62022CO0482_INF
Unionin tuomioistuimen määräys (kuudes jaosto) 27.4.2023 – Associazione Raggio Verde
(asia C-482/22)
(Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 ja 99 artikla – SEUT 267 artikla – Asiaa viimeisenä oikeusasteena käsittelevien kansallisten tuomioistuinten ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan velvollisuuden ulottuvuus – Poikkeukset tästä velvollisuudesta – Kriteerit – Tilanteet, joissa unionin oikeuden oikea tulkinta on niin ilmeinen, ettei se jätä sijaa perustellulle epäilykselle – Edellytys, jonka mukaan asiaa viimeisenä oikeusasteena käsittelevän kansallisen tuomioistuimen on oltava vakuuttunut siitä, että asia on yhtä lailla ilmeinen jäsenvaltioiden muille asiaa viimeisenä oikeusasteena käsitteleville tuomioistuimille ja unionin tuomioistuimelle)
1.
Ennakkoratkaisukysymykset – Asian saattaminen unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi – Tulkintaa koskevat kysymykset – Velvollisuus ennakkoratkaisupyynnön esittämiseen – Ei ole – Edellytykset – Perustellun epäilyksen puuttuminen – Perusteet
(SEUT 267 artikla)
(ks. 27–46 kohta ja tuomiolauselma)
2.
Ennakkoratkaisukysymykset – Tutkittavaksi ottaminen – Rajat – Kysymykset, joilla ei ilmiselvästi ole merkitystä, ja hypoteettiset kysymykset, joihin ei voida antaa hyödyllistä vastausta – Kysymykset, joilla ei ole yhteyttä pääasian oikeudenkäynnin kohteeseen – Tutkimatta jättäminen
(SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohta
(ks. 50–53 kohta)
Ratkaisu
SEUT 267 artiklaa on tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin, jonka päätöksiin ei voida hakea muutosta kansallisen oikeuden mukaan, voi jättää esittämättä unionin tuomioistuimelle unionin oikeuden tulkintaa koskevan kysymyksen ja ratkaista sen itse, kun unionin oikeuden oikea tulkinta on niin ilmeinen, ettei se jätä sijaa perustellulle epäilykselle. Tällaista ilmeisyyttä on arvioitava ottamalla huomioon unionin oikeudelle ominaiset piirteet, erityiset vaikeudet sen tulkinnassa ja vaara erilaisesta oikeuskäytännöstä Euroopan unionissa.
Tämän kansallisen tuomioistuimen ei tarvitse osoittaa yksityiskohtaisesti, että muut jäsenvaltioiden asiaa viimeisenä oikeusasteen käsittelevät tuomioistuimet ja unionin tuomioistuin tekisivät saman tulkinnan, mutta sen on oltava – sellaisen arvioinnin jälkeen, jossa otetaan huomioon nämä seikat – vakuuttunut siitä, että asia on yhtä lailla ilmeinen muille kansallisille tuomioistuimille ja unionin tuomioistuimelle.