Asia T-492/17
(julkaistu otteina)
Stephan Fleig
vastaan
Euroopan ulkosuhdehallinto
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 2.4.2019
Henkilöstö – Sopimussuhteiset toimihenkilöt – Toistaiseksi voimassa oleva työsopimus – Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan c alakohdan i alakohta – Työsopimuksen irtisanominen irtisanomisajalla – Irtisanomisen perusteet – Luottamussuhteen katkeaminen – Yksikön etu – Ilmeinen arviointivirhe – Huolenpitovelvollisuus – Hyvän hallinnon periaate – Perusoikeuskirjan 30 ja 41 artikla – Oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä seikka – Unionin yleisen tuomioistuimen asiakirja-aineistoon liitettyjen asiakirjojen julkaiseminen internetissä – Henkilöstösääntöjen 17 artikla
1.      Virkamiehet – Oikeudet ja velvollisuudet – Tehtävien hoitamiseen liittyvien tietojen paljastaminen – Lupa – Määräaika – Paljastamista koskeva lupa, jotta asianomainen voi saada lääketieteellistä apua – Suppea luonne – Lupa ei kata mahdollisuutta paljastaa asiakirjoja, jotka eivät liity läheisesti asianomaisen henkilökohtaiseen avustamiseen
(Henkilöstösääntöjen 17 ja 17 a artikla ja 90 artiklan 1 kohta)
(ks. 145–147 kohta)
2.      Virkamiehet – Oikeudet ja velvollisuudet – Tehtävien hoitamiseen liittyvien tietojen paljastaminen – Paljastamista koskeva lupa, jotta asianomainen voi saada lääketieteellistä apua – Asianomainen toimittaa asiakirjoja kolmannelle henkilölle – Sen velvollisuuden laiminlyönti, jonka mukaan on varmistuttava siitä, että kyseinen kolmas noudattaa luvan ehtoja – Myöhemmin oikeudenkäynnin yhteydessä esitettyjen asiakirjojen paljastamisen seuraukset
(Henkilöstösääntöjen 17 ja 17 a artikla)
(ks. 150–153 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi 2.4.2019 antamassaan tuomiossa Fleig v. EUH (T-492/17) entisen sopimussuhteisen toimihenkilön vaatimuksen kumota Euroopan ulkosuhdehallinnon (EUH) päätös irtisanoa hänen sopimussuhteisen toimihenkilön työsopimuksensa. Unionin yleinen tuomioistuin otti tässä asiassa kantaa muun muassa oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvään seikkaan, joka liittyy unionin yleisen tuomioistuimen asiakirja-aineistoon jo liitettyjen tiettyjen asiakirjojen julkaisemiseen kantajan internetsivustolla, ja joka voi merkitä vireillä olevan tuomioistuinkäsittelyn luottamuksellisuuden periaatteen loukkaamista. Kantaja vetosi kyseisten asiakirjojen julkaisemisen sääntöjenmukaisuuteen, koska kyseiset asiakirjat oli julkistettu jo aikaisemmin. Hän vetosi tältä osin näiden asiakirjojen paljastamista koskevaan lupahakemukseen, jonka hän oli esittänyt useita vuosia aikaisemmin, ja implisiittiseen lupaan, joka hänen mukaansa oli seurannut siitä, ettei EUH ollut vastustanut sitä 30 työpäivän kuluessa, sellaisena kuin tällaisesta määräajasta säädetään Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 17 a artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi aluksi, että vaikka kyseisessä lupahakemuksessa viitattiin henkilöstösääntöjen 17 a artiklaan, se koski todellisuudessa tietojen paljastamista, jota säännellään henkilöstösääntöjen 17 artiklassa. Tätä lupahakemusta säänneltiin näin ollen henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa, joten EUH:lla oli neljä kuukautta aikaa tehdä päätös, ja mikäli päätöstä ei tämän määräajan kuluessa ollut tehty, tämän katsottiin vastaavan implisiittistä hylkäämispäätöstä.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi tämän jälkeen, että kun otetaan huomioon henkilöstösääntöjen 17 artiklaan sisältyvä luottamuksellisuuden periaate, saatua lupaa on tulkittava suppeasti, ja epäselvissä tapauksissa asianomaisen on varmistettava, että kyseinen lupa kattaa suunnitellun paljastamisen. Lisäksi siinäkin tapauksessa, että virkamies tai toimihenkilö toimittaa luottamuksellisen asiakirjan sallitusti kolmannelle henkilölle paljastamista koskevalla luvalla, hänen on varmistettava, että tämä henkilö noudattaa itse kyseisen luvan ehtoja. Näin ollen vaikka oletetaan, että varsinainen julkaiseminen tapahtui ilman kantajan osallisuutta, on kuitenkin Tältä osin on merkityksetöntä, että julkaiseminen tapahtui ilman kantajan osallisuutta.
Kun muistuttaessaan, että se, että asianosainen paljastaa oikeudenkäyntiasiakirjoja kolmansille henkilöille muuten kuin varmistaakseen puolustuksensa, merkitsee oikeudenkäynnin väärinkäyttöä, unionin yleinen tuomioistuin totesi, että tämä väärinkäyttö oli syytä ottaa huomioon oikeudenkäyntikuluissa. Näin ollen kantajan on vastattava oikeudenkäynnin väärinkäytöstä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.