61998CJ0217_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-217/98,
jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
vastaan
LFZ Nordfleisch AG
ennakkoratkaisun maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 (EYVL L 351, s. 1) 33 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, sellaisena kuin se on muutettuna komission 15.6.1990 antamalla asetuksella N:o 1615/90 (EYVL L 152, s. 33), luettuna yhdessä maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22 päivänä heinäkuuta 1985 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2220/85 (EYVL L 205, s. 5) 29 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa, tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja L. Sevón (esittelevä tuomari) sekä tuomarit P. Jann ja M. Wathelet,
julkisasiamies: A. La Pergola,
kirjaaja: hallintovirkamies L. Hewlett,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- LFZ Nordfleisch AG, edustajaan asianajaja K. Landry, Hampuri,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamiehet K.-D. Borchardt ja M. Niejahr,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan LFZ Nordfleisch AG:n ja komission 9.9.1999 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 11.11.1999 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Bundesfinanzhof on esittänyt 7.4.1998 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 12.6.1998, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla ennakkoratkaisukysymyksen maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 (EYVL L 351, s. 1) 33 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, sellaisena kuin se on muutettuna komission 15.6.1990 antamalla asetuksella N:o 1615/90 (EYVL L 152, s. 33), luettuna yhdessä maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22 päivänä heinäkuuta 1985 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2220/85 (EYVL L 205, s. 5) 29 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa, tulkinnasta.
2 Tämä kysymys on esitetty asiassa Hauptzollamt Hamburg-Jonas (jäljempänä Hauptzollamt) vastaan LFZ Nordfleisch AG, joka on Nordfleisch GmbH:n oikeudellinen seuraaja (jäljempänä Nordfleisch). Asia koskee sitä, onko Nordfleisch velvollinen maksamaan asetuksen N:o 3665/87
33 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetyn 20 prosentin korotuksen.
Sovellettavat oikeussäännöt
3 Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 27 päivänä kesäkuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 805/68 (EYVL L 148, s. 24), sellaisena kuin se on muutettuna 14.2.1977 annetulla neuvoston asetuksella N:o 425/77 (EYVL L 61, s. 1), 18 artiklan 1 kohdassa säädetään, että siinä määrin kuin on tarpeen sallia naudanlihatuotteiden vienti näiden tuotteiden maailmanmarkkinanoteerausten tai -hintojen perusteella, voidaan näiden noteerausten tai hintojen ja yhteisön hintojen välinen erotus korvata vientituella.
4 Tämän asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa säädetään, että vienti yhteisön ulkopuolelle voidaan saattaa vientiluvan esittämisen alaiseksi. Tällaisen luvan myöntämisen edellytyksenä on sellaisen vakuuden antaminen, jolla taataan tuojaa tai viejää koskevien sitoumusten toteutuminen luvan voimassaoloaikana. Vakuus menetetään kokonaan tai osittain, jos tuonti tai vienti ei toteudu määräajassa tai se toteutuu ainoastaan osittain.
5 Naudanliha-alan vientitukien myöntämistä koskevat yleiset säännöt ja vientitukien suuruuden vahvistamisperusteet on asetettu neuvoston 28.6.1968 antamassa asetuksessa N:o 885/68 (EYVL L 156, s. 2), sellaisena kuin se on täydennettynä neuvoston 21.6.1976 antamalla asetuksella N:o 1504/76 (EYVL L 168, s. 7).
6 Tämän asetuksen 5 artiklan 2 ja 3 kohdassa täsmennetään, että vientituki on vientipäivänä voimassa olevan tuen suuruinen, mutta hakemuksesta tuki voidaan vahvistaa ennakolta.
7 Saman asetuksen 5 a artiklassa säädetään lisäksi, että silloin kuin vientituki on vahvistettu ennakolta, sen saaminen edellyttää jäsenvaltioiden myöntämän ennakkovahvistustodistuksen esittämistä. Tämän artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Ennakkovahvistustodistuksen myöntämisen edellytyksenä on sellaisen vakuuden antaminen, jolla varmistetaan sitoumus toteuttaa kyseiset viennit todistuksen voimassaoloaikana ja joka pidätetään kokonaan tai osittain, jos viennit eivät toteudu tässä määräajassa tai jos ne toteutuvat ainoastaan osittain."
8 Asetuksen N:o 805/68
15 artiklan ja asetuksen N:o 885/68 5 a artiklan yksityiskohtaiset soveltamissäännöt on vahvistettu maataloustuotteiden tuonti-, vienti- ja ennakkovahvistustodistusten järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 16 päivänä marraskuuta 1988 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 3719/88 (EYVL L 331, s. 1).
9 Tämän asetuksen 39 artiklassa määritetään seuraukset, jotka koskevat sitä palautusjärjestelmää, josta säädetään yhteisön tullialueelle palautettavien tavaroiden tullikohtelusta 25 päivänä maaliskuuta 1976 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 754/76 (EYVL L 89, s. 1) sekä asetuksen (ETY) N:o 754/76 soveltamista koskevien tiettyjen säännösten vahvistamisesta 26 päivänä marraskuuta 1976 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 2945/76 (EYVL L 335, s. 1). Asetuksen N:o 3719/88
43 artiklassa säädetään siitä, miten on meneteltävä, jos tuotteet siirretään pois tullivalvonnasta tai jos varastointia tai vientiä koskevia määräaikoja ei noudateta.
10 Maataloustuotteiden vientituen maksamisesta ennakolta 4 päivänä maaliskuuta 1980 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 565/80 (EYVL L 62, s. 5), sellaisena kuin se on muutettuna 18.7.1983 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2026/83 (EYVL L 199, s. 12), 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Vientitukea vastaava määrä maksetaan asianomaisen pyynnöstä välittömästi, kun tuotteet tai tavarat on asetettu tullivarastointi- tai vapaa-aluemenettelyyn vietäväksi määrätyn ajan kuluessa."
11 Saman asetuksen 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Tässä asetuksessa säädettyjen järjestelmien antaman hyödyn ehtona on sellaisen vakuuden asettaminen, jolla varmistetaan maksettua määrää vastaavan summan palauttaminen lisäsummalla korotettuna.
Lukuunottamatta ylivoimaisia esteitä tämä vakuus menetetään kokonaan tai osittain:
- tapauksissa, joissa palautusta ei ole suoritettu, kun vienti ei ole tapahtunut 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun määräajan kuluessa
tai
- jos osoittautuu, ettei tukeen ole mitään oikeutta tai että oikeus koski pienempää tukea."
12 Asetuksessa N:o 3665/87 säädellään yksityiskohtaisesti sitä, miten maataloustuotteille maksetaan vientitukea.
13 Tämän asetuksen 2 osaston 3 luvussa vahvistetaan asetuksen N:o 565/80 yksityiskohtaiset soveltamissäännöt ja muodollisuudet, jotka on täytettävä, tai edellytykset, joita tuen ennakkoon saamiseksi on noudatettava, kun jalostus tai varastointi edeltää vientiä.
14 Asetuksen N:o 3665/87
25 artiklan 1 ja 2 kohdassa edellytetään, että viejä ilmaisee tulliviranomaisille esitettävässä maksuilmoituksessa halunsa viedä tuotteet tai tavarat jalostuksen tai varastoinnin jälkeen ja saada tukea. Tässä maksuilmoituksessa on oltava kaikki tuen määrittämiseksi tarpeelliset tiedot.
15 Ennen kuin toimivaltaiset tulliviranomaiset hyväksyvät maksuilmoituksen, viejän on pitänyt antaa asetuksen N:o 3665/87
31 artiklan 1 kohdan mukaisesti vakuus, jonka suuruus vastaa 29 artiklan 3 kohdan perusteella laskettua määrää eli ennakolta maksettava määrää 20 prosentilla korotettuna.
16 Saman asetuksen 26 artiklan mukaan hyväksyttäessä maksuilmoitus tuotteet tai tavarat asetetaan tullivalvontaan, kunnes ne viedään yhteisön tullialueelta. Tuen suuruus määräytyy hyväksymispäivän mukaan.
17 Asetuksen 28 artiklan 5 kohdan mukaan tuotteet tai tavarat saavat olla tullin varastointi- tai vapaa-aluemenettelyssä kuusi kuukautta maksuilmoituksen hyväksymispäivästä.
18 Asetuksen 29 artiklan 2 kohdan mukaan ennakollinen tuki suoritetaan ainoastaan viejän kirjallisesta hakemuksesta. Tämän artiklan 3 kohdassa määritetään, miten ennakkona maksettava määrä lasketaan.
19 Asetuksen 30 artiklan 1 kohdasta ilmenevällä tavalla vienti-ilmoitus on annettava viimeistään kyseisen kuuden kuukauden määräajan viimeisenä päivänä. Asetuksen 32 artiklan 1 kohdan mukaan viimeistään 60 päivän kuluttua päivästä, jona tuotteet tai tavarat otetaan pois varastointimenettelyn alaisuudesta, ne on vietävä yhteisön tullialueelta.
20 Asetuksella N:o 1615/90 muutetussa versiossaan 33 artikla - joka myös on asetuksen N:o 3665/87
2 osaston 3 luvussa ja jota sovelletaan ennakolliseen tukeen erityisesti silloin, kun varastointi edeltää vientiä - kuuluu seuraavasti:
"Kun niiden tuotteiden tai tavaroiden, joihin sovelletaan tämän luvun säännöksiä, oikeus tukeen ja/tai valuutan tasausmaksuun on todistettu, kyseinen määrä on tasattava ennakkomaksulla. Kun vietyyn määrään sovellettava maksu on suurempi kuin ennakkomaksu, kyseiselle henkilölle maksetaan näiden erotus.
Kun vietyyn määrään sovellettava maksu on pienempi kuin ennakkomaksu erityisesti 2 kohtaa sovellettaessa, toimivaltaisen viranomaisen on pantava toimeen viipymättä asetuksen (ETY) N:o 2220/85
29 artiklassa säädetty menettely, jotta toimija maksaisi näiden maksujen välisen erotuksen korotettuna 20 prosentilla."
21 Asetuksen N:o 2220/85
29 artiklassa täsmennetään yksityiskohtaiset säännöt vakuuden menettämisestä kokonaan tai osaksi, jos asianomainen ei määräajassa, joka saa olla enintään 30 päivää laskettuna kansallisten viranomaisten maksuvaatimuksesta, maksa takaisin määrää, joka vastaa menetettävää vakuutta. Tässä artiklassa säädetään seuraavaa:
Jos toimivaltaisen viranomaisen tietoon tulee seikkoja, jotka aiheuttavat vakuuden menettämisen kokonaan tai osittain, sen on viipymättä vaadittava asianosaiselta menetyksen alaisen määrän maksamista enintään 30 päivän kuluessa vaatimuksen esittämispäivästä. Jos maksua ei ole suoritettu määrätyssä määräajassa, toimivaltainen viranomainen
a) perii viipymättä ja lopullisesti 8 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun vakuuden;
b) vaatii viipymättä, että 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu takaaja suorittaa maksun 30 päivän kuluessa vaatimuksen esittämispäivästä;
c) toteuttaa viipymättä tarvittavat toimenpiteet, jotta
i) 8 artiklan 2 kohdan a, c, d ja e alakohdassa tarkoitetut vakuudet muunnetaan sen käytettävissä olevaksi käteiseksi;
ii) pankkitalletukset ovat sen käytettävissä.
Toimivaltainen viranomainen voi välittömästi ja lopullisesti periä 8 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun vakuuden kysymättä sitä etukäteen asianosaiselta.
Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys
22 Nordfleisch teki 24., 25., ja 27.7.1990 hakemukset, joissa se pyysi, että noin 70 tonnin erä naudanlihaa asetettaisiin tullivarastointimenettelyyn ja että sen perusteella maksettaisiin ennakollista vientitukea. Samalla se jätti asetuksen N:o 3665/87
25 artiklassa tarkoitetun maksuilmoituksen. Tulliviranomaiset hyväksyivät hakemukset sekä tarkastivat tavaroiden määrän ja laadun sekä merkitsivät näissä hakemuksissa tarkoitettuihin todistuksiin kyseiset tavaramäärät ja vahvistivat näin sovellettavan tuen määrän.
23 Nordfleisch haki 1.8.1990 asetuksen N:o 3665/87
29 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla vientituen ennakkomaksua etukäteen vahvistetun tuen määrän mukaisesti.
24 Tämän jälkeen eli 2. ja 6.8.1990 välisenä aikana Nordfleisch peruutti tukihakemuksensa, koska sen tarkoituksena oli palauttaa tullivarastointimenettelyyn asetetut tavarat takaisin yhteisön tullialueelle. Jokaisen peruutetun hakemuksen osalta se pyysi ja sai komission asetuksen N:o 2945/76
9 artiklan 1 kohdan mukaisesti tiedotuslehden, josta käytetään nimitystä "INF 3".
25 Huolimatta maksuhakemusten peruuttamisesta Hauptzollamt teki 24.8.1990 neljä päätöstä tuen maksamisesta ja se maksoi Nordfleischille yhteensä 237 150,02 Saksan markkaa, mikä vastasi tullivarastointimenettelyn alaisten tavaroiden vientitukea.
26 Hauptzollamt vaati 6.11.1990 tekemällään päätöksellä ennakkoon maksettua tukea vastaavan summan palauttamista korotettuna asetuksen N:o 3665/87
33 artiklan 1 kohdan mukaisesti 20 prosentilla eli 47 370 Saksan markalla.
27 Nordfleisch vaati päätöstä oikaistavaksi 20 prosentin korotuksen osalta, mutta Hauptzollamt hylkäsi oikaisuvaatimuksen.
28 Nordfleisch nosti tästä päätöksestä Finanzgericht Hamburgissa kanteen, joka sitä vastoin hyväksyttiin. Tämä kansallinen tuomioistuin katsoi, että asiaa koskevaa yhteisön oikeutta (asetuksen N:o 565/80
5 ja 6 artikla sekä asetuksen N:o 3665/87
25 artikla, 29 artiklan 2 kohta, 31 artiklan 1 kohta ja 33 artikla) oli tulkittava siten, että 20 prosentin korotuksen tarkoituksena ei ole taata ennakkona maksettavan vientituen saamiseksi käytettävän tullivarastointimenettelyn kulkua, vaan sen tarkoituksena on sen sijaan varmistaa se, että kiinteämääräisesti menetetään tästä ennakkoon suoritetusta tuen maksusta perusteettomasti saatu hyöty. Kun kyseisten tavaroiden määränpäätä muutetaan, ei ole enää velvollisuutta antaa asetuksen N:o 3665/87
31 artiklassa säädettyä vakuutta, koska oikeudesta vientituen ennakkomaksuun on nimenomaisesti ollut tarkoitus luopua. Finanzgericht Hamburgin mukaan sama pätee, jos siitä huolimatta että viejä on peruuttanut maksuhakemukset, tullihallinto erehdyksessä ja siten ilman oikeudellista perustetta kuitenkin maksaa tukea vastaavan määrän.
29 Hauptzollamt haki muutosta tähän tuomioon (Revision).
30 Bundesfinanzhof katsoo ensinnäkin, että ratkaisevaa on se, että kyseinen tavara on asetettu tullivarastointimenettelyyn vientituen saamiseksi, minkä vuoksi oikeus ennakolliseen maksuun on olemassa siitä riippumatta, vaaditanko sitä tosiasiallisesti. Koska Nordfleisch ei ole täyttänyt velvoitettaan viedä tavarat yhteisön tullialueelta asetetussa määräajassa, Hauptzollamt on perustellusti vaatinut Nordfleischilta maksua asetuksen N:o 3665/87
33 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti 20 prosentilla korotettuna.
31 Bundesfinanzhofin mukaan vakuuden antamisen tarkoituksena ei ole siten pelkästään varmistaa ennakolta suoritetun maksun mahdollista takaisinmaksua ja kiinteämääräisesti taata tämän maksun vastaanottamisesta perusteettomasti saadun taloudellisen hyödyn kompensointi, vaan tämän lisäksi maksun tarkoituksena on myös taata tullivarastointimenettelyn asianmukainen kulku ja estää asianomaisia käyttämästä väärin mahdollisuutta saada tämä oikeus myönnetyksi. Tältä osin Bundesfinanzhof huomauttaa, että 20 prosentin korotus on suhteettoman suuri, jos sen tarkoituksena on vain se, että asianomainen menettää perusteettomasti saamastaan vientituen ennakkomaksusta seuranneen taloudellisen hyödyn. Jos tämän korotuksen tarkoitus olisi yksinomaan tämän varmistaminen, riittäisi suuruudeltaan sellainen korotus, joka laskettaisiin lisäämällä vain joitakin prosentteja kyseisessä jäsenvaltiossa kulloinkin sovellettavaan diskonttokorkoon.
32 Bundesfinanzhof ei kuitenkaan ole täysin tullut vakuuttuneeksi kantansa oikeellisuudesta, joten se on katsonut aiheelliseksi esittää yhteisöjen tuomioistuimelle 177 artiklan kolmannen kohdan nojalla seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko komission 27.11.1987 antaman asetuksen N:o 3665/87 33 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa luettuna yhdessä komission 22.7.1985 antaman asetuksen N:o 2220/85
29 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa tulkittava siten, että kyseeseen tulevan vientituen 20 prosentin suuruinen korotus on perittävä myös silloin, kun neuvoston 4.3.1980 antaman asetuksen N:o 565/80
5 artiklan sekä asetuksen N:o 3665/87 25 ja 26 artiklan mukaisesti vientitukeen oikeuttavaan tullivarastointimenettelyyn asetettuja tuenalaisia tavaroita ei - kuten alun perin oli tarkoitus - viedäkään, vaan ne palautetaan tämän varastoinnin jälkeen vapaaseen liikkeeseen yhteisössä samalla kun maksuhakemus (asetuksen N:o 3665/87
29 artiklan 2 kohta) peruutetaan?"
33 Nordfleisch ja komissio, jotka ovat jättäneet huomautukset yhteisöjen tuomioistuimelle, katsovat molemmat, että 20 prosentin korotus voidaan periä vain siinä tapauksessa, että ennakkomaksua on tosiasiallisesti pyydetty, mitä käsiteltävässä asiassa ei ole tapahtunut. Komissio vetoaa erityisesti siihen, että velvollisuus asettaa vakuus ennen maksuilmoituksen hyväksymistä selittyy sillä, että tämä hyväksyminen antaa viejälle oikeuden ennakollisen tuen saamiseen. Viejän on kuitenkin esitettävä myös kirjallinen hakemus tämän ennakon maksamisesta. Se läheinen yhteys, joka on vakuuden antamisella ja ennakon maksamisella, ilmenee myös asetuksesta N:o 3665/87, jonka 31 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädetään, että vakuus on joka tapauksessa annettava, ennen kuin ennakon maksu suoritetaan. Vientivelvoitteen laiminlyönnin osalta komissio täsmentää, että sitä koskevat jo muut seuraamukset, joista säädetään tyhjentävästi asetuksen N:o 3719/88
43 artiklan 3 kohdassa luettuna yhdessä 39 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan kanssa.
34 Tältä osin on aluksi todettava, että asetuksen N:o 3665/87
2 osaston 3 luvussa mainitut erilaiset toimet ovat ennakolliseen tukeen sovellettavan järjestelmän toisiaan seuraavia vaiheita tapauksessa, jossa varastointi edeltää vientiä.
35 Kyseisen yrityksen on aluksi esitettävä maksuilmoitus, joka, jos toimivaltainen tulliviranomainen sen hyväksyy, antaa sille oikeuden vientituen ennakkomaksuun.
36 Maksuilmoituksen hyväksyminen ei kuitenkaan oikeuta tullihallintoa maksamaan kyseistä ennakkoa. Tällainen maksu voidaan näet suorittaa vasta siinä myöhemmässä vaiheessa, kun viejä on esittänyt asiaa koskevan kirjallisen hakemuksen, koska näin viejällä on mahdollisuus päättää ennakon maksupäivä tai, jos paikka, jonne tavara on tarkoitettu, muuttuu, luopua kokonaan tästä maksusta.
37 Asetuksen N:o 565/80
6 artiklasta seuraa lisäksi, että ennakollisen vientituen maksu edellyttää sellaisen vakuuden antamista, jolla varmistetaan maksettua summaa vastaavan määrän takaisinmaksu tietyllä määrällä korotettuna.
38 Siltä osin kuin kysymys on järjestelmästä, jota sovelletaan ennakolliseen tukeen, kun varastointi edeltää vientiä, asetuksen N:o 3665/87
31 artiklan 3 kohdan sanamuodosta ilmenee selvästi, että vakuuden antaminen ja ennakon maksaminen ovat keskenään yhteydessä, sillä tämän säännöksen mukaan jäsenvaltiot voivat hyväksyä vakuuden antamisen maksuilmoituksen hyväksymisen jälkeen, jos kansallisissa säännöksissä muun muassa velvoitetaan viejä antamaan vakuus ennen ennakkomaksun suorittamista.
39 On katsottava, että tämän vakuuden tarkoitus on varmistaa yhtäältä se, että ennakkoon maksettu määrä palautetaan täysimääräisesti, jos yhteisön oikeuden ennakkomaksua koskevan järjestelmän säännöksiä ei noudateta, ja toisaalta se, että kompensoidaan ne perusteettomasta ennakon maksamisesta saadut edut, jotka katsotaan vakiosuuruisiksi asetuksen N:o 3665/87
31 artiklan 1 kohdassa vahvistettua prosenttiosuutta soveltaen.
40 Koska yhteisön oikeudessa ei ole säännöksiä, jotka peruutuksen kieltäisivät, viejä voi peruuttaa ennakollista tukea koskevan maksuhakemuksensa niin kauan kuin tulliviranomainen ei vielä ole ratkaissut hakemusta. Näin ollen kyseisellä tulliviranomaisella ei ole perustetta vedota viejän antamaan vakuuteen, vaan tulliviranomaisen on sen sijaan vapautettava se kokonaisuudessaan.
41 Jos maksuhakemuksen peruuttamisesta huolimatta kansalliset viranomaiset kuitenkin maksavat ennakollisesti tuen määrän, tällä maksulla kyseisen peruutuksen jälkeen tapahtuneena ei ole vaikutusta siihen, miten vakuuden suhteen on meneteltävä.
42 Vakuutta ei voi pitää muiden vientitukijärjestelmästä seuraavien velvoitteiden laiminlyönnin sanktioimiseksi. Tullivarastointimenettelyyn asettamisessa ilmenevistä sääntöjenvastaisuuksista tai säännöksissä asetettujen määräaikojen laiminlyönneistä näet säädetään seuraamukset toisaalla, erityisesti asetuksen N:o 3719/88
39 ja 43 artiklassa.
43 Näin ollen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 3665/87
33 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1615/90, luettuna yhdessä asetuksen N:o 2220/85
29 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa, ei sovelleta tilanteessa, jossa viejä, esitettyään asetuksen N:o 3665/87 29 artiklan 2 kohdan mukaisesti toimivaltaisille kansallisille viranomaisille ennakollista vientitukea koskevan maksuhakemuksen tullivarastointimenettelyn alaisen tavaran osalta, peruuttaa hakemuksensa palauttaakseen kyseisen tavaran yhteisön tullialueelle, mutta peruuttamisesta huolimatta viejälle maksetaan alun perin haettu ennakollinen vientituki.
44 Tällaisissa olosuhteissa asetuksen N:o 3665/87
31 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vakuus on vapautettava ja viejän on, soveltaen kansallisia perusteettoman edun palautusta koskevia säännöksiä, palautettava ainoastaan ennakollisena vientitukena maksettu määrä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
45 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(ensimmäinen jaosto)
on ratkaissut Bundesfinanzhofin 7.4.1998 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87
33 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna komission 15.6.1990 antamalla asetuksella N:o 1615/90, luettuna yhdessä maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22 päivänä heinäkuuta 1985 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2220/85
29 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa, ei sovelleta tilanteessa, jossa viejä, esitettyään asetuksen N:o 3665/87
29 artiklan 2 kohdan mukaisesti toimivaltaisille kansallisille viranomaisille ennakollista vientitukea koskevan maksuhakemuksen tullivarastointimenettelyn alaisen tavaran osalta, peruuttaa hakemuksensa palauttaakseen kyseisen tavaran yhteisön tullialueelle, mutta peruuttamisesta huolimatta viejälle maksetaan alun perin haettu ennakollinen vientituki.
Tällaisissa olosuhteissa asetuksen N:o 3665/87
31 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vakuus on vapautettava ja viejän on, soveltaen kansallisia perusteettoman edun palautusta koskevia säännöksiä, palautettava ainoastaan ennakollisena vientitukena maksettu määrä.