62022CC0087
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
PRIIT PIKAMÄE
23 päivänä maaliskuuta 2023 (
1
)
Asia C‑87/22
TT,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
AK
(Ennakkoratkaisupyyntö – Landesgericht Korneuburg (osavaltion tuomioistuin, Korneuburg, Itävalta))
Ennakkoratkaisupyyntö – Asetus (EY) N:o 2201/2003 – 10 ja 15 artikla – Toimivalta vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle, jolla on paremmat edellytykset käsitellä asiaa, esitetty pyyntö, että se käyttäisi toimivaltaansa – Edellytykset – Sen jäsenvaltion tuomioistuin, johon lapsi on luvattomasti viety – 25.10.1980 tehty Haagin yleissopimus
I Johdanto
1.
Borrásin muistiossa (
2
) todetaan, että ”ehkä merkittävin riski puolisoiden yhteisten lasten suojelussa avioliiton hajotessa on se, että toinen vanhemmista vie lapsen pois maasta, kaikkine lapsen tasapainolle ja suojelulle aiheutuvine ongelmineen” (
3
). Käsiteltävässä asiassa tilanne on juuri tällainen.
2.
Landesgericht Korneuburg (osavaltion tuomioistuin, Korneuburg, Itävalta) tiedustelee kahdella ennakkoratkaisukysymyksellään unionin tuomioistuimelta etenkin, miten asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (
4
) 15 artiklaa on tulkittava riita-asiassa, jossa vastakkain ovat kaksi Slovakian kansalaista, pääasian valittaja TT (jäljempänä isä), joka asuu Itävallassa, ja pääasian vastapuoli AK(jäljempänä äiti), ja jossa on kyse heidän tällä hetkellä Slovakiassa äitinsä kanssa olevien lastensa huoltajuudesta.
3.
Esillä olevassa asiassa unionin tuomioistuimella on siis tilaisuus yhtäältä täsmentää asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan, joka koskee asian siirtämistä tuomioistuimelle, jolla on paremmat mahdollisuudet käsitellä sitä, ulottuvuutta ja toisaalta lausua uudesta kysymyksestä, joka koskee kyseisen säännöksen ja saman asetuksen 10 artiklan, joka koskee toimivaltaa lapsikaappausasioissa, välistä suhdetta.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Kansainvälinen oikeus
4.
Haagissa 25.10.1980 kansainvälisestä lapsikaappauksesta tehdyn yksityisoikeuden alaa koskevan yleissopimuksen (jäljempänä vuoden 1980 Haagin yleissopimus) tarkoituksena on sen 1 artiklan a kohdan mukaan muun muassa ”turvata johonkin sopimusvaltioon luvattomasti viedyn tai sieltä luvattomasti palauttamatta jääneen lapsen pikainen palauttaminen”.
B
Unionin oikeus
5.
Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 24 artiklan lisäksi nyt käsiteltävässä asiassa ovat merkityksellisiä asetuksen N:o 2201/2003 8, 10, 11, 15 ja 20 artikla.
III Pääasian tosiseikat, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
6.
Isä ja äiti asuivat avoliitossa heidän lastensa V:n ja M:n syntyessä Slovakiassa vuonna 2012. Slovakian lain nojalla heillä on lastensa yhteishuoltajuus.
7.
Molemmat vanhemmat kävivät töissä Slovakiassa. (
5
) Vuonna 2014 perhe muutti Itävaltaan, ja lapset olivat päivähoidossa ja sitten lastentarhassa kyseisessä jäsenvaltiossa vuoteen 2017 asti. Tämän jälkeen he ovat vuodesta 2017 asti käyneet koulua Slovakiassa ja kulkeneet päivittäin kotoaan Itävallasta Slovakiassa sijaitsevaan kouluun. Lapset puhuvat vanhempiensa ja isovanhempiensa kanssa slovakkia ja osaavat saksaa vain muutaman sanan verran.
8.
Vanhemmat erosivat vuoden 2020 alussa. Lapset ovat heinäkuusta 2020 asti asuneet äitinsä kanssa Slovakiassa ilman isän suostumusta.
9.
Vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen nojalla isä teki lasten palauttamista koskevan hakemuksen, joka toimitettiin kyseisen yleissopimuksen 8 artiklan ensimmäisen kappaleen ja kolmannen kappaleen f kohdan nojalla Okresny súd Bratislava I:een (Bratislavan ensimmäinen piirioikeus).
10.
Samaan aikaan isä haki Bezirksgericht Bruck an der Leithalta (Bruck an der Leithan piirioikeus, Itävalta) kummankin lapsen yksinhuoltajuutta sillä perusteella, että äiti oli vaarantanut lasten edun ja estänyt heitä olemasta yhteydessä isään viemällä heidät luvattomasti Itävallasta Slovakiaan.
11.
Äiti vastusti isän huoltajuushakemuksia ja kiisti Bezirksgericht Bruck an der Leithan toimivallan sillä perusteella, että lasten asuinpaikka on aina ollut Slovakiassa ja että he eivät olleet integroituneita perheen Itävallan asunnon sosiaaliseen ympäristöön. Äidin väite, joka koski kyseisen tuomioistuimen toimivallan puutetta, hyväksyttiin ensimmäisessä oikeusasteessa 4.1.2021 annetulla päätöksellä.
12.
Isä valitti päätöksestä Landesgericht Korneuburgiin, joka muutti 23.2.2021 antamallaan päätöksellä osittain ensimmäisen oikeusasteen päätöstä ja hylkäsi äidin esittämän oikeudenkäyntiväitteen, joka koski toimivallan puutetta.
13.
Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta) vahvisti Landesgericht Korneuburgin päätöksen 23.6.2021 antamallaan päätöksellä.
14.
Äiti jätti 23.9.2021 hakemuksen, jossa hän vaati Bezirksgericht Bruck an der Leithaa asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 2 kohdan a alakohdan mukaisesti pyytämään jotakin Slovakian tuomioistuinta käyttämään toimivaltaansa mainitun asetuksen 15 artiklan 5 kohdan nojalla. Tältä osin äiti toi esiin yhtäältä, että Okresny súd Bratislava I:ssä vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen nojalla vireillä olevan lasten palauttamista koskevan menettelyn ohella Okresny súd Bratislava V:ssä (Bratislavan viides piirioikeus, Slovakia) oli vireillä useita menettelyjä, joista osan oli pannut vireille isä ja osan äiti, ja toisaalta, että näillä tuomioistuimilla olisi paremmat edellytykset käsitellä kysymys kumpaakin lasta koskevasta vanhempainvastuusta, kun otetaan huomioon niiden kokoamat lukuisat todisteet.
15.
Isä vastusti kyseistä hakemusta tuoden esille, että asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklassa säädetty jäsenvaltion tuomioistuinten toimivallan siirtäminen ei ole mahdollista silloin, kun niissä toisen jäsenvaltion tuomioistuimissa, joiden tulisi käyttää toimivaltaansa, on vireillä vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen nojalla tehty hakemus lasten palauttamisesta.
16.
Bezirksgericht Bruck an der Leitha hyväksyi äidin hakemuksen. Kyseinen tuomioistuin katsoi, että Okresny súd Bratislava V:llä, joka oli antanut jo useita ratkaisuja isän oikeudesta tavata lapsiaan, oli parhaat edellytykset käsitellä molempia lapsia koskeva vanhempainvastuu ja tapaamisoikeus, sillä lapset ovat asuneet äitinsä kanssa Slovakiassa heinäkuusta 2020 alkaen eivätkä olleet integroituneita sosiaaliseen ympäristöönsä Itävallassa. Lisäksi menettelyn käyminen itävaltalaisessa tuomioistuimessa vaikeuttaisi menettelyä sikäli, että sekä itävaltalaisten lapsi- ja nuorisotyötä tekevien tahojen tutkimuksissa että toimittaessa määrättyjen lapsipsykologia-asiantuntijoiden kanssa kaikki kyselyt ja tutkimukset olisi suoritettava turvautuen valantehneeseen tulkkiin.
17.
Isä valitti tästä päätöksestä Landesgericht Korneuburgiin.
18.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että unionin tuomioistuin ei ole toistaiseksi lausunut asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 1 kohdan säännösten suhteesta kyseisen asetuksen 10 artiklaan. Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, voidaanko siinä tapauksessa, että jäsenvaltio, jota pyydetään mainitun asetuksen 15 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla käyttämään toimivaltaansa, on sama kuin se jäsenvaltio, josta on tullut lapsen asuinpaikka luvattoman poisviemisen jälkeen, toimivalta kyseisen lapsen huollon käsittelemiseen siirtää kyseisen jäsenvaltion tuomioistuimelle. Siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin vastaa kyseiseen kysymykseen myöntävästi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lisäksi, ovatko saman asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa mainitut edellytykset, joiden täyttyessä toimivalta voidaan siirtää toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle, tyhjentäviä vai voidaanko luvattoman poisviemisen erityispiirteiden perusteella huomioon ottaa muita seikkoja.
19.
Tässä tilanteessa Landesgericht Korneuburg päätti 4.1.2022 antamallaan päätöksellä, joka saapui unionin tuomioistuimen kirjaamoon 9.2.2022, lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 2201/2003] 15 artiklaa tulkittava siten, että jäsenvaltion tuomioistuimet, jotka ovat toimivaltaisia ratkaisemaan pääasian, voivat katsoessaan, että tuomioistuimella on toisessa jäsenvaltiossa, johon lapsella on erityisiä siteitä, paremmat edellytykset käsitellä asiaa tai osaa siitä, pyytää toisen jäsenvaltion tuomioistuinta käyttämään toimivaltaansa myös silloin, kun tämä toinen jäsenvaltio on jäsenvaltio, jossa lapsi on saanut asuinpaikan luvattoman poisviemisen jälkeen?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
Onko [asetuksen N:o 2201/2003] 15 artiklaa tulkittava siten, että siinä mainitut toimivallan siirtämistä koskevat kriteerit on säännelty tyhjentävästi eikä näin ollen tarvita muita kriteereitä ottaen huomioon [vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen] 8 artiklan [ensimmäisen kappaleen ja kolmannen kappaleen f kohdan] nojalla aloitettu menettely?”
20.
Kirjallisia huomautuksia esittivät pääasian asianosaiset, Slovakian hallitus ja Euroopan komissio. Samat osapuolet Slovakian hallitusta lukuun ottamatta osallistuivat 12.1.2023 pidettyyn istuntoon.
IV Asian tarkastelu
21.
Pääasiassa kyseessä olevassa tilanteessa kaksi Slovakiassa vuonna 2012 syntynyttä lasta, joiden vanhemmat ovat slovakialaisia eivätkä ole naimisissa, ovat tällä hetkellä kyseisessä jäsenvaltiossa äitinsä kanssa ilman Itävallassa työskentelevän isän suostumusta; perhe asui Itävallassa vuodesta 2014 siihen asti, kunnes äiti vei lapset Slovakiaan.
A
Esillä olevan asian erityispiirteet
22.
Nyt käsiteltävän asian olosuhteet vaativat mielestäni joitakin täsmennyksiä asian erityisen taustan ymmärtämiseksi paremmin. Muistutan kuitenkin, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vain ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on toimivaltainen toteamaan sen ratkaistavaksi saatetun oikeusriidan tosiseikat ja arvioimaan niitä. (
6
)
23.
Ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä ilmenee ensinnäkin, että Slovakian tuomioistuimissa on vireillä useita menettelyjä, jotka koskevat etenkin tapaamisoikeutta ja elatusapua ja joista osan on pannut vireille isä ja osan äiti. Vastauksissaan unionin tuomioistuimen esittämään kysymykseen, joka koskee kyseisten menettelyjen nykytilannetta, niiden oikeudellista perustaa ja kyseisten tuomioistuinten mahdollisesti antamien ratkaisujen luonnetta, pääasian asianosaiset vahvistivat tältä osin, että mainituissa tuomioistuimissa on parhaillaan vireillä useita menettelyjä. Koska kyseisillä menettelyillä voi olla seurauksia pääasiassa kyseessä olevan tilanteen oikeudellisen arvioinnin kannalta, erittelen ne seuraavassa, sillä varauksella, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ne tarkistaa.
24.
Siltä osin kuin on kyse oikeudesta lasten huoltoon, isä ilmoittaa, että äiti saattoi 17.7.2020 vireille kaksi hakemusta Okresny súd Bratislava V:ssä, vaikka isän 15.7.2020 Bezirksgerichet Bruck an der Leithassa aloittama menettely, joka koski oikeutta lasten huoltoon, oli jo vireillä Itävallassa. Kyseisessä menettelyssä oli kyse asetuksen N:o 2201/2003 20 artiklan nojalla tehdystä hakemuksesta, joka koski kiireellisiä väliaikaisia toimenpiteitä, sekä pääasiaa koskevasta hakemuksesta. Ensimmäisessä menettelyssä vaatimus hylättiin 14.8.2020 annetulla välipäätöksellä, kun taas jälkimmäinen menettely keskeytettiin vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 16 artiklan nojalla siihen asti, että isän Okresny súd Bratislava I:ssä vireille saattamassa, lasten palauttamista koskevassa menettelyssä annettaisiin ratkaisu. (
7
)
25.
Tapaamisoikeudesta isä täsmensi, että Okresny súd Bratislava V toteutti 10.2.2021 annetulla päätöksellään kiireellisiä väliaikaisia toimenpiteitä asetuksen N:o 2201/2003 20 artiklan nojalla vahvistaakseen hänen tapaamisensa lasten kanssa kyseisessä tuomioistuimessa keskeytetyn, oikeutta lasten huoltoon koskevan menettelyn (
8
) päättämiseen asti. (
9
) Istunnossa isä ilmoitti, että vaikka kyseisestä päätöksestä annettiin täytäntöönpanomääräys, äiti ei kunnioittanut hänen tapaamisoikeuttaan, minkä vuoksi äidille määrättiin sakko tammikuussa 2023.
26.
Mitä tulee elatusvelvoitteisiin, Okresny súd Bratislava V toteutti 12.2.2021 annetulla päätöksellään asetuksen (EY) N:o 4/2009 (
10
) 14 artiklan nojalla kiireellisen väliaikaisen toimenpiteen, joka koskee isän velvoitetta maksaa lapsista elatusapua ja jota sovelletaan kyseisessä tuomioistuimessa keskeytetyn, oikeutta lasten huoltoon koskevan menettelyn päättymiseen saakka.
27.
Toiseksi isä tuo esille, että mikään tuomioistuin Slovakiassa ei ole katsonut olevansa toimivaltainen lausumaan tapaamisoikeudesta asetuksen N:o 2201/2003 9 artiklan 2 kohdan nojalla. (
11
) Isän mukaan kaikki Okresny súd Bratislava V:n tähän mennessä antamat päätökset ovat luonteeltaan väliaikaisia ja kiireellisiä ja ne on hyväksytty joko kyseisen asetuksen 20 artiklan tai asetuksen N:o 4/2009 14 artiklan nojalla.
28.
Palaan näihin olosuhteisiin asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan sekä kyseisen säännöksen ja saman asetuksen 10 artiklan välisen suhteen tulkinnan yhteydessä. (
12
)
B
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
29.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisessä kysymyksessään pääasiallisesti, onko asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklaa tulkittava siten, että sellainen jäsenvaltion tuomioistuin, jonka toimivalta lapsen huollosta lausumiseen perustuu kyseisen asetuksen 10 artiklaan sen jäsenvaltion tuomioistuimena, jossa kyseisen lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä, on toimivaltainen pyytämään mainitun asetuksen 15 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti sen jäsenvaltion tuomioistuinta, jonne toinen vanhempi on luvattomasti vienyt lapsen ja jossa lapsi asuu kyseisen vanhempansa kanssa, käyttämään toimivaltaansa.
30.
Tähän kysymykseen vastaamiseksi tarkastelen aluksi, onko pääasiassa kyseessä oleva lasten poisvieminen asetuksessa N:o 2201/2003 tarkoitettu luvaton poisvieminen (1 jakso). Kun otetaan huomioon, että Slovakian tuomioistuimet ovat kyseisen asetuksen 20 artiklan nojalla hyväksyneet väliaikaisia toimenpiteitä, jotka koskevat etenkin isän tapaamisoikeutta, esitän tämän jälkeen joitakin näkökohtia, jotka koskevat kyseiseen säännökseen perustuvan toimivallan laajuutta (2 jakso), ja selvennän lopuksi mainitun asetuksen 15 artiklan ulottuvuutta sekä sen ja saman asetuksen 10 artiklan välistä suhdetta (3 jakso).
1. Asetuksen N:o 2201/2003 2 artiklan 11 alakohdan a alakohdassa tarkoitettu luvaton poisvieminen
31.
Sen määrittämiseksi, onko riita-asian taustalla lasten luvaton poisvieminen asetuksessa N:o 2201/2003 tarkoitetussa merkityksessä, on tutkittava, täyttyvätkö kyseisen asetuksen 2 artiklan 11 alakohdassa asetetut edellytykset.
32.
Asetuksen N:o 2201/2003 2 artiklan 11 alakohdan a alakohdan mukaan se, onko lapsen poisvieminen (tai palauttamatta jättäminen) luvatonta vai ei, riippuu siitä, onko olemassa ”oikeu[s] lapsen huoltoon, joka perustuu tuomioistuimen päätökseen tai lakiin taikka sen valtion oikeusjärjestyksen mukaan voimassa olevaan sopimukseen, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen pois viemistä tai palauttamatta jättämistä”. (
13
) Mitä tulee lapsen huoltoa koskevan oikeuden olemassaoloon, kyseisessä asetuksessa ei vahvisteta, kuka on se henkilö, jolla tulee olla sellainen oikeus lapsen huoltoon, joka voi tehdä lapsen poisviemisen luvattomaksi asetuksen 2 artiklan 11 alakohdassa tarkoitetulla tavalla, vaan siinä viitataan tämän huoltoa koskevan oikeuden haltijan yksilöinnin osalta sen jäsenvaltion lakiin, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen poisviemistä. Unionin tuomioistuimen mukaan mainittua asetusta sovellettaessa lapsen poisviemisen luvattomuus riippuu yksinomaan siitä, onko olemassa sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan annettu lapsen huoltoa koskeva oikeus, jonka vastaisesti tämä poisvieminen on tapahtunut. (
14
)
33.
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että lasten syntymän aikaan vanhempiin sovelletun Slovakian oikeuden nojalla naimattomilla vanhemmilla on lasten yhteishuoltajuus. Tältä osin pääasian asianosaiset vahvistivat istunnossa, että heillä on Slovakian oikeuden nojalla yhteishuoltajuus, vastauksena unionin tuomioistuimen tästä seikasta esittämään kysymykseen.
34.
Pääasian tilanteessa lasten äiti ”vei” heidät Itävallasta Slovakiaan ilman isän lupaa ja siis vastoin vanhemmille Slovakian oikeudessa myönnettyä yhteistä oikeutta lasten huoltoon, jota sen enempää ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuin Slovakian tuomioistuimetkaan eivät ole kyseenalaistaneet, kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ja osapuolten kirjallisista ja suullisista huomautuksista ilmenee. (
15
)
35.
Tästä seuraa, että koska vanhemmille oli selvästi tunnustettu yhteinen oikeus lasten huoltoon jäsenvaltiossa, jossa lasten asuinpaikka oli välittömästi ennen heidän poisviemistään, eli Itävallassa, lähtökohdaksi on otettava, että äidin suorittama lasten vieminen kyseisestä jäsenvaltiosta Slovakiaan ilman isän suostumusta on ”luvaton poisvieminen” asetuksen N:o 2201/2003 2 artiklan 11 alakohdan a alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
2. Asetuksen N:o 2201/2003 20 artiklaan perustuvan toimivallan laajuus
36.
Muistutan, että isä ilmoitti istunnossa, että Okresny súd Bratislava V:n tähän asti antamat päätökset etenkin hänen tapaamisoikeudestaan olivat kiireellisiä ja väliaikaisia ja että ne annettiin asetuksen N:o 2001/2003 20 artiklan nojalla. Lisäksi on niin, että hylätessään ne kaksi kiireellisiä väliaikaisia toimenpiteitä koskevaa hakemusta, jotka äiti esitti oikeutta lasten huoltoon koskevassa menettelyssä, kyseinen tuomioistuin perusti toimivaltansa juuri tähän säännökseen.
37.
On siis ratkaistava, merkitseekö se seikka, että Okresny súd Bratislava V on toteuttanut toimenpiteitä asetuksen N:o 2201/2003 20 artiklan nojalla, sitä, että kyseinen tuomioistuin on todennut olevansa toimivaltainen kyseisen asetuksen nojalla, ja voiko tällä toteamisella siinä tapauksessa olla vaikutusta sen mainitun asetuksen 15 artiklaan perustuvaan toimivaltaan.
38.
Vastaus tähän kysymykseen ilmenee selvästi asetuksen N:o 2201/2003 20 artiklan 1 kohdan sanamuodosta. Kyseisen säännöksen mukaan ”tämän asetuksen säännökset eivät estä jäsenvaltion tuomioistuimia toteuttamasta kiireellisissä tapauksissa jäsenvaltion laissa säädettyjä väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia, jotka koskevat valtiossa oleskelevia henkilöitä tai siellä olevaa omaisuutta, myös silloin, kun toisen jäsenvaltion tuomioistuin on tämän asetuksen mukaan toimivaltainen tutkimaan pääasian”.
39.
Unionin tuomioistuin on jo tulkinnut asetuksen N:o 2201/2003 20 artiklan 1 kohtaa siten, että sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa lapsi on, voivat toteuttaa jäsenvaltion laissa säädettyjä väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia myös silloin, kun toisen jäsenvaltion tuomioistuin on kyseisen asetuksen mukaan toimivaltainen tutkimaan pääasian, sillä edellytyksellä, että kyseisessä säännöksessä säädettyjä kolmea kumulatiivista edellytystä noudatetaan. (
16
) Unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että koska tämä säännös muodostaa poikkeuksen mainitulla asetuksella säädetystä toimivaltajärjestelmästä, sitä on tulkittava suppeasti. (
17
) Kuten julkisasiamies Bot on tuonut esiin, mainittu säännös ei näet merkitse yleistä toimivaltaperustetta, vaan siinä annetaan oikeus toimia silloin, kun lapselle aiheutuva vaara ja sen välttämiseksi toteutettavan kiireellisen toimenpiteen tarve molemmat yhdessä sitä edellyttävät. Sen tarkoituksena on mahdollistaa vetoaminen lex foriin ilman alkuperäistä toimivaltaperustetta. (
18
) Tällainen säännös ei siis ole yleinen toimivaltasääntö, eikä sen tarkoituksena siten ole antaa toimivaltaa pääasian tutkimiseen. (
19
) On riittävää muistuttaa tältä osin, että kyseisen säännöksen nojalla toteutetut toimenpiteet eivät enää ole voimassa, kun saman asetuksen nojalla pääasian tutkimiseen toimivaltaiset tuomioistuimet ovat toteuttaneet soveltuviksi katsomansa toimenpiteet. (
20
)
40.
Näin ollen käsiteltävänä olevassa asiassa se seikka, että Slovakian tuomioistuin hyväksyi asetuksen N:o 2201/2003 20 artiklan nojalla kiireellisiä väliaikaisia toimenpiteitä, jotka koskivat isän tapaamisoikeutta, ei merkitse, että kyseinen tuomioistuin olisi katsonut olevansa toimivaltainen tutkimaan pääasiaa, eikä siten vaikuta kyseisen asetuksen 15 artiklaan perustuvaan toimivaltaan.
3. Asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan ulottuvuus sekä sen ja kyseisen asetuksen 10 artiklan välinen suhde
a) Yleisiä huomioita
41.
Ensiksi totean, että asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan 12 perustelukappaleen mukaan kyseisessä asetuksessa vahvistetut toimivaltasäännökset vanhempainvastuuta koskevissa asioissa on muotoiltu lapsen edun perusteella ja ottaen erityisesti huomioon läheisyyden periaate.
42.
Mitä tulee lapsen edun ensisijaisuutta koskevaan periaatteeseen, (
21
) asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan 33 perustelukappaleessa todetaan, että kyseisessä asetuksessa pyritään varmistamaan varsinkin perusoikeuskirjan 24 artiklassa tunnustettujen lapsen perusoikeuksien kunnioittaminen. Perusoikeuskirjan 24 artiklan 3 kohdan mukaan jokaisella lapsella on erityisesti ”oikeus ylläpitää henkilökohtaisia suhteita ja suoria yhteyksiä kumpaankin vanhempaansa säännöllisesti, jollei se ole lapsen edun vastaista”. (
22
)
43.
Mitä tulee läheisyyden periaatteeseen, asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklan nojalla sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa lapsen asuinpaikka on asian vireillepanoajankohtana, on maantieteellisen läheisyytensä vuoksi yleensä parhaat edellytykset arvioida, mikä on lapsen edun mukaista. (
23
) Tähän toimivaltasääntöön on kuitenkin säädetty poikkeus erityistä toimivaltaa koskevissa säännöissä, etenkin kyseisen asetuksen 10 ja 15 artiklassa ilmaistuissa säännöissä, joita tarkastelen seuraavaksi. (
24
)
b) Asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklassa säädetty lapsikaappaustapauksia koskeva toimivaltasääntö
44.
Kun ennakkoratkaisupyynnössä annetut tiedot otetaan huomioon, tuomioistuin, joka nyt käsiteltävässä asiassa on toimivaltainen käsittelemään lasten huoltoa koskevan asian, on asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklan nojalla Bezirksgericht Bruck an der Leitha eli sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa lasten asuinpaikka oli ennen heidän luvatonta poisviemistään.
45.
Unionin tuomioistuin on jo katsonut, että asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklan mukaisella erityisellä toimivaltasäännöllä neutralisoidaan vaikutus, joka kyseisen asetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisen yleisen toimivaltasäännön soveltamisesta seuraisi lapsikaappaustapauksessa, eli toimivallan siirtyminen jäsenvaltioon, jossa lapsi on saanut uuden asuinpaikan kaappaamisensa jälkeen. Koska tällainen toimivallan siirtyminen uhkaa antaa prosessuaalista hyötyä lainvastaiseen tekoon syyllistyneelle, mainitun asetuksen 10 artiklassa säädetään, että sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa lapsen asuinpaikka oli ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, säilyttävät toimivaltansa, jolleivät tietyt edellytykset täyty. (
25
) Kyseisellä säännöksellä toteutetusta neutralisoinnista seuraa näet, että luvatonta poisviemistä koskevissa tapauksissa ainoita toimivaltaisia tuomioistuimia ovat sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa lapsen asuinpaikka oli ennen poisviemistä. Kyseiset tuomioistuimet pysyvät toimivaltaisina, vaikka lapsi myöhemmin olisi väliaikaisessa tai tilapäisessä tilanteessa, jossa entinen asuinpaikka on menetetty eikä uutta asuinpaikkaa ole vielä saatu. (
26
)
46.
Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että lapsen kaappaamisen ei lähtökohtaisesti pitäisi aiheuttaa toimivallan siirtymistä sen jäsenvaltion tuomioistuimilta, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä, sen jäsenvaltion tuomioistuimille, johon lapsi on viety, silloinkaan, kun lapsi on kaappaamisen jälkeen saanut siellä asuinpaikan. (
27
) Säännösten mukaan toimivalta siirtyy ainoastaan siinä tapauksessa, että lapsi on saanut asuinpaikan toisessa jäsenvaltiossa ja että lisäksi myös jokin asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklan b kohdassa asetetuista vaihtoehtoisista edellytyksistä (
28
) täyttyy. (
29
)
47.
Vaikka käsiteltävänä olevassa asiassa lapset ovatkin ilmeisesti saaneet uuden asuinpaikan Slovakiassa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava, asian asiakirja-aineistosta ei ilmene, että mikään kyseisessä säännöksessä säädetyistä vaihtoehtoisista edellytyksistä täyttyisi. (
30
)
48.
Tätä taustaa vasten on selvitettävä, onko asetuksen N:o 2201/2003 10 ja 15 artiklan välillä hierarkkinen suhde siten, että tuomioistuin, joka tavallisesti on toimivaltainen ”tutkimaan pääasian”, ei voisi siirtää asiaa tuomioistuimeen, jolla on ”paremmat edellytykset”, jos jälkimmäinen tuomioistuin on sen jäsenvaltion tuomioistuin, johon jompikumpi vanhemmista on luvattomasti vienyt lapset.
c) Asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan ulottuvuus
49.
Huomautan, että asetuksella N:o 2201/2003 vahvistetaan yksi vuoden 1996 Haagin yleissopimuksen (
31
) suurista uudistuksista eli luodaan ”järjestelmä [jäsenvaltioiden] tuomioistuinten väliselle vuoropuhelulle, joka perustuu niiden toimivallan arvioinnille” lapsen edun ensisijaisuutta koskevien ”tarkoituksenmukaisuusnäkökohtien mukaan”. (
32
)
50.
Asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään siis, että jos pääasian tutkimiseen toimivaltaiset jäsenvaltion tuomioistuimet katsovat, että sellaisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimella, johon lapsella on erityisiä siteitä, on paremmat edellytykset asian tai asian erityisen osan tutkimiseen, ja jos tämä on lapsen edun mukaista, ne voivat poikkeuksellisesti ”pyytää toisen jäsenvaltion tuomioistuinta käyttämään toimivaltaansa 5 kohdan mukaisesti”. (
33
)
51.
Kyseisessä säännöksessä on näet toimivaltasääntö, jolla täydennetään asetuksen N:o 2201/2003 8–14 artiklassa ilmaistuja toimivaltasääntöjä. (
34
) Tässä uraauurtavassa säännössä vahvistetaan yhteistyömekanismi, jossa jonkin näistä toimivaltasäännöistä perusteella ”pääasian tutkimiseen” toimivaltaiselle jäsenvaltion tuomioistuimelle annetaan oikeus siirtää poikkeuksellisesti asia toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle, jolla on paremmat edellytykset käsitellä asiaa. (
35
) Kyseisellä säännöksellä tuodaan kyseisen asetuksen järjestelmään tietynasteista joustavuutta niitä tilanteita varten, joissa ilmenee, että ”lapsen etuna on, että hänen suojelunsa varmistetaan muissa kuin sen valtion tuomioistuimissa, jossa hänen asuinpaikkansa on”. (
36
)
52.
Mutta mitkä tuomioistuimet ovat asetuksen N:o 2201/2003 nojalla toimivaltaisia ”tutkimaan pääasian”?
53.
Koska asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 1 kohta koskee erottelematta kaikkia jäsenvaltion tuomioistuimia, jotka ovat kyseisen asetuksen toimivaltasääntöjen nojalla toimivaltaisia ”tutkimaan pääasian”, kyseisiä tuomioistuimia voivat olla joko lapsen asuinpaikan tuomioistuimet, joiden käsiteltäväksi asia saatetaan mainitun asetuksen 8 artiklan nojalla, tai jokin kyseisen asetuksen 9, 10 tai 12 artiklan nojalla toimivaltaisista tuomioistuimista taikka tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia saatetaan saman asetuksen 13 artiklan nojalla. (
37
)
54.
Tältä osin muistutan, että unionin tuomioistuin on jo katsonut, että asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklalla täydennetään kyseisen asetuksen 8–14 artiklassa ilmaistuja toimivaltasääntöjä yhteistyömekanismilla, jonka avulla jäsenvaltion tuomioistuin, joka on jonkin näistä säännöistä perusteella toimivaltainen käsittelemään asiaa, saa mahdollisuuden poikkeuksellisesti siirtää asian toisen jäsenvaltion tuomioistuimeen, jolla on paremmat edellytykset sen käsittelemiseen. (
38
)
55.
Kuten eräät kirjoittajat ovat aivan oikein korostaneet, on niin, että ”riippumatta siitä, mikä on sen tuomioistuimen toimivallan peruste, jonka käsiteltäväksi asia on asetuksen [N:o 2201/2003] nojalla saatettu, ja huolimatta kyseisen asetuksen sisältämistä tuomioistuimia koskevien liittymäperusteiden tarkennuksista ja mukautuksista mainitun asetuksen 15 artiklassa hyväksytään, että näin nimetyllä tuomioistuimella ei välttämättä ole parhaat edellytykset pääasian ratkaisemiseen”. (
39
)
56.
Unionin tuomioistuin on kuitenkin katsonut tuomiossa IQ, (
40
) että asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklassa vahvistettua toimivallan siirtämismekanismia ei sovelleta sellaisten kahden tuomioistuimen välillä, joista toinen on toimivaltainen kyseisen asetuksen 8 artiklan ja toinen sen 12 artiklan nojalla. (
41
) Tällainen tulkinta koskee kuitenkin toisenlaista tilannetta kuin nyt käsiteltävän asian tilanne, eikä kyseinen tuomio näin ollen ole esteenä mainitun asetuksen 15 artiklan soveltamiselle nyt käsiteltävässä asiassa. (
42
)
57.
Joka tapauksessa asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklassa annetaan tuomioistuimelle, joka on kyseisen asetuksen toimivaltasääntöjen nojalla toimivaltainen ”tutkimaan pääasian”, oikeus siirtää asia paitsi toiselle tuomioistuimelle, joka on toimivaltainen tutkimaan pääasian, myös mille tahansa jäsenvaltion tuomioistuimelle, mukaan lukien tuomioistuimet, joita ei missään näistä säännöistä katsota toimivaltaisiksi, (
43
) kuten siirrettäessä asia sen jäsenvaltion tuomioistuimelle, johon lapsi on luvatta viety mainitun asetuksen 10 artiklassa tarkoitetussa merkityksessä.
d) Asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan ja 10 artiklan välinen suhde
58.
Ensinnäkin on niin – kuten komissio toi kirjallisissa huomautuksissaan esiin –, että se seikka, että asetuksen N:o 2201/2003 10 ja 15 artikla sisältyvät molemmat asetuksen II luvun, jonka otsikko on ”Oikeudellinen toimivalta”, 2 jaksoon, jonka otsikko on ”Vanhempainvastuu”, puoltaa kyseisen asetuksen 15 artiklan sovellettavuutta siinäkin tapauksessa, että toimivalta perustuu asetuksen 10 artiklaan.
59.
Sen enempää asetuksen N:o 2201/2003 II luvun 2 jakson sanamuodosta kuin sen systematiikastakaan ei näet ilmene, että asetuksen 15 artiklassa säädetty mahdollisuus olisi poissuljettu silloin, kun tuomioistuin on toimivaltainen asetuksen 10 artiklan nojalla. (
44
) On päinvastoin niin, että koska asetuksen 15 artiklan 4 ja 5 kohdassa säädetään, että jos määräaikaa, jonka kuluessa asia on pantava vireille toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa tai jonka kuluessa kyseisen tuomioistuimen on hyväksyttävä toimivalta, ei noudateta, tuomioistuin, jossa asia on ensin pantu vireille, ”jatkaa toimivallan käyttöä” asetuksen N:o 2201/2003 ”8–14 artiklan mukaisesti” (kursivointi tässä), tämä merkitsee, että unionin lainsäätäjä on katsonut, että kyseistä mahdollisuutta voi pätevästi käyttää jäsenvaltion tuomioistuin, jonka toimivalta perustuu alun perin kyseisen asetuksen 10 artiklan säännöksiin ja joka voi jatkaa toimivallan käyttöä kyseisen artiklan mukaisesti, ellei asiaa siirretä toiseen tuomioistuimeen. (
45
) Tämän analyysin vahvistaa se seikka, että toimivaltainen tuomioistuin voi asetuksen 15 artiklan nojalla päättää viran puolesta ottaa asian siirtämismekanismin käyttöön, vaikka kyseisen säännöksen 2 kohdan lopun nojalla ainakin yhden osapuolista on tätä ennen täytynyt hyväksyä tämä aloite. (
46
)
60.
Toiseksi on muistettava, että asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklassa annetaan toimivaltaisille tuomioistuimille tietty harkintavalta, joskin vain kyseisellä säännöksellä käyttöön otetun sen mekanismin rajoissa, joka perustuu – kuten jo selostin – tuomioistuinten väliseen yhteistyöhön, joka ei vaaranna oikeusvarmuutta. (
47
)
61.
Kolmanneksi on huomautettava, että asetuksen N:o 2201/2003 tavoite eli peruskirjan 24 artiklassa tunnustettujen lapsen perusoikeuksien kunnioittamisen varmistaminen merkitsee, että kyseisen säännöksen 2 kohdan nojalla kaikissa lasta koskevissa toimissa, etenkin viranomaisten toimissa, on ensisijaisesti otettava huomioon lapsen etu. On näin ollen selvää, että kyseisen asetuksen tulkinnassa on otettava huomioon tämä etu ennen kaikkea. Tätä taustaa vasten katson, että kun toimivalta pääasian tutkimiseen on todettu mainitun asetuksen 10 artiklan nojalla, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, kyseisen asetuksen 15 artiklan soveltaminen on kiistatonta. Kuten komissio näet on aivan oikein korostanut, viimeksi mainitun säännöksen soveltamisessa myös silloin, kun on kyse lapsen luvattomasta poisviemisestä, on tavoitteena poiketa periaatteellisesta toimivaltasäännöstä, jonka mukaan toimivaltaisia ovat sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa lapsen asuinpaikka oli poisviemiseen asti, juuri siksi, että otettaisiin huomioon lapsen etu. (
48
)
62.
Olen kuitenkin sitä mieltä, että asetuksessa N:o 2201/2003 ja perusoikeuskirjan 24 artiklassa taattu tavoite lapsen edun ensisijaisuuden noudattamisesta voi olla perusteena kahdelle eri lähestymistavalle tapauksen mukaan. Ensimmäisessä lähestymistavassa voitaisiin katsoa, että konkreettisessa tapauksessa asian siirtäminen kyseisen asetuksen 15 artiklan nojalla sen jäsenvaltion tuomioistuimelle, jossa lapsi on saanut asuinpaikan luvattoman poisviemisen (tai palauttamatta jättämisen) jälkeen, ei palvele lapsen etua, ja toisessa lähestymistavassa taas, että asian siirtäminen sen jäsenvaltion tuomioistuimelle, jossa lapsi on saanut asuinpaikan luvattoman poisviemisen jälkeen, voidaan poikkeuksellisesti sallia asian konkreettisten olosuhteiden vuoksi.
63.
Sitä vastoin mielestäni kyseisen edun huomioon ottaminen ei salli sitä, että tuomioistuin, joka on asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklan nojalla toimivaltainen vanhempainvastuuta koskevissa asioissa, voisi järjestelmällisesti tai ehdottomasti jättää kyseisen asetuksen 15 artiklassa säädetyn siirtämismekanismin sille tarjoaman mahdollisuuden käyttämättä silloin, kun tuomioistuin, jolla olisi lapsen edun periaatteen nojalla ”paremmat edellytykset”, olisi sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa lapsi on saanut asuinpaikan luvattoman poisviemisen jälkeen. Mainitun asetuksen 15 artikla tarjoaa näet tarvittavan joustavuuden, jotta jäsenvaltioiden tuomioistuimet voivat erityistapauksissa käyttää toimivaltaa saman asetuksen 10 artiklasta poiketen silloin, kun toimivallan siirtäminen on lapsen edun mukaista. (
49
)
64.
Tältä osin muistutan unionin tuomioistuimen katsoneen, että vaatimus, jonka mukaan asian siirtämisen on palveltava lapsen etua, edellyttää, että toimivaltainen tuomioistuin varmistuu asian konkreettisten olosuhteiden perusteella siitä, ettei riskinä ole, että asian suunniteltu siirtäminen toisen jäsenvaltion tuomioistuimeen vaikuttaa haitallisesti asianomaisen lapsen tilanteeseen. Unionin tuomioistuin täsmentää, että toimivaltaisen tuomioistuimen on tätä varten arvioitava mahdollista kielteistä vaikutusta, joka asian siirtämisellä voisi olla asiassa kyseessä olevan lapsen tunnesiteisiin, perhesuhteisiin ja sosiaalisiin suhteisiin tai hänen aineelliseen tilanteeseensa. (
50
)
65.
Neljänneksi ja viimeiseksi on mainittava, että käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa tilanteessa suhtaudun julkisasiamies Sharpstonin (
51
) tavoin epäilevästi ajatukseen, että periaatetta, jonka mukaan poikkeuksia säännöstä on tulkittava suppeasti, tulisi soveltaa varauksetta. Vaikka näet asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklan yhteydessä aikaisemman asuinpaikan tuomioistuimen toimivallan säilymistä koskeva sääntö vastaa yhtä kyseisen asetuksen perustavanlaatuisista periaatteista – eli periaatetta, jonka mukaan lapsen luvattomasti pois vievän vanhemman teolta evätään kaikki oikeusvaikutukset –, poikkeus vastaa toista perusperiaatetta, koska kyseessä on toimivaltasääntö, joka on muotoiltu lapsen edun perusteella ottaen huomioon perusoikeuskirjan 24 artikla ja erityisesti läheisyyden periaate. (
52
)
66.
Asetuksen N:o 2201/2003 sanamuodon, systematiikan ja tavoitteet huomioon ottaen on näin ollen katsottava, että asian siirtäminen on mahdollista poikkeuksellisesti silloinkin, kun asia on tarkoitus siirtää sen jäsenvaltion tuomioistuimeen, johon asianomainen lapsi on viety luvattomasti, sillä varauksella, että toimivaltainen tuomioistuin on käsiteltävänä olevan asian konkreettiset olosuhteet huomioon ottaen asianmukaisella tavalla varmistanut, että kyseinen asian siirtäminen täyttää kyseisen asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa säädetyt kolme kumulatiivista edellytystä, joista ensisijaisena on se edellytys, että mainittu asian siirtäminen on asianomaisen lapsen edun mukaista.
67.
Toinen ennakkoratkaisukysymys koskee näitä edellytyksiä.
C
Toinen ennakkoratkaisukysymys
68.
Toisessa ennakkoratkaisukysymyksessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, ovatko asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 1 kohdassa luetellut edellytykset luonteeltaan tyhjentäviä, ja jos näin on, millä edellytyksillä vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 8 artiklan ensimmäisen kappaleen ja kolmannen kappaleen f kohdan nojalla esitetty lapsen palauttamispyyntö, josta ei vielä ole annettu lopullista ratkaisua, voidaan ottaa huomioon. (
53
)
69.
Ennen kuin analysoin näitä edellytyksiä sen määrittämiseksi, voivatko toimivaltaiset tuomioistuimet ottaa huomioon kyseiseen määräykseen perustuvan palauttamismenettelyn tutkiessaan asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan soveltamista (2 jakso), esitän joitakin näkökohtia kaikista kyseisessä asetuksessa ja vuoden 1980 Haagin yleissopimuksessa vahvistetuista säännöistä sekä siitä asiayhteydestä, jossa nyt käsiteltävä lasten palauttamispyyntö on esitetty, sellaisena kuin se ilmenee ennakkoratkaisupyynnöstä sekä unionin tuomioistuimen istunnossa esittämiin kysymyksiin saaduista vastauksista (1 jakso).
1. Vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen ja asetuksen N:o 2201/2003 11 artiklaan perustuva lasten palauttamispyyntö
70.
Ensinnäkin muistutan, että vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 8–11, 13 ja 20 artiklassa määrätään erityisestä menettelystä, jonka tarkoituksena on ”taata lapsen välitön palauttaminen asuinvaltioonsa”. (
54
) Kun lasten luvaton poisvienti tapahtuu, kuten pääasiassa, unionin sisällä, asetuksessa N:o 2201/2003 ja ”erityisesti sen 11 artiklassa – – täydennetään ja täsmennetään [kyseisiä] yleissopimuksen sääntöjä”. (
55
) Kyseisen asetuksen säännösten ja kyseisen yleissopimuksen määräysten päällekkäisyyden ja niiden välillä vallitsevan läheisen sidoksen vuoksi yleissopimuksen määräykset voivat siis vaikuttaa mainitun asetuksen sääntöjen sisältöön, ulottuvuuteen ja tehokkuuteen. (
56
)
71.
Toiseksi huomautan, että unionin tuomioistuin on jo tulkinnut asetuksen N:o 2201/2003 60 artiklan ja 62 artiklan 2 kohdan välistä yhteyttä (
57
) katsoen, että ”lasten pois viemistä jäsenvaltiosta toiseen koskee nykyään [kyseinen] sääntökokonaisuus, – – mutta [kyseisen asetuksen säännöksillä] on etusija asetuksen soveltamisalalla”. (
58
)
72.
Tämä huomioon ottaen ennakkoratkaisupyynnöstä ja osapuolten unionin tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin antamista vastauksista ilmenee, että ainakaan istuntopäivään mennessä Okresny súd Bratislava I ei ole antanut lopullista päätöstä isän 3.8.2020 kyseiselle tuomioistuimelle tekemässä lasten palauttamispyynnössä. (
59
) Tältä osin isä selitti, että se, että kyseinen tuomioistuin ei ollut antanut päätöstä kohtuullisessa ajassa, johtui etenkin siitä, että ensimmäinen palauttamispyyntöä käsitellyt tuomari oli pidätetty virantoimituksesta väärinkäytöksiä koskevan syytteen vuoksi ja että palauttamismenettely oli jouduttu siirtämään toisen tuomarin käsiteltäväksi. (
60
)
73.
On siis selvitettävä, voidaanko nämä olosuhteet ottaa huomioon arvioitaessa konkreettisesti kutakin asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklassa asetettua edellytystä. Vastaan tähän seuraavilla riveillä.
2. Palauttamispyynnön ottaminen huomioon tosiseikkana arvioitaessa asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklassa säädettyjä tyhjentäviä edellytyksiä
74.
Asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmenee selvästi, että kyseisessä säännöksessä vahvistetut edellytykset luetellaan tyhjentävästi.
75.
Tältä osin unionin tuomioistuin on jo katsonut, että siirto toisen jäsenvaltion tuomioistuimeen asetuksen N:o 2201/2013 15 artiklan nojalla voidaan toteuttaa vain, jos kolme edellytystä täyttyy, nimittäin se, että lapsella on siteitä toiseen jäsenvaltioon kyseisen asetuksen 15 artiklan 3 kohdan a–e alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä; että tuomioistuin, joka on toimivaltainen tutkimaan pääasian, katsoo, että tuomioistuimella tässä toisessa jäsenvaltiossa on paremmat edellytykset käsitellä asiaa; ja että siirto on lapsen edun mukaista siten, ettei riskinä ole, että asian siirtäminen vaikuttaa haitallisesti asianomaisen lapsen tilanteeseen. (
61
) Jäsenvaltion tuomioistuimen, joka on tavanomaisesti toimivaltainen käsittelemään kyseessä olevan asian, on siis voidakseen pyytää asian siirtämistä toisen jäsenvaltion tuomioistuimeen kyettävä kumoamaan se mainitun asetuksen mukainen vahva olettama, jonka mukaan se itse pysyy toimivaltaisena. (
62
) Tämän olettaman kumoamiseksi kyseinen tuomioistuin ei voi ottaa huomioon muita edellytyksiä kuin saman asetuksen 15 artiklassa luetellut edellytykset, joita unionin tuomioistuin tulkitsee suppeasti.
76.
Komissio on kirjallisissa huomautuksissaan selittänyt, että sen mielestä vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen perustuva palauttamispyyntö, josta ei ole annettu lopullista ratkaisua jäsenvaltiossa, johon lapsi on luvatta viety, ei itsessään automaattisesti vaikuta kysymykseen siitä, täyttyvätkö asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan edellytykset. Vastauksessaan unionin tuomioistuimen istunnossa esittämään kysymykseen komissio täsmensi, että toimivaltainen tuomioistuin ei voi ottaa tällaista seikkaa huomioon arvioidessaan ensimmäistä edellytystä, joka koskee erityisten siteiden olemassaoloa lapsen ja toisen jäsenvaltion välillä. Kyseisen edellytyksen osalta näet unionin tuomioistuin on jo katsonut, että asiat, joissa kyseisen asetuksen 15 artiklan 3 kohdan a–e alakohdassa tyhjentävästi luetellut perusteet eivät ole kyseessä, jäävät suoralta kädeltä siirtämismekanismin ulkopuolelle. (
63
) Toisin sanoen tällaisia ”erityisiä siteitä” on olemassa ainoastaan silloin, kun – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – yksi tai useampi kyseisessä säännöksessä lueteltu peruste täyttyy. (
64
) Näin ollen vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen perustuva palauttamispyyntö ei voi vaikuttaa näiden kriteerien arviointiin.
77.
Komissio lisäsi kuitenkin, että tosiseikaston kannalta tarkasteltuna toimivaltainen tuomioistuin voisi ottaa palauttamispyynnön huomioon arvioidessaan toista ja kolmatta edellytystä eli sitä, onko olemassa tuomioistuin, jolla on ”paremmat edellytykset” käsitellä asiaa tai osaa siitä, ja lapsen etua siinä tapauksessa, että asia siirrettäisiin sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimelle, johon lapsella on erityisiä siteitä.
78.
Yhdyn tähän lähestymistapaan, koska kyseessä on tosiseikan eli sellaisen palauttamispyynnön, josta ei ole vielä annettu lopullista ratkaisua, huomioon ottaminen.
79.
Mitä tulee edellytykseen, joka koskee sellaisen tuomioistuinta, jolla olisi paremmat edellytykset käsitellä asiaa, unionin tuomioistuin on jo katsonut, että toimivaltaisen tuomioistuimen, joka aikoo luopua asian käsittelystä, on varmistuttava siitä, että asian siirtäminen on omiaan tuomaan ”todellista ja konkreettista lisäarvoa” lasta koskevan päätöksen tekemiseen verrattuna tilanteeseen, jossa se itse käsittelee asian. (
65
)
80.
Nyt käsiteltävässä asiassa istunnossa selvennettiin, että jos asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklaa sovellettaisiin, toimivallan mahdollinen siirto Itävallan tuomioistuimesta ei tapahtuisi Okresny súd Bratislava I:een vaan Okresny súd Bratislava V:een, joka on jo antanut useita päätöksiä isän tapaamisoikeuteen ja lasten elatusapua koskevaan oikeuteen liittyvistä kiireellisistä väliaikaisista toimenpiteistä kyseisen asetuksen 20 artiklan ja asetuksen N:o 4/2009 14 artiklan nojalla. Kyseessä on siis merkityksellinen seikka, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että jälkimmäisellä tuomioistuimella olisi paremmat edellytykset käsitellä asiaa.
81.
Okresny súd Bratislava I:ssä vireillä olevan palauttamismenettelyn yli kahden vuoden viivästys puolestaan olisi huomioon otettava seikka, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että kyseisellä tuomioistuimella ei ole paremmat edellytykset asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä. Tarkasteltaessa sitä, onko tuomioistuimella paremmat edellytykset käsitellä asiaa, se seikka, että sen jäsenvaltion tuomioistuin, johon toimivaltainen tuomioistuin aikoo siirtää asian, ei ole vielä antanut päätöstä lasten palauttamispyynnöstä, on näet epäedullinen, sillä vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 16 artiklan (
66
) nojalla sen enempää kyseinen tuomioistuin kuin muutkaan kyseisen jäsenvaltion tuomioistuimet eivät väliaikaisesti voi antaa ratkaisua pääasiassa. (
67
)
82.
Mitä tulee lapsen etua koskevaan edellytykseen, kyseisen edun vastaisia olisivat sekä asian siirtäminen tuomioistuimelle, joka ei ole taannut lapsen välitöntä palauttamista hänen asuinpaikkansa jäsenvaltioon ja joka on siten aiheuttanut huomattavaa viivästystä, (
68
) että asian siirtäminen tuomioistuimelle, joka ei voi lausua pääasiasta lasten huoltoa koskevan oikeuden osalta sillä perusteella, että vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 16 artikla estää sitä väliaikaisesti antamasta päätöstä. (
69
)
83.
Tästä huolimatta tällaista asian siirtämistä ei nähdäkseni voida ehdottomasti sulkea pois. Se seikka, että toimivaltaisen tuomioistuimen suunnitteleman asian siirtämisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan nojalla on oltava lapsen edun mukaista, edellyttää, että toimivaltainen tuomioistuin varmistautuu asian konkreettisiin olosuhteisiin nähden siitä, että asian siirtämisellä kunnioitetaan lapsen perusoikeuksia. Kyseisen asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa säädetään tosin, että ”huolimatta lapsen palauttamatta jättämistä koskevan tuomion antamisesta vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan perusteella, tämän asetuksen nojalla toimivaltaisen tuomioistuimen myöhemmin antama lapsen palauttamista edellyttävä tuomio on täytäntöönpanokelpoinen – – lapsen palauttamisen turvaamiseksi”. (
70
) Tämä merkitsee, että palauttamatta jättämistä koskeva ratkaisu sisältää ”ehdollisen hyväksynnän” toimivaltaiselta tuomioistuimelta, joka tässä tapauksessa päättää viime kädessä lapsen palauttamisesta. (
71
) Tässäkään tapauksessa lapsen poisviemisen luvattomuus ei kuitenkaan voi olla perusteena sille, että toimivaltaiset tuomioistuimet antaisivat automaattisesti mainitun asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa tarkoitetun palauttamistuomion, joka on täytäntöönpanokelpoinen huolimatta aiemmasta, palauttamatta jättämistä koskevasta ratkaisusta, ottamatta huomioon olosuhteita, jotka voivat puoltaa lapsen pitämistä siinä jäsenvaltiossa, johon hänet on viety luvatta. (
72
)
84.
Toimivaltaisen tuomioistuimen on siis kaikissa tapauksissa tehtävä yksityiskohtainen arviointi lapsen edusta, mikä on välttämätöntä lapsen etujen huomioon ottamiseksi ja hänen perusoikeuksiensa kunnioittamiseksi. Tässä yhteydessä muistutan yhtäältä, että asetuksen N:o 2201/2003 taustalla olevat keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteet edellyttävät riittävän tasoista yhteistyötä ja tietojenvaihtoa sen jäsenvaltion, johon asianomainen lapsi on luvatta viety, ja sen jäsenvaltion, jossa lapsi asui välittömästi ennen poisviemistään, tuomioistuinten välillä. Toisaalta korostan, että kyseisen asetuksen 15 artiklassa tuodaan mainitulla asetuksella perustettuun järjestelmään tietynasteista joustavuutta niitä tilanteita varten, joissa ilmenee, että lapsen etuna on, että hänen suojelunsa varmistetaan muissa kuin sen jäsenvaltion tuomioistuimissa, jossa hänen asuinpaikkansa on.
V Ratkaisuehdotus
85.
Edellä esitetyt näkökohdat huomioon ottaen ehdotan, että unionin tuomioistuin antaa Landesgericht Korneuburgille seuraavat vastaukset:
1)
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 15 artiklaa
on tulkittava siten, että
jäsenvaltion tuomioistuimella, jonka toimivalta lapsen huollosta lausumiseen perustuu kyseisen asetuksen 10 artiklaan sen jäsenvaltion tuomioistuimina, jossa kyseisen lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä, on toimivalta pyytää poikkeuksellisesti sen jäsenvaltion tuomioistuinta, johon toinen vanhempi on luvattomasti vienyt lapsen ja jossa lapsi asuu kyseisen vanhempansa kanssa, käyttämään toimivaltaansa mainitun asetuksen 15 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti sillä varauksella, että toimivaltaisen tuomioistuimen on asianmukaisesti varmistuttava asian konkreettisiin olosuhteisiin nähden siitä, että kyseinen asian siirtäminen täyttää saman asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa säädetyt kolme kumulatiivista edellytystä, joista ensisijaisena on se edellytys, että mainittu asian siirtäminen on asianomaisen lapsen edun mukaista.
2)
Asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
yhtäältä kyseisessä säännöksessä säädetyt edellytykset ovat luonteeltaan tyhjentäviä ja toisaalta se seikka, että lapsen palauttamisesta on esitetty Haagissa 25.10.1980 kansainvälisestä lapsikaappauksesta tehdyn yksityisoikeuden alaa koskevan yleissopimuksen 8 artiklan ensimmäisen kappaleen ja kolmannen kappaleen f kohdan nojalla pyyntö, josta ei ole vielä annettu lopullista päätöstä, ei ole esteenä kyseisen asetuksen 15 artiklan soveltamiselle. Tällainen pyyntö on kuitenkin tosiseikka, jonka toimivaltainen tuomioistuin voi ottaa huomioon arvioidessaan mainitun asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa säädettyjä edellytyksiä, jotka koskevat sitä, onko jollakin tuomioistuimella paremmat edellytykset käsitellä asiaa, ja lapsen etua siinä tapauksessa, että asia siirretään sellaisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle, johon lapsella on erityisiä siteitä.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan nojalla tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoasioissa tehdyn yleissopimuksen eli Bryssel II ‑yleissopimuksen selitysmuistio, laatinut Alegría Borrás (EYVL 1998, C 221, s. 27; jäljempänä Borrásin muistio).
(
3
)	Borrásin muistio, 40 kohta.
(
4
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annettu neuvoston asetus (EUVL 2003, L 338, s. 1).
(
5
)	Istunnossa isä korosti, että – toisin kuin ennakkoratkaisupyynnössä ilmoitetaan – hän toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana Itävallassa.
(
6
)	Ks. erityisesti tuomio 28.10.2021, X-Beteiligungsgesellschaft (ALV – Peräkkäiset maksut) (C‑324/20, EU:C:2021:880, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
(
7
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 9 ja 82 kohta.
(
8
)	Äiti vahvisti istunnossa, että menettelyt ovat vireillä, ja ilmoitti, että tapaamisoikeudesta on vireillä kolme menettelyä Okresny súd Bratislava V:ssä. Äiti ilmoitti, että kaksi muuta kyseisessä tuomioistuimessa käytyä menettelyä, jotka koskivat isän hakemuksia psykologin määräämiseksi ja isän Itävallan osoitteen vahvistamiseksi lasten asuinpaikaksi, on päätetty.
(
9
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 24 kohta.
(
10
)	Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annettu neuvoston asetus (EUVL 2009, L 7, s. 1).
(
11
)	Asetuksen N:o 2201/2003 9 artiklasta, jossa vahvistetaan lapsen entisen asuinpaikan tuomioistuinten toimivaltaa luvallisen poisviemisen yhteydessä koskeva sääntö, on esitetty ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa C‑372/22.
(
12
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 41 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
13
)	Huomautan, että tämä määritelmä on samankaltainen kuin vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 3 artiklassa vahvistettu määritelmä. Ks. vastaavasti myös asetuksen N:o 2201/2003 11 artiklan 1 kohta.
(
14
)	Tuomio 5.10.2010, McB. (C‑400/10 PPU, EU:C:2010:582, 43 ja 44 kohta). On syytä muistaa, että asetuksen N:o 2201/2003 2 artiklan 9 alakohdan mukaan ”oikeus lapsen huoltoon” tarkoittaa ”lapsesta huolehtimiseen liittyviä oikeuksia ja velvollisuuksia, varsinkin oikeutta päättää lapsen asuinpaikasta”. Kyseisen tuomion 41 kohdassa unionin tuomioistuin katsoi, että tämä määritelmä on itsenäinen jäsenvaltioiden oikeuteen nähden ja että ”[kyseistä] asetusta sovellettaessa oikeus lapsen huoltoon käsittää näin ollen joka tapauksessa tämän oikeuden haltijan oikeuden päättää lapsen asuinpaikasta” (kursivointi tässä). Ks. myös esittämäni ratkaisuehdotus A (C‑262/21 PPU, EU:C:2021:592, 44 kohta).
(
15
)	Muistutan, että ennakkoratkaisukysymysten lähtökohtana on, että lasten äiti vei heidät Itävallasta Slovakiaan luvattomasti eli ilman isän suostumusta tilanteessa, jossa myös isälle oli tunnustettu oikeus lasten huoltoon jäsenvaltiossa, jossa lasten asuinpaikka oli välittömästi ennen kyseistä poisviemistä.
(
16
)	Ks. tältä osin tuomio 2.4.2009, A (C‑523/07, EU:C:2009:225, 47 kohta) ja tuomio 23.12.2009, Detiček (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:810, 39 kohta).
(
17
)	Tuomio 23.12.2009, Detiček (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:810, 38 kohta). Oikeuskirjallisuuden mukaan tämä merkitsee, että kiireellisiä väliaikaisia toimenpiteitä voivat hyväksyä ainoastaan tuomioistuimet, joilla nyt käsiteltävän asian tuomioistuinten tavoin ei ole toimivaltaa asetuksen N:o 2201/2003 jonkin toisen säännöksen nojalla. Ks. vastaavasti Pertegás Sender, M. ja Mariottini, C. M., ”Article 20”, Brussels II bis Regulation, European Commentaries on Private International Law, Magnus, U. ja Mankowski, P. (toim.), Sellier European Law Publishers, 2017, 2. painos, s. 276, 21 kohta.
(
18
)	Julkisasiamies Botin kannanotto asiassa Detiček (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:762, 83 kohta). Unionin tuomioistuin katsoi tuomiossaan 23.12.2009, Detiček (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:810), että kyseistä säännöstä ei sovelleta, jos joku henkilöistä, joita hyväksytyt väliaikaiset toimenpiteet koskevat, esimerkiksi jompikumpi vanhemmista, ei oleskele kyseisessä jäsenvaltiossa. Julkisasiamies Sharpston puolestaan katsoi ratkaisuehdotuksessaan Purrucker (C‑256/09, EU:C:2010:296, 147 kohta), että ”ainoastaan lapsen oleskelu ratkaisee sen, voidaanko hänen osaltaan toteuttaa kiireellisiä väliaikaisia toimenpiteitä”. Myös oikeuskirjallisuudessa tätä unionin tuomioistuimen tulkintaa on pidetty suppeana. Ks. erityisesti em. Pertegás Sender, M. ja Mariottini, C. M., s. 279, 34 kohta, alaviite 39. Tältä osin muistutan, että tuomioistuimen toimivallasta, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja kansainvälisestä lapsikaappauksesta 25.6.2019 annetussa neuvoston asetuksessa (EU) 2019/1111 (EUVL 2019, L 178, s. 1), joka seurasi asetusta N:o 2201/2003, ei kodifioitu kyseistä oikeuskäytäntöä. Ks. asetuksen 2019/1111 15 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 27 artiklan 5 kohta.
(
19
)	Ks. myös Käytännön opas Bryssel II a ‑asetuksen soveltamiseen (komission yksiköiden yhteistyössä Euroopan oikeudellisen verkoston kanssa laatima asiakirja), 2015, s. 23.
(
20
)	Ks. asetuksen N:o 2201/2003 20 artiklan 2 kohta.
(
21
)	Ks. lapsen oikeuksista 20.11.1989 New Yorkissa tehdyn YK:n yleissopimuksen 3 artiklan 1 kohta (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 1577, s. 3): ”Kaikissa julkisen tai yksityisen sosiaalihuollon, tuomioistuinten, hallintoviranomaisten tai lainsäädäntöelimien toimissa, jotka koskevat lapsia, on ensisijaisesti otettava huomioon lapsen etu.” Kaikki jäsenvaltiot ovat ratifioineet tämän yleissopimuksen.
(
22
)	Perusoikeuskirjan 24 artiklassa säädetään kahdesta muusta lapsen oikeuksien perusperiaatteesta, joita ovat oikeus ilmaista vapaasti mielipiteensä ikänsä ja kehitystasonsa mukaisesti (1 kohta) ja oikeus siihen, että lapsen etu otetaan ensisijaisesti huomioon kaikissa lasta koskevissa toimissa (2 kohta).
(
23
)	Ks. vastaavasti erityisesti tuomio 23.12.2009, Detiček (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:810, 36 kohta) ja tuomio 14.7.2022, CC (Lapsen asuinpaikan siirtäminen kolmanteen valtioon) (C‑572/21, EU:C:2022:562, 7 kohta).
(
24
)	Asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklan 2 kohdan mukaan ”1 kohtaa sovelletaan, jollei 9, 10 ja 12 artiklassa toisin säädetä”.
(
25
)	Ks. vastaavasti tuomio 24.3.2021, MCP (C‑603/20 PPU, EU:C:2021:231, 45 kohta). Ks. myös tuomio 1.7.2010, Povse (C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, 41 kohta).
(
26
)	On syytä palauttaa mieliin, että väliaikaisessa tilanteessa asetuksen N:o 2201/2003 10 artikla on niin ikään esteenä kyseisen asetuksen 13 artiklan mukaisen toissijaista toimivaltaa koskevan, pelkästään lapsen olinpaikkaan liittyvän perusteen soveltamiselle. Ks. vastaavasti em. Pataut, É. ja Gallant, E., ”Article 10”, Brussels II bis Regulation, European Commentaries on Private International Law, s. 125, kohta 10.
(
27
)	Ks. vastaavasti tuomio 1.7.2010, Povse (C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, 44 kohta) ja määräys 10.4.2018, CV (C‑85/18 PPU, EU:C:2018:220, 51 kohta).
(
28
)	Nämä vaihtoehtoiset edellytykset koskevat joko tahon, jolla on oikeus lapsen huoltoon, suostumista lapsen poisviemiseen (10 artiklan a kohta) tai muita olosuhteita, jotka liittyvät ajan kulumiseen ja ovat omiaan poistamaan poisviemiseltä sen luvattomuuden (10 artiklan b kohta).
(
29
)	Ks. vastaavasti tuomio 1.7.2010, Povse (C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, 41 kohta) ja määräys 10.4.2018, CV (C‑85/18 PPU, EU:C:2018:220, 46 kohta).
(
30
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei etenkään ilmoita, onko niin, että yksinomaista oikeutta lasten huoltoon koskeva Landesgericht Korneuburgin päätös, jonka Oberster Gerichtshof 23.6.2021 vahvisti, ”ei edellyt[tänyt] lapsen palauttamista” asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklan b kohdan iv alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä. Joka tapauksessa on niin, että kun otetaan huomioon, että lasten luvaton poisvieminen tapahtui 8.7.2020, kyseisessä säännöksessä säädetty edellytys, jonka mukaan lasten olisi pitänyt asua Slovakiassa ”vähintään yksi vuosi” sen jälkeen, kun isä sai tietää heidän viemisestään kyseiseen jäsenvaltioon, ei näytä täyttyvän, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava. Siinä tapauksessa Slovakian tuomioistuimet eivät tule toimivaltaisiksi kyseisen säännöksen nojalla. Ks. tältä osin tuomio 1.7.2010, Povse (C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, 46 kohta).
(
31
)	Toimivallasta, sovellettavasta laista, tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä vanhempainvastuuseen ja lastensuojeluun liittyvissä asioissa 19.10.1996 tehty Haagin yleissopimus (jäljempänä vuoden 1996 Haagin yleissopimus). Ks. kyseisen yleissopimuksen 8 ja 9 artikla (asianmukaiselle tuomioistuimelle siirretty tai sen pyytämä toimivalta).
(
32
)	Gallant, E., ”Le forum non conveniens de l’article 15 du règlement Bruxelles II bis”, Revue critique de droit international privé, 2017, nro 3, s. 464–471, erityisesti s. 465. Ks. myös em. Pataut, É. ja Gallant, E., s. 172–185, erityisesti s. 173 ja 174, 1–5 kohta.
(
33
)	Asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 5 kohdan mukaan ”kyseisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimet voivat, milloin tämä on asiaan liittyvien erityisten seikkojen vuoksi lapsen edun mukaista, hyväksyä toimivallan kuuden viikon kuluessa siitä, kun asia on pantu niissä vireille 1 kohdan a tai b alakohdan perusteella. Tällöin tuomioistuimen, jossa asia on ensin pantu vireille, on jätettävä asia tutkimatta. Muussa tapauksessa tuomioistuimen, jossa asia on ensin pantu vireille, on käytettävä edelleen toimivaltaansa 8–14 artiklan mukaisesti”. Ks. myös kyseisen asetuksen johdanto-osan 13 perustelukappale.
(
34
)	Tuomio 19.11.2015, P (C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, 44 kohta).
(
35
)	Ei pidä unohtaa, että kyseisen mekanismin taustalla on forum non conveniens ‑tekniikka. Näissä kahdessa välineessä on kuitenkin eroja. Asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklassa vahvistetun mekanismin osalta näet kyseisen artiklan 3 kohdassa esitetään ”täsmällinen mahdollisten vaihtoehtoisten toimivaltojen luettelo, jolla vähennetään forum non conveniens ‑tekniikan olennaisena ominaisuutena pidettyä epävarmuutta”. Näiden rajoitusten avulla voidaan siis ”kanavoida [kyseinen] mekanismi”. Ks. vastaavasti Ancel, B. ja Muir Watt, H., ”L’intérêt supérieur de l’enfant dans le concert des juridictions: le règlement Bruxelles II bis”, Revue critique de droit international privé, 2005, nro 94(4), s. 569–605, erityisesti s. 595, 28 kohta.
(
36
)	Ks. vuoden 1996 Haagin yleissopimukseen liittyvä, Paul Lagarden laatima selitysmuistio (jäljempänä Lagarden muistio), Kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin 18. istunnon asiakirjat, 1996, nide II, s. 558, 52 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
37
)	Ks. erityisesti em. Ancel, B. ja Muir Watt, H., s. 595, 29 kohta ja Corneloup, S., ”Les règles de compétence relatives à la responsabilité parentale”, Le nouveau droit communautaire du divorce et de la responsabilité parentale, Lyon III ‑yliopiston perheoikeuskeskuksen 7. ja 8.4.2005 järjestämän symposiumin asiakirjat, Dalloz, 2005, s. 69–84, erityisesti s. 81, 16 kohta, alaviite 46.
(
38
)	Tuomio 19.11.2015, P (C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, 44 kohta). Näin säännöstä tulkitsee komissio, jonka mielestä asia voidaan siirtää ”silloin, kun – – asia on saatettu jäsenvaltion – – tuomioistuimen käsiteltäväksi [asetuksen N:o 2201/2003] 8–14 artiklan mukaisesti”, ks. em. teos Käytännön opas Bryssel II a ‑asetuksen soveltamiseen, s. 37, 3.3.4.4 kohta.
(
39
)	Ks. em. Ancel, B. ja Muir Watt, H., s. 595, 28 kohta. Kursivointi tässä. Ks. vastaavasti myös em. Corneloup, S., s. 81, 16 kohta, alaviite 46.
(
40
)	Tuomio 4.10.2018 (C‑478/17, EU:C:2018:812, 49 kohta ja tuomiolauselma).
(
41
)	Julkisasiamies Wathelet esitti kuitenkin vastakkaisen kannan ratkaisuehdotuksessaan IQ (C‑478/17, EU:C:2018:552, 59 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
42
)	On syytä täsmentää, että tulkinnassa, jonka unionin tuomioistuin esitti tuomion 4.12.2018, IQ (C‑478/17, EU:C:2018:812), 33–40 kohdassa, otetaan huomioon kyseisessä asiassa kyseessä ollut tilanne eli yhtäältä se, että asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 1 kohdassa asetettu edellytys ”erityisten siteiden” olemassaolosta ei täyttynyt kyseisessä asiassa, ja toisaalta se, että sen romanialaisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia ensimmäisenä saatettiin, toimivalta perustui kyseisen asetuksen 12 artiklan 1 kohdan b alakohtaan eli vanhempainvastuunkantajien sopimukseen toimivallasta. Näissä erityisissä olosuhteissa asian siirtäminen toiselle tuomioistuimelle ei siten ollut mahdollista. Nyt käsiteltävässä asiassa taas tilanne on toinen, nimittäin yhtäältä edellytys ”erityisten siteiden” olemassaolosta periaatteessa täyttyy, sillä asianomaiset lapset ovat Slovakian kansalaisia, ja toisaalta lasten yhteishuoltajien välillä ei ole mainitun asetuksen 12 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua sopimusta.
(
43
)	Ks. em. Pataut, É. ja Gallant, E., s. 176, kohta 8: ”Tämän toimivaltasäännön vaikutuksena on, että mikä tahansa jäsenvaltion tuomioistuin voi olla toimivaltainen, [etenkin] sillä edellytyksellä, että tuomioistuimen ja lapsen välillä on erityisiä siteitä.” Kursivointi ja käännös tässä.
(
44
)	Tältä osin olen niin ikään samaa mieltä sen komission perustelun kanssa, jonka mukaan se seikka, että unionin lainsäätäjä päätti sijoittaa asetuksen N:o 2201/2003 10 ja 11 artiklan, jotka koskevat lapsikaappausta ja lapsen palauttamista, sekä kaikki muut vanhempainvastuuseen liittyvää toimivaltaa koskevat säännökset samaan jaksoon, ei riitä perusteeksi sille, että kyseisen asetuksen 10 ja 11 artikla olisivat lex specialis ‑säännöksiä. Vaikka näet onkin totta, että komission alkuperäisessä ehdotuksessa oli erillinen lapsikaappausta koskeva luku, johon 10 artikla (asetusluonnoksen 21 artikla) kuului, unionin lainsäätäjä ei valinnut tätä rakennetta. Ks. EYVL 2002, C 203 E, s. 155.
(
45
)	Tuomio 19.11.2015, P (C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, 44 kohta).
(
46
)	Ks. vastaavasti em. Ancel, B. ja Muir Watt, H., s. 595, 28 kohta. Muistutan, että asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan ”edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan tuomioistuimen aloitteesta”. Saman kohdan lopun mukaan tältä osin ”asia voidaan siirtää tuomioistuimen aloitteesta tai muun jäsenvaltion tuomioistuimen pyynnöstä kuitenkin ainoastaan, jos ainakin yksi osapuolista hyväksyy asian siirtämisen”.
(
47
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 49 kohta ja sitä seuraavat kohdat sekä alaviite 35.
(
48
)	”Kun [asian siirtäminen] on lapsen edun mukaista” (15 artiklan 1 kohta).
(
49
)	Mitä tulee vuoden 1996 Haagin yleissopimuksen 8 artiklaan, ks. Lagarden muistio, 53 kohta. Lisäksi kyseisessä yleissopimuksessa suljetaan pois ns. perpetuatio fori ‑periaatteen säännön soveltaminen sopimuspuolten välillä, ks. kyseisen muistion 42 kohta.
(
50
)	Tuomio 27.10.2016, D. (C‑428/15, EU:C:2016:819, 59 kohta).
(
51
)	Kannanotto Povse (C‑211/10 PPU, EU:C:2010:344, 44 kohta). Tältä osin julkisasiamies Sharpston on lisäksi katsonut, että ”läheisyysperuste on luonteeltaan omiaan tuottamaan tuloksia, jotka vaihtelevat ajan kulumisen myötä”.
(
52
)	Toimivallan siirrosta toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle ks. asetuksen 2019/1111 12 ja 13 artikla sekä 26 ja 27 perustelukappale. Unionin lainsäätäjä ei ole sulkenut pois mahdollisuutta, että kyseisen asetuksen 9 artiklan (toimivalta lapsen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä koskevissa tapauksissa) nojalla toimivaltainen tuomioistuin voisi luopua oikeutta lapsen huoltoon koskevan asian käsittelystä.
(
53
)	Vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 8 artiklan ensimmäisen kappaleen nojalla ”henkilö, laitos tai muu elin, joka väittää, että lapsi on viety pois tai jätetty palauttamatta huoltoa koskevien oikeuksien vastaisesti, voi tehdä hakemuksen joko sen valtion keskusviranomaiselle, missä lapsella on asuinpaikka, tai jonkin toisen sopimusvaltion keskusviranomaiselle saadakseen apua lapsen palauttamisen turvaamiseksi”. Kyseisen artiklan kolmannen kappaleen f kohdan mukaan ”hakemukseen voidaan liittää tai sitä voidaan täydentää seuraavilla asiakirjoilla: – – todistus tai vakuutus, jonka on antanut keskusviranomainen tai muu toimivaltainen viranomainen siinä valtiossa, jossa lapsella on asuinpaikka, tai asianmukaisen kelpoisuuden omaava henkilö, ja joka koskee sanotun valtion oikeusjärjestyksen sisältöä asiaan vaikuttavilta osilta”.
(
54
)	Ks. Elisa Pérez Veran laatima vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen selitysmuistio, 10 ja 16 kohta. Ks. myös kyseisen yleissopimuksen johdanto-osa. Ks. erityisesti tuomio 8.6.2017, OL (C‑111/17 PPU, EU:C:2017:436, 61 kohta).
(
55
)	Unionin tuomioistuin on näet täsmentänyt, että asetuksen N:o 2201/2003 11 artiklan säännösten sisällöstä käy ilmi, että ”ne joko perustuvat vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen sääntöihin tai niissä säädetään seurauksista, joita viimeksi mainittujen soveltamisesta on aiheuduttava. Nämä kaksi säännösten luokkaa muodostavat siis jakamattoman normikokonaisuuden, jota sovelletaan luvattomasti poisvietyjen lasten palauttamismenettelyihin unionissa” (lausunto 1/13 (Kolmansien valtioiden liittyminen Haagin yleissopimukseen), 14.10.2014, EU:C.2014:2303, 77 ja 78 kohta ja tuomio 16.2.2023, Rzecznik Praw Dziecka ym. (Palauttamispäätöksen täytäntöönpanon lykkääminen), C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 62 kohta). Kursivointi tässä. Yleisiä huomioita vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen ja asetuksen N:o 2201/2003 11 artiklaan perustuvasta palauttamismenettelystä on esitetty julkisasiamies Emilioun ratkaisuehdotuksessa Rzecznik Praw Dziecka ym. (Palauttamispäätöksen täytäntöönpanon lykkääminen) (C‑638/22 PPU, EU:C:2023:21, 28–31 kohta). Palauttamispyyntöihin, jotka on tehty 1.8.2022 jälkeen, sovelletaan näiden sääntöjen lisäksi asetuksen 2019/1111 22–29 artiklaa.
(
56
)	Ks. vastaavasti lausunto 1/13 (Kolmansien valtioiden liittyminen Haagin yleissopimukseen), 14.10.2014 (EU:C:2014:2303, 85 kohta) ja tuomio 16.2.2023, Rzecznik Praw Dziecka ym. (Palauttamispäätöksen täytäntöönpanon lykkääminen) (C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 63 kohta).
(
57
)	Muistettakoon, että ”asetuksen N:o 2201/2003 60 artiklan mukaan jäsenvaltioiden välisissä suhteissa tällä asetuksella on etusija vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen nähden siltä osin kuin viimeksi mainittu koskee tämän asetuksen piiriin kuuluvia asioita. Jollei asetuksen etusijasta muuta johdu, on asetuksen 62 artiklan 2 kohdan mukaan yleissopimus edelleen voimassa sen sopimuspuolina olevien jäsenvaltioiden välillä 60 artiklan mukaisesti, mikä todetaan myös asetuksen 17 perustelukappaleessa” (tuomio 5.10.2010, McB., C‑400/10 PPU, EU:C:2010:582, 36 kohta). Kursivointi tässä. Ks. myös julkisasiamies Jääskisen kannanotto McB. (C‑400/10 PPU, EU:C:2010:544, 40 kohta).
(
58
)	Tuomio 5.10.2010, McB. (C‑400/10 PPU, EU:C:2010:582, 36 kohta) (kursivointi tässä) ja lausunto 1/13 (Kolmansien valtioiden liittyminen Haagin yleissopimukseen), 14.10.2014 (EU:C:2014:2303, 87 kohta).
(
59
)	Isä täsmensi, että vaikka hänen palauttamispyyntönsä oli hylätty kyseisen tuomioistuimen päätöksellä 15.7.2021 eli lähes vuosi pyynnön vireillepanon jälkeen, kyseinen hylkäävä päätös oli kuitenkin isän valituksen jälkeen kumottu 13.10.2022 annetulla päätöksellä sillä perusteella, että kyseisen tuomioistuimen oli määritettävä, perustuiko vanhempien oleskelu heidän haluunsa perustaa elinetujensa keskus Itävaltaan ja oliko lasten myöhempi ilmoittaminen kouluun Slovakiassa katsottava heidän asuinpaikkansa muuttamiseksi.
(
60
)	Muistutan, että asetuksen N:o 2201/2003 11 artiklan 3 kohdassa säädetään, että tuomioistuimen, jolle lapsen palauttamispyyntö tehdään, ”on toimittava – – pikaisesti” ja annettava päätöksensä viimeistään kuuden viikon kuluessa siitä, kun asia on saatettu sen käsiteltäväksi, paitsi jos tämä osoittautuu mahdottomaksi poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi. Ks. tältä osin tuomio 16.2.2023, Rzecznik Praw Dziecka ym. (Palauttamispäätöksen täytäntöönpanon lykkääminen) (C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 71 kohta).
(
61
)	Ks. vastaavasti tuomio 27.10.2016, D. (C‑428/15, EU:C:2016:819, 50, 55, 56 ja 58 kohta) ja määräys 10.7.2019, EP (Vanhempainvastuu ja tuomioistuin, jolla on paremmat edellytykset) (C‑530/18, EU:C:2019:583, 31 kohta).
(
62
)	Ks. tältä osin tuomio 27.10.2016, D. (C‑428/15, EU:C:2016:819, 49 kohta) ja määräys 10.7.2019, EP (Vanhempainvastuu ja tuomioistuin, jolla on paremmat edellytykset) (C‑530/18, EU:C:2019:583, 30 kohta).
(
63
)	Ks. tuomio 27.10.2016, D. (C‑428/15, EU:C:2016:819, 50, 55, 56 ja 58 kohta) ja määräys 10.7.2019, EP (Vanhempainvastuu ja tuomioistuin, jolla on paremmat edellytykset) (C‑530/18, EU:C:2019:583, 28 kohta).
(
64
)	Esillä olevassa asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että vähintään yksi niistä edellytyksistä, joiden perusteella voidaan katsoa, että lapsella on asetuksen N:o 2201/2003 15 artiklan 1 kohdassa ja 3 artiklan c alakohdassa tarkoitettuja erityisiä siteitä jäsenvaltioon, täyttyy, nimittäin se, että lapset ovat Slovakian kansalaisia.
(
65
)	Ks. tuomio 27.10.2016, D. (C‑428/15, EU:C:2016:819, 57 ja 61 kohta sekä tuomiolauselman toinen kohta).
(
66
)	Muistutan, että vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 16 artiklan mukaan on niin, että ”jos sen sopimusvaltion oikeus- tai hallintoviranomainen, minne lapsi on viety tai mistä lapsi on jätetty palauttamatta, on saanut tiedon siitä, että kysymyksessä on 3 artiklassa tarkoitettu luvaton lapsen poisvieminen tai palauttamatta jättäminen, se ei saa antaa ratkaisua lapsen huoltoa koskevista oikeuksista ennen kuin on selvitetty, että mainitun sopimuksen mukaisia edellytyksiä lapsen palauttamiselle ei ole olemassa, tai ellei saman yleissopimuksen nojalla ole tehty hakemusta lapsen palauttamisesta kohtuullisessa ajassa edellä mainitun tiedon saamisesta lukien”. Kursivointi tässä. Mitä tulee kyseisen yleissopimuksen 16 artiklaan, Borrás toteaa, että ”vaikka asuinpaikka olisi muuttunut ja voitaisiin katsoa asianmukaiseksi käyttää [Brysselin yleissopimuksessa] hyväksyttyjä perusteita, [vuoden 1980] Haagin yleissopimuksen 16 artiklan ensisijaisuus estäisi toteuttamasta lapsen huoltoon vaikuttavia toimenpiteitä ennen kuin palauttamisesta tai palauttamatta jättämisestä on päätetty” (Borrásin muistio, 41 kohta).
(
67
)	Muistutan, että kyseinen määräys on luonteeltaan väliaikainen, eli sitä sovelletaan vain niin kauan kuin palautuspyyntöä ei vielä ole ratkaistu, ja yleinen siinä mielessä, että se koskee kaikkia sen valtion tuomioistuimia, johon lapsi on luvatta viety.
(
68
)	Käsiteltävässä asiassa ei ole kyse tästä. Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 80 kohta.
(
69
)	Tällainen kielteinen arvio saattaa kuitenkin muuttua, jos Okresny súd Bratislava I hylkää palauttamispyynnön. Jos kyseinen tuomioistuin sitä vastoin antaa päätöksen lasten palauttamisesta, 15 artiklan soveltaminen ei olisi mahdollista, koska ”laittomasti pois viedyn lapsen palauttamisesta voidaan olla määräämättä vain täsmällisissä, asianmukaisesti perustelluissa erityistapauksissa”. Tältä osin muistutan, että vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan mukaan kyseinen viranomainen ei ole velvollinen määräämään lasta palautettavaksi, jos henkilö, laitos tai muu elin, joka vastustaa palauttamista, näyttää toteen, että on olemassa vakava vaara, että palauttaminen saattaisi lapsen ruumiillisille tai henkisille vaurioille alttiiksi taikka että lapsi muutoin joutuisi kestämättömään tilanteeseen. Ks. vastaavasti tuomio 16.2.2023, Rzecznik Praw Dziecka ym. (Palauttamispäätöksen täytäntöönpanon lykkääminen) (C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 64 ja 65 kohta). Ks. myös asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan 17 perustelukappale ja tämän ratkaisuehdotuksen 70 kohta.
(
70
)	Ks. asetuksen N:o 2201/2003 11 artiklan 4 kohta ja johdanto-osan 18 perustelukappale. Ks. vastaavasti Borrás, A., ”Protection of Minors and Child Abduction Under the Hague Conventions and the Brussels II bis Regulation”, Japanese and European Private International Law in Comparative Perspective, toim. Basedow, J. ym., Mohr Siebeck, Tübingen, 2008, s. 345–364, erityisesti s. 362.
(
71
)	Tilanne olisi toinen, jos lasten palauttamista koskevan tuomion antaisi Okresny súd Bratislava I. Kuten unionin tuomioistuin on katsonut, tällöin ”palauttamispäätöksen tekemistä koskeva tehokkuuden ja joutuisuuden vaatimus sitoo kansallisia viranomaisia – – tällaisen päätöksen täytäntöönpanon yhteydessä” (tuomio 16.2.2023, Rzecznik Praw Dziecka ym. (Palauttamispäätöksen täytäntöönpanon lykkääminen), C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 72 kohta). Ks. asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan 21 perustelukappale ja tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 69.
(
72
)	Etenkään tapauksissa, joissa vanhempi, jonka kanssa lapsi asui välittömästi ennen luvatonta poisviemistään, on kohdistanut lapseen ruumiillista tai henkistä väkivaltaa.