62004CC0499_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Landesarbeitsgericht Düsseldorf (työ‑ ja sosiaalioikeudellisia asioita käsittelevä saksalainen muutoksenhakutuomioistuin) on esittänyt EY 234 artiklan nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY(2) 3 artiklan tulkinnasta.
2. Epäselvyydet ovat nousseet esiin kyseisen tuomioistuimen tarkastellessa työsopimusta, jossa palkankorotuksen osalta viitataan voimassa olevaan alakohtaiseen työehtosopimukseen, jonka neuvottelemisessa ja solmimisessa on ollut mukana työnantajaliitto, jonka jäsen yrityksen luovuttaja on, mutta ei luovutuksensaaja, kun lisäksi otetaan huomioon, että luovutuksen jälkeen on tehty uusi työehtosopimus.
3. Yhteisöjen tuomioistuin käsittelee tällaista tilannetta ensimmäistä kertaa vaikka sillä on ollut lukuisia tilaisuuksia lausua kyseisestä säädöksestä.(3)
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön oikeus
4. Yritysten luovutukset ovat ristiriitainen ala, johon erilaisilla seikoilla ja intresseillä on vaikutusta.(4) Yhtäältä tuotantojärjestelmän suuntaukset saavat aikaan järjestelmän muutoksia, joiden tarkoitus on mukautua kokonaistalouteen, jolle on luonteenomaista epävarma kysynnän kehitys ja tarjolla olevien tuotteiden nopea vanhentuminen. Toisaalta sekä omistajilla että työntekijöillä on omat huolensa, joiden tasapainottaminen on hankalaa,(5) millä voidaan selittää jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen eroavaisuudet vastakkaisten osapuolten suojaamisessa.
5. Direktiivillä 77/187(6) on toteutettu osittainen yhdenmukaistaminen;(7) sillä myönnetään palkansaajille sekä kollektiivinen että yksilöllinen turva:(8) ensin mainitulla pyritään edistämään neuvotteluita ja tiedon tarjontaa yritysten luovutusten vaikutuksista näiden luovutusten vaikutusten rajoittamiseksi työsuhteissa; jälkimmäisen tarkoitus on sopimuksen mukaisten velvollisuuksien suojaaminen ja sellaisten sopimusten jatkumisen takaaminen,(9) joilla on taipumus olla hyvin vaihtelevia.(10)
6. Oikeuskäytännön mukaan lainsäädännöllä ”pyritään suojaamaan työntekijöiden etujen mukaisesti olemassa olevia työsuhteita, jotka ovat osa luovutettua taloudellista kokonaisuutta”,(11) mikä suosii sitä, että palkansaajat jatkavat uuden työnantajan palveluksessa siten, että edellisen työnantajan alaisuudessa sovellettuja ehtoja jatketaan.(12)
7. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Ne luovuttajan oikeudet ja velvollisuudet, jotka johtuvat 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun luovutuksen tapahtuessa voimassa olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta, siirtyvät tällaisen luovutuksen vuoksi luovutuksensaajalle.
– –
2. Edellä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun luovutuksen jälkeen luovutuksensaajan on noudatettava kollektiivisen sopimuksen määräyksiä ja ehtoja kollektiivisen sopimuksen mukaan luovuttajaan sovelletuin edellytyksin, kunnes kollektiivinen sopimus lakkaa olemasta voimassa taikka uusi kollektiivinen sopimus tulee voimaan tai sitä aletaan soveltaa.
Jäsenvaltiot voivat rajoittaa tällaisten määräysten ja ehtojen noudattamisaikaa niin, että se on kuitenkin vähintään yksi vuosi.
– – ”
8. Sisämarkkinoiden kehitys, Euroopan maiden lainsääntöjen suuntaukset ja yhteisöjen tuomioistuimen työskentely olivat perusteena muutoksille, jotka tulivat voimaan 29.6.1998 annetulla neuvoston direktiivillä 98/50/EY,(13) vaikka 3 artiklan uusi kirjoitusasu on keskeisiltä osin sama kuin alkuperäinen.(14)
9. Direktiivi 77/187 korvattiin 12.3.2001 annetulla neuvoston direktiivillä 2001/23/EY,(15) vaikka kyseisen 3 artiklan kirjoitusasu on pysynyt sellaisena kuin se oli direktiivissä 98/50.
B Saksan lainsäädäntö
10. On aiheellista tuoda esiin Tarifvertragsgesetz (laki työehtosopimuksista, jäljempänä TVG) ja Bürgerliches Gesetzbuch (siviililaki, jäljempänä BGB), jonka 613a §:ssä saatetaan Saksan oikeusjärjestys yhteisön lainsäädännön mukaiseksi.
1.
TVG
11. TVG:n 1 §:n 1 momentin mukaan työehtosopimuksissa täsmennetään niiden osapuolten oikeudet ja velvollisuudet ja ne sisältävät oikeusnormeja, jotka vaikuttavat työsopimusten sisältöön,(16) solmimiseen ja päättämiseen sekä muihin työntekoa koskeviin tai yrityksen hallintosäännöksiä koskeviin seikkoihin.
12. TVG:n 4 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen mukaan näitä oikeusnormeja sovelletaan suoraan sopimuksen osapuoliin, joita sen 2 §:n 3 momentin mukaan ovat sopimuksen solmineiden ammattiliittojen ja työnantajaliittojen jäsenet sekä jokainen sopimuksen itsenäisesti allekirjoittanut työnantaja.
13. TVG:n 5 §:ssä säädetään sopimuksen yleissitovuudesta.
2.
BGB
14. BGB:n 613a §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä säädetään, että ”jos yritys tai yrityksen osa luovutetaan toiselle, tätä koskevat ne oikeudet ja velvollisuudet, jotka johtuvat luovutushetkellä voimassa olleista työehdoista”.(17)
15. Tämän pykälän toisessa virkkeessä lisätään, että ”mikäli näistä oikeuksista ja velvollisuuksista määrätään työehtosopimuksessa tai yrityskohtaisessa sopimuksessa, ne määrittävät luovutuksensaajan ja työntekijän välisen työsuhteen sisällön, eikä niitä voida työntekijän vahingoksi muuttaa ennen kuin luovutuksesta on kulunut vuosi”.(18)
III Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
16. Hans Werhof otettiin DUEWAG AG:n palvelukseen 1.4.1985, ensin määräaikaiseen työsuhteeseen ja sitten 1.9.1985 alkaen vakinaiseen työsuhteeseen.
17. Työsopimuksen mukaan työsuhteeseen sovellettiin runkosopimusta ja työehtosopimusta, jotka olivat voimassa Nordrhein-Westfalenin rauta‑ ja metalliteollisuuden sekä sähköteknisen teollisuuden alalla ja jotka olivat solmineet Industriegewerkschaft Metall (metalliteollisuustyöntekijöiden ammattiliitto), johon kantaja ei siinä vaiheessa kuulunut, ja Verband der Metall‑ und Elektroindustrie Nordrhein-Westfalen (Osavaltion metalliteollisuuden ja sähköteknisen teollisuuden liitto, jäljempänä AGV), jonka jäsen DUEWAG oli.
18. Yhtiö muuttui 1.4.1999 Siemens DUEWAG GmbH:ksi ja myi usean kuukauden kuluttua Freeway Traffic Systems GmbH & Co. KG:lle, joka ei kuulunut työehtosopimukset solmineeseen työnantajaliittoon, yrityksen Düsseldorfissa (Königsberger Strassella) sijaitsevan osan, jossa Werhof, jonka työsuhde siirtyi mukana, oli töissä.
19. Uusi omistaja laati yritysneuvoston kanssa 2.8.2001 suunnitelman työntekijöiden ryhmittämiseksi Landin metalliteollisuuden ja sähköteknisen teollisuuden työehtosopimuksen mukaisesti. Työntekijöiden kertakorvauksesta sovittiin 13.8.2001; tätä vastaan asianomainen allekirjoitti kirjallisen sopimuksen, jossa hän luopui kaikista mahdollisista yksittäisistä oikeuksista, jotka vastasivat aikaisempia palkankorotuksia.
20. Yritys sopi 29.8.2001 Werhofin kanssa hänen palkkaansa koskevasta työsopimuksen liitteestä.
21. Ammattiliitto ja AGV hyväksyivät 23.5.2002 uuden alakohtaisen työehtosopimuksen, jossa määrättiin 1.6.2003 alkaen sovellettavasta 2,6 prosentin palkkojenkorotuksesta ja lisäerästä.
22. Werhof vaati kanteessaan, että hänelle on maksettava tästä viimeksi mainitusta päivästä alkaen hänelle maksettujen summien ja työehtosopimuksen mukaisesti hänelle kuuluvien summien välinen erotus.
23. Arbeitsgericht Wuppertal (ensimmäisen asteen työtuomioistuin) hylkäsi kanteen 7.1.2004 antamassaan tuomiossa.
24. Muutoksenhakumenettelyssä Landesarbeitsgericht Düsseldorf, joka totesi ensin, että kantajalla ei ole Saksan lainsäädännön nojalla oikeutta vaatimaansa palkkaan(19) siten, että se olisi mahdollista myöntää vain yhteisön lainsäädännön nojalla, päätti lykätä asian käsittelyä esittääkseen yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 77/187/ETY muuttamisesta 29 päivänä kesäkuuta 1998 annetun neuvoston direktiivin 98/50/EY (EYVL L 201, s. 88)(20) 3 artiklan 1 kohdan kanssa yhteensopivaa, että työehtosopimukseen sitoutumatonta yrityksen ostajaa sitoo työehtosopimukseen sidotun yrityksenluovuttajan ja työntekijän välinen sopimus, jonka mukaan kulloistakin palkoista tehtyä yrityksenluovuttajaa koskevaa sopimusta sovelletaan niin, että sovellettavaksi tulee yrityksen luovutuksen aikaan voimassa oleva palkoista tehty sopimus eivätkä myöhemmin voimaan tulevat palkkoja koskevat sopimukset?
2) Mikäli vastaus on kieltävä,
onko direktiivin 98/50/EY 3 artiklan 1 kohdan kanssa yhteensopivaa, että työehtosopimukseen sitoutumatonta yrityksen ostajaa sitovat yrityksen luovutuksen jälkeen voimaan tulevat palkkoja koskevat sopimukset vain niin pitkälle kuin tällainen sitovuus velvoittaa yrityksen luovuttajaa?”
IV Asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa
25. Werhof, Freeway Traffic Systems GmbH & Co. KG, Saksan hallitus ja komissio ovat esittäneet kirjalliset huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 20 artiklassa määrätyssä määräajassa.
26. Suullisessa käsittelyssä, joka pidettiin 12.10.2005, esittivät suulliset huomautuksensa Werhofin ja Freeway Traffic Systems GmbH & Co. KG:n edustajat ja komission asiamies.
V Ennakkoratkaisukysymysten arviointi
A Alustava seikka: sovellettava yhteisön säännös
27. Komissio huomauttaa alustavasti, että direktiiviin 77/187 direktiivillä 98/50 tehdyt muutokset saatettiin osaksi Saksan kansallista oikeusjärjestystä vuonna 2002, vaikka tätä varten säädetty määräaika oli päättynyt 17.7.2001, ja siis yrityksen luovutuksen tapahduttua – 1.10.1999 –, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen toteamuksesta huolimatta on otettava huomioon kyseisen säädöksen alkuperäinen versio, sellaisena kuin sitä on tulkittu asiassa C‑340/01, Abler ym., 20.11.2003 annetussa tuomiossa.(21)
28. Sovellettava lainsäädäntö määräytyy sen päivän mukaan, jona omistusoikeus siirtyi ja jona luovutus siis tapahtui. Käsiteltävänä olevassa asiassa luovutus tapahtui direktiivin 98/50 voimaantulon jälkeen,(22) mutta ennen täytäntöönpanoa varten säädetyn määräajan päättymistä siten, että arviointi on suoritettava yhteisön säädöksen ensimmäisen version kannalta ja ilman, että otetaan huomioon sitä, milloin kansallinen lainsäädäntö saatettiin voimaan.
29. Direktiivin 3 artiklan kahden kirjoitusasun vertailu osoittaa, että 1 kohdan ensimmäinen alakohta on olennaisilta osin sama kummassakin(23) ja että alkuperäisestä 2 kohdasta on muutettuna tullut 3 kohta, vaikka sen sisältö pysyy samana.(24)
B Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
1.
Viittausta koskevat sopimuslausekkeet
30. Työsopimuksessa voidaan viitata avauslausekkeiden avulla toisiin sellaisiin asiakirjoihin, kuten työehtosopimuksiin, joita työsopimuksen osapuolet eivät välttämättä ole allekirjoittaneet.(25)
31. Tällaisista viittauksista johtuu, että koko henkilöstöön tai osaan siitä sovelletaan yhteisiä sääntöjä ja niillä saavutetaan yhdenvertainen kohtelu siitä riippumatta, kuuluvatko työntekijät ammattiliittoon tai eivät.(26)
32. Lausekkeiden käyttö on staattista tai dynaamista sen mukaan, viitataanko niissä johonkin tiettyyn voimassa olevaan työehtosopimukseen vai eri ajankohtina kyseiseen yritykseen tai kyseisellä alalla sovellettavaan työehtosopimukseen.(27)
33. Esillä olevan asian epäselvyydet koskevat sitä, mitä oikeudellisia seurauksia on yrityksen luovutuksen jälkeen katsottava olevan sopimuslausekkeella, jonka nojalla sovelletaan palkoista tehtyä sopimusta, jonka ovat solmineet ammattiliitto ja työnantajaliitto, jonka jäsen ensimmäinen työnantaja oli, mutta ei yrityksen ostaja, kun työehtosopimus on luovutuksen jälkeen korvattu toisella sopimuksella.
34. Tässä asiayhteydessä ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen pääasiallinen epäily koskee sitä, kuuluuko oikeus osallistua yrityksen luovutuksen jälkeen työehtosopimukseen tehtyihin muutoksiin niihin oikeuksiin, jotka direktiivin 77/187 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan siirtyvät yrityksen uudelle omistajalle.
35. Vaikeus johtuu siitä, että kansallisella tasolla Bundesarbeitsgericht (liittovaltion työtuomioistuin) tulkitsee BGB:n 613a §:n toista virkettä siten, että työehtosopimusten lausekkeista tulee osa työsopimusta sen sisältöisinä kuin ne ovat luovutushetkellä, eikä myöhempiä uudistuksia oteta huomioon, koska neuvotteluiden avulla saavutetun muutoskehityksen tuomia etuja ei ole mahdollista saattaa osaksi työsopimusta, koska työntekijöiden oikeuksien suoja on pysyvä; Bundesarbeitsgericht tulkitsee tämän säädöksen ensimmäistä virkettä TVG:n 3 ja 4 §:n kanssa ja katsoo myös, että kun työntekijöihin sovelletaan peräkkäisiä työehtosopimuksia, on otettava huomioon, että niitä sovelletaan myös työnantajiin siten, että kun yritys luovutetaan, sen työntekijöiden asema riippuisi yhdenvertaisuussopimuksesta.(28)
2.
Yritysten luovutus
36. Yritysten luovutuksesta aiheutuu monitahoisia vaikutuksia, minkä vuoksi direktiivillä 77/187 suojellaan työntekijöitä ajallisesti sekä menneen ajan osalta varmistamalla erityisten toimenpiteiden avulla aikaisempien saatavien maksaminen että tulevan ajan osalta pitämällä työsopimukset voimassa ilman sopimusehtojen muuttamista(29) lukuun ottamatta uudistusta, joka liittyy työnantajan vaihdokseen.
37. Tältä osin korvaaminen tapahtuu ilman eri toimenpiteitä vain yrityksen luovutuksen johdosta,(30) millä suojataan työsuhteen jatkumisen ensisijaista intressiä kaikkien seikkojen kannalta, jotta se ei päättyisi tai jotta sille ei aiheutuisi vahinkoa, ottaen huomioon, että työnantajan perustavanlaatuinen suoritus – palkan maksu – ei ole luonteeltaan erityisen henkilökohtainen.(31)
38. Jos sivuutamme työsuhteen jatkuvuuden – sitä ei ole käsitelty pääasian oikeudenkäynnissä –, ne mahdollisuudet tai velvollisuudet, joista se muodostuu, johtuvat erityisistä tai yhteisistä määräyksistä. Niiden välillä on suuria eroja sen mukaan, mikä niiden alkuperä on: ensin mainitut johtuvat työntekijän ja työnantajan välisestä sopimuksesta, kun taas jälkimmäiset syntyvät molempien edustajien välisistä neuvotteluista; ja sopimusmääräysten seurausten osalta erityiset määräykset vaikuttavat vain niihin, jotka ne ovat solmineet, kun taas yhteiset määräykset koskevat niitä, joita sopimukset neuvotelleet ammattiliitot ja työnantajajärjestöt edustavat.
39. Nämä eroavuudet käyvät ilmi direktiivin 77/187 3 artiklasta, jonka 1 kohdassa viitataan erikseen laadittuihin lausekkeisiin ja jonka 2 kohdassa viitataan työehtosopimuksessa sovittuun.
40. Erotuksella on huomattava merkitys, koska työehtosopimusten voimassaolo on rajoitettu ajallisesti sopimuksen päättymispäivään tai uuden sopimuksen voimaantulopäivään, jolleivät valtiot säädä tältä osin määräaikaa, joka ei voi olla alle vuoden pituinen.
41. Tämäntyyppisten lausekkeiden lisäksi on olemassa kolmas tyyppi, johon on edellä viitattu, jolla on samoja ominaisuuksia kuin kahdella muulla; siitä on kyse, kun työntekijän ja työnantajan allekirjoittamassa asiakirjassa viitataan työehtosopimukseen jonkin asian, kuten palkan, osalta.
42. Koska kyseessä oleva lauseke kuuluu yksittäiseen sopimukseen, siihen sovelletaan direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa, josta johtuu sopimuksen mukaisen sellaisen oikeudellisen järjestelmän jatkuminen, johon on aina mahdollista tehdä muutoksia, jotka muulloin kuin yrityksen luovutuksen yhteydessä, on mahdollistettu yleisessä työlainsäädännössä ja jota suojataan direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa.(32)
43. Työehtosopimuksen määräykseen, johon asianosaiset viittaavat, sovelletaan sen sijaan saman 3 artiklan 2 kohtaa.
3.
Kysymyksen arviointi
44. Edellä todetun vuoksi vastaan useista syistä esitettyyn kysymykseen myönteisesti, koska pääasian tosiseikkojen kaltaisessa tapauksessa, jossa yrityksen nykyinen omistaja ei kuulu ammattiliittojen kanssa neuvottelevaan työnantajaliittoon, viittausta ei suojata dynaamisella, vaan staattisella tavalla eikä siihen sovelleta samoja ajallisia rajoituksia kuin ”työehtosopimuksen avulla sovittuihin työsopimuksen ehtoihin”, vaikka yksittäisessä sopimuksessa täsmennetään, että palkkaukseen sovelletaan työehtosopimuksia, jotka sitoivat tämän edeltäjää.(33)
45. Pääsääntöisesti työsuhteen kumpaakin osapuolta velvoittava sisältö pysyy kokonaan samana, koska luovutuksen saaja omaksuu yrityksen luovuttajan aseman, mikä yksittäisten henkilöiden kannalta edellyttää sopimuksen voimassa pysymistä sille, johon sitä sovelletaan,(34) vaikka luovutuksensaaja ei ole osallistunut sen muodostamiseen.
46. Pelkän perustelemisen tarpeen vuoksi voidaan katsoa, että yrityksen viimeisintä omistajaa ei sido työehtosopimus, jonka osapuoli hän ei ole, mutta tämä väite ei ole riittävä, jotta sen perusteella voitaisiin arvostella kyseisen sopimuksen pätevyyttä, koska jos sopimus allekirjoitetaan, sitä on noudatettava. Omistajan vaihdoksella ei ole sen suurempaa merkitystä kuin yksittäisen työntekijän tai yritysneuvoston vaihdoksellakaan.
47. Viittaus ei kuitenkaan voi olla pysyvä sine die siten, että se kattaisi viittauksen ajankohtana voimassa olevan työehtosopimuksen ja kaikki ne, joilla se korvataan.
48. Työn olosuhteiden muuttumaton luonne rajoittaa työnantajan yrityksen johtamista koskevaa toimivaltaa(35) ja merkitsee, että yhdenmukaistamisyritykset eivät voi onnistua.(36)
49. Kun yksittäistapauksissa päätetyissä velvoitteissa viitataan palkan sääntelyn osalta peräkkäisiin työehtosopimuksiin ilman minkäänlaista ajallista rajoitusta, nousee esiin huomattava haitta, koska jos uusi omistaja haluaisi osallistua ammattiliittojen kanssa tehtäviin sopimuksiin, sen olisi liityttävä neuvottelevaan työnantajaliittoon, mikä epäilemättäkin rajoittaisi uuden omistajan yhdistymisvapautta.
50. Yhdistymisvapauteen kuuluu useita toisiaan täydentäviä näkökohtia, mukaan lukien vapaus olla kuulumatta mihinkään yhdistykseen.(37) Tämä oikeus mainitaan Euroopan unionin ihmisoikeuksissa.(38) Aiemmin on yhtäältä asiassa Union Syndicale, Maasa ja Kortner vastaan neuvosto 8.10.1974 annetussa tuomiossa(39) ja toisaalta asiassa Syndicat General du personnel vastaan komissio 8.10.1974 annetussa tuomiossa(40) hyväksytty ammattiyhdistystoiminta yhteisössä. Asiassa Bosman 15.12.1995 annetussa tuomiossa(41) todettiin, että tämä periaate, ”joka on vahvistettu ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 11 artiklassa ja joka pohjautuu jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperint eeseen, on yksi niistä perusoikeuksista, joita yhteisöjen tuomioistuimen – – vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suojataan yhteisön oikeudessa”.(42)
51. Luovutuksen saajalla olevan tämän oikeuden on oltava ensisijainen kaikkiin muihin toissijaisiin oikeuksiin nähden, kuten työntekijän oikeuteen saada sellaisten työehtosopimusten kehityksestä johtuvia taloudellisia etuja, jotka yrityksen luovuttaja on allekirjoittanut.
52. Jos tulevat työehtosopimukset vaikuttaisivat pysyvästi työnantajaan, joka ei osallistunut niiden neuvottelemiseen, seuraukset olisivat samankaltaiset kuin sopimuksilla, joista aiheutuu velvollisuuksia kolmansille osapuolille, millä loukataan periaatetta, jonka mukaan pacta tertiis nec nocent. Olisi myös mahdollista, että työnantajalle, joka ei ole solminut työehtosopimusta, asetettaisiin enemmän velvollisuuksia kuin sopimuksen osapuolelle, minkä vuoksi ensin mainittu on epävarmassa tilanteessa ja sellaisen uhan alaisena, että sopimuslausekkeita laaditaan hänen tietämättään.
53. Näistä syistä esillä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaista viittauksen sisältävää lauseketta ei ole aiheellista tulkita ”dynaamisesti”. Landesarbeitsgerichtin esittämässä kysymyksessä on kyseessä väliaikainen tilanne, jossa tällä lausekkeella on täysi vaikutus alkuperäisen omistajan solmimaan sopimukseen mutta jossa nämä vaikutukset lakkaavat direktiivin 77/187 3 artiklan 2 kohdassa mainituissa tilanteissa – kun sopimuksen voimassaolo päättyy tai uusi sopimus tulee voimaan tai jäsenvaltion päättäessä, että sopimusta sovelletaan vain tietyn ajan, jonka on kuitenkin oltava vähintään yksi vuosi yrityksen luovutuksesta –, ilman, että sillä katetaan myöhemmät työehtosopimukset, luonnollisestikin paitsi jos yrityksen uusi omistaja on toisin halunnut.
54. On aiheellista ilmoittaa, että asiassa Martin ym., 6.11.2003 annetussa tuomiossa(43) todettiin, että yhteisön lainsäädännön vastaista on se, että luovutuksensaaja tarjoaa luovutetun yksikön työntekijöille varhaiseläkettä koskevia ehtoja, jotka ovat epäedullisemmat kuin mitä luovuttaja on heille myöntänyt, paitsi jos edullisemmat ehdot perustuivat kollektiiviseen sopimukseen, joka ei ole lainmukaisesti sovellettavissa (tuomion 48 kohta), mikä tilanne käy ilmi esitetyistä perusteluista.
55. Lisäksi, koska kyseessä on siirtymäsäännös, on perusteltua, että luovutuksensaajan työntekijöiden tilanne on jonkin aikaa erilainen kuin niiden työntekijöiden tilanne, jotka yrityksen luovuttaja on siirtänyt.(44) Sellaisen ajanjakson vähimmäiskeston vahvistaminen, jonka ajan työehtosopimusta on noudatettava, antaa työntekijöille mahdollisuuden mukautua uuteen työnantajaan,(45) riippumatta siitä, minkälaisia sopimuksia myöhemmin solmitaan.
56. Muiden seikkojen osalta direktiivillä 77/187 säädetyllä suojalla katetaan sen tarkoituksen mukaisesti viittauksen tekemisen ajankohtana olemassa olleet oikeudet, toisin sanoen ne, jotka asianomainen on yhdistänyt ja liittänyt osaksi omaisuuttaan;(46) siinä suljetaan pois vain odotettavissa olevat oikeudet, minkä vuoksi myöhemmistä työehtosopimuksista syntyviä mahdollisia etuja ei oteta huomioon.(47)
57. Lopuksi, vaikka mikään ei estä työnantajaa ryhtymästä toimenpiteisiin tehdäkseen sopimukseen asianmukaiset muutokset yleisessä lainsäädännössä säädettyjen menettelyiden avulla,(48) tämä mahdollisuus ei tee tarpeettomaksi yritysten luovutuksia koskevien erityisten säädösten säännöksiä.
C Toinen ennakkoratkaisukysymys
58. Landesarbeitsgericht Düsseldorf haluaa tietää myös, onko asian laita siten, että vaikka direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa ei sallita, että luovutuksensaaja sanoutuu irti luovutuksen jälkeen tehdyistä alakohtaisista työehtosopimuksista, luovutuksensaaja on kuitenkin sidottu vain niihin velvollisuuksiin, joita yrityksen luovuttajaan sovellettiin.
59. Ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen ehdottamani ratkaisun vuoksi on toista kysymystä tarpeetonta pohtia.
60. Jos yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin päättää tarkastella tässä menettelyssä toissijaisesti esitettyä kysymystä, katson, että koska työnantajan suoritus ei ole luonteeltaan äärimmäisen henkilökohtainen, se, sitooko työehtosopimus työnantajaa vai ei, ei riipu yrityksen luovuttajan olosuhteista, vaan sopimuksen sisältöä on noudatettava siitä huolimatta, minkälaisia subjektiivisia uudistuksia on tehty.
VI Ratkaisuehdotus
61. Edellä esitetyn mukaisesti ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Landesarbeitsgericht Düsseldorfin esittämistä kahdesta kysymyksestä ensimmäiseen ja toteaa seuraavaa:
Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/EY 3 artiklan 1 kohdan vastaista ei ole, että kun työntekijän työsopimuksessa viitataan yrityksen luovuttajaa sitovaan työehtosopimukseen, luovutuksen saaja, joka ei kuulu tällaisia sopimuksia neuvottelevaan työnantajaliittoon, ei sovella työehtosopimuksia, joilla on korvattu yrityksen luovutuksen aikaan voimassa ollut sopimus.
(1) .
(2)  –	EYVL L 61, s. 26.
(3)  –	Rodríguez‑Piñero Royo, M. C., ”Transmisión de empresas y derecho europeo”, julkaistu yhteisteoksessa La transmisión de empresas en Europa,
Cacucci Editore, Bari, 1999, s. 5; tässä artiklassa todetaan, että tämä direktiivi on synnyttänyt paljon oikeuskäytäntöä, mikä johtuu siitä, että ”sen soveltamisalaan kuuluvat tapaukset ovat huomattavan tärkeitä ja vaihtelevia, että soveltamisala on laaja ja että näihin tilanteisiin sovellettavat kansalliset järjestelmät ovat erilaisia. Vaikka joskus se antaa vaikutelman, että todellinen syy – – on direktiivissä itsessään olevissa puutteissa”.
(4)  –	Conforti, L., ja Zucchetti, R., Diritto comunitario del lavoro-Tutela delle condizioni economiche e giuridiche dei lavoratori, sicurezza e salute sui luoghi di lavoro,
Bufetti, Roma, 1994, s. 224; tässä artikkelissa viitataan ”poikkeukselliseen ja kipeään tilanteeseen”.
(5)  –	Desdentado Bonete, A., ”La sucesión de empresa: una lectura del nuevo artículo 44 del Estatuto de los Trabajadores desde la jurisprudencia”, Revista del Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales,
nro 38, Madrid, 2002, s. 241 ja sitä seuraavat sivut.
(6)  –	Direktiivin antamista koskevien toimenpiteiden osalta, Puissochet, J.‑P., ”La directive concernant le maintien des droits des travailleurs en cas de transferts d’entreprises et la jurisprudence de la Cour”, Journal des tribunaux du travail,
nro 725, 1999, s. 1.
(7)  –	Asia C‑425/02, Delahaye, tuomio 11.11.2004 (Kok. 2004, s. I-10823, 32 kohta).
(8)  –	Conforti, L., ja Zucchetti, R., erottelevat edellä mainitussa teoksessa sisällön suojaamisen, joka kattaa työsuhteiden ja niiden ehtojen jatkuvuuden ja muodollisen suojaamisen.
(9)  –	González Biedma, E., ”El régimen jurídico de la transmisión de empresas en el derecho español”, em. teoksessa La transmisión… ‚s. 173.
(10)  –	Alonso Olea, M., ja Casas Bahamonde, M. E., Derecho del trabajo,
19. painos, Civitas, Madrid, 2001, s. 393.
(11)  –	Yhdistetyt asiat 144/87 ja 145/87, Berg ja Busschers, tuomio 5.5.1988 (Kok. 1988, s. 2559, 13 kohta) ja analogisesti asia 324/86, Daddy’s Dance Hall, tuomio 10.2.1988 (Kok. 1988, s. 739, Kok. Ep. IX, s. 361, 13 kohta).
(12)  –	Mm. asia 287/86, Ny Mølle Kro, tuomio 17.12.1987 (Kok. 1987, s. 5465, Kok. Ep. IX, s. 281, 12 kohta); em. asia Daddy’s Dance Hall, tuomion 9 kohta; em. asia Berg ja Busschers, tuomion 12 kohta; asia C‑362/89, D’Urso ym., tuomio 25.7.1991 (Kok. 1991, s. I‑4105, 9 kohta); yhdistetyt asiat C‑132/91, C‑138/91 ja C‑139/91, Katsikas ym., tuomio 16.12.1992 (Kok. 1992, s. I‑6577, Kok. Ep. XIII, s. I‑225, 21 kohta); asia C‑399/96, Europièces, tuomio 12.11.1998 (Kok. 1998, s. I‑6965, 37 kohta); asia C‑343/98, Collino ja Chiappero, tuomio 14.9.2000 (Kok. 2000, s. I‑6659, 49 kohta) ja viimeisin asia C‑478/03, Celtec, tuomio 26.5.2005 (26 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(13)  –	Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 77/187/ETY muuttamisesta (EYVL L 201, s. 88).
(14)  –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohta ja alaviitteet 23 ja 24.
(15)  –	EYVL L 82, s. 16.
(16)  –	Tämän säännöksen mukaisesti näihin oikeusnormeihin kuuluvat ne, joissa säädetään palkkojen määrästä.
(17)  –	Korvaava vaikutus on voimassa myös suurimmassa osassa muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjä, kuten esimerkiksi Italiassa (Codice civilen 2112 §:n 1 momentti), Belgiassa (työehtosopimuksen nro 32 a 7 kohta) tai Espanjassa (Estatuto de los trabajadoresin 44 §); Ojeda Avilés, A., Rodríguez Ramos, M. J., ja Gorelli Hernández, J., ”La transferencia de empresas: un análisis comparado de la trasposición al derecho italiano, francés, belga, alemán, inglés y español, de la Directiva 77/187”, La transmisión…, em. teos, s. 279.
(18)  –	Tämä toinen virke lisättiin miesten ja naisten välisestä yhdenvertaisesta kohtelusta työpaikalla ja oikeuksien turvaamisesta luovutuksen yhteydessä 13.8.1980 annetun lain (BGBl. 1980 I, s. 1308) 1 §:n 5 momentilla; tämä laki annettiin yhteisön lainsäädännön, kuten direktiivin 77/187 saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Direktiivi 98/50 saatettiin osaksi Saksan oikeutta merimiesten työstä annetun lain ja muiden lakien muuttamisesta 28.3.2002 annetulla lailla (BGBl. 2002 I, s. 1163).
(19)  –	Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin osoittaa, että Freeway Traffic Systems GmbH & Co. KG:hen ei sovelleta 23.5.2002 tehtyä työehtosopimusta, koska se ei kuulu AGV:hen ja koska se ei ole todennut mainittua työehtosopimusta yleissitovaksi (TVG:n 1–4 §); työntekijän vaatimusta ei myöskään voida hyväksyä BGB:n 613a §:n 1 momentin nojalla, koska Bundesarbeitsgerichtin oikeuskäytännön mukaan yhtäältä työehtosopimuksen muutoksilla ei ole vaikutusta työsopimukseen yrityksen luovutuksen jälkeen ja toisaalta luovutuksen yhteydessä työntekijöitä koskevat työehdot siirtyvät sellaisenaan siitä riippumatta, mikä on työntekijöiden tilanne työehtosopimukseen nähden.
(20)  – On katsottava, että kansallinen tuomioistuin tarkoittaa direktiivin 77/187 3 artiklan 1 kohtaa, sellaisena kuin sen kirjoitusasu on direktiivissä 98/50, koska tässä viimeksi mainitussa säädetään neljästä seikasta: ensinnäkin sillä muutettiin direktiivin 77/187 nimeä ja sen 1–7 artiklan sanamuotoa, toiseksi sillä annetaan suuntaviivoja sen saattamisesta osaksi kansallisia oikeusjärjestyksiä, kolmanneksi siinä vahvistetaan päivä, jona direktiivi tulee voimaan ja neljänneksi si inä määritellään tahot, joita direktiivi koskee.
(21)  –	Kok. 2003, s. I‑14023. Yhteisöjen tuomioistuin ratkaisi tässä asiassa direktiivin 77/187 1 artiklan tulkintaa koskevan ennakkoratkaisukysymyksen ja totesi, että Itävallan oikeus oli yhteensopiva direktiivin 77/187 muuttamisesta 29 päivänä kesäkuuta 1998 annetun sen neuvoston direktiivin 98/50/EY (EYVL L 201, s. 88) kanssa, jonka noudattamista varten säädetty määräaika päättyi 17.7.2001, jolloin kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä oleva oikeudenkäyntiasia oli jo vireillä, minkä vuoksi sitä ei voida soveltaa (tuomion 5 kohta).
(22)  –	Direktiivin 3 artiklan mukaan se tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä, mikä tapahtui 17.7.1998.
(23)  –	Ainoa ero on siinä, että aikaisemmin luovutuksesta käytetty ilmaisu ”1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu” poistettiin.
(24)  –	Eroavuudet johtuvat yhtäältä siitä, että, kuten edellä on mainittu, lause ”1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu” poistettiin, ja toisaalta siitä, että lause ”luovutuksensaajan on noudatettava kollektiivisen sopimuksen määräyksiä ja ehtoja kollektiivisen sopimuksen mukaan luovuttajaan sovelletuin edellytyksin” on korvattu lauseella ”luovutuksen jälkeen luovutuksensaajan on noudatettava työehtosopimuksen määräyksiä ja ehtoja sellaisina kuin luovuttaja niitä noudattaa kyseisen työehtosopimuksen mukaisesti”.
(25)  –	Saksassa noin 90 prosenttiin työsopimuksista sisältyy tämänkaltaisia sääntöjä; Annuβ, G., ”Die einzelvertragliche Bezugnahme auf Tarifverträge”, Betriebs-Berater,
nro 49, 1999, s. 2558 ja Preis, Grundfragen der Vertragsgestaltung im Arbeitsvertrag,
s. 51 ja sitä seuraavat sivut, johon Hanau, P., ja Kania, T., viittaavat artikkelissa ”Die Bezugnahme auf Tarifverträge durch Arbeitsvertrag und betriebliche Übung”, Tarifautonomie für ein neues Jahrhundert, Festschrift für Günther Schaub,
München, 1998, s. 239.
(26)  –	Annuβ, G., em. teos, s. 2558.
(27)  –	Beseler, L., teoksessa Beseler, L., Düwell, F. J., ja Göttling, W., Arbeitsrechtliche Probleme bei Betriebsübergang, Betriebsänderung und Unternehmensumwandlung,
toinen painos, Dülmen, 2005, s. 105, ja Hanau, P., ja Kania, T., em. teos, s. 239.
(28)  –	Bundesarbeitsgerichtin 20.6.2001 antama tuomio 4 AZR 295/00; 29.8.2001 antama tuomio 4 AZR 332/00 ja 16.12.2002 antama tuomio 4 AZR 467/01.
(29)  –	González Biedma, E., em. teos, s. 174.
(30)  –	Em. yhdistetyt asiat D’Urso ym., tuomion 20 kohta; em. asia Celtec, tuomion 38 kohta ja asia C‑305/94, Rotsart de Hertaing, tuomio 14.11.1996 (Kok. 1996, s. I‑5927, 18 kohta).
(31)  –	Alonso Olea, M., ja Casas Bahamonde, M. E., em. teos,
s. 394, katsovat, että perustavanlaatuiset syyt ovat luonteeltaan järjestelmällisiä ja metajuridisia: ” – – työntekijän vaihtumisesta aiheutuu hänen työsopimuksensa päättyminen; jos yrityksen omistajan vaihdoksella olisi samat seuraukset, kaikki sopimukset yhdessä päättyisivät, minkä vuoksi tässä tapauksessa on ymmärrettävää, että sopimukset pysyvät voimassa. Jos ratkaisu ei olisi tämä, yrityksen omistajalla olisi mahdollisuus irtisanoa sopimukset yksipuolisesti yrityksen vapaaehtoisen elossa olevien kesken tapahtuvan luovutuksen yhteydessä. – – ”
(32)  –	Kyseisen 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutus ei sellaisenaan ole peruste, jota luovuttaja tai luovutuksensaaja voi käyttää irtisanomiseen. Tämä säännös ei estä irtisanomisia työvoiman muutoksiin johtavista taloudellisista, teknisistä tai organisatorisista syistä. Tämän 1 kohdan toisen alakohdan mukaan jäsenvaltiot voivat säätää, että ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta joihinkin erityisiin työntekijäryhmiin, joita irtisanomissuoja ei jäsenvaltion lainsäädännön tai käytännön mukaan koske. Tämän 4 artiklan 2 kohdassa puolestaan säädetään, että jos työsopimus tai työsuhde päättyy sen vuoksi, että 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta luovutuksesta seuraa olennainen työolojen muutos työntekijän vahingoksi, työnantajan katsotaan olevan vastuussa työsopimuksen tai työsuhteen päättymisestä. Ks. tältä osin em. asia Daddy’s Dance Hall, tuomion 16 ja 17 kohta; em. asia Collino ja Chiappero, tuomion 52 kohta ja asia C‑209/91, Watson Rask ja Christensen, tuomio 12.11.1992 (Kok. 1992, s. I‑5755, 28 kohta).
(33)  –	Beseler, L., em. teos, s. 106, katsoo myös, että lauseke, joka sisältää dynaamisen viittauksen, muuttuu staattiseksi yrityksen luovutuksen yhteydessä; samalla kannalla ovat Heinze, M., ”Ausgewählte Rechtsfragen zu § 613a BGB”, Tarifautonomie für ein neues Jahrhundert, Festschrift für Günther Schaub,
München, 1998, s. 281; Henssler, M., Unternehmensumstrukturierung und Tarifrecht, Festschrift für Günther Schaub,
München, 1998, s. 322, ja Gaul, B., ”Einzelvertragliche Bezugnahmeklausel beim Übergang des Arbeitsverhältnisses auf nicht tarifgebundenen Arbeitgeber”, Betriebs-Berater,
nro 21, 2000, s. 1086 ja sitä seuraavat sivut. Eri mieltä ovat mm. Thüsing, G., ja Lambrich, T., ”Arbeitsvertragliche Bezugnahme auf Tarifnormen”, Recht der Arbeit,
nro 4, 2002, s. 211 ja 212, ja Annuβ, G., em. teos, s. 2560. Hanau, P., ja Kania, T., em. teos, s. 256, puolestaan tekevät erottelun olosuhteiden mukaan ja sen mukaan, minkä tyyppisestä sopimuksesta on kyse, ja kannattavat nyt esillä olevan kaltaisessa tilanteessa staattista näkökulmaa.
(34)  –	Martín Correa, J. M., ”La sucesión de empresas. Reflexión a la luz de la Directiva CE 2001/23”, Revista del Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales,
nro 48, Madrid, 2004, s. 92.
(35)  –	Monereo Pérez, J. L., Las relaciones de trabajo en la transmisión de la empresa,
Ministerio de Trabajo y Seguridad Social, Madrid, 1987, s. 334.
(36)  –	Desdentado Bonete, A., em. teos, s. 256.
(37)  –	Ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 20 artiklan 2 kohdassa määrätään, että ”ketään ei saa pakottaa liittymään mihinkään yhdistykseen”. Lisäksi myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on vahvistanut tämän negatiivisen ulottuvuuden asiassa Young, James ja Webster v. Yhdistynyt kuningaskunta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 13.8.1981, A‑sarja, nro 44, 52 kohta; asiassa Sigurdur A. Sigurjónsson v. Islanti, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 30.6.1993, A‑sarja, nro 264, 35 kohta ja asiassa Gustafsson v. Ruotsi, 25.4.1996, Recueil des arrêts et décisions,
1996‑II, 45 §.
(38)  –	Nizzassa 7.12.2000 hyväksytyn Euroopan unionin perusoikeusasiakirjan (EYVL C 364, s. 1) 12 artiklan 1 kohta, joka toistetaan Euroopan perustuslakia koskevan sopimuksen II‑72 artiklan 1 kohdassa (EUVL 2004, C 310, s. 1).
(39)  –	Asia 175/73 (Kok. 1974, s. 917).
(40)  –	Asia 18/74 (Kok. 1974, s. 933, Kok. Ep. II, s. 357).
(41)  –	Asia
C‑415/93 (Kok. 1995, s. I‑4921).
(42)  –	Tuomion 79 kohta.
(43)  –	Asia C‑4/01 (Kok. 2003, s. I‑12859).
(44)  –	Ojeda Avilés, A., Rodríguez Ramos, M. J., ja Gorelli Hernández, J., em. teos, s. 309.
(45)  –	Carabelli, U., ”Alcune riflessioni sulla tutela dei lavoratori nei trasferimenti d’azienda: la dimensione individuale”, Rivista Italiana di Diritto del Lavoro,
nro 1, 1995, s. 62.
(46)  –	Em. asiassa Martin ym. annetun tuomion mukaan riippumatta siitä, liittyykö täytäntöönpano tietystä tapahtumasta, joka riippuu työnantajan tahdosta (29 kohta).
(47)  –	Em. asiassa Collino ja Chiappero todettiin, että kertyneiden palvelusvuosien perusteella ei synny sellaisia oikeuksia, joihin työntekijät voisivat vedota uuden työnantajan palveluksessa, mutta palvelusvuodet otetaan kuitenkin huomioon määritettäessä muita rahamääräisiä oikeuksia, joihin he voivat vedota entistä työnantajaa vastaan (50 kohta).
(48)  –	Em. asia Daddy’s Dance Hall, tuomion 16 ja 17 kohta ja em. asia Watson Rask ja Christensen, tuomion 27–29 kohta.