62013FJ0117_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa F‑117/13,
jossa on kyse SEUT 270 artiklaan perustuvasta kanteesta,
Kari Wahlström, Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston entinen väliaikainen toimihenkilö, kotipaikka Espoo (Suomi), edustajanaan asianajaja S. Pappas,
kantajana,
vastaan
Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtiva virasto (Frontex), asiamiehinään S. Vuorensola ja H. Caniard, avustajinaan asianajajat D. Waelbroeck ja A. Duron,
vastaajana,
VIRKAMIESTUOMIOISTUIN
(kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Van Raepenbusch (esittelevä tuomari) sekä tuomarit R. Barents ja K. Bradley,
kirjaaja: hallintovirkamies P. Cullen,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 18.6.2014 pidetyssä istunnossa esitetyn,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Kari Wahlström vaatii virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 30.11.2013 saapuneella kanteellaan virkamiestuomioistuinta kumoamaan Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston (Frontex) pääjohtajan 19.2.2013 tekemän päätöksen, jolla hänen väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksensa jätettiin uusimatta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2. Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston perustamisesta 26.10.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2007/2004 (EYVL 349, s.1) 17 artiklan mukaan Frontexin henkilöstöön sovelletaan Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavia henkilöstösääntöjä (jäljempänä ”henkilöstösäännöt”) ja Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavia palvelussuhteen ehtoja (jäljempänä ”palvelussuhteen ehdot”).
Palvelussuhteen ehdot
3. Palvelussuhteen ehtojen 2 artiklassa, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, säädetään seuraavaa:
”Väliaikaisella toimihenkilöllä tarkoitetaan näissä palvelussuhteen ehdoissa:
a) toimihenkilöä, joka on määrätty hoitamaan kutakin toimielintä koskevan talousarvion pääluokan liitteenä olevaan henkilöstötaulukkoon sisältyvää tointa, jonka budjettivallan käyttäjät ovat luokitelleet väliaikaiseksi,
– – ”
4. Palvelussuhteen ehtojen 47 artiklassa, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, säädetään työsopimuksen päättymisestä seuraavaa:
”Väliaikaisen toimihenkilön palvelussuhde päättyy hänen kuollessaan mutta myös seuraavissa tapauksissa:
– –
b) Kun kyseessä on määräaikainen työsopimus:
i) työsopimuksessa mainittuna päivänä;
ii) sellaisen työsopimuksessa vahvistetun irtisanomisajan päättyessä, jonka perusteella toimihenkilö tai toimielin voi irtisanoa sopimuksen ennen sen voimassaolon päättymistä. – –”
Väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksen uusimismenettely Frontexissa
5. Tosiseikkojen tapahtuma-aikaan väliaikaisten toimihenkilöiden työsopimusten uusimismenettely Frontexissa oli järjestetty Frontexin henkilöstölle 26.7.2010 hallinnollisella tiedotteella N:o 40 ilmoitetuilla suuntaviivoilla, joiden tavoitteena oli muun muassa taata menettelyn kulun johdonmukaisuus, avoimuus ja kohtuullisuus (jäljempänä ”suuntaviivat”). Suuntaviivojen 2 kohdan mukaan uusimismenettely käsittää neljä vaihetta:
– kun työntekijä on ilmaissut olevansa kiinnostunut työsopimuksensa uusimisesta, arvioija kirjaa uusimista koskevat kommenttinsa ja ehdotuksensa tätä varten tarkoitettuun lomakkeeseen;
– arvioinnin vahvistaja tutkii arvioijan ehdotuksen ja ilmaisee samassa lomakkeessa, onko hän siitä samaa vai eri mieltä perustellen kantansa; jos arvioija ja arvioinnin vahvistaja ovat eri mieltä, arvioinnin vahvistaja esittää kirjallisesti syyt eriävälle kannalleen;
– kyseisen jaoston johtaja antaa suosituksen lomakkeella;
– pääjohtaja tekee lopullisen päätöksen.
6. Suuntaviivojen 3 kohdan a alakohdassa todetaan seuraavaa:
”Jos pääjohtaja päättää uusia työsopimuksen [viideksi] vuodeksi, [henkilöstöosasto] laatii kirjeen, jossa työntekijälle ehdotetaan työsopimuksen uusimista kyseiselle ajanjaksolle – –
Kun työntekijältä on saatu myönteinen vastaus, [henkilöstöosasto] laatii lisäsopimuksen, joka on valmiina työntekijän hyväksyttäväksi ja allekirjoitettavaksi [kaksi] kuukautta ennen voimassaolevan työsopimuksen päättymistä – –”
7. Suuntaviivojen 3 kohdan c alakohdassa todetaan seuraavaa:
”Jos pääjohtaja päättää jättää työsopimuksen uusimatta, [henkilöstöosasto] laatii kirjeen, jossa mainitaan arvioijan esittämät perustelut (yksikön etuun liittyvät perustelut, suorituksiin tai näiden kahden yhdistelmään liittyvät perustelut). Pääjohtaja allekirjoittaa kirjeen ja se toimitetaan työntekijälle [kaksitoista] kuukautta ennen voimassaolevan työsopimuksen päättymistä.”
Tosiseikat
8. Kantaja aloitti Frontexin palveluksessa 1.8.2006 palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuna väliaikaisena toimihenkilönä, ja hänen työsopimuksensa tehtiin viiden vuoden määräajaksi, joka voitiin uusia. Kantaja nimitettiin ensin Frontexin hallinnollisten palveluiden yksikön päälliköksi ja hänen palkkaluokakseen määritettiin A*12, toinen palkkataso.
9. Vuoden 2008 alussa yksikköjen ja pääjohtajan väliin perustettiin ylimääräinen johtoporras, joka muodostui ”jaostoista” ja niiden johdossa olevista ”jaostojen johtajista”. Keväällä 2008 käynnistettiin jaostojen johtajien keskitason johtotehtäviä koskeva valintamenettely. Koska pääjohtaja kannusti kantajaa osallistumaan menettelyyn, kantaja haki hallinnollisen jaoston johtajan virkaa, mutta häntä ei kuitenkaan valittu, vaan virkaan valittiin C.
10. Kantaja nimitettiin sisäisen valintamenettelyn jälkeen ja hänen työsopimustaan koskevan 22.6.2010 allekirjoitetun lisäsopimuksen mukaisesti 1.8.2010 alkaen Frontexin Pireuksessa (Kreikka) sijaitsevan operatiivisen toimiston päällikön virkaan. Kantajan hallinnollisten palveluiden yksikön päällikön tehtävät oli siirretty kesäkuusta 2010 alkaen hallinnollisen jaoston johtaja C:lle, joka oli tässä ominaisuudessaan myös hänen esimiehensä.
11. Kantajan ammatilliset suoritusten arvioinnista laadittiin marraskuussa 2009 vuotta 2008 koskeva arviointikertomus. Kyseisessä kertomuksessa hallinnollisen jaoston johtaja C, kantajan suora esimies ja näin ollen hänen arvioijansa, sekä varapääjohtaja arvioinnin vahvistajana katsoivat, että kantajan suoritukset vastasivat tasoa III, koska heidän mukaansa kantaja oli ”osittain täyttänyt tehokkuutta, kelpoisuutta ja käytöstä koskevat odotukset viranhoidossa”. Sen sijaan seuraavassa 23.6.2010 laaditussa vuotta 2009 koskevassa arviointikertomuksessa sama arvioija ja arvioinnin vahvistaja katsoivat kantajan suoritusten olevan tasoa II, sillä kantaja oli heidän mukaansa ”täyttänyt täysin tehokkuutta, kelpoisuutta ja käytöstä koskevat odotukset viranhoidossa”. Lopuksi kantajalle toimitettiin 23.2.2011 vuotta 2010 koskevaa arviointikertomusta koskeva luonnos, jossa arvioija ja arvioinnin vahvistaja, jotka olivat vaihtuneet ja joina toimivat varapääjohtaja sekä pääjohtaja, arvioivat kantajan suoritusten olevan tasoa III.
12. Kantaja valitti 28.4.2011 vuotta 2010 koskevasta arviointikertomusta koskevasta luonnoksesta yhteiseen arviointikomiteaan, joka oli perustettu Frontexin pääjohtajan 27.8.2009 tekemän päätöksen – jolla luotiin henkilöstön arviointimenettely – 13 artiklalla. Komitea antoi 13.6.2012 lausuntonsa, jossa se totesi, että ”kertomuksessa asetettujen tavoitteiden puuttumisen ja tiettyjä siinä esitettyjä arvioita tukevan näytön puutteellisuuden osalta” oli tarpeen ”parantaa kertomuksen puolueettomuutta ja objektiivisuutta” ja että ”kantajan vuoden 2011 pitkien sairauslomien sekä niistä arviointimenettelyn kaikkien vaiheiden toteuttamiselle aiheutuneiden vaikeuksien vuoksi, – – yhtäältä, – – sovellettavaa menettelyä ei ollut noudatettu, mutta toisaalta arvioijan ja/tai arvioinnin vahvistajan ei voitu katsoa olevan tästä vastuussa”.
13. Kantajalle ilmoitettiin 11.7.2012 päivätyllä sähköpostilla, että arvioinnin vahvistaja oli päättänyt vahvistaa vuotta 2010 koskevan arviointikertomuksen tekemättä siihen lainkaan muutoksia. Kantaja nosti kertomuksesta kanteen virkamiestuomioistuimessa, joka hylkäsi kanteen 9.10.2013 antamallaan tuomiolla Wahlström vastaan Frontex (F‑116/12, EU:F:2013:143, jota koskeva valitus on vireillä Euroopan unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T-653/13 P).
14. Lisäksi henkilöstöosasto tiedusteli kantajalta tämän 31.7.2011 päättyvän väliaikaisen toimihenkilön määräaikaisen työsopimuksen uusimisesta 22.7.2010 päivätyllä sähköpostilla, oliko hän kiinnostunut työsopimuksensa uusimisesta, saadakseen selville, oliko ”uusimismenettely käynnistettävä kaksitoista kuukautta ennen”, kuten suuntaviivoissa todetaan. Kantaja vastasi myöntävästi samana päivänä lähetetyllä sähköpostilla, jossa hän totesi ”olevansa kiinnostuneempi kuin koskaan – – nykyisistä tehtävistä, [viran] olosuhteista ja tulevaisuuden näkymistä, mikä mahdollistaisi sen, että hän voisi palvella Frontexia hyödyntäen rannikkovartioston virkamiehen koulutustaan ja 20 vuoden kokemustaan rajavalvonnan alalla”. Henkilöstöosasto vastasi kantajalle heti sähköpostitse, että se ”käynnistäisi” työsopimuksen uusimismenettelyn ja että sitä koskeva päätos oli odotettavissa vuoden 2010 syyskuun lopussa tai lokakuun alussa.
15. Pääjohtaja ilmoitti Frontexin työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen ominaisuudessaan kantajalle 9.12.2010 pidetyn kokouksen aikana aikeestaan jättää kantajan työsopimus uusimatta. Seuraavana päivänä pääjohtaja teki virallisesti päätöksen jättää kantajan työsopimus uusimatta varapääjohtajan – joka oli kantajan arvioijana korostanut työsopimuksen uusimislomakkeessa, ettei kantajan ammatillinen suoriutuminen viimeisten neljän vuoden aikana täyttänyt odotuksia – antaman suosituksen mukaisesti. Päätöksestä ilmoitettiin kantajalle 16.12.2010.
16. Frontexin pääjohtajan 10.12.2010 tekemää päätöstä, jolla kantajan työsopimus jätettiin uusimatta, käsiteltiin oikeudenkäyntiä edeltävässä hallinnollisessa menettelyssä, jonka jälkeen kantaja nosti päätöksestä kanteen virkamiestuomioistuimessa, joka kumosi päätöksen 30.1.2013 antamallaan tuomiolla Wahlström vastaan Frontex (F‑87/11, EU:F:2013:10) olennaisten menettelymääräysten rikkomisen vuoksi todeten, että kantajan työsopimuksen uusimismenettelyä rasitti kuullun arvioijan toimivallan puuttumista koskeva virhe. Päätöksen kumoamisen jälkeen Frontexin pääjohtaja teki 19.2.2013 työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen ominaisuudessaan uuden päätöksen, jolla kantajan työsopimus jätettiin uusimatta (jäljempänä ”riidanalainen päätös”) ja josta ilmoitettiin kantajalle 22.2.2013 yhdessä arvioijan ja arvioinnin vahvistajan täyttämän uuden kantajan työsopimuksen uusimista koskevan lomakkeen kanssa.
17. Kantaja teki 23.4.2013 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen riidanalaisesta päätöksestä. Valitus hylättiin työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen 21.8.2013 tekemällä päätöksellä.
Asianosaisten vaatimukset
18. Kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin
– kumoaa riidanalaisen päätöksen,
– käyttää ”täyttä harkintavaltaansa varmistaakseen päätöksensä tehokkuuden” ja
– velvoittaa Frontexin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
19. Frontex vaatii, että virkamiestuomioistuin
– hylkää kanteen ja
– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Kumoamisvaatimukset
20. Kumoamisvaatimustensa tueksi kantaja esittää viisi kanneperustetta, joista ensimmäinen perustuu puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen, toinen suuntaviivojen 3 kohdan c alakohdan rikkomiseen, kolmas luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen, neljäs huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiin ja viides ilmeiseen arviointivirheeseen.
21. Ensimmäisessä kanneperusteessaan kantaja moittii Frontexia siitä, ettei häntä kuultu ennen kuin tehtiin riidanalainen päätös, joka on kantajalle vastainen toimi ja jolla voi olla vakavia seurauksia hänen työtilanteeseensa, koska sen vuoksi, että päätös perustuu hänen ominaisuuksiensa ja kykyjensä arviointiin, sillä estettiin hänen työsuhteensa jatkuminen. Tällainen päätös on siis katsottava päätökseksi, joka on tehty kantajaa vastaan vireille pannun menettelyn päätteeksi.
22. Kantaja toteaa myös, että oikeus tulla kuulluksi on unionin oikeuden perusperiaate, joka menee suuntaviivojen edelle siten, että vaikka suuntaviivoissa ei mainita asianomaisten työntekijöiden kuulemisesta, tämä seikka ei voi olla esteenä kyseisen periaatteen soveltamiselle. Vain aivan erityisissä tilanteissa, kun asianomaisen kuuleminen etukäteen osoittautuu käytännössä mahdottomaksi tai yksikön edun vastaiseksi, edellä tarkoitetusta periaatteesta johtuvat vaatimukset voitaisiin täyttää mahdollisimman pian asianomaiselle vastaisen päätöksen tekemisen jälkeen järjestettävällä kuulemisella. Frontex ei nyt käsiteltävässä asiassa kuitenkaan kuullut kantajaa ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä eikä ensi tilassa päätöksen tekemisen jälkeen.
23. Frontex ei kiistä sitä, että riidanalainen päätös on kantajalle vastainen, eikä sitä, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen missä tahansa menettelyssä, jota käydään tiettyä henkilöä vastaan ja joka voi johtaa tälle vastaiseen toimeen, on unionin oikeuden perusperiaate, jota on noudatettava, vaikka kysymyksessä olevaa menettelyä koskevia säännöksiä ei ole olemassa. Frontex kuitenkin väittää, että pelkästään se, että päätös muodostaa menettelyllisestä näkökulmasta jollekin vastaisen toimen, ei riitä velvoittamaan hallintoa kuulemaan asianmukaisesti kyseistä toimihenkilöä ennen mainitun päätöksen tekemistä. Lisäksi tämä edellyttäisi, että hallinnollinen menettely, jonka johdosta asianomaiselle vastainen päätös tehtiin, olisi pantu vireille häntä vastaan. Näin ei kuitenkaan ole väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksen uusimismenettelyn osalta, joka soveltuu samojen arviointisääntöjen ja -perusteiden mukaan kaikkiin väliaikaisiin toimihenkilöihin, joiden työsopimukset päättyvät lähitulevaisuudessa ja jotka nimenomaan toivovat niiden uusimista. Näissä olosuhteissa olisi ristiriitaista vahvistaa, että tällainen menettely on pantu vireille kyseistä toimihenkilöä vastaan.
24. Frontex totesi suullisessa käsittelyssä lisäksi, ettei sitä velvoiteta Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa kuulemaan kantajaa hänen työsopimuksensa uusimisesta, koska tällainen uusiminen ei ole hänelle vastainen toimi.
25. Tässä yhteydessä on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan puolustautumisoikeudet kuuluvat unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin missä tahansa menettelyssä, jota käydään tiettyä henkilöä vastaan ja joka voi johtaa kyseiselle henkilölle vastaiseen toimeen, ja näiden oikeuksien kunnioittaminen on varmistettava myös silloin, kun kysymyksessä olevaa menettelyä koskevia säännöksiä ei ole olemassa (tuomio Belgia v. komissio, 234/84, EU:C:1986:302, 27 kohta; tuomio Saksa v. komissio, C‑288/96, EU:C:2000:537, 99 kohta ja tuomio komissio v. De Bry, C‑344/05 P, EU:C:2006:710, 37 kohta).
26. Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja väittää, että riidanalainen päätös tehtiin häntä vastaan vireille pannun menettelyn johdosta siltä osin kuin päätöksellä rankaistaan kantajaa estämällä hänen työsuhteensa jatkuminen hänen ominaisuuksiensa ja kykyjensä arvioinnin perusteella. Kuten Frontex kuitenkin perustellusti toteaa, väliaikaisen toimihenkilön työsopimusten uusimismenettelyllä, sellaisena kuin se on järjestetty suuntaviivoissa, pyritään nimenomaan siihen, että työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen voi tutkia – sen jälkeen, kun kyseiset toimihenkilöt ovat sitä pyytäneet – onko heidän pian päättyvät työsopimuksensa uusittava niiden sääntöjen mukaan, jotka takaavat heille samanlaisen kohtelun alalla, jolla työsopimusten tekemiseen toimivaltaisella viranomaisella on laaja harkintavalta. Näissä olosuhteissa ei voida katsoa, että riidanalaiseen päätökseen johtanut menettely oli pantu vireille kantajaa vastaan, eikä kantaja näin ollen voi vedota tältä osin puolustautumisoikeuksiin.
27. Vaikka käsiteltävässä asiassa ei näin ollen voida katsoa, että riidanalainen päätös tehtiin kantajaa vastaan vireille pannun menettelyn johdosta, on kuitenkin niin, että kyseinen päätös vaikuttaa epäedullisesti kantajan tilanteeseen, koska siitä seuraa, että häneltä evätään mahdollisuus jatkaa työsuhdettaan Frontexin kanssa. Puolustautumisoikeudet, sellaisina kuin ne on nykyisin vahvistettu perusoikeuskirjan 41 artiklassa, joka on unionin tuomioistuinten mukaan yleisesti sovellettava (tuomio L v. parlamentti, T‑317/10 P, EU:T:2013:413, 81 kohta), kattavat kuitenkin – vaikka ovatkin laajemmat – kyseisen artiklan 2 kohdan a alakohdassa määrätyn jokaisen menettelyllisen oikeuden tulla kuulluksi ennen kuin häntä vastaan ryhdytään yksittäiseen toimenpiteeseen, joka vaikuttaa häneen epäedullisesti (ks. vastaavasti tuomio Ranska v. People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, 65 kohta; tuomio M., C‑277/11, EU:C:2012:744, 81–83 kohta ja tuomio komissio v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 98 ja 99 kohta). Tämän seurauksena Frontexin tehtävänä oli perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti antaa kantajan esittää asianmukaisesti huomautuksensa ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä. Frontex ei kiistä sitä, että se ei antanut kantajan tulla kuulluksi ennen päätöksen tekemistä.
28. Jotta kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaaminen voisi johtaa riidanalaisen päätöksen kumoamiseen, on kuitenkin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vielä tutkittava, olisiko menettely voinut johtaa erilaiseen lopputulokseen, jos tätä lainvastaisuutta ei olisi tapahtunut (tuomio G. ja R., C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio CH v. parlamentti, F‑129/12, EU:F:2013:203, 38 kohta).
29. Käsiteltävässä asiassa uudesta työsopimuksen uusimista koskevasta lomakkeesta ilmenee, että arvioijan suositus jättää kantajan työsopimus uusimatta perustuu kantajan vuoden 2009 ammatillisten suoritusten tasoon, sellaisena kuin se oli arvioitu 23.6.2010 laaditussa arviointikertomuksessa. Nämä arvioinnit oli nimittäin toistettu suurelta osin jopa sanasta sanaan riidanalaisessa päätöksessä, ja arvioija oli korostanut ”riittämätöntä suoriutumistasoa (pätevyys ja käyttäytyminen) viranhaltijalle viranhoidon kannalta olennaisiksi, ensiarvoisiksi ja ensisijaisiksi katsotuilla aloilla” tuoden tämän esiin nimenomaan niillä kahdella tavoitteella, joita ei ollut täytetty ja jotka oli mainittu kyseisen arviointikertomuksen B-osassa (jonka otsikko oli ”Tavoitteiden täyttäminen viitekauden aikana”). Lisäksi henkilösuhteissa tiettyjen yksikköjen kanssa ilmenneet vaikeudet ja jatkuva epäasianmukaisten päätösten tekeminen, joita oli korostettu kyseisen raportin D-osassa ”Kelpoisuus (pätevyys ja kyvyt) viitekauden aikana”, toistettiin sanasta sanaan riidanalaisessa päätöksessä arvioijan kommenttien alla. Sitä, että kantajaa oli kuultu vuotta 2009 koskevan arvioinnin yhteydessä, ei ole riitautettu.
30. Kantajan ja arvioijan välillä arvioinnin yhteydessä käyty keskustelu ei kuitenkaan itsessään osoita, että työsopimuksen uusimismenettely ei olisi voinut johtaa erilaiseen lopputulokseen, vaikka edellä 27 kohdassa todettua menettelyllistä lainvastaisuutta ei olisi tapahtunut eli vaikka kantajaa olisi kuultu ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä, ja vaikka kantajalla olisi näin ollen ollut mahdollisuus puolustautua työpaikkansa menettämisen vaaraa vastaan, koska näillä kahdella menettelyllä, joista yksi koskee arviointiraportin laatimista ja toinen työsopimuksen uusimista tai sen uusimatta jättämistä, on – vaikkakin samantapaiset – mutta silti erilaiset tavoitteet, jotka voivat perustua erilaisille arviointiperusteille. Erityisesti on todettava, että kyseisen toimihenkilön suoritusten ja pätevyyden taso on vain yksi niistä seikoista, jotka työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen voi ottaa huomioon, kun sitä on pyydetty ottamaan kantaa työsopimuksen uusimiseen.
31. Näin on sitäkin suuremmalla syyllä niiden kommenttien osalta, jotka esitti arvioinnin vahvistaja eli varapääjohtaja, jota myös kuultiin virkamiestuomioistuimen antaman kumoamistuomion jälkeen vireille pannun uuden työsopimuksen uusimismenettelyn yhteydessä. Kyseiset kommentit koskivat kantajan työsuorituksia vuoden 2010 aikana, mitä varapääjohtaja oli jo arvioinut kantajan arvioijan ominaisuudessa vuotta 2011 koskevan arvioinnin yhteydessä. Virkamiestuomioistuin oli nimittäin nimenomaisesti todennut asiassa Wahlström vastaan Frontex (EU:F:2013:143, 38 kohta) antamassaan tuomiossa, jossa se ratkaisi vuotta 2011 koskevan arvioinnin yhteydessä laaditusta arviointikertomuksesta nostetun kanteen, ettei arvioijan ja kantajan välillä ollut käyty lainkaan keskusteluja kyseisen arvioinnin yhteydessä.
32. Kun otetaan huomioon edellä esitetty, ei voida poissulkea sitä, että työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen päätös jättää kantajan työsopimus uusimatta olisi voinut olla erilainen, jos kantajalla olisi ollut mahdollisuus tuoda asianmukaisesti esiin näkökantansa työsuoritustensa tasosta vuonna 2009 ja 2010 jatkaakseen mahdollisesti työsuhdettaan Frontexin kanssa, ja että näin ollen kuulluksi tulemista koskevan oikeuden kunnioittaminen olisi voinut vaikuttaa riidanalaisen päätöksen sisältöön.
33. Jos käsiteltävän asian olosuhteissa katsottaisiin, että Frontex olisi tehnyt samanlaisen päätöksen, vaikka se olisi kuullut kantajaa, johtaisi tämä ainoastaan siihen, että perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa vahvistettu perusoikeus tulla kuulluksi menettäisi merkityksensä, sillä kyseisen oikeuden sisältö itsessään edellyttää, että asianomistajalla on mahdollisuus vaikuttaa kyseiseen päätöksentekomenettelyyn (tuomio Marcuccio v. komissio, T‑236/02, EU:T:2005:417, 115 kohta).
34. Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäinen kanneperuste on perusteltu ja tämän seurauksena riidanalainen päätös on kumottava, eikä muita kanneperusteita ole tarpeen tutkia.
Vaatimukset, jotka koskevat sitä, että virkamiestuomioistuin käyttää täyttä harkintavaltaansa
35. Koska kantaja katsoo, että hänen kanteellaan on rahamääräisiä seurauksia siltä osin kuin sillä pyritään kumoamaan väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksen uusimatta jättämistä koskeva päätös, hän vaatii virkamiestuomioistuinta käyttämään täyttä harkintavaltaa, joka sille on henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdassa annettu, velvoittamalla Frontexin maksamaan määrän, jonka se arvioi ex aequo et bono tarpeelliseksi varmistaakseen päätöksensä tehokkuuden.
36. Frontex katsoo, ettei virkamiestuomioistuimen tule käyttää täyttä harkintavaltaansa ja velvoittaa Frontexia maksamaan vahingonkorvausta.
37. Tässä yhteydessä on muistutettava, että toimenpide poistuu oikeusjärjestyksestä taannehtivasti unionin tuomioistuinten kumoamistuomion vaikutuksena ja että kun kumottu toimenpide on jo pantu täytäntöön, sen vaikutusten häviäminen edellyttää pääsääntöisesti, että oikeudellinen tilanne, jossa kantaja oli ennen toimenpiteen toteuttamista, palautetaan (tuomio Landgren v. Euroopan koulutussäätiö, F‑1/05, EU:F:2006:112, 92 kohta ja tuomio Kalmár v. Europol, F‑83/09, EU:F:2011:66, 88 kohta). Lisäksi SEUT 266 artiklan mukaisesti toimielimen, jonka säädös on julistettu mitättömäksi, on ”toteutettava Euroopan unionin tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet”.
38. On vielä korostettava, että riidanalainen päätös kumottiin, koska työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen ei ollut kuullut kantajaa asianmukaisesti ennen päätöksen tekemistä.
39. Tässä yhteydessä ei missään tilanteessa voida poissulkea sitä, että työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen katsoo voivansa tehdä uudelleen kantajan väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksen uusimatta jättämistä koskevan päätöksen sen jälkeen, kun se on tutkinut asiakirjat uudelleen, ottaen huomioon tämän tuomion perustelut.
40. Lisäksi on todettava, että vaikka esitetyt vaatimukset olisi ymmärrettävä siten, että niillä pyritään saamaan korvausta siitä henkisestä kärsimyksestä, jota kantajalle oli aiheutunut sellaisten lainvastaisuuksien vuoksi, joihin työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen väitetään syyllistyneen kantajan kumoamisvaatimuksessa, on kuitenkin katsottava, ettei kannekirjelmässä ole lainkaan näytetty toteen sitä, ettei väitetty henkinen kärsimys voisi kokonaisuudessaan korjaantua sen riidanalaisen päätöksen kumoamisella, josta henkinen kärsimys johtui.
41. Näin ollen virkamiestuomioistuimen tehtävänä ei ole henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan nojalla sille annettua täyttä harkintavaltaa käyttäen varmistaa tämän kumoamistuomion tehokasta vaikutusta.
Oikeudenkäyntikulut
42. Työjärjestyksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen työjärjestyksen 2 osaston 8 luvun muiden määräysten soveltamista. Saman artiklan 2 kohdan mukaan kohtuuden niin vaatiessa virkamiestuomioistuin voi päättää, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut vain osittain tai että tätä ei lainkaan velvoiteta korvaamaan oikeudenkäyntikuluja.
43. Tässä tuomiossa esitetyillä perusteilla Frontex on hävinnyt asian. Lisäksi kantaja on vaatimuksissaan nimenomaisesti vaatinut, että Frontex on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska käsiteltävän asian olosuhteet eivät oikeuta soveltamaan työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan määräyksiä, Frontexin on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se velvoitetaan korvaamaan kantajalle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1) Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston pääjohtajan 19.2.2013 tekemä päätös, jolla Kari Wahlströmin väliaikaisen toimihenkilön työsopimus jätettiin uusimatta, kumotaan.
2) Kanne hylätään muilta osin.
3) Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan virasto vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se velvoitetaan korvaamaan Kari Wahlströmin oikeudenkäyntikulut.