61996O0268
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTIN MÄÄRÄYS
14 päivänä lokakuuta 1996 (
*1
)
Asiassa C-268/96 P(R),
Stichting Certificatie Kraanverhuurbedrijf, alankomaalainen säätiö, kotipaikka Culemborg (Alankomaat),
Federatie van Nederlandse Kraanverhuurbedrijven, alankomaalainen yhdistys, kotipaikka Culemborg (Alankomaat),
edustajinaan asianajajat Martijn van Empel, Amsterdam, ja Thomas Janssens, Bryssel, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Marc Loesch, 11 rue Goethe,
valittajina,
jossa valittajat vaativat muutoksenhaussaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin asiassa T-18/96 R, Stichting Certificatie Kraanverhuurbedrijf ja Federatie van Nederlandse Kraanverhuurbedrijven vastaan komissio, 4.6.1996 antaman määräyksen (Kok. 1996, s. II-407)
— kumoamista, pääasian kanteen kohteena olevalla riidanalaisella päätöksellä määrättyjen sakkojen ja vastaavansuuruisen vakuuden asettamisen täytäntöönpanon lykkäämistä sekä yksilöllistä oikeutta tutustua komission asiakirjoihin, tai toissijaisesti
— kumoamista ja asian palauttamista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen asian uudelleen ratkaisemiseksi,
vastapuolena:
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellisen yksikön virkamies Wouter Wils, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI,
kuultuaan julkisasiamies G. Tesauroa,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Stichting Certificatie Kraanverhuurbedrijf (nosturivuokraamojen hyväksynnästä vastaava säätiö, jäljempänä SCK) ja Federatie van Nederlandse Kraanverhuurbedrijven (alankomaalainen nosturivuokraamoja edustava yhdistys, jäljempänä FNK) ovat yhteisöjen tuomioistuimeen 7.8.1996 toimittamallaan valituksella hakeneet muutosta EY:n tuomioistuimen perussäännön 50 artiklan toisen kohdan perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin asiassa T-18/96 R, Stichting Certificatie Kraanverhuurbedrijf ja Federatie van Nederlandse Kraanverhuurbedrijven vastaan komissio 4.6.1996 antamaan määräykseen (Kok. 1996, s. II-407), jolla niiden välitoimihakemus hylättiin.
2
Komissio esitti yhteisöjen tuomioistuimelle sen kirjaamoon 26.8.1996 jättämällään asiakirjalla kirjalliset huomautuksensa.
3
Valituksenalaisesta määräyksestä käy ilmi, että komissio on aloittanut kilpailevien yritysten tekemien valitusten perusteella tutkimukset SCK:n ja FNK:n toiminnasta sen selvittämiseksi, rikkovatko ne perustamissopimuksen kilpailusääntöjä siirrettävien nosturien vuokraamisen osalta (3 kohta).
4
Komissio osoitti valittajille 29.11.1995 EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta päätöksen 95/551/EY (IV/34.179, 34.202, 216 — Stichting Certificatie Kraanverhuurbedrijf ja Federatie van Nederlandse Kraanverhuurbedrijven, EYVL L 312, s. 79, jäljempänä riidanalainen päätös). Tämän päätöksen mukaan FNK ja SCK ovat molemmat rikkoneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa (1 ja 3 artikla), ensinnäkin käyttämällä suositushintajärjestelmää, jota sovellettiin nosturien vuokraukseen ulkopuolisille yrityksille, ja korvaavien hintojen järjestelmää, jota sovellettiin FNK:n jäsenten välillä tapahtuvaan vuokraukseen, ja toiseksi kieltämällä sen jäseniä vuokraamasta nostureita yrityksiltä, jotka eivät olleet liittyneet SCK:hon. Päätöksessä todetaan, että kantajien on lopetettava välittömästi toiminta, josta niitä moititaan, ellei toimintaa ole jo lopetettu (2 ja 4 artikla). Lisäksi kantajille määrätään 11500000 ja 300000 ecun suuruiset sakot (5 artikla).
5
Kantajat jättivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 2.2.1996 kanteen, jossa vaadittiin pääasiallisesti toteamaan, että riidanalainen päätös on mitätön, ja toissijaisesti kumoamaan päätös, tai vaihtoehtoisesti kumoamaan päätös osittain kantajille määrättyjen sakkojen osalta (9 kohta).
6
Kantajat vaativat samana päivänä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon perustamissopimuksen 185 artiklan perusteella jättämässään erillisessä hakemuksessa, jota on muutettu 4.4.1996 päivätyllä kirjeellä, riidanalaisen päätöksen 5 artiklan, jossa määrätään kummallekin kantajalle sakot, täytäntöönpanon lykkäämistä; kantajat vaativat, että ne vapautetaan sekä velvollisuudesta maksaa välittömästi kyseiset sakot että velvollisuudesta järjestää vastaavan suuruinen vakuus. Samassa hakemuksessa kantajat vaativat lisäksi välitoimena sen määräämistä, että komission on sallittava kantajien tutustua asioita IV/34.179, 34.202 ja 34.216 koskeviin asiakirjoihin samoin kuin riidanalaiseen päätökseen perustuviin muihin asiakirjoihin (10 kohta).
7
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti hylkäsi välitoimihakemuksen valituksenalaisella määräyksellä.
8
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti perusteli päätöstään aluksi sillä, että vaaditun toimenpiteen kiireellisyyttä arvioitaessa on selvitettävä, voiko pelkästä pankkitakauksen asettamisesta aiheutua SCKdle ja FNK:lle vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa (31 kohta). Kantajat olivat väittäneet, että pankkitakauksen järjestäminen siihen liittyvine kuluineen tekisi niiden toiminnan jatkamisen mahdottomaksi, ottaen huomioon niiden varallisuuden (32 kohta).
9
Tämän osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti muistutti, että tapauksessa, jossa kilpailusääntöjä on rikottu yritysten yhteenliittymän päätöksellä, sakon enimmäismäärä on laskettava kaikkien yhteenliittymän jäsenyritysten liikevaihdon perusteella, ainakin jos yhteenliittymä voi sääntöjensä perusteella antaa jäseniään sitovia määräyksiä (33 kohta). Tämän perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti tarkasteli SCK:n ja FNK:n perustamiskirjaa ja säädekirjaa sekä sääntöjä ja totesi, että ”ei voida siis katsoa, että kantajien objektiiviset edut olisivat ilmeisesti itsenäisiä verrattuna FNK:hon liittyvien ja/tai SCK:n palveluita käyttävien yritysten etuihin” (34 kohta).
10
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti totesi tämän jälkeen, että arvioitaessa sitä, minkälainen vaara on olemassa vakavan ja korjaamattoman vahingon aiheutumisesta, on otettava huomioon FNK:n jäsenyritysten ja/tai SCK:n palveluita käyttävien yritysten koko ja taloudellinen valta (35 kohta). Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti totesi, että niiden taloudellinen kapasiteetti riittää vaaditun pankkitakauksen asettamiseen, ja että tämä pätee myös SCK:hon. SCK:n osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti tutki yksityiskohtaisesti oikeudenkäyntiasiakirjat ja totesi, että vaikka SCK on säätiö ja sen siis pitäisi sellaisena toimia itsenäisesti, SCK toimii FNK:n asettamissa rajoissa, harjoittaa samoja toimintoja ja sillä on todellisuudessa samat päämäärät (36—39 kohta).
11
Välitoimihakemus siis hylättiin, koska vaaraa vakavan ja korjaamattoman vahingon aiheutumisesta ei ollut olemassa.
12
Lopuksi kantajien sen vaatimuksen osalta, että niillä on oikeus tutustua asiaan liittyviin asiakirjoihin, valituksenalaisesta määräyksestä käy ilmi, että vaadittu toimi on periaatteessa prosessinjohtotoimi tai asian selvittämistoimi, jotka kuuluvat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivaltaan, eikä välitoimimenettelyssä määrättävä välitoimi (41 kohta).
13
Koska asianosaisten kirjalliset huomautukset sisältävät kaikki tarpeelliset tiedot valituksen ratkaisemiseksi, asianosaisten suullisia huomautuksia ei ole syytä kuulla.
Asianosaisten väitteet
14
Valittajat vetoavat valituksessaan kymmeneen perusteeseen valituksenalaista määräystä vastaan.
15
Ensinnäkin valittajat katsovat, että heidän tekemänsä, riidanalaisen päätöksen mitättömyyttä koskeva peruste oli niin tärkeä, ettei sitä voitu sivuuttaa valituksenalaisessa määräyksessä ilman perusteluja.
16
Toiseksi valittajien mukaan valituksenalaisessa määräyksessä sekoitetaan toisiinsa FNK:n osalta kaksi eri kysymystä, joista toinen koskee FNK:lle määrätyn sakon suuruuden perusteltavuutta ja toinen vakavan ja korjaamattoman vahingon aiheutumista viimeksi mainitulle, mikäli riidanalainen päätös täytäntöönpantaisiin välittömästi. Vaikka sakon suuruus olisi perusteltu, FNK on joka tapauksessa sen ainoa maksaja ja sitä uhkaisi konkurssi, jos se määrättäisiin asettamaan vastaavan suuruinen pankkitakaus. Valituksenalainen määräys on tästä syystä yhteisön oikeuden vastainen ja riittämättömästi perusteltu.
17
Kolmanneksi kantajat muistuttavat, että komission menettely koski kahdentyyppisiä seikkoja, eli toisaalta suositushintajärjestelmää, jota sovellettiin nosturien vuokraukseen ulkopuolisille yrityksille, ja toisaalta korvaavien hintojen järjestelmää, jota sovellettiin FNK:n jäsenten välillä tapahtuvaan vuokraukseen ja jossa hinnat eivät olleet näitä yrityksiä sitovia. Valituksenalaisessa määräyksessä FNK:n mahdollisuutta järjestää pankkitakaus arvioidaan kuitenkin sen jäsenyrityksille kuuluvan velvollisuuden perusteella, vaikka näillä yrityksillä ei ole koskaan ollut velvollisuutta soveltaa korvaavia hintoja. Valituksenalaiseen määräykseen sisältyvä arviointi on tästä syystä perusteeton ja riittämättömästi perusteltu.
18
Neljänneksi valituksenalaisessa määräyksessä ei tehdä riittävästi eroa FNK:n osalta korvaavien hintojen ja suositushintojen välillä. Tästä syystä valituksenalaisessa määräyksessä rikotaan yhteisön oikeutta, ja se on virheellisesti perusteltu, koska määräys perustuu tosiseikkojen virheelliseen ja joka tapauksessa sekavaan arviointiin.
19
Viidenneksi valituksenalaisessa määräyksessä sekoitetaan SCK:n ja FNK:n osalta sakon suuruuden perusteltavuus ja korjaamattoman vahingon aiheutuminen.
20
Kuudenneksi valituksenalaisessa määräyksessä on jätetty huomioimatta se seikka, että SCK:n kaltainen säätiö ei ole perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yritysten yhteenliittymä, ja tämän vuoksi valituksenalainen määräys on perustamissopimuksen määräysten vastainen ja tältä osin riittämättömästi perusteltu.
21
Seitsemänneksi päinvastoin kuin valituksenalaisessa määräyksessä todetaan, SCK:n edut eroavat niiden yritysten eduista, joihin sen toiminta liittyy nosturien hyväksynnän osalta. Valituksenalaista määräystä ei voida näin ollen perustella niillä seikoilla, joihin se perustuu, ja määräys on tästä syystä puutteellisesti perusteltu.
22
Kahdeksanneksi arviointi SCK:n ja FNK:n sekä FNK:n jäsenten välisestä sidos-suhteesta on virheellinen, koska arviointi perustuu suurelta osin sellaisiin tosiseikkoihin, jotka eivät käyneet toteen enää tutkittavana olevana ajankohtana, ja koska arvioinnissa ei ole otettu huomioon edellytyksiä, joihin Alankomaiden hyväksyntätodistuksista vastaavan neuvoston SCK:lle myöntämä lupa perustui. Lisäksi valituksenalainen määräys on tältä osin puutteellisesti perusteltu.
23
Yhdeksänneksi valituksenalaisella määräyksellä rikotaan yhteisön oikeutta, eikä sitä ole riittävästi perusteltu siltä osin kuin siinä todetaan, että FNK:n jäsenyritysten taloudellinen kapasiteetti on otettava huomioon arvioitaessa SCK:n taloudellista tilannetta, vaikkei näitä jäsenyrityksiä voida pitää vastuullisina SCK:n toiminnasta.
24
Kymmenenneksi sen vaatimuksen osalta, joka koskee oikeutta saada tutustua asiakirjoihin, valituksenalaiseen määräykseen sisältyvä hylkäävä päätös perustuu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen liian muodolliseen tulkintaan ja on prosessiekonomian periaatteen vastainen.
25
Komissio toteaa puolestaan ensinnäkin, että ensimmäisessä ja kuudennessa perusteessa ei aseteta kyseenalaiseksi kiireellisyyden puuttumista, johon välitoimihakemuksen hylkääminen perustuu.
26
Toisen ja viidennen perusteen osalta komissio katsoo, että valituksenalaisessa määräyksessä ei ole sekoitettu toisiinsa sakkojen suuruuden perusteltavuutta ja korjaamattoman vahingon aiheutumista.
27
Siltä osin kuin valittajat asettavat kyseenalaiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin asiaa koskevan arvioinnin, komissio katsoo, että kolmas, neljäs, seitsemäs ja kahdeksas peruste on jätettävä tutkimatta.
28
Yhdeksännen perusteen osalta, joka koskee FNK:n jäsenten väitettyä vastuuta SCK:n toiminnasta, komissio toteaa, että tämä peruste pohjautuu valituksenalaisen määräyksen virheelliseen tulkintaan.
29
Lopuksi komissio toteaa sen vaatimuksen osalta, joka koskee oikeutta tutustua asiakirjoihin, että valittajat eivät selvitä, miten työjärjestystä on heidän mielestään tulkittu virheellisesti valituksenalaisessa määräyksessä ja ettei tämä vaatimus täytä ilmeisestikään yhtään välitoimien myöntämisen edellytystä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäinen ja kuudes peruste
30
Aluksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan välitoimista päättävä tuomioistuin voi määrätä täytäntöönpanon lykkäämisestä ja muista välitoimista, jos on selvitetty, että niistä määrääminen on ilmeisesti perusteltua tosiseikkojen ja oikeusseikkojen vuoksi (fumus boni juris) ja että ne ovat kiireellisiä siinä mielessä, että kantajan etuja koskevan vakavan ja korjaamattoman vahingon välttämiseksi välitoimista määrääminen ja välitoimella aikaansaatavat vaikutukset ovat tarpeen jo ennen pääasiassa annettavaa ratkaisua. Näiden edellytysten on täytyttävä yhtä aikaa siten, ettei välitoimia voida myöntää, jos jokin niistä puuttuu.
31
Käsiteltävänä olevassa asiassa välitoimihakemus on hylätty sillä perusteella, että vaaditut toimet eivät olleet kiireellisiä. Tästä seuraa, että koska käsiteltävänä olevan valituksen perusteilla siitä, onko välitoimista määrääminen perusteltua (fumus boni juris), ei aseteta kyseenalaiseksi sitä, että vaaditut toimet eivät ole kiireellisiä, ne eivät voi johtaa valituksenalaisen määräyksen edes osittaiseen kumoamiseen.
32
Tästä syystä valittajien esittämät ensimmäinen ja kuudes kanneperuste, jotka koskevat välitoimihakemuksen perusteiden arvioimista siitä, onko välitoimista määrääminen perusteltua (fumus boni juris), mukaan luettuna riidanalaisen päätöksen mitättömyyttä koskeva peruste, on hylättävä, koska niissä ei aseteta kyseenalaiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin päätöstä hylätä välitoimihakemus sillä perusteella, että välitoimet eivät ole kiireellisiä.
Toinen ja viides peruste
33
Näissä kahdessa perusteessa valittajat väittävät, että valituksenalaisessa määräyksessä on sekoitettu toisiinsa kaksi erillistä kysymystä, jotka koskevat toisaalta valittajille määrättyjen sakkojen suuruuden perusteltavuutta ja toisaalta korjaamattoman vahingon aiheutumista.
34
Tämän osalta valituksenalaisesta määräyksestä käy ilmi, että arvioidessaan sitä, minkälainen vaara on olemassa vakavan ja korjaamattoman vahingon aiheutumisesta kantajille, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti on tutkinut, riittääkö ainoastaan SCK:n ja FNK:n taloudellisen tilanteen huomioon ottaminen, vai pitääkö ottaa huomioon myös FNK:n jäsenyritysten tai SCK:n palveluita käyttävien yritysten koko ja taloudellinen valta.
35
Tätä kysymystä selvitettäessä välitoimista päättävä tuomioistuin muistutti ensinnäkin, että tapauksessa, jossa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa on rikottu yritysten yhteenliittymän päätöksellä, sakon enimmäismäärä on laskettava kaikkien yhteenliittymän jäsenyritysten liikevaihdon perusteella, ainakin jos yhteenliittymä voi sääntöjensä perusteella antaa jäseniään sitovia määräyksiä (33 kohta). Tämä edellytys on siis selvitetty FNK:n ja SCK:n osalta (34 kohta). Tästä syystä välitoimista päättävä tuomioistuin totesi, että ”ei voida siis katsoa, että kantajien objektiiviset edut olisivat ilmeisesti itsenäisiä verrattuna FNK:hon liittyvien ja/tai SCK:n palveluita käyttävien yritysten etuihin” (34 kohta).
36
Tämä sekaannus kantajien ja niiden jäsenyritysten tai palveluita käyttävien yritysten etujen välillä on siten ollut valituksenalaisen määräyksen 35 kohdan perustana; tässä kohdassa todetaan, että arvioitaessa sitä, onko olemassa vaaraa vahingon aiheutumisesta, on otettava huomioon yhteenliittymän jäsenyritysten ja/tai SCK:n palveluita käyttävien yritysten koko ja taloudellinen valta.
37
Valittajien väittämää sekaannusta saltkojen suuruuden perusteltavuuden ja korjaamattoman vahingon aiheutumisen välillä ei siis ole tapahtunut. Vaikka valituksenalaisen määräyksen 35 kohdassa viitataan nimenomaisesti yritysten yhteenliittymälle määrättyjen sakkojen suuruuden laskemista koskevaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, näin on tehty ainoastaan tarkoituksena arvioida, missä määrin kantajien objektiiviset edut ovat itsenäisiä verrattuna niiden jäsenyritysten tai niiden palveluita käyttävien yritysten etuihin.
38
Arvioinnilla, jonka perusteella on päädytty siihen, että sakkojen suuruus on laskettava kyseisten yritysten, eikä ainoastaan SCK:n ja FNK:n liikevaihdon perusteella, voidaan siis perustella myös se, että vaaraa vakavan ja korjaamattoman vahingon aiheutumisesta arvioidaan samalla tavalla.
39
Edellä esitetyn perusteella valituksenalaiseen määräykseen ei liity tältä osin oikeudellista virhettä.
Kolmas, neljäs, seitsemäs ja kahdeksas peruste
40
Valittajat väittävät FNK:n osalta neljännessä perusteessaan, että korvaavien hintojen ja suositushintojen välillä olisi pitänyt tehdä ero tai ainakin erottaa ne riittävästi toisistaan, ja kolmannessa perusteessaan, ettei erityisesti mahdollisuutta maksaa sakko tai asettaa pankkitakaus voitu arvioida sillä perusteella, että FNK:n jäsenyrityksillä on velvollisuus soveltaa yhteisellä sopimuksella vahvistettuja korvaavia hintoja.
41
Valittajat selventävät yksityiskohtaisesti SCK:n hyväksyntäjärjestelmää ja väittävät seitsemännessä perusteessaan, että SCK:n itsenäisyyden astetta suhteessa niihin yrityksiin, joille se on antanut hyväksyntätodistuksen, on arvioitu virheellisesti.
42
Lopuksi valittajat moittivat kahdeksannessa perusteessaan valituksenalaista määräystä, koska se perustuu seikkoihin, jotka eivät käy enää toteen tai eivät käyneet toteen ajankohtana, jona riidanalaiset toimet tehtiin, koska valituksenalaisessa määräyksessä on virhe SCK:n täsmällisen kokoonpanon osalta ja lopuksi koska siinä ei ole otettu riittävästi huomioon sitä, että SCK on saanut Alankomaiden hyväksyntätodistuksista vastaavalta neuvostolta luvan ottaen huomioon, että SCK:n hallintoelinten kokoonpano takaa sen puolueettomuuden ja riippumattomuuden.
43
Tämän osalta on muistutettava, että perustamissopimuksen 168 a artiklan ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan mukaan päätöksiin voidaan hakea muutosta vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin, ja muutoksenhaun perusteena voi olla yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen puuttuva toimivalta, asian käsittelyssä yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunut oikeudenkäyntivirhe, joka on hakijan etujen vastainen, tai yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunut yhteisön oikeuden rikkominen.
44
Kuten asiassa C-149/95 P(R), komissio vastaan Atlantic Container Line ym., 19.7.1995 annetusta määräyksestä (Kok. 1995, s. I-2165, 18 kohta) käy ilmi, näitä säännöksiä sovelletaan myös EY:n tuomioistuimen perussäännön 50 artiklan toisen kohdan mukaisesti tehtyihin valituksiin.
45
Kolmas, neljäs, seitsemäs ja kahdeksas valitusperuste on jätettävä tutkimatta siltä osin, kuin niissä asetetaan kyseenalaiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin tekemä tosiseikkojen arviointi.
46
Lisäksi kolmatta perustetta voitaisiin tulkita siten, että sen mukaisesti valituksenalainen määräys perustuu selvästi virheellisiin aineellisiin seikkoihin eli että FNK:n jäsenyrityksillä on velvollisuus soveltaa yhteisessä sopimuksessa vahvistettuja korvaavia hintoja.
47
Valittajat eivät ole kiistäneet tämän osalta sitä, että se FNK:n perustama hintajärjestelmä, jossa sovelletaan suositushintoja nosturien vuokraukseen ulkopuolisille yrityksille, velvoittaa kaikkia FNK:n jäsenyrityksiä. Tämä toteamus riittää sen johtopäätöksen tekemiseksi, ettei ilmeisesti voida katsoa, että FNK:n edut ovat itsenäisiä siihen liittyneiden yritysten etuihin nähden.
Yhdeksäs peruste
48
Valittajat väittävät, ettei niiden välisen sidossuhteen tutkimisen perusteella voida päätellä, että FNK:n jäsenyritykset ovat vastuussa SCK:n toimista.
49
Kuten komissio toteaa aivan oikein, tämä peruste pohjautuu valituksenalaisen määräyksen 38 kohdan virheelliseen tulkintaan. On totta, ettei vaikuta siltä, että FNK:n jäsenet olisivat vastuussa SCK:n toiminnasta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti ei ole lausunut tällaisesta sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevasta kysymyksestä mitään, vaan on ainoastaan todennut, että arvioitaessa sitä, minkälainen vaara on olemassa vakavan ja korjaamattoman vahingon aiheutumisesta, on otettava huomioon SCK:n hyväksyntätodistuspalveluita käyttävien yritysten liikevaihto.
Kymmenes peruste
50
Kymmenes peruste koskee sitä, että valituksenalaisessa määräyksessä on tulkittu virheellisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestystä.
51
Koska valittajat eivät ole esittäneet mitään täydentäviä seikkoja näiden väitteiden tueksi, ei näytä siltä, että valituksenalainen määräys olisi virheellinen oikeuskysymyksiä koskevilta osin, kun siinä on todettu, että vaatimus oikeudesta saada tutustua asiakirjoihin on periaatteessa prosessinjohtotoimi tai asian selvittämistoimi ja että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana on ratkaista asia pääasian oikeudenkäynnin yhteydessä.
Valituksenalaisen määräyksen perustelut
52
Valituksen kaikissa kymmenessä perusteessa esitettyjen, valituksenalaisen määräyksen perusteluja koskevien väitteiden osalta on muistutettava, että välitoimimääräyksen perusteluvelvollisuuden ollessa kyseessä välitoimista päättävältä tuomioistuimelta ei edellytetä, että se vastaisi nimenomaisesti kaikkiin välitoimimenettelyn aikana esiin tuotuihin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin. Riittää, kun kyseisen tuomioistuimen esittämillä perusteluilla voidaan asiaan liittyvät olosuhteet huomioon ottaen perustella sen antama määräys ja sallia yhteisöjen tuomioistuimen harjoittavan oikeudellista valvontaa (em. asia komissio v. Atlantic Container Line ym., 58 kohta).
53
Käsiteltävänä olevassa asiassa edellä erityisesti 33—38 kohdassa esitetystä käy ilmi, että valituksenalaisen määräyksen perustelut ovat riittävät, jotta niillä voidaan perustella tehty ratkaisu ja jotta yhteisöjen tuomioistuin voi harjoittaa oikeudellista valvontaansa.
54
Valituksenalaisen määräyksen perusteluiden puutteellisuutta tai virheellisyyttä koskevat väitteet on näin ollen hylättävä.
55
Koska kaikkien perusteiden osalta on todettu, että ne on jätettävä tutkimatta tai että ne ovat perusteettomia, valitus on hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
56
Työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska valittajat ovat hävinneet vaatimuksensa, ne on velvoitettava korvaamaan tästä valituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI
on määrännyt seuraavaa:
1)
Valitus hylätään.
2)
Valittajat velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Annettiin Luxemburgissa 14 päivänä lokakuuta 1996.
R. Grass
kirjaaja
G. C. Rodríguez Iglesias
presidentti
(
*1
)	Oikeudenkkäyntikieli: hollanti.