Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
LAILA MEDINA
12 päivänä maaliskuuta 2026 (1)
Asia C‑60/25 [Livronsa] (i)
SR
vastaan
FT SpA,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Assoutenti
(Ennakkoratkaisupyyntö – Corte d’appello di Cagliari (ylioikeus, Cagliari, Italia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – SEUT 101 artiklan 2 kohta – Asetus (EY) N:o 1/2003 – 16 artiklan 1 kohta – Euromääräisten korkojohdannaistuotteiden ala – Euroopan komission päätöksen kansallista tuomioistuinta sitova vaikutus – Lainanottajan ja lainanantajana olevan pankin välinen riita euriboriin sidotun koron pätevyydestä
I       Johdanto
1.        Tämä ratkaisuehdotus koskee ennakkoratkaisupyyntöä, jossa pyydetään tulkitsemaan SEUT 101 artiklan 2 kohtaa ja asetuksen (EY) N:o 1/2003 16 artiklan 1 kohtaa.(2) Ennakkoratkaisupyynnön on esittänyt Corte d’appello di Cagliarin (ylioikeus, Cagliari, Italia) siviilijaosto riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat lainanottaja, SR, ja hänelle asuntolainan myöntänyt pankki, FT. Riita koskee sellaisen sopimusehdon pätevyyttä, jossa määritetään kyseisestä lainasta maksettava korko viittaamalla euribor-viitekorkoon (Euro Interbank Offered Rate).
2.        Pyyntö perustuu Euroopan komission 4.12.2013(3) ja 7.12.2016 antamiin päätöksiin,(4) joissa komissio totesi, että euriborin määrittämisestä vastuussa olevaan paneeliin osallistuvat tietyt pankit olivat osallistuneet kartelliin syyskuun 2005 ja toukokuun 2008 välisenä aikana.(5) Tarkemmin ottaen komissio katsoi, että kyseiset pankit olivat rikkoneet SEUT 101 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, joka koostui sopimuksista ja/tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joiden tarkoituksena oli vääristää euromääräisten korkojohdannaisten (Euro Interest Rate Derivatives (EIRD)) hinnan osatekijöiden tavanomaista kehitystä.(6) Unionin yleinen tuomioistuin(7) ensimmäisessä oikeusasteessa ja unionin tuomioistuin muutoksenhakutuomioistuimena(8) totesivat komission toteamukset perustelluiksi ja yhtyivät etenkin rikkomisen luonnehdintaan tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi.(9)
3.        Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii ennakkoratkaisupyynnöllään selvittämään euromääräisiä korkojohdannaisia koskevien päätösten – ja unionin tuomioistuimen niitä koskevan tuomion – vaikutuksia yksityishenkilön ja pankin, joka ei osallistunut komission toteamaan rikkomiseen, tekemään asuntolainasopimukseen sisältyvän sellaisen ehdon pätevyyteen, jossa viitataan euriboriin. Kyseinen tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää ensinnäkin, olisiko SEUT 101 artiklan 2 kohdan, jonka mukaan SEUT 101 artiklan 1 kohdan mukaan kielletyt sopimukset ja päätökset ovat mitättömiä, johdettava kyseisen sopimusehdon pätemättömyyteen, vaikka kyseistä lainasopimusta ei ole tehty euromääräisten korkojohdannaisten markkinoilla. Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko komission toteamalla euriborin manipuloinnilla todistusarvoa kansallisten menettelyjen yhteydessä asetuksen N:o 1/2003 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja jos, niin missä määrin.
II     Tosiseikat, asian käsittelyn vaiheet ja ennakkoratkaisukysymys
4.        SR ja FT tekivät asuntolainasopimuksen 15.12.2005. Kyseisen lainan korko oli kiinteä ensimmäisten kuuden kuukauden ajalta. Korko laskettiin myöhemmin uudelleen euriboriin sidotun vaihtuvan osan perusteella. Sopimus neuvoteltiin uudelleen 20.2.2015.
5.        Tämän jälkeen SR nosti kanteen Tribunale di Oristanossa (alioikeus, Oristano, Italia). Hän vaati kanteessaan ensinnäkin sen määrän laskemista uudelleen, joka hänen oli maksettava asuntolainan korkona, ja toiseksi hänelle syntyvän vastasaatavan toteamista. SR väitti, että tietyt sopimuksen ehdot, kuten ehto, jossa korko määritetään viittaamalla euriboriin, ovat mitättömiä epämääräisyytensä ja epäluotettavuutensa vuoksi. Kyseinen tuomioistuin katsoi tuomiossaan, että lainasopimuksessa sovittu korko määritettiin sovellettavan lainsäädännön mukaisesti. Se myös huomautti, että vaihtuva korko perustui ennalta määritettyihin ja objektiivisiin kriteereihin, joiden osalta luottolaitoksella ei ollut harkintavaltaa, joten sopimuksen mitättömyydelle ei ollut perustetta.
6.        SR on valittanut kyseisestä tuomiosta Corte d’appello di Cagliariin, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin käsiteltävässä asiassa. Valituksessaan hän vaatii, että viittauksen euriboriin sisältävä lainasopimuksen ehto todetaan mitättömäksi ja että kyseisen sopimuksen mukainen takaisinmaksusuunnitelma lasketaan uudelleen. SR väittää etenkin, ettei hän voinut arvioida oikein euriborin soveltamista lainaansa komission euromääräisiä korkojohdannaisia koskevissa päätöksissä toteaman sen keinotekoisen manipuloinnin vuoksi. Menettelyn kuluessa valittaja pyysi ennakkoratkaisukysymyksen esittämistä unionin tuomioistuimelle.
7.        Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää pääsian oikeudenkäynnissä käsiteltävän asian ja monien muiden vireillä olevien riita-asioiden ratkaisemisen kannalta tarpeellisena selventää SEUT 101 artiklan 2 kohdan soveltamisalaa ja euromääräisiä korkojohdannaisia koskevien päätösten todistusarvoa kansallisissa tuomioistuimissa asetuksen N:o 1/2003 16 artiklan nojalla. Kyseinen tuomioistuin on etenkin epävarma siitä, miten näitä oikeussääntöjä olisi tulkittava arvioitaessa sellaisen asuntolainasopimukseen sisältyvän ehdon pätevyyttä, jossa komission toteaman rikkomisajanjakson aikana määritettiin kyseisen lainan korko viittaamalla euriboriin.
8.        Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa ennen kaikkea, että Corte Suprema di Cassazionen (ylin yleinen tuomioistuin, Italia) oikeuskäytännölle vaikuttavat olevan tunnusomaisia erilaiset lähestymistavat, joita ennakkoratkaisupyynnössä kuvataan seuraavasti.
9.        Yhtäältä ensimmäisen oikeuskäytäntölinjan mukaan euromääräisiä korkojohdannaisia koskevissa päätöksissä todetulla euriborin manipuloinnilla olisi katsottava olevan suurempi todistusarvo sellaisen kanteen tueksi, jossa vaaditaan toteamaan, että sopimusehto, jossa viitataan euriboriin, on mitätön, riippumatta siitä, osallistuiko kyseisen lainasopimuksen osapuolena oleva pankki komission toteamaan rikkomiseen. Lisäksi tässä oikeuskäytäntölinjassa katsotaan, että jos lainasopimuksessa määritetty ulkoinen korkoindeksi ei enää kuvasta luotettavasti sopimuspuolten ilmaisemaa aikomusta sen lainvastaisen manipuloinnin vuoksi, sopimusehdon kohdetta ei voida määrittää. Kansallisen yksityisoikeuden mukaan tämä tilanne merkitsee sitä, että ehtoa on pidettävä osittain mitättömänä rikkomisen käsittämän ajanjakson osalta. Lisäksi ainoastaan kanteella, jossa vaaditaan ehdon mitättömäksi toteamista, toisin kuin vahingonkorvauskanteella, voidaan varmistaa loppukuluttajan täysimääräinen suojelu suojaamalla häntä kilpailua rajoittavan sopimuksen vaikutuksilta.
10.      Toisaalta toisen ja uudemman oikeuskäytäntölinjan mukaan euromääräisiä korkojohdannaisia koskevat päätökset, vaikka ne sitovatkin kansallisia tuomioistuimia asetuksen N:o 1/2003 16 artiklan 1 kohdan nojalla, eivät ole todisteita, joilla olisi merkittävä todistusarvo sellaisen sopimusehdon mitättömäksi toteamisen kannalta, jossa korko määritetään lainasopimuksessa viittaamalla euriboriin. Tässä oikeuskäytäntölinjassa katsotaan, että komission näissä päätöksissä toteama rikkominen muodostui menettelystä, jonka tarkoituksena oli vähentää käteisvirtoja, joita kartelliin osallistujille olisi muutoin aiheutunut euromääräisistä korkojohdannaisista. Kyseinen kilpailun rajoitus koskee näin ollen ainoastaan euromääräisten korkojohdannaisten markkinoita, eikä sillä voinut olla mitään vaikutusta euriboriin sidottujen vaihtuvakorkoisten lainojen markkinoihin.
11.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on joka tapauksessa taipuvainen katsomaan, että kun on todettu, että viitekorkoa on manipuloitu, tämä manipulointi on katsottava todetun kaikilla markkinoilla, joilla kyseistä korkoa sovelletaan. Olisi ristiriitaista katsoa, että komission päätöksissään toteama euriborin manipulointi koski yksinomaan euromääräisten korkojohdannaisten markkinoita eikä muita markkinoita, kuten vaihtuvakorkoisten lainojen markkinoita. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää lisäksi, että tulkinta, jonka mukaan SEUT 101 artiklan 2 kohdalla ei ole vaikutuksia sopimussuhteisiin, joissa viitataan euriboriin rikkomisen ajanjaksona, heikentäisi kyseisen määräyksen pelotevaikutusta.
12.      Tässä tilanteessa Corte d’appello di Cagliari päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [asetuksen N:o 1/2003] 16 artiklan 1 kohdan valossa sitä, että euriborkorkoa on todistettavasti manipuloitu [euromääräisiä korkojohdannaisia koskevissa] päätöksissä ja unionin tuomioistuimen tuomiossa [HSBC Holdings ym.] todetulla tavalla, pidettävä lopullisesti todistettuna myös kansallisten tuomioistuinten kannalta, ja onko komission ja unionin tuomioistuimen ratkaisujen kohteena ollut kilpailunrajoitus SEUT 101 artiklassa kielletty kartelli ainoastaan johdannaismarkkinoiden osalta vai minkä tahansa sellaisten markkinoiden osalta, joilla manipuloitua euriborkorkoa on käytetty viitekorkona?”
13.      Ennakkoratkaisupyyntö saapui unionin tuomioistuimen kirjaamoon 28.1.2025. Valittaja, vastapuoli, pääasian oikeudenkäynnin väliintulija ja komissio esittivät kirjallisia huomautuksia. Käsiteltävässä asiassa ei pidetty istuntoa.
III  Asian tarkastelu
14.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään, onko asetuksen N:o 1/2003 16 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että komission päätöksessä, jossa todetaan SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkominen, esittämää toteamusta, jonka mukaan viitekorkoa on manipuloitu, olisi pidettävä lopullisesti todistettuna kansallisten tuomioistuinten kannalta niissä vireillä olevissa menettelyissä. Se myös kysyy, tarkoittaako tämä toteamus sitä, että sopimus, jossa viitataan kyseiseen viitekorkoon ja jota ei ole tehty sellaisilla markkinoilla, joihin komission päätös liittyy, on SEUT 101 artiklan nojalla kielletty sopimus.
15.      Käsittelen ensin sitä ennakkoratkaisukysymyksen osaa, joka koskee SEUT 101 artiklan tulkintaa (ensimmäinen osa), ennen kuin siirryn tarkastelemaan ennakkoratkaisukysymyksen asetuksen N:o 1/2003 16 artiklan 1 kohdan tulkintaa koskevaa osaa (toinen osa).
16.      Kun tarkastellaan ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäistä osaa, ennakkoratkaisupyynnöstä voidaan päätellä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kyseisen määräyksen soveltamisalaan liittyvä epävarmuus koskee euromääräisiä korkojohdannaisia koskevissa päätöksissä esitettyjen toteamusten, sellaisina kuin ne on vahvistettu unionin tuomioistuimen tuomiossa HSBC Holdings ym., seurauksia. Tarkemmin ottaen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, voiko toteamus, jonka mukaan viitekorkoa on manipuloitu tietyillä markkinoilla, minkä seurauksena SEUT 101 artiklan 1 kohtaa on rikottu, tehdä SEUT 101 artiklan 2 kohdan mukaisesti mitättömäksi sellaiseen sopimukseen sisältyvän ehdon, joka koskee muita markkinoita ja jossa viitataan kyseiseen viitekorkoon rikkomisajanjakson aikana.
17.      SEUT 101 artiklan 2 kohdassa määrätään, että SEUT 101 artiklan 1 kohdan mukaan kielletyt sopimukset ja päätökset ovat mitättömiä. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sopimus, joka ei täytä SEUT 101 artiklan 3 kohdassa asetettuja edellytyksiä, on mitätön siltä osin kuin sen kohde tai vaikutus on SEUT 101 artiklan 1 kohtaan sisältyvän kiellon vastainen.(10) Lisäksi, koska SEUT 101 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu mitättömyys on ehdoton, sopimus, joka on mitätön kyseisen määräyksen nojalla, ei tuota vaikutuksia menneisyydessä eikä tulevaisuudessa sopimuspuolten välillä.(11) Tällaiseen sopimukseen ei myöskään voida vedota kolmansia osapuolia vastaan.(12)
18.      Unionin tuomioistuin onkin rajannut SEUT 101 artiklan 2 kohdan soveltamisalan(13) rajoittamalla sen soveltamista sopimuksiin, jotka kuuluvat SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon piiriin.(14) On totta, että oikeuskäytännön mukaan kuka tahansa voi vedota kielletyn sopimuksen automaattiseen mitättömyyteen ja että tämä mitättömyys sitoo tuomioistuimia.(15) Ainoastaan päätöksestä tai sopimuksesta, joka kuuluu SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, tulee kuitenkin täytäntöönpanokelvoton, ja näin lähtökohtaisesti kokonaisuudessaan, ellei rajoittavia osatekijöitä voida erottaa muusta sopimuksesta.(16) Kuten unionin tuomioistuin on todennut, SEUT 101 artiklan 2 kohdassa määrätyn mitättömyyden seuraukset niille sopimuksen osille, jotka eivät ole SEUT 101 artiklan 1 kohdan vastaisia, ja sopimuksen perusteella tehdyille tilauksille ja toimituksille sekä tästä seuraaville taloudellisille velvoitteille eivät kuulu unionin oikeuden alaan.(17)
19.      Unionin tuomioistuimen ratkaisujen taustalla oleva logiikka voidaan mielestäni selittää helposti viittaamalla ensinnäkin tarpeeseen estää senkaltainen kerrannaisvaikutus, jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsi pyynnössään, nimittäin vaikutus sellaisten kolmansien osapuolten välisiin sopimussuhteisiin, jotka eivät ole osallisina tietyssä komission kielletyksi toteamassa sopimuksessa. Tämä pätee etenkin pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltaiseen sopimusehtoon, joka koskee muuta tuotetta ja muita markkinoita kuin ne, joita euromääräisiin korkojohdannaisiin liittyvää euriborin manipulointia käsittelevät komission päätökset koskevat. Niiden oikeudellisten ja taloudellisten seurausten ennakoimattomuus, joita voisi aiheutua minkä tahansa sopimuksen tai sopimusehdon, jota ei ole sinänsä todettu kielletyksi SEUT 101 artiklan 1 kohdan nojalla, järjestelmällisestä mitättömäksi toteamisesta, oikeuttaa nähdäkseni unionin tuomioistuimen tulkintaa koskevan lähestymistavan SEUT 101 artiklan 2 kohdan osalta.
20.      Toiseksi SEUT 101 artiklan 2 kohtaa koskeva unionin tuomioistuimen tulkinta on myös johdonmukainen, kuten pääasian vastaaja väittää, sen periaatteen kanssa, että vastuu unionin kilpailusääntöjen rikkomisista aiheutuneesta vahingosta on yksilöllistä. Oikeuskäytännön mukaan ainoastaan yrityksen, joka on rikkonut kyseisiä sääntöjä, on vastattava rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta.(18) Vaikka kyseinen oikeuskäytäntö on syntynyt vahingonkorvauskanteita koskevien ennakkoratkaisupyyntöjen yhteydessä, siitä seuraa loogisesti, että SEUT 101 artiklan 2 kohdassa määrätty saman artiklan 1 kohdan vastaisten sopimusten ja päätösten mitättömyys ei voi ulottua sellaisten osapuolten välisiin sopimussuhteisiin, jotka eivät ole osallisina rikkomisessa.
21.      On totta, että tuomiossa Allianz Hungária,(19) johon komissio viittasi kirjallisissa huomautuksissaan, unionin tuomioistuin katsoi, että SEUT 101 artiklan 1 kohdan vastaisen horisontaalisen sopimuksen (jonka tarkoituksena on markkinoiden jakaminen) toteuttamista varten tehdyt vertikaaliset sopimukset voitaisiin myös todeta lainvastaisiksi viimeksi mainitun määräyksen nojalla.(20) Mainitussa asiassa tuli tarkemmin ottaen esille kysymys siitä, muodostivatko vertikaaliset sopimukset, joilla autovakuutusyhtiöt sopivat kahdenvälisesti joko autojen valtuutettujen jälleenmyyjien tai viimeksi mainittuja edustavan yhdistyksen kanssa tuntihinnasta, jonka vakuutusyhtiö maksaa vakuuttamiensa ajoneuvojen korjauksesta, SEUT 101 artiklan 1 kohdan mukaisen tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen. Unionin tuomioistuin totesi tuomiossaan, että näiden kahden yhtiön välisen horisontaalisen sopimuksen, jonka tarkoituksena oli markkinoiden jakaminen, olemassaolo oli omiaan tekemään myös sen toteuttamista varten tehdyistä vertikaalisista sopimuksista lainvastaisia.
22.      Tuomiota Allianz Hungária ei kuitenkaan voida soveltaa käsiteltävään asiaan. Kyseisestä tuomiosta ilmenee, ettei unionin tuomioistuin ulottanut SEUT 101 artiklan 2 kohdassa määrättyä mitättömyyttä koskemaan sopimuksia, jotka eivät kuulu SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon piiriin. Se katsoi päinvastoin, että vertikaalisia sopimuksia, jotka ovat tarpeen horisontaalisen sopimuksen toteuttamista varten ja joita ilman viimeksi mainittua sopimusta ei voida panna täytäntöön, voitaisiin myös pitää SEUT 101 artiklan 1 kohdan vastaisina ja näin ollen mitättöminä itsessään, jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kyseisessä asiassa tekemistä selvityksistä muuta johdu.
23.      Tältä osin riittää, kun huomautetaan, että pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä oleva lainasopimus ei liity komission toteamaan SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkomiseen. Lisäksi, toisin kuin tuomiossa Allianz Hungária kyseessä olleessa tilanteessa, kyseistä sopimusta ei tehty komission euromääräisiä korkojohdannaisia koskevissa päätöksissä toteaman, kilpailua rajoittavan sopimuksen toteuttamista tai täytäntöönpanoa varten. Siinä pelkästään viitattiin euribor-viitekorkoon pankin yksityishenkilölle myöntämään asuntolainaan sovellettavan vaihtuvan koron määrittämiseksi, millä ei a fortiori ollut mitään yhteyttä komission toteamaan lainvastaiseen menettelyyn. Tässä yhteydessä on mielestäni selvää, ettei SEUT 101 artiklan 2 kohdassa, jota tämän ratkaisuehdotuksen 18 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan sovelletaan ainoastaan SEUT 101 artiklan 1 kohdan vastaisiin sopimuksiin, määrätyn vaikutuksen voida katsoa koskevan kyseistä sopimusta.
24.      Tästä seuraa, ettei SEUT 101 artiklan 2 kohdan voida tulkita tarkoittavan sitä, että komission päätöksessä, jossa todetaan SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkominen, esittämän toteamuksen, jonka mukaan viitekorkoa on manipuloitu, on tehtävä mitättömäksi lainasopimukseen sisältyvä ehto, jossa viitataan kyseiseen viitekorkoon, jos kyseinen ehto ei kuulu komission päätöksessä mainittuun kilpailua rajoittavaan sopimukseen eikä sitä itsessään ole todettu SEUT 101 artiklan 1 kohdan vastaiseksi.
25.      Tässä vaiheessa on tärkeää huomata, että se seikka, ettei SEUT 101 artiklan 2 kohta muodosta oikeusperustaa sellaiseen lainasopimukseen sisältyvän ehdon mitättömäksi toteamiselle, joka ei kuulu SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ei tarkoita, ettei kyseisen sopimuksen osapuolilla ole käytettävissään muita oikeussuojakeinoja kyseisen ehdon pätemättömyyteen vetoamiseksi. (21) Tältä osin on muistutettava, että, kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, kansallisten tuomioistuinten on määritettävä kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti seuraukset, joita SEUT 101 artiklan 1 kohdassa kielletyllä sopimuksella saattaa olla kolmansia osapuolia koskeviin sopimussuhteisiin.(22)
26.      Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on antanut tältä osin melko niukasti tietoa. Ennakkoratkaisupyynnöstä voidaan kuitenkin päätellä, että pääasian oikeudenkäynti koskee kannetta, jossa vaaditaan toteamaan sopimusehto pätemättömäksi sellaisen ehdon väitetyn epäluotettavuuden perusteella, jossa määritetään lainsopimukseen sovellettava korko viittaamalla euribor-viitekorkoon. Kun otetaan huomioon edellä 25 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, mikään ei estä ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta arvioimasta kyseisen ehdon pätevyyttä ja vaikutuksia sovellettavien kansallisten säännösten valossa, esimerkiksi niiden, jotka koskevat sopimusten kohteen lainmukaisuutta ja jotka mainitaan ennakkoratkaisupyynnössä.(23)
27.      Juuri tässä tilanteessa asetuksen N:o 1/2003 16 artiklan – jota ennakkoratkaisukysymyksen toinen osa koskee – tulkinta on erityisen merkityksellinen pääasian kaltaisessa asiassa etenkin euromääräisiä korkojohdannaisia koskevien päätösten yhteydessä. Kyseisellä osalla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii lähinnä selvittämään, onko komission näissä päätöksissä toteamalla manipuloinnilla todistusarvoa menettelyssä, joka koskee sopimusehdon, jossa viitataan euriboriin rikkomisajanjakson aikana, pätevyyttä kansallisen lainsäädännön nojalla.
28.      Asetuksen N:o 1/2003 16 artiklassa, jonka otsikko on ”[Unionin] kilpailuoikeuden yhtenäinen soveltaminen”, säädetään, että kun kansalliset tuomioistuimet antavat ratkaisuja SEUT 101 tai SEUT 102 artiklan nojalla sopimuksista, päätöksistä tai menettelytavoista, joista komissio on jo tehnyt päätöksen, ne eivät voi tehdä päätöksiä, jotka olisivat ristiriidassa komission tekemän päätöksen kanssa.(24) Kyseisellä säännöksellä kodifioidaan aiempi oikeuskäytäntö,(25) jossa unionin tuomioistuin oli lähinnä katsonut, että järjestelmässä, jossa kilpailulainsäädännön noudattamisen valvonta on useiden toimijoiden, myös kansallisten tuomioistuinten, vastuulla, oikeusvarmuuden ja unionin kilpailusääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen periaatteet edellyttävät, että vältetään keskenään ristiriitaisia ratkaisuja.(26)
29.      Unionin tuomioistuin on lisäksi määritellyt oikeuskäytännössään asetuksen N:o 1/2003 16 artiklasta johtuvan säännön rajat. Esimerkiksi yksityisoikeudellisen vahingonkorvauskanteen, jossa on määritettävä vahingollinen menettely, vahinko ja kyseisen menettelyn ja vahingon välinen suora syy-seuraussuhde, yhteydessä kansallista tuomioistuinta sitovat komission toteamus, jonka mukaan sopimus on kielletty, ja kyseisen sopimuksen oikeudellinen luonnehdinta.(27) Unionin yleinen tuomioistuin on myös todennut oikeuskäytännössä, johon unionin tuomioistuin voisi mielestäni helposti yhtyä,(28) että kansallisia tuomioistuimia sitovat myös komission toteamukset, jotka koskevat tutkitun menettelyn ajallista ja maantieteellistä laajuutta ja kyseessä olevan menettelyn yhteydessä tutkittujen henkilöiden vastuuta tai sen puuttumista.(29)
30.      Käsiteltävässä asiassa, kun tarkastellaan euromääräisiä korkojohdannaisia koskevia päätöksiä, on tärkeää huomauttaa komission todenneen, että tietyt pankit euribor-paneelissa olivat osallistuneet euromääräisten korkojohdannaisten markkinoilla kartelliin, joka toimi lähinnä syyskuusta 2005 toukokuuhun 2008.(30) Komissio totesi etenkin, että kyseisenä ajanjaksona kartellin osallistujat olivat olleet osallisina useissa käytännöissä, joilla pyrittiin vääristämään euromääräisten korkojohdannaisten hinnan osatekijöiden, nimittäin euriborin, tavanomaista kehitystä. Näihin käytäntöihin kuului tietojenvaihto siitä, toivottiinko tiettyjen euribor-maturiteettien osalta kiinteitä, matalia vai korkeita korkoja; nämä preferenssit riippuivat osapuolten kaupankäyntipositioista tai riskeistä. Osallistujat vaihtoivat myös luottamuksellisia tietoja kaupankäyntipositioistaan tai tulevia euribor-noteerauksia koskevista aikomuksistaan tiettyjen maturiteettien osalta. Joissakin tapauksissa välittäjät myös tutkivat mahdollisuutta yhdenmukaistaa ainakin yksi heidän pankkiensa tulevaisuudessa antamista euribor-noteerauksista muilta osallistujilta saatujen tietojen perusteella.(31)
31.      Voi olla hyödyllistä muistuttaa, että euribor on kansainvälisillä rahamarkkinoilla laajasti käytetty viitekorko.(32) Sen tarkoituksena on heijastaa pankkienvälisten lainojen kustannuksia. Se lasketaan päivittäin, ja tässä prosessissa käytetään nimettyyn paneeliin kuuluvien useiden rahoituslaitosten toimittamia tietoja. Euribor perustuu paneeliin kuuluvien pankkien esittämiin tarjouksiin, joissa arvioidaan korkoja, joilla hypoteettinen ensiluokkainen pankki lainaisi varoja toiselle ensiluokkaiselle pankille. Euribor-korot heijastuvat euromääräisten korkojohdannaisten, jotka ovat maailmanlaajuisen kaupankäynnin kohteena olevia rahoitustuotteita, hinnoitteluun. Näitä tuotteita käyttävät suuret yritykset, rahoituslaitokset, hedge-rahastot ja muut kansainväliset yritykset hallitakseen altistumistaan korkoriskille (sekä lainanantajien että sijoittajien suojaaminen) tai keinottelutarkoituksiin.(33)
32.      Kuten komissio kirjallisissa huomautuksissaan perustellusti toteaa, on kiinnitettävä erityistä huomiota siihen seikkaan, ettei euromääräisiä korkojohdannaisia koskeviin päätöksiin sisälly nimenomaisia toteamuksia kilpailua rajoittavan sopimuksen vaikutuksista euriborin tasolla. Näistä päätöksistä etenkin ilmenee, että paneeliin osallistuneet pankit saattoivat manipuloida euriborin tasoa ylös- tai alaspäin tai pitää sen ennallaan sen mukaan, mitä positioita kartellin osallistujilla oli johdannaismarkkinoilla.(34) Euromääräisiä korkojohdannaisia koskevissa päätöksissä ei näin ollen määritetä, oliko kartellilla taipumusta korottaa vai laskea euriboria. Vaikka kielletyssä sopimuksessa osallisina olleiden pankkien menettelyn perusteella voidaankin kohtuudella olettaa, ettei euribor noudattanut tavanomaista kehitystään kartellin toiminnan aikana,(35) komissio ei esittänyt lopullista toteamusta kyseisen viitekoron manipuloinnin yleisestä suunnasta (ylös- vai alaspäin). Sekä unionin yleinen tuomioistuin että unionin tuomioistuin vahvistivat tuomioissaan(36) komission toteamukset ja katsoivat, että kyseinen rikkominen muodosti SEUT 101 artiklan 1 kohdan mukaisen ”tarkoitukseen perustuvan” kilpailunrajoituksen, joka koski ainoastaan euromääräisten korkojohdannaisten markkinoita.(37)
33.      Edellä esitetyistä näkökohdista seuraa, että kun tarkastellaan euromääräisiä korkojohdannaisia koskevia päätöksiä, asetuksen N:o 1/2003 16 artikla edellyttäisi, että kansalliset tuomioistuimet pitävät euriborin manipuloinnin olemassaoloa komission määrittämän ajanjakson aikana lopullisesti todistettuna. Sitä vastoin, koska kyseessä oleva rikkominen luokiteltiin tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi, mitään nimenomaisia vaikutuksia euriborin tasoon ei voida johtaa yksinomaan toimista, jotka komissio totesi SEUT 101 artiklan 1 kohdan vastaisiksi.
34.      Käsiteltävässä asiassa ratkaisematta on edelleen kysymys siitä, muodostaako asetuksen N:o 1/2003 16 artikla asianmukaisen oikeusperustan päätelmälle, jonka mukaan asiassa, jossa kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava sopimusehdon pätevyys oman kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti – etenkin kyseisen ehdon kohteen lainmukaisuuden osalta –, komission SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteavassa päätöksessä esittämät toteamukset sitovat kyseistä kansallista tuomioistuinta.
35.      Tältä osin on riittävää huomauttaa, että asetuksen N:o 1/2003 16 artikla on säännös, jonka mukaan kansalliset tuomioistuimet eivät voi tehdä päätöksiä, jotka olisivat ristiriidassa komission tekemän päätöksen kanssa, vain, ”kun [ne] antavat ratkaisuja [SEUT 101 tai SEUT 102 artiklan] nojalla sopimuksista, päätöksistä tai menettelytavoista”. Koska pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan kaltaisessa asiassa kansallinen tuomioistuin ei joka tapauksessa soveltaisi unionin kilpailusääntöjä käsiteltävänään olevan riidan ratkaisemiseksi, asetuksen N:o 1/2003 16 artiklan ei voida sanoa muodostavan virallisesti oikeusperustaa, joka velvoittaa kansallisen tuomioistuimen pitämään komission euromääräisiä korkojohdannaisia koskevissa päätöksissä esittämiä toteamuksia todistettuina.
36.      Tässä yhteydessä voitaisiin väittää, että jos kansallinen tuomioistuin arvioi asiaa yksinomaan kansallisen oikeutensa valossa, SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteavassa päätöksessä esitettyjen komission toteamusten sitova luonne on samoin määritettävä kansallisen oikeuden mukaisesti. Tällaista lähestymistapaa ei kuitenkaan voida hyväksyä kahdesta pääasiallisesta syystä. Ensinnäkin siinä jätetään huomiotta se seikka, että unionin toimielinten toimivaltansa rajoissa toteuttamat toimet eivät edellytä tunnustamista kansallisessa oikeusjärjestyksessä. Sen sijaan ne ovat erottamaton osa jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmiä, eikä niitä voida siten sivuuttaa kansallisissa menettelyissä. Toiseksi tämä lähestymistapa voisi viime kädessä johtaa siihen, että kansallinen tuomioistuin kieltäytyy ottamasta huomioon unionin toimea, joka on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan lainmukainen ja pätevä ja johon sisältyvät toteamukset unionin tuomioistuin on lisäksi vahvistanut tuomiossa HSBC Holdings ym.
37.      Tästä seuraa, että vaikka asetuksen N:o 1/2003 16 artiklaa ei voida katsoa voitavan soveltaa pääasian oikeudenkäynnissä, kuten edellä todettiin, yksi kyseisessä säännöksessä ilmaistuista periaatteista – nimittäin se, ettei unionin oikeusjärjestyksen mukaisesti vahvistettua toteamusta voida jättää huomiotta – johtaa pohjimmiltaan lopputulokseen, jolla on samankaltaiset oikeudelliset seuraukset. Kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon unionin menettelyssä esitetyt tosiseikkoja koskevat ja oikeudelliset toteamukset, kun ne ovat merkityksellisiä kansallisten riita-asioiden kannalta, vaikka nämä asiat on ratkaistava unionin oikeuden muodostaman nimenomaisen kehyksen ulkopuolella.
38.      Käsiteltävässä asiassa, jossa on kyse kanteesta, jossa asianosainen vaatii toteamaan, että sopimusehto on pätemätön kansallisen lainsäädännön nojalla, komission euromääräisiä korkojohdannaisia koskevissa päätöksissä euriborin manipuloinnista esittämää toteamusta on pidettävä lopullisesti todistettuna ja se olisi otettava asianmukaisesti huomioon, edellyttäen tietenkin, kuten tämän ratkaisuehdotuksen 33 kohdassa selitettiin, ettei näissä päätöksissä asetetuista konkreettisista ehdoista muuta johdu.
39.      Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella katson, että SEUT 101 artiklan 2 kohtaa ja asetuksen N:o 1/2003 16 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että päätökseen, jossa todetaan SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkominen, sisältyvä komission toteamus, jonka mukaan viitekorkoa on manipuloitu, ei tee mitättömäksi lainasopimukseen, jossa viitataan kyseiseen viitekorkoon, sisältyvää ehtoa, jos kyseinen ehto ei ole osa komission päätöksessä tarkoitettua kilpailua rajoittavaa sopimusta eikä sitä ole itsessään todettu SEUT 101 artiklan 1 kohdan vastaiseksi. Vaikka asetuksen N:o 1/2003 16 artiklaa ei muodollisesti sovelleta, kansallinen tuomioistuin ei kuitenkaan voi jättää komission päätöksessä esitettyä toteamusta manipuloinnista huomiotta kansallisessa menettelyssä, joka koskee sopimusehdon pätevyyttä kansallisen lainsäädännön nojalla, jollei kyseisessä päätöksessä asetetuista konkreettisista ehdoista muuta johdu.
IV     Ratkaisuehdotus
40.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Corte d’appello di Cagliarin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
SEUT 101 artiklan 2 kohtaa ja [SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa] vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 16 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
päätökseen, jossa todetaan SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkominen, sisältyvä komission toteamus, jonka mukaan viitekorkoa on manipuloitu, ei tee mitättömäksi lainasopimukseen, jossa viitataan kyseiseen viitekorkoon, sisältyvää ehtoa, jos kyseinen ehto ei ole osa komission päätöksessä tarkoitettua kilpailua rajoittavaa sopimusta eikä sitä ole itsessään todettu SEUT 101 artiklan 1 kohdan vastaiseksi. Vaikka asetuksen N:o 1/2003 16 artiklaa ei muodollisesti sovelleta, kansallinen tuomioistuin ei kuitenkaan voi jättää komission päätöksessä esitettyä toteamusta manipuloinnista huomiotta kansallisessa menettelyssä, joka koskee sopimusehdon pätevyyttä kansallisen lainsäädännön nojalla, jollei kyseisessä päätöksessä asetetuista konkreettisista ehdoista muuta johdu.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      [SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa] vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EYVL 2003, L 1, s. 1).
3      [SEUT 101] artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia AT.39914 – Euro Interest Rate Derivative (EIRD) (Settlement) annettu komission päätös C(2013) 8512 final (jäljempänä vuoden 2013 päätös). Tämä päätös oli osoitettu Barclays-, Deutsche Bank-, Société Générale- ja Royal Bank of Scotland
‑konserneihin kuuluville pankeille.
4      SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia AT.39914 – Euromääräiset korkojohdannaiset) annettu komission päätös C(2016) 8530 final (jäljempänä vuoden 2016 päätös). Tämä päätös oli osoitettu Crédit Agricole-, HSBC- ja JPMorgan-konserneihin kuuluville pankeille.
5      Kahden erillisen päätöksen antaminen johtuu siitä, että tietyt asianomaisista pankeista, jotka luetellaan vuoden 2013 päätöksen toisessa perustelukappaleessa, päättivät osallistua [SEUT 101 ja SEUT 102] artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 (EUVL 2004, L 123, s. 18) 10 a artiklan mukaiseen sovintomenettelyyn. Sitä vastoin muut pankit, jotka mainitaan vuoden 2016 päätöksen 52–64 perustelukappaleessa, päättivät olla osallistumatta kyseiseen menettelyyn, ja näiden pankkien osalta annettiin näin ollen päätös asetuksen N:o 1/2003 7 artiklassa säädetyn vakiomenettelyn mukaisesti.
6      Ks. mm. vuoden 2013 päätöksen 67 perustelukappale ja 1 artikla. Ks. myös vuoden 2016 päätöksen 357 perustelukappale ja 1 artikla.
7      Tuomio 24.9.2019, HSBC Holdings ym. v. komissio (T‑105/17, EU:T:2019:675).
8      Tuomio 12.1.2023, HSBC Holdings ym. v. komissio (C‑883/19 P, EU:C:2023:11; jäljempänä tuomio HSBC Holdings ym.).
9      Unionin yleisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen tuomiot koskivat yksinomaan vuoden 2016 päätöstä, eikä niissä käsitelty vuoden 2013 päätöstä, joka oli tullut lainvoimaiseksi. Molempien tuomioiden seurauksena vuoden 2016 päätös kumottiin osittain erityisesti komission kyseisen asian kantajille määräämän sakon määrittämisen osalta. Unionin yleinen tuomioistuin tuli samankaltaiseen lopputulokseen 20.12.2023 antamassaan tuomiossa JPMorgan Chase ym. v. komissio (T‑106/17, EU:T:2023:832) ja 20.12.2023 antamassaan tuomiossa Crédit agricole ja Crédit agricole Corporate and Investment Bank v. komissio (T‑113/17, EU:T:2023:847). Näistä tuomioista tehdyt valitukset ovat parhaillaan vireillä unionin tuomioistuimessa asioissa C‑160/24 P ja C‑191/24 P. Vuoden 2016 päätöksen osittaisen kumoamisen, joka koski siinä määrättyä sakkoa, jälkeen komissio antoi lisäksi 28.6.2021 päätöksen C(2021) 4600 final. Kyseisen päätöksen seurauksena annettiin 27.11.2024 tuomio HSBC Holdings ym. v. komissio (T‑561/21, EU:T:2024:869), ja siitä on nyt tullut lainvoimainen.
10      Tuomio 25.11.1971, Béguelin Import (22/71, EU:C:1971:113, 26 kohta).
11      Tuomio 6.2.1973, Brasserie de Haecht (48/72, EU:C:1973:11, 26 kohta).
12      Tuomio 25.11.1971, Béguelin Import (22/71, EU:C:1971:113, 29 kohta).
13      Ks. mm. Jones, A., Sufrin, B. ja Dunne, N., EU Competition Law: Text, Cases and Materials, Oxford University Press, 2023, s. 228; Van Bael, I. ja Bellis, J.-F., Competition Law of the European Union, Wolters Kluwer, 2021, s. 77 ja 78; Argenton, C., Geradin, D. ja Stephan, A., EU Cartel Law and Economics, Oxford University Press, 2020, s. 69 ja 70; ja Meeßen, G., ”Article 101 TFEU”, teoksessa Kellerbauer, M., Klamert, M. ja Tomkin, J. (toim.), The EU Treaties and the Charter of Fundamental Rights – A Commentary, Oxford University Press, 2019, s. 1034 ja 1035.
14      Kaikki nämä ratkaisut ovat merkityksellisiä yhä nykyäänkin, mistä osoituksena ovat esimerkiksi 20.4.2023 annettu tuomio Repsol Comercial de Productos Petrolíferos (C‑25/21, EU:C:2023:298, 70–73 kohta) ja 25.1.2024 annettu tuomio Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, 57 ja 58 kohta), joissa viitataan nimenomaisesti niihin.
15      Ks. vastaavasti tuomio 20.9.2001, Courage ja Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, 22 kohta).
16      Ks. vastaavasti tuomio 28.2.1991, Delimitis (C‑234/89, EU:C:1991:91, 40 kohta).
17      Tuomio 14.12.1983, Société de vente de ciments et bétons de l’est (319/82, EU:C:1983:374, 11 ja 12 kohta).
18      Tuomio 14.3.2019, Skanska Industrial Solutions ym. (C‑724/17, EU:C:2019:204, 31 kohta).
19      Tuomio 14.3.2013, Allianz Hungária Biztosító ym. (C‑32/11, EU:C:2013:160; jäljempänä tuomio Allianz Hungária).
20      Ibid., 50 kohta.
21      Lisäksi osapuoli, joka katsoo, että viitekoron manipulointi on vaikuttanut häneen kielteisesti, voi nimittäin nostaa vahingonkorvauskanteen sellaisen kansallisen lainsäädännön nojalla, jolla pannaan täytäntöön tietyistä säännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin, 26.11.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/104/EU (EUVL 2014, L 349, s. 1). Kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi tällainen kanne on saatettu, on puolestaan turvattava suoraan SEUT 101 artiklan 1 kohdasta johtuvat oikeudet myös silloin, jos kantaja on kolmantena osapuolena komission lainvastaiseksi toteamassa sopimuksessa. Ks. mm. tuomio 5.6.2014, Kone ym. (C‑557/12, EU:C:2014:1317, 37 kohta) ja tuomio 20.4.2023, Repsol Comercial de Productos Petrolíferos (C‑25/21, EU:C:2023:298, 50–52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22      Ks. vastaavasti tuomio 14.12.1983, Société de vente de ciments et bétons de l’est (319/82, EU:C:1983:374, 12 kohta) ja tuomio 30.11.2006, Brünsteiner ja Autohaus Hilgert (C‑376/05 ja C‑377/05, EU:C:2006:753, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23      Ennakkoratkaisupyynnössä ja asianosaisten kirjallisissa huomautuksissa mainitaan tältä osin Italian siviililain (Codice Civile) 1346 ja 1418 §.
24      Ks. myös tuomio 18.4.2024, Heureka Group (Hintavertailusivustot) (C‑605/21, EU:C:2024:324, 74 kohta).
25      Ks. asetuksen N:o 1/2003 johdanto-osan 22 perustelukappale ja tuomio 14.12.2000, Masterfoods ja HB (C‑344/98, EU:C:2000:689, 60 kohta; jäljempänä tuomio Masterfoods).
26      Pachev, A., ”Jurisdiction of the Courts of the European Union Member States to apply European Union antitrust law in private disputes”, La justice en transition: vers une union européenne solidaire et durable – Justice in transition: towards a united and sustainable European Union – Mélanges en l’honneur d’Alexander Arabadjiev, Bruylant, 2025, s. 573.
27      Kansallisen tuomioistuimen asiana on kuitenkin edelleen arvioida vahingon olemassaoloa sekä kyseisen vahingon ja kyseessä olevan sopimuksen tai menettelytavan välisen suoran syy-yhteyden olemassaoloa. Myös silloin, kun komissio on joutunut määrittämään kilpailusääntöjen rikkomisen täsmälliset vaikutukset päätöksessään, kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on näet edelleen määrittää yksilöllisesti kullekin niistä henkilöistä aiheutunut vahinko, jotka ovat nostaneet vahingonkorvauskanteen. Ks. vastaavasti tuomio 6.11.2012, Otis ym. (C‑199/11, EU:C:2012:684, 65 ja 66 kohta).
28      Tuomio 16.12.2015, British Airways v. komissio (T‑48/11, EU:T:2015:988, 40 kohta). Ks. myös Joncheray, N., ”Article 16: Uniform application of Community competition law – Commentary”, teoksessa Prete, L. ja Dekeyser, K. ym. (toim.), Regulation 1/2003 and EU Antitrust Enforcement – A Systematic Guide, Wolters Kluwer, 2002, s. 399.
29      Ks. myös Carovano, G., ”Boosting the coherent application of EU competition law in private litigations while augmenting national courts’ independence”, European Law Journal, osa 31, nro 3, 2025, s. 272 ja 273.
30      Ks. tämä ratkaisuehdotuksen alaviite 6.
31      Ks. mm. vuoden 2013 päätöksen 32 perustelukappale ja vuoden 2016 päätöksen 113–115, 358 ja 359 perustelukappale. Ks. myös tuomio HSBC Holdings ym., 18 ja 19 kohta.
32      Ks. rahoitusvälineissä ja rahoitussopimuksissa vertailuarvoina tai sijoitusrahastojen arvonkehityksen mittaamisessa käytettävistä indekseistä ja direktiivien 2008/48/EY ja 2014/17/EU sekä asetuksen (EU) N:o 596/2014 muuttamisesta 8.6.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1011 (EUVL 2016, L 171, s. 1) johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale ja rahoitusmarkkinoilla käytettäviä kriittisiä vertailuarvoja koskevan luettelon laatimisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1011 mukaisesti 11.8.2016 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2016/1368 (EUVL 2016, L 217, s. 1) johdanto-osan viides perustelukappale.
33      Ks. vuoden 2013 päätöksen johdanto-osan viidennestä yhdeksänteen perustelukappale ja vuoden 2016 päätöksen 20–26 perustelukappale. Ks. myös julkisasiamies Emilioun ratkaisuehdotus HSBC Holdings ym. v. komissio (C‑883/19 P, EU:C:2022:384, 1 kohta).
34      Ks. mm. vuoden 2016 päätöksen 388 perustelukappale ja 392 perustelukappaleen a ja e kohta.
35      Ks. mm. vuoden 2016 päätöksen 397 ja 404–408 perustelukappale.
36      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteet 7 ja 8.
37      Ks. mm. tuomio HSBC Holdings ym., 125, 191, 206 ja 208 kohta.