62023CC0059
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
LAILA MEDINA
27 päivänä helmikuuta 2025 (
1
)
Asia C‑59/23 P
Itävallan tasavalta
vastaan
Euroopan komissio
Muutoksenhaku – Ydinteollisuus – Tuki, jonka Unkarin hallitus aikoo toteuttaa kahden uuden ydinreaktorin rakentamiseksi Paksin voimala-alueelle – Päätös, jossa tuki todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi sillä edellytyksellä, että Unkari noudattaa tiettyjä sitoumuksia
I Johdanto
1.
Itävallan tasavalta vaatii valituksessaan kumottavaksi unionin yleisen tuomioistuimen 30.11.2022 antaman tuomion Itävalta v. komissio, (
2
) jolla tämä hylkäsi sen kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan toimenpiteestä/tukiohjelmasta/valtiontuesta SA.38454 – 2015/C (ex 2015/N), jonka Unkari aikoo toteuttaa tukeakseen kahden uuden ydinreaktorin rakentamista Paks II ‑ydinvoimalaan, 6.3.2017 annettu komission päätös (EU) 2017/2112. (
3
)
II Asian tausta ja riidanalainen päätös
2.
Asian tausta, sellaisena kuin se ilmenee valituksenalaisen tuomion 2–9 kohdasta, voidaan esittää tässä tiivistäen seuraavasti.
3.
Unkari ilmoitti 22.5.2015 Euroopan komissiolle toimenpiteestä, jolla tuetaan taloudellisesti kahden uuden ydinreaktorin rakentamista Unkarissa sijaitsevalle Paksin ydinvoimala-alueelle, jolla on jo toiminnassa neljä ydinreaktoria (jäljempänä ilmoitettu toimenpide). Tämän toimenpiteen tuensaaja on MVM Paks II Nuclear Power Plant Development Private Company Limited by Shares ‑niminen yhtiö (jäljempänä Paks II ‑yhtiö), josta on tarkoitus tulla kyseisten kahden uuden ydinreaktorin omistaja ja niiden käytöstä vastaava yhtiö. Paks II ‑yhtiön omistaa kokonaan Unkarin valtio.
4.
Komissio päätti 23.11.2015 aloittaa SEUT 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn, (
4
) ja se antoi riidanalaisen päätöksen 6.3.2017. Ilmoitetussa toimenpiteessä, jota kuvataan tämän päätöksen 2 jaksossa, on kysymys kahden venäläisen VVER 1200 (V491) ‑tyypin ydinreaktorin (jäljempänä uudet reaktorit) rakentamisesta. Unkarin valtio rahoittaa reaktoreiden rakentamisen kokonaan ne omistavan ja niiden käytöstä vastaavan Paks II ‑yhtiön hyväksi. Unkarin valtion omistamalle sähköntoimittajalle ja energiantuottajalle kuuluvalla Paksin ydinvoimala-alueella jo toimivat neljä venäläistä VVER-440 (V213) ‑tyyppiä olevaa ydinreaktoria on tarkoitus poistaa toiminnasta vaiheittain vuoteen 2037 mennessä ja korvata uusilla reaktoreilla, jotka on tarkoitus ottaa käyttöön vuosina 2025 ja 2026.
5.
Venäjän federaation ja Unkarin hallituksen rauhanomaisesta ydinenergiayhteistyöstä 14.1.2014 tekemän hallitustenvälisen sopimuksen (jäljempänä hallitustenvälinen sopimus) mukaan nämä kaksi maata tekevät ydinalan ohjelmassa yhteistyötä Paksin ydinvoimalan ylläpitämiseksi ja kehittämiseksi. Kyseisen sopimuksen mukaan sekä Venäjän federaatio että Unkari nimeävät yhden kokeneen valtio-omisteisen ja valtion hallinnoiman organisaation, joka on taloudellisessa ja teknisessä vastuussa velvoitteiden täyttämisestä urakoitsijana tai omistajana muun muassa uusien reaktoreiden suunnittelussa, rakentamisessa ja käyttöönotossa. Venäjän federaatio on antanut näiden reaktoreiden rakentamisen Nizhny Novgorod Engineering Company Atomenergoproekt ‑nimisen pääomayhtiön (jäljempänä JSC NIAEP) tehtäväksi, ja Unkari on nimennyt Paks II ‑yhtiön toimimaan reaktoreiden omistajana ja vastaamaan niiden käytöstä. JSC NIAEP ja Paks II ‑yhtiö allekirjoittivat tässä tarkoituksessa 9.12.2014 sopimuksen kyseisten reaktoreiden teknisestä suunnittelusta, hankinnasta ja rakennustöistä.
6.
Hallitustenvälisessä sopimuksessa Venäjän federaatio sitoutui myöntämään Unkarille valtionlainan uusien reaktoreiden rakentamisen rahoittamiseksi. Lainaehdot määritetään 28.3.2014 tehdyssä hallitustenvälisessä rahoitussopimuksessa. Laina tarjoaa 10 miljardin euron jatkuvan luottojärjestelyn, jota voidaan käyttää ainoastaan kyseisten reaktoreiden suunnitteluun, rakentamiseen ja käyttöönottoon. Unkari maksaa 2,5 miljardin euron suuruisen lisäsumman omasta talousarviostaan rahoittaakseen investointia Paks II ‑voimala-alueella. Unkari ei siirrä kahden uuden reaktorin ostohinnan maksamiseen tarvittavia varoja Paks II ‑yhtiön tileille. Suurinta osaa näistä varoista säilytetään Vnesheconombankissa (Venäjän kehitys- ja ulkomaisten talousasioiden pankki). Paks II ‑yhtiö esittää kustakin täytetyksi katsotusta välitavoitteesta kyseiselle pankille pyynnön maksaa 80 prosenttia erääntyvästä määrästä suoraan JSC NIAEP:lle. Lisäksi se esittää Unkarin valtionvelkaa hallinnoivalle virastolle pyynnön maksaa jäljellä olevat 20 prosenttia.
7.
Komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä, että ilmoitettu toimenpide on SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea ja että SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla se soveltuu sisämarkkinoille päätöksen 3 artiklassa esitetyin edellytyksin (jäljempänä kyseinen tuki). Riidanalaisen päätöksen 3 artiklassa Unkari velvoitetaan toteuttamaan useita toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että Paks II ‑yhtiö noudattaa tiettyjä velvoitteita ja rajoituksia, jotka koskevat muun muassa sen sijoitus- tai uudelleensijoitusstrategiaa, huutokauppapaikan ylläpitoa ja sen oikeudellista ja rakenteellista itsenäisyyttä.
III Asian käsittely unionin yleisessä tuomioistuimessa, valituksenalainen tuomio, asian käsittely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
8.
Itävallan tasavalta nosti 21.2.2018 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon toimittamallaan kannekirjelmällä riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevan kanteen. Asian käsittelyyn unionin yleisessä tuomioistuimessa osallistuivat väliintulijoina Luxemburgin suurherttuakunta, joka tuki Itävallan tasavallan vaatimuksia, sekä Tšekin tasavalta, Ranskan tasavalta, Unkari, Puolan tasavalta, Slovakian tasavalta ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, jotka tukivat komission vaatimuksia. Itävallan tasavalta vetosi kanteensa tueksi kymmeneen perusteeseen. Unionin yleinen tuomioistuin tutki ja hylkäsi valituksenalaisessa tuomiossa kaikki nämä kanneperusteet, lukuun ottamatta toista ja kolmatta perustetta, joista Itävallan tasavalta oli luopunut, ja hylkäsi kanteen.
9.
Tässä muutoksenhakumenettelyssä Tšekin tasavalta, Luxemburgin suurherttuakunta, Puolan tasavalta, Ranskan tasavalta, Unkari ja komissio ovat toimittaneet vastineen. Asiassa pidettiin istunto 12.11.2024. Itävallan tasavalta ja Luxemburgin suurherttuakunta vaativat, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion kokonaisuudessaan, hyväksyy ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen ja velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Komissio ja Tšekin tasavalta vaativat, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen ja velvoittaa Itävallan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Ranskan tasavalta ja Unkari vaativat, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen. Puolan tasavalta ei ole esittänyt muodollisia vaatimuksia vaan tyytyy tukemaan komission kantaa.
IV Asian tarkastelu
10.
Itävallan tasavalta on esittänyt valituksensa tueksi neljä perustetta. Unionin tuomioistuimen pyynnön mukaisesti tässä ratkaisuehdotuksessa käsitellään ainoastaan ensimmäistä, toista ja neljättä valitusperustetta, jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen tekemää oikeudellista virhettä sen todetessa, ettei se, ettei uusien reaktoreiden rakentamisesta toteutettu hankintamenettelyä, tehnyt riidanalaisesta päätöksestä lainvastaista, oikeudellista virhettä, joka koskee kyseisen tuen oikeasuhteisuuden arviointia, ja oikeudellista virhettä, joka koskee kyseisen tuen osatekijöiden määrittämistä.
A Ensimmäinen valitusperuste
11.
Ensimmäinen valitusperuste kohdistuu siihen, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi ensimmäisen kanneperusteen, jossa Itävallan tasavalta väitti, että riidanalainen päätös on lainvastainen, koska uusien reaktoreiden rakentaminen oli annettu JSC NIAEP:n tehtäväksi ilman tarjouspyyntömenettelyä, millä rikottiin julkisia hankintoja koskevan lainsäädännön perussääntöjä, joiden noudattaminen on sen mukaan erottamattomasti yhteydessä kyseisen tuen kohteeseen.
12.
Tämä valitusperuste käsittää kolme osaa. Tarkastelen ensin kahta ensimmäistä osaa yhdessä ja sitten kolmatta osaa.
1.
Ensimmäinen ja toinen osa
a)
Yhteenveto Itävallan tasavallan esittämistä moitteista
1) Ensimmäinen osa
13.
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa kohdistuu valituksenalaisen tuomion 27–34 kohtaan. Näissä kohdissa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Itävallan tasavallan esittämän moitteen, jonka mukaan komissio oli tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan riidanalaisen päätöksen 280 perustelukappaleessa, että komissiolla on velvollisuus arvioida tuen yhteensoveltuvuutta muiden unionin oikeussääntöjen kuin valtiontukisääntöjen kanssa ainoastaan, jos tuen osatekijät ovat niin kiinteästi sidoksissa tuen kohteeseen, ettei niitä voida arvioida erikseen. (
5
) Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi ensin Itävallan tasavallan argumentin, jonka mukaan 22.9.2020 antamassaan tuomiossa Itävalta v. komissio (
6
) unionin tuomioistuin oli aikonut laajentaa tämän velvollisuuden ulottuvuutta ja hylätä oikeuskäytäntönsä, jonka mukaan tuen kohteeseen erottamattomasti liittyvät osatekijät ja ne osatekijät, joilla tällaista yhteyttä ei ole, on erotettava toisistaan. Unionin yleinen tuomioistuin totesi tämän jälkeen, että komission velvollisuus ottaa lopullisesti kantaa siihen, onko muita unionin oikeussääntöjä kuin valtiontukisääntöjä rikottu, ottamatta tätä erottelua huomioon, olisi ristiriidassa yhtäältä niiden menettelysääntöjen ja menettelyllisten takeiden kanssa, jotka ovat ominaisia näiden sääntöjen soveltamisen valvontaa varten erityisesti säädetyille menettelyille, ja toisaalta hallinnollisten menettelyjen ja oikeussuojakeinojen erillisyyttä koskevan periaatteen kanssa ja johtaisi vaaraan, että säännöt olisivat ristiriidassa keskenään.
14.
Itävallan tasavalta, jota Luxemburgin suurherttuakunta tukee, väittää, että ilmoitetun toimenpiteen ainoana kohteena on tukea uusien reaktoreiden rakentamista ja että unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että tämä kohde rajoittui vain näiden reaktoreiden käyttöön antamiseen. Itävallan tasavallan mukaan reaktoreiden rakentamiseen myönnetty tuki, joka on kyseisen tuen kohteena, on itsessään unionin oikeuden ja muun muassa julkisia hankintoja koskevien sääntöjen vastainen. Itävallan tasavalta huomauttaa myös, ettei tuomion Itävalta v. komissio tulkinnasta, jonka unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi valituksenalaisen tuomion 29 ja 30 kohdassa, voida päätellä, että komissio voisi jättää huomiotta julkisia hankintoja koskevat säännöt SEUT 108 artiklan mukaisessa menettelyssä. Jos komission ei pitäisi ottaa huomioon muita merkityksellisiä unionin oikeussääntöjä kyseisessä menettelyssä, valtiontukioikeudesta tulisi eräänlainen ”itsenäinen järjestelmä” (self-contained regime). Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 33 kohdassa, ristiriitaisten tai epäjohdonmukaisten tulosten vaaraa ei voida välttää säilyttämällä hallinnollisten menettelyjen erillisyys. Päinvastoin, mitä vähemmän SEUT 108 artiklan mukaisessa menettelyssä otetaan huomioon muita unionin oikeussääntöjä kuin valtiontukisääntöjä, sitä suuremmaksi tämä vaara kasvaa. Hallinnollisten menettelyjen välinen tiukka erottelu heikentäisi sen mukaan myös oikeusvarmuutta.
2) Toinen osa
15.
Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa kohdistuu valituksenalaisen tuomion 35–39 kohtaan, joissa unionin yleinen tuomioistuin totesi komission katsoneen perustellusti riidanalaisen päätöksen 281–284 perustelukappaleessa, että uusien reaktoreiden rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuolen valinta ei ollut sellainen tuen osatekijä, joka liittyi siihen erottamattomasti. (
7
) Unionin yleinen tuomioistuin totesi tässä yhteydessä, että koska kyseinen tuki muodostuu uusien reaktoreiden antamisesta käyttöön maksutta Paks II ‑yhtiölle niiden käyttöä varten, kysymys siitä, olisiko rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuolen valinnasta pitänyt toteuttaa tarjouspyyntömenettely, edeltää itse tukitoimenpidettä ja että tällaisen menettelyn toteuttaminen ja mahdollinen toisen yrityksen käyttäminen reaktoreiden rakentamiseen ”eivät muuttaisi tuen kohdetta – – eivätkä tuensaajaa”. Tämän lisäksi julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisella olisi vaikutuksia ainoastaan ydinvoimaloiden rakennustöiden markkinoilla eikä kyseisen tukitoimenpiteen kohteena olevilla markkinoilla (ks. valituksenalaisen tuomion 36 ja 37 kohta). Sen osalta, miten julkisen tarjouspyyntömenettelyn puuttuminen on vaikuttanut tuen määrään, unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei ollut osoitettu, että muut tarjoajat olisivat voineet toimittaa uudet reaktorit paremmilla ehdoilla tai alhaisemmalla hinnalla, ja että myöskään siinä tapauksessa, että tarjouspyyntömenettelyn käyttäminen olisi voinut muuttaa tuen määrää, tämä seikka ei sinänsä olisi vaikuttanut mitenkään siihen etuun, jonka mainittu tuki antoi Paks II ‑yhtiölle, joten ”tuen määrän kasvaminen tai pienentyminen ei käsiteltävässä tapauksessa muuta varsinaista tukea eikä sen kilpailunvastaista vaikutusta” (valituksenalaisen tuomion 38 kohta).
16.
Itävallan tasavalta, jota Luxemburgin suurherttuakunta tukee, huomauttaa, että julkisia hankintoja koskevilla säännöillä ja valtiontukisäännöillä on sama tavoite eli oikeudenmukaisen ja vääristymättömän kilpailun varmistaminen sisämarkkinoilla. Tämä riittää sen mukaan perusteeksi todeta, että uusien reaktoreiden rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuolen suoran valinnan ja kyseisen tukitoimenpiteen välillä on erottamaton yhteys. Lisäksi se väittää, että julkisia hankintoja koskevien sääntöjen mukainen kilpailuttaminen olisi voinut johtaa täysin erilaiseen tukeen sekä sen määrän että rakenteen osalta. Tässä yhteydessä sillä, että tuensaajana ei ole JSC NIAEP ‑yhtiö, ei ole merkitystä. Itävallan tasavalta ei pidä ratkaisevana myöskään argumenttia, jonka mukaan tuen määrän kasvaminen tai pienentyminen ei käsiteltävässä tapauksessa muuta varsinaista tukea tai sen kilpailunvastaista vaikutusta. Tämän argumentin perustana oleva erottelu uusien reaktoreiden Paks II ‑yhtiölle maksutta käyttöön antamisen ja Unkarin niihin osoittamien varojen välillä on virheellinen. Itävallan tasavalta väittää vielä, että uusien reaktoreiden rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuolen valinnan ja kyseisen tuen välinen erottamaton yhteys johtuu pelkästään Venäjän federaation ja Unkarin välisestä sopimuksesta, josta ilmenee, että rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuolen valinta ja Venäjän federaation antama laina muodostavat yhden ainoan prosessin.
b)
Asian arviointi
17.
Kuten edellä totesin, mielestäni ensimmäisen valitusperusteen ensimmäistä ja toista osaa on tarkasteltava yhdessä. Itävallan tasavallan tässä ensimmäisessä osassa esittämillä argumenteilla ei mielestäni kyseenalaisteta valituksenalaisen tuomion 30 kohtaan sisältyvää toteamusta, jonka mukaan tuomiossa Itävalta v. komissio unionin tuomioistuin ei aikonut hylätä aiempaa oikeuskäytäntöään, joka koskee tuen kohteesta erotettavien ja siihen erottamattomasti liittyvien osatekijöiden väliseen erotteluun perustuvaa oikeudellista kriteeriä (jäljempänä erottamatonta yhteyttä koskeva kriteeri), vaan tässä valitusperusteen osassa näytetään kritisoitavan ennen kaikkea tapaa, jolla unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut ja soveltanut tätä kriteeriä tässä asiassa. Näin ollen ensimmäinen osa vastaa pitkälti ensimmäisen valitusperusteen toista osaa.
18.
Seuraavaksi tarkastelen ensinnäkin oikeuskäytäntöä, joka koskee sitä, kuinka laaja velvollisuus komissiolla on tutkia, onko tukitoimenpide unionin muiden oikeussääntöjen kuin valtiontukisääntöjen mukainen. Toiseksi tarkastelen Itävallan tasavallan esittämiä moitteita tästä oikeuskäytännöstä ilmenevien periaatteiden valossa.
1) Asiassa merkityksellinen oikeuskäytäntö
i) Erottamatonta yhteyttä koskeva kriteeri: tuomio Iannelli & Volpi
19.
Erottamatonta yhteyttä koskeva kriteeri esitettiin ensimmäisen kerran 22.3.1977 annetussa tuomiossa Iannelli & Volpi. (
8
) Yhteisöjen tuomioistuimelle oli esitetty muun ohella kysymys siitä, voiko kansallinen tuomioistuin, jota on pyydetty antamaan ratkaisu valtiontukijärjestelmän tai jonkin sitä koskevan yksityiskohtaisen säännön yhteensoveltuvuudesta, ottaa huomioon mahdollisen ETY:n perustamissopimuksen 30 artiklan (josta on tullut SEUT 34 artikla) rikkomisen tuonnin määrällisten rajoitusten osalta. Tähän kysymykseen vastatessaan yhteisöjen tuomioistuin täsmensi, että ETY:n perustamissopimuksen järjestelmässä tuen mahdollinen soveltumattomuus yhteismarkkinoille todetaan noudattaen asianmukaista menettelyä, jonka toteuttamisesta vastaa komissio, ja että kyseisen perustamissopimuksen 30 artiklalla on välitön oikeusvaikutus, (
9
) minkä jälkeen se totesi tuomion 14 kohdassa, että ”tukea koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jotka ovat vastoin perustamissopimuksen muita erityisiä määräyksiä kuin 92 ja 93 artiklaa [(joista on tullut SEUT 107 ja SEUT 108 artikla)], voivat olla niin kiinteästi sidoksissa tuen kohteeseen, ettei niitä voida arvioida erikseen; niiden merkitystä koko tuen yhteensoveltuvuuden tai yhteensoveltumattomuuden määrittämiseksi on arvioitava noudattamalla 93 artiklassa tarkoitettua menettelyä”. Yhteisöjen tuomioistuin täsmensi, että näin ei ole silloin, ”kun on tukijärjestelmää erittelemällä mahdollista erikseen arvioida siihen liittyviä olosuhteita tai tekijöitä, jotka eivät ole sen kohteen tai soveltamisen kannalta välttämättömiä, vaikka ovatkin kyseisen järjestelmän osia”. Viimeksi mainitussa tapauksessa ”[ETY:n perustamissopimuksen] 92 ja 93 artiklassa tehty toimivallan jako ei oikeuta tekemään johtopäätöstä, että rikottaessa perustamissopimuksen muita määräyksiä, joilla on välitön oikeusvaikutus, näihin määräyksiin ei voitaisi vedota kansallisissa tuomioistuimissa ainoastaan siksi, että kyseinen tekijä on tukea koskeva yksityiskohtainen sääntö”.
20.
Tuomiosta Iannelli & Volpi ilmenee, että silloin kun se on välttämätöntä valtiontukien valvontamenettelyssä ilmoitetun kansallisen toimenpiteen arvioinnin kannalta, komissiolla on paitsi oikeus myös velvollisuus tietyin edellytyksin ottaa huomioon muita unionin oikeussääntöjä ja tarvittaessa liitännäisesti todeta, että niitä on rikottu. Tämän velvollisuuden ja sen laajuuden määrittävän oikeudellisen kriteerin tarkoituksena on – ainakin sellaisena kuin se ilmenee kyseisestä tuomiosta – säilyttää EUT-sopimuksessa tarkoitettu komission toimivaltaan liittyvä liikkumavara valtiontukien valvonnassa ja estää se, että tämän toimivallan käyttö loisi aukon unionin oikeuden välittömästä oikeusvaikutuksesta yksityisille johtuvien oikeuksien suojaa koskevaan järjestelmään.
ii) Komissiolle asetettu johdonmukaisuutta koskeva velvollisuus: tuomio komissio v. Italia ja tuomio Matra
21.
Joitakin vuosia myöhemmin yhteisöjen tuomioistuinta pyydettiin täsmentämään, mikä vaikutus tuomiolla Iannelli & Volpi on valtiontukien valvontamenettelyn ja jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn väliseen suhteeseen. Asiassa, jossa annettiin 21.5.1980 tuomio komissio v. Italia, (
10
) Italian tasavalta oli vedonnut erityisesti tuomioon Iannelli & Volpi, jotta sitä vastaan ETY:n perustamissopimuksen 95 artiklan (josta on tullut SEUT 101 artikla) rikkomisen perusteella nostettu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne jätettäisiin tutkimatta. Se väitti, että koska kyseessä oleva verotoimenpide oli tarkoitettu tukijärjestelmän rahoittamiseen ja oli siten tämän järjestelmän kohteeseen erottamattomasti liittyvä toimenpide, kyseistä toimenpidettä ei voitu arvioida jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä vaan ainoastaan valtiontukien valvontamenettelyssä. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että vaikka perustamissopimuksen valtiontukea koskevilla määräyksillä ja syrjivää verotusta koskevilla määräyksillä on sama tarkoitus, joka koskee vääristymätöntä kilpailua sisämarkkinoilla, niillä on eri soveltamisedellytykset, ja toi esille, että syrjivällä verotuksella toteutettuun toimenpiteeseen, jonka voidaan samaan aikaan katsoa olevan osa valtiontukea, voidaan soveltaa kumulatiivisesti molempia määräyksiä ja että se voi näin ollen olla erillisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn kohteena. (
11
) Yhteisöjen tuomioistuin täsmensi vielä tuomion 11 kohdassa, että perustamissopimuksen yleisestä rakenteesta seuraa, että valtiontukien valvontamenettely ”ei saa koskaan johtaa perustamissopimuksen erityismääräysten vastaiseen tulokseen – –”. Näin ollen tässä tapauksessa, jossa yhteisöjen tuomioistuin totesi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn päätteeksi, että kyseinen vero on ristiriidassa perustamissopimuksen syrjivää verotusta koskevien määräysten kanssa, komission valtiontukisääntöjen perusteella aloittama menettely ei olisi missään tapauksessa voinut johtaa veron säilyttämiseen.
22.
Noin kymmenen vuotta tuomion komissio v. Italia antamisen jälkeen yhteisöjen tuomioistuin, jossa oli nostettu kumoamiskanne päätöksestä, joka koskee kahden moottoriajoneuvojen valmistajan yhteisyritykselle tarkoitettujen investointitukien hyväksymistä, otti tällä kertaa 15.6.1993 antamassaan tuomiossa Matra v. komissio (
12
) kantaa komission rinnakkain aloittamien valtiontukien valvontamenettelyn ja ETY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan (joista on tullut SEUT 101 ja SEUT 102 artikla) mukaisen menettelyn väliseen suhteeseen. Yhteisöjen tuomioistuin palautti mieleen tuomiossa Iannelli & Volpi ja tuomiossa komissio v. Italia vahvistetut periaatteet ja totesi, että komission velvollisuus noudattaa valtiontukisääntöjen ja perustamissopimuksen muiden määräysten välistä johdonmukaisuutta ei voi olla esteenä sille, että komissio tekee päätöksen valtiontuen soveltuvuudesta odottamatta ETY:n perustamissopimuksen 85 tai 86 artiklan nojalla aloitetun rinnakkaisen menettelyn tulosta, ”jos se on tilanteen taloudellisen tarkastelun – – perusteella vakuuttunut siitä, ettei tuensaaja riko [näitä artikloja]”. (
13
)
23.
Yhteisöjen tuomioistuin otti tuomiossa Matra ensimmäistä kertaa kantaa tuomion Iannelli & Volpi ja tuomion komissio v. Italia väliseen suhteeseen vahvistamalla sekä valtiontukien valvontamenettelyn erillisyyden että vaatimuksen johdonmukaisuudesta tällaisen menettelyn päätteeksi tehtyjen päätösten ja perustamissopimuksen muiden määräysten välillä. Lisäksi se täsmensi, että tällaista johdonmukaisuuden vaatimusta on noudatettava ”erityisesti silloin, kun myös kyseisten muiden määräysten tarkoituksena on – – estää kilpailun vääristyminen yhteismarkkinoilla”. (
14
)
iii) Unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö tuomion Iannelli & Volpi, tuomion komissio v. Italia ja tuomion Matra jälkeen ja erottamatonta yhteyttä koskevan kriteerin soveltamista koskevat vaikeudet
24.
Unionin tuomioistuin on vuosien mittaan vahvistanut tuomiossa komissio v. Italia ja tuomiossa Matra esitetyt periaatteet. Se on useita kertoja toistanut, i) että tukien valvontamenettely ei saa koskaan johtaa EUT-sopimuksen erityismääräysten vastaiseen tulokseen, ii) että komissio ei näin ollen voi todeta valtiontukea, joka on joltain osin muiden EUT-sopimuksen määräysten vastainen, sisämarkkinoille soveltuvaksi, (
15
) iii) että sisämarkkinoille soveltuvaksi ei voida todeta myöskään valtiontukea, joka on joiltain osin unionin yleisten oikeusperiaatteiden vastainen, (
16
) ja iv) että valtiontukisääntöjä ei ”missään tapauksessa” saa käyttää sellaisten muiden EUT-sopimuksen määräysten tyhjäksi tekemiseen, joilla on ”sama tavoite” eli sen varmistaminen, että jäsenvaltioiden toimenpiteillä ei vääristetä kilpailun edellytyksiä sisämarkkinoilla. (
17
) Unionin tuomioistuin on vahvistanut nämä periaatteet vielä äskettäin tuomiossa Itävalta v. komissio (
18
) ja tuomiossa Braesch ym. (
19
) sekä tuomioissa, jotka koskevat lentoliikenteen harjoittajille covid-19-pandemian aikana myönnettyä tukea. (
20
)
25.
Tuomiossa Iannelli & Volpi esitetty erottamatonta yhteyttä koskeva kriteeri vahvistettiin äskettäin uudelleen 2.5.2019 annetussa tuomiossa A-Fonds, (
21
) ja sitä on sittemmin sovellettu useita kertoja, myös tuomion Itävalta v. komissio jälkeen, (
22
) komission ja kansallisten tuomioistuinten välisen toimivallanjaon kriteerinä (
23
) ja kriteerinä, jolla rajataan komission velvollisuutta tutkia SEUT 108 artiklan mukaisessa menettelyssä sitä, onko tuki muiden oikeussääntöjen kuin valtiontukisääntöjen mukainen. (
24
) Tämän velvollisuuden, jonka tarkoituksena on välttää se, että sisämarkkinoille soveltuvaksi todetaan tuki, joka on unionin oikeuden muiden oikeussääntöjen tai yleisten periaatteiden vastainen, (
25
) – riippuu siis viime kädessä siitä, miten tiukasti tätä kriteeriä sovelletaan.
26.
Unionin tuomioistuin on myös pyrkinyt täsmentämään tämän kriteerin soveltamisedellytyksiä.
27.
Unionin tuomioistuimen mukaan komission on yhtäältä otettava huomioon unionin muiden oikeussääntöjen kuin valtiontukisääntöjen rikkominen, joka johtuu tukeen tai sen kohteeseen erottamattomasti liittyvistä osatekijöistä, edellytyksistä tai yksityiskohdista, myös rikkominen, joka johtuu tuesta tai sen kohteesta sellaisinaan sekä ”taloudellisesta toiminnasta”, jota tuella on tarkoitus rahoittaa. (
26
) Tässä tilanteessa tuomioon Iannelli & Volpi perustuvassa oikeuskäytännössä tarkoitettu erottamaton yhteys on in re ipsa.
28.
Unionin tuomioistuin on myös todennut, että tuen rahoitustapaa, kuten kansallista maksua, joka on nimenomaan tarkoitettu tukijärjestelmän rahoittamiseen, ei voida erottaa ”varsinaisesta tuesta” (
27
) ja että sen arviointi myös EUT-sopimuksen muiden kuin valtiontukea koskevien määräysten valossa kuuluu komission yksinomaiseen toimivaltaan. (
28
) Unionin tuomioistuin on myös täsmentänyt, että ehdot, joissa määritetään tukijärjestelmän mukaiset tukikelpoisuuden edellytykset, ovat erottamaton osa tukea sellaisenaan, ja ne kuuluvat seikkoihin, jotka komission on tutkittava SEUT 108 artiklan mukaisessa menettelyssä ja tarvittaessa hyväksyttävä. (
29
) Yksittäisen tuen saajan valinta on sitä vastoin osa tuen ”kohdetta”. (
30
) Se sijaan tuomiossa Braesch ym. täsmennettiin, että tuomiossa Iannelli & Volpi tarkoitettuja erottamattomia ehtoja eivät ole toimenpiteet, joita komissio ei ole pyytänyt ja jotka asianomainen jäsenvaltio on toteuttanut saadakseen komissiolta päätöksen, jolla kyseinen tuki hyväksytään alustavan tutkintavaiheen päätteeksi, (
31
) eivätkä yleisemmin tuen ilmoittaneen jäsenvaltion toteuttamat toimenpiteet, jotka ”liittyvät tosiseikkojen osalta” tukeen sellaisenaan ”mutta ovat siitä oikeudellisesti erillisiä”. (
32
)
29.
Unionin tuomioistuimen esittämistä selvennyksistä huolimatta oikeuskäytäntö on edelleen pitkälti tapauskohtaista, kun kyse on erottamatonta yhteyttä koskevalle kriteerille annettavasta konkreettisesta merkityksestä. Jotkin sen soveltamista ohjaavat käsitteet, kuten käsitteet tuen ”kohde” tai ”yksityiskohta/osatekijä/ehto” taikka tämän ”erottamattomuus” tai ”erottamaton yhteys” tuen kohteeseen ovat edelleen epämääräisiä.
30.
Näiden käsitteiden tulkinnan selventämiseksi on mielestäni sen rajoissa, mikä on tarpeen tässä asiassa esille tulleiden kysymysten ratkaisemiksi, syytä lähteä tuomiossa Iannelli & Volpi esitetyn käsitteen ”tuen kohteeseen kiinteästi sidoksissa olevat yksityiskohtaiset säännöt” kielteisestä määritelmästä.
31.
Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tällaisia yksityiskohtaisia sääntöjä eivät ole olosuhteet tai tekijät, jotka ”eivät ole [tukijärjestelmän] kohteen tai soveltamisen kannalta välttämättömiä, vaikka ovatkin kyseisen järjestelmän osia”, ja jotka voidaan tästä syystä erottaa tästä järjestelmästä. (
33
) Julkisasiamies Saugmandsgaard Øe (
34
) totesi tarkastellessaan asiassa A-Fonds välttämättömyyden käsitettä, että ”yksityiskohtainen sääntö on välttämätön tuen tarkoituksen toteutumisen tai toiminnan kannalta silloin, kun se on tuen perustavanlaatuinen tai olennainen osatekijä siten, että sen soveltamatta jättämisestä seuraa, että tuen kohde tai pääominaisuudet muuttuvat”. Vaikka lähtökohtaisesti hyväksyn tämän määritelmän, edellytyksenä on kuitenkin, että sillä viitataan asianomaisen jäsenvaltion konkreettisesti suunnittelemaan toimenpiteeseen kokonaisuutena arvioituna (
35
) eikä arvioimalla erikseen tämän toimenpiteen osia, jotka abstraktisti vastaavat tuen oikeudellisen käsitteen osatekijöitä.
32.
Tämän ratkaisuehdotuksen 19–28 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetussa tuen ”kohteen” käsitteessä, jolla on keskeinen asema erottamatonta yhteyttä koskevaa kriteeriä sovellettaessa, annetaan viitteitä siitä, mitä tämä käsite ei sisällä. Näin ollen se eroaa sekä tuella ”rahoitetun toiminnan” käsitteestä että osatekijän käsitteestä, jolla tarkoitetaan sen toimenpiteen eri osia, jolla jäsenvaltio aikoo konkreettisesti toteuttaa tuen. Tuen kohteen käsitettä ei pidä sekoittaa myöskään tavoitteen käsitteeseen, sillä ensin mainittu on keino, jolla asianomainen jäsenvaltio aikoo toteuttaa jälkimmäisen. (
36
) Esimerkiksi ”taloudellisen kehityksen edistäminen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen” (SEUT 107 artiklan 3 kohdan a alakohta), ”Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistäminen” tai ”jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistaminen” (SEUT 107 artiklan 3 kohdan b alakohta) tai ”tietyn toiminnan kehityksen edistäminen” (SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohta) ovat kaikki EUT-sopimuksessa hyväksyttyjä tavoitteita, joihin jäsenvaltiot voivat pyrkiä eri toimenpiteillä, jotka voivat vaihdella luonteensa, kohteena olevan alan tai toiminnan tai edunsaajien tai edunsaajien lukumäärän mukaan. (
37
) Kullakin näistä toimenpiteistä on oma ”kohteensa”, joka määritetään toimenpiteellä tavoitellun erityisen päämäärän (esimerkiksi tiettyjen maatilojen tai teollisuudenalojen edistäminen, tietyllä alueella sijaitsevien yritysten tukeminen, tiettyyn toimintaan tehtyjen investointien tukeminen) ja sen suunnitellun toteuttamistavan (esimerkiksi verovapautus, luottojärjestely, valtiontakaus, pääomasijoitus jne.) mukaan. Tämä kohde on määritettävä ottamalla huomioon kyseisen toimenpiteen osatekijät kokonaisuutena, sellaisena kuin asianomainen jäsenvaltio on sen konkreettisesti suunnitellut.
33.
Yhteenvetona on todettava, että arvioidessaan valtiontuen soveltuvuutta sisämarkkinoille komission on otettava huomioon unionin muiden oikeussääntöjen kuin valtiontukisääntöjen mahdollinen rikkominen siinä tapauksessa, että tällainen rikkominen johtuu tuella rahoitetusta taloudellisesta toiminnasta, tuesta tai tuen kohteesta sellaisenaan tai siihen erottamattomasti liittyvistä osatekijöistä. Tällainen erottamaton yhteys on olemassa silloin, kun kyse on osista tai edellytyksistä, joita ilman tukitoimenpiteellä ei voida saavuttaa sille asetettuja tavoitteita ja jotka ovat välttämättömiä sen kohteen tai soveltamisen kannalta.
34.
Itävallan tasavallan ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä ja toisessa osassa esittämiä moitteita on tarkasteltava tämän ratkaisuehdotuksen 19–28 kohdassa mainitun oikeuskäytännön ja kaikkien näissä kohdissa esitettyjen näkökohtien valossa.
2) Soveltaminen käsiteltävässä asiassa
35.
Ennen kuin jatkan tarkasteluani, totean, että vaikka valittajan ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa esittämät argumentit ymmärrettäisiin – kuten komissio ja sitä tukevat jäsenvaltiot ne ymmärtävät – siten, että niillä kyseenalaistetaan erottamatonta yhteyttä koskevan kriteerin merkitys tuomion Itävalta v. komissio seurauksena, muun muassa tämän ratkaisuehdotuksen 25 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, että nämä argumentit eivät voi menestyä. (
38
)
i) Ilmoitetun toimenpiteen kohde
36.
Itävallan tasavalta kritisoi ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se katsonut, että kyseisen tuen ”kohteena” on uusien ydinreaktoreiden rakentaminen. Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin sen mukaan poikkesi komission riidanalaisessa päätöksessä tälle kohteelle antamasta luonnehdinnasta. Sama moite toistetaan toisen valitusperusteen yhteydessä. Tšekin tasavalta, Ranskan tasavalta ja Unkari väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin totesi aivan oikein valituksenalaisen tuomion 36 ja 37 kohdassa, että tuen kohteena oli ”kahden uuden reaktorin käyttöön antaminen maksutta [Paks II-yhtiölle] niiden käyttöä varten”. (
39
) Komissio puolestaan väittää, että vaikka ilmoitettu toimenpide koski kahden ydinreaktorin rakentamista Unkariin, se ei koskenut näiden reaktoreiden rakentamista sinänsä vaan niiden käyttöön antamista niiden käyttöä varten.
37.
On todettava, että ilmoitettu toimenpide on riidanalaisen päätöksen nimessä yksilöity toimenpiteeksi, jonka Unkari aikoo toteuttaa ”tukeakseen kahden uuden ydinreaktorin rakentamista Paks II ‑ydinvoimalaan”. Päätöksen kolmannessa perustelukappaleessa toimenpide kuvataan toimenpiteeksi, ”jolla tuetaan taloudellisesti kahden uuden ydinreaktorin rakentamista Paksin voimala-alueelle”. Päätöksen yhdeksännessä perustelukappaleessa, joka sisältyy 2 lukuun, jonka otsikkona on ”Toimenpiteen yksityiskohtainen kuvaus”, ja sen 2.1 kohtaan, jonka otsikkona on ”Hankkeen kuvaus”, todetaan, että ”toimenpide koskee kahden uuden ydinreaktorin – – rakentamista Unkariin. Unkarin valtio rahoittaa kokonaan rakentamisen, ja tästä rahoituksesta hyötyy Paks II ‑yritys – –, joka omistaa uudet reaktorit ja vastaa niiden käytöstä”. Päätöksen 15 perustelukappaleessa, jossa kuvataan Unkarin suunnittelemaa rahoitustukea, (
40
) todetaan, että Venäjän federaation Unkarille myöntämä laina, ”jolla on tarkoitus rahoittaa Paks II:n kehittämistä”, ”tarjoaa 10 miljardin euron jatkuvan luottojärjestelyn”, jota Unkari käyttää Paks II ‑yhtiön uusien reaktoreiden ”suunnitteluun, rakentamiseen ja käyttöönottoon vaadittujen investointien suoraan rahoitukseen”, minkä lisäksi Unkari maksaa ”2,5 miljardin euron suuruisen lisäsumman” omasta talousarviostaan. Päätöksen 21 perustelukappaleen mukaan ”Unkarin ja Venäjän allekirjoittaman hallitustenvälisen sopimuksen tavoitteena on uuden tuotantokapasiteetin rakentaminen Paksin voimala-alueelle”. Yleisemmin komissio on määritellyt ilmoitetun toimenpiteen investointitueksi ja tutkinut sitä investointitukena, ”jonka Unkarin valtio on myöntänyt Paks II:lle hankkeen kehittämiseen” ja joka koskee hankkeen valmistumiseen liittyviä investointikustannuksia. (
41
) On totta, että riidanalaisen päätöksen 197 perustelukappaleessa komissio toteaa, että ilmoitetusta toimenpiteestä aiheutuisi ”Paks II:lle taloudellista etua sen vuoksi, että se omistaisi kaksi uutta Unkarin valtion kokonaan rahoittamaa ydinvoimalayksikköä ja käyttäisi niitä”. Päätöksen 283 perustelukappaleessa, joka on osa erottamatonta osatekijää koskevia perusteluja, komissio täsmentää, että ”Paks II:lle myönnetyn investointituen tarkoituksena on – – mahdollistaa sähkön tuotanto ilman, että yritys joutuu kantamaan ydinvoimalaitosten rakentamisesta aiheutuvia investointikustannuksia”, ja yhdistää yksiselitteisesti Unkarin myöntämät investoinnit uusien reaktoreiden rakentamiseen. Päätöksen 324–328 perustelukappaleen mukaan komissio pitää ilmoitettua toimenpidettä ”tarkoituksenmukaisena välineenä – – uusien reaktoreiden rakentamiseen””yhteisen edun mukaisen ydinenergian edistämistavoitteen saavuttamiseksi”, (
42
) ja 332 perustelukappaleessa todetaan vielä, että toimenpide ”kannustaa yhteisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseen ydinvoimalaitoksen kehittämisen kautta”. Päätöksen 330 perustelukappaleessa todetaan selvästi, että ”valtio on muodostanut” Paks II ‑yhtiön ”yhtä tavoitetta”, kyseisten reaktoreiden ”kehittämistä ja käyttämistä, varten” ja että Paks II saa kyseisen tuen tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Lisäksi päätöksen 334 perustelukappaleessa todetaan, että tuensaajana Paks II ”saisi taloudellista tukea tuotanto-omaisuuden rakentamiseen”. (
43
)
38.
Näin ollen valittaja väittää mielestäni perustellusti, että kun unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuen kohteena olevan uusien reaktoreiden ”antaminen käyttöön maksutta”, se ei hyväksynyt tämän kohteen kuvausta – sellaisena kuin se ilmenee joitakin epäjohdonmukaisuuksia lukuun ottamatta riidanalaisesta päätöksestä –, jonka mukaan kyseessä on Unkarin valtion taloudellinen tuki Paks II ‑yhtiölle kahden uuden ydinreaktorin rakentamiseen, johon sisältyy suunnittelu, rakentaminen ja käyttöönotto. Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti riidanalaista toimea, mikä on oikeudellinen virhe, johon voidaan vedota unionin tuomioistuimessa valitusasian yhteydessä. (
44
)
39.
Itävallan tasavalta, jota Luxemburgin suurherttuakunta tukee, väittää ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa myös, että määrittäessään ilmoitetun toimenpiteen kohteeksi ”kahden uuden ydinreaktorin antamisen käyttöön maksutta Paks II ‑yhtiölle” unionin yleinen tuomioistuin teki keinotekoisesti eron yhden ainoan toimenpiteen eri osatekijöiden välillä. Uusien reaktoreiden rakentaminen ja JSC NIAEP:n valinta suoraan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi ovat erottamaton osa Venäjän ja Unkarin välisessä sopimuksessa keskeisesti kyseessä olevaa hanketta.
40.
Komission mukaan tätä moitetta ei voida ottaa tutkittavaksi, koska sitä ei esitetty unionin yleisessä tuomioistuimessa. On huomattava, että vaikka unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklan 1 kohdan mukaan valituksessa ei voida muuttaa oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli unionin yleisessä tuomioistuimessa, (
45
) valittajalla on kuitenkin oikeus vedota unionin tuomioistuimelle tekemässään valituksessa perusteisiin ja perusteluihin, jotka perustuvat valituksenalaiseen tuomioon itseensä ja joilla pyritään arvostelemaan oikeudellisesti sen oikeellisuutta. (
46
) Näin on mielestäni Itävallan tasavallan esittämän moitteen tapauksessa. Tällä moiteella valittaja, jota Luxemburgin suurherttuakunta tukee, ei kyseenalaista unionin yleisen tuomioistuimen arviointia tosiseikoista vaan sen näistä tosiseikoista esittämän oikeudellisen luonnehdinnan, jonka seurauksena unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan määrittänyt kyseisen tuen kohteen virheellisesti. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan virhe tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa on oikeudellinen virhe, johon voidaan vedota valitusasian yhteydessä. (
47
)
41.
Asiasisällön osalta on riidatonta, että Unkarin suunnitteleman tuen tavoitteena oli tukea ydinenergian tuotantotoimintaa. Tähän tavoitteeseen pyrittiin hankkeella, jolla oli tarkoitus rahoittaa kahden sellaisen ydinreaktorin rakentamista, jotka oli määrä ottaa käyttöön Paksin ydinvoimala-alueella ja joilla oli määrä lopulta korvata nykyiset reaktorit. Kuten Itävallan tasavalta väittää ja kuten riidanalaiseen päätökseen sisältyvästä ilmoitetun toimenpiteen kuvauksesta ilmenee, uusien reaktoreiden antaminen Paks II ‑voimalan käyttöön oli vain yksi vaihe tässä kokonaisuutena suunnitellussa ja kyseisten reaktoreiden suunnittelun, rakentamisen ja käyttöönoton sisältävässä hankkeessa. (
48
) Uudet reaktorit, joiden rakentamisesta sovittiin hallitustenvälisessä sopimuksessa, olivat tuensaajan käyttöön annettu ”omaisuus”. Vaikka Paks II ‑yhtiö ei itse investoinut tulevan tuotanto-omaisuutensa rakentamiseen, sillä Unkarin viranomaiset eivät pitäneet tarpeellisena, että se hankkisi suoraan velkarahoitusta, (
49
) se oli kuitenkin mukana kaikissa kehittämisen vaiheissa Unkarin nimeämänä ”valtio-omisteisena ja valtion hallinnoimana organisaationa”, joka oli ”taloudellisessa ja teknisessä” vastuussa hankkeesta johtuvien velvoitteiden täyttämisestä (ks. riidanalaisen päätöksen 11 perustelukappale). Riidanalaisen päätöksen 14 perustelukappaleesta ilmenee, että juuri Paks II teki JSC NIAEP:n kanssa sopimuksen kahden uuden reaktorin teknisestä suunnittelusta, hankinnasta ja rakennustöistä ja että lisäksi sen oli valvottava rakennustöitä ja hyväksyttävä JSC NIAP:lle maksettavat summat kussakin työn edistymisvaiheessa (ks. riidanalaisen päätöksen 39 perustelukappale).
42.
Tässä tilanteessa Itävallan tasavalta, jota Luxemburgin suurherttuakunta tukee, väittää perustellusti, että ilmoitetussa toimenpiteessä olisi keinotekoista erottaa toisistaan kahden ydinreaktorin rakentaminen ja niiden antaminen Paks II ‑yhtiön käyttöön. Kun tätä toimenpidettä arvioidaan kokonaisuutena, on mielestäni selvää, että sillä on tarkoitus rahoittaa investointia Paksin voimala-alueen uusien tuotantoyksiköiden rakentamiseen ja käyttöönottoon.
43.
Tästä seuraa, että vaikka oletettaisiinkin, ettei unionin yleinen tuomioistuin tulkinnut riidanalaista päätöstä virheellisesti määrittäessään kyseisen tuen kohteeksi ”kahden uuden reaktorin käyttöön antamisen maksutta [Paks II ‑yhtiölle] niiden käyttöä varten”, tämä määrittely perustuisi kuitenkin tosiseikkojen oikeudellista luonnehdintaa koskevaan virheeseen.
ii) Tuen kohteesta johtuva julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkominen
44.
Itävalta väittää ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin antoi komissiolle oikeuden jättää huomiotta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkominen sen arvioidessa tukitoimenpidettä ja että käsiteltävässä tapauksessa näiden sääntöjen rikkominen johtuu kyseisen tuen kohteesta itsestään eli ydinvoimalan rakentamisen rahoittamisesta, minkä vuoksi unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 28–32 kohdassa virheellisesti eron käsiteltävän asian ja tuomiossa Itävalta v. komissio kyseessä olleen asian välillä.
45.
Ranskan tasavallan mukaan tämä moite on jätettävä tutkimatta, koska sitä ei esitetty unionin yleisessä tuomioistuimessa. On totta, ettei Itävallan tasavalta väittänyt kanteessaan nimenomaisesti, että JSC NIAEP:n valinta suoraan uusien reaktoreiden rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi kuuluu kyseisen tuen kohteeseen. Valituksenalaisen tuomion 20 kohdasta ilmenee kuitenkin, että se väitti tuomiosta Itävalta v. komissio esittämänsä tulkinnan perusteella, ettei kyseisen tuen arvioinnin kannalta ole juurikaan merkitystä sillä, onko tällainen sopimuspuolen suora valinta tämän tuen ”erottamaton osatekijä” tai ylipäänsä sen ”osatekijä”, sillä yleisesti valtiontukea, joka on unionin oikeussääntöjen vastainen, ei voida todeta sisämarkkinoille soveltuvaksi. Näin ollen ei voida katsoa, että Itävallan tasavallan nyt unionin tuomioistuimessa esittämällä moitteella muutettaisiin oikeudenkäynnin kohdetta siitä, mikä se oli unionin yleisessä tuomioistuimessa. (
50
)
46.
Asiasisältönsä perusteella tämä moite, jota ei sitä paitsi ole juurikaan perusteltu, on mielestäni hylättävä.
47.
Siltä osin kuin moitteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissio ”voi jättää huomiotta julkisia hankintoja koskevat säännöt SEUT 108 artiklaan perustuvassa menettelyssä”, moite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 28–32 kohdassa ainoastaan, ettei unionin tuomioistuin aikonut tuomiossa Itävalta v. komissio hylätä tuomioon Iannelli & Volpi perustuvaa oikeuskäytäntöään, mitä ei voida kyseenalaistaa, kuten olen jo korostanut. Toisin kuin Itävallan tasavalta näyttää katsovan, unionin yleinen tuomioistuin ei sen sijaan kiistänyt sitä, että komission on otettava tässä menettelyssä huomioon unionin muun oikeussäännön kuin valtiontukisäännön, julkisia hankintoja koskevat säännöt mukaan lukien, mahdollinen rikkominen, jos tällainen rikkominen johtuu kyseisen tuen kohteesta tai jostakin siihen erottamattomasti liittyvästä osatekijästä.
48.
Kuten erityisesti Tšekin tasavalta väittää, tämä moite ei voi menestyä myöskään siltä osin kuin sen mukaan valittajan esille tuoma julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkominen johtuu kyseisen tuen ”kohteesta” itsestään tai sillä ”rahoitetusta toiminnasta”. Vaikka unionin tuomioistuin toteaisi, kuten ehdotan, että unionin yleinen tuomioistuin jätti virheellisesti uusien reaktoreiden rakentamisen tämän tuen kohteen ulkopuolelle, JSC NIAEP:n valinta suoraan rakennushankkeen toteuttajaksi voi olla vain tähän kohteeseen liittyvä ”osatekijä”, jonka osalta olisi vielä varmistettava, liittyykö se siihen erottamattomasti.
iii) Erottamaton osatekijä
49.
Itävallan tasavalta kyseenalaistaa ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnin siitä, että JSC NIAEP:n valinnalla suoraan uusien reaktoreiden rakentamista koskevan rakennushankkeen osapuoleksi on ”erottamaton yhteys” tuen kohteeseen. Viittaan tämän jäsenvaltion esittämien argumenttien osalta tämän ratkaisuehdotuksen 16 kohtaan. Kuten olen todennut edellä 17 kohdassa, myös joillakin ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa esitetyillä argumenteilla pyritään kyseenalaistamaan tämä arviointi.
50.
Muistutan, että tämän ratkaisuehdotuksen 36–43 kohdassa päädyin siihen, että kyseisen tuen kohteen määrittelyä, jonka unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi muun muassa valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa, rasittaa riidanalaisen päätöksen tulkintavirhe ja että tällainen määrittely perustuu joka tapauksessa tosiseikkojen virheelliseen luonnehdintaan. On kuitenkin huomattava, että vaikka unionin yleisen tuomioistuimen tuomion perustelut olisivat unionin oikeuden vastaisia, tällainen oikeudenvastaisuus ei voi johtaa tuomion kumoamiseen vaan perustelut on korvattava uusilla perusteluilla ja valitus on hylättävä, jos tuomiolauselman tueksi on sellaisia muita oikeudellisia perusteluja, että siitä ilmenevä lopputulos on perusteltu. (
51
) Näin ollen on tutkittava, totesiko unionin yleinen tuomioistuin tekemistään oikeudellisista virheistä huolimatta perustellusti valituksenalaisen tuomion 39 kohdassa, että komissio oli aivan oikein katsonut, että uusien reaktoreiden rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuolen valinta ei ollut sellainen tuen osatekijä, joka liittyi siihen erottamattomasti.
51.
Katson jäljempänä esitettävistä syistä, ettei näin ole.
52.
Ensimmäiseksi on todettava, että vaikka Itävallan tasavallan esittämää väitettä, jonka mukaan pelkästään se, että valtiontukisäännöillä ja julkisia hankintoja koskevilla säännöillä pyritään samaan tavoitteeseen eli varmistamaan vääristymätön kilpailu sisämarkkinoilla, on itsessään riittävä peruste erottamattoman osatekijän toteamiseen tässä asiassa, ei mielestäni voida hyväksyä, kuten myös muun muassa Ranskan tasavalta perustellusti toteaa, (
52
) Itävallan tasavalta huomauttaa kuitenkin perustellusti, että näiden yhtenevien tavoitteiden vuoksi komissiolla on tavanomaista suurempi velvollisuus varmistaa johdonmukaisuus näiden kahden sääntökokonaisuuden välillä.
53.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa oikeudellisen virheen todetessaan, että kahden uuden reaktorin rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuolen valintaa koskeva päätös ei ole itse tuen osatekijä, koska tämä sopimuspuolen valinta ”koskee maksutta käyttöön annettavan tavaran valmistusta ja toimitusta” ja ”edeltää näin ollen itse tukitoimenpidettä”. Tämän johtopäätöksen perustana oleva lähtökohta, jonka mukaan kyseisen tuen kohteena on kahden uuden ydinreaktorin antaminen maksutta Paks II ‑yhtiön käyttöön, on virheellinen, kuten olen edellä osoittanut. Kuten Itävallan tasavalta väittää, silloin kun SEUT 107 artiklan mukaisella tuella rahoitettava valtion toimenpide jakautuu eri vaiheisiin, yhden vaiheen aikana toteutetun toimenpiteen luonnehtiminen tuomiossa Iannelli & Volpi tarkoitetuksi osatekijäksi tai erottamattomaksi osatekijäksi ei ole poissuljettua pelkästään sillä perusteella, että tämä toimenpide edeltää toimenpidettä, jolla koko menettely saatetaan päätökseen. Vaikka oletettaisiinkin unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen perustellusti, että kyseisen tuen kohteena on pelkästään uusien reaktoreiden antaminen maksutta Paks II ‑yhtiön käyttöön, tämä ei automaattisesti merkitsisi sitä, että JSC NIAEP:n valinta suoraan niiden rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi olisi seikka, jolla ei ole yhteyttä kyseiseen tukeen. Pitää toki paikkansa, että kuten Ranskan tasavalta väittää, erottamatonta yhteyttä koskevan kriteerin tulkinta, jossa erottamattoman osatekijän käsitteeseen sisällytettäisiin mikä tahansa julkista rahoitusta saavan hankkeen suunnitteluun liittyvä osatekijä, johtaisi siihen, ettei tällaisella kriteerillä olisi vaikutusta. Tämä väite ei voi kuitenkaan menestyä tässä tapauksessa. Uusien reaktoreiden rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuolen valinta ei ole pelkkä suunnitteluun liittyvä osatekijä eikä liioin ilmoitettuun toimenpiteeseen liittyvä toissijainen seikka. Kyseisen tuen kohteena on nimittäin näiden reaktoreiden rakentaminen, ja nämä reaktorit muodostavat tuensaajan käyttöön tarkoitetun omaisuuden.
54.
Kolmanneksi, kuten Itävallan tasavalta väittää perustellusti, riidanalaisesta päätöksestä ja valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että JSC NIAEP:n nimeäminen rakennuttajaksi oli yksi osa hallitustenvälistä sopimusta, johon tämän ratkaisuehdotuksen 6 kohdassa mainittu rahoitussopimus kuului erottamattomasti, ja että se oli yhtenä edellytyksenä lainalle, jolla oli tarkoitus rahoittaa suurin osa uusien reaktoreiden rakentamiseen tarvittavista investoinneista. Tämän ratkaisuehdotuksen 25 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti tuen rahoitustapaa ei voida erottaa tuesta, ja sen arviointi, myös muiden kuin valtiontukea koskevien EUT-sopimuksen määräysten kannalta, kuuluu komission yksinomaiseen toimivaltaan.
55.
Tämän ratkaisuehdotuksen 19–25 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ei ilmene, että tuen osa tai edellytys, jolla ei ole suoraa vaikutusta tuensaajan tai tuensaajien määrittämiseen tai tuen määrään, ei voi olla erottamaton osatekijä, jonka laillisuus komission on tutkittava SEUT 108 artiklan mukaisessa menettelyssä. Tästä oikeuskäytännöstä ilmenee sen sijaan, että tuen osa tai edellytys, joka on ”välttämätön sen kohteen tai soveltamisen kannalta”, on tällainen osatekijä. Kuten Itävallan tasavalta väittää, tässä tapauksessa JSC NIAEP:n valinta rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi oli välttämätön osa sekä kyseisen tuen kohteen että sen soveltamisen kannalta. Riidanalaisesta päätöksestä ja valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että JSC NIAEP:n valinta uusien reaktoreiden suunnittelusta, rakentamisesta ja käyttöönotosta vastaavaksi yritykseksi oli erottamaton osa hallitustenvälistä sopimusta ja että Venäjän federaation Unkarille myöntämä laina liittyy tähän valintaan. (
53
) Toisaalta siitä, että Unkari väitti sekä komissiossa että unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa, että JSC NIAEP oli ainoa yritys, joka pystyi toimittamaan uusien reaktoreiden rakentamiseen tarvittavan teknologian, ilmenee tämän jäsenvaltion olleen vakuuttunut siitä, että tekniseltä kannalta tämän yrityksen valinta rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi oli välttämätöntä kyseisellä tuella rahoitettavan hankkeen elinkelpoisuuden ja onnistumisen varmistamiseksi.
56.
Voidaan vielä pohtia, mikä merkitys tuomiossa Iannelli & Volpi tarkoitettua erottamatonta osatekijää arvioitaessa on valituksenalaisen tuomion 37 kohtaan sisältyvällä toteamuksella, jonka mukaan ”julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisella olisi vaikutuksia ainoastaan ydinvoimaloiden rakennustöiden markkinoilla, eikä sillä voisi olla seurauksia [kyseisen] tukitoimenpiteen kohteena olevilla markkinoilla”. Tällainen toteamus ei ensinnäkään tue johtopäätöstä, jonka mukaan tällainen hankintasopimuksen sopimuspuolen valinta ei ole kyseiseen tukeen erottamattomasti liittyvä osatekijä. Niiden toimenpiteiden määrittäminen, joita ei voida erottaa tuesta, edeltää loogisesti sekä sen arviointia, ovatko ne unionin oikeuden mukaisia, että arviointia niiden vaikutuksesta tuen soveltuvuuteen sisämarkkinoille. Ennen kaikkea kyseenalaistan tämän toteamuksen perustana olevan lähtökohdan paikkansapitävyyden eli sen, että ainoastaan sellainen muun oikeussäännön kuin valtiontukisäännön rikkominen, joka vääristäisi entisestään kilpailua ja kauppaa kyseisen tuen kohteena olevilla markkinoilla, voi johtaa siihen, että komissiolla on velvollisuus todeta tällainen rikkominen SEUT 108 artiklan mukaisessa menettelyssä. (
54
) Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy nimittäin selvästi ilmi, että kun komissio arvioi, täyttääkö suunniteltu tuki SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa asetetun edellytyksen, jonka mukaan kyseinen tuki ei saa muuttaa kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla, sen on otettava huomioon kyseisen tuen mahdolliset kielteiset vaikutukset kilpailuun ja kauppaan kokonaisuudessaan sisämarkkinoilla, jotka määritellään SEUT 26 artiklan 2 kohdan mukaan ”alueeksi, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus taataan perussopimusten määräysten mukaisesti”. (
55
) Ranskan tasavallan ja Unkarin viittaus 31.1.2001 annettuun tuomioon Weyl Beef Products ym. v. komissio (
56
) ei voi johtaa toisenlaiseen johtopäätökseen. Tämän tuomion kohdissa, joihin kyseiset jäsenvaltiot viittaavat, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että riidanalaiset toimenpiteet ovat kiinteästi sidoksissa kyseisen tuen kohteeseen, minkä jälkeen se tarkisti, onko niillä vaikutuksia, jotka ”ylittävät sen, mikä on välttämätöntä, jotta tuella saavutettaisiin perustamissopimuksessa hyväksytyt päämäärät”. Tällainen tarkistus on selvästi osa tuen oikeasuhteisuuden arviointia, joka seuraa niiden toimenpiteiden ulottuvuuden määrittämistä, jotka on otettava huomioon arvioitaessa tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille. Näin ollen tuomiossa Weyl Beef Products ym. v. komissio ei mitenkään täsmennetä, mikä tekee toimenpiteestä ”erottamattoman osatekijän”, eikä siinä tueta näkemystä, jonka mukaan ainoastaan tällaisen toimenpiteen vaikutukset, jotka voivat ilmetä ”[kyseisen] tukitoimenpiteen kohteena olevilla markkinoilla”, kuuluvat tarkasteluun, joka komission on tehtävä SEUT 108 artiklan mukaisessa menettelyssä. Sen sijaan tämä tuomio on yhdenmukainen tuomioon Iannelli & Volpi perustuvan oikeuskäytännön kanssa. (
57
) Sama koskee 3.12.2014 annettua tuomiota Castelnou Energía v. komissio, (
58
) jonka muun muassa komissio mainitsee ja jossa täsmennetään, että jos tuen osatekijä on kiinteästi sidoksissa tuen kohteeseen, ”komissio arvioi sen yhteensoveltuvuutta muuta kuin valtiontukea koskevien säännösten ja määräysten kanssa SEUT 108 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä, ja tämä arviointi voi johtaa siihen, että kyseisen tuen todetaan olevan sisämarkkinoille soveltumaton”.
57.
Totean lopuksi tästä viimeisestä kohdasta, ettei ole poissuljettua, että komission on arvioidessaan tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille otettava huomioon sellainen unionin oikeussäännön rikkominen, joka voi vääristää kilpailua markkinoilla, jotka ovat erilaiset kuin tuen kohteena olevat markkinat mutta liittyvät niihin, kuten tässä tapauksessa.
iv) Komission velvollisuus tutkia julkisia hankintoja koskevien sääntöjen mahdollinen rikkominen
58.
Kaiken edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin vahvisti virheellisesti komission johtopäätöksen, jonka mukaan JSC NIAEP:n valinta suoraan uusien reaktoreiden rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi ei ollut kyseisen tuen kohteeseen ”erottamattomasti liittyvä osatekijä”.
59.
Tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi niin ikään virheellisesti, ettei komissiolla ollut velvollisuutta tutkia riidanalaisen päätöksen antamiseen johtaneessa menettelyssä Itävallan tasavallan ja muiden asianomaisten osapuolten tämän menettelyn kuluessa esille tuomaa kysymystä siitä, onko tämä hankintasopimuksen sopimuspuolen valinta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen mukainen. (
59
)
3) Johtopäätös ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisestä ja toisesta osasta
60.
Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa, kun niitä arvioidaan yhdessä, ovat perusteltuja.
2.
Kolmas osa
61.
Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa sisältää kaksi moitetta. Ensimmäinen moite koskee riidanalaisen päätöksen perustelujen puuttumista, jonka unionin yleinen tuomioistuin jätti toteamatta, ja toinen julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomista. Moitteet kohdistuvat valituksenalaisen tuomion 40–49 ja 196–203 kohtaan.
62.
Valituksenalaisen tuomion 40–49 kohta sisältävät perustelut, joilla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Itävallan tasavallan ensimmäisen kanneperusteen, joka koskee hankintamenettelyn toteuttamatta jättämistä. Unionin yleinen tuomioistuin totesi ensinnäkin 41 ja 42 kohdassa, että komissio oli todennut perustellusti riidanalaisen päätöksen 285 perustelukappaleessa, että vastatakseen asianomaisten osapuolten sille esittämiin huomautuksiin siitä, onko ilmoitettu toimenpide direktiivin 2014/25 mukainen, se voi tukeutua Unkaria vastaan aloitettuun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn, jossa komissio oli päätellyt tukeutuen ”perusteelliseen analyysiin teknisistä vaatimuksista”, joihin Unkari oli vedonnut, ettei direktiiviä voida soveltaa uusien reaktoreiden rakennustöitä koskevan hankintasopimuksen sopimuspuolen valintaan sen 50 artiklan c alakohdan perusteella (jäljempänä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely). Unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli tuomion 43–46 kohdassa komission vastausta sille prosessinjohtotoimena esitettyihin kysymyksiin sekä sen tueksi esitettyjä asiakirjoja ja totesi, että tästä vastauksesta ilmenee ja nämä asiakirjat vahvistavat, että komissio oli katsonut, että JSC NIAEP voitiin valita suoraan uusien reaktoreiden rakentamistöitä koskevan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi ”ilman sitä edeltävää kilpailuttamista, koska teknisistä syistä kilpailua ei ollut”. Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi valituksenalaisen tuomion 47 ja 48 kohdassa, ettei olisi hyväksyttävissä, että ”tuen sisämarkkinoille soveltuvuutta koskevan menettelyn nojalla asetettaisiin kyseenalaisiksi kaikki aiemmin tehdyt päätökset, joita on jo käsitelty erillisessä menettelyssä, – – [koska] oikeusvarmuuden periaate estää komissiota tutkimasta uudelleen rakennussopimuksen tekemisen valtiontukimenettelyn yhteydessä ilman, että sillä on käytettävissä uusia tietoja siihen ajankohtaan nähden, jolloin se teki päätöksen [jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan] menettelyn päättämisestä”. Unionin yleinen tuomioistuin päätteli valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa, että ”komissio on joka tapauksessa oikeudelliseen virheeseen syyllistymättä tukeutunut riidanalaisessa päätöksessä [jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan] menettelyn lopputulokseen”.
63.
Valituksenalaisen tuomion 196–203 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin sen sijaan hylkäsi kymmenennen kanneperusteen ensimmäisen osan, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä oli perusteltu puutteellisesti sitä, onko tuki unionin muiden oikeussääntöjen mukainen. Näissä kohdissa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että koska komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 280–284 kohdassa, ettei sillä ollut velvollisuutta tutkia kysymystä direktiivin 2014/25 mahdollisesta rikkomisesta, ilman erottamatonta yhteyttä tämän rikkomisen ja kyseisen tuen kohteen välillä komissiolla ei ollut velvollisuutta esittää riidanalaisessa päätöksessä syitä, joiden vuoksi direktiivin 2014/25 50 artiklan c alakohdassa tarkoitetut edellytykset täyttyivät.
a)
Riidanalaisen päätöksen perustelujen puuttumisen toteamatta jättämistä koskeva moite
64.
Itävallan tasavalta väittää, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että riidanalainen päätös on perusteltu riittävästi sen osalta, onko julkisia hankintoja koskevia sääntöjä rikottu. Pelkkä viittaus jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn, joka ei ole julkinen ja joka on päätetty, ei ole sen mukaan riittävä perustelu. Itävalta väittää, että unionin yleinen tuomioistuin saattoi vasta komission huomautusten ja sen vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen prosessinjohtotoimeen toimittamien asiakirjojen perusteella tietää syyt, joiden vuoksi komissio päätti sulkea pois julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisen.
65.
Ranskan tasavallan mukaan väite on jätettävä tutkimatta, koska se on esitetty ensimmäisen kerran valitusvaiheessa. Tässä yhteydessä on huomattava, että valituksenalaisen tuomion 192 ja 196–203 kohdasta ilmenee selvästi, että Itävallan tasavalta riitautti unionin yleisessä tuomioistuimessa riidanalaisen päätöksen perustelujen puutteellisuuden siltä osin kuin kyse on tuen yhteensoveltuvuudesta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen kanssa ja että unionin yleinen tuomioistuin tutki tämän väitteen ja hylkäsi sen. Lisäksi valituksenalaisen tuomion 40–49 kohdasta, joiden sisältö on esitetty tämän ratkaisuehdotuksen 62 kohdassa, ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin nimenomaisesti vahvisti komission riidanalaisen päätöksen 285 perustelukappaleessa esittämän viittauksen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn. Tästä seuraa, että koska nyt käsiteltävässä moitteessa toistetaan Itävallan tasavallan unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämät moitteet ja koska se perustuu valituksenalaisen tuomion perusteluihin, tämä moite on otettava tutkittavaksi. (
60
)
66.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että vaikka SEUT 296 artiklassa edellytetyistä perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimen tehneen toimielimen päättely siten, että niille, joita toimi koskee, selviävät toteutettujen toimenpiteiden syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimen laillisuuden, perusteluvelvollisuus määräytyy kuitenkin kyseisen toimen luonteen ja sen asiayhteyden mukaan, jossa se on annettu. (
61
) Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että perusteluvelvollisuus on olennainen menettelymääräys, joka on erotettava perustelujen paikkansapitävyydestä, koska viimeksi mainittu koskee riidanalaisen toimen aineellista lainmukaisuutta. Päätöksen perusteluissa ilmaistaan näet virallisesti päätöksen perustana olevat syyt. Jos nämä syyt ovat virheellisiä, ne rasittavat päätöksen asiasisällön laillisuutta mutta eivät sen perusteluja, jotka saattavat olla riittävät, vaikka niissä esitetään virheellisiä syitä. (
62
)
67.
Nyt käsiteltävässä tapauksessa komissio esitti johtopäätökselleen, jonka mukaan julkisia hankintoja koskevien sääntöjen väitetty rikkominen ei vaikuttanut kyseisen tuen arviointiin, kahdenlaisia perusteluja. Ensinnäkin komissio totesi päätöksen 283 perustelukappaleessa ensisijaisesti, että vaikka tällainen rikkominen olisi osoitettu, se ei olisi vääristänyt entisestään kilpailua ja kauppaa tämän tuen kohteena olevilla sähkömarkkinoilla ja ettei sillä näin ollen ollut velvollisuutta ottaa kantaa siihen, onko näitä sääntöjä rikottu. Toiseksi komissio viittasi päätöksen 285 perustelukappaleessa toissijaisesti (
63
) jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn, jossa se oli todennut, ettei direktiiviä 2014/25 voida soveltaa JSC NIAEP:n suoraan valintaan rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi ja ettei tämän direktiivin säännöksiä näin ollen ole rikottu, vaikka muun muassa Itävallan tasavalta näin väitti.
68.
Vaikka ensisijaisesti esitetyt perustelut täyttävät SEUT 296 artiklan vaatimukset, niissä on tämän ratkaisuehdotuksen 47–57 kohdassa esitetyistä syistä virheitä, jotka vaikuttavat niiden aineelliseen lainmukaisuuteen.
69.
Tässä tilanteessa komission johtopäätös, joka on vahvistettu valituksenalaisessa tuomiossa ja jonka mukaan se ei ollut velvollinen tutkimaan riidanalaisessa päätöksessä sitä, oliko uusien reaktoreiden rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuolen valinta yhteensopiva julkisia hankintoja koskevien sääntöjen kanssa, perustuu ainoastaan toissijaisesti esitettyihin perusteluihin.
70.
Totean aluksi, että katson kaikkien tämän asian käsittelyyn osallistuneiden jäsenvaltioiden ja komission tavoin, että komissio saattoi tässä tapauksessa täyttää velvollisuutensa suorittaa tällainen tutkimus viittaamalla jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn, joka oli päätetty ilman, että kyseisiä sääntöjä olisi todettu rikotun. Tämän ratkaisuehdotuksen 21 kohdassa mainitusta tuomiosta komissio v. Italia ilmenee, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn ja valtiontukien valvontamenettelyn kumulatiivinen noudattaminen on pääsääntö silloin, kun valtion toimenpide kuuluu samanaikaisesti valtiontukisääntöjen ja EUT-sopimuksen muiden määräysten soveltamisalaan. (
64
) Kyseisen tuomion antamiseen johtaneen asian tosiseikoista ilmenee myös, ettei tällainen kumulatiivinen noudattaminen ole poissuljettua edes siinä tapauksessa, että jonkin muun EUT-sopimuksen oikeussäännön kuin valtiontukisäännön vastaiseksi katsotun kansallisen toimenpiteen ja tuen kohteen välillä on erottamaton yhteys, ainakaan silloin, jos jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely on aloitettu ennen valtiontukien valvontamenettelyn aloittamista.
71.
Tällainen viittaus voi kuitenkin korvata sen, että riidanalaisessa päätöksessä tutkitaan aineellisesti, onko ilmoitettu toimenpide ristiriidassa direktiivin 2014/25 säännösten kanssa, ainoastaan sillä edellytyksellä, että komissio esittää tässä päätöksessä, minkä tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella se on päätynyt toteamaan, ettei unionin oikeutta ole rikottu. Vaikka tällainen velvollisuus on sovitettava yhteen muun muassa Puolan tasavallan ja Ranskan tasavallan esille tuomien, jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn asiakirjojen luottamuksellisuutta koskevien vaatimusten kanssa, tällaiset vaatimukset eivät voi tehdä kokonaan tyhjäksi komission velvollisuutta perustella toteuttamansa toimet.
72.
On todettava, että riidanalaisen päätöksen 285 perustelukappaleessa esitetään ainoastaan ”alustava päätelmä”, johon komissio päätyi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä, eikä siinä viitata mihinkään tosiasiallisiin ja oikeudellisiin näkökohtiin, joihin tämä päätelmä perustui. Oikeuskäytännössä on kylläkin vakiintuneesti katsottu, että tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimen perustelut SEUT 296 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt. (
65
) Tässä tapauksessa Itävallan tasavalta väittää kuitenkin komission sitä kiistämättä, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaan menettelyyn liittyvät seikat, joilla mahdollisesti voitaisiin paikata tämän päätöksen 285 perustelukappaleen sanamuodon puutteet, eivät olleet riidanalaisen päätöksen antamispäivänä julkisia eivätkä menettelyyn osallistuneiden osapuolten saatavilla, joten ei voida katsoa, että ne olisivat kuuluneet näiden osapuolten tuntemaan asiayhteyteen siten, että ne olisivat voineet ymmärtää selvästi ja yksiselitteisesti syyt, joiden vuoksi komissio päätyi katsomaan, ettei direktiivi 2014/25 ollut sovellettavissa tässä tapauksessa. (
66
) Toisin kuin Ranskan tasavalta väittää, sillä, että komissio on esittänyt riidanalaisen päätöksen syyt oikeudenkäynnin aikana, ei voida korvata kyseisen päätöksen alkuperäistä perustelujen puutteellisuutta. Perusteluja ei voida täsmentää ensimmäistä kertaa ja jälkikäteen tuomioistuimissa lukuun ottamatta poikkeuksellisia olosuhteita, jotka eivät ole kyseessä nyt käsiteltävässä asiassa, koska asia ei ole kiireellinen. (
67
)
73.
Kaiken edellä esitetyn perusteella tämä moite on hyväksyttävä.
b)
Julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomista koskeva moite
74.
Itävallan tasavalta, jota Luxemburgin suurherttuakunta tukee, ”toistaa” erillisessä moitteessa ”epäilyksensä”, jotka se oli tuonut esille unionin yleisessä tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa ja jotka koskevat sitä, voidaanko käsiteltävän asian olosuhteissa soveltaa direktiivin 2014/25 50 artiklan c alakohdan ii alakohtaa, jonka mukaan neuvottelumenettelyä voidaan käyttää ilman edeltävää tarjouskilpailua, kun rakennusurakat voidaan antaa ainoastaan ”tietyn talouden toimijan” suoritettaviksi sillä perusteella, että ”kilpailua ei ole teknisistä syistä”. Itävallan tasavalta väittää, että ”on paljon todennäköisempää”, että Unkarin esittämät uusien reaktoreiden rakentamista koskevan hankintasopimuksen sopimuspuolen valintakriteerit, jotka koskevat muun muassa turvallisuutta, on rajattu keinotekoisesti, jotta voitaisiin hyötyä Venäjän rahoituksesta. Vaikka näiden kriteerien oletettaisiin olevan objektiivisia, ei olisi missään tapauksessa ollut mahdollista poissulkea sitä, että hankintasopimuksen arvo huomioon ottaen tarjouspyynnön kautta olisi löydetty muita tarjoajia. Itävallan tasavalta, jota Luxemburgin suurherttuakunta tukee, väittää myös, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 38 ja 64 kohdassa virheellisesti, että sillä oli todistustaakka siitä, että muut tarjoajat olisivat voineet toimittaa uudet reaktorit. Itävallan tasavallan mukaan Unkarin, joka pyrki vetoamaan direktiivin 2014/25 50 artiklassa tarkoitettuun poikkeukseen, oli osoitettava, että tarjouskilpailu voitiin olla järjestämättä.
75.
Tämä moite ei voi mielestäni menestyä, ainakaan siltä osin kuin se kohdistuu valituksenalaisen tuomion 40–49 kohtaan. (
68
) Sen tarkasteluun unionin tuomioistuimessa liittyy mielestäni kaksi vaikeutta. Ensinnäkin Itävallan tasavallan argumentit ovat epämääräisiä ja puutteellisia. Toiseksi valituksenalaisen tuomion 40–49 kohdassa esitetyistä perusteluista nähdäkseni ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin tyytyi toteamaan, että komissio oli jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä ”päätellyt” tukeutumalla ”perusteelliseen analyysiin teknisistä vaatimuksista”, joihin Unkari oli vedonnut, (
69
) että tämä jäsenvaltio voi tässä tapauksessa käyttää menettelyä ilman edeltävää tarjouskilpailua direktiivin 2014/25 50 artiklan c alakohdan ii alakohdan nojalla, (
70
) ja että näin ollen riidanalaisen päätöksen 285 perustelukappaleeseen sisältyvä viittaus kyseisen menettelyn lopputulokseen oli perusteltu. Sitä vastoin kyseisistä valituksenalaisen tuomion kohdista ei mielestäni ilmene, että unionin yleinen tuomioistuin olisi arvioinut sen päätelmän laillisuutta, johon komissio tukeutui toissijaisesti riidanalaisessa päätöksessä ja jonka mukaan direktiivi 2014/25 ei ollut sovellettavissa tässä tapauksessa. Kuten komissio totesi perustellusti istunnossa, unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan tarkisti tosiseikat tältä osin.
c)
Johtopäätös kolmannesta osasta
76.
Esitetyistä syistä katson, että ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa, jossa kritisoidaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se todennut tämän ratkaisuehdotuksen 71 ja 72 kohdassa tarkasteltua riidanalaisen päätöksen perustelujen puuttumista, on perusteltu.
3.
Johtopäätös ensimmäisestä valitusperusteesta
77.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hyväksyy ensimmäisen valitusperusteen.
B Toinen ja neljäs valitusperuste
78.
Useimmat Itävallan tasavallan toisessa ja neljännessä valitusperusteessaan esittämistä argumenteista ovat päällekkäisiä, ja sen vuoksi käsittelen niitä yhdessä. Nämä valitusperusteet koskevat valituksenalaisen tuomion 51–64 sekä 184 ja 185 kohtaa.
79.
Unionin yleinen tuomioistuin tutki ja hylkäsi valituksenalaisen tuomion 51–65 kohdassa neljännen kanneperusteen ensimmäisen osan, jonka mukaan kyseinen tuki on suhteeton. Tässä osassa Itävallan tasavalta väitti, että koska kahden uuden reaktorin rakentamisesta ei ollut tehty tarjouspyyntöä, kyseisen tuen oikeasuhteisuutta ei ollut varmistettu, sillä ei voitu taata, että tuen määrä rajoittuu hankkeen toteuttamisen kannalta välttämättömään. Unionin yleinen tuomioistuin totesi, että ”vaikka SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa edellytetään, että tuki rajoitetaan vähimmäismäärään, tästä ei kuitenkaan seuraa, että tarjouspyyntömenettely olisi tukitoimenpiteen oikeasuhteisuuden edellytys” ja että tällainen menettely ”on vain yksi monista keinoista, joilla tuki rajoitetaan asetetun tavoitteen saavuttamisen kannalta välttämättömään” (59 ja 60 kohta). Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin totesi, että ”Itävallan tasavallan väite, jonka mukaan reaktoreiden rakentaminen olisi voitu toteuttaa pienemmin kustannuksin ja vähemmällä tuella, jos olisi järjestetty tarjouskilpailu, ei perustu näyttöön” ja että ”Itävallan tasavallan on esitettävä näyttöä vaihtoehtoisesta ratkaisusta kyseisten reaktoreiden rakentamiselle” (64 kohta). Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi vielä valituksenalaisen tuomion 65 kohdassa, että ”joka tapauksessa kysymys siitä, rajoittuuko tukitoimenpide tavoitellun päämäärän saavuttamisen kannalta välttämättömään, koskee todellisuudessa sitä, oliko kahden uuden reaktorin antaminen käyttöön maksutta – mikä on [kyseisen] tuen kohteena – suhteetonta”.
80.
Unionin yleinen tuomioistuin tutki ja hylkäsi valituksenalaisen tuomion 177–190 kohdassa yhdeksännen kanneperusteen, jonka mukaan kyseistä tukea ei ole määritetty riittävästi. Se totesi aluksi tuomion 183 kohdassa, että tukiosuuksien määrittämisen tavoitteena on mahdollistaa se, että komissio voi todeta, että tuki on asianmukainen, tarpeellinen ja oikeasuhteinen, ja viittasi 12.7.2018 annettuun tuomioon Itävalta v. komissio, (
71
) jossa jo todettiin, ettei komissio ole velvollinen määrittämään tukitoimenpiteestä seuraavan avustusekvivalentin täsmällistä määrää ennen sen oikeasuhteisuuden arvioimista SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 185 kohdassa rahoituskustannusten osalta, että riidanalaisen päätöksen 28 perustelukappaleessa viitataan velan rahoituskustannuksiin jatkuvan luottojärjestelyn koko voimassaoloajalta, ja toi esille, että Itävallan tasavalta ei ole esittänyt ”mitään yksityiskohtaista perustelua, jolla voitaisiin osoittaa, että kyseisessä perustelukappaleessa esitettyjen lainan korkotietojen ja [tämän] päätöksen alaviitteessä 16 esitettyjen täsmennysten perusteella komissio ei voinut arvioida tukiosuuden oikeasuhteisuutta ja sitä, mitä palvelisi maininta ulkoisen rahoituksen kustannuksista (lainan korot), kuten niistä, jotka yksityinen sijoittaja olisi joutunut maksamaan markkinaolosuhteissa”.
1.
Asian tarkastelu
81.
Itävallan tasavalta väittää toisessa valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin vahvisti virheellisesti komission riidanalaisessa päätöksessä suorittaman, sen mukaan riittämättömän, arvioinnin kyseisen tuen oikeasuhteisuudesta. Neljännessä valitusperusteessaan, joka jakautuu kolmeen osaan, Itävallan tasavalta väittää unionin yleisen tuomioistuimen hyväksyneen kyseisen tuen riittämättömän määrittelyn, erityisesti siksi, ettei hankintamenettelyä ole toteutettu, ulkoisen rahoituksen kustannuksia ole otettu huomioon eikä avustusekvivalenttia ole laskettu.
82.
Unkari, Puolan tasavalta ja komissio ilmaisevat eri perustein varauksia toisen ja/tai neljännen valitusperusteen tutkittavaksi ottamisesta. Vaikka nämä varaukset eivät ole perusteltuja siltä osin kuin ne koskevat näitä valitusperusteita kokonaisuudessaan, osa niistä on kuitenkin hyväksyttävä siltä osin kuin ne koskevat Itävallan tasavallan näiden valitusperusteiden yhteydessä esittämiä yksittäisiä moitteita. Totean jäljempänä tarkastelussani, missä tapauksissa näin on.
83.
Vaikka olen yleisesti ottaen samaa mieltä siitä, että toista ja neljättä valitusperustetta ei ole juuri perusteltu ja että ne ovat paikoin epäselviä, seuraavat kolme moitetta, jotka koskevat kolmen seikan vaikutusta unionin yleisen tuomioistuimen arvioidessa kyseisen tuen oikeasuhteisuutta, voidaan kuitenkin yksilöidä, ja ne koskevat a) hankintamenettelyn toteuttamatta jättämistä, b) avustusekvivalentin laskematta jättämistä ja c) ulkoisen rahoituksen kustannusten määrittämättä jättämistä.
a)
Hankintamenettelyn toteuttamatta jättäminen
84.
Itävallan tasavalta väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei määrittänyt selvästi kyseisen tuen kohdetta tai määritti sen virheellisesti, kun se jätti uusien ydinreaktoreiden rakentamisen tämän kohteen ulkopuolelle. Tämä esti sitä valvomasta ”asianmukaisesti” komission suorittamaa kyseisen tuen oikeasuhteisuuden arviointia. Itävallan tasavalta väittää, että Unkarin kyseisten reaktoreiden rakentamisen yhteydessä maksama hankintasopimuksen arvo on kyseisen tuen arvioinnin kannalta keskeinen tosiseikka. Se päättelee tästä, että toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi muun muassa valituksenalaisen tuomion 65 kohdassa, jonka sisältö on toistettu tämän ratkaisuehdotuksen 79 kohdassa, tämän tuen oikeasuhteisuutta ei voitu arvioida asianmukaisesti, koska hankintamenettelyä ei ollut järjestetty. Tällainen menettely olisi nimittäin voinut johtaa täysin erilaiseen tukeen, etenkin sen rakenteen ja määrän osalta. Itävallan tasavallan mukaan pelkkä valituksenalaisen tuomion 59 kohtaan sisältyvä toteamus, jonka mukaan ”tarjouspyyntömenettely on vain yksi monista keinoista, joilla tuki rajoitetaan asetetun tavoitteen saavuttamisen kannalta välttämättömään”, ei itsessään riitä, koska kriteereitä, joiden perusteella kyseisen tuen oikeasuhteisuutta on arvioitu, ei ole ilmoitettu. Itävallan tuomioistuimen mukaan valituksenalaista tuomiota ei siis ole tältä osin perusteltu. (
72
)
85.
Kuten olen jo todennut, valituksenalaisesta tuomiosta ja muun muassa sen 36 ja 65 kohdasta ilmenee selvästi, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisen tuen kohteena olevan uusien reaktoreiden ”antaminen käyttöön maksutta”. Olen kuitenkin tämän ratkaisuehdotuksen 34–39 kohdassa todennut, että tällainen kyseisen tuen kohteen määrittely, jossa uusien ydinreaktorien rakentaminen rajataan sen ulkopuolelle, perustuu riidanalaisen päätöksen virheelliseen tulkintaan ja tosiseikkojen oikeudellista luonnehdintaa koskevaan virheeseen. Nämä virheet kyseenalaistavat väistämättä lähtökohdan, jonka perusteella unionin yleinen tuomioistuin piti valituksenalaisen tuomion 65 kohdassa Itävallan tasavallan neljännen kanneperusteensa yhteydessä esittämiä väitteitä merkityksettöminä.
86.
Siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin viittaa kyseisessä 65 kohdassa rajatummin siihen etuun, jonka Paks II ‑yhtiö saa Unkarin rahoittamasta hankkeesta uuden tuotanto-omaisuuden kehittämisen ja sen käyttöön antamisen vuoksi, on korotettava, että tämän edun ja Unkarin hankkeelle myöntämän investoinnin määrän, joka sisältää ydinvoimalaitoksen toteutuneen hankintahinnan (
73
) ja jonka on tarkoitus heijastaa ainakin osittain kyseisen tuotanto-omaisuuden taloudellista arvoa, välillä on läheinen yhteys. Tästä seuraa, että kyseisen tuen oikeasuhteisuuden arvioinnin lähtökohtana oli välttämättä kyseinen määrä.
87.
Mielestäni edellä esitetyn perusteella tämä moite on hyväksyttävä siltä osin kuin se kohdistuu valituksenalaisen tuomion 65 kohtaan. Korostan kuitenkin, että tämä kohta sisältää ylimääräisen perustelun, kuten ilmaisun ”joka tapauksessa” käyttäminen osoittaa. Tästä seuraa, että tämä moite voi olla tehokas vain, jos Itävallan tasavallan argumentit, jotka kohdistuvat valituksenalaisen tuomion 58–64 kohtaan, hyväksytään.
88.
Tarkasteltaessa valituksenalaisen tuomion 58 ja 59 kohtaan sisältyviä ja tämän ratkaisuehdotuksen 79 kohdassa esitettyjä perusteluja on mielestäni kiistatonta, kuten olen jo todennut, että kyseisen tuen oikeasuhteisuuden arvioinnissa ja muun muassa sen arvioinnissa, rajoittuuko tuki sillä rahoitettavan hankkeen toteuttamisen kannalta välttämättömään, ei voitu jättää huomiotta hankkeen toteuttamiseksi vahvistetun investoinnin määrää, joka sisältää uusien reaktoreiden hankintahinnan. Ei voida myöskään kiistää, kuten unionin yleinen tuomioistuin itsekin totesi, että tarjouspyyntömenettely on komission keino varmistaa, että hankintasopimuksen hinta on oikeasuhteinen, koska sen määrittäminen perustuu kilpailuun. Kuten valituksenalaisen tuomion 53 kohdasta ilmenee, Itävallan tasavalta väitti neljännen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa, että ilman uusien reaktoreiden rakentamista koskevaa tarjouspyyntöä tuen oikeasuhteisuutta ei voida taata ja että seikat, joihin komissio tukeutui, eli se, ettei liiallisia korvauksia ole maksettu, ja velvollisuus maksaa voitot takaisin, eivät olleet merkityksellisiä arvioitaessa, rajoittuuko kyseinen tuki välttämättömään. Tässä tilanteessa Itävallan tasavalta väittää nyt perustellusti, että valituksenalaisen tuomion 59 kohtaan sisältyvä pelkkä toteamus, jonka mukaan ”tarjouspyyntömenettely on vain yksi monista keinoista, joilla tuki rajoitetaan asetetun tavoitteen saavuttamisen kannalta välttämättömään”, ei riitä vastaukseksi sen esittämään kritiikkiin, koska niitä seikkoja, joihin komissio tukeutui tällaisen menettelyn puuttuessa, ei ollut ilmoitettu ja koska valituksenalaista tuomiota ei ole tältä osin perusteltu. Asian käsittelyyn osallistuneiden jäsenvaltioiden ja komission esittämät vasta-argumentit, jotka perustuvat kaikki riidanalaiseen päätökseen, eivät voi korjata valituksenalaisen tuomion puutteita tässä suhteessa. (
74
)
89.
Itävallan tasavalta kritisoi ensimmäisessä valitusperusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se asetti valituksenalaisen tuomion 64 kohdassa, jonka sisältö on toistettu tämän ratkaisuehdotuksen 79 kohdassa, sille todistustaakan siitä, että muut tarjoajat olisivat voineet rakentaa uudet reaktorit pienemmin kustannuksin. Riittää kun todetaan, että unionin yleinen tuomioistuin perusteli kyseisessä 64 kohdassa tällaisen todistustaakan asettamista Itävallan tasavallalle viittaamalla Unkarin tekemään ja komission jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä tarkistamaan markkina-arvioon, josta ilmenee, että muita sopivia toimittajia ei ollut saatavilla. Koska tiedot, joihin komissio tukeutui tässä menettelyssä, eivät olleet Itävallan tasavallan saatavilla ja koska riidanalaista päätöstä ei ole perusteltu riittävästi tältä osin, todistustaakkaa, sellaisena kuin unionin yleinen tuomioistuin on sen esittänyt, ei voida missään tapauksessa pitää perusteltuna.
90.
Mielestäni käsiteltävä moite on tämän ratkaisuehdotuksen 85–89 kohdassa esitetyistä syistä perusteltu.
b)
Avustusekvivalentin laskematta jättäminen
91.
Itävallan tasavalta väittää, että oletettaessa, että kyseinen tuki muodostuu, kuten unionin yleinen tuomioistuin katsoo, uusien reaktoreiden käyttöön antamisesta, komission olisi pitänyt laskea avustusekvivalentti (
75
) voidakseen määrittää kyseisen tuen määrän ja arvioida sen oikeasuhteisuuden.
92.
Ilman, että on tarpeen ottaa kantaa siihen asianosaisten välillä käsiteltyyn kysymykseen, onko komissiolla kaikissa tapauksissa velvollisuus määrittää avustusekvivalentti, (
76
) muistutan ainoastaan, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 188–190 kohdassa, i) että kyseinen tuki käsitti 10 miljardin euron jatkuvan luottojärjestelyn ja Unkarin valtion maksaman 2,5 miljardin euron suuruisen lisäsumman, joista ensin mainitulla oli tarkoitus rahoittaa 80 prosenttia vahvistetuista investointikustannuksista ja jälkimmäisellä loput 20 prosenttia, ii) että kaikki kustannukset, jotka voitiin yhdistää investointiin, sisältyivät näihin määriin ja iii) että riidanalaisessa päätöksessä ainoastaan hyväksyttiin Unkarin ilmoittama hanke eikä kyseisten määrien mahdollisia korotuksia, joten ”kaikki 12,5 miljardin euron summan ylittävä rahoitus merkitsee voimassa olevan tuen muutosta”, jota on arvioitava asetuksen (EY) N:o 794/2004 (
77
) 4 artiklan mukaisesti. Unionin yleinen tuomioistuin näyttää siis lähteneen siitä, että tukiosuus vastaa Unkarin valtion myöntämää rahoitusta kokonaisuudessaan, sellaisena kuin se on kuvattu riidanalaisessa päätöksessä, ja että tämän asian olosuhteissa ei näin ollen ollut missään tapauksessa tarpeen laskea avustusekvivalenttia. Kuten muun muassa Unkari toteaa, Itävallan tasavalta ei ole esittänyt konkreettisia perusteluja, joilla voitaisiin kyseenalaistaa unionin yleisen tuomioistuimen päättely ja jotka tukisivat sen näkemystä, jonka mukaan kyseisen tuen oikeasuhteisuutta ei ollut mahdollista arvioida, koska avustusekvivalenttia ei ollut laskettu. Mielestäni käsiteltävä moite ei näin ollen voi menestyä.
c) Ulkoisen rahoituksen kustannusten määrittämättä jättäminen
93.
Itävallan tasavalta kritisoi unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se hylkäsi valituksenalaisen tuomion 185 kohdassa sen argumentin, jonka mukaan komissio ei voinut määrittää asianmukaisesti kyseisen tuen määrää ja siten arvioida sen oikeasuhteisuutta, koska se ei ollut määrittänyt velan ulkoisen rahoituksen kustannuksia (lainojen korkoja), jotka yksityisen sijoittajan olisi pitänyt maksaa markkinaolosuhteissa.
94.
Tästä riittää, kun todetaan, että tämän moitteensa tueksi Itävallan tasavalta ainoastaan toistaa unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa esittämänsä perustelut, joihin se viittaa. Käsiteltävä moite on mielestäni jätettävä tässä tilanteessa tutkimatta, koska myöskään sitä, miltä kaikilta osin valituksenalaista tuomiota arvostellaan, ei ole ilmoitettu täsmällisesti. Kuten komissio korostaa kirjelmissään, joka tapauksessa nyt esillä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa valtio on ottanut lainan riidanalaisessa päätöksessä mainituilla koroilla, (
78
) Paks II ‑yhtiön on todettu saaneen edun ja päätös koskee enintään 12,5 miljardin euron suuruista rahoitusta (
79
) ja jossa Itävallan tasavallan itsensä mukaan ei ollut kyse korkotukilainasta, Itävallan tasavallan oli selitettävä, kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 185 kohdassa, miksi komissio ei voinut arvioida kyseisen tuen oikeasuhteisuutta ilman laskelmaa ulkoisen rahoituksen kustannuksista. Käsiteltävä moite ei näin ollen voi missään tapauksessa menestyä.
2.
Johtopäätös toisesta ja neljännestä valitusperusteesta
95.
Edellä esitetyn perusteella katson, että toisen ja neljännen valitusperusteen yhteydessä esitetty ainoa moite, jota on arvioitu tämän ratkaisuehdotuksen 85–89 kohdassa, on hyväksyttävä.
C Arvioinnin seuraukset
96.
Jos unionin tuomioistuin toteaisi ehdotukseni mukaisesti perustelluiksi ensimmäisen valitusperusteen sekä tämän ratkaisuehdotuksen 85–89 kohdassa arvioidun moitteen, joka on esitetty toisen ja neljännen valitusperusteen yhteydessä, valitus pitäisi hyväksyä ja valituksenalainen tuomio kumota.
V Ratkaisuehdotus
97.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin toteaa perustelluiksi ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen, toisen ja osittain kolmannen osan sekä tämän ratkaisuehdotuksen 85–89 kohdassa arvioidun moitteen, joka on esitetty toisen ja neljännen valitusperusteen yhteydessä. Ehdotan tämän vuoksi, että valitus hyväksytään ja että valituksenalainen tuomio kumotaan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	T‑101/18, EU:T:2022:728; jäljempänä valituksenalainen tuomio.
(
3
)	EUVL 2017, L 317, s. 45; jäljempänä riidanalainen päätös.
(
4
)	EUVL 2016, C 8, s. 2; jäljempänä menettelyn aloittamista koskeva päätös.
(
5
)	Riidanalaisen päätöksen 5.3.2 jaksoon, jonka otsikkona on ”Muun unionin oikeuden kuin valtiontukisääntöjen noudattaminen”, kuuluvissa 279–287 perustelukappaleessa komissio vastaa useiden asianomaisten osapuolten esittämiin huomautuksiin ilmoitetun toimenpiteen yhteensoveltuvuudesta muun muassa vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankinnoista ja direktiivin 2004/17/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/25/EU (EUVL 2014, L 94, s. 243) kanssa.
(
6
)	C‑594/18 P, EU:C:2020:742 (jäljempänä tuomio Itävalta v. komissio).
(
7
)	Riidanalaisen päätöksen 281–284 perustelukappaleessa komissio sulkee pois direktiivin 2014/25 mahdollisen rikkomisen ja tuen kohteen välisen erottamattoman yhteyden. Se toteaa 283 perustelukappaleessa, että ”julkisia hankintoja koskevien sääntöjen noudattamatta jättäminen käsiteltävässä tapauksessa saattaa aiheuttaa vääristäviä vaikutuksia ydinvoimarakentamisen markkinoilla. Paks II:lle myönnetyn investointituen tarkoituksena on kuitenkin mahdollistaa sähkön tuotanto ilman, että yritys joutuu kantamaan ydinvoimalaitosten rakentamisesta aiheutuvia investointikustannuksia. Sen takia ei ole havaittu sellaista vääristävää lisävaikutusta kilpailuun ja kauppaan sähkömarkkinoilla, joka olisi aiheutunut direktiivin 2014/25/EU noudattamatta jättämisestä siltä osin kuin on kyse rakennusurakan myöntämisestä suoraan JSC NIAEP:lle”.
(
8
)	74/76, EU:C:1977:51 (jäljempänä tuomio Iannelli & Volpi).
(
9
)	Ks. tuomio Iannelli & Volpi, 12 ja 13 kohta.
(
10
)	73/79, EU:C:1980:129; jäljempänä tuomio komissio v. Italia.
(
11
)	Ks. tuomio komissio v. Italia, 8 ja 9 kohta.
(
12
)	C‑225/91, EU:C:1993:239 (jäljempänä tuomio Matra).
(
13
)	Ks. tuomio Matra, 41–45 kohta.
(
14
)	Ks. tuomio Matra, 42 kohta.
(
15
)	Ks. mm. tuomio 19.9.2000, Saksa v. komissio (C‑156/98, EU:C:2000:467, 78 kohta); tuomio 3.5.2001, Portugali v. komissio (C‑204/97, EU:C:2001:233, 41 kohta); tuomio 19.9.2002, Espanja v. komissio (C‑113/00, EU:C:2002:507, 78 kohta); tuomio 12.12.2002, Ranska v. komissio (C‑456/00, EU:C:2002:753, 30 kohta) ja tuomio 15.4.2008, Nuova Agricast, (C‑390/06, EU:C:2008:224, 50 kohta).
(
16
)	Ks. tuomio 15.4.2008, Nuova Agricast (C‑390/06, EU:C:2008:224, 51 kohta).
(
17
)	Ks. vastaavasti mm. tuomio 13.3.1979, Hansen (91/78, EU:C:1979:65, 9 ja 10 kohta); tuomio 24.11.1982, komissio v. Irlanti (249/81, EU:C:1982:402, 18 kohta); tuomio 7.5.1985, komissio v. Ranska (18/84, EU:C:1985:175, 13 kohta); tuomio 5.6.1986, komissio v. Italia (103/84, EU:C:1986:229, 19 kohta) ja tuomio 20.3.1990, Du Pont de Nemours Italiana (C‑21/88, EU:C:1990:121, 20 kohta).
(
18
)	Tuomion 44 ja 45 kohta.
(
19
)	Ks. tuomio 31.1.2023, komissio v. Braesch ym. (C‑284/21 P, EU:C:2023:58; jäljempänä tuomio Braesch ym., 96 kohta).
(
20
)	Ks. viimeksi tuomio 30.5.2024, Ryanair v. komissio (C‑353/21 P, ei julkaistu, EU:C:2024:437, 65 kohta).
(
21
)	Ks. mm. tuomio 2.5.2019, A-Fonds (C‑598/17, EU:C:2019:352; jäljempänä tuomio A-Fonds, 48 kohta).
(
22
)	Ks. tuomio 30.5.2024, Ryanair v. komissio (C‑353/21 P, ei julkaistu, EU:C:2024:437, 91 kohta); tuomio Braesch ym., 99 ja 100 kohta; määräys YU ja määräys CAPA.
(
23
)	Ks. lisäksi tuomio Iannelli & Volpi; tuomio 2.5.2019, A-Fonds (C‑598/17, EU:C:2019:352, 47 ja 48 kohta); tuomio 7.3.2024, Fallimento Esperia ja GSE (C‑558/22, EU:C:2024:209, 60 ja 61 kohta) ja tuomio Braesch ym., 104, 107 ja 108 kohta.
(
24
)	Unionin tuomioistuin on tuomiosta Braesch ym. lähtien tukeutunut tähän kriteeriin myös arvioidakseen, onko henkilö, joka katsoo kärsineensä vahinkoa tuen myöntämisestä, SEUT 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu asianomainen osapuoli, ja onko tällä henkilöllä siten asiavaltuus, jotta henkilö voi nostaa kanteen komission päätöksestä, joka on annettu tuen alustavassa tutkintavaiheessa. Tällaisen henkilön etujen loukkaamista on arvioitava tuen hyväksymistä koskevan päätöksen sitovien vaikutusten perusteella, johtuivatpa ne tuen täytäntöönpanosta sellaisenaan, tuen kohteesta tai siihen erottamattomasti liittyvistä yksityiskohdista (ks. vastaavasti tuomio 5.9.2024, PBL ja Abdelmouine v. komissio, C‑224/23 P, EU:C:2024:682, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
25
)	Ks. esim. tuomio Braesch ym., 100 kohta.
(
26
)	Ks. tuomio Braesch ym., 98 ja 103 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
27
)	Ks. tuomio 25.6.1970, Ranska v. komissio (47/69, EU:C:1970:60, 4 kohta) ja tuomio 21.10.2003, Van Calster ym. (C‑261/01 ja C‑262/01, EU:C:2003:571, 46 ja 47 kohta).
(
28
)	Ks. vastaavasti tuomio 27.10.1993, Scharbatke (C‑72/92, EU:C:1993:858, 18 ja 20 kohta). Ks. myös tuomio 23.4.2002, Nygård (C‑234/99, EU:C:2002:244, 53 kohta). Tässä viimeksi mainitussa tuomiossa todettiin, että kansallinen tuomioistuin saattoi tässä tapauksessa todeta veronluonteisen maksun syrjiväksi, vaikka komissio oli hyväksynyt verojärjestelmän, johon maksu kuului, muun muassa sellaisen mahdollisen yhteisön oikeuden vastaisen toiminnan poistamiseksi, jota komissio ei ollut todennut (ks. 60 kohta).
(
29
)	Ks. tuomio Braesch ym., 99 ja 100 kohta.
(
30
)	Ks. vastaavasti tuomio 30.5.2024, Ryanair v. komissio (C‑353/21 P, ei julkaistu, EU:C:2024:437, 92 kohta) ja tuomio 5.9.2024, PBL ja Abdelmouine v. komissio (C‑224/23 P, EU:C:2024:682, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
31
)	Ks. tuomio Braesch ym., 103 kohta.
(
32
)	Ks. tuomio Braesch ym., 81 kohta, määräys 15.7.2024, YU v. komissio (C‑233/24 P, ei julkaistu, EU:C:2024:625, 51 ja 52 kohta) ja määräys 14.12.2023, CAPA ym. v. komissio (C‑742/21 P, ei julkaistu, EU:C:2023:1000, 93 kohta).
(
33
)	Ks. tuomio Iannelli & Volpi, 14 ja 17 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta.
(
34
)	Ks. ratkaisuehdotus A-Fonds, C‑598/17, EU:C:2018:1037, 81 kohta.
(
35
)	Unionin tuomioistuin ei sisällyttänyt tätä määritelmää tuomioon A-Fonds, jossa ainoastaan todetaan, että pääasiassa kyseessä olevassa osinkoveron palautusjärjestelmässä säädetyn kaltainen asuinpaikkaedellytys on ”kiinteästi sidoksissa kyseessä olevien vapautustoimien tavoitteeseen, joka on suosia ainoastaan kotimaisia yrityksiä”, ja se on ”tämän tukiohjelman tavoitteen saavuttamisen ja toiminnan kannalta välttämätön edellytys”, ks. 49–51 kohta.
(
36
)	On kuitenkin huomattava, että joissakin unionin tuomioistuimen viimeaikaisissa tuomioissa näitä kahta käsitettä käytetään toistensa synonyymeina. Ks. esim. tuomio 6.6.2024, Ryanair v. komissio (C‑441/21 P, ei julkaistu, EU:C:2024:477, 81 kohta) ja tuomio 30.5.2024, Ryanair v. komissio (C‑353/21 P, ei julkaistu, EU:C:2024:437, 92 kohta).
(
37
)	Esimerkiksi ilmoitetun toimenpiteen osalta komission hyväksymä yhteisen edun mukainen tavoite koski ”uusien ydinvoimainvestointien edistämistä” (ks. riidanalaisen päätöksen 301 perustelukappale).
(
38
)	Tässä yhteydessä on riittävää huomata, että unionin tuomioistuin totesi tuomiossa Itävalta v. komissio, että tuomiossa kyseessä ollut unionin oikeuden rikkominen johtui tuella rahoitetusta taloudellisesta toiminnasta (ks. tuomion 45 kohta) eikä tuen osatekijästä. Kuten sekä komissio että sitä tukevat jäsenvaltiot väittävät, unionin tuomioistuimen ei ollut tarpeen turvautua tuomiossa Iannelli & Volpi tarkoitettuun erottamatonta yhteyttä koskevaan kriteeriin.
(
39
)	Ks. myös valituksenalaisen tuomion 36, 65 ja 73 kohta.
(
40
)	Ks. riidanalaisen päätöksen 16 perustelukappale.
(
41
)	Ks. mm. riidanalaisen päätöksen 325 perustelukappale.
(
42
)	Ks. riidanalaisen päätöksen 324 ja 328 perustelukappale.
(
43
)	Ks. riidanalaisen päätöksen 300 ja 304 perustelukappale.
(
44
)	Ks. vastaavasti tuomio 10.9.2024, komissio v. Irlanti ym. (C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 112 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
45
)	Ks. tuomio 29.7.2019, Bayerische Motoren Werke ja Freistaat Sachsen v. komissio (C‑654/17 P, EU:C:2019:634, 69 kohta).
(
46
)	Ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, Aeris Invest v. komissio ja SRB (C‑535/22 P, EU:C:2024:819, 145 ja 146 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
47
)	Ks. tuomio 10.9.2024, komissio v. Irlanti ym. (C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 169 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
48
)	Hankkeen kunkin vaiheen toteuttamisesta tehtiin erilliset sopimukset: teknistä suunnittelua, hankintaa ja rakennustöitä koskeva sopimus, käyttöä ja ylläpitoa koskeva sopimus ja sopimus polttoaineen toimittamisen ehdoista.
(
49
)	Ks. riidanalaisen päätöksen 38 ja 39 perustelukappale.
(
50
)	Tämä moite vastaa myös valituksenalaisen tuomion 28–32 kohdassa esitettyjä perusteluja; viittaan tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 46 mainittuun oikeuskäytäntöön.
(
51
)	Ks. tuomio 19.9.2024, Santini ym. v. parlamentti (C‑198/21 P, EU:C:2024:768, 122 kohta).
(
52
)	Tämä väite ei saa tukea etenkään tuomiosta Matra, johon Itävallan tasavalta viittaa. Vaikka yhteisöjen tuomioistuin täsmensikin kyseisen tuomion 43 kohdassa, että jos komissio tekee päätöksen tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille, ”se ei voi jättää huomioon ottamatta sitä, että – – kilpailu [näillä markkinoilla] voi rajoittua”, tämä täsmennys esitetään tuomion Iannelli & Volpi ja erottamatonta yhteyttä koskevan kriteerin mieleen palauttamisen jälkeen (ks. tuomion Matra 41 kohta).
(
53
)	Ks. vastaavasti esim. riidanalaisen päätöksen 15, 28 ja 39 perustelukappale.
(
54
)	Julkisasiamies Alber ehdotti ratkaisuehdotuksessaan Portugali v. komissio (C‑204/97, EU:C:2000:254, 87 ja 88 kohta) samankaltaista arviointia. Unionin tuomioistuin ei kuitenkaan vahvistanut sitä. Ks. tuomio 3.5.2001, Portugali v. komissio (C‑204/97, EU:C:2001:233, 40 ja 41 kohta).
(
55
)	Ks. vastaavasti tuomio Itävalta v. komissio, 101 kohta.
(
56
)	T‑197/97 ja T‑198/97, EU:T:2001:28; jäljempänä tuomio Weyl Beef Products ym. v. komissio, 78 kohta.
(
57
)	Ks. vastaavasti tuomio Weyl Beef Products ym. v. komissio, 77 kohta.
(
58
)	T‑57/11, EU:T:2014:1021, 184 kohta.
(
59
)	On syytä muistaa, että oikeuskäytännössä on vakiintuneesti katsottu, että vaikka komissio voi valtiontuen olemassaoloa ja lainmukaisuutta tutkiessaan joutua tarvittaessa tutkimaan asiaa laajemminkin kuin sille esitettyjen tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen osalta, se ei kuitenkaan ole kaikkien tähän viittaavien viitteiden puuttuessa velvollinen hankkimaan omasta aloitteestaan kaikkia sen käsiteltävänä olevaan asiaan mahdollisesti liittyviä tietoja, vaikka tällaiset tiedot olisivat julkisesti saatavilla (ks. tuomio 5.9.2024, Slovenia v. komissio, C‑447/22 P, EU:C:2024:678, 56 kohta). Nämä säännöt soveltuvat mielestäni myös komission velvollisuuteen tutkia SEUT 108 artiklan mukaisessa menettelyssä, onko muita unionin oikeussääntöjä kuin valtiontukisääntöjä mahdollisesti rikottu.
(
60
)	Toisin kuin Ranskan tasavalta väittää, perustelujen puuttuminen tai puutteellisuus merkitsee joka tapauksessa SEUT 263 artiklassa tarkoitettua olennaisten menettelymääräysten rikkomista ja on oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluva peruste, joka unionin tuomioistuinten on otettava huomioon omasta aloitteestaan (ks. määräys 9.3.2017, Simet v. komissio, C‑232/16 P, ei julkaistu, EU:C:2017:200, 80 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. tämän jäsenvaltion mainitsemasta ennakkotapauksesta eli 5.6.2003 annetusta tuomiosta O’Hannrachain v. parlamentti (C‑121/01 P, EU:C:2003:323, 39 kohta) julkisasiamies Mengozzin ratkaisuehdotus Prym ja Prym Consumer v. komissio (C‑534/07 P, EU:C:2009:277, 34 ja 35 kohta).
(
61
)	Ks. tuomio 4.10.2024, Aeris Invest v. komissio ja SRB (C‑535/22 P, EU:C:2024:819, 114 kohta).
(
62
)	Ks. tuomio 10.9.2024, komissio v. Irlanti ym. (C‑465/20 P, EU:C:2024:724).
(
63
)	Komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 285 perustelukappaleessa, että ”joka tapauksessa sitä, onko Unkari noudattanut direktiiviä [2014/25], on arvioitu komission käynnistämässä erillisessä menettelyssä, jonka alustava päätelmä saatavilla olevien tietojen perusteella on, että [tässä direktiivissä] säädettyjä menettelyjä ei voida soveltaa kahden reaktorin rakennustöitä koskevaan toimeksiantoon direktiivin 50 artiklan c alakohdan perusteella”.
(
64
)	Tässä säännössä otetaan huomioon jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn ja valtiontukimenettelyn erillisyys sekä se, että komissiolla on ainoastaan jälkimmäisessä päätösvaltaa.
(
65
)	Ks. tuomio 10.9.2024, komissio v. Irlanti ym. (C‑465/20 P, EU:C:2024:724).
(
66
)	On huomattava, että käsiteltävä asia, joka koskee komission arviointia siitä, onko tuen kohteeseen erottamattomasti liittyvä tuen osatekijä unionin oikeuden mukainen, eroaa asiasta, jossa annettiin 23.11.2023 tuomio Ryanair ja Airport Marketing Services (C‑758/21 P, EU:C:2023:917), jonka 97 kohdassa unionin tuomioistuin totesi, että implisiittiset perustelut voivat kyseisessä tapauksessa riittää, kun otetaan erityisesti huomioon, että SEUT 108 artiklan mukaisessa menettelyssä muut asianomaiset osapuolet kuin kyseinen jäsenvaltio eivät voi vaatia, että komission olisi kuultava niitä kontradiktorisella tavalla. Kyseisessä asiassa toimenpiteet, joilla oli katkaistu kantajien mukaan ylittynyt vanhentumisaika, oli osoitettu kantajille, minkä vuoksi kantajat voivat ymmärtää ne syyt, joiden vuoksi komissio oli katsonut, että näillä toimenpiteillä voitiin katkaista vanhentumisaika, vaikka tässä asiassa kyseessä olleessa päätöksessä oli pelkkä maininta näiden toimenpiteiden toteuttamispäivästä (ks. tuomion 93 kohta). Käsiteltävä asia eroaa myös siitä, joka johti 23.1.2025 annettuun tuomioon Neos v. komissio (C‑490/23 P, EU:C:2025:32), jossa oli kyse SEUT 108 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun alustavan tutkintavaiheeen päätteeksi tehdystä päätöksestä ja jossa, kuten unionin tuomioistuin totesi muun muassa tuomion 58 ja 59 kohdassa, että kyseisessä asiassa valituksenalainen unionin yleisen tuomioistuimen tuomio saattoi johtaa siihen, että komissiolle asetetaan yleinen velvollisuus esittää erityiset perustelut jokaisesta säännöksestä ja oikeusperiaatteesta, jota tuen myöntämisellä saatetaan rikkoa tai loukata.
(
67
)	Ks. tuomio 11.5.2023, komissio v. Sopra Steria Benelux ja Unisys Belgium (C‑101/22 P, EU:C:2023:396, 88 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
68
)	Niiden argumenttien osalta, joilla kiistetään todistustaakka, jonka unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 38 ja 64 kohdassa kuuluvan Itävallan tasavallalle, viittaan toisen ja neljännen valitusperusteen tarkasteluun.
(
69
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 42 kohta.
(
70
)	On huomattava tuomiosta ilmenevän, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely koski vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/17/EY (EUVL 2004, L 134, s. 1) 40 artiklan 3 kohdan c alakohtaa, joka edelsi direktiivin 2014/25 50 artiklan c alakohdan ii alakohtaa.
(
71
)	T‑356/15, EU:T:2018:439, 250 kohta.
(
72
)	Komission väite, jonka mukaan Itävallan tasavalta esitti vasta vastauskirjelmässään tämän väitteen, joka pitäisi siksi jättää tutkimatta, perustuu mielestäni valituksen virheelliseen lukemiseen. Ks. tästä myös tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 60 mainittu oikeuskäytäntö.
(
73
)	Ks. riidanalaisen päätöksen 40 perustelukappale.
(
74
)	Siltä osin kuin komissio, Tšekin tasavalta ja Unkari kyseenalaistavat väitteillään uusien reaktoreiden hankintahinnan vaikutuksen kyseisen tuen oikeasuhteisuuden arviointiin, viittaan tämän ratkaisuehdotuksen 85 ja 88 kohdassa jo esitettyihin perusteltuihin. Siltä osin kuin Tšekin tasavalta ja Puolan tasavalta viittaavat vastineissaan ja komissio unionin tuomioistuimen istunnossa esittämään kysymykseen antamassaan vastauksessa riidanalaisen päätöksen 5.1 jaksoon, joka koskee yksityistä sijoittajaa koskevan periaatteen soveltamista, Itävallan tasavalta vastaa perustellusti, että näissä perustelukappaleissa pyritään määrittämään edun myöntäminen Paks II ‑yhtiölle eikä arvioimaan, rajoittuuko kyseinen tuki välttämättömään. Vaikka komissio viittaa 337 perustelukappaleessa kyseiseen 5.1 jaksoon, se tekee niin täsmentääkseen, että markkinoiden toimintapuutteesta johtuen uusien reaktoreiden rakentamiseen tarkoitettu rahoitus oli katsottava kokonaisuudessaan valtiontueksi. Myöskään Puolan viittauksella valtiontuesta ympäristönsuojelulle ja energia-alalle vuosiksi 2014–2020 annettujen suuntaviivojen (EUVL C 200, 28.6.2014, s. 1) 84 kohtaan ei ole merkitystä, koska komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 55 perustelukappaleessa, ettei näitä suuntaviivoja sovelleta ilmoitettuun toimenpiteeseen. Siltä osin kuin Tšekin tasavalta ja Puolan tasavalta viittaavat kirjallisissa huomautuksissaan komission riidanalaisen päätöksen 338–342 perustelukappaleessa esittämään arviointiin riskistä, että tuensaaja saa liiallisia korvauksia, totean, että tämä arviointi poikkeaa arvioinnista, joka koskee tuen rajoittamista rahoitettavan hankkeen elinkelpoisuuden varmistamisen kannalta välttämättömään. Sama koskee riidanalaisen päätöksen 343 perustelukappaleessa mainittua velvollisuutta korvata Paks II ‑voimalan toiminnasta odotettavissa oleva tuotto Unkarin valtion investoinnille.
(
75
)	Bruttoavustusekvivalentti, jolla voidaan selvittää muussa muodossa kuin puhtaasti avustuksena myönnetyn tuen tarkka määrä, on tarpeen laskea muun muassa silloin, kun on arvioitava, onko ylärajoja noudatettu, kuten esimerkiksi niitä, jotka perustuvat vähämerkityksistä tukea koskevan säännön soveltamiseen. Ks. tältä osin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 ja 108 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 13.12.2023 annettu komission asetus (EU) 2023/2831 (EUVL L 2023/2831).
(
76
)	Ks. näkemyksestä, jonka mukaan tällaista velvollisuutta ei ole, valituksenalaisen tuomion 184 kohdassa mainittu tuomio 12.7.2018, Itävalta v. komissio (T‑356/15, EU:T:2018:439, 250 kohta). Totean kuitenkin, että toisin kuin Unkari näyttää väittävän, unionin tuomioistuin ei ottanut aineellisesti kantaa tähän kysymykseen tuomiossa Itävalta v. komissio (ks. 129 ja 130 kohta).
(
77
)	SEUT 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 täytäntöönpanosta 21.4.2004 annettu komission asetus (EUVL 2004, L 140, s. 1).
(
78
)	Riidanalaisen päätöksen 28 perustelukappale ja alaviite 16.
(
79
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 190 kohta.