62019CJ0300
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
11 päivänä marraskuuta 2020 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden joukkovähentäminen – Direktiivi 98/59/EY – 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohta – Käsite ”joukkovähentäminen” – Vähennettävien työntekijöiden määrän laskentatapa – Huomioon otettava viiteajanjakso
Asiassa C-300/19,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Barcelonan työ- ja sosiaaliasioiden tuomioistuin nro 3, Espanja) on esittänyt 25.3.2019 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 12.4.2019, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
UQ
vastaan
Marclean Technologies SLU,
Ministerio Fiscalin ja
Fondo de Garantía Salarialin
osallistuessa asian käsittelyyn,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J.-C. Bonichot sekä tuomarit L. Bay Larsen, C. Toader, M. Safjan (esittelevä tuomari) ja N. Jääskinen,
julkisasiamies: M. Bobek,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Puolan hallitus, asiamiehenään B. Majczyna,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään B.-R. Killmann ja S. Pardo Quintillán,
kuultuaan julkisasiamiehen 11.6.2020 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee työntekijöiden joukkovähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.7.1998 annetun neuvoston direktiivin 98/59/EY (EYVL 1998, L 225, s. 16) 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain UQ ja Marclean Technologies SLU ja joka koskee UQ:n yksittäisen irtisanomisen laillisuutta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 98/59 johdanto-osan toisessa, kolmannessa, neljännessä, seitsemännessä ja kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
on tärkeätä antaa työntekijöille nykyistä parempi suoja joukkovähentämistilanteissa ja samalla ottaa huomioon tasapainoisen taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen tarve yhteisössä,
(3)
lisääntyvästä lähenemisestä huolimatta on yhä eroja jäsenvaltioissa voimassa olevissa lainsäädännöissä, jotka koskevat tällaiseen vähentämiseen liittyviä käytännön järjestelyjä, vähentämisessä noudatettavaa menettelyä ja vähentämisestä työntekijöille aiheutuvien seurausten lieventämiseksi tarkoitettuja toimenpiteitä,
(4)
nämä erot voivat välittömästi vaikuttaa sisämarkkinoiden toimintaan,
– –
(7)
tätä lainsäädäntöä on sen vuoksi tarpeen lähentää [EY:n] perustamissopimuksen 117 artiklassa tarkoitetulla tavalla,
(8)
laskettaessa irtisanomisten määrää tässä direktiivissä säädetyn joukkovähentämisen määritelmän mukaisesti olisi muut työnantajan aloitteesta tapahtuneet työsopimusten päättymiset rinnastettava vähentämisiin, jos niitä on vähintään viisi”.
4
Direktiivin I jakso, jonka otsikko on ”Määritelmät ja soveltamisala”, koostuu direktiivin 1 artiklasta, jonka 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a)
'joukkovähentämisellä' työnantajan toimeenpanemia irtisanomisia yhdestä tai useammasta syystä, joka ei liity yksittäisiin työntekijöihin, kun irtisanomiset koskevat jäsenvaltion valinnan mukaan määrää, joka on:
i)
joko 30 päivän aikana
–
vähintään 10 yrityksissä, joissa tavallisesti on enemmän kuin 20 mutta vähemmän kuin 100 työntekijää,
–
vähintään 10 prosenttia työntekijöistä yrityksissä, joissa tavallisesti on vähintään 100 mutta vähemmän kuin 300 työntekijää,
–
vähintään 30 yrityksissä, joissa tavallisesti on vähintään 300 työntekijää,
ii)
tai 90 päivän aikana vähintään 20 kyseisen yrityksen tavallisesta työntekijöiden määrästä riippumatta;
b)
– –
Laskettaessa 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua vähennysten lukumäärää vähentämiseen rinnastetaan sellainen työsopimuksen päättyminen, joka tapahtuu työnantajan aloitteesta yhdestä tai useammasta syystä, [joka] ei liity yksittäisiin työntekijöihin, jos vähentämiset koskevat vähintään viittä työntekijää.”
Espanjan oikeus
5
Työntekijöiden asemasta annettu laki (Estatuto de los Trabajadores) perustuu työntekijöiden asemasta annetun lain konsolidoidun toisinnon hyväksymisestä 23.10.2015 annettuun kuninkaan asetukseen 2/2015 (Real Decreto Legislativo 2/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores; BOE nro 255, 24.10.2015, s. 100224). Tämän lain 51 §:n, jonka otsikko on ”Joukkovähentäminen”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tässä laissa tarkoitetaan joukkovähentämisellä työsopimusten päättämistä taloudellisista, teknisistä, organisatorisista tai tuotannollisista syistä, kun tämä päättäminen kohdistuu 90 päivän aikana vähintään
a)
10 työntekijään yrityksissä, joissa on vähemmän kuin 100 työntekijää
b)
10 prosenttiin yrityksen työntekijöiden määrästä niissä yrityksissä, joissa on 100–300 työntekijää
c)
30 työntekijään yrityksissä, joissa on yli 300 työntekijää.
– –
Laskettaessa tämän momentin 1 kohdassa tarkoitettujen sopimusten päättämisten määrää huomioon otetaan myös kaikki muut viiteajanjakson aikana tapahtuneet sopimusten päättämiset, jotka on toteutettu työnantajan aloitteesta muista kuin 49 §:n 1 momentin c kohdassa säädetyistä yksittäiseen työntekijään liittymättömistä syistä, kunhan näiden päättämisten määrä on vähintään viisi.
Jos peräkkäisinä 90 päivän ajanjaksoina ja tämän pykälän säännösten kiertämiseksi yritys päättää sopimuksia 52 §:n c kohdassa säädetyn nojalla ja näiden päättämisten määrä on ilmoitettuja raja-arvoja pienempi eikä tällaisen toimenpiteen oikeuttamiseen ole ilmennyt uusia syitä, nämä uudet sopimusten päättämiset katsotaan tehdyn lain kiertämiseksi ja ne julistetaan mitättömiksi.”
6
Lainkäytöstä työ- ja sosiaalioikeuteen liittyvissä asioissa 10.10.2011 annetun lain 36/2011 (Ley 36/2011, reguladora de la jurisdicción social; BOE nro 245, 11.10.2011, s. 106584) 122 §:ssä, jonka otsikko on ”Sopimuksen päättämisen arviointi”, säädetään seuraavaa:
”1.   Päätös sopimuksen päättämisestä todetaan perustelluksi, jos työnantaja vaadittavat muodollisuudet täytettyään kykenee osoittamaan, että päättämiseen on kirjallisessa ilmoituksessa mainittu laillinen syy. Jos se ei tätä osoita, päätös katsotaan perusteettomaksi.
2.   Päätös sopimuksen päättämisestä on mitätön:
– –
b)
jos se on tehty kiertämällä työntekijöiden joukkovähentämisestä annettuja säännöksiä [työntekijöiden asemasta annetun lain] 51 §:n 1 momentin viimeisessä kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
7
UQ aloitti 31.10.2016 työskentelyn laaduntarkastajana Marclean Technologiesin palveluksessa. Kuten kaikki muutkin mainitun yrityksen palvelukseen otetut työntekijät, UQ oli sijoitettu Sandhar Groupin toimitiloihin hoitamaan tämän yhtiön valmistamien osien laaduntarkastustehtäviä.
8
UQ todettiin tilapäisesti työkyvyttömäksi 28.5.2018.
9
Marclean Technologies antoi 31.5.2018 UQ:lle tiedoksi irtisanomispäätöksen. Tämän irtisanomisen ajankohtana Marclean Technologies myönsi, että irtisanominen oli perusteeton, ja maksoi siitä myöhemmin UQ:lle korvauksen, joka sen mukaan on maksettava tapauksissa, joissa tuomioistuin toteaa irtisanomisen perusteettomaksi.
10
UQ nosti 11.6.2018 irtisanomisestaan Juzgado de lo Social no 3 de Barcelonassa (Barcelonan työ- ja sosiaaliasioiden tuomioistuin nro 3, Espanja) eli ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa kanteen, jossa hän vaati irtisanomisensa toteamista mitättömäksi tai toissijaisesti perusteettomaksi.
11
Marclean Technologiesin palveluksesta poistui 31.5.–14.8.2018 seitsemän henkilöä. Neljä heistä lopetti työskentelyn muiden kuin yksittäisiin työntekijöihin liittyvien syiden, kaksi vapaaehtoisen irtisanoutumisen ja yksi määräaikaisen työsopimuksen päättymisen perusteella.
12
Marclean Technologiesin palveluksesta irtisanoutui 15.8.2018 vielä 29 henkilöä. Samana päivänä Marclean Technologies lopetti liiketoimintansa kokonaan. Kyseiset 29 henkilöä aloittivat 16.8.2018 työskentelyn Risk Steward SL:n palveluksessa.
13
Marclean Technologies on esittänyt ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa asiakirjoja, joiden mukaan kyseiset 29 henkilöä olivat irtisanoutuneet 26.7.2018 vapaaehtoisesti 15.8.2018 alkaen.
14
UQ puolestaan on väittänyt, että koska nämä vapaaehtoiset irtisanoutumiset tapahtuivat samana ajankohtana ja koska asianomaisilla työntekijöillä ei siten ollut oikeutta työttömyysetuuksiin, tässä tilanteessa oli todellisuudessa kyse peitellystä työntekijöiden joukkovähentämisestä. Näin ollen hänen irtisanomistaan olisi lainkäytöstä työ- ja sosiaalioikeuteen liittyvissä asioissa annetun lain 36/2011 122 §:n 2 momentin nojalla pidettävä mitättömänä.
15
Marclean Technologies on vastannut tähän, että UQ:n irtisanomisen perusteena oli paitsi kyseisen yhtiön toiminnan väheneminen myös se, että kyseinen työntekijä ja ne muut henkilöstön jäsenet, jotka myös irtisanottiin, eivät olleet täyttäneet työsopimusvelvoitteitaan.
16
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on 6.2.2019 antamassaan määräyksessä todennut 30–35 työntekijän tulleen irtisanotuiksi, mitä sen mielestä voitiin pitää direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettuna ”joukkovähentämisenä”. Kyseinen tuomioistuin toteaa, että mainitun direktiivin täytäntöön panemiseksi annetussa Espanjan oikeudessa viitataan 90 päivän viiteajanjaksoon. Se täsmentää tältä osin, etteivät sen kysymykset koske sitä, onko Espanjan säännöstö tältä osin edullisempi kuin mainittu direktiivi.
17
Kyseinen tuomioistuin on epävarma siitä, miten huomioon otettava 30 tai 90 päivän viiteajanjakso on määriteltävä selvitettäessä, onko työsopimusten päättämisissä kyse direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitetusta ”joukkovähentämisestä”. Se toteaa, että 90 päivän kuluessa UQ:n irtisanomispäivästä Marclean Technologiesissa tapahtui 35 työsopimuksen päättämistä, jotka voitaisiin ottaa huomioon laskettaessa direktiivin 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettujen irtisanomisten määrää.
18
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa kuitenkin, että Tribunal Supremo (ylin tuomioistuin, Espanja) on työntekijöiden asemasta annetun lain 51 §:n 1 momenttia tulkitessaan katsonut, että tässä säännöksessä tarkoitettu 90 päivän ajanjakso on laskettava viittaamalla yksinomaan ajanjaksoon, joka edeltää riitautetun irtisanomisen ajankohtaa.
19
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, että työntekijöiden asemasta annetun lain 51 §:n 1 momentin viimeisen kohdan mukaan huomioon voidaan ottaa riitautetun irtisanomisen jälkeiset työsopimuksen päättämiset mutta ainoastaan siinä tapauksessa, että työnantaja on kiertänyt lakia. Kyseisellä säännöksellä pyritään siten torjumaan lain kiertämistä, jossa on kyse siitä, että irtisanomiset toteutetaan vähitellen työntekijöiden edustajien kuulemisen ja osallistumisen välttämiseksi.
20
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tämä kuulemis- ja osallistumistavoite olisi mahdollista saavuttaa tarkemmin ottamalla huomioon viiteajanjakso sekä ennen asianomaisen työntekijän irtisanomisen ajankohtaa että sen jälkeen, mikä mahdollistaisi sen, että työntekijä vetoaa muihin yksittäisiin irtisanomisiin, joista hän saattoi olla tietämätön oman irtisanomisensa ajankohtana mutta joista myöhemmin yhteenlaskettuina kertyy se määrä, jota edellytetään sen toteamiseksi, että kyseessä on direktiivissä 98/59 tarkoitettu joukkovähentäminen.
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tältä osin, että direktiivin 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohtaa on tulkittava itsenäisesti. Sen mielestä mikään ei ole esteenä sille, että tässä säännöksessä tarkoitettu viiteajanjakso otetaan huomioon koko laajuudessaan eli oikeusriidan kohteena olevaa yksittäistä irtisanomista edeltävien tai sen jälkeisten työsopimuksen päättämisten osalta, ja kyseinen ajanjakso voidaan jopa laskea osittain kyseistä irtisanomista edeltävältä ja osittain sen jälkeiseltä ajalta.
22
Tässä tilanteessa Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [direktiivin 98/59] 1 artiklan 1 kohdan [ensimmäisen alakohdan] a alakohdan i ja ii alakohtaa tulkittava siten, että sen selvittämiseksi, onko kyseessä joukkovähentäminen, asetettu 30 tai 90 päivän viiteajanjakso on aina laskettava oikeusriidan kohteena olevan yksittäisen irtisanomisen ajankohtaa edeltävältä ajalta?
2)
Voidaanko [direktiivin 98/59] 1 artiklan 1 kohdan [ensimmäisen alakohdan] a alakohdan i ja ii alakohtaa tulkita siten, että sen selvittämiseksi, onko kyseessä joukkovähentäminen, asetettu 30 tai 90 päivän viiteajanjakso voidaan laskea oikeusriidan kohteena olevan yksittäisen irtisanomisen ajankohdan jälkeiseltä ajalta ilman että tämän ajankohdan jälkeisiä työsopimuksen päättämisiä olisi tarpeen pitää lain kiertämisenä?
3)
Voidaanko [direktiivin 98/59] 1 artiklan 1 kohdan [ensimmäisen alakohdan] a alakohdan i ja ii alakohdassa tarkoitettuja viiteajanjaksoja tulkita siten, että huomioon voidaan ottaa irtisanomiset tai työsopimuksen päättämiset, jotka ovat tapahtuneet 30 tai 90 päivän sisällä, jolloin oikeusriidan kohteena oleva irtisanominen sijoittuu kyseisten ajanjaksojen sisälle?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
23
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, jotka on tutkittava yhdessä, pääasiallisesti, onko direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohtaa tulkittava siten, että arvioitaessa sitä, onko yksittäinen riitautettu irtisanominen osa joukkovähentämistä, tässä säännöksessä säädetty 30 tai 90 päivän viiteajanjakso on laskettava ottamalla huomioon joko yksinomaan kyseistä yksittäistä irtisanomista edeltävä ajanjakso tai myös tämän irtisanomisen jälkeinen ajanjakso paitsi lain kiertämisen tapauksessa myös silloinkin, kun lakia ei ole kierretty, taikka mikä tahansa 30 tai 90 päivän ajanjakso, jonka kuluessa kyseinen yksittäinen irtisanominen on tapahtunut.
24
Direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa säädetään, että käsitteellä ”joukkovähentäminen” tarkoitetaan työnantajan toimeenpanemia irtisanomisia yhdestä tai useammasta syystä, joka ei liity yksittäisiin työntekijöihin, kunhan tietyt määrään ja aikaan liittyvät edellytykset täyttyvät (tuomio 10.12.2009, Rodríguez Mayor ym., C-323/08, EU:C:2009:770, 35 kohta ja tuomio 22.2.2018, Porras Guisado, C-103/16, EU:C:2018:99, 42 kohta).
25
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Espanjan lainsäätäjä on ottanut käyttöön 90 päivän viiteajanjakson. Direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan ii alakohdan mukaan on niin, että jotta kyseessä voidaan katsoa olevan tässä direktiivissä tarkoitettu joukkovähentäminen, tapahtuneiden irtisanomisten määrän on tällaisena viiteajanjaksona oltava vähintään 20 kyseessä olevan yrityksen tavallisesta työntekijöiden määrästä riippumatta.
26
On tutkittava, miten kansallisessa säännöstössä säädetty viiteajanjakso on otettava huomioon ajallisesti.
27
Tältä osin direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan i ja ii alakohdassa säädettyjen raja-arvojen laskemiseksi on syytä muistuttaa, ettei kyseistä direktiiviä voida tulkita niin, että edellä mainittujen raja-arvojen laskentatapa ja täten itse kyseiset raja-arvot olisivat jäsenvaltioiden päätettävissä, koska tällainen tulkinta sallisi jäsenvaltioiden muuttavan kyseisen direktiivin soveltamisalaa ja täten estävän sen täyden vaikutuksen (tuomio 18.1.2007, Confédération générale du travail ym., C-385/05, EU:C:2007:37, 47 kohta ja tuomio 11.11.2015, Pujante Rivera, C-422/14, EU:C:2015:743, 31 kohta).
28
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kysymyksissään kolmea mahdollista menetelmää sen selvittämiseksi, onko direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa edellytetty irtisanomisten määrä täyttynyt. Se viittaa ensinnäkin kahteen menetelmään, joiden mukaan silloin, kun yksittäinen irtisanominen on riitautettu, viiteajanjakso lasketaan ottamalla huomioon joko yksinomaan tätä irtisanomista edeltävä ajanjakso tai myös irtisanomisen jälkeinen ajanjakso, jos lakia on kierretty. Toiseksi kyseisen tuomioistuimen ehdottaman kolmannen menetelmän mukaan viiteajanjakso koostuu mistä tahansa 30 tai 90 päivän ajanjaksosta, jonka kuluessa yksittäinen riitautettu irtisanominen on tapahtunut, tekemättä eroa sen mukaan, edeltääkö tämä ajanjakso kyseistä yksittäistä irtisanomista, seuraako se tätä irtisanomista vai sijoittuuko mainittu ajanjakso osittain ennen kyseistä irtisanomista vai osittain sen jälkeen.
29
On todettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät ensimmäinen ja toinen menetelmä eivät kumpikaan ole direktiivin 98/59 mukaisia.
30
Yhtäältä nimittäin on huomattava, ettei tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan sanamuotoonkaan edes sisälly mitään mainintaa ajallisesta rajoituksesta, joka kohdistuisi yksinomaan yksittäistä riitautettua irtisanomista edeltävään tai sen jälkeiseen aikaan, tapahtuneiden irtisanomisten määrän laskemiseksi.
31
Toisaalta ja varsinkin on todettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien kahden ensimmäisen menetelmän soveltaminen voisi olla vastoin direktiivin 98/59 tarkoitusta, joka on – kuten direktiivin johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta ilmenee – muun muassa nykyistä paremman suojan antaminen työntekijöille joukkovähentämistilanteissa.
32
Viiteajanjakson rajoittaminen joko yksinomaan yksittäistä riitautettua irtisanomista edeltävään ajanjaksoon tai myös mainitun irtisanomisen jälkeiseen ajanjaksoon, jos lakia on kierretty, voisi nimittäin rajoittaa asianomaisten työntekijöiden oikeuksia siltä osin kuin nämä kaksi menetelmää estäisivät ottamasta huomioon irtisanomisia, jotka ovat tapahtuneet 30 tai 90 päivän ajanjaksona mutta kyseisen edeltävän tai kyseisen, irtisanomisen jälkeisen ajanjakson ulkopuolella, vaikka irtisanomisten kokonaismäärä on ylittänyt direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa edellytetyn määrän.
33
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 32 kohdassa, mainitun direktiivin rakenteesta ja tarkoituksesta sitä vastoin seuraa, että sen mukaan tällaisen ajanjakson on oltava keskeytymätön.
34
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämästä kolmannesta menetelmästä – jonka mukaan viiteajanjakso muodostuu mistä tahansa 30 tai 90 päivän ajanjaksosta, jonka kuluessa yksittäinen riitautettu irtisanominen on tapahtunut – on todettava, että ainoastaan tämä menetelmä on kyseisen direktiivin tarkoituksen, sellaisena kuin se palautettiin mieleen tämän tuomion 31 kohdassa, ja direktiivin tehokkaan vaikutuksen noudattamisen mukainen.
35
Tämän direktiivin täysi vaikutus jäisi toteutumatta vastoin direktiivillä tavoiteltua päämäärää, jos direktiiviä tulkittaisiin siten, että kansalliset tuomioistuimet eivät voi ottaa huomioon irtisanomisia, jotka ovat tapahtuneet ennen yksittäisen riitautetun irtisanomisen ajankohtaa tai sen jälkeen, selvittääkseen, onko kyseessä direktiivissä tarkoitettu joukkovähentäminen vai ei.
36
Kuten Euroopan komissio on kirjallisissa huomautuksissaan todennut, on siis tutkittava ajanjakso, joka kattaa yksittäisen riitautetun irtisanomisen ja jonka kuluessa on tapahtunut suurin määrä sellaisia direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettuja irtisanomisia, jotka työnantaja on toteuttanut yhdestä tai useammasta yksittäisiin työntekijöihin liittymättömästä syystä.
37
Esitettyihin kysymyksiin on vastattava edellä esitetyn perusteella, että direktiivin 98/59 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että arvioitaessa sitä, onko yksittäinen riitautettu irtisanominen osa joukkovähentämistä, tässä säännöksessä sen selvittämiseksi, onko kyseessä joukkovähentäminen, säädetty viiteajanjakso on laskettava ottamalla huomioon koko se 30 tai 90 peräkkäisen päivän ajanjakso, jonka kuluessa kyseinen yksittäinen irtisanominen on tapahtunut ja jonka aikana on tapahtunut suurin määrä sellaisia samassa säännöksessä tarkoitettuja irtisanomisia, jotka työnantaja on toteuttanut yhdestä tai useammasta yksittäisiin työntekijöihin liittymättömästä syystä.
Oikeudenkäyntikulut
38
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Työntekijöiden joukkovähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.7.1998 annetun neuvoston direktiivin 98/59/EY 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että arvioitaessa sitä, onko yksittäinen riitautettu irtisanominen osa joukkovähentämistä, tässä säännöksessä sen selvittämiseksi, onko kyseessä joukkovähentäminen, säädetty viiteajanjakso on laskettava ottamalla huomioon koko se 30 tai 90 peräkkäisen päivän ajanjakso, jonka kuluessa kyseinen yksittäinen irtisanominen on tapahtunut ja jonka aikana on tapahtunut suurin määrä sellaisia samassa säännöksessä tarkoitettuja irtisanomisia, jotka työnantaja on toteuttanut yhdestä tai useammasta yksittäisiin työntekijöihin liittymättömästä syystä.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.