62024CJ0489
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2026. március 5. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Menekültpolitika – 2013/32/EU irányelv – A 31. cikk (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontja – A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó eljárások – A határozathozatali határidő hat hónappal történő meghosszabbításának lehetősége nagyszámú, egyidejűleg benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem esetén – Egymást követő meghosszabbító határozatok – Feltételek és korlátok – A 4. cikk (1) bekezdése – A tagállamok azon kötelezettsége, hogy az eljáró hatóságnak a feladatai ellátásához szükséges megfelelő eszközöket biztosítsák”
A C‑489/24. sz. [Safita] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Raad van State (államtanács, Hollandia) a Bírósághoz 2024. július 11‑én érkezett, 2024. július 10‑i határozatával terjesztett elő
a Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
és
X
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: J. Passer tanácselnök (előadó), E. Regan és D. Gratsias bírák,
főtanácsnok: L. Medina,
hivatalvezető: A. Lamote tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. július 9‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
X képviseletében V. M. Oliana advocate és S. Rafi szakértő,
–
a holland kormány képviseletében M. K. Bulterman és A. Hanje, meghatalmazotti minőségben,
–
a magyar kormány képviseletében Biró‑Tóth Zs. és Fehér M. Z., meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében A. Azema, A. Baeckelmans, F. Blanc és M. Debieuvre, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló, 2013. június 26‑i 2013/32/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 180., 60. o.; helyesbítés: HL 2016. L 198., 50. o.) 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdése b) pontjának ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (igazságügyi és biztonsági államtitkár, Hollandia) és a szír állampolgár X között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya, hogy e hatóság nem bírálta el a jogszabályban előírt hat hónapos határidőn belül az érintett személy menedékjogon alapuló ideiglenes tartózkodási engedély iránti kérelmét.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 2013/32 irányelv (3) és (18) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(3)
Az Európai Tanács 1999. október 15–16‑i tamperei rendkívüli ülésén megállapodott abban, hogy törekszik az 1967. január 31‑i New York‑i jegyzőkönyvvel módosított, a menekültek jogállásáról szóló, 1951. július 28‑i genfi egyezmény [(Recueil des traités des Nations unies [1954], 189. kötet, 150. o., 2545. sz.; kihirdette: az 1989. évi 15. tvr.)] (a továbbiakban: a genfi egyezmény) teljes és mindenre kiterjedő alkalmazásán nyugvó közös európai menekültügyi rendszer létrehozására, ezzel megerősíti a visszaküldés tilalmának elvét, és biztosítja, hogy senkit ne küldjenek vissza olyan helyre, ahol üldöztetésnek van kitéve.
[…]
(18)
A tagállamoknak és a nemzetközi védelmet kérelmezőknek egyaránt az áll érdekében, hogy a megfelelő és teljes körű vizsgálat lefolytatásának sérelme nélkül a nemzetközi védelem iránti kérelmek ügyében a lehető legrövidebb időn belül határozat szülessen.”
4
Ezen irányelv „Hatáskörrel rendelkező hatóságok” című 4. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok valamennyi eljárásra kijelölnek egy eljáró hatóságot, amely ezen irányelv rendelkezései szerint felelős a kérelmek megfelelő vizsgálatáért. A tagállamok biztosítják, hogy a fenti hatóság megfelelő eszközökkel – ideértve kellő számú szakszemélyzettel – rendelkezzen ahhoz, hogy ezen irányelvvel összhangban elláthassa feladatait.”
5
Az említett irányelv „Vizsgálati eljárás” című 31. cikke a következőket írja elő:
„(1)   A tagállamok a nemzetközi védelem iránti kérelmeket vizsgálati eljárásban dolgozzák fel a II. fejezetben foglalt alapelvekkel és garanciákkal összhangban.
(2)   A tagállamok biztosítják, hogy – a megfelelő és teljes körű vizsgálat követelményeinek sérelme nélkül – a vizsgálati eljárások a lehető legrövidebb időn belül lezárulnak.
(3)   A tagállamok biztosítják, hogy a vizsgálati eljárások a kérelem benyújtásától számított hat hónapon belül lezárulnak.
Azon esetekben, amelyekben a kérelemre a[z egy harmadik országbeli állampolgár vagy egy hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26‑i] 604/2013/EU [európai parlamenti és tanácsi] rendeletben [(HL 2013. L 180., 31. o.; helyesbítés: HL 2018. L 33., 6. o.)] előírt eljárás alkalmazandó, a hat hónapos határidő attól az időponttól számítandó, amikor a vizsgálatért felelős tagállamot az említett rendelettel összhangban meghatározták, a kérelmező az adott tagállam területén tartózkodik, és az illetékes hatóság a kérelmezőt átvette.
A tagállamok az e bekezdésben előírt hat hónapos határidőt legfeljebb további kilenc hónappal meghosszabbíthatják, amennyiben:
[…]
b)
nagyszámú harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy egyidejűleg folyamodik […] nemzetközi védelemért, ami a gyakorlatban rendkívül megnehezíti az eljárás hat hónapos határidőn belüli lefolytatását;
[…]
Kivételesen, kellően indokolt körülmények esetén a tagállamok legfeljebb három hónappal túlléphetik az ezen bekezdésben előírt határidőt, amennyiben az a nemzetközi védelem iránti kérelem megfelelő és teljes körű vizsgálatának biztosításához szükséges.
[…]
(5)   A tagállamok minden esetben legfeljebb a kérelem benyújtásától számított 21 hónapon belül lezárják a vizsgálati eljárást.
(6)   A tagállamok biztosítják, hogy amennyiben hat hónapon belül nem kerül sor határozathozatalra, úgy az érintett kérelmezőt
a)
tájékoztatják a késedelemről; és
b)
kérésére tájékoztatják a késedelem okairól, valamint arról, hogy mennyi időn belül várható határozat kérelme ügyében.
[…]”
A holland jog
A külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi törvény
6
A 2000. november 23‑i Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet (Vreemdelingenwet 2000) (a külföldiekről szóló törvény általános felülvizsgálatáról szóló törvény [a külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi törvény], Stb. 2000, 495. sz.) 42. cikke a következőket írja elő:
„1   A 28. cikkben említett ideiglenes tartózkodási engedély vagy a 33. cikkben említett határozatlan időre szóló tartózkodási engedély megadása iránti kérelem tárgyában a kérelem kézhezvételétől számított hat hónapon belül kell határozatot hozni.
[…]
4   Az 1. bekezdésben említett határidő legfeljebb kilenc hónappal meghosszabbítható, amennyiben:
[…]
b.
nagyszámú külföldi egyidejűleg nyújt be kérelmet, ami a gyakorlatban rendkívül megnehezíti az eljárás hat hónapos határidőn belüli lefolytatását; […]
[…]”
A 2022/22. sz. WBV
7
2022. szeptember 21‑én az igazságügyi és biztonsági államtitkár elfogadta a Besluit houdende wijziging van de Vreemdelingencirculaire 2000‑t (a külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi körlevél módosításáról szóló rendelet, a továbbiakban: 2022/22. sz. WBV), amely 2022. szeptember 27‑én lépett hatályba.
8
A 2022/22. sz. WBV módosította a Vreemdelingencirculaire 2000‑et (a külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi körlevél), többek között a menedékjog iránti kérelmek megvizsgálására vonatkozóan a külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi törvényben előírt határidő meghosszabbítása tekintetében. E körlevél a következőképpen rendelkezett:
„[…]
2.13. A határozat
A határozathozatali határidő
Az [Immigratie‑ en Naturalisatiedienst (bevándorlási és honosítási szolgálat, Hollandia; a továbbiakban: IND)] a menedékjogon alapuló ideiglenes tartózkodási engedély megadása vagy meghosszabbítása iránti kérelem benyújtásától számított hat hónapon belül határoz a kérelemről. Ez a határidő a [külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi törvény] 42. cikke alapján meghosszabbítható.
A 2022/22. sz. WBV hatálybalépése óta az IND él a [külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi törvény] 42. cikke 4. bekezdésének b. pontjában biztosított azon lehetőséggel, hogy meghosszabbítsa a menekültügyekre vonatkozó kilenc hónapos határidőt. Ez azt jelenti, hogy az IND kilenc hónappal meghosszabbítja a menedékjogon alapuló ideiglenes tartózkodási engedély megadása iránti valamennyi kérelemre vonatkozó, jogszabályban előírt határozathozatali határidőt, ha a kérelemről való határozathozatal jogszabályban előírt határideje a 2022/22. sz. WBV hatálybalépésének időpontjában még nem járt le. A határozathozatali határidő ezen meghosszabbítása a 2023. január 1‑jéig benyújtott kérelmekre alkalmazandó.
[…]”
A 2023/3. sz. WBV
9
Az igazságügyi és biztonsági államtitkár 2023. január 26‑án elfogadta a Besluit houdende wijziging van de Vreemdelingencirculaire 2000‑t (a külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi körlevél módosításáról szóló rendelet, a továbbiakban: 2023/3. sz. WBV), amely a következőképpen módosította ismét a külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi körlevelet:
„[…]
2.13. Határozathozatal
Az [IND] a menedékjogon alapuló ideiglenes tartózkodási engedély megadása vagy meghosszabbítása iránti kérelem benyújtásától számított hat hónapon belül határozatot hoz a kérelemről. E határidő a [külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi törvény] 42. cikke alapján meghosszabbítható.
[…]
A 2023/3. sz. WBV közzétételét követően a határozathozatali határidő kilenc hónappal történő meghosszabbítása a 2023. január 1. és 2024. január 1. között benyújtott menedékjog iránti kérelmekre is alkalmazandó.
[…]”
A 2023/26. sz. WBV
10
2023. december 27‑én az igazságügyi és biztonsági államtitkár elfogadta a Besluit houdende wijziging van de Vreemdelingencirculaire 2000‑t (a külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi körlevél módosításáról szóló rendelet, a továbbiakban: 2023/26. sz. WBV), amely ismét módosította a külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi körlevelet az alábbi szöveggel:
„[…]
2.13. Határozathozatal
Az [IND] a menedékjogon alapuló ideiglenes tartózkodási engedély megadása vagy meghosszabbítása iránti kérelem benyújtásától számított hat hónapon belül határozatot hoz a kérelemről. E határidő a [külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi törvény] 42. cikke alapján meghosszabbítható.
[…]
A 2023/26. sz. WBV közzétételét követően a határozathozatali határidő kilenc hónappal történő meghosszabbítása a 2024. január 1. és 2025. január 1. között benyújtott menedékjog iránti kérelmekre is alkalmazandó.
[…]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11
2023. február 17‑én X nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be Hollandiában.
12
2023. augusztus 23‑án X levélben eljárásra szólította fel az igazságügyi és biztonsági államtitkárt, mivel az a külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi törvény 42. cikkének 1. bekezdésében előírt hat hónapos határidőn belül nem hozott határozatot.
13
Mivel az igazságügyi és biztonsági államtitkár e felszólításra annak megküldését követő két héten belül nem reagált, X keresetet indított a rechtbank Den Haag (hágai bíróság, Hollandia) előtt.
14
2023. december 12‑i ítéletével e bíróság e keresetet mint elfogadhatatlant elutasította a megfelelő időben történő határozathozatal elmulasztására vonatkozó részében, mivel úgy ítélte meg, hogy az e kérelemre alkalmazandó hat hónapos határozathozatali határidő a 2023/3. sz. WBV elfogadását követően szabályszerűen lett meghosszabbítva kilenc hónappal. Az említett bíróság ugyanakkor úgy ítélte meg, hogy e meghosszabbítás időtartama a 2022/22. sz. WBV hatálybalépését követő kilenc hónapra korlátozódik. Ebből következően a 2023. június 26‑át követően benyújtott menedékjog iránti kérelmek tekintetében a 2023/3. sz. WBV és az abban előírt határidő‑hosszabbítás nem alkalmazható.
15
Az igazságügyi és biztonsági államtitkár ezen ítélettel szemben fellebbezést nyújtott be a Raad van Statéhoz (államtanács, Hollandia), amely a kérdést előterjesztő bíróság. X csatlakozó fellebbezést nyújtott be az említett ítélettel szemben.
16
A kérdést előterjesztő bíróság előtt az igazságügyi és biztonsági államtitkár arra hivatkozik, hogy a rechtbank Den Haag (hágai bíróság) tévesen állapította meg először is, hogy a 2023/3. sz. WBV ellentétes a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontjával, amennyiben a 2023. június 26. után – vagyis a 2022/22. sz. WBV hatálybalépését követő kilenc hónap elteltével – benyújtott menedékjog iránti kérelmekről van szó, másodszor pedig, hogy az egymást követő meghosszabbításokat a 2013/32 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésére tekintettel időben korlátozni kell. Az igazságügyi és biztonsági államtitkár úgy véli, hogy még akkor is élhet a határozathozatali határidő kilenc hónappal történő meghosszabbításának lehetőségével, ha azzal korábban már élt, amennyiben a menedékkérők beáramlása olyan mértékű, hogy e meghosszabbított határidő szükséges a menedékjog iránti kérelmek megfelelő és teljes körű elbírálásához. Arra hivatkozik, hogy 2023‑ban nőtt a menedékjog iránti kérelmek száma 2022‑hez képest, és állítása szerint a menedékjog iránti kérelmek elbírálási idejének csökkentése és a meghozott határozatok számának növelése érdekében elfogadott intézkedések ellenére a menedékjog iránti kérelmet elbírálása továbbra is késedelmekbe ütközik
17
Csatlakozó fellebbezésének alátámasztásaként X azzal érvel, hogy a rechtbank Den Haag (hágai bíróság) tévesen állapította meg, hogy a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontja alkalmazható arra a helyzetre, amely az igazságügyi és biztonsági államtitkár állítása szerint előtte felmerült. A menedékjog iránti kérelmek számának fokozatos növekedése ugyanis nem tartozik e rendelkezés hatálya alá. Következésképpen a határozathozatali határidőnek mind a 2022/22. sz. WBV, mind a 2023/3. sz. WBV alapján történő meghosszabbítása jogszerűtlen.
18
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy bár az általa korábban a Bírósághoz benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem, amely a 2025. május 8‑iZimir ítélet (C‑662/23, EU:C:2025:326) alapjául szolgált, ugyanezen uniós jogi rendelkezések értelmezésére vonatkozott, további kérdéseket szükséges a Bíróságnak feltenni annak eldöntése érdekében, hogy az igazságügyi és biztonsági államtitkár jogosult‑e a 2023/3. sz. WBV útján újból meghosszabbítani a menedékjog iránti kérelmekkel kapcsolatos határozathozatalra nyitva álló határidőt.
19
Pontosabban, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy valamely tagállam egymást követően többször is élhet‑e a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontjában előírt azon lehetőséggel, hogy meghosszabbítsa a menedékjog iránti kérelmek elbírálására nyitva álló határozathozatali határidőt, és ha igen, milyen feltételek mellett, tekintettel különösen az ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében előírt azon kötelezettségére, amely szerint biztosítania kell, hogy a menedékjog iránti kérelmek vizsgálatáért felelős hatóság megfelelő eszközökkel – többek között kellő számú szakszemélyzettel – rendelkezzen a feladatai ellátásához. E tekintetben megjegyzi, hogy azok a körülmények, amelyek a határozathozatali határidő 2022/22. sz. WBV és 2022/23. sz. WBV alapján történő meghosszabbításához vezettek, a belátható jövőben valószínűleg nem változnak, és pontosítja, hogy az igazságügyi és biztonsági államtitkár időközben a 2023/26. sz. WBV elfogadásával egy harmadik meghosszabbításról szóló döntést hozott meg.
20
E körülmények között a Raad van State (államtanács, Hollandia) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Alkalmazhatja‑e az eljáró hatóság egymást követően többször a [2013/32] irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontját?
2)
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén:
a)
Milyen feltételek mellett alkalmazhatja az eljáró hatóság egymást követően többször a [2013/32] irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontját, és korlátozott‑e azon időszak teljes tartama, amelyre vonatkozóan az eljáró hatóság ezt a rendelkezést egymást követően többször alkalmazhatja?
b)
Azon kérdés megválaszolása során, hogy meghosszabbíthatta‑e az eljáró hatóság a határozathozatali határidőt egy, a meghosszabbításról szóló korábbi határozatot követően, mennyiben veheti figyelembe, illetve mennyiben köteles figyelembe venni a bíróság a menedékjog iránti kérelmek számának – a meghosszabbításról szóló korábbi határozatot megelőző időszakhoz is viszonyított – növekedését, valamint az eljáró hatóságnak a nem elégséges döntéshozatali kapacitás növelésére irányuló, annak érdekében tett erőfeszítéseit, hogy – a [2013/32] irányelv 4. cikkének (1) bekezdésére tekintettel – biztosítsa a menedékjog iránti kérelmek megfelelő és teljes körű vizsgálatát?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
21
A két kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontját ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy valamely tagállam egymást követően többször dönthet úgy, hogy legfeljebb kilenc hónappal meghosszabbítja a hozzá benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatára irányuló eljárás határidejét, és ha igen, milyen feltételek mellett.
22
A 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontja úgy rendelkezik, hogy a tagállamok legfeljebb kilenc hónappal meghosszabbíthatják a nemzetközi védelem iránti kérelmek megvizsgálására rendelkezésre álló határidőt, amennyiben nagyszámú harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy egyidejűleg folyamodik nemzetközi védelemért, ami a gyakorlatban rendkívül megnehezíti az eljárásnak az ezen irányelv 31. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében előírt hat hónapos határidőn belüli lefolytatását.
23
Így a tagállamok azon lehetősége, hogy e rendelkezés alapján meghosszabbítsák a nemzetközi védelem iránti kérelmek megvizsgálására rendelkezésre álló hat hónapos határidőt, három, egymáshoz szorosan kapcsolódó feltétel együttes fennállásától függ, nevezetesen először is, hogy az ilyen kérelmeket „egyidejűleg” nyújtsák be, másodszor, hogy e kérelmeket „nagyszámú” harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy nyújtsa be, harmadszor pedig, hogy így „a gyakorlatban rendkívül megnehez[üljön] az eljárás hat hónapos határidőn belüli lefolytatás[a]”. Ezeket az egymástól függő feltételeket együttesen kell értelmezni (2025. május 8‑iZimir ítélet, C‑662/23, EU:C:2025:326, 33. pont).
24
A Bíróság több alkalommal kimondta, hogy a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdése b) pontjának megfelelően a nemzetközi védelem iránti kérelmek megvizsgálására vonatkozóan az ezen irányelv 31. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében előírt hat hónapos határidőt valamely tagállam kilenc hónappal meghosszabbíthatja abban az esetben, ha e kérelmek száma e tagállamban szokásos és előre látható tendenciához képest rövid időn belül jelentősen megnő, ami kizárja azt a helyzetet, amelyet az említett kérelmek számának hosszú időn keresztül történő fokozatos növekedése jellemez (lásd ebben az értelemben: 2025. május 8‑iZimir ítélet, C‑662/23, EU:C:2025:326, 49. pont).
25
Ami azt a kérdést illeti, hogy a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontja lehetővé teszi‑e valamely tagállam számára, és ha igen, milyen feltételek mellett, hogy egymást követően többször meghosszabbítsa a vizsgálati eljárás határidejét, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem annak szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az a részét képezi (lásd: 1983. november 17‑iMerck ítélet, 292/82, EU:C:1983:335, 12. pont; 2025. december 11‑iGKV‑Spitzenverband ítélet, C‑743/23, EU:C:2025:954, 41. pont).
26
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdése b) pontjának szövege önmagában nem teszi lehetővé annak meghatározását, hogy valamely tagállam egymást követően többször dönthet‑e úgy, hogy meghosszabbítja a vizsgálati eljárásra alkalmazandó határidőt, amennyiben a jelen ítélet 23. pontjában felsorolt három feltétel teljesül.
27
Azon szövegkörnyezetet illetően, amelybe e rendelkezés illeszkedik, meg kell állapítani, hogy a 2013/32 irányelv 31. cikkének (2) bekezdése értelmében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy – a megfelelő és teljes körű vizsgálat sérelme nélkül – a vizsgálati eljárások a lehető legrövidebb időn belül lezárulnak. Továbbá ezen irányelv 31. cikke (3) bekezdésének első albekezdéséből következik, hogy a tagállamok biztosítják, hogy a vizsgálati eljárások a kérelem benyújtásától számított hat hónapon belül lezárulnak. Egyébiránt az említett irányelv 31. cikke (3) bekezdésének negyedik albekezdése pontosítja, hogy kivételesen, kellően indokolt körülmények esetén a tagállamok legfeljebb három hónappal túlléphetik az előírt határidőt, amennyiben az a nemzetközi védelem iránti kérelem megfelelő és teljes körű vizsgálatának biztosításához szükséges. Mindenesetre ugyanezen irányelv 31. cikke (3) bekezdéséből az következik, hogy a tagállamok legfeljebb a kérelem benyújtásától számított 21 hónapon belül lezárják a vizsgálati eljárást.
28
Figyelembe kell venni továbbá a 2013/32 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését, amely szerint a tagállamok biztosítják, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmek megfelelő vizsgálatára általuk kijelölt hatóság megfelelő eszközökkel – többek között kellő számú szakszemélyzettel – rendelkezzen ahhoz, hogy ezen irányelvvel összhangban elláthassa feladatait (lásd ebben az értelemben: 2025. május 8‑iZimir ítélet, C‑662/23, EU:C:2025:326, 40. pont).
29
Ami a 2013/32 irányelv által követett célt illeti, annak (3) és (18) preambulumbekezdéséből következik, hogy ezen irányelv célja egy közös európai menekültügyi rendszer létrehozása, amelyben a nemzetközi védelem iránti kérelmek megfelelő és teljes körű vizsgálatát követően a lehető legrövidebb időn belül határozatot kell hozni e kérelmek ügyében, azon lehetőség sérelme nélkül, hogy ezen irányelv 31. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdésével összhangban meghosszabbítsák az e 31. cikk (3) bekezdésének első albekezdésében előírt hat hónapos határidőt az olyan különleges helyzetekre való reagálás érdekében, amelyek hosszabb vizsgálati időt indokolnak azért, hogy biztosítani lehessen az ilyen megfelelő és teljes körű vizsgálatot. (lásd ebben az értelemben: 2025. május 8‑iZimir ítélet, C‑662/23, EU:C:2025:326, 43. és 44. pont).
30
Így mind abból a szövegkörnyezetből, amelybe a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontja illeszkedik, mind pedig az ezen irányelv által követett célból kitűnik, hogy semmi nem zárja ki eleve, hogy valamely tagállam egymást követően többször úgy dönthessen, hogy meghosszabbítja a hozzá benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatára irányuló eljárás határidejét, feltéve hogy a jelen ítélet 23. pontjában felsorolt három feltétel teljesül, és az adott nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatára irányuló eljárást legfeljebb a kérelem benyújtásától számított 21 hónapon belül lezárják.
31
Mindazonáltal, amint arra a jelen ítélet 24. pontja emlékeztet, a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdése b) pontjának olyan értelmezése, amely lehetővé teszi a tagállam számára, hogy e határidőt meghosszabbítsa abban az esetben, ha e kérelmek száma fokozatosan növekszik egy hosszabb időszakon keresztül, veszélyeztetné az ezen irányelv által követett célt.
32
Ezenkívül, ha a nemzetközi védelem iránti kérelmek száma hosszú időn keresztül folyamatosan magas, az érintett tagállam feladata, hogy a 2013/32 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében foglalt kötelezettségnek eleget téve az eljáró hatóság számára megfelelő és elegendő eszközöket biztosítson ahhoz, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmeket ezen irányelvnek megfelelően bírálhassa el (lásd ebben az értelemben: 2025. május 8‑iZimir ítélet, C‑662/23, EU:C:2025:326, 55. pont).
33
Ennélfogva, noha valamely tagállam egymást követően többször is dönthet úgy, hogy meghosszabbítja a hozzá benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatára irányuló eljárás határidejét, ezen egymást követő meghosszabbítások összesített időtartama nem haladhatja meg az ahhoz szükséges időt, hogy e tagállam teljesítse a 2013/32 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében említett kötelezettségét, és további eszközöket kell az eljáró hatóság rendelkezésére bocsátania annak érdekében, hogy e hatóság ismét képes legyen a nemzetközi védelem iránti kérelmeket az ezen irányelv 31. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében előírt hat hónapos határidőn belül elbírálni. Az ehhez szükséges időt a beérkezett nemzetközi védelem iránti kérelmeket megfelelően és teljeskörűen feldolgozó szakszemélyzet felvételéhez és képzéséhez elegendő idő alapján kell értékelni (lásd ebben az értelemben: 2025. május 8‑iZimir ítélet, C‑662/23, EU:C:2025:326, 48. pont).
34
Így az érintett tagállam, miután a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontja alapján első alkalommal meghosszabbította a vizsgálati eljárás határidejét – többek között arra figyelemmel, hogy a menedékjog iránti kérelmek száma, még ha nem is jelentős mértékben, de nőtt a meghosszabbításról szóló korábbi döntés által érintett időszakhoz képest –, csak akkor élhet ismételten e határidő meghosszabbításának lehetőségével, ha döntését konkrét bizonyítékokkal megfelelően megindokolva bizonyítani tudja, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmek egyidejű beérkezésének kezelése érdekében tett erőfeszítései ellenére nem állt rendelkezésére elegendő idő ahhoz, hogy az eljáró hatóság számára – többek között szakszemélyzet felvétele és képzése révén – megfelelő és elegendő eszközöket biztosítson ahhoz, hogy e hatóság megfelelően és teljeskörűen el tudja bírálni a nemzetközi védelem iránti kérelmeket az ezen irányelv 31. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében előírt hat hónapos határidőn belül.
35
Egyébiránt a 2013/32 irányelv 31. cikke (6) bekezdésének megfelelően az eljáró hatóságnak egyrészt tájékoztatnia kell a nemzetközi védelemért folyamodó érintett kérelmezőket arról, hogy az illetékes tagállam meghosszabbítja a kérelmük vizsgálatára irányuló eljárás határidejét, másrészt pedig kérésükre tájékoztatnia kell őket e meghosszabbítás okairól és arról, hogy mennyi időn belül várható határozat kérelmük ügyében.
36
A fenti megfontolásokra tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontját az ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy valamely tagállam egymást követően többször dönthet úgy, hogy meghosszabbítja a hozzá benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatára irányuló eljárás határidejét, amennyiben e tagállam bizonyítani tudja egyrészt, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmek egyidejű beérkezésének kezelése érdekében tett erőfeszítései ellenére nem állt rendelkezésére elegendő idő ahhoz, hogy eleget tegyen azon kötelezettségének, hogy az eljáró hatóság számára megfelelő és elegendő eszközöket biztosítson e kérelmek megfelelő és teljes körű elbírálásához, másrészt pedig, hogy az egymást követő meghosszabbítások összesített időtartama nem haladja meg sem az e kötelezettség teljesítéséhez szükséges időt, sem pedig az adott nemzetközi védelem iránti kérelem benyújtásától számított legfeljebb 21 hónapos határidőt.
A költségekről
37
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló, 2013. június 26‑i 2013/32/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 31. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének b) pontját ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
valamely tagállam egymást követően többször dönthet úgy, hogy meghosszabbítja a hozzá benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatára irányuló eljárás határidejét, amennyiben e tagállam bizonyítani tudja egyrészt, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmek egyidejű beérkezésének kezelése érdekében tett erőfeszítései ellenére nem állt rendelkezésére elegendő idő ahhoz, hogy eleget tegyen azon kötelezettségének, hogy az eljáró hatóság számára megfelelő és elegendő eszközöket biztosítson e kérelmek megfelelő és teljes körű elbírálásához, másrészt pedig, hogy az egymást követő meghosszabbítások összesített időtartama nem haladja meg sem az e kötelezettség teljesítéséhez szükséges időt, sem pedig az adott nemzetközi védelem iránti kérelem benyújtásától számított legfeljebb 21 hónapos határidőt.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: holland.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.