62023CC0292
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ANTHONY MICHAEL COLLINS
4 päivänä lokakuuta 2024 (
1
)
Asia C‑292/23
Euroopan syyttäjänvirasto
vastaan
I.R.O.,
F.J.L.R.
(Ennakkoratkaisupyyntö – Juzgado Central de Instrucción no 6 de la Audiencia Nacional (valtakunnallinen tutkintatuomioistuin nro 6, Espanja))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Euroopan syyttäjänvirasto – Asetus (EU) 2017/1939 – 42 artiklan 1 kohta – Euroopan syyttäjänviraston prosessuaaliset toimet, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia – Haastaminen saapumaan kuultavaksi todistajana – Kansallinen lainsäädäntö, joka estää kansallisten tuomioistuinten harjoittaman suoran laillisuusvalvonnan – SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla – Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan – Vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet
Johdanto
1.
Euroopan unionin taloudellisia etuja vahingoittavien rikosten torjumiseksi asetuksella 2017/1939 (
2
) perustettiin Euroopan syyttäjänvirasto (EPPO), joka on ”riippumaton” ja ”jakamaton unionin elin, joka toimii yhtenä ainoana virastona, jolla on hajautettu rakenne”. (
3
) EPPO on organisoitu kahdelle tasolle: keskustasolla keskusvirastoksi, jonka kotipaikka sijaitsee Luxemburgissa, ja hajautetulla tasolla valtuutetuiksi Euroopan syyttäjiksi, jotka sijoittuvat jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmiin. (
4
) Valtuutetut Euroopan syyttäjät ovat olennainen osa EPPOa, ja he toimivat sen puolesta, vaikka kuuluvatkin toiminnallisesti oman jäsenvaltionsa kansalliseen syyttäjäjärjestelmään. (
5
) He vastaavat tutkinnasta, (
6
) syytteeseenpanosta ja syytteiden ajamisesta, ja heillä on sekä valtuudet, joita EPPOsta annetussa asetuksessa annetaan heille suoraan, että valtuudet, joita he käyttävät kansallisen syyttäjän asemassaan. (
7
)
2.
EPPO toteuttaa tehtävänsä tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden kansallisten viranomaisten kanssa, ja se nojautuu tässä suurelta osin kansalliseen lainsäädäntöön. EPPOsta annetun asetuksen 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti kyseistä asetusta sovelletaan ”EPPOn puolesta suoritettuihin tutkinta- ja syytetoimiin” ja kansallista lainsäädäntöä sovelletaan siltä osin kuin kyseisessä asetuksessa ei ole asiaan sovellettavia säännöksiä. (
8
) Lisäksi siinä säädetään, että lähtökohtaisesti sovelletaan sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jonka valtuutettu Euroopan syyttäjä käsittelee asiaa. Monissa EPPOsta annetun asetuksen säännöksissä, erityisesti prosessuaalisissa säännöksissä, (
9
) viitataan kansalliseen lainsäädäntöön niiden soveltamista koskevien edellytysten ja menettelyjen määrittämiseksi.
3.
Juzgado Central de Instrucción no 6 de la Audiencia Nacional (valtakunnallisen tutkintatuomioistuin nro 6, Espanja), joka toimii asianosaisten oikeuksien toteutumista valvovana tuomioistuimena (Juez de Garantías), (
10
) pyytää esillä olevassa ennakkoratkaisupyynnössään unionin tuomioistuinta tulkitsemaan nyt ensimmäisen kerran EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohtaa. Kyseisen säännöksen mukaisesti tuomioistuin voi valvoa niiden EPPOn prosessuaalisten toimien laillisuutta, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia kansallisissa tuomioistuimissa. (
11
) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee erityisesti, onko kansallinen lainsäädäntö, jonka perusteella valtuutetun Euroopan syyttäjän tekemät päätökset kutsumisesta kuultavaksi todistajana jäävät suoran tuomioistuinvalvonnan ulkopuolelle, yhteensopiva kyseisen säännöksen sekä unionin oikeuteen kuuluvien vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen kanssa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus – EPPOsta annettu asetus
4.
EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 86–89 perustelukappaleessa todetaan nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön kannalta merkityksellisiltä osin seuraavaa:
”(86)
SEUT 86 artiklan 3 kohdan mukaisesti unionin lainsäätäjä vahvistaa säännöt, joita sovelletaan EPPOn tehtäviensä hoidossa toteuttamien prosessuaalisten toimien oikeudelliseen valvontaan. Unionin lainsäätäjälle myönnetty toimivalta kuvastaa EPPOn tehtävien ja rakenteen erityisluonnetta, jonka vuoksi se poikkeaa kaikista muista unionin elimistä ja virastoista ja jonka vuoksi tarvitaan laillisuusvalvontaa koskevia erityissääntöjä.
(87)
SEUT 86 artiklan 2 kohdan mukaisesti EPPO toimii syyttäjän tehtävissä jäsenvaltioiden toimivaltaisissa tuomioistuimissa. EPPOn tutkintatoimiensa yhteydessä toteuttamat toimet liittyvät läheisesti syytetoimiin, joihin ne voivat johtaa ja joilla voi näin ollen olla vaikutuksia jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä. Useissa tapauksissa kansalliset lainvalvontaviranomaiset toteuttaisivat näitä toimia EPPOn ohjeiden mukaan, joissakin tapauksissa saatuaan ensin kansallisen tuomioistuimen luvan.
Sen vuoksi on aiheellista katsoa, että toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten olisi valvottava kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen vaatimusten ja menettelyjen mukaisesti EPPOn prosessuaalisia toimia, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia. Tällä on tarkoitus varmistaa, että kansalliset tuomioistuimet valvovat sellaisia EPPOn prosessuaalisia toimia, jotka on hyväksytty ennen syytteeseen asettamista ja joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia (tähän ryhmään kuuluvat epäilty, uhri sekä muut henkilöt, joiden oikeuksia tällaiset toimet voivat loukata) koskevia oikeusvaikutuksia. – –
Toimivaltaisissa kansallisissa tuomioistuimissa voidaan hakea muutosta EPPOn toimien laiminlyönteihin sellaisten prosessuaalisten toimien osalta, joita EPPOlla on lakisääteinen velvollisuus hyväksyä ja joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia. Jos kansallisessa lainsäädännössä edellytetään laillisuusvalvontaa sellaisten prosessuaalisten toimien osalta, joilla ei ole tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia, tai jos siinä edellytetään muita laiminlyöntejä koskevia oikeudellisia toimia, tätä asetusta ei saisi tulkita niin, että sillä vaikutetaan tällaisiin säännöksiin. Lisäksi jäsenvaltioilta ei tulisi edellyttää toimivaltaisten kansallisten tuomioistuimien suorittamaa laillisuusvalvontaa sellaisten prosessuaalisten toimien osalta, joiden tarkoituksena ei ole tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia, kuten asiantuntijoiden nimeäminen tai todistajien kulujen korvaaminen.
Tämä asetus ei myöskään vaikuta asiaa käsittelevän kansallisen tuomioistuimen toimivaltuuksiin.
(88)
Kansallisten tuomioistuinten olisi valvottava niiden EPPOn prosessuaalisten toimien laillisuutta, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia. Tältä osin olisi varmistettava tehokkaat oikeussuojakeinot SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti. Lisäksi, kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä korostetaan, kansalliset menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla suojellaan unionin oikeuteen perustuvia yksityisten oikeuksia, eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia oikeussuojakeinoja (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että unionin oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate).
Kansalliset tuomioistuimet voivat valvoa tällaisten toimien laillisuutta unionin oikeuden pohjalta, mukaan lukien tämä asetus, sekä myös sellaisen kansallisen lainsäädännön pohjalta, jota sovelletaan siltä osin kuin asia ei kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan. Kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä korostetaan, kansallisten tuomioistuinten olisi esitettävä unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä aina, jos niillä on epäilyksiä tällaisten toimien pätevyydestä suhteessa unionin oikeuteen.
– –
(89)
Tämän asetuksen laillisuusvalvontasäännös ei muuta unionin tuomioistuimen toimivaltaa tarkastella EPPOn hallinnollisia päätöksiä, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia, eli päätöksiä, joita ei tehdä sen tutkintaa, syytteeseen asettamista tai tuomittavaksi asettamista koskevien tehtävien suorittamiseksi. Tämä asetus ei myöskään vaikuta Euroopan unionin jäsenvaltion, Euroopan parlamentin, neuvoston tai [Euroopan] komission mahdollisuuteen nostaa kumoamiskanne SEUT 263 artiklan toisen kohdan ja SEUT 265 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti ja käynnistää rikkomusmenettely SEUT 258 ja 259 artiklan mukaisesti.”
5.
EPPOsta annetun asetuksen 30 artiklassa, jonka otsikko on ”Tutkintatoimenpiteet ja muut toimenpiteet”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava ainakin niissä tapauksissa, joissa tutkinnan kohteena olevan rikoksen enimmäisseuraamuksena on vähintään neljä vuotta vankeutta, että valtuutetuilla Euroopan syyttäjillä on oikeus määrätä tai pyytää toteuttamaan seuraavia tutkintatoimenpiteitä:
a)
toimitiloissa, maa-alueella tai kulkuneuvossa tehtävä etsintä, kotietsintä, henkilöntarkastus taikka mihin tahansa henkilökohtaiseen omaisuuteen tai tietokonejärjestelmään kohdistuva etsintä – –;
b)
minkä tahansa merkityksellisen esineen tai asiakirjan haltuunotto – –;
c)
sellaisen tallennetun sähköisen datan saaminen käyttöön, joka on salattuna tai salaamattomana – –;
d)
– – rikoksentekovälineen tai rikoksen tuottaman hyödyn – – jäädyttäminen – –;
e)
– – sähköisen viestinnän kuuntelu;
f)
esineen jäljitys ja seuranta teknisin keinoin – –.
– –
4.   Valtuutetuilla Euroopan syyttäjillä on oltava oikeus pyytää tai määrätä toteuttamaan jäsenvaltiossaan mikä tahansa muu toimenpide, joka on vastaavassa kansallisessa tapauksessa syyttäjien käytettävissä kansallisen lainsäädännön mukaisesti, 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden lisäksi.
5.   Valtuutetut Euroopan syyttäjät saavat määrätä 1 ja 4 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden toteuttamisesta, jos on riittävät syyt uskoa, että kyseinen erityistoimenpide voisi tarjota tutkinnan kannalta hyödyllisiä tietoja tai todisteita, ja jos samaan tavoitteiseen pääsemiseksi ei ole käytettävissä yksityisyyteen vähemmän puuttuvia toimenpiteitä. Toimenpiteiden toteuttamista koskevista menettelyistä ja yksityiskohdista säädetään niihin sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä.”
6.
EPPOsta annetun asetuksen 41 artiklassa, jonka otsikko on ”Epäiltyjen ja syytettyjen oikeuksien laajuus”, säädetään seuraavaa:
”1.   EPPO noudattaa toiminnassaan kaikilta osin [Euroopan unionin] perusoikeuskirjaan [(jäljempänä perusoikeuskirja)] kirjattuja epäiltyjen ja syytettyjen oikeuksia, mukaan lukien oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja oikeus puolustukseen.
2.   Kaikilla epäillyillä tai syytetyillä henkilöillä on EPPOn rikosoikeudellisissa menettelyissä vähintään unionin oikeuden, mukaan luettuina epäiltyjen tai syytettyjen oikeuksista rikosoikeudenkäyntimenettelyissä annetut direktiivit, sellaisina kuin ne on pantu täytäntöön kansallisessa lainsäädännössä, mukaiset prosessuaaliset oikeudet, kuten
a)
direktiivin 2010/64/EU mukainen oikeus tulkkaukseen ja käännöksiin;
b)
direktiivin 2012/13/EU mukainen tiedonsaantioikeus ja oikeus tutustua asiaan liittyvään aineistoon;
c)
direktiivin 2013/48/EU mukainen oikeus asianajajaan ja oikeus ottaa yhteyttä kolmanteen henkilöön ja ilmoittaa hänelle pidätyksestään;
d)
direktiivin (EU) 2016/343 mukainen oikeus vaieta ja oikeus tulla pidetyksi syyttömänä;
e)
direktiivin (EU) 2016/1919 mukainen oikeus oikeusapuun.
3.   Epäillyillä ja syytetyillä sekä muilla EPPOn menettelyissä osallisina olevilla henkilöillä on kaikki heille sovellettavan kansallisen lainsäädännön nojalla kuuluvat prosessuaaliset oikeudet, mukaan lukien mahdollisuus esittää todisteita, vaatia asiantuntijoiden nimeämistä tai asiantuntijan suorittamaa tarkastusta ja todistajien kuulemista sekä vaatia, että EPPO toteuttaa tällaiset toimet puolustuksen puolesta, sanotun vaikuttamatta tässä luvussa tarkoitettuihin oikeuksiin.”
7.
EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklassa, jonka otsikko on ”Laillisuusvalvonta”, säädetään seuraavaa:
”1.   Toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten on valvottava kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen vaatimusten ja menettelyjen mukaisesti EPPOn prosessuaalisia toimia, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia. Sama pätee tapauksiin, joissa EPPO on laiminlyönyt velvoitteensa hyväksyä prosessuaalisia toimia, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia ja joita sillä on ollut lakisääteinen velvollisuus hyväksyä tämän asetuksen mukaisesti.
2.   Unionin tuomioistuimella on SEUT 267 artiklan nojalla toimivalta antaa ennakkoratkaisu:
a)
EPPOn prosessuaalisen toimen pätevyydestä, jos tällainen kysymys pätevyydestä tulee esille jäsenvaltion tuomioistuimessa suoraan unionin oikeuden perusteella;
b)
unionin oikeuden, mukaan lukien tämän asetuksen, säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä;
– –
3.   Tämän artiklan 1 kohdasta poiketen EPPOn päätöksiä asian käsittelyn lopettamisesta, siltä osin kuin ne riitautetaan suoraan unionin oikeuden perusteella, valvoo unionin tuomioistuin SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukaisesti.
– –
8.   Tämä artikla ei vaikuta sellaisten EPPOn päätösten laillisuuden valvontaan Euroopan unionin tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukaisesti, jotka vaikuttavat rekisteröidyn VIII luvun mukaisiin oikeuksiin, eikä sellaisten EPPOn päätösten valvontaan, jotka eivät ole prosessuaalisia toimia, kuten EPPOn päätökset yleisön oikeudesta tutustua asiakirjoihin tai tämän asetuksen 17 artiklan 3 kohdan nojalla annetut päätökset valtuutettujen Euroopan syyttäjien erottamisesta tai muut hallinnolliset päätökset.”
Espanjan oikeus
8.
Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta Euroopan syyttäjänviraston perustamisessa 12.10.2017 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2017/1939 soveltamisesta 1.7.2021 annetun orgaanisenorgaanisen lain nro 9/2021 (Ley Orgánica de aplicación del Reglamento (UE) 2017/1939 del Consejo, de 12 de octubre de 2017, por el que se establece una cooperación reforzada para la creación de la Fiscalía Europea, jäljempänä orgaaninen laki nro 9/2021) (
12
) 42 §:n 1 ja 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.   Valtuutetut Euroopan syyttäjät johtavat tutkintaa [tämän orgaanisen lain], [EPPOsta annetun asetuksen] ja valtuutettujen Euroopan syyttäjien sisäisessä työjärjestyksessä vahvistettujen määräysten mukaisesti ja määräävät toteutettaviksi kaikki tutkintatoimet ja turvaamistoimet, joista säädetään rikosprosessilaissa ([Ley de Enjuiciamiento Criminal]), lukuun ottamatta niitä toimia, jotka on perustuslaissa ja muualla oikeusjärjestyksessä varattu tuomioistuimille ja joihin on saatava asianosaisten oikeuksien toteutumista valvovan tuomarin lupa.
– –
3.   Tutkintatoimet suoritetaan rikosprosessilain säännösten mukaisesti, lukuun ottamatta [tässä orgaanisessa laissa] nimenomaisesti vahvistettuja erityistapauksia.”
9.
Orgaanisen lain nro 9/2021 43 §:ssä, jonka otsikko on ”Todistajanlausunnot”, säädetään seuraavaa:
”1.   Valtuutettu Euroopan syyttäjä voi kutsua kuultavaksi todistajana henkilön, jolla on tietoa rikoksen toteamisen ja rikoksen tehneen henkilön selvittämisen kannalta merkityksellisistä tosiseikoista ja olosuhteista tai joka voi antaa tässä tarkoituksessa hyödyllisiä tietoja, ja ottaa tältä vastaan todistajanlausunnon.
Lukuun ottamatta henkilöitä, jotka on vapautettu velvollisuudesta olla läsnä ja todistaa rikosoikeudenkäynnin pääkäsittelyssä, jokaisen henkilön, jonka valtuutettu Euroopan syyttäjä kutsuu, on saavuttava tuomioistuimeen lausumaan todistajana kaikesta, mitä hän tietää hänelle esitettävistä kysymyksistä.
2.   Todistajanlausunto otetaan vastaan rikosprosessilaissa säädetyssä muodossa.
Asianosaiset voivat osallistua asianajajiensa välityksellä todistajan kuulemiseen, jolloin heille annetaan lausunnon päätteeksi tilaisuus pyytää todistajaa esittämään heidän tarpeellisina pitämänsä selvennykset.”
10.
OrgaanisenOrgaanisen lain nro 9/2021 90 §:ssä, jonka otsikko on ”Käsiteltävät asiat”, säädetään seuraavaa:
” Päätökset, jotka valtuutettu Euroopan syyttäjä tekee tutkintamenettelyn aikana, voidaan riitauttaa asianosaisten oikeuksien toteutumista valvovalle tuomarille vain tässä orgaanisessa laissa nimenomaisesti säädetyissä tapauksissa.”
11.
Orgaanisen lain nro 9/2021 mukaisesti vastaaja voi riitauttaa seuraavat valtuutetun Euroopan syyttäjän päätökset:
–
päätös, jolla menettely aloitetaan
–
päätös, jolla kieltäydytään kuulemasta uudelleen tutkinnan kohteena olevaa henkilöä, joka on sitä pyytänyt
–
päätös, jolla evätään valtuutetulta Euroopan syyttäjältä pyydetyt tutkintatoimet
–
päätös, jolla kieltäydytään sisällyttämästä toimitettuja asiakirjoja ja lausuntoja asiakirja-aineistoon
–
päätös, jolla kieltäydytään kuulemasta vastaajan nimeämää asiantuntijaa erikoisalalla, jolla tämä on suostunut antamaan lausunnon
–
päätös, jolla kieltäydytään jääväämästä asiantuntijaa
–
päätös, jolla määrätään omaisuuteen kohdistuvista turvaamistoimista
–
päätös, jolla määrätään tutkintavankeudesta s ja
–
päätös, jolla tutkinta määrätään aloitettavaksi uudelleen.
12.
Orgaanisen lain nro 9/2021 91 §:ssä kuvataan menettelyn vaiheet, jotka tällaisia päätöksiä koskevissa muutoksenhauissa on käytävä läpi.
13.
Espanjan rikosprosessilain 311 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
” Asian tutkinnan toimittava tuomari toteuttaa kaikki syyttäjäviranomaisen tai jonkun asianosaisen ehdottamat tutkintatoimet, ellei hän pidä niitä tarpeettomina tai haittaa aiheuttavina.
Pyydettyjen tutkintatoimien epäämisestä tehtyyn päätökseen voidaan hakea muutosta ylemmältä oikeusasteelta, ja muutoksenhaku on otettava heti tutkittavaksi ja saatettava toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi ilman lykkäävää vaikutusta.”
Tosiseikat, käsiteltävä asia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
14.
I.R.O ja F.J.L.R. olivat johtavassa asemassa Espanjan oikeuden mukaan perustetussa säätiössä, joka sai avustusta unionin varoista rahoitetun hankkeen toteuttamiseen. Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) ilmoitti Fiscalía de área de Getafe-Leganésille (Getafe-Leganésin syyttäjäviranomainen, Espanja), että säätiön ilmoittamat suorat henkilöstökustannukset kahden hankkeen toteuttamista varten palkatun tutkijan, Y.C:n ja I.M.B:n, osalta eivät olleet riittävällä tavalla perusteltuja. Fiscalía de área de Getafe-Leganés nosti Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafessa (Getafen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ja tutkintatuomioistuin nro 1, Espanja) syytteen avustuksiin liittyvästä petoksesta. (
13
) Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe aloitti 20.4.2021 I.R.O:ta koskevan rikostutkinnan.
15.
Kyseisen tutkinnan yhteydessä Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe kuulusteli I.R.O:ta tutkinnan kohteena olevana henkilönä (investigado). I.R.O. käytti oikeuttaan vaieta. Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe kuuli 2.7.2021 Y.C:tä todistajana.
16.
Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe katsoi 12.10.2021, ettei se ollut asiassa toimivaltainen, vaan että toimivalta oli EPPOlla. EPPO saattoi asian toimivaltaisten kansallisten viranomaisten käsiteltäväksi 21.9.2021. Se antoi Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafelle tiedoksi päätöksensä siitä, ettei se aikonut ottaa asiaa käsiteltäväkseen.
17.
Tribunal Supremo (ylin tuomioistuin, Espanja) vastasi Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafen esille ottamaan toimivaltakysymykseen antamalla 9.6.2022 (
14
) määräyksen, jolla tutkintaa koskeva toimivalta osoitettiin EPPOlle. Asiaa käsittelevät valtuutetut Euroopan syyttäjät Espanjassa käyttivät 26.7.2022 oikeuttaan ottaa asia käsiteltäväkseen ja aloittivat tutkinnan, johon nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö juontaa juurensa.
18.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, Juzgado Central de Instrucción no 6 de la Audiencia National, aloitti 27.7.2022 asianosaisten oikeuksien toteutumista valvovana tuomioistuimena oikeuksien toteutumista koskevan menettelyn.
19.
Asiaa käsittelevät valtuutetut Euroopan syyttäjät haastoivat 22.8.2022 I.R.O:n ja 25.10.2022 F.J.L.R:n saapumaan kuultaviksi ensimmäiseen kuulemiseen tosiseikkojen ja näytön esittämistä varten (primera comparecencia para el traslado de cargos), josta säädetään orgaanisen lain nro 9/2021 27 §:ssä, jotta nämä kumpikin saisivat tietää olevansa tutkinnan kohteena avustuksiin liittyvän petoksen ja asiakirjojen väärentämisen osalta. (
15
) I.R.O:ta kuultiin 5.10.2022. F.J.L.R:ää kuultiin 15.12.2022.
20.
Asiaa käsittelevät valtuutetut Euroopan syyttäjät haastoivat orgaanisen lain nro 9/2021 43 §:n mukaisesti 2.2.2023 tehdyllä päätöksellä Y.C:n ja I.M.B:n saapumaan kuultaviksi todistajina. I.R.O:n ja F.J.L.R:n asianajajat hakivat 7.2.2023 orgaanisen lain nro 9/2021 90 §:n nojalla muutosta kyseiseen päätökseen EPPOlta siltä osin kuin Y.C. oli haastettu kuultavaksi todistajana. (
16
) He väittivät, ettei kyseinen tutkintatoimi ollut merkityksellinen, tarpeellinen eikä hyödyllinen, sillä Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe oli jo kuullut Y.C:tä kyseisessä asemassa. Muutoksenhaku annettiin 8.2.2023 tiedoksi ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle. Asiaa käsittelevät valtuutetut Euroopan syyttäjät esittivät 23.2.2023 kirjallisia huomautuksia kyseisestä muutoksenhausta. Valtuutetut Euroopan syyttäjät sekä I.R.O:n ja F.J.L.R:n asianajajat esittivät kirjallisia huomautuksia 22.3.2023 ja 23.3.2023 siitä mahdollisuudesta, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää ennakkoratkaisupyynnön.
21.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta antamaan ohjeita unionin oikeuden tulkinnasta, jotta se pystyisi arvioimaan EPPOsta annetun asetuksen vaikutuksia orgaaniseen lakiin nro 9/2021 siltä osin kuin asianosaisten oikeuksien toteutumista valvovalla tuomioistuimella on toimivalta valvoa valtuutettujen Euroopan syyttäjien niiden prosessuaalisten toimien laillisuutta, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia. Se huomauttaa, että kun orgaanisen lain nro 9/2021 42 ja 43 §:ää luetaan yhdessä saman lain 90 §:n kanssa, tiettyyn ryhmään kuuluvien valtuutetun Euroopan syyttäjän prosessuaalisten toimien laillisuusvalvontaan on annettava erikseen valtuutus. Koska haastaminen saapumaan kuultavaksi todistajana ei kuulu kyseiseen toimien ryhmään, asianosaisten oikeuksien toteutumista valvovalta tuomioistuimelta ei voida hakea muutosta 2.2.2023 tehtyyn päätökseen.
22.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille, että EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan mukaisesti tuomioistuinten on valvottava EPPOn prosessuaalisia toimia, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että 2.2.2023 tehty päätös on tällainen prosessuaalinen toimi. Se tuo ensinnäkin esille, että kyseinen päätös vaikuttaa suoraan Y.C:n ja I.M.B:n vapaata liikkumista koskevaan oikeuteen ja perusoikeuskirjan 6 artiklassa vahvistettuun vapautta koskevaan oikeuteen, sillä heillä on oikeudellinen velvollisuus olla läsnä päätöksessä ilmoitetussa paikassa ja siinä ilmoitettuun aikaan. (
17
) Päätös voi myös haitata Y.C:n ja I.M.B:n puolustautumisoikeuksia, mikä on vastoin perusoikeuskirjan 48 artiklaa, sillä heitä koskisi velvollisuus kertoa totuudenmukaisesti kaikki, mitä he tietävät, (
18
) eikä Espanjan prosessilainsäädännössä säädetä, että kuultavia todistajia avustaa asianajaja. Nyt käsiteltävässä asiassa puolustautumisoikeuksien loukkaaminen on vakavampaa siksi, että on ”kohtuullisen mahdollista”, että heidän lausumissaan saattaa ilmetä näyttöä heidän osallisuudestaan tutkittavina oleviin rikoksiin. Asiaa käsittelevät valtuutetut Euroopan syyttäjät mainitsevat 22.3.2023 esittämissään huomautuksissa, että tutkinnan kohteena olevilla henkilöillä on mahdollisuus vaatia prosessuaalisen toimen toteamista automaattisesti pätemättömäksi sillä perusteella, että tosiseikkojen ja näytön esittämistä koskeva ensimmäinen kuuleminen on viivästynyt, mutta tämä on ylimääräinen muutoksenhakukeino. Muun muassa oikeusvarmuuden perusteella ei ole toivottavaa, että henkilö voi joutua tekemään tällaisen väitteen rikosoikeudenkäynnin myöhemmässä vaiheessa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää vielä, että haastaminen saapumaan kuultavaksi todistajana vaikuttaa I.R.O:n ja F.J.L.R:n oikeudellisiin tilanteisiin. Y.C:n haastaminen saapumaan uudelleen kuultavaksi todistajana loukkaa heidän oikeuttaan saada asiansa käsitellyksi kohtuullisessa ajassa. Y.C:n ja I.M.B:n todistajanlausunnot voisivat antaa valtuutetuille Euroopan syyttäjille myös mahdollisuuden koota syyllisyyttä tukevaa näyttöä käytettäväksi I.R.O:ta ja F.J.L.R:ää vastaan käytävissä rikosoikeudenkäynneissä.
23.
Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että se, ettei 2.2.2023 tehtyyn päätökseen voida hakea muutosta, saattaa rajoittaa unionin oikeuteen perustuvien yksilön oikeuksien käyttämistä perusteettomasti, kun huomioon otetaan vastaavuus- ja tehokkuusperiaate.
24.
Vastaavuusperiaatteen osalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että Juez de Instrucción (tutkintatuomari), joka vastaa valtuutettua Euroopan syyttäjää, jonka tehtävänä on EPPOn menettelyjen kohteena olevien väittämien tutkiminen, noudattaisi esitutkintamenettelyä (diligencias previas), sillä kyseisten rikosten enimmäisseuraamuksena on viisi vuotta vankeutta. Rikosprosessilain 766 §:n (
19
) mukaisesti tutkintatuomareiden esitutkinnan yhteydessä määräämiin toimenpiteisiin voidaan hakea muutosta päätöksen tehneeltä tuomarilta ja sen jälkeen ylemmänasteiselta tuomioistuimelta.
25.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että asiaa käsittelevät valtuutetut Euroopan syyttäjät väittivät 22.3.2023 esittämissään huomautuksissa, että rikosprosessilain 311 §:n mukaan asianosaisten pyytämien tutkintatoimien hyväksymistä koskeviin päätöksiin ei voida hakea muutosta, kun kyseessä on sellaisissa rikoksissa noudatettava menettely, joiden seuraamuksena on yli viisi vuotta vankeutta (procedimiento sumario ordinario). Tässä yhteydessä valtuutetut Euroopan syyttäjät tukeutuivat oikeuskäytäntöön, jossa kyseisen säännöksen soveltaminen laajennetaan esitutkintamenettelyyn. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, ettei Tribunal Supremo ole vahvistanut kyseistä oikeuskäytäntöä eikä siitä olla yksimielisiä eikä sen perusteella ole muutettu lainsäädäntöä.
26.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma vastaavuusperiaatteen soveltamisesta, sillä orgaanisen lain nro 9/2021 mukaisesti valtuutetun Euroopan syyttäjän päätöksiin todistajana kuultavaksi haastamisesta ei voida kohdistaa laillisuusvalvontaa, kun taas rikosprosessilaissa ei rajata niiden päätösten ryhmiä, joilla tutkintatuomarit määräävät tai epäävät tutkintatoimenpiteitä ja joihin voidaan hakea muutosta.
27.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa tehokkuusperiaatteesta, että oikeus riitauttaa EPPOn prosessuaaliset toimet, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia, perustuu suoraan EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklaan. Tämä mahdollisuus ilmentää sekä tehokkaita oikeussuojakeinoja että puolustautumisoikeuksien kunnioittamista koskevaa perusoikeutta, jotka suojataan perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklassa. Orgaanisen lain nro 9/2021 90 §:n mukaisen asianosaisten oikeuksien toteutumista valvovalle tuomioistuimelle kuuluvan toimivallan suppea tulkinta estää siten niiden perusoikeuksien käyttämisen, jotka annetaan kansalaisille EPPOsta annetussa asetuksessa.
28.
Tässä tilanteessa Juzgado Central de Instrucción no 6 de la Audiencia Nacional on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1.
Onko [EPPOsta annetun asetuksen] 42 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä [orgaanisen lain nro 9/2021] 90 §:n kaltaiselle kansalliselle säännölle, jossa jätetään tuomioistuinvalvonnan ulkopuolelle [EPPOn] prosessuaalinen toimi, joka tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia (edellä esitetyn mukaisesti), kuten valtuutetun Euroopan syyttäjän 2.2.2023 tekemä päätös, jolla todistajien haastamisesta kuultavaksi?
2.
Onko – – perusoikeuskirjan 6 ja 48 artiklaa sekä [direktiivin 2016/343] 7 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä [orgaanisen lain nro 9/2021] 90 §:n, luettuna yhdessä kyseisen lain 42 §:n 1 ja 3 momentin sekä 43 §:n kanssa, kaltaiselle kansalliselle säännölle, jossa jätetään tuomioistuinvalvonnan ulkopuolelle [EPPOn] prosessuaalinen toimi, kuten valtuutetun Euroopan syyttäjän tekemä päätös sellaisen kolmannen osapuolen haastamisesta kuultavaksi todistajana, jonka osalta voidaan olettaa perustellusti, että hän on ollut osallisena tutkinnan kohteena olevissa rikoksissa?
3.
Onko SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja SEUT 86 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä [orgaanisen lain nro 9/2021] 90 ja 91 §:ssä säädetyn kaltaiselle tuomioistuinvalvontajärjestelmälle kyseisen lain 42 §:n 1 momentin ja 43 §:n nojalla toteutettujen valtuutettujen Euroopan syyttäjien toimien osalta, kun kyseisessä järjestelmässä jätetään tuomioistuinvalvonnan ulkopuolelle tutkintatoimi, josta valtuutettu Euroopan syyttäjä määrää tutkintavaltuuksiaan käyttäen, ja kun kyseisellä järjestelmällä ei ole mitään vastaavuutta kansallisiin menettelysääntöihin, jotka koskevat sellaisten päätösten riitauttamista, joita tutkintatuomarit tekevät tutkintavaltuuksiaan käyttäen?
4.
Onko SEU 2 artiklaa, jossa vahvistetaan unionin perustana olevat oikeusvaltioon erottamattomasti kuuluvat arvot, joihin liittyvät tehokasta oikeussuojaa koskeva oikeus ja [oikeudenmukaista] oikeudenkäyntiä koskeva oikeus, joilla annetaan kaikki [perusoikeuskirjan] 47 artiklassa määrätyt takeet, sekä SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa vahvistettu tehokkuusperiaate, tulkittava siten, että se on esteenä Espanjan lainsäädännössä – [orgaanisen lain nro 9/2021] 90 ja 91 §:ssä – säädetyn kaltaiselle valtuutettujen Euroopan syyttäjien toimiin kohdistuvaa tuomioistuinvalvontaa koskevalle järjestelmälle, jossa rajataan riitauttamisen mahdollisuus koskemaan vain tiettyä määrää tapauksia??
29.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet I.R.O. ja F.J.L.R., EPPO ja Ranskan, Italian, Alankomaiden ja Espanjan hallitukset sekä komissio. Italian hallitusta lukuun ottamatta kaikki edellä mainitut esittivät suulliset lausumansa ja vastasivat unionin tuomioistuimen kysymyksiin 10.9.2024 pidetyssä istunnossa.
Asian tarkastelu
Toisen kysymyksen tutkittavaksi ottaminen
30.
EPPO, Ranskan, Alankomaiden ja Espanjan hallitukset sekä komissio esittävät, että toinen kysymys on jätettävä tutkimatta, koska se on puhtaasti hypoteettinen ja koska siihen vastaaminen ei vaikuttaisi mitenkään pääasiassa annettavaan ratkaisuun. Tämä johtuu siitä, että pääasiassa tutkinnan kohteena olevat henkilöt ovat riitauttaneet valtuutettujen Euroopan syyttäjien päätöksen haastaa kolmansia osapuolia kuultaviksi todistajina, mutta toinen kysymys koskee todistajina kuultaviksi haastettujen henkilöiden mahdollisuutta riitauttaa kyseinen päätös.
31.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on näin ollen periaatteessa velvollisuus antaa ennakkoratkaisu. Olettamana on siis, että unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että unionin oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin, tai jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen. (
20
)
32.
Toisen kysymyksen sanamuodosta, kysymyksessä mainituista unionin oikeuden määräyksistä ja säännöksistä ja ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ilmenee selvästi, (
21
) että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii varmistumaan siitä, voivatko valtuutetun Euroopan syyttäjän päätöksellä todistajina kuultaviksi haastetut henkilöt riitauttaa kyseisen päätöksen tuomioistuimessa. Todistajina kuultaviksi haastetut Y.C. ja I.M.B. eivät ole riitauttaneet 2.2.2023 tehdyn päätöksen pätevyyttä. Pääasiassa on kyse vain tutkinnan kohteena olevien henkilöiden eli I.R.O:n ja F.J.L.R:n tekemästä, kyseistä päätöstä koskevasta muutoksenhausta. Näissä olosuhteissa on nähdäkseni selvää, että toiseen kysymykseen annettava vastaus ei vaikuta mitenkään pääasian ratkaisuun ja että se on luonteeltaan hypoteettinen. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 31 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin jättää kysymyksen tutkimatta.
Ensimmäisen, kolmannen ja neljännen kysymyksen käsitteleminen yhdessä ja muotoileminen uudelleen
33.
Komissio ehdottaa, että unionin tuomioistuin käsittelee ensimmäisen, kolmannen ja neljännen kysymyksen yhdessä. Yhdyn tähän ehdotukseen, sillä näihin kysymyksiin annettavassa vastauksessa on tulkittava EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohtaa.
34.
Olen lisäksi sitä mieltä, että kyseiset kolme kysymystä olisi muotoiltava uudelleen niin, (
22
) että kysytään, onko EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohtaa, luettuna perusoikeuskirjan 47 artiklan ja SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan sekä vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen valossa, tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan tutkinnan kohteena olevat henkilöt eivät voi riitauttaa suoraan toimivaltaisessa kansallisessa tuomioistuimessa päätöstä, jolla asiaa käsittelevä valtuutettu Euroopan syyttäjä haastaa kolmansia osapuolia saapumaan kuultaviksi todistajina kyseisiin henkilöihin kohdistuvan rikostutkinnan yhteydessä. (
23
)
35.
Ehdotan uudelleen muotoilua seuraavista syistä. Kuten olen huomauttanut edellä tämän ratkaisuehdotuksen 32 kohdassa, pääasiassa on kyse siitä, että tutkinnan kohteena olevat henkilöt ovat riitauttaneet asiaa käsittelevien valtuutettujen Euroopan syyttäjien päätöksen haastaa kolmansia osapuolia saapumaan kuultaviksi todistajina. Neljännessä kysymyksessä mainitut määräykset eli SEU 2 artikla, SEU 19 artiklan 1 kohdan toinen alakohta ja perusoikeuskirjan 47 artikla voidaan ottaa huomioon uudelleen muotoillussa kysymyksessä, koska EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa pyritään soveltamaan niitä EPPOn prosessuaalisten toimien yhteydessä. (
24
) Sekä SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan että perusoikeuskirjan 47 artiklan mainitsemisen perusteella unionin tuomioistuin voi päättää olla ottamatta huomioon SEU 2 artiklan. Ennakkoratkaisupyynnön perusteluiden perusteella on selvää, että kolmas kysymys koskee vastaavuusperiaatetta jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian rajoittajana, joten tämäkin seikka sisällytetään ehdotettuun uudelleenmuotoiluun. Kuten jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 55 kohdassa tuodaan tarkemmin esille, ennakkoratkaisupyynnössä oletetaan, että EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että 2.2.2023 tehdyn päätöksen kaltainen prosessuaalinen toimi on pystyttävä riitauttamaan suoralla kanteella toimivaltaisessa tuomioistuimessa.
Asiakysymys
36.
Kuten orgaanisen lain nro 9/2021 1 §:stä ilmenee, kyseisellä lailla saatetaan EPPOsta annettu asetus osaksi Espanjan kansallista lainsäädäntöä. Kyseisellä lailla otetaan käyttöön uusi menettelyllinen järjestelmä, jossa valtuutetut Euroopan syyttäjät tutkivat rikoksia, jotka vaikuttavat Euroopan unionin taloudellisiin etuihin, ja nostavat niistä syytteitä, kun taas kansallinen oikeusviranomainen turvaa puolueettomana kolmantena osapuolena tutkinnan kohteena olevien henkilöiden perusoikeudet. (
25
) Toimivaltaiseen tuomioistuimeen (
26
) perustettava viranomainen – ”elin, joka ei osallistu menettelyn kulkuun, mutta vastaa kuitenkin [orgaanisessa laissa nro 9/2021] nimenomaisesti säädetyistä laillisuusvalvontaan liittyvistä tehtävistä” (
27
) – on asianosaisten oikeuksien toteutumista valvova tuomioistuin.
37.
Nähdäkseni on selvää, että EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot huolehtimaan niiden EPPOn prosessuaalisten toimien tehokkaasta laillisuusvalvonnasta, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia. (
28
) Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 4 kohdassa läpi käydyssä EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 88 perustelukappaleessa todetun lisäksi yksityisten oikeuksien tehokas oikeussuoja on jäsenvaltioiden yhteisestä valtiosääntöperinteestä johtuva unionin oikeuden yleinen periaate, joka on vahvistettu Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 ja 13 artiklassa. Kyseinen periaate vahvistetaan myös perusoikeuskirjan 47 artiklassa, joka on näin ollen otettava huomioon tulkittaessa SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa nyt kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa. (
29
) On myös muistettava, että kun jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta (kuten nyt käsiteltävässä asiassa), niiden on taattava perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäisessä kohdassa vahvistetun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden kunnioittaminen. (
30
)
38.
Keskeistä nyt käsiteltävässä asiassa on kysymys siitä, onko päätös, jolla valtuutettu Euroopan syyttäjä haastaa kolmannen osapuolen saapumaan kuultavakseen todistajana, EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu EPPOn prosessuaalinen toimi, jolla on tarkoitus tuottaa tutkinnan kohteena olevia henkilöitä koskevia oikeusvaikutuksia. Jos kyseinen päätös on tällainen toimi, edellä mainittu säännös edellyttää, että toimivaltainen kansallinen tuomioistuin voi valvoa päätöksen laillisuutta.
39.
Tässä yhteydessä on selvitettävä ensimmäiseksi, onko ilmaisu ”EPPOn prosessuaalisia toimia, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia”, unionin oikeuden itsenäinen käsite, minkä perusteella sitä on tulkittava yhtenäisesti koko Euroopan unionissa. Tämän seikan ratkaisemiseksi on otettava huomioon sen säännöksen sanamuoto, jossa ilmaisu esiintyy, ja asiayhteys, johon kyseinen säännös kuuluu, sekä sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on. (
31
)
40.
EPPOsta annetussa asetuksessa ei määritellä kyseistä ilmaisua, eikä sen 42 artiklan 1 kohdassa oleva viittaus kansalliseen lainsäädäntöön ratkaise ilmaisun tarkoitusta ja soveltamisalaa.
41.
EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmenee, kun huomioon otetaan kyseisen artiklan yleinen systematiikka ja tarkoitus, että sen tavoitteena on antaa kansallisille tuomioistuimille toimivalta (
32
) valvoa sellaisten toimien laillisuutta, jotka kuuluisivat muutoin unionin tuomioistuinten yksinomaiseen toimivaltaan, sillä EPPO on unionin elin. (
33
), (
34
) EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 2–8 kohdan perusteella muissa kuin kyseisen artiklan 1 kohdassa kansallisille tuomioistuimille varatuissa tapauksissa unionin tuomioistuimet ovat toimivaltaisia valvomaan EPPOn toimien laillisuutta. (
35
) Näin on erityisesti, kun kyseessä ovat 8 kohdassa tarkoitetut EPPOn ”hallinnolliset päätökset”, jotka kuuluvat SEUT 263 artiklan neljännen kohdan soveltamisalaan, toisin kuin 1 kohdassa tarkoitetut EPPOn ”prosessuaaliset toimet”, joita ”toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten on [lähtökohtaisesti] valvottava”. (
36
)
42.
Ilmaisun ”joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia” käyttäminen EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa vahvistaa sen, että kyseisellä säännöksellä on tarkoitus antaa kansallisille tuomioistuimille toimivalta, joka kuuluisi muutoin unionin tuomioistuimille. EPPO, Ranskan ja Saksan hallitukset sekä komissio tuovat esille kirjallisissa huomautuksissaan, että kyseisessä ilmaisussa toistetaan sanasta sanaan SEUT 263 artiklan ensimmäinen kohta, (
37
) jossa määritellään Euroopan unionin toimielinten, elinten ja muiden laitosten toimet, joita unionin tuomioistuimilla on toimivalta valvoa. (
38
)
43.
Toinen peruste, joka tukee ilmaisun ”EPPOn prosessuaalisia toimia, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia” itsenäistä ja yhtenäistä tulkintaa, on tarve varmistaa johdonmukainen toimivallanjako kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuinten välillä EPPOn toimiin kohdistuvassa laillisuusvalvonnassa. Olen tämän vuoksi EPPOn kanssa samaa mieltä siitä, että ilmaisu ”EPPOn prosessuaalisia toimia, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia”, on unionin oikeuden itsenäinen käsite. (
39
)
44.
Kyseisen käsitteen sisällöstä on todettava, että EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 87 perustelukappaleen ensimmäisestä kohdasta ilmenee selvästi, että ilmaisu ”prosessuaaliset toimet” sisältää erityisesti ”EPPOn tutkintatoimiensa yhteydessä toteuttamat toimet”. Kyseisen johdanto-osan perustelukappaleen toisessa kohdassa varmistetaan, että kansalliset tuomioistuimet valvovat myös ”EPPOn prosessuaalisia toimia, jotka on hyväksytty ennen syytteeseen asettamista”. Ilmaisu ”prosessuaaliset toimet” käsittää EPPOsta annetun asetuksen 30 artiklassa tarkoitetut ”tutkintatoimenpiteet”, muttei rajoitu niihin. (
40
) Kuten I.R.O. ja F.J.L.R. sekä EPPO esittävät, päätös, jolla valtuutettu Euroopan syyttäjä haastaa henkilön saapumaan kuultavaksi todistajana, on näin ollen nähdäkseni EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu prosessuaalinen toimi. Kyseisen asetuksen 30 artiklan 1 kohdassa ei tosin lueta tällaista päätöstä mukaan ”tutkintatoimenpiteisiin”, joiden on oltava valtuutettujen Euroopan syyttäjien käytettävissä jäsenvaltioissa ”ainakin niissä tapauksissa, joissa tutkinnan kohteena olevan rikoksen enimmäisseuraamuksena on vähintään neljä vuotta vankeutta”. EPPOsta annetun asetuksen 30 artiklan 4 kohdassa säädetään kuitenkin, että ”valtuutetuilla Euroopan syyttäjillä on oltava oikeus pyytää tai määrätä toteuttamaan jäsenvaltiossaan mikä tahansa muu toimenpide, joka on vastaavassa kansallisessa tapauksessa syyttäjien käytettävissä kansallisen lainsäädännön mukaisesti, 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden lisäksi.” Orgaanisen lain nro 9/2021 43 §:n 1 momentissa säädetään nimenomaisesti, että valtuutetut Euroopan syyttäjät voivat kutsua henkilöitä saapumaan kuultaviksi todistajina.
45.
Ilmaisun ”joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia” osalta SEUT 263 artiklan ensimmäisessä kohdassa käytetystä vastaavasta ilmaisusta (
41
) voidaan päätellä, että lainsäätäjän tarkoituksena on ollut varmistaa EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdan antamalla, että EPPOn erityiseen luonteeseen soveltuvassa laillisuusvalvontajärjestelmässä EPPOn toimet, joiden pitäisi tavallisesti kuulua unionin tuomioistuinten harjoittaman laillisuusvalvonnan piiriin suoraan nostettavan kanteen kautta, voidaan saattaa kansallisten tuomioistuinten valvottaviksi, millä varmistetaan SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan noudattaminen.
46.
Nähdäkseni tästä seuraa, kuten EPPO, Ranskan hallitus ja komissio nimenomaisesti esittävät, että unionin tuomioistuimen vakiintunutta oikeuskäytäntöä, joka koskee toimia, ”joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin” SEUT 263 artiklassa tarkoitetulla tavalla, sovelletaan EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdan tulkintaan. SEUT 263 artiklan neljännen kohdan, kun sitä luetaan yhdessä sen ensimmäisen kohdan kanssa, mukainen kumoamiskanne voidaan nostaa kaikista unionin toimielinten, elinten tai laitosten antamista säännöksistä tai toteuttamista toimenpiteistä – niiden muodosta riippumatta –, joilla pyritään saamaan aikaan sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön etuihin muuttamalla tämän oikeusasemaa selvästi. Sen määrittämiseksi, onko toimella tällaisia vaikutuksia ja voidaanko siitä näin ollen nostaa kumoamiskanne, on tarkasteltava kyseisen toimen asiasisältöä ja arvioitava mainittuja vaikutuksia kyseisen toimen sisällön kaltaisten objektiivisten kriteerien nojalla ottamalla tarvittaessa huomioon toimen antamisen asiayhteys ja toimen toteuttaneen toimielimen, elimen tai laitoksen toimivalta. (
42
)
47.
Edellä esitetystä voidaan päätellä, että unionin lainsäätäjä ei ole tarkoittanut rajata EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa säädettyä EPPOn prosessuaalisten toimien pakollista tuomioistuinvalvontaa koskemaan tiettyjä toimien ryhmiä. Edellisessä kohdassa mainitun unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön pohjalta tulkittuna kyseisen säännöksen perusteella toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen on voitava valvoa mitä tahansa prosessuaalista toimea, jonka EPPO toteuttaa tutkintatoimenpiteidensä aikana ja jolla pyritään saamaan aikaan kolmansia osapuolia koskevia sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa näiden kolmansien osapuolten etuihin muuttamalla niiden oikeusasemaa selvästi. On lisättävä, että EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 87 perustelukappaleesta ilmenee selvästi, että kyseisen asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa olevaa ilmaisua ”kolmannet osapuolet” on tulkittava laajasti niin, että se sisältää ”epäillyn”, (
43
)”uhrin” ja kaikki ”muut henkilöt, joiden oikeuksia tällaiset toimet voivat loukata”. (
44
)
48.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sekä I.R.O. ja F.J.L.R. väittävät, että 2.2.2023 tehty päätös on EPPOn prosessuaalinen toimi, joka tuottaa I.R.O:ta ja F.J.L.R:ää tutkinnan kohteena olevina henkilöinä koskevia oikeusvaikutuksia, koska a) se loukkaa heidän oikeuttaan saada asiansa käsitellyksi kohtuullisen ajan kuluessa ja b) Y.C:n antamasta uudesta todistajanlausunnosta saattaisi ilmetä syyllisyyttä tukevaa näyttöä, jota asiaa käsittelevät valtuutetut Euroopan syyttäjät voisivat käyttää heitä vastaan käytävissä rikosoikeudenkäynneissä. Sitä vastoin EPPO, Ranskan ja Espanjan hallitukset ja komissio väittävät erilaisten argumenttien perusteella, (
45
) että asiaa käsittelevän valtuutetun Euroopan syyttäjän päätös haastaa kolmas osapuoli saapumaan kuultavaksi todistajana ei ole toimenpide, jolla on tutkinnan kohteena olevia henkilöitä koskevia sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voisivat vaikuttaa näiden henkilöiden etuihin muuttamalla heidän oikeusasemaansa selvästi.
49.
Yleisellä tasolla en ole vakuuttunut I.R.O:n ja F.J.L.R:n puolesta esitetyistä argumenteista sellaisina kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ne hyväksyy. Kuten Ranskan ja Espanjan hallitukset sekä komissio huomauttavat, todistajan kuulemiseen voi sisältyä näyttöä, joka viittaa epäillyn syyllisyyteen tai syyttömyyteen. On tärkeää mainita tässä yhteydessä, että EPPOsta annetun asetuksen 5 artiklan 4 kohdassa säädetään, että ”EPPO suorittaa tutkintansa puolueettomasti ja tutkii kaikki merkitykselliset todisteet riippumatta siitä, viittaavatko ne epäillyn syyllisyyteen vai hänen syyttömyyteensä”. (
46
) Ranskan hallitus lisää, että tällaisen kuulemisen ainoana tarkoituksena voi hyvinkin olla tiettyjen tosiseikkojen selkiyttäminen, taustatietojen hankkiminen, monimutkaisen mekanismin selittäminen tutkijalle tai asianomaisten henkilöiden persoonan kartoittaminen. Olen samaa mieltä siitä, että vaikka henkilön haastaminen saapumaan kuultavaksi todistajana ja hänen kuulemisensa saattavat pidentää menettelyn kestoa, tällaiset toimenpiteet voivat helpottaa tutkintaa ja joka tapauksessa auttaa väitteiden perinpohjaisessa tutkimisessa.
50.
Edellä esitetyistä seikoista huolimatta katson, että sitä kysymystä, onko valtuutetun Euroopan syyttäjän päätös haastaa kolmas osapuoli saapumaan kuultavaksi todistajana prosessuaalinen toimi, jolla on tarkoitus tuottaa tutkinnan kohteena olevaa henkilöä koskevia oikeusvaikutuksia, ei voida tarkastella eikä siihen voida vastata abstraktisti yleisellä tasolla.
51.
EPPO ei toimi yhdellä ainoalla oikeudellisella alueella, ja EPPOsta annettua asetusta sovelletaan vain osaan EPPOn menettelyistä. (
47
) Kuten julkisasiamies Ćapeta on todennut, ”EPPO on todella yksi ainoa jakamaton elin, mutta se toimii ilman yhteistä aineellista rikosoikeutta tai rikosprosessioikeutta” ja ”nämä kysymykset riippuvat pitkälti jäsenvaltioiden lainsäädännöistä, jotka voivat poiketa toisistaan niissä omaksuttujen ratkaisujen mukaan”. (
48
) Kun kyse on muista kuin unionin oikeuden mukaisista prosessuaalisista oikeuksista, jotka on ”vähintään” taattava EPPOsta annetun asetuksen 41 artiklan 2 kohdan mukaisesti epäillyille ja syytetyille rikosoikeudellisissa menettelyissä sen vuoksi, että EPPOsta annetussa asetuksessa tukeudutaan kansalliseen lainsäädäntöön, tällaisten menettelyiden osapuolina olevien henkilöiden oikeudet vaihtelevat sen mukaan, missä jäsenvaltiossa EPPO tutkii rikokset ja nostaa niistä syytteet. Vastaavasti siitä, että EPPOsta annetun asetuksen 30 artiklan 5 kohdassa säädetään, että kyseisen artiklan 1 ja 4 kohdassa tarkoitettujen ”toimenpiteiden toteuttamista koskevista menettelyistä ja yksityiskohdista” säädetään niihin ”sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä”, voi seurata, että asiaa käsittelevän valtuutetun Euroopan syyttäjän yhdessä jäsenvaltiossa toteuttama prosessuaalinen toimi, kuten henkilön haastaminen saapumaan kuultavaksi todistajana, ei tuottaisi asianomaisen henkilön tilanteeseen kohdistuvia oikeusvaikutuksia, kun taas toisessa jäsenvaltiossa toteutettu sama prosessuaalinen toimi tuottaisi tällaisia vaikutuksia. Kuten Ranskan ja Alankomaiden hallitukset ovat huomauttaneet istunnossa, kansallisten tuomioistuinten valvonnan piiriin kuuluvien EPPOn prosessuaalisten toimien laajuus todennäköisesti siis vaihtelee sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Tämän kysymyksen konkreettista arviointia koskeva vaatimus perustuu myös edellä tämän ratkaisuehdotuksen 46 kohdassa mainitsemaani oikeuskäytäntöön, jonka perusteella siinä mainitut objektiiviset kriteerit on otettava huomioon.
52.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, ettei unionin tuomioistuimen olisi asianmukaista lausua yleisellä tasolla siitä kysymyksestä, kuuluuko päätös, jolla asiaa käsittelevä valtuutettu Euroopan syyttäjä haastaa kolmannen osapuolen saapumaan kuultavakseen todistajana, EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Tämän kysymyksen ratkaiseminen on viime kädessä kansallisten tuomioistuinten tehtävä, ja niiden on varmistettava, onko kyseinen päätös toimi, joilla pyritään saamaan aikaan sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa asianomaisen kolmannen henkilön etuihin muuttamalla tämän oikeusasemaa selvästi. Tätä varten kansallisten tuomioistuinten on tutkittava kyseisen päätöksen sisältö ja arvioitava kyseisiä vaikutuksia objektiivisten kriteerien, kuten päätöksen sisällön, perusteella, ja niiden on otettava tarvittaessa huomioon kyseisen päätöksen tekemisen erityinen prosessuaalinen asiayhteys ja sen tehneen elimen toimivalta. Jos kansallinen tuomioistuin toteaa kyseisen tarkastelun päätteeksi, että päätöksellä, jolla asiaa käsittelevä valtuutettu Euroopan syyttäjä haastaa kolmannen osapuolen saapumaan kuultavakseen todistajana, ei ole tarkoitus tuottaa tutkinnan kohteena olevaa henkilöä koskevia oikeusvaikutuksia, kyseisen päätöksen laillisuusvalvonnan estävä kansallinen lainsäädäntö on yhteensopiva EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdan kanssa, kun kyseinen kohta luetaan perusoikeuskirjan 47 artiklan ja SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan sekä vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen valossa.
53.
Julkisasiamies Bobek toteaa ratkaisuehdotuksessaan Asociaţia ”Forumul Judecătorilor din România” ym., että jos yksityinen haluaa vedota perusoikeuskirjan 47 artiklaan perustellakseen hänelle kyseisessä määräyksessä taattua menettelyllistä oikeutta, hänellä on oltava unionin oikeudessa taattu ”oikeus tai vapaus”, jonka hän haluaa saada täytäntöön pannuksi tuomioistuimessa. (
49
) Olen komission kanssa samaa mieltä siitä, että jos kolmannen henkilön haastamista saapumaan kuultavaksi todistajana koskevalla päätöksellä ei ole tarkoitus tuottaa tutkinnan kohteena olevia henkilöitä koskevia oikeusvaikutuksia, ei päätös vaikuta kyseisten henkilöiden oikeusasemaan eivätkä henkilöt voi vaatia unionin oikeuteen perustuvaa oikeutta, minkä vuoksi perusoikeuskirjan 47 artiklan soveltamisesta tulee hyödytöntä. Jos mitään oikeusvaikutuksia ei aiheudu, ei myöskään SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaista mahdollisuutta tehokkaaseen oikeussuojaan ole. Jollei yhdessäkään EPPOsta annetun asetuksen säännöksessä eikä missään muussakaan unionin säädöksessä anneta tutkinnan kohteena oleville henkilöille oikeutta riitauttaa kansallisessa tuomioistuimessa EPPOn prosessuaalisia toimia, joilla ei ole tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia, ei vastaavuus- eikä tehokkuusperiaatetta ole loukattu.
54.
Jos kansallinen tuomioistuin toteaa, että 2.2.2023 tehdyn päätöksen kaltainen päätös on toimi, joka kuuluu EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, kyseisen säännöksen mukaan ”toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten on valvottava” tätä päätöstä. Mistä tämä laillisuusvalvonta muodostuu? Edellyttääkö se nyt esillä olevan ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä, että päätöksen pätevyys voidaan riitauttaa suoralla kanteella?
55.
Nyt käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että Espanjan lainsäädännön mukaisesti tutkinnan kohteena olevat henkilöt eivät voi riitauttaa kansallisessa tuomioistuimessa nostettavalla suoralla kanteella päätöstä, jolla asiaa käsittelevä valtuutettu Euroopan syyttäjä haastaa kolmannen osapuolen saapumaan kuultavakseen todistajana. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin olettaa lähtökohtaisesti, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut, että EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvat toimet on voitava riitauttaa suoralla kanteella. Se ei siten näytä ottavan huomioon sitä mahdollisuutta, ettei unionin lainsäätäjä pyrkinyt määrittelemään yksityiskohtaisia sääntöjä, joiden mukaisesti tällaisia toimia voitaisiin valvoa tuomioistuimissa, niin että tällainen valvonta voitaisiin toteuttaa liitännäisesti. (
50
) Italian hallitus esittää kuitenkin kirjallisissa huomautuksissaan, ettei niiden EPPOn prosessuaalisten toimien laillisuusvalvonta, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia, edellytä kumoamiskanteen nostamisen mahdollisuutta. Se tuo esille, että toisin kuin Espanjassa, tutkintatuomari on poistettu Italian rikosprosessilaista, ja samalla on poistettu kaikki niiden EPPOn prosessuaalisten toimien ex ante ‑valvonta, joilla kolmas osapuoli haastetaan saapumaan kuultavaksi todistajana. Asiaa käsittelevällä tuomioistuimella on sen sijaan toimivalta ratkaista kaiken sille esitetyn näytön laillisuus ja jättää tarvittaessa ottamatta näyttöä huomioon. (
51
) Istunnossa EPPO sekä Ranskan, Alankomaiden ja Espanjan hallitukset painottivat kukin unionin tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen vastatessaan, että liitännäisesti tapahtuva EPPOn prosessuaalisten toimien pätevyyden tuomioistuinvalvonta täyttää EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdan vaatimukset. EPPO myöntää, ettei tutkintatoimenpiteiden hyväksymistä koskeviin valtuutettujen Euroopan syyttäjien päätöksiin voida hakea muutosta millään suoralla oikeussuojakeinolla. Se väittää, että Espanjan lainsäädännössä säädetään useista liitännäisistä oikeussuojakeinoista, joilla tällaisten toimien laillisuusvalvonta voidaan toteuttaa koko tutkintavaiheen aikana ja tutkintavaiheen päätyttyä rikosoikeudenkäynnin suullisen vaiheen aikana, mikä takaa oikeuden tehokkaaseen oikeussuojaan ja puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen. Ranskan, Alankomaiden ja Espanjan hallitukset ovat samaa mieltä.
56.
EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat käyttää harkintavaltaa menettelyllisen autonomiansa yhteydessä, kun siinä säädetään, että sen mukaiset laillisuusvalvontatoimet on toteutettava ”kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen vaatimusten ja menettelyjen mukaisesti”. (
52
) Kyseisessä säännöksessä ei määritetä, minkä luonteista tämän valvonnan on oltava tai minkä tyyppisen ratkaisun kansallinen tuomioistuin voi antaa harjoittaessaan tätä valvontaa.
57.
EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 88 perustelukappaleessa edellytetään, että ”olisi varmistettava tehokkaat oikeussuojakeinot SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti”, kun kansalliset tuomioistuimet valvovat niiden EPPOn prosessuaalisten toimien laillisuutta, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia. Kyseisessä perussopimuksen määräyksessä jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään tehokkaista oikeussuojakeinoista, jotka ovat kaikkien niiden käytettävissä, joiden unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, mikä vastaa perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäistä kohtaa. Siihen sisältyy oikeus riitauttaa tuomioistuimessa henkilölle vastainen toimi, joka voi loukata kyseisiä oikeuksia tai vapauksia, mutta se ei edellytetä, että käytettävissä olisi oltava suora oikeussuojakeino, jonka päätarkoituksena on riitauttaa tietyn toimen pätevyys. On siis riittävää, että toimivaltaisissa kansallisissa tuomioistuimissa on käytettävissä yksi tai useampi oikeussuojakeino, jonka avulla oikeudenhaltija voi saada liitännäisesti toimenpiteen laillisuuden valvottua, jotta varmistetaan unionin oikeudessa kyseiselle henkilölle taattujen oikeuksien ja vapauksien kunnioittaminen. (
53
) Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, voivatko tutkinnan kohteena olevat henkilöt riitauttaa liitännäisesti sellaisen päätöksen laillisuuden, jolla asiaa käsittelevä valtuutettu Euroopan syyttäjä on haastanut kolmannen osapuolen saapumaan kuultavaksi todistajana.
58.
Tällaisen mahdollisuuden olemassaolosta riippumatta unionin tuomioistuimen on lausuttava myös siitä, ovatko ennakkoratkaisupyynnössä kuvatut menettelyt yhdenmukaisia EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 88 perustelukappaleen ensimmäisessä kohdassa nimenomaisesti mainittujen vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen kanssa, jotta se voi antaa kattavan vastauksen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin.
59.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asiaa koskevien unionin sääntöjen puuttuessa kunkin jäsenvaltion asiana on menettelyllistä autonomiaa koskevan periaatteen nojalla vahvistaa sisäisessä oikeusjärjestyksessään menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yksityisillä olevien etujen suojaaminen. Tämä edellyttää, että nämä säännöt eivät ole unionin oikeuden alaisuuteen kuuluvissa tilanteissa epäedullisempia kuin samankaltaisia kansallisen oikeuden piiriin kuuluvia tilanteita koskevat säännöt (vastaavuusperiaate), eivätkä ne ole sellaisia, että unionin oikeudessa annettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate). (
54
)
60.
Tehokkuusperiaatteen osalta unionin oikeudessa ei edellytetä, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön muita kuin kansallisessa oikeudessa säädettyjä oikeussuojakeinoja, paitsi jos kyseessä olevan oikeusjärjestyksen rakenteesta ilmenee, ettei ole olemassa mitään sellaista oikeussuojakeinoa, jolla voitaisiin vaikka vain liitännäisestikin varmistaa yksityisillä unionin oikeuden perusteella olevien oikeuksien kunnioittaminen, jos yksityisten ainoana keinona saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa olisi se, että ne joutuvat rikkomaan lakia. (
55
) Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että riitautetun toimenpiteen pätevyys saadaan käsiteltyä tehokkaasti liitännäisillä keinoilla, ei vaikuttaisi olevan perusteita todeta, että ennakkoratkaisupyynnössä kuvatut menettelyt loukkaavat tehokkuusperiaatetta.
61.
Vastaavuusperiaatteen osalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät tiedot viittaavat siihen, että EPPOon sovellettavat kansalliset menettelysäännöt estävät sellaisen päätöksen suoran tuomioistuinvalvonnan, jolla valtuutettu Euroopan syyttäjä haastaa kolmannen osapuolen saapumaan kuultavaksi todistajana, kun taas rikosprosessilain nojalla tehtyyn vastaavaan päätökseen voidaan hakea muutosta tutkintatuomarilta tai ylemmänasteiselta tuomioistuimelta. Tämän perusteella tutkinnan kohteena olevien henkilöiden asema vaikuttaa olevan erilainen ja epäedullisempi silloin, kun he vetoavat oikeuksiin, jotka perustuvat suoraan unionin oikeuteen, verrattuna siihen, että he vetoavat oikeuksiinsa rikosprosessilain nojalla. Tällaisissa olosuhteissa vaikuttaa siltä, kuten sekä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin että I.R.O. ja F.J.L.R. esittävät, että ennakkoratkaisupyynnössä kuvatut menettelyt loukkaavat vastaavuusperiaatetta.
62.
EPPO ja Espanjan hallitus tosin kiistävät ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tulkinnan kansallisesta lainsäädännöstä ja väittävät olennaisin osin, että sovellettavaksi saattaa tulla tietyn kansallisen oikeuskäytännön mukaisesti rikosprosessilain 311 §, jossa säädetään, että asianosaisten pyytämien tutkintatoimenpiteiden toteuttamista koskeviin päätöksiin ei voida hakea muutosta. Vastauksena tähän on riittävää muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimen asiana ei ole ennakkoratkaisuasian yhteydessä ottaa kantaa kansallisten säännösten tulkintaan eikä ratkaista, onko kansallisen tuomioistuimen niistä esittämä tulkinta oikea, koska tällainen tulkinta kuuluu kansallisten tuomioistuinten yksinomaiseen toimivaltaan. (
56
)
Ratkaisuehdotus
63.
Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa Juzgado Central de Instrucción no 6 de la Audiencia Nacionalin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) perustamisessa 12.10.2017 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2017/1939 42 artiklan 1 kohtaa, luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan, SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan sekä vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen valossa,
on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan henkilöt, jotka ovat Euroopan syyttäjänviraston toteuttaman tutkinnan kohteena, eivät voi riitauttaa suoraan toimivaltaisessa kansallisessa tuomioistuimessa päätöstä, jolla asiaa käsittelevä valtuutettu Euroopan syyttäjä haastaa kyseisen tutkinnan yhteydessä kolmansia osapuolia saapumaan kuultaviksi todistajina, jos kyseisellä päätöksellä on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia. Tämän kysymyksen ratkaiseminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä, ja sen on varmistettava, onko tällainen päätös toimi, jolla pyritään saamaan aikaan sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kyseisten henkilöiden etuihin muuttamalla näiden oikeusasemaa selvästi. Tätä varten kansallisen tuomioistuimen on tutkittava kyseisen päätöksen sisältö ja arvioitava sen vaikutuksia objektiivisten kriteerien, kuten päätöksen sisällön, perusteella, ja sen on otettava tarvittaessa huomioon kyseisen päätöksen tekemisen asiayhteys ja sen tehneen elimen toimivalta.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) perustamisessa 12.10.2017 annettu asetus (EU) 2017/1939 (EUVL 2017, L 283, s. 1; jäljempänä EPPOsta annettu asetus). EPPOsta annettu asetus annettiin SEUT 86 artiklan mukaisesti tiiviimpää yhteistyötä tehden. Kyseisen asetuksen yhteydessä ilmaisulla ”jäsenvaltiot” tarkoitetaan tavallisesti tiiviimpään yhteistyöhön osallistuvia jäsenvaltioita (EPPOsta annetun asetuksen 2 artiklan 1 kohta).
(
3
)	EPPOsta annetun asetuksen 3 artiklan 1 kohta, 6 artiklan 1 kohta ja 8 artiklan 1 kohta.
(
4
)	EPPOsta annetun asetuksen 8 artiklan 2–4 kohta.
(
5
)	EPPOsta annetun asetuksen 13 artiklan 1 kohta.
(
6
)	EPPOsta annetun asetuksen 13 artiklan 1 kohdan ja 28 artiklan 1 kohdan mukaisesti valtuutetut Euroopan syyttäjät ovat vastuussa tutkinnasta ja syytetoimista, jotka he ovat aloittaneet, jotka on määrätty heille tai jotka he ovat siirtäneet itselleen käyttäen oikeuttaan ottaa asia käsiteltäväkseen (asiaa käsittelevä valtuutettu Euroopan syyttäjä), ja he voivat kyseisen asetuksen ja jäsenvaltionsa oikeuden mukaisesti joko toteuttaa itse tutkintatoimenpiteitä ja muita toimenpiteitä tai antaa niiden toteuttamisen oman jäsenvaltionsa toimivaltaisen viranomaisen tehtäväksi (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, G. K. ym. (Euroopan syyttäjänvirasto), C‑281/22, EU:C:2023:1018, 43 kohta).
(
7
)	EPPOsta annetun asetuksen 13 artiklan 1 ja 3 kohta sekä johdanto-osan 43 perustelukappale.
(
8
)	Joihin viitataan myös EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 88 perustelukappaleen toisessa kohdassa.
(
9
)	EPPOsta annetun asetuksen 26–42 artikla.
(
10
)	Espanjan lainsäädännössä säädetään asianosaisten oikeuksien toteutumista valvovan tuomioistuimen tehtävästä, jotta tutkintaan liittyvään EPPOn toimintaan voidaan kohdistaa tuomioistuinvalvontaa (ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 36 kohta).
(
11
)	EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa annetaan kansallisille tuomioistuimille myös toimivalta valvoa tapauksia, joissa EPPO on laiminlyönyt velvoitteensa hyväksyä prosessuaalisia toimia, joita sillä on velvollisuus hyväksyä kyseisen asetuksen mukaisesti ja joilla on tarkoitus tuottaa tällaisia vaikutuksia. Nyt käsiteltävään asiaan ei liity tämän toimivallan käyttöä.
(
12
)	BOE nro 157, 2.7.2021, s. 78523.
(
13
)	23.11.1995 annetulla orgaanisella lailla (Ley Orgánica) nro 10/1195 hyväksytyn Espanjan rikoslain (Código Penal; BOE nro 281, 24.11.1995, s. 33987) 308 §:ssä tai soveltuvin osin 306 §:ssä tarkoitettu rikos.
(
14
)	Ennakkoratkaisupyynnössä mainitaan 9.6.2021. Espanjan hallituksen ja EPPOn esittämien huomautusten perusteella vaikuttaa siltä, että määräys on päivätty 9.6.2022.
(
15
)	Rikoslain 308 §:n tai soveltuvin osin sen 306 §:n sekä rikoslain 390 ja 392 §:n perusteella.
(
16
)	Y.C. ja I.M.B. eivät kumpikaan hakeneet muutosta 2.2.2023 tehtyyn päätökseen.
(
17
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tukeutuu rikosprosessilain 410 §:ään, jossa säädetään, että ”kaikki Espanjan alueella asuvat henkilöt, niin [Espanjan] kuin ulkomaan kansalaiset, jotka eivät ole estyneet, ovat velvollisia saapumaan tuomioistuimen kutsusta, joka on esitetty laissa säädettyjä muodollisuuksia noudattaen, kertomaan kaiken, mitä he tietävät heille esitettävistä kysymyksistä.” Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää, että rikosprosessilain 420 §:n perusteella on niin, että jos todistajaksi kutsuttu henkilö ei saavu paikalle, hänelle voidaan määrätä seuraamusmaksu tai hänet voidaan ottaa säilöön oikeuden estämistä tarkoittavasta rikoksesta.
(
18
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa rikosprosessilain 433 §:n 2 momenttiin, jossa säädetään, että ”täysi-ikäisten todistajien on vannottava vala tai luvattava juhlallisesti, että he kertovat kaiken, minkä he tietävät, vastatessaan esitettäviin kysymyksiin, ja tuomarin on ilmoitettava heille selkeällä ja ymmärrettävällä kielellä heidän velvollisuudestaan puhua totuudenmukaisesti sekä mahdollisuudesta syyllistyä perättömään lausumaan rikosoikeudenkäynnissä”.
(
19
)	Rikosprosessilain 766 §:n 1 momentissa säädetään, että ”tutkintatuomarin ja rikosasioita käsittelevän tuomarin päätökset, joita ei ole jätetty muutoksenhaun ulkopuolelle, voivat olla muutoksenhaun tai valituksen kohteena – –”.
(
20
)	Tuomio 13.10.2022, Baltijas Starptautiskā Akadēmija ja Stockholm School of Economics in Riga (C‑164/21 ja C‑318/21, EU:C:2022:785, 32 ja 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
21
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohta.
(
22
)	Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti SEUT 267 artiklalla luodussa menettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tätä silmällä pitäen tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen (tuomio 30.1.2024, Direktor na Glavna direktsia Natsionalna politsia pri MVR – Sofia (C‑118/22, EU:C:2024:97, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)).
(
23
)	Espanjan hallitus ehdottaa, että kysymykset muotoiltaisiin uudelleen vastaamalla kahteen ensimmäiseen kysymykseen yhtenä kysymyksenä ja kahteen jälkimmäiseen yhdessä. Kun huomioon otetaan toisen kysymyksen tutkittavaksi ottamista koskeva ehdotukseni, tämä näkemys vaikuttaa kestämättömältä.
(
24
)	Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 37 kohta.
(
25
)	Orgaanisen lain nro 9/2021 johdanto-osan II jakso.
(
26
)	Nyt käsiteltävässä asiassa Audiencia Nacional.
(
27
)	Orgaanisen lain nro 9/2021 johdanto-osan IV jakso. Orgaanisen lain nro 9/2021 8 §:ssä säädetään, että ”[kyseisen lain] soveltamisalaan kuuluvan menettelyn yhteydessä” asianosaisten oikeuksien toteutumista valvovalla tuomioistuimella on toimivalta ”ratkaista valtuutetun Euroopan syyttäjän tekemiä päätöksiä koskevat muutoksenhaut”.
(
28
)	Herrnfeld, H.-H., Brodowski, D. ja Burchard, C. huomauttavat, että ”EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohtaa olisi tulkittava paitsi siten, että siinä annetaan jäsenvaltiolle toimivalta harjoittaa laillisuusvalvontaa ’kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen vaatimusten ja menettelyjen mukaisesti’, myös perusoikeuskirjan 47 artiklan ja SEU 19 artiklan 1 kohdan valossa siten, että jäsenvaltioita vaaditaan varmistamaan (vähintään) samantasoinen oikeussuoja kuin se, jonka [unionin tuomioistuin] antaisi SEUT 263 artiklan nojalla, jos EPPOsta annetussa asetuksessa ei olisi ’siirretty’ tätä vastuuta sen sijaan kansallisille tuomioistuimille” (Euroopan syyttäjänvirasto, Article-by-Article Commentary, Nomos, Baden-Baden, 2021, s. 420).
(
29
)	Tuomio 6.10.2021, W.Ż. (Ylimmän tuomioistuimen ylimääräistä valvontaa ja julkisia asioita käsittelevä jaosto – Nimittäminen) (C‑487/19, EU:C:2021:798, 102 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 29.3.2022, Getin Noble Bank (C‑132/20, EU:C:2022:235, 89 kohta).
(
30
)	Tuomio 19.12.2019, Deutsche Umwelthilfe, (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
31
)	Ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, AUTOTECHNICA FLEET SERVICES (C‑278/22, EU:C:2023:1026, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
32
)	Ks. kuitenkin jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 36.
(
33
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 1 kohta.
(
34
)	SEUT 263 ja SEUT 265 artiklan mukaisesti. SEUT 86 artiklan 3 kohdan mukaisesti EPPOn perustamisesta annettavilla neuvoston asetuksilla olisi säädettävä muun muassa ”[EPPOn] tehtäviensä hoidossa toteuttamien menettelyyn liittyvien toimien oikeudelliseen valvontaan sovellettavista säännöistä”. EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 86 perustelukappaleessa viitataan kyseiseen määräykseen ja todetaan, että unionin lainsäätäjälle myönnetty toimivalta ”kuvastaa EPPOn tehtävien ja rakenteen erityisluonnetta, jonka vuoksi se poikkeaa kaikista muista unionin elimistä ja virastoista ja jonka vuoksi tarvitaan laillisuusvalvontaa koskevia erityissääntöjä”. Neuvosto katsoi asianmukaiseksi antaa EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa kansallisille tuomioistuimille toimivallan valvoa EPPOn prosessuaalisia toimia kyseisen elimen hybridiluonteen vuoksi sekä siksi, että EPPO toimii suureksi osaksi kansallisen lainsäädännön pohjalta, kun se suorittaa tutkintaa ja toteuttaa muita toimenpiteitä (ks. tästä viimeksi mainitusta seikasta EPPOsta annetun asetuksen 30 ja 31 artikla sekä johdanto-osan 87 perustelukappaleen ensimmäinen ja toinen kohta). Kuten komission kirjallisissa huomautuksissa esitetään, unionin lainsäätäjä katsoi, että ”tällainen järjestelmä oli johdonmukaisempi ja toimivampi, sillä SEUT 86 artiklan 2 kohdan mukaisesti [EPPO] saattaa rikosasioita jäsenvaltioiden toimivaltaisten tuomioistuinten käsiteltäväksi”. Sen etuna on lisäksi se, että vältetään ”tuomioistuinvalvonnan jakautuminen unionin tuomioistuinten välillä tutkinnan aikana ja kansallisten tuomioistuinten välillä oikeudenkäynnin aikana, ja samalla otetaan huomioon se, että tällaista valvontaa harjoitetaan noudattaen asetusta 2017/1939 ja unionin oikeutta täydennettynä laajalti kansallisilla menettelysäännöillä”.
(
35
)	Myös SEUT 267 artiklan mukaisen ennakkoratkaisun antamista koskevan toimivallan nojalla (ks. EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 2 kohta).
(
36
)	EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 3 kohdassa suljetaan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle EPPOn päätökset asian käsittelyn lopettamisesta 39 artiklan mukaisesti. Ks. etuoikeutetun kantajan mahdollisuudesta riitauttaa EPPOn prosessuaalisia toimia unionin tuomioistuimessa EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 89 perustelukappale. Ks. myös EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 2 kohdan a alakohta, jossa annetaan unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan nojalla toimivalta antaa ennakkoratkaisu EPPOn prosessuaalisen toimen pätevyydestä, jos tällainen kysymys tulee esille jäsenvaltion tuomioistuimessa unionin oikeuden perusteella.
(
37
)	Ks. myös EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 3 ja 8 kohdassa olevat viittaukset SEUT 263 artiklan neljänteen kohtaan.
(
38
)	Kyseisen ilmaisun perusteella voidaan tehdä ero myös EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvien ja siten kansallisten tuomioistuinten valvomien EPPOn prosessuaalisten toimien ja niiden EPPOn toimien välillä, joilla ei ole tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia. EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 87 perustelukappaleen kolmannessa kohdassa selvennetään, että kansalliset tuomioistuimet voivat – mutta niillä ei ole velvollisuutta – kohdistaa laillisuusvalvontaa viimeksi mainittuihin toimiin kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.
(
39
)	Oikeuskirjallisuudessa asetutaan samalle kannalle; ks. esim. Herrnfeld, H.-H., Brodowski, D. ja Burchard, C., em. teos, s. 409–410 ja Luchtman, M., ”Forum Choice and Judicial Review Under the EPPO’s Legislative Framework”, teoksessa Geelhoed, W., Erkelens, L. ja Meij, A. (toim.), Shifting Perspectives on the European Public Prosecutor’s Office, Asser Press, The Hague, 2018, s. 165.
(
40
)	Ks. erityisesti EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 87 perustelukappaleen toinen kohta, jossa mainitaan prosessuaaliset toimet, ”jotka liittyvät sen jäsenvaltion valintaan, jonka tuomioistuimilla on toimivalta ottaa asia käsiteltäväksi”, sekä kyseisen asetuksen 42 artiklan 3 kohta, jossa mainitaan ”EPPOn [päätökset] asian käsittelyn lopettamisesta”.
(
41
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 42 kohta.
(
42
)	Tuomio 18.6.2024, komissio v. SRB (C‑551/22 P, EU:C:2024:520, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
43
)	Nähdäkseni Espanjan lainsäädännössä käytetty käsite ”investigado” (tutkinnan kohteena oleva henkilö) vastaa epäiltyä.
(
44
)	Kuten EPPO ja Ranskan hallitus tuovat esille huomautuksissaan, unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti on niin, että kun muu kuin etuoikeutettu kantaja nostaa kumoamiskanteen toimesta, jota ei ole osoitettu sille, vaatimus siitä, että kyseisen toimen sitovien oikeusvaikutusten on vaikutettava kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi, menee ainakin osittain päällekkäin sen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa asetetun vaatimuksen kanssa, että toimen on koskettava kyseistä henkilöä suoraan ja erikseen (tuomio 13.10.2011, Deutsche Post ja Saksa v. komissio, C‑463/10 P ja C‑475/10 P, EU:C:2011:656, 38 kohta). Nähdäkseni samaa lähestymistapaa voidaan soveltaa EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohtaan.
(
45
)	EPPOn mukaan I.R.O:n ja F.J.L.R:n ei epäillä syyllistyneen väitettyihin rikoksiin Y.C:n todistajanlausunnon perusteella. Vaikka asiaa käsittelevät valtuutetut Euroopan syyttäjät voisivat koota heidän syyllisyyttään tukevaa uutta näyttöä Y.C:n antamasta uudesta todistajanlausunnosta, heidän oikeusasemansa tutkinnan kohteena olevina henkilöinä säilyisi ennallaan. Komissio väittää, että henkilön haastaminen saapumaan kuultavaksi todistajana on pelkkä valmisteleva toimi. Todistajanlausunto muodostuu väitetyistä tosiseikoista, joilla ei todennäköisesti ole sitovaa vaikutusta, joka muuttaisi epäillyn oikeusasemaa. Sitova oikeusvaikutus syntyy oikeudenkäynnin myöhemmässä vaiheessa, kun henkilön asema muuttuu syytteen nostamisen jälkeen epäillystä syytetyksi ja lopulta rikoksesta tuomituksi tai syytteestä vapautetuksi henkilöksi.
(
46
)	Ks. myös EPPOsta annetun asetuksen 41 artiklassa epäilyille ja syytetyille taatut prosessuaaliset oikeudet.
(
47
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 1 ja 2 kohta.
(
48
)	Julkisasiamies Ćapetan ratkaisuehdotus G. K. ym. (Europan syyttäjänvirasto) (C‑281/22, EU:C:2023:510, 20 kohta).
(
49
)	Julkisasiamies Bobekin ratkaisuehdotus Asociaţia Forumul Judecătorilor din România ym. (C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19 ja C‑355/19, EU:C:2020:746, 197 kohta).
(
50
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin hylkää valtuutettujen Euroopan syyttäjien väitteen, joka perustuu orgaanisen lain nro 9/2021 29 §:ään, joka koskee joka tapauksessa tilannetta, joka ei liity millään tavalla nyt käsiteltävään ennakkoratkaisupyyntöön eli jossa tutkinnan kohteena olevat henkilöt on kutsuttu liian myöhään kuultaviksi ensimmäiseen kuulemiseen tosiseikkojen ja näytön esittämistä varten. EPPOn, Ranskan ja Italian hallitusten sekä komission esittämissä kirjallisissa huomautuksissa ei kyseenalaisteta tätä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen näkemystä.
(
51
)	Vastaavalla tavalla Espanjan hallituksen kirjallisissa huomautuksissa todetaan, että EPPOsta annetun asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa ei edellytetä, että EPPOn prosessuaalisten toimien laillisuusvalvonnan on tapahduttava välittömästi toimien toteuttamisen jälkeen ja/tai ennen niiden täytäntöönpanoa.
(
52
)	EPPOsta annetun asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”– – tämän asetuksen [tavoite], joka on unionin taloudellisia etuja vahingoittavien rikosten torjunnan tehostaminen perustamalla EPPO[,] voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla[, joten] unioni voi toteuttaa toimenpiteitä [SEU] 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi ja sen varmistamiseksi, että asetuksen vaikutus jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksiin ja institutionaalisiin rakenteisiin on mahdollisimman vähäinen”.
(
53
)	Ks. vastaavasti tuomio 6.10.2020, Luxemburgin valtio (Muutoksenhakuoikeus verotietopyyntöön) (C‑245/19 ja C‑246/19, EU:C:2020:795, 47, 55, 57–59, 64, 67 ja 79 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
54
)	Tuomio 20.6.2024, Artemis security (C‑367/23, EU:C:2024:529, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
55
)	Tuomio 21.12.2021, Randstad Italia (C‑497/20, EU:C:2021:1037, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
56
)	Tuomio 3.7.2019, UniCredit Leasing (C‑242/18, EU:C:2019:558, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).