62021CJ0116_RES
C‑116/21. P.–C‑118/21. P., C‑138/21. P. és C‑139/21. P. sz. egyesített ügyek
Európai Bizottság
kontra
VW és társai
A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2022. július 14.
„Fellebbezés – Közszolgálat – Nyugdíj – Az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata – A VIII. melléklet 20. cikke – Özvegyi nyugdíj nyújtása – Öregségi nyugdíjra jogosult korábbi tisztviselő túlélő házastársa – Az e tisztviselő szolgálati jogviszonyának megszűnése utáni házasságkötés – A tisztviselő halálának időpontjában legalább öt éve fennálló házasságra vonatkozó feltétel – A VIII. melléklet 18. cikke – A tisztviselő szolgálati jogviszonyának megszűnése előtt kötött házasság – A csupán egyéves minimális házassági időtartamot előíró feltétel – A VIII. melléklet 20. cikkére vonatkozó jogellenességi kifogás – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – 20. cikk – Az egyenlő bánásmód elve – A 21. cikk (1) bekezdése – Az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma – Az 52. cikk (1) bekezdése – Önkényes vagy az uniós jogalkotó által követett célkitűzés szempontjából nyilvánvalóan nem megfelelő különbségtétel hiánya”
Európai uniós jog – Elvek – Egyenlő bánásmód – Objektív módon igazolt eltérő bánásmód – Értékelési szempontok – Uniós jogalkotási aktusra való alkalmazás
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 20. cikk; a tisztviselők személyzeti szabályzata, VIII. melléklet, 18. és 20. cikk)
(lásd: 95–97., 140–143. pont)
Tisztviselők – Nyugdíjak – Özvegyi nyugdíj – A nyújtás feltételei – A házasságkötésnek az elhunyt tisztviselő szolgálati jogviszonyának megszűnése előtti vagy utáni időpontjától függően eltérő alkalmazás – A két helyzetnek az özvegyi nyugdíj tárgyát és célját, valamint a házastársak közötti jogi kapcsolatra vonatkozó közös feltételt illetően összehasonlítható jellege
(Személyzeti szabályzat, VIII. melléklet, 18. és 27. cikk)
(lásd: 98–100., 102–108. pont)
Tisztviselők – Nyugdíjak – Özvegyi nyugdíj – A nyújtás feltételei – A házasság minimális időtartama – A túlélő házastársakkal szemben azon alapuló eltérő bánásmód, hogy a házasságkötésre az elhunyt tisztviselő szolgálati jogviszonyának megszűnése előtt vagy után került sor – Az uniós jogalkotó széles mérlegelési jogköre – Az arányosság elvének tiszteletben tartása – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok – A különbségtétel megfelelő és szükséges jellegének az uniós bíróság általi vizsgálata – Megengedhetetlenség
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 20. cikk, 52. cikk, (1) bekezdés, és 52. cikk, (1) bekezdés; a tisztviselők személyzeti szabályzata, VIII. melléklet, 18. és 20. cikk)
(lásd: 127–130., 144. pont)
Tisztviselők – Nyugdíjak – Özvegyi nyugdíj – A nyújtás feltételei – A házasság minimális időtartama – A túlélő házastársakkal szemben azon alapuló eltérő bánásmód, hogy a házasságkötésre az elhunyt tisztviselő szolgálati jogviszonyának megszűnése előtt vagy után került sor – Az egyenlő bánásmódhoz való jog korlátozása és az életkoron alapuló közvetett hátrányos megkülönböztetés – Igazolás – Csalás elleni küzdelem – Megengedhetőség – Az arányosság vizsgálata
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 20. cikk, 21. cikk, (1) bekezdés, és 52. cikk, (1) bekezdés; a tisztviselők személyzeti szabályzata, 1d. cikk és VIII. melléklet, 18. és 20. cikk)
(lásd: 139–142., 146–156._172–176. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – A fellebbezés tárgyát képező ítéletben szereplő és csatlakozó fellebbezés tárgyát nem képező kérelmekre vonatkozó jogalapok – Jogerő – Elutasítás
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 169. cikk (1) bekezdés, és 178. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 180. pont)
Összefoglalás
VW, BT és RN – esettől függően – olyan uniós tisztviselőkkel kötöttek házasságot, illetve újból házasságot kötöttek olyan uniós tisztviselőkkel, akik a házasságuk megkötése vagy az újbóli házasságkötésük időpontjában már nem álltak szolgálati jogviszonyban uniós intézménnyel. Mindhármuk házastársa kevesebb mint öt évvel ezen időpontot követően hunyt el.
Mindhárom szóban forgó nő korábbi uniós tisztviselő túlélő házastársaként özvegyi nyugdíj iránti kérelmet nyújtott be.
E kérelmeket az Európai Bizottság elutasította (a továbbiakban: vitatott határozatok), azzal az indokkal, hogy VW, BT és RN nem felel meg az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) VIII. mellékletének 20. cikkében előírt feltételeknek. E rendelkezés értelmében azok a túlélő házastársak, akik egy tisztviselővel a szolgálati jogviszonyának megszűnését követően kötöttek házasságot, nem részesülhetnek özvegyi nyugdíjban, amennyiben házasságuk kevesebb mint öt évig tartott. Ezzel szemben a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 18. cikkének megfelelően a tisztviselő szolgálati jogviszonyának megszűnését megelőzően házasságot kötő túlélő házastársak özvegyi nyugdíjra jogosultak, amennyiben a házasságuk legalább egy évig fennállt.
A vitatott határozatok ellen VW, BT és RN által benyújtott megsemmisítés iránti keresetek tárgyában eljáró Törvényszék megállapította, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 20. cikke sérti az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 20. cikkében foglalt egyenlő bánásmód elvét, a VW‑re vonatkozó ügyben az arányosság elvét, valamint a BT‑re és az RN‑re vonatkozó ügyekben a Charta 21. cikkének (1) bekezdésében kimondott, az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét. E körülmények között a Törvényszék helyt adott a VW, BT és RN által felhozott jogellenességi kifogásoknak, és valamennyi vitatott határozatot megsemmisítette.
A Bizottság és az Európai Unió Tanácsa által benyújtott fellebbezés alapján a Bíróság hatályon kívül helyezi a Törvényszék ítéleteit, és elutasítja VW, BT és RN keresetét. A Bíróság rámutat, hogy az uniós jogalkotó azáltal, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 18. és 20. cikkében eltérő minimális időtartamokat írt elő az özvegyi nyugdíjra való jogosultságnak az elhunyt tisztviselők vagy korábbi tisztviselők túlélő házastársai számára történő nyújtása érdekében, az e tekintetben rendelkezésére álló széles mérlegelési jogkörét nem önkényesen vagy nyilvánvalóan nem megfelelő módon gyakorolta.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság – a Törvényszék azon elemzésének megerősítése mellett, amely szerint a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 18. és 20. cikkének hatálya alá tartozó helyzetek összehasonlíthatók, és tekintettel arra, hogy az uniós jogalkotó a házasság e rendelkezésektől eltérő minimális időtartamainak előírásával eltérően kezelte az összehasonlítható helyzeteket – emlékeztet arra, hogy a személyzeti szabályzat szabályainak elfogadása során az uniós jogalkotó rendelkezésére álló széles mérlegelési jogkörre tekintettel a Charta 20. cikkében rögzített egyenlő bánásmód elve csak abban az esetben sérül, ha a jogalkotó a szóban forgó szabályozással elérni kívánt célkitűzéshez képest önkényes vagy nyilvánvalóan nem megfelelő különbségtételt alkalmaz. Ez az ítélkezési gyakorlat alkalmazandó a Charta 52. cikkének (1) bekezdésében előírt arányosság követelményének vizsgálata keretében is.
Ebből következik, hogy a jelen ügyben a Törvényszéknek annak vizsgálatára kellett volna szorítkoznia, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének az e melléklet 18. cikkével összefüggésben értelmezett 20. cikkében szereplő, a tisztviselők vagy korábbi tisztviselők túlélő házastársai közötti, a házasság megkötésének időpontjától függő különbségtétel nem tűnik‑e „önkényesnek” vagy „nyilvánvalóan nem megfelelőnek” az e rendelkezések által követett közérdekű cél szempontjából. Márpedig a Törvényszék azáltal, hogy a megtámadott ítéletekben azt vizsgálta, hogy e különbségtétel nem bizonyul‑e „észszerűtlennek” a kitűzött közérdekű cél szempontjából, továbbá hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 20. cikkében előírt, a legalább ötéves időtartamú házasságra vonatkozó feltétel elkülönítve és az e melléklet 18. cikkében előírt egyéves feltételtől függetlenül, a Charta 52. cikkének (1) bekezdése keretében arányos‑e abban az értelemben, hogy nem haladja meg nyilvánvalóan az uniós jogalkotó által elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket, túllépte bírósági felülvizsgálati jogkörének terjedelmét és ezáltal tévesen alkalmazta a jogot.
Következésképpen a Bíróság hatályon kívül helyezi a Törvényszék megtámadott ítéleteit, és miután megállapította, hogy azt a jogviták állása megengedi, azokat érdemben maga dönti el.
E tekintetben a Bíróság rámutat, hogy noha az uniós jogalkotó azáltal, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 18. és 20. cikkében eltérő minimális időtartamokat írt elő a házasság tekintetében, eltérő módon kezelt hasonló helyzeteket, ez az eltérő bánásmód ugyanakkor igazolt a Charta 52. cikkének (1) bekezdése alapján.
A Charta 52. cikkének (1) bekezdése értelmében az elismert jogok és szabadságok gyakorlása csak úgy korlátozható, először is, ha törvény írja elő, másodszor, ha arra az említett jogok és szabadságok lényeges tartalmának tiszteletben tartása mellett kerül sor, harmadszor pedig ha a korlátozás elengedhetetlen és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a tisztviselő túlélő hozzátartozói közötti eltérő bánásmódot törvény írja elő, mivel az a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének az e melléklet 18. cikkével összefüggésben értelmezett 20. cikkéből következik. E rendelkezések a minimális házassági időtartamra vonatkozóan pontosan számszerűsített követelményeket állapítanak meg, amelyek meghatározzák az egyenlő bánásmódhoz való jog gyakorlásával kapcsolatos korlátozás terjedelmét.
A Bíróság szerint az özvegyi nyugdíjak rendszerének a szóban forgó eltérő bánásmód általi korlátozása a Charta 52. cikke (1) bekezdésének megfelelően tiszteletben tartja az egyenlő bánásmód elvének lényeges tartalmát. Ez a korlátozás ugyanis önmagában nem kérdőjelezi meg az egyenlő bánásmód elvét, mivel csak a házasság minimális időtartamára vonatkozó azon feltétel kérdésére vonatkozik, amelynek az elhunyt tisztviselők vagy korábbi tisztviselők túlélő házastársának meg kell felelniük ahhoz, hogy özvegyi nyugdíjban részesülhessenek, anélkül hogy e házastársakat megfosztanák attól a lehetőségtől, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 18. és 20. cikkében szereplő minden egyes esetben ilyen nyugdíjban részesüljenek.
Az említett korlátozás ráadásul közérdekű – nevezetesen a joggal való visszaélés és a csalás megelőzésére irányuló – célt is szolgál. Ennek keretében annak a feltételnek, miszerint a házasságnak egy bizonyos ideig fenn kell állnia ahhoz, hogy a túlélő házastárs özvegyi nyugdíjban részesüljön, az a célja, hogy biztosítsa az érintett személyek közötti kapcsolatok valódiságát és stabilitását. Olyan egységes feltételről van szó, amely különbségtétel nélkül alkalmazandó a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 18. és 20. cikke rendelkezéseinek hatálya alá tartozó valamennyi túlélő házastársra, amelynek célja nem annak vélelmezése, hogy a túlélő házastársak részéről visszaélés vagy csalás történt, hanem az ilyen visszaélések vagy csalások elkövetésének megelőzése.
Végül az arányosság vizsgálatát illetően a Bíróság megállapítja, hogy nem tűnik önkényesnek vagy nyilvánvalóan helytelennek, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 20. cikke a házasságnak az említett melléklet 18. cikkében meghatározottnál hosszabb minimális időtartamát írja elő. Az e 20. cikkben említett esetben ugyanis, amikor a házasságot a tisztviselő szolgálati jogviszonyának megszűnését követően kötötték, a visszaélésekre vagy csalásokra való ösztönzést valószínűleg elősegíti a tisztviselő halálának nagyobb kiszámíthatósága és közelsége, ha – mint a jelen esetben – a szolgálati jogviszony megszűnésére nyugdíjazás miatt kerül sor.
A fentiekre tekintettel a Bíróság megállapítja, hogy mivel a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 20. cikkével bevezetett eltérő bánásmód teljesíti a Charta 52. cikkének (1) bekezdése szerinti feltételeket, a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 20. cikke megfelel a Charta 20. cikkében foglalt egyenlő bánásmód elvének.
Ugyanezen indokok alapján a Bíróság – bár megállapítja, hogy az említett eltérő bánásmód szintén életkoron alapuló közvetett eltérő bánásmódnak minősül – úgy ítéli meg, hogy az is összhangban van az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmának a Charta 21. cikkének (1) bekezdésében foglalt elvével.