62019CC0420
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
GIOVANNI PITRUZZELLA
17 päivänä syyskuuta 2020 (
1
)
Asia C-420/19
Maksu- ja Tolliamet
vastaan
Heavyinstall OÜ
(Ennakkoratkaisupyyntö – Riigikohus (ylin tuomioistuin, Viro))
Ennakkoratkaisupyyntö – Keskinäinen avunanto veroihin, maksuihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä – Turvaamistoimia koskeva pyyntö – Turvaamistoimien toteuttamista pyytävän jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisu – Pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimen toimivalta arvioida turvaamistoimien toteuttamisen edellytyksiä oman lainsäädäntönsä ja hallinnollisten käytäntöjensä mukaisesti
I Johdanto
1.
Sitooko direktiivissä 2010/24/EU (
2
) tarkoitettua veroihin, maksuihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä toteutettavaa keskinäistä avunantoa pyytävän jäsenvaltion tuomioistuimen kanta turvaamistoimien tarpeellisuudesta ja mahdollisuudesta turvaamistoimia koskevan pyynnön saaneen jäsenvaltion tuomioistuinta, jos sellaisen kannan sisältävä asiakirja esitetään tuomioistuimelle yhdessä pyynnön kanssa?
2.
Tämä on Riigikohusin (ylin tuomioistuin, Viro) unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnössään esittämän kysymyksen ydin.
3.
Nyt esillä oleva ennakkoratkaisupyyntö on esitetty riita-asiassa, joka koskee Maksu- ja Tolliametin (vero- ja tullivirasto, Viro, jäljempänä MTA) valitusta Tallinna Ringkonnakohusin (Tallinnan ylioikeus, Viro) päätöksestä, jolla viimeksi mainittu tuomioistuin kieltäytyi antamasta lupaa Heavyinstall OÜ ‑yhtiötä (jäljempänä Heavyinstall) koskevien turvaamistoimien toteuttamiseen. Lupaa oli pyydetty Suomen veroviranomaisen Viron veroviranomaiselle direktiivissä 2010/24 tarkoitettua keskinäistä avunantoa koskevien säännösten perusteella esittämän turvaamistoimia koskeva pyynnön vuoksi.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
4.
Direktiivin 2010/24 14 artiklassa, jonka otsikko on ”Riidat”, säädetään seuraavaa:
”1.   Saatavaa, alkuperäistä asiakirjaa, jonka mahdollistaa täytäntöönpanon avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa, tai yhdenmukaista asiakirjaa, joka mahdollistaa täytäntöönpanon pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa, koskevat riidat sekä avunantoa pyytävän jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suorittaman tiedoksiannon pätevyyttä koskevat riidat kuuluvat avunantoa pyytävän jäsenvaltion toimivaltaisten elinten toimivaltaan. Jos jokin asianomainen osapuoli riitauttaa perintämenettelyn aikana saatavan, alkuperäisen asiakirjan, joka mahdollistaa täytäntöönpanon avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa, tai yhdenmukaisen asiakirjan, joka mahdollistaa täytäntöönpanon pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa, pyynnön vastaanottavan viranomaisen on ilmoitettava kyseiselle osapuolelle, että sen on nostettava kanne avunantoa pyytävän jäsenvaltion toimivaltaisessa elimessä siellä voimassa olevien lakien mukaisesti.
2.   Pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa toteutettuja täytäntöönpanotoimia tai pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suorittaman tiedoksiannon pätevyyttä koskevat riidat on käsiteltävä tämän jäsenvaltion toimivaltaisessa elimessä sen lakien ja asetusten mukaisesti.
– –”.
5.
Direktiivin 2010/24 16 artiklassa, jonka otsikko on ”Turvaamistoimia koskeva pyyntö”, säädetään seuraavaa:
”1.   Pyynnön vastaanottavan viranomaisen on avunantoa pyytävän viranomaisen pyynnöstä ja kansallisen lainsäädäntönsä sen salliessa toteutettava hallinnollisten käytäntöjensä mukaisesti turvaamistoimia saatavan perinnän varmistamiseksi, jos saatava tai asiakirja, joka mahdollistaa täytäntöönpanon avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa, on riitautettu pyynnön esittämishetkellä tai, mikäli saatavan osalta ei vielä ole asiakirjaa, joka mahdollistaa täytäntöönpanon avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa, jos turvaamistoimet ovat vastaavassa tilanteessa mahdollisia myös avunantoa pyytävän jäsenvaltion lainsäädännön ja hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti.
Jos on laadittu asiakirja, joka mahdollistaa turvaamistoimet avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa ja joka koskee saatavaa, jonka osalta keskinäistä avunantoa pyydetään, se on lisättävä pyyntöön, joka koskee turvaamistoimien toteuttamista pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Tällaiseen asiakirjaan ei saa kohdistaa minkäänlaisia tunnustamis-, täydentämis- tai korvaamistoimia pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
– –”.
6.
Direktiivin 2010/24 17 artiklassa, jonka otsikko on ”Turvaamistoimia koskevaan pyyntöön sovellettavat säännöt”, säädetään seuraavaa:
”Edellä olevan 16 artiklan täytäntöönpanemiseksi sovelletaan 10 artiklan 2 kohtaa, 13 artiklan 1 ja 2 kohtaa sekä 14 ja 15 artiklaa soveltuvin osin”.
7.
Direktiivin 2010/24 18 artiklassa, jonka otsikko on ”Pyynnön vastaanottavan viranomaisen velvoitteiden rajoitukset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Pyynnön vastaanottava viranomainen ei ole velvollinen antamaan 10–16 artiklassa säädettyä apua, jos saatavan perintä aiheuttaisi velallisen tilanteen vuoksi vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja jos tämän jäsenvaltion voimassa olevat lait, asetukset ja hallinnolliset käytännöt mahdollistavat tällaisen poikkeuksen kansallisten saatavien osalta.
2.   Pyynnön vastaanottava viranomainen ei ole velvollinen antamaan 5 artiklassa sekä 7–16 artiklassa säädettyä apua, jos 5, 7, 8, 10 tai 16 artiklan mukainen alkuperäinen avunantopyyntö esitetään yli viisi vuotta vanhojen saatavien osalta, laskettuna saatavan eräpäivästä avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa alkuperäisen avunantopyynnön päivämäärään.
– –
3.   Jäsenvaltio ei ole velvollinen antamaan apua, jos tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien saatavien, joiden osalta apua pyydetään, kokonaismäärä on alle 1500 euroa.
4.   Pyynnön vastaanottavan viranomaisen on ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle avunantopyynnön epäämisen syyt.”
B
Viron lainsäädäntö
8.
Maksukorralduse seadusin (jäljempänä verotuslaki) 130 §:ssä, jonka otsikko on ”Veroviranomaisen täytäntöönpanotoimet”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jos verovelvollinen ei ole täyttänyt maksuvelvollisuuttaan veroviranomaisen hallintotoimessa tai tämän lain 128 §:n 4 momentin 2 tai 3 kohdassa tarkoitetussa päätöksessä asetetun määräajan kuluessa, veroviranomainen aloittaa velan pakkoperinnän. Veroviranomaisella on oikeus
1) pyytää disponointikiellon ilmaisevan kieltomerkinnän tekemistä kiinteistökirjaan tai muuhun omaisuusrekisteriin ilman kyseisen henkilön suostumusta
2) pyytää kiinteistölle, alusrekisteriin merkitylle alukselle tai siviili-ilma-alusten rekisteriin merkitylle ilma-alukselle hypoteekin perustamista esineoikeuslaissa säädetyn oikeudellisen hypoteekin sääntelyn mukaisesti
3) ryhtyä perimään rahallista oikeutta tässä laissa ja täytäntöönpanoa säätelevissä säädöksissä määrätyssä järjestyksessä
4) takavarikoida muut taloudelliset oikeudet, joihin ei voida kohdistaa täytäntöönpanoa mainitun momentin 3 kohdan perusteella, samoin pyytää disponointikiellon ilmaisevan kieltomerkinnän tekemistä oikeuksista pidettävään rekisteriin
5) antaa määräys arvopaperien tai arvopaperitilin jäädyttämisestä arvopaperirekisterin pitämisestä annetun lain mukaisesti. – –”.
9.
Verotuslain 136 §:ssä, jonka otsikko on ”Täytäntöönpanon turvaavien toimien suorittaminen ennen rahallisen vaateen tai velvoitteen vahvistamista”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jos verojen maksun oikeudellisuutta tarkastettaessa syntyy perusteltu epäily siitä, että verolakiin perustuvan rahallisen saatavan tai velvoitteen määräämisen jälkeen sen pakkotäytäntö voi verovelvollisen toiminnan takia osoittautua olennaisesti vaikeammaksi tai mahdottomaksi, veroviranomaisen johtaja tai hänen valtuuttamansa virkamies voi tehdä hallintotuomioistuimelle hakemuksen luvan saamiseksi tämän lain 130 §:n 1 momentissa säädetyille täytäntöönpanotoimille.
– –”.
III Tosiseikat, pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
10.
Suomen veroviranomainen esitti 13.3.2018 MTA:lle Heavyinstallia koskevan, direktiivin 2010/24 16 artiklaan perustuvan pyynnön toteuttaa turvaamistoimia (jäljempänä avunantopyyntö) sen takaamiseksi, että mainittu yhtiö täyttäisi oletetun verovelvollisuutensa. Pyyntöön oli lisätty Keski-Pohjanmaan käräjäoikeuden (Suomi) 8.2.2018 antama päätös, jolla mainitulle yhtiölle kuuluvaa varallisuutta on Suomen veroviranomaisen pyynnöstä takavarikoitu 320022 euron suuruisen saatavan turvaamiseksi.
11.
Mainittu tuomioistuin katsoi, että koska Heavyinstallin kiinteä toimipaikka ja elinetujen keskus ovat Suomessa, mainittu yhtiö on verovelvollinen tässä jäsenvaltiossa. Yhtäältä, vaikka Heavyinstallilla on kiinteä toimipaikka Suomessa, se ei kuitenkaan ole siellä ilmoittanut verojaan eikä täyttänyt verovelvollisuuttaan; toisaalta sen johdon ainoa jäsen on esittänyt valheellisia tietoja niin taloudellisesta toiminnastaan kuin asuinpaikastaankin. Näin ollen on olemassa vaara siitä, että yhtiö menettelee samoin myös sen verovelvollisuuden osalta, joka määritetään meneillään olevassa verotusmenettelyssä, ja erityisesti kätkee, hävittää tai luovuttaa omaisuuttaan tai toimii muutoin Suomen veroviranomaisen vaatimuksen täytäntöönpanon vaarantavalla tavalla.
12.
Tämän avunantopyynnön vuoksi MTA esitti 29.3.2018 Tallinna Halduskohusille (Tallinnan hallintotuomioistuin, Viro) turvaamistoimien toteuttamista koskevan hakemuksen erityisesti saadakseen luvan disponointikiellon rekisteröintiin Heavyinstallin ajoneuvojen osalta Virossa (kaksi perävaunua, kumpikin noin 7500 euron arvoisia, ja noin 9500 euron arvoinen kuorma-auto), sekä 297304 euron takavarikoimiseen yrityksen pankkitileiltä kaikissa Viron luottolaitoksissa (jäljempänä turvaamistoimia koskeva lupapyyntö).
13.
Tallinna Halduskohus hylkäsi turvaamistoimia koskevan lupahakemuksen 3.4.2018 antamallaan päätöksellä.
14.
MTA valitti päätöksestä Tallinna Ringkonnakohusiin (Tallinnan ylioikeus, Viro), joka hylkäsi viranomaisen valituksen, koska se ei vakuuttunut siitä, että Heavyinstallille määrättävän verovelvollisuuden täyttäminen osoittautuisi verovelvollisen toiminnan takia olennaisesti vaikeammaksi tai mahdottomaksi ja että verotuslain 136 §:n 1 momentin mukainen edellytys siten tässä tapauksessa täyttyisi.
15.
MTA valitti Tallinna Ringkonnakohusin ratkaisusta Riigikohusiin (jäljempänä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin), pyysi kumoamaan mainitun ratkaisun sekä antamaan uuden ratkaisun, jolla hyväksytään hakemus täytäntöönpanon takaavien Heavyinstallia koskevien toimien suorittamiseksi. Tämän valituksen yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii direktiivin 2010/24 ja erityisesti sen turvaamistoimiin liittyviä pyyntöjä koskevan 16 artiklan tulkintaa.
16.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että pääasian ratkaisemiseksi on välttämätöntä selvittää, saako jäsenvaltion tuomioistuin toisen jäsenvaltion veroviranomaisen direktiivin 2010/24 16 artiklan nojalla esittämää turvaamistoimia koskevaa pyyntöä ratkaistessaan itse arvioida tällaisen pyynnön tueksi esitettyjä todisteita ja arvioida oman käsityksensä mukaisesti, täyttyvätkö turvaamistoimien toteuttamisen edellytykset, vai onko mainitun tuomioistuimen perustettava ratkaisunsa avunantoa pyytäneen jäsenvaltion tuomioistuimen arvioon.
17.
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti 29.5.2019 toimittamallaan välipäätöksellä lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko keskinäisestä avunannosta veroihin, maksuihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä 16.3.2010 annetun neuvoston direktiivin 2010/24/EU 16 artiklaa tulkittava siten, että turvaamistoimia koskevan pyynnön saaneen jäsenvaltion tuomioistuin on ratkaistessaan pyynnön kansallisen lainsäädännön perusteella (minkä pyynnön saaneelle tuomioistuimelle mahdollistaa 16 artiklan ensimmäinen virke) sidottu hakijan asuinvaltion tuomioistuimen kantaan turvaamistoimien tarpeellisuudesta ja mahdollisuudesta, jos tuomioistuimelle on esitetty sellaisen kannan sisältävä asiakirja (16 artiklan [1] kohdan [toisen alakohdan] viimeinen virke, jonka mukaan pyynnön saanut jäsenvaltio ei saa tunnustaa, täydentää tai korvata kyseistä asiakirjaa)?
IV Oikeudellinen arviointi
18.
Ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy unionin tuomioistuimelta, onko direktiivin 2010/24 16 artiklaa tulkittava siten, että avunantoa pyytävän jäsenvaltion tuomioistuimen kanta turvaamistoimien tarpeellisuudesta ja mahdollisuudesta sitoo turvaamistoimia koskevan pyynnön saaneen jäsenvaltion tuomioistuinta sen ratkaistessa pyynnön kansallisen lainsäädännön perusteella, kun viimeksi mainitulle tuomioistuimelle on esitetty tällaisen kannan sisältävä asiakirja.
19.
Nyt esillä olevaan ennakkoratkaisukysymykseen vastaaminen edellyttää turvaamistoimia koskevan pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimen toimivallan laajuuden määrittämistä direktiivillä 2010/24 luodussa jäsenvaltioiden välisen keskinäisen avunannon järjestelmässä, erityisesti kahden erillisen seikan osalta: pyydettyjen turvaamistoimien tarpeellisuuden ja niiden toteuttamisen mahdollisuuden.
20.
Heti aluksi totean, että direktiivin 2010/24 16 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan turvaamistoimien toteuttamista koskevaan avunantopyyntöön voidaan liittää asiakirja, jonka nojalla turvaamistoimia voidaan toteuttaa avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa ja joka koskee keskinäisen avunantopyynnön kohteena olevaa saatavaa. (
3
) Tämä asiakirja voi olla hallintopäätös tai avunantoa pyytävän jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisu. (
4
)
21.
Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa pääasiassa Suomen viranomaisten Viron viranomaisille esittämään turvaamistoimien toteuttamista koskevaan avunantopyyntöön oli lisätty tuomioistuimen ratkaisu, joka sisälsi Suomen lainsäädännön mukaisten Heavyinstallia koskevien turvaamistoimien toteuttamisen edellytysten täyttymistä koskevan tarkastelun. Sekä Halduskohus että Ringkonnakohus arvioivat näitä edellytyksiä uudelleen Viron lainsäädännön mukaisten arviointiperusteiden nojalla.
22.
Tässä asiayhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta tulkitsemaan direktiivin 2010/24 16 artiklaa sen selvittämiseksi, missä määrin mainitulla direktiivillä luodun jäsenvaltioiden välisen keskinäisen avunannon järjestelmässä pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuin voi tämän säännöksen nojalla arvioida avunantoa pyytävän jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisuun liitettyä asiakirjaa ja arvioida oman näkemyksensä perusteella, täyttyvätkö avunantoa pyytäneen jäsenvaltion esittämien turvaamistoimien tarpeellisuuteen ja mahdollisuuteen liittyvät edellytykset.
23.
Ennakkoratkaisupyynnössään mainittu tuomioistuin toteaa olevansa taipuvainen tulkitsemaan direktiivin 2010/24 16 artiklaa siten, että avunantopyyntöön liitetty avunantoa pyytäneen jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisu on pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen turvaamistoimien hyväksymismenettelyssä vain todiste, joka pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen on arvioitava voidakseen todeta, täyttyvätkö turvaamistoimien toteuttamiselle tämän jäsenvaltion lainsäädännössä asetetut edellytykset.
24.
Osapuolet, jotka ovat esittäneet huomautuksia unionin tuomioistuimelle, ovat erimielisiä nyt esillä olevan säännöksen tulkinnasta. Ruotsin hallitus yhtyy ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mielipiteeseen ja katsoo, että avunantoa pyytäneen jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisu, jossa annetan lupa turvaamistoimien toteuttamiseen, on pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimessa vain todiste. Viron ja Unkarin hallitukset sen sijaan katsovat, että avunantoa pyytäneen jäsenvaltion tuomioistuimen välitoimien tarpeellisuutta ja mahdollisuutta koskeva kanta sitoo pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuinta, mikäli sille on esitetty tällaisen kannan sisältävä asiakirja.
25.
Euroopan komissio esittää, että poikkeustapauksia lukuun ottamatta on avunantoa pyytävän viranomaisen tehtävä todeta turvaamistoimien tarpeellisuus. Tällaisten toimien toteuttamismahdollisuutta tarkasteltaessa avunantopyyntöön liitetty asiakirja on komission mukaan sen sijaan ainoastaan viite siitä, että toimi on mahdollista toteuttaa avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa.
26.
Jotta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään kysymykseen voitaisiin vastata, on näin ollen tulkittava direktiivin 2010/24 16 artiklaa.
27.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, jossa ei ole nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen sen merkityksen tai ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti ottamalla huomioon paitsi säännöksen sanamuoto myös sen asiayhteys ja kyseessä olevalla säännöstöllä tavoiteltu päämäärä. (
5
)
28.
Ensinnäkin direktiivin 2010/24 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetään, että pyynnön vastaanottaneen viranomaisen on avunantoa pyytäneen viranomaisen pyynnöstä toteutettava turvaamistoimia saatavan perinnän varmistamiseksi kahdessa tapauksessa: yhtäältä, jos saatava tai asiakirja, joka mahdollistaa täytäntöönpanon avunantoa pyytäneessä jäsenvaltiossa, on riitautettu pyynnön esittämishetkellä, ja toisaalta siinä tapauksessa, että saatavan osalta ei vielä ole asiakirjaa, joka mahdollistaa täytäntöönpanon avunantoa pyytäneessä jäsenvaltiossa.
29.
Sille, että pyynnön vastaanottanut viranomainen voi toteuttaa turvaamistoimia, on asetettu kaksi edellytystä, joista toinen koskee pyynnön vastaanottanutta ja toinen avunantoa pyytänyttä jäsenvaltiota.
30.
Siten turvaamistoimia voidaan toteuttaa yhtäältä pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion ”kansallisen lainsäädännön sen salliessa” ja sen ”hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti”, ja toisaalta ”jos turvaamistoimet ovat vastaavassa tilanteessa mahdollisia myös avunantoa pyytävän jäsenvaltion lainsäädännön ja hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti”.
31.
Saman artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta käy ilmi, että asiakirja, jonka nojalla keskinäisessä avunantopyynnössä tarkoitettuja saatavia koskevia turvaamistoimia voidaan toteuttaa avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa, on lisättävä pyynnön vastaanottavalle valtiolle esitettävään turvaamistoimia koskevaan pyyntöön, mikäli tällainen asiakirja on olemassa. (
6
)
32.
Mainitun 16 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan toisessa virkkeessä säädetään lisäksi, että tällaiseen asiakirjaan ei saa kohdistaa minkäänlaisia tunnustamis-, täydentämis- tai korvaamistoimia pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
33.
Lopuksi todettakoon, että kyseessä olevan direktiivin 16 artiklan 2 kohdan mukaan turvaamistoimia koskevan pyynnön mukana voi olla muita kuin 1 kohdan toisessa virkkeessä mainittuja kyseiseen saatavaan liittyviä asiakirjoja, jotka on annettu avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa.
34.
Direktiivin 2010/24 16 artiklan sanamuodon tarkastelu osoittaa, että vaikka tässä säännöksessä ei nimenomaisesti täsmennetä pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimen toimivallan laajuutta jäsenvaltioiden välisen keskinäinen avunannon järjestelmän nojalla esitettyjen turvaamistoimia koskevien pyyntöjen osalta, se kuitenkin tarjoaa tiettyjä suuntaviivoja.
35.
Yhtäältä sellaisen kansalliseen lainsäädäntöön perustuvan tarkastelun osalta, joka pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen on tällaista avunantopyyntöä käsitellessään suoritettava, mainitussa säännöksessä todetaan, että tarkastelun tarkoituksena on ainoastaan varmistaa, että pyydettyjen turvaamistoimien toteuttaminen on kansallisen lainsäädännön ja hallinnollisten käytäntöjen mukaan ”sallittua”. Tästä voidaan päätellä, että tuomioistuimen on tarkasteltava kansallisen lainsäädännön nojalla ainoastaan sitä, onko avunantopyynnössä tarkoitettujen kaltaisia turvaamistoimia mahdollista toteuttaa jäsenvaltion oman oikeusjärjestyksen mukaan. (
7
)
36.
Toisaalta mainitusta säännöksestä käy ilmi, että avunantoa pyytäneen viranomaisen laatima asiakirja, joka on (mahdollisesti) liitetty pyyntöön ja jonka nojalla turvaamistoimia voidaan toteuttaa avunantoa pyytäneessä jäsenvaltiossa, ei edellytä minkäänlaista tunnustamista pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa eikä siihen saa siellä kohdistaa täydentämis- tai korvaamistoimia. Tästä seuraa, että tällaista pyyntöön liitetyssä asiakirjassa mahdollisesti esitettyä tarkastelua, joka tavallisesti koskee turvaamistoimien toteuttamisen edellytysten täyttymistä avunantoa pyytäneen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä, ei voida eikä saada täydentää eikä korvata pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa, mikä, kuten Viron ja Unkarin hallitukset esittävät, näyttää viittaavan siihen, että pyydettyjen turvaamistoimien toteuttamisen tarpeellisuutta ja näiden toimien toteuttamisen mahdollisuutta
avunantoa pyytäneessä jäsenvaltiossa koskeva kyseiseen asiakirjaan sisältyvä arvio sitoo pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuinta. (
8
)
37.
Direktiivin 2010/24 16 säännöksen sanamuodon mukaiseen tarkasteluun perustuvaa tulkintaa tukee lisäksi sekä systematiikkaan perustuva analyysi että tämän direktiivin tavoitteiden tarkastelu.
38.
Toiseksi nimittäin direktiivin 2010/24 16 artiklan asiayhteyden tarkastelun osalta on korostettava, että säännös sisältyy direktiivin IV lukuun, jossa säädetään ”perintä- tai turvaamistoimista”.
39.
Mainitun IV luvun 10–15 artiklassa säädetään erinäisistä direktiivin 2010/24 nojalla esitettyihin perintäpyyntöihin liittyvistä seikoista, 16 ja 17 artikla koskevat turvaamistoimiin liittyviä avunantopyyntöjä, ja 18–20 artiklassa säädetään molemman tyyppisille pyynnöille yhteisistä seikoista. Mainitun direktiivin 17 artiklan mukaan eräitä perintäpyyntöjä, muun muassa erityisesti 14 artiklaa, jonka otsikko on ”Riidat”, koskevia säännöksiä sovelletaan 16 artiklan osalta soveltuvin osin.
40.
Erityisesti direktiivin 2010/24 14 artiklan osalta unionin tuomioistuin on jo aiemmin selventänyt avunantoa pyytävän ja pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuinten välisen toimivallan jaon laajuutta ja tarkoitusta.
41.
Tästä oikeuskäytännöstä käy ilmi, että direktiivin 2010/24 14 artiklassa säädetään lisäksi avunantoa pyytäneen jäsenvaltion ja pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion elinten välisestä toimivallan jaosta sellaisten riitojen käsittelemiseksi, jotka koskevat yhtäältä saatavaa, alkuperäistä asiakirjaa, joka mahdollistaa täytäntöönpanon avunantoa pyytäneessä jäsenvaltiossa, yhdenmukaista asiakirjaa, joka mahdollistaa täytäntöönpanon pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa, tai avunantoa pyytäneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suorittaman tiedoksiannon pätevyyttä tai toisaalta pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion toteuttamia täytäntöönpanotoimia tai tämän jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suorittaman tiedoksiannon pätevyyttä. (
9
)
42.
Unionin tuomioistuin on todennut tämän toimivallanjaon olevan seuraus siitä, että saatava ja sen täytäntöönpanon mahdollistavat asiakirjat laaditaan avunantoa pyytäneen jäsenvaltion voimassa olevien oikeussääntöjen perusteella, kun taas täytäntöönpanotoimet toteutetaan pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa siellä sovellettavien oikeussääntöjen mukaan. (
10
)
43.
Direktiivin 2010/24 14 artiklassa tarkoitettua saatavien perinnässä toteutettavaa keskinäistä avunantoa koskevassa oikeuskäytännössä määritelty tarkoitus, jota voidaan soveltuvin osin soveltaa turvaamistoimien toteuttamiseen liittyvään saman direktiivin 16 artiklan nojalla esitettyyn avunantopyyntöön, vaikuttaa olevan analogisesti sovellettavissa määriteltäessä, kuinka toimivalta jakautuu avunantoa pyytävän jäsenvaltion tuomioistuimen ja pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimen välillä, jos turvaamistoimien toteuttamiseen liittyvään keskinäiseen avunantopyyntöön on liitetty, kuten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ratkaistavana olevassa asiassa, avunantoa pyytäneen jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisu, jossa todetaan kansallisen oikeuden mukaisten turvaamistoimien edellytysten täyttyminen.
44.
Sovellettaessa tällaista tarkoitusta avunantoa pyytävän jäsenvaltion tuomioistuimen ja pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimen toimivallan jaon osalta voidaan päätellä, että ensiksi mainittu on toimivaltainen saatavia koskevissa riita-asioissa ja ratkaistaessa, täyttyvätkö avunantoa pyytävän jäsenvaltion voimassa olevassa lainsäädännössä säädettyjen turvaamistoimien toteuttamisen edellytykset, kun taas jälkimmäinen on toimivaltainen lausumaan turvaamistoimien toteuttamismenettelystä pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa oman kansallisen lainsäädäntönsä ja hallinnollisten käytäntöjensä mukaisesti.
45.
Edellä esitettyjen näkökantojen vuoksi direktiivin 2010/24 16 artiklassa tarkoitetun säännöksen asiayhteyden tarkastelun perusteella voidaan katsoa, että pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuin, kuten virolainen tuomioistuin pääasiassa, on toimivaltainen ratkaisemaan, onko turvaamistoimien toteuttamismenettely kyseisen jäsenvaltion alueella sen kansallisen lainsäädännön ja hallinnollisten käytäntöjen mukainen, mutta sillä ei ole toimivaltaa tarkastella turvaamistoimien aineellisten edellytysten täyttymistä, mikäli avunantoa pyytäneen jäsenvaltion tuomioistuin on jo antanut tätä koskevan ratkaisun.
46.
Oikeuskäytännöstä käy myös ilmi, että direktiivissä 2010/24, joka perustuu jäsenvaltioiden keskinäisen luottamuksen periaatteeseen, ei anneta pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion viranomaisille valtaa valvoa avunantoa pyytäneen jäsenvaltion toimia. (
11
) Lisäksi avunantoa pyytäneen tai pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat parhaiten tulkita omaa kansallista lainsäädäntöään ja ratkaista kyseisen toimen lainmukaisuuden. (
12
)
47.
Lisäksi pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion viranomaiset voivat direktiivin 2010/24 nojalla kieltäytyä myöntämästä apuaan vain poikkeuksellisissa olosuhteissa, joita on tulkittava suppeasti. (
13
)
48.
Siten direktiivin 2010/24 18 artiklassa, jonka otsikko on ”Pyynnön vastaanottavan viranomaisen velvoitteiden rajoitukset”, säädetään kolmesta erityisestä tapauksesta, joissa pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio voi poikkeuksellisesti kieltäytyä myöntämästä apuaan niin saatavien perinnässä kuin turvaamistoimien toteuttamisessakin, toisin sanoen ensinnäkin silloin, kun turvaamistoimien täytäntöönpano tai toteuttaminen aiheuttaisi velallisen tilanteen vuoksi vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa; toiseksi, kun perintä- tai turvaamistoimien toteuttamista koskeva alkuperäinen avunantopyyntö esitetään, kun yli viisi vuotta on kulunut siitä, kun saatavan perinnän tai turvaamistoimien toteuttamisen mahdollsitava asiakirja on annettu, ja kolmanneksi, kun saatavien, joiden osalta apua pyydetään, kokonaismäärä on alle 1500 euroa.
49.
Unionin tuomioistuin on lisäksi todennut, että avunantopyyntö voidaan poikkeuksellisesti hylätä myös siinä tapauksessa, että sen täytäntöönpanolla saatettaisiin loukata pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita. (
14
)
50.
Kolmanneksi katson, että direktiivillä 2010/24 tavoiteltavien päämäärien tarkastelu vahvistaa edellä esitetyt näkökohdat.
51.
Ennen kaikkea, kuten jo edellä on todettu, direktiivi 2010/24 perustuu keskinäisen luottamuksen periaatteeseen. Direktiivillä käyttöön otetun keskinäisen avunannon järjestelmän toteuttaminen riippuu näet siitä, että asianomaisten kansallisten viranomaisten välillä vallitsee tällainen luottamus. (
15
)
52.
Mainitun direktiivin johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta käy lisäksi ilmi, että direktiivin tarkoituksena on yhtäältä laajentaa keskinäisen avun soveltamisalaa veroihin ja maksuihin liittyvien saatavien perinnän osalta ja toisaalta tehdä avusta tehokkaampaa ja toimivampaa avunantopyyntöjen kasvavasta määrästä selviytymiseksi. Direktiivissä 2010/24 tarkoitetun keskinäisen avunannon järjestelmän saumattoman toiminnan vaatimus mainitaan lisäksi saman direktiivin johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa.
53.
Erityisesti turvaamistoimien osalta johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa korostetaan, että koska liikkuvuus lisääntyy sisämarkkinoilla ja koska perussopimuksessa tai muussa lainsäädännössä on rajoituksia sen suhteen, mitä vakuuksia jäsenvaltion ulkopuolelle sijoittautuneilta veronmaksajilta voidaan pyytää, olisi laajennettava mahdollisuuksia pyytää perintä- tai turvaamistoimien toteuttamista toisessa jäsenvaltiossa.
54.
Se, että pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuin tarkastelisi turvaamistoimien toteuttamiselle asetettuja edellytyksiä uudelleen tapauksen olosuhteiden valossa sen jälkeen, kun avunantoa pyytäneen jäsenvaltion tuomioistuin on jo todennut ne, ja kun asiaa koskeva ratkaisu on liitetty pyyntöön, olisi ristiriidassa edellä mainittujen päämäärien ja erityisesti direktiivin 2010/24 perustana olevan keskinäisen luottamuksen periaatteen kanssa. Koska se saattaisi tehdä avunantopyynnön täyttämisestä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa, se olisi ristiriidassa myös direktiivissä tarkoitettujen keskinäisen avunannon järjestelmän saumattoman toiminnan, tehokkuuden ja toimivuuden vaatimusten kanssa.
55.
Tällainen uusi tarkastelu olisi lisäksi vastoin vaatimuksia, jotka liittyvät turvaamistoimien toteuttamismenettelylle ominaiseen erityiseen kiireellisyyteen ja siihen, että tällaisessa avunantomenettelyssä on vältettävä kahden samoja tosiseikkoja käsittelevän jäsenvaltion tuomioistuimen keskenään ristiriitaisia arvioita.
56.
Direktiivin 2010/24 tavoitteet ovat näin ollen esteenä sellaiselle mainitun direktiivin 16 artiklan tulkinnalle, jonka mukaan pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuin voi edellä 47–49 kohdassa mainittuja poikkeuksia lukuun ottamatta hylätä turvaamistoimia koskevan pyynnön sen edellytysten uuden tarkastelun perusteella sen jälkeen, kun tuomioistuin on jo vahvistanut näiden edellytysten täyttyvän, kuten pääasiassa, ja kun niitä koskeva ratkaisu liitetty turvaamistoimia koskevaan pyyntöön.
57.
Edellä esitettyjen näkökohtien nojalla direktiivin 2010/24 16 artiklaa on tulkittava siten, että kun turvaamistoimien toteuttamiseen liittyvään avunantopyyntöön on liitetty saman artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu asiakirja, joka sisältää avunantoa pyytäneen jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisun, tämän tuomioistuimen arvio sitoo pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuinta, siltä osin kuin kyse on pyydettyjen turvaamistoimien tarpeellisuudesta eli edellytysten täyttymisestä sekä turvaamistoimien toteuttamisen mahdollisuudesta pyynnön esittäneessä jäsenvaltiossa.
V Ratkaisuehdotus
58.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Riigikohusin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Keskinäisestä avunannosta veroihin, maksuihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä 16.3.2010 annetun neuvoston direktiivin 2010/24/EU 16 artiklaa on tulkittava siten, että kun turvaamistoimien toteuttamiseen liittyvään avunantopyyntöön on liitetty saman artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu asiakirja, joka sisältää avunantoa pyytäneen jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisun, tämän tuomioistuimen arvio sitoo pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuinta, siltä osin kuin kyse on pyydettyjen turvaamistoimien tarpeellisuudesta eli edellytysten täyttymisestä sekä turvaamistoimien toteuttamisen mahdollisuudesta pyynnön esittäneessä jäsenvaltiossa.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: italia.
(
2
)	Keskinäisestä avunannosta veroihin, maksuihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnästä 16.3.2010 annettu neuvoston direktiivi (EUVL 2010, L 84, s. 1).
(
3
)	Tällaiseen pyyntöön ei sen sijaan voi liittää direktiivin 2010/24 12 artiklassa tarkoitettua yhdenmukaista asiakirjaa, sillä tämän säännöksen ja saman direktiivin 11 artiklan, yhdessä luettuna, perusteella tällainen asiakirja voi periaatteessa liittyä ainoastaan perintäpyyntöön. Yhdenmukainen asiakirja voi sen sijaan olla sellaisen turvaamistoimia koskevan pyynnön perusteena, joka esitetään direktiivin 14 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla, toisin sanoen siinä tapauksessa, että saman artiklan 1 kohdassa tarkoitettu riita-asia (ks. 41 kohta jäljempänä) saa alkunsa perintäpyynnön esittämisen jälkeen ja sen tarkoituksena on perinnän varmistaminen. Viimeksi mainittu tapaus eroaa selkeästi 16 artiklassa tarkoitetuista tapauksista (ks. 28 kohta jäljempänä).
(
4
)	Tämä käy ilmi keskinäisestä avunannosta veroihin, maksuihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä annetun neuvoston direktiivin 2010/24/EU tiettyjä säännöksiä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 18.11.2011 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1189/2011 (EUVL 2011, L 302, s. 16) liitteessä III tarkoitetusta tiedoksiantolomakkeesta, jolla ilmoitetaan turvaamistoimia koskevan pyynnön syyt ja olosuhteet. Tämän mallin mukaan direktiivin 2010/24 16 artiklaan perustuva turvaamistoimia koskeva pyyntö voi näet perustua joko hallinnolliseen päätökseen, jonka nojalla turvaamistoimet voidaan toteuttaa apua pyytävässä jäsenvaltiossa, tai turvaamistoimet perustelluiksi osoittavaan tuomioistuimen ratkaisuun, ja lisäksi todetaan, että asiaa koskeva päätös lisätään tiedoksiantolomakkeeseen (ks. mainitun mallin 2.2 ja 2.3 kohta).
(
5
)	Ks. mm. tuomio 19.12.2019, GRDF (C-236/18, EU:C:2019:1120, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös tuomio 23.12020, Energiavirasto (C-578/18, EU:C:2020:3519, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
6
)	On huomautettava, että nyt esillä olevan säännöksen englannin- ja saksankielisissä versioissa ilmaistaan italian- ja ranskankielisiä eksplisiittisemmin, että mainittu asiakirja on lisättävä pyyntöön, mikäli sellainen on olemassa. Tällainen velvoite voidaan lisäksi päätellä viimeksi mainituissa versioissa käytetystä preesensmuodosta ”lisätään”.
(
7
)	Kursivointi tässä.
(
8
)	Kursivointi tässä.
(
9
)	Tuomio 14.3.2019, Metirato (C-695/17, EU:C:2019:209, 33 kohta).
(
10
)	Tuomio 14.3.2019, Metirato (C-695/17, EU:C:2019:209, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
11
)	Ks. vastaavasti direktiivin 2010/24 14 artiklan osalta tuomio 26.4.2018, Donnellan (C-34/17, EU:C:2018:282, 41 ja 44 kohta).
(
12
)	Ks. vastaavasti tuomio 26.4.2018, Donnellan (C-34/17, EU:C:2018:282, 36 kohta).
(
13
)	Ks. tuomio 26.4.2018, Donnellan (C 34/17, EU:C:2018:282, 47 kohta).
(
14
)	Ks. vastaavasti tuomio 26.4.2018, Donnellan (C-34/17, EU:C:2018:282, 47 kohta).
(
15
)	Ks. tuomio 26.4.2018, Donnellan (C-34/17, EU:C:2018:282, 41 kohta).