahu(11).
29.      Po
druhé
vnútroštátne
právo
nesmie
narušiť
odrádzajúci
účinok,
ktorý
má
mať smernica o nekalých
podmienkach.
Tento
cieľ
je
všeobecnejšej
povahy a má
predávajúcim a dodávateľom
brániť v tom,
aby
do
spotrebiteľských
zmlúv
zahŕňali
nekalé
podmienky(12).
30.      V rozsudku
Bank
M,
na
ktorý
sa
odvolávajú
účastníci
tohto
konania,
Súdny
dvor
zhrnul
túto
judikatúru
takto:
„zlučiteľnosť
vnútroštátnej
právnej
úpravy
upravujúcej
praktické
dôsledky
neplatnosti
zmluvy o hypotekárnom
úvere z dôvodu
existencie
nekalých
podmienok s právom
Únie
závisí
od
otázky,
či
táto
úprava
jednak
umožňuje
právne a faktické
obnovenie
situácie
spotrebiteľa, v ktorej
by
sa
nachádzal v prípade,
keby
táto
zmluva
vôbec
neexistovala, a či
jednak
neohrozuje
odradzujúci
účinok
sledovaný
[smernicou o nekalých
podmienkach]“(13).
31.      Pokiaľ
ide o právne a faktické
obnovenie
situácie
spotrebiteľa, v ktorej
by
sa
nachádzal v prípade,
keby
zmluva
neobsahovala
nekalé
ustanovenie, z judikatúry
jasne
vyplýva,
že
spotrebiteľ
musí
mať
právo
prinajmenšom
na
vrátenie
mesačných
splátok a poplatkov
zaplatených v rámci
plnenia
zmluvy,
ako
aj
na
zaplatenie
úrokov z omeškania v zákonnej
sadzbe
od
okamihu
výzvy
na
zaplatenie(14).
Okrem
toho
Súdny
dvor
vo
veci
Bank
M
všeobecne
uviedol,
že
nároky
presahujúce
vrátenie
mesačných
splátok a poplatkov
zaplatených v súvislosti s plnením
tejto
zmluvy
zrejme
neohrozujú
dva
ciele
smernice o nekalých
podmienkach(15).
Súdny
dvor
sa
však
zatiaľ
nezaoberal
právom
spotrebiteľov
požadovať
vrátenie
platieb
uskutočnených v súvislosti s poistnými
zmluvami
spojenými
so
zmluvou o hypotekárnom
úvere.
32.      Podľa
môjho
názoru
by
akceptovanie
nárokov
na
vrátenie
platieb v súvislosti
so
všetkými
štyrmi
druhmi
poistenia, o ktoré
ide v prejednávanej
veci,
nenarušilo
cieľ
obnoviť
situáciu
dlžníka
pred
uzavretím
neplatnej
zmluvy
ani
odstrašujúci
účinok,
ktorý
sa
smernicou o nekalých
podmienkach
sleduje,
ale
skôr
by k nim
prispelo.
33.      Súdny
dvor
však
tiež
rozhodol,
že
vnútroštátne
súdy
musia
pri
posudzovaní
svojho
vnútroštátneho
práva
zohľadniť
zásadu
proporcionality.
To
znamená,
že
aj
keď
je
pravda,
že
úhrada
platieb
za
všetky
štyri
druhy
poistenia
by
mohla
prispieť k cieľom
smerníc o nekalých
podmienkach,
vnútroštátne
právo
nemusí
ísť
nad
rámec
toho,
čo
je
nevyhnutné
na
dosiahnutie
týchto
cieľov(16).
34.      Vzhľadom
na
to
predkladajúci
vnútroštátny
súd
vo
svojom
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vysvetlil,
že
umožniť
spotrebiteľom
požadovať
vrátenie
súm
zaplatených v súvislosti s poistením
nehnuteľnosti a životným
poistením
môže
byť
neprimerané.
Takýto
argument
by
svedčil v prospech
zachovania
prevládajúcej
vnútroštátnej
judikatúry,
ktorá
bráni
tomu,
aby
sa
dlžník
domáhal
vrátenia
poistného
zaplateného
za
poistenie
nehnuteľnosti a životné
poistenie,
aj
keď
uzavretie
týchto
poistení
bolo
podmienkou
zmluvy o úvere,
ktorá
bola
vyhlásená
za
neplatnú,
pretože
obsahovala
nekalú
zmluvnú podmienku.
Podľa
názoru
vnútroštátneho
súdu
by
bolo
vhodnejšie,
keby
neplatnosť
zmluvy o úvere
nespôsobila
neplatnosť
týchto
poistných
zmlúv
ako
takých,
ale
iba
neúčinnosť
zabezpečovacích
mechanizmov,
ktoré
sú s nimi
spojené,
konkrétne
postúpenia
nároku z poistenia
nehnuteľnosti a určenia
banky
ako
príjemcu
poistnej
sumy
zo
životného
poistenia.
Podľa
takéhoto
výkladu
by
dlžník
zostal
krytý
oboma
poisteniami, a preto
by
nemohol
požadovať
vrátenie
poistného
zaplateného
za
tieto
poistenia.
B.      Posúdenie prejednávanej veci
35.      Z uvedenej
judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva
záver,
že
banka
je v zásade
povinná
vrátiť
všetky
platby,
ktoré
dlžník
uskutočnil v súvislosti
so
zmluvou,
ktorá
bola
neskôr
vyhlásená
za
neplatnú,
pretože
obsahovala
nekalé
podmienky.
36.      Ako
sa
uvádza
vyššie,
platby,
ktoré
dlžník
platí v súvislosti s prvými
dvoma
druhmi
poistenia, a to
poistením v prípade
nízkeho
vlastného
vkladu a preklenovacím
poistením,
sa
zdajú
byť
neoddeliteľne
spojené s úverovou
zmluvou
samotnou.
37.      Podľa
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania a v chápaní
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
sa
zdá
byť
nesporné,
že
banka
musí
spotrebiteľovi
vrátiť
poistné
zaplatené
za
dve
poistenia,
ktoré
kryjú
vlastné
riziká
banky.
Možno
totiž
povedať,
že
tieto
poistenia
sú
neoddeliteľné
od
zmluvy,
ktorá
bola
vyhlásená
za
neplatnú,
pretože
by
bez
zmluvy o hypotekárnom
úvere
neexistovali;
banka,
nie
dlžník,
je
poistníkom, a práve
banka
je
jediným
príjemcom v súvislosti s akýmkoľvek
vyplatením.
38.      V tomto
smere
neexistuje
dôvod,
aby
Súdny
dvor
nesúhlasil s predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom, a preto
by
mal
na
prvú
časť
položenej
otázky
odpovedať v tomto
zmysle.
39.      Preto
jediné
dve
platby,
ktoré
si
vyžadujú
dodatočné
posúdenie,
sú
poistné
zaplatené
za
poistenie
nehnuteľnosti a životné
poistenie, v prípade
ktorých
sa
zdá,
že
prevládajúca
vnútroštátna
judikatúra
nepriznáva dlžníkom
právo
požadovať
náhradu.
40.      Najprv
treba
pripomenúť,
že
smernica o nekalých
podmienkach,
ktorá
je
minimálnym
harmonizačným
nástrojom(17),
ponecháva
na
členských
štátoch,
aby
prijali
podrobné
pravidlá
ochrany
spotrebiteľov
pred
nekalými
podmienkami v spotrebiteľských
zmluvách. V tomto
zmysle
majú
členské
štáty
diskrečnú
právomoc a môžu
uplatňovať
rôzne
právne
riešenia,
ktoré
zabezpečia
obnovenie
postavenia
dlžníka, v akom
by
sa
nachádzal,
keby
nekalá
podmienka
neexistovala, a ktoré
slúžia
na
to,
aby
predajcov
alebo
dodávateľov
odradili
od
zahrnutia
nekalých
podmienok
do
spotrebiteľských
zmlúv. V smernici o nekalých
podmienkach
sa
len
vyžaduje,
aby
boli
splnené
minimálne
uvedené
dva
ciele.
41.      V tomto
zmysle
je
predkladajúci
vnútroštátny
súd, a nie
Súdny
dvor, v najlepšej
pozícii,
aby
dospel k záveru,
či
sú
pravidlá
vnútroštátneho
práva,
posudzované v kontexte
celého
vnútroštátneho
právneho
poriadku,
vhodné a potrebné
na
splnenie
cieľov
smernice o nekalých
podmienkach.
42.      Súdny
dvor
preto
môže
vnútroštátnemu
súdu
poskytnúť
len
usmernenie,
čo
má
pri
takomto
posúdení
zohľadniť.
43.      Na
účely
prejednávanej
veci
preto
navrhnem
niektoré
prvky,
ktoré
môžu
byť
pre
vnútroštátny
súd
relevantné
pri
rozhodovaní o tom,
či
je
potrebné
zmeniť
prevládajúci
výklad
vnútroštátneho
práva,
podľa
ktorého
by
žalobkyňa
vo
veci
samej
nemala
právo
požadovať
vrátenie
poistného
zaplateného
za
poistenie
nehnuteľnosti a životné
poistenie,
aj
keď
uzavretie
týchto
poistení
bolo
podmienkou
zmluvy o hypotekárnom
úvere,
ktorá
bola
vyhlásená
za
neplatnú,
pretože
obsahovala
nekalé
ustanovenie.
44.      Tieto
dve
poistné
zmluvy
na
jednej
strane
kryjú
určité
riziká
banky,
ktoré
vznikajú v prípade
poškodenia
hypotékou
zaťaženej
nehnuteľnosti
alebo
smrti
dlžníka,
ale
na
druhej
strane
kryjú
aj
určité
riziká,
ktoré
dlžník
znáša
nezávisle
od
úveru.
Všetci
účastníci
pojednávania,
ako
aj
vnútroštátny
súd(18) súhlasili s tým,
že
tieto
poistenia
majú
túto
dvojakú
funkciu.
45.      Vzhľadom
na
dvojakú úlohu týchto
dvoch
poistení
by
sa
platby
vykonané v súvislosti s nimi
mohli
chápať
buď
ako
neoddeliteľne
spojené
so
zmluvou o hypotekárnom
úvere,
alebo
ako
nezávislé
od
tejto
zmluvy.
46.      Na
jednej
strane
by
sa
dalo
povedať,
že
dlžník
uzavrel
tieto
poistenia
len
preto,
že
boli
podmienkou
získania
úveru(19). V takomto
chápaní
by
sa
vrátenie
platieb
uskutočnených v súvislosti s týmito
poisteniami
mohlo
považovať
za
nevyhnutné
na
obnovenie
situácie, v ktorej
sa
dlžník
nachádzal
pred
uzavretím
zmluvy,
keďže
pred
existenciou
zmluvy o úvere
nemal
povinnosť
takéto
platby
uskutočňovať.
47.      Navyše
požiadavka
na
vrátenie
platieb
na
tie
poistenia,
ktoré
boli
spojené
so
zmluvou o úvere, v prípade
ktorej
bolo
konštatované,
že
obsahuje
nekalé
podmienky,
môže
aj posilniť odstrašujúci
účinok, o ktorý
sa
usiluje
smernica o nekalých
podmienkach.
48.      Tieto
argumenty
svedčia v prospech
záveru,
že
spotrebitelia
majú
právo
požadovať
vrátenie
poistného
zaplateného
na
tieto
poistenia.
49.      Na
druhej
strane
sa v judikatúre
Súdneho
dvora v zásade
vyžaduje
„vráteni[e]
výhod,
ktoré
predajca
alebo
dodávateľ
neoprávnene
prijal
na
základe…
nekalej
podmienky
na
ujmu
spotrebiteľa“.(20)
50.      Keďže v prejednávanej
veci
sa
sporné
poistné
týka
životného
poistenia a poistenia
nehnuteľnosti, z ktorých
oboch
má
prospech
spotrebiteľ,
nie
je
ako
také
na
ujmu
spotrebiteľa.
Po
prvé,
ako
sa
potvrdilo
na
pojednávaní,
AS
si
mohla
poisťovňu, v ktorej
poistenie
uzatvorila,
slobodne
vybrať.
Po
druhé
vo
veci
samej
nebolo
spochybnené,
že
poistenia
boli
riadne
plnené;
poisťovateľ
poskytol
účinnú
záruku
na
majetok a osobu
spotrebiteľa,
ktorá
pokrývala
riziká
ako
požiar,
povodeň,
smrť,
invalidita
atď.
Tieto
prínosy
neboli
len
hypotetické.
Aj
keď k škodovej
udalosti
nedošlo,
poisťovateľ
niesol
riziko
vo
svojej
súvahe,
udržiaval
potrebné
rezervy a vynaložil
skutočné
náklady
na
získanie
zaistenia
na
pokrytie
svojej
potenciálnej
expozície.
Počas
trvania
týchto
poistení
zostal
poisťovateľ
vystavený
riziku a poskytoval
spotrebiteľovi
nepretržitú
ochranu a bezprostredné
finančné
zabezpečenie.
Keďže
poistné
predstavovalo
legitímnu
protihodnotu
za
prevzaté
riziká,
jeho
zaplatenie
predstavuje
službu,
ktorá
bola
skutočne
poskytnutá a ekonomicky
ocenená.
51.      Akýkoľvek
nárok
na
vrátenie
tohto
poistného
je preto nielen
post
festum,
ale v kontexte
takéhoto
nesporného
poskytnutia
služieb
aj
ťažko
posúditeľný.
Dalo
by
sa
totiž
povedať,
že
vrátenie v okolnostiach
ako
vo
veci
samej,
pokiaľ
ide o poistenie
nehnuteľnosti a životné
poistenie,
by
išlo
nad
rámec
prostého
vrátenia
spotrebiteľa
do
situácie, v ktorej
by
sa
nachádzal,
keby
nekalá
podmienka
neexistovala;
fakticky
by
spotrebiteľovi
poskytlo
bezplatné
poistné
krytie
bez
akýchkoľvek
osobných
výdavkov.
52.      Je
pravda,
že v politikách
EÚ
sa
podľa
článku 169 ZFEÚ a článku 38
Charty
základných
práv
Európskej
únie
vyžaduje,
aby
sa
spotrebiteľom,
ktorí
sa
nachádzajú v znevýhodnenom
postavení
vo
vzťahu k predajcom
alebo
dodávateľom v rozsahu, v akom
sa
musia
považovať
za
menej
informovaných,
hospodársky
slabších a právne
menej
skúsených
ako
ich
zmluvní
partneri,
poskytovala
vyššia
úroveň
ochrany(21).
Rovnako
je
však
pravda
to,
že v judikatúre
Súdneho
dvora
sa
uznáva,
že
ochrana
spotrebiteľa
nie
je
absolútna(22).
53.      Aj
keď
sú
predmetné
poistenie
nehnuteľnosti a životné
poistenie
v tomto smere prospešné
aj
pre
banku(23),
tieto
prínosy
nevyplývajú
zo
samotnej
nekalej
podmienky. V tejto súvislosti
je
dôležité
zdôrazniť,
že
cieľom
smernice o nekalých
podmienkach
nie
je
zrušiť
všetky
zmluvné
dojednania
obsahujúce
nekalé
podmienky,
ale
dosiahnuť
rovnováhu
medzi
právami a povinnosťami
zmluvných
strán a obnoviť
rovnosť
medzi
nimi(24).
54.      Vnútroštátne
pravidlá,
ktorých
cieľom
je
obnoviť
pôvodnú
situáciu, v ktorej
by
sa
spotrebiteľ
nachádzal,
ak
by
táto
nekalá
podmienka
neexistovala,
teda
nemusia
ísť
nad
rámec
toho,
čo
je
nevyhnutné
na
dosiahnutie
tohto
primárneho
cieľa
smernice o nekalých
podmienkach,
neprimeraným
zaťažením
bánk.
Prílišné
vychýlenie
rovnováhy
na
opačnú
stranu
by
mohlo
ohroziť
stabilitu
finančného
trhu, a taký
výsledok
by
bol v rozpore s cieľmi
smernice o nekalých
podmienkach.
55.      V tomto
smere
Súdny
dvor
už
uznal,
že
ciele
spočívajúce v zabezpečení
stability
bankového a finančného
systému,
ako
aj v zabránení
systémovému
riziku
predstavujú
ciele
všeobecného
záujmu
sledované
Úniou(25).
56.      Tieto
ciele
sú
vo
všeobecnom
záujme a sú
ústavne
zakotvené v poslaní
zabezpečiť
stabilitu
finančného
systému,
ktorým
je
podľa
článku 127
ods. 5 ZFEÚ
poverený
Európsky
systém
centrálnych
bánk
(ESCB),
ako
aj v potrebe
zachovať
stabilitu
hospodárskej a menovej
únie
podľa
článku 3
ods. 4 ZEÚ.
57.      Je
vhodné
zdôrazniť,
že
prudenciálne
požiadavky
boli
stanovené
na
úrovni
Únie
na
základe
článku 114 ZFEÚ
(vnútorný
trh)
podľa
nariadenia o kapitálových
požiadavkách(26) a článku 63
ods. 1 ZFEÚ
(voľný
pohyb
kapitálu)
podľa
smernice o kapitálových
požiadavkách(27).
Tieto
požiadavky
sa
vzťahujú
na
všetky
členské
štáty a presahujú
hranice
eurozóny.
58.      Tieto
požiadavky
sú
posilnené v rôznych
aktoch
sekundárneho
práva
EÚ v oblasti
ochrany
spotrebiteľa,
napríklad v smernici
2014/17/EÚ o hypotekárnych
úveroch(28).0
59.      Aj
keď
životné
poistenie a poistenie
nehnuteľnosti
nie
sú
podľa
príslušných
právnych
predpisov
EÚ v súvislosti s poskytovaním
hypotekárnych
úverov
povinné,
skutočne
slúžia
na
zabezpečenie
dodržiavania
základných
prudenciálnych
požiadaviek a regulačných
noriem
zo
strany
banky.
Vo
veci
samej
nie
je
sporné,
že
požiadavka,
ktorú
banky
ukladajú
dlžníkom,
aby
uzavreli
takéto
poistenia,
nie
je
sama
osebe
nespravodlivá
alebo
právne
neplatná.
60.      Zavedenie
takýchto
záruk v konečnom
dôsledku
slúži
súkromným
záujmom
banky a dlžníka
aj
širšiemu
verejnému
záujmu.
Tým,
že
tieto
opatrenia
chránia
dlžníka
pred
nepredvídanými
okolnosťami a banku
pred
zlyhaním,
podporujú
stabilitu
bankového a finančného
systému,
čo
je
cieľ
všeobecného
záujmu
práva
Únie.
61.      V súvislosti s uzatvorením
zmluvy,
ktorá
je
následne
vyhlásená
za
neplatnú,
môže
dlžníkovi
vzniknúť
nespočetné
množstvo
výdavkov(29). V tomto
ohľade
je
vnútroštátne
právo
oprávnené
určiť
hranicu
medzi
výdavkami,
ktoré
sa
musia
spotrebiteľovi
vrátiť, a výdavkami,
ktorých
vrátenie z toho dôvodu,
že
zmluva o hypotekárnom
úvere
bola
vyhlásená
za
neplatnú,
pretože
obsahovala
nekalú
podmienku,
automaticky
nevyplýva(30).
62.      Na
záver
možno
konštatovať,
že
otázka
vrátenia
dvoch
druhov
poistného
nie
je
otázkou
uprednostňovania
jedného
princípu
pred
druhým,
ale
otázkou
vyvažovania
rôznych
záujmov.
63.      Za
predpokladu,
že
dlžníkovi
budú
vrátené
všetky
platby,
ktoré
vykonal v prospech
banky v dôsledku
nekalej
podmienky v zmluve o hypotekárnom
úvere,
sa
nedomnievam,
že
právo
Únie
bráni
výkladu
vnútroštátneho
práva,
podľa
ktorého
dlžník
nemá
právo
požadovať
vrátenie
poistného
zaplateného
na
poistenie
nehnuteľnosti a životné
poistenie,
aj
keď
uzavretie
týchto
poistení
bolo
podmienkou
zmluvy o úvere,
ktorá
bola
vyhlásená
za
neplatnú,
pretože
obsahovala
nekalú
podmienku.
IV.    Návrh
64.      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
navrhujem
Súdnemu
dvoru,
aby
na
prejudiciálnu
otázku,
ktorú
mu
položil
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava,
Poľsko),
odpovedal
takto:
V prípade
úplného
zrušenia
spotrebiteľskej
zmluvy
sa
článok 6
ods. 1 a článok 7
ods. 1
smernice
Rady
93/13/EHS z 5. apríla
1993 o nekalých
podmienkach v spotrebiteľských
zmluvách v zmysle
zásad
účinnosti a proporcionality
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
nebránia
súdnemu
výkladu
vnútroštátneho
práva,
podľa
ktorého:
–        banka
je
povinná
uhradiť
spotrebiteľovi
ekvivalent
nákladov,
ktoré
spotrebiteľ
vynaložil
na
poistenie
rizika
banky,
ako
je
poistenie v prípade
nízkeho
vlastného
vkladu a preklenovacie
poistenie,
ktoré
slúžili
na
zabezpečenie
splatenia
úveru,
–        banka
nie
je
povinná
uhradiť
spotrebiteľovi
ekvivalent
nákladov,
ktoré
spotrebiteľ
vynaložil
na
poistenie
rizika
spotrebiteľa,
ako
je
poistenie
nehnuteľnosti a životné
poistenie,
ktoré
slúžili
na
zabezpečenie
splatenia
úveru.
1      Jazyk
prednesu:
angličtina.
iNázov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.
2      Smernica
Rady
93/13/EHS z 5. apríla
1993 o nekalých
podmienkach v spotrebiteľských
zmluvách
(Ú. v. ES L 95,
1993,
s. 29;
Mim.
vyd.
15/002,
s. 288;
ďalej
len
„smernica o nekalých
podmienkach“).
3      Poistenie v prípade
nízkeho
vlastného
vkladu
kompenzuje
riziko
veriteľa v situáciách,
keď
hodnota
výšky
úveru
zodpovedá
podstatnej
časti
(viac
než
80 %)
hodnoty
hypotékou
zaťaženej
nehnuteľnosti.
Čím
vyšší
je
pomer
výšky
úveru k hodnote
nehnuteľnosti,
tým
vyššie
je
riziko
úveru
pre
veriteľa, a preto
môže
byť
dlžník
požiadaný o uzatvorenie
dodatočného
poistenia.
4      Preklenovacie
poistenie
je
krátkodobé
zabezpečenie,
ktoré
kryje
riziko
banky
počas
prechodného
obdobia
medzi
vyplatením
úveru a formálnym
právnym
zápisom
hypotéky
do
katastra
nehnuteľností.
5      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 21. decembra
2016,
Gutiérrez Naranjo a i. (C‑154/15, C‑307/15 a C‑308/15,
EU:C:2016:980, bod 61).
6      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 21. decembra
2016,
Gutiérrez Naranjo a i. (C‑154/15, C‑307/15 a C‑308/15,
EU:C:2016:980, body 53
až
57 a citovaná
judikatúra).
7      Pozri v tomto
smere
rozsudky z 21. decembra
2016,
Gutiérrez Naranjo a i. (C‑154/15, C‑307/15 a C‑308/15,
EU:C:2016:980, bod 66), a z 15. júna
2023,
Bank M. (Dôsledky
vyhlásenia
zmluvy
za
neplatnú)  (C‑520/21,
ďalej
len
„rozsudok
Bank
M“,
EU:C:2023:478, bod 61).
8      Pozri
rozsudok z 8. septembra
2022,
D.B.P. a i. (Hypotekárny
úver
vyjadrený v cudzích
menách)
(C‑80/21
až C‑82/21,
EU:C:2022:646, bod 68).
Ako
totiž
vysvetľuje
generálna
advokátka
Trstenjak v bodoch 86
až
88
svojich
návrhov
vo
veci
Banco Español de
Crédito (C‑618/10,
EU:C:2012:74),
vyhliadka
toho,
že
vnútroštátne
súdy
zmluvu,
ktorá
obsahuje
nekalú
podmienku,
„napravia“,
či
už
zmenou
alebo
nahradením
tejto
podmienky,
„by
nielen
obmedzila
odstrašujúci
účinok,
ktorý
vyplýva z článku 6 [smernice o nekalých
podmienkach],
ale
dokonca
by
mala
opačný
účinok“,
pretože
by
dodávateľa
alebo
predajcu
motivovala k tomu,
„aby
‚pokúšal
šťastie‘ a do
zmluvy
zaradil
čo
najväčšie
množstvo
nekalých
podmienok v nádeji,
že
vnútroštátny
súd
väčšinu z nich
prehliadne“.
9      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Bank
M
(bod 64).
10      Pozri
rozsudky z 21. decembra
2016,
Gutiérrez Naranjo a i. (C‑154/15, C‑307/15 a C‑308/15,
EU:C:2016:980, bod 66), a z 31. marca 2022,
Lombard Lízing
(C‑472/20,
EU:C:2022:242, body 50
až
55 a citovaná
judikatúra).
11      Pozri v tomto
smere
rozsudok
Bank
M
(bod 66).
12      Pozri
napríklad
rozsudok
Bank
M
(body 67 a 68).
Tento
cieľ
vyplýva z článku 7 smernice o nekalých
podmienkach.
13      Rozsudok Bank M (bod 68).
14      Pozri
rozsudok z 30. apríla
2025,
AxFina Hungary (Ďalšia
existencia
zmluvy)
(C‑630/23,
EU:C:2025:302, bod 77 a citovaná
judikatúra).
Súdny
dvor
tiež
uznal
právo
spotrebiteľov
požadovať
náhradu
výdavkov,
ako
sú
náklady
na
notárske
služby a náklady
na
správu,
ak
tieto
výdavky
vznikli v dôsledku
nekalej
podmienky.
Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. júla
2020,
Caixabank a Banco Bilbao
Vizcaya Argentaria (C‑224/19 a C‑259/19,
EU:C:2020:578).
15      Rozsudok
Bank
M
(body 69 a 74).
16      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Bank
M
(bod 73).
17      To
znamená,
že
členské
štáty
môžu
prijať
aj
pravidlá,
ktoré
poskytujú
vyššiu
úroveň
ochrany
spotrebiteľov,
než
aká
sa
vyžaduje v uvedenej
smernici.
Pozri
jej
dvanáste
odôvodnenie a rozsudky z 3. júna
2010,
Caja de
Ahorros y Monte
de
Piedad de
Madrid
(C‑484/08,
EU:C:2010:309, bod 28), a z 18. januára
2024,
Getin Noble Bank a i. (Preskúmanie
nekalej
povahy
zmluvných
podmienok
ex
offo)
(C‑531/22,
EU:C:2024:58, bod 68).
18      Bod 5 odpovede
vnútroštátneho
súdu
na
otázky
Súdneho
dvora.
19      Je
však
tiež
možné,
že
dlžník
už
poistenie
nehnuteľnosti
týkajúce
sa
nehnuteľnosti
ponúkanej
na
zaťaženie
hypotékou
alebo
životné
poistenie
mal a svoje
pohľadávky z týchto
poistení
až
do
výšky
hodnoty
úveru
len postúpil
banke.
20      Rozsudok z 21. decembra
2016,
Gutiérrez Naranjo a i. (C‑154/15, C‑307/15 a C‑308/15,
EU:C:2016:980, bod 66,
kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka).
Pozri
aj bod 28
vyššie.
21      Rozsudok
zo
7. novembra
2019,
Profi
Credit
Polska (C‑419/18 a C‑483/18,
EU:C:2019:930,
bod 46).
22      Rozsudky z 21. decembra
2016,
Gutiérrez Naranjo a i. (C‑154/15, C‑307/15 a C‑308/15,
EU:C:2016:980, bod 68), a z 13. marca 2025,
Banco Santander (C‑230/24,
EU:C:2025:177, bod 30 a citovaná
judikatúra).
23      Ak
napríklad
nehnuteľnosť,
ktorá
je
zaťažená
hypotékou,
nie
je
dlžníkom
poistená,
banka
môže
byť
nútená
uzavrieť
takéto
poistenie
na
vlastné
náklady,
čo
môže
viesť k tomu,
že
ponúkne
vyššiu
cenu
za
úver.
24      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 23. novembra
2023,
Provident Polska (C‑321/22,
EU:C:2023:911, body 81 a 87,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
25      Pozri
rozsudok
zo 16. júla
2020,
Adusbef a i. (C‑686/18,
EU:C:2020:567, bod 92 a citovaná
judikatúra). V kontexte
výkladu
smernice o nekalých
podmienkach
pozri
najmä
rozsudok z 8. mája
2025,
Myszak (C‑324/23,
EU:C:2025:324, bod 71 a citovaná
judikatúra).
26      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ) č. 575/2013 z 26. júna
2013 o prudenciálnych
požiadavkách
na
úverové
inštitúcie a investičné
spoločnosti a o zmene
nariadenia
(EÚ) č. 648/2012
(Ú. v. EÚ L 176,
2013, s. 1),
zmenené
delegovaným
nariadením
Komisie
(EÚ)
2025/1496 z 12. júna
2025,
ktorým
sa
mení
nariadenie č. 575/2013,
pokiaľ
ide o dátum
začatia
uplatňovania
požiadaviek
na
vlastné
zdroje
pre
trhové
riziko
(Ú. v. EÚ L,
2025/1496).
27      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2013/36/EÚ z 26. júna
2013 o prístupe k činnosti
úverových
inštitúcií a prudenciálnom
dohľade
nad
úverovými
inštitúciami a investičnými
spoločnosťami, o zmene
smernice
2002/87/ES a o zrušení
smerníc
2006/48/ES a 2006/49/ES
(Ú. v. EÚ L 176,
2013, s. 338),
zmenená
smernicou
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2024/1619 z 31. mája
2024,
ktorou
sa
mení
smernica
2013/36,
pokiaľ
ide o právomoci
dohľadu,
sankcie,
pobočky z tretích
krajín a environmentálne a sociálne
riziká a riziká v oblasti
správy a riadenia
(Ú. v. EÚ L,
2024/1619).
28      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
zo
4. februára
2014 o zmluvách o úvere
pre
spotrebiteľov
týkajúcich
sa
nehnuteľností
určených
na
bývanie a o zmene
smerníc
2008/48/ES a 2013/36/EÚ a nariadenia
(EÚ) č. 1093/2010
(Ú. v. EÚ L 60,
2014, s. 34).
Pozri
najmä
jej článok 12 ods. 4.
29      Môžu
to
byť
bežné
výdavky,
napríklad
cena
za
taxislužbu,
ktorá
spotrebiteľa
odvezie
do
banky
na
podpis
zmluvy,
alebo
náklady
na
preklad
dokumentov,
ktoré
musia
byť
predložené v jazyku
štátu, v ktorom
sa
nachádza
banka, aby bolo možné požiadať o úver.
30      Aj
keby
takéto
dodatočné
náklady
mohli
byť
vylúčené z rozsahu
práva
požadovať
ich
náhradu
po
vyhlásení
zmluvy o úvere
za
neplatnú z dôvodu,
že
obsahovala
nekalú
podmienku,
nemožno
vylúčiť,
že
takéto
náklady
môžu
byť
nahradené v rámci
žaloby o náhradu
škody,
ak
sú
splnené
podmienky
na
získanie
takejto
náhrady.