61995CJ0375_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-375/95,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellinen neuvonantaja Dimitrios Gouloussis, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,
kantajana,
vastaan
Helleenien tasavalta, asiamiehinään ulkoasiainministeriön Euroopan yhteisöjä koskevia asioita hoitavan erityisosaston oikeudellinen avustaja (1. luokka) Panagiotis Mylonopoulos ja apulaisulkoasiainministerin erityisneuvonantaja Anna Rokofyllou, prosessiosoite Luxemburgissa Kreikan suurlähetystö, 117 Val Sainte-Croix,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on ottanut käyttöön ja pitänyt voimassa käytettyjen autojen verotusta koskevia säännöksiä, joiden mukaan erityisen kulutusveron perustetta määrättäessä vastaavien uusien autojen myyntihinnasta voidaan vähentää vain 5 prosenttia käyttövuotta kohti siten, että vähennys yhteensä voi olla enintään 20 prosenttia vastaavien uusien autojen arvosta, ja joissa säädetään erityisen kertaluonteisen lisäveron kantamisesta siten, että vähennys ei koske käytettyjä autoja, ja joiden mukaan veroedut (erityisestä kulutusverosta myönnettävä vähennys) koskevat ainoastaan saastumista ehkäisevällä teknologialla varustettuja uusia autoja mutta eivät tällaisella teknologialla varustettuja, käytettyinä maahan tuotuja autoja,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Gulmann sekä tuomarit M. Wathelet, J. C. Moitinho de Almeida, D. A. O. Edward ja J.-P. Puissochet (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: A. La Pergola,
kirjaaja: hallintovirkamies L. Hewlett,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan asianosaisten 29.5.1997 pidetyssä istunnossa esittämät lausumat,
kuultuaan julkisasiamiehen 26.6.1997 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 30.11.1995 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on ottanut käyttöön ja pitänyt voimassa seuraavat käytettyinä maahan tuotujen autojen verotusta koskevat säännökset:
- lain nro 363/1976
1 § (jota on muutettu lailla nro 1676/1986), jonka mukaan erityisen kulutusveron perustetta määrättäessä vastaavien uusien autojen myyntihinnasta voidaan vähentää vain 5 prosenttia käyttövuotta kohti siten, että vähennys yhteensä voi olla enintään 20 prosenttia vastaavien uusien autojen arvosta;
- lain nro 363/1976
3 §:n 1 momentti (joka on viimeksi korvattu lain nro 2187/1994
2 §:n 7 momentilla), jossa säädetään erityisen kertaluonteisen lisäveron kantamisesta siten, että vähennys ei koske käytettyjä autoja;
- lain nro 1858/1989
1 § (sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna lain nro 1882/1990
37 §:n 2 momentilla ja 42 §:n 1 momentilla sekä lain nro 2093/1992
10 §:llä ja sellaisena kuin lain nro 2187/1994
2 §:n 1 momentista) ilmenee, jonka mukaan veroedut (erityisestä kulutusverosta myönnettävä vähennys) koskevat ainoastaan saastumista ehkäisevällä teknologialla varustettuja uusia autoja mutta eivät tällaisella teknologialla varustettuja, käytettyinä maahan tuotuja autoja.
2 Kreikan lailla nro 363/1976, jota on muutettu lailla nro 1676/1986, on otettu käyttöön Kreikkaan tuotuja ja siellä kokoonpantuja yksityiskäyttöön tarkoitettuja autoja koskeva erityinen kulutusvero ja erityinen kertaluonteinen lisävero.
3 Erityistä kulutusveroa on suoritettava, kun auto luovutetaan ensimmäisen kerran tai tuodaan maahan. Verokanta määräytyy moottorin sylinteritilavuuden perusteella. Veroa suoritetaan tietty prosenttimäärä auton verottomasta myyntihinnasta. Käytettynä maahan tuodun auton verotusarvo määrätään vähentämällä vastaavan uuden auton hinnasta 5 prosenttia auton ikävuotta kohti siten, että vähennyksen enimmäismäärä on pääsääntöisesti 20 prosenttia (25 prosenttia, jos auto on vaurioitunut tai kuluneempi kuin mitä tavanomainen käyttö edellyttää).
4 Erityistä kertaluonteista lisäveroa on suoritettava, kun uusi tai käytetty auto ensi kerran rekisteröidään Kreikassa. Vuoteen 1994 saakka tämän veron määrä oli ilmaistu drakhmoissa ja se määräytyi pelkästään ajoneuvon sylinteritilavuuden perusteella. Vero koski käytettyinä maahan tuotuja autoja samalla tavalla kuin uusia autoja, eikä siitä tehty mitään vähennyksiä. Lain nro 2187/1994 voimaantulon jälkeen erityistä kertaluonteista lisäveroa suoritetaan tietty moottorin sylinteritilavuuden perusteella määräytyvä prosenttimäärä auton verottomasta myyntihinnasta. Käytettyinä maahan tuotujen autojen verotusarvo määrätään samalla tavalla kuin erityisen kulutusveron osalta.
5 Laissa nro 1858/1989 säädettiin erityisen kulutusveron veroprosenttien alentamisesta sellaisten autojen osalta, jotka on varustettu niin sanotulla "uudella teknologialla" tai "saastumista ehkäisevällä teknologialla" ja jotka täyttävät tietyt asetuksella vahvistetut edellytykset. Näitä veroprosentteja alennettiin uudelleen lailla nro 1882/1990, lailla nro 2093/1992 ja lailla nro 2187/1994. Esimerkiksi sylinteritilavuudeltaan 1 000 cm3, 1 600 cm3 ja 2 000 cm3 suuruisiin autoihin sovellettavat alennetut veroprosentit ovat vastaavasti 20, 25 ja 45 verrattuina tavanomaisesti sovellettaviin vastaaviin veroprosentteihin 80, 166 ja 304. Alennettuja veroprosentteja ei sovelleta käytettyinä maahan tuotuihin autoihin, jotka on varustettu niin sanotulla "uudella teknologialla" tai "saastumista ehkäisevällä teknologialla".
6 Komissio ilmoitti 31.12.1991 päivätyllä virallisella ilmoituksella Kreikan tasavallalle pitävänsä Kreikan yksityiskäyttöön tarkoitettuja autoja koskevaa verotusjärjestelmää perustamissopimuksen 95 artiklan vastaisena, koska sillä syrjitään muista jäsenvaltioista tuotavia käytettyjä autoja Kreikasta käytettyinä ostettuihin autoihin nähden.
7 Komissio tarkasteli ensinnäkin käytettyinä tuotuihin autoihin sovellettavan erityisen kulutusveron määräytymisperustetta. Se väitti, että tässä järjestelmässä tähän ajoneuvojen ryhmään sovellettava veron peruste ylittää aina vastaavan kotimaasta ostetun ja uutena verotetun ajoneuvon senhetkisen nettoarvon. Käytettyinä maahan tuotuihin autoihin kohdistuva vero ylittää tämän johdosta selvästi Kreikasta ostettujen käytettyjen autojen arvossa jäljellä olevan veron osuuden.
8 Toiseksi komissio totesi, että erityinen kertaluonteinen lisävero kohdistuu Kreikkaan käytettyinä tuotuihin autoihin täysimääräisenä. Tämän ajoneuvojen ryhmän raskaampaa verotusta verrattuna Kreikasta käytettyinä ostettuihin ja jo ensirekisteröinnin yhteydessä verotettuihin autoihin pahentaa vielä se, että veron määrää laskettaessa ei oteta huomioon maahan tuotujen autojen arvon alentumista.
9 Kolmanneksi komissio totesi, että saastumista ehkäisevällä teknologialla varustettuihin, käytettyinä maahan tuotuihin autoihin ei sovelleta erityisen kulutusveron alennettuja veroprosentteja. Siten näitä autoja syrjitään verrattuna Kreikasta ostettuihin vastaaviin käytettyihin autoihin, joihin oli sovellettu kyseisiä alennettuja veroprosentteja silloin, kun ne ostettiin uutena, ja joiden arvo edelleen samassa suhteessa sisältää alennetun veron jäljellä olevan osuuden.
10 Kreikan tasavalta kiisti 6.3.1992 päivätyssä kirjeessään komission väitteet. Se totesi ensinnäkin, että Kreikassa valmistettuja ja sinne tuotuja autoja verotetaan samalla tavalla. Se, että käytettyinä maahan tuotujen ajoneuvojen verotusarvosta tehtävä vähennys on 5 prosenttia vuotta kohti ja yhteensä enintään 20 prosenttia (tai 25 prosenttia, jos auto on vaurioitunut tai kuluneempi kuin mitä tavanomainen käyttö edellyttää), on sen mukaan perusteltua siksi, että halutaan ehkäistä vanhojen, saastuttavien ja vaarallisten ajoneuvojen käyttämistä liikenteessä. Kreikan tasavalta totesi lisäksi, että vähennysjärjestelmä vastaa ajoneuvojen todellista arvonalennusta, jos otetaan huomioon, että autojen käyttöikä on Kreikassa pidempi kuin muualla ja että se vastaavien uusien autojen hinta, joka otetaan huomioon veroa laskettaessa, on käytettynä maahan tuodun ajoneuvon valmistusvuoden hinta eikä tuontivuonna voimassa oleva hinta.
11 Kreikan tasavalta väitti myös, että jos saastumista ehkäisevällä teknologialla varustettujen, käytettyinä maahan tuotujen autojen erityiseen kulutusveroon sovellettaisiin alennettuja veroprosentteja, se edellyttäisi ajoneuvokohtaista tarkastusjärjestelmää, kun taas uusien ajoneuvojen osalta riittää pistokokeiden tekeminen. Tällaista järjestelmää on kuitenkin mahdoton toteuttaa ylitsepääsemättömien käytännön ongelmien vuoksi.
12 Komissio osoitti 7.9.1993 Kreikan tasavallalle perustellun lausunnon, jossa se toisti kaikki aikaisemmat väitteensä.
13 Kreikan tasavalta pysyi 22.11.1993 antamassaan vastauksessa aikaisemmassa kannassaan. Lisäksi se väitti, että erityinen kertaluonteinen lisävero koskee yhdenmukaisesti kaikkia autoja, olivatpa ne kotimaisia tai maahan tuotuja taikka uusia tai käytettyjä. Veroa on suoritettava autoista, kun ne ensi kerran rekisteröidään Kreikassa, eikä se riipu auton arvosta. Kun komissio oli saanut Kreikan tasavallalta tämän vastauksen, se nosti käsiteltävänä olevan kanteen.
Ensimmäinen väite
14 Ensimmäisellä väitteellään komissio kyseenalaistaa sen, ovatko käytettyinä maahan tuotuja autoja koskevan erityisen kulutusveron määräämisperusteen yksityiskohtaiset laskentasäännöt yhteensopivia perustamissopimuksen 95 artiklan kanssa siltä osin kuin näiden sääntöjen mukaan tällaisten autojen verotusarvo määrätään vähentämällä vastaavien uusien autojen hinnasta 5 prosenttia kyseisten autojen ikävuotta kohti sallitun enimmäisvähennyksen ollessa pääsääntöisesti 20 prosenttia.
15 Kreikan hallitus väittää ensisijaisesti, että komission tekemällä vertailulla, joka koski käytettyinä maahan tuotuihin autoihin ja Kreikasta käytettyinä ostettuihin autoihin sovellettavaa kohtelua, ei ole merkitystä, koska viimeksi mainituista on jo uutena maksettu erityinen kulutusvero.
16 Aluksi on todettava, että erityistä kulutusveroa ei suoriteta käytettyjä autoja koskevista maan sisäisistä liiketoimista, koska vero kannetaan vain kerran, eli kun ajoneuvo ensimmäisen kerran ostetaan tuossa maassa, ja osa verosta sisältyy edelleen tällaisten ajoneuvojen arvoon (ks. vastaavan veron osalta asia C-345/93, Nunes Tadeu, tuomio 9.3.1995, Kok. 1995, s. I-479, 10 kohta).
17 On kiistatonta, että käytettyinä maahan tuodut autot ja kyseisestä maasta ostetut autot ovat samanlaisia tai kilpailevia tuotteita ja että perustamissopimuksen 95 artiklaa on siten sovellettava erityiseen kulutusveroon, jos se kannetaan käytettyjä autoja maahan tuotaessa (ks. vastaavasti asia C-47/88, komissio v. Tanska, tuomio 11.12.1990, Kok. 1990, s. I-4509, 17 kohta).
18 Tästä seuraa, että kun komissio on tutkinut, onko perustamissopimuksen 95 artiklaa noudatettu, se on toiminut oikein verratessaan käytettyinä maahan tuotuihin autoihin kohdistuvan erityisen kulutusveron määrää siihen, kuinka paljon Kreikassa uutena käyttöön otetuissa autoissa on jäljellä veroa ennen edelleenmyyntiä.
19 Tältä osin on todettava, että harkittaessa, voidaanko perustamissopimuksen 95 artiklaa soveltaa, on otettava huomioon kotimaisiin ja maahan tuotuihin tuotteisiin välittömästi tai välillisesti sovellettavan veron verokannan lisäksi tämän veron määräytymisperuste ja sitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt (em. asia komissio v. Tanska, tuomion 18 kohta; ks. myös asia C-327/90, komissio v. Kreikka, tuomio 12.5.1992, Kok. 1992, s. I-3033, 11 kohta).
20 On myös useaan kertaan katsottu, että 95 artiklan ensimmäistä kohtaa rikotaan, jos maahan tuotuun tuotteeseen ja samanlaiseen kotimaiseen tuotteeseen kohdistuva vero lasketaan eri tavalla ja erilaisten yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti niin, että maahan tuotuun tuotteeseen, vaikka vain joissakin tapauksissa, kohdistuu suurempi vero (ks. mm. asia 45/75, Rewe-Zentrale, tuomio 17.2.1976, Kok. 1976, s. 181, 15 kohta ja em. asia C-327/90, komissio v. Kreikka, tuomion 12 kohta).
21 Tässä asiassa on kiistatonta, että käytettyinä maahan tuotujen autojen verotusarvon määräämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt johtavat näiden autojen osalta siihen, että auton kunnosta riippumatta erityisestä kulutusverosta voidaan auton ikävuotta kohti vähentää vain 5 prosenttia uudesta autosta kannettavasta kokonaisverosta eikä tämä vähennys yleensä voi olla enempää kuin 20 prosenttia viimeksi mainitun veron kokonaismäärästä kyseisen ajoneuvon iästä riippumatta. Kyseisestä maasta käytettynä ostetun auton arvoon edelleen sisältyvän erityisen kulutusveron osa vähenee ajoneuvon arvon alentumisen mukaisessa suhteessa.
22 Tältä osin on todettava - kuten komissio on huomauttanut -, että autojen arvo alenee vuodessa yleensä huomattavasti enemmän kuin 5 prosenttia, että arvon aleneminen ei ole lineaarista etenkään ensimmäisinä vuosina, jolloin se on huomattavasti voimakkaampaa kuin myöhemmin, ja että tämä ilmiö jatkuu ajoneuvon neljännen käyttövuoden jälkeenkin.
23 Tästä seuraa, että käytettyinä maahan tuotuihin autoihin kohdistuva erityinen kulutusvero yleensä ylittää sen jäljellä olevan veron osuuden, joka sisältyy käytettyihin autoihin, jotka on aikaisemmin rekisteröity ja ostettu Kreikan alueella (ks. vastaavasti em. asia Nunes Tadeu, tuomion 14 kohta).
24 Kreikan hallitus on kuitenkin väittänyt, että käytettyinä maahan tuotujen autojen verotusarvoon sovellettavat vähennysprosentit vastaavat näiden ajoneuvojen todellista arvonalennusta, jos otetaan huomioon, että autojen käyttöikä on Kreikassa pidempi kuin muualla ja että se vastaavien uusien autojen hinta, joka otetaan huomioon veroa laskettaessa, on käytettynä maahan tuodun ajoneuvon valmistusvuoden hinta eikä tuontivuonna voimassa oleva hinta.
25 Ensimmäisen kohdan osalta riittää, kun todetaan, että Kreikan hallitus ei ole esittänyt mitään sellaisia tarkkoja tietoja siitä, että autojen käyttöiät olisivat Kreikassa erityisen pitkiä, minkä perusteella voitaisiin kyseenalaistaa komission toteamukset siitä, miten ajoneuvojen arvo tavallisesti alenee.
26 Se, että otetaan huomioon vastaavien uusien autojen hinta, joka oli voimassa käytettyinä maahan tuotujen autojen valmistusvuonna, voi korvata käytettyinä maahan tuotujen autojen verotusarvon laskentaa koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen syrjivät vaikutukset vain siinä tapauksessa, että valmistajat tekevät säännöllisesti erittäin suuria hinnankorotuksia. Tällainen seikka ei sattumanvaraisuutensa vuoksi voi missään tapauksessa taata, että maahan tuotuun tuotteeseen ei koskaan kohdistu suurempi verorasitus kuin vastaavaan kotimaiseen tuotteeseen.
27 Näin ollen on todettava, että yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat käytettyinä maahan tuotujen autojen verotusarvon vahvistamista erityistä kulutusveroa määrättäessä, aiheuttavat sen, että näitä autoja syrjitään verotuksellisesti.
28 Kreikan hallitus on lisäksi väittänyt, että käytettyinä maahan tuotujen autojen verotusarvosta tehtäville vähennyksille asetetut rajoitukset ovat perusteltuja sen vuoksi, että halutaan ehkäistä vanhojen, saastuttavien ja vaarallisten ajoneuvojen käyttämistä liikenteessä.
29 Se, että jäsenvaltio tavoittelee tällaista päämäärää, ei kuitenkaan vapauta sitä noudattamasta perustamissopimuksen 95 artiklassa olevaa syrjintäkieltosääntöä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vero- tai maksujärjestelmää voidaan pitää tämän määräyksen kanssa yhteensopivana ainoastaan, jos on osoitettu, ettei sen perusteella missään tapauksessa ole mahdollista kantaa maahantuoduista tuotteista korkeampia veroja tai maksuja kuin kotimaisista tuotteista ja ettei järjestelmä siis missään tapauksessa ole vaikutuksiltaan syrjivä (ks. mm. asia C-90/94, Haahr Petroleum, tuomio 17.7.1997, Kok. 1997, s. I-4085, 34 kohta).
30 Komission ensimmäinen väite on näin ollen hyväksyttävä.
Toinen väite
31 Toisella väitteellään komissio kyseenalaistaa käytettyinä maahan tuotujen autojen erityisen kertaluonteisen lisäveron laskentaa koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen yhteensopivuuden perustamissopimuksen 95 artiklan kanssa.
32 Ensin on tarkasteltava, voidaanko tämä väite ottaa tutkittavaksi, vaikka Kreikan tasavalta ei ole esittänyt tältä osin väitteitä (asia C-362/90, komissio v. Italia, tuomio 31.3.1992, Kok. 1992, s. I-2353, 8 kohta ja asia C-151/96, komissio v. Irlanti, tuomio 12.6.1997, Kok. 1997, s. I-3327, 10 kohta).
33 Tämän tuomion 4 kohdasta ilmenee, että erityistä kertaluonteista lisäveroa muutettiin komission perustellun lausunnon antamisen ja tämän kanteen nostamisen välisenä aikana. Tämän veron määrä riippui aluksi pelkästään auton sylinteritilavuudesta, ja vero koski käytettyinä maahan tuotuja autoja samalla tavalla kuin uusia autoja, ilman että siitä olisi tehty mitään vähennyksiä. Sen jälkeen kun lain nro 363/1976
3 §:n 1 momenttia muutettiin lailla nro 2187/1994, vero määrätään auton verottoman myyntihinnan perusteella ja veroprosentti riippuu moottorin sylinteritilavuudesta. Käytettyinä maahan tuotujen ajoneuvojen verotusarvo määrätään samalla tavalla kuin erityisen kulutusveron osalta.
34 Komission oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä esittämä kritiikki koski ainoastaan erityistä kertaluonteista lisäveroa, sellaisena kuin se oli ennen lain nro 2187/1994 voimaantuloa. Komissio on kanteensa perusteluissa toistanut tämän kritiikin ainoastaan viittaamalla perustellussa lausunnossa esitettyihin seikkoihin. Se on sitä vastoin ilmoittanut ne syyt, joiden vuoksi erityiseen kertaluonteiseen lisäveroon, sellaisena kuin se on uudessa muodossaan, voitiin kohdistaa sama kritiikki kuin erityiseen kulutusveroon, ja sen jälkeen vaatinut, että yhteisöjen tuomioistuimen on todettava, että tämä vero, sellaisena kuin se oli ennen vuotta 1994 ja sen jälkeen, ei ole yhteensopiva perustamissopimuksen kanssa.
35 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komission on kaikissa perustamissopimuksen 169 artiklan nojalla nostetuissa kanteissa ilmoitettava ne täsmälliset väitteet, joista yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään lausumaan, sekä vähintään yhteenvedonomaisesti ilmoitettava ne oikeudelliset seikat ja tosiseikat, joihin väitteet perustuvat (ks. mm. asia C-52/90, komissio v. Tanska, tuomio 31.3.1992, Kok. 1992, s. I-2187, 17 kohta). Tätä velvollisuutta ei ole täytetty, jos komission väitteet on kannekirjelmässä esitetty pelkkinä viittauksina virallisessa huomautuksessa ja perustellussa lausunnossa ilmoitettuihin perusteluihin (asia C-43/90, komissio v. Saksa, tuomio 13.3.1992, Kok. 1992, s. I-1909, 7 ja 8 kohta).
36 Tästä seuraa, että kannetta ei voida ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin se koskee erityistä kertaluonteista lisäveroa, sellaisena kuin se oli ennen vuotta 1994.
37 Seuraavaksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 169 artiklan mukainen oikeudenkäyntiä edeltävä menettely rajaa tämän artiklan nojalla nostettavan kanteen ja että komission perustellun lausunnon ja kanteen on näin ollen perustuttava identtisiin väitteisiin (ks. erityisesti asia 298/86, komissio v. Belgia, tuomio 14.7.1988, Kok. 1988, s. 4343, 10 kohta).
38 Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin täsmentänyt, että tämä vaatimus ei merkitse, että perustellussa lausunnossa ja kanteessa mainittujen kansallisten säännösten pitäisi kaikissa tapauksissa vastata toisiaan täydellisesti. Kun lainsäädäntöä on muutettu näiden kahden menettelyvaiheen välillä, riittää, että oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä riitautetulla lainsäädännöllä käyttöön otettu järjestelmä on kokonaisuudessaan pysytetty niillä uusilla toimenpiteillä, joita jäsenvaltio on toteuttanut perustellun lausunnon antamisen jälkeen ja jotka riitautetaan kanteessa (asia C-105/91, komissio v. Kreikka, tuomio 17.11.1992, Kok. 1992, s. I-5871, 13 kohta).
39 Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 10 kohdassa, tämä pitää täsmälleen paikkansa, kun on kyse erityistä kertaluonteista lisäveroa koskevasta Kreikan lainsäädännöstä vuonna 1994 tehtyjen muutosten jälkeen. Tästä seuraa, että komission toinen väite on tutkittava siltä osin kuin se koskee tätä veroa uudessa muodossaan.
40 Asiakysymyksen osalta riittää, kun todetaan, että lain nro 2187/1994 antamisen jälkeen ne yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat käytettyinä maahan tuotujen autojen verotusarvojen määräämistä erityisen kertaluonteisen lisäveron osalta, vastaavat erityisen kulutusveron osalta voimassa olevia sääntöjä. Tässä tuomiossa edellä 14-29 kohdassa esitettyjen syiden vuoksi myös nämä säännöt aiheuttavat sen, että näitä autoja syrjitään verotuksellisesti.
41 Komission toinen väite on näin ollen hyväksyttävä siltä osin kuin se koskee käytettyinä maahan tuotujen autojen erityisen kertaluonteisen lisäveron laskentaa koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä, sellaisena kuin vero oli vuodesta 1994 lähtien.
Kolmas väite
42 Komission kolmannen väitteen mukaan Kreikan tasavalta on säätänyt, että käytettyinä maahan tuotuihin autoihin ei missään tapauksessa voida soveltaa niitä erityisen kulutusveron alennettuja veroprosentteja, jotka koskevat saastumista ehkäisevällä teknologialla varustettuja autoja.
43 On varmaa, että jäsenvaltio ei perustamissopimuksen 95 artiklan mukaista syrjintäkiellon periaatetta loukkaamatta voi myöntää vähiten saastuttaville autoille veroetuja, jos se samalla kieltäytyy myöntämästä näitä etuja muista jäsenvaltioista peräisin oleville autoille, jotka kuitenkin vastaavat samoja vaatimuksia kuin edun saavat kotimaiset autot.
44 Kreikan hallitus on kuitenkin vedonnut 20.-21.12.1990 kokoontuneen ympäristöministerien neuvoston pöytäkirjassa olevaan julistukseen, jossa komissio on tunnustanut Kreikan tasavallan erityiset saasteongelmat ja sallinut riidanalaiset verotukselliset toimenpiteet, joilla suositaan uusien ja vähemmän saastuttavien autojen ostoa.
45 Tältä osin on korostettava, että tällainen julistus ei voi vaikuttaa perustamissopimuksen määräyksen ulottuvuuteen ja että komissio ei voi antaa jäsenvaltiolle takuita kansallisen verolainsäädännön yhteensopivuudesta perustamissopimuksen kanssa. Komissio on kyseisessä julistuksessa muutoin nimenomaisesti asettanut kyseisten kansallisten toimenpiteiden hyväksymisen edellytykseksi sen, että niillä noudatetaan perustamissopimuksen määräyksiä, erityisesti kieltoa, jonka mukaan kotimaisia tai maahan tuotuja autoja ei saa millään tavoin syrjiä.
46 Kreikan hallitus on väittänyt myös, että erityisen kulutusveron soveltaminen käytettyinä maahan tuotuihin autoihin edellyttäisi tällaisten autojen autokohtaista teknistä tarkastusta maahantuonnin yhteydessä ja että tällaisen valvonnan toteuttaminen olisi tällä hetkellä käytännössä erittäin vaikeaa.
47 On kuitenkin korostettava, että tällaisilla vaikeuksilla, vaikka ne olisikin näytetty toteen, ei voida perustella sitä, että syrjivää sisäistä veroa sovelletaan muista jäsenvaltioista peräisin oleviin tuotteisiin perustamissopimuksen 95 artiklan vastaisesti (ks. vastaavasti em. asia C-327/90, komissio v. Kreikka, tuomion 24 kohta ja em. asia Nunes Tadeu, tuomion 19 kohta).
48 Komission kolmas väite on näin ollen hyväksyttävä.
49 Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut perustamissopimuksen 95 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se on säätänyt, että käytettyinä maahan tuotujen autojen verotusarvo määrätään erityisen kulutusveron ja erityisen kertaluonteisen lisäveron osalta vähentämällä vastaavien uusien autojen hinnasta 5 prosenttia käytettyjen autojen ikävuotta kohti siten, että vähennys voi pääsääntöisesti olla enintään 20 prosenttia, ja kun se on säätänyt, että saastumista ehkäisevällä teknologialla varustettuja autoja koskevaa alennusta erityisestä kulutusverosta ei sovelleta tällaisella teknologialla varustettuihin, käytettyinä maahan tuotuihin autoihin.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
50 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 3 kohdan mukaan yhteisöjen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan, jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi. Koska Helleenien tasavalta on pääasiallisesti hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Helleenien tasavalta ei ole noudattanut perustamissopimuksen 95 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se on säätänyt, että käytettyinä maahan tuotujen autojen verotusarvo määrätään erityisen kulutusveron ja erityisen kertaluonteisen lisäveron osalta vähentämällä vastaavien uusien autojen hinnasta 5 prosenttia käytettyjen autojen ikävuotta kohti siten, että vähennys voi pääsääntöisesti olla enintään 20 prosenttia, ja kun se on säätänyt, että saastumista ehkäisevällä teknologialla varustettuja autoja koskevaa alennusta erityisestä kulutusverosta ei sovelleta tällaisella teknologialla varustettuihin, käytettyinä maahan tuotuihin autoihin.
2) Muilta osin kanne hylätään.
3) Helleenien tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.