62009CC0051_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Въведение
1. Г‑жа Barbara Becker обжалва Решение на Първоинстанционния съд [понастоящем „Общ съд“] (първи състав) от 2 декември 2008 г. по дело Harman International Industries/СХВП(2) за отмяна на решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (наричана по-нататък „СХВП“)(3), с което ѝ се признава правото да регистрира марка на Общността „Barbara Becker“.
2. Настоящото производство е свързано с уваженото от отдела по споровете на СХВП възражение на предприятието Harman International Industries, Inc. (наричано по-нататък „Harman Int. Industries“), което се основава на вероятността от объркване между марката, чиято регистрация се иска от жалбоподателката в настоящото производство, и неговите по-ранни права, т.е. произтичащите както от марката на Общността „BECKER ONLINE PRO“, така и от заявката за регистрация на марка на Общността „BECKER“, която предшества заявката за регистрация на спорната марка.
3. Макар в писмените си становища жалбоподателката и СХВП да обосновават исканията си с недостатъци при мотивирането на обжалваното решение, в съдебното заседание дебатът се концентрира върху грешка при прилагане на правото, произтичаща по-специално от погрешното тълкуване на съдебната практика.
II – Правна уредба в областта на марките
4. От 13 април 2009 г. марката на Общността се урежда основно от Регламент (ЕО) № 207/2009(4) ; независимо от това за постановяването на решение по настоящата жалба ratione temporis се прилагат нормите на Регламент (ЕО) № 40/94(5) .
5. Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 (чийто текст впрочем е възпроизведен в съответния член от Регламент № 207/2009) предвижда следното:
„При възражение на притежателя на по-ранна марка се отказва регистрация на заявената марка:
б) когато поради своята идентичност или сходство с по-ранната марка и поради идентичността или сходството на стоките или услугите, които двете марки обозначават, съществува вероятност от объркване в съзнанието на хората на територията, на която е защитена по-ранната марка; вероятността от объркване включва възможност за свързване с по-ранната марка.“
6. Съгласно параграф 2 от същия член 8 за „по-ранни марки“ се считат inter alia марките на Общността, чиято дата на подаване на заявката е по-ранна от тази на подаване на заявката за регистрация на марка на Общността.
III – Фактите пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
А –	Фактологическата рамка и процедурата пред СХВП
7. На 19 ноември 2002 г. жалбоподателката в настоящото производство, г‑жа Barbara Becker, подава заявка до СХВП за регистрацията на знака, съставен от нейното собствено и фамилно име, като словна марка на Общността в съответствие с член 25, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94(6) .
8. Стоките, за които е поискана регистрацията на марката, попадат в клас 9 от Ницската спогодба(7), като съответстват на описанието: „научни, навигационни, геодезични, електрически, фотографски, кинематографични, оптически, теглилни, измервателни, сигнални, контролни (надзорни), за оказване на помощ (животоспасяващи) и учебни апарати и уреди; апарати за записване, предаване или възпроизвеждане на звук или образ; магнитни носители на данни, записващи дискове; автомати за продажба и механизми за монетни апарати; касови апарати, изчислителни машини, оборудване за обработка на информация и компютри“.
9. На 24 юни 2004 г. Harman International Industries, Inc. прави възражение пред отдела по споровете на СХВП въз основа на член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент № 40/94 срещу регистрацията на посочената марка по отношение на всички стоки, обхванати от посочения клас 9 от Ницската спогодба. Възражението се основава както на словната марка на Общността „BECKER ONLINE PRO“(8), така и на вече заявената словна марка на Общността „BECKER“(9) . Стоките, обхванати от по-ранните марки, също са включени в посочения клас 9, като обстоятелството, че стоките са идентични или сходни, не се оспорва от страните(10) .
10. Споменатият отдел по споровете уважава възражението на Harman Int. Industries с мотива, че съществува вероятност от объркване на конфликтните знаци(11) . Отделът по споровете посочва, че означените с тези марки стоки са идентични и че като цяло марките са подобни, доколкото имат, от една страна, средна степен на визуална и фонетична прилика, и от друга страна, идентичност от концептуална гледна точка, доколкото се отнасят до едно и също фамилно име.
11.	Първи апелативен състав на СХВП уважава жалбата на г‑жа Barbara Becker и отменя решението на отдела по споровете(12) . Апелативният състав счита, че обозначените с конфликтните марки стоки са отчасти идентични и отчасти подобни, като прави разграничение в зависимост от тяхното естество и предназначение между предназначените за обща употреба, предназначените за професионалисти и тези от междинна категория, предназначени за двете групи лица(13) .
12. Що се отнася до конфликтните знаци, следва да се държи сметка, че по съображения за процесуална икономия апелативният състав е взел предвид единствено, от една страна, по-ранната словна марка „BECKER“, и от друга страна, словната марка, чиято регистрация е поискана от Barbara Becker. Апелативният състав установява, че съществува само известна степен на визуална и фонетична прилика между конфликтните знаци поради обстоятелството, че друг елемент, а именно собственото име Barbara, е поставен в началото на марката, чиято регистрация се иска(14) .
13. Апелативният състав счита, че за сметка на това в концептуално отношение конфликтните знаци се отличават ясно в Германия и в другите страни на Европейския съюз. Апелативният състав приема, че фамилното име Becker не е отличителният и доминиращ елемент на марката, чиято регистрация се иска, поради факта че съответните потребители биха възприели същата по-скоро в нейната цялост, а именно „Barbara Becker“, а не като съчетание от собствено и фамилно име. Той отбелязва също, че г‑жа Barbara Becker „е придобила статут на знаменитост“(15) в Германия, докато името Becker като цяло се приема за разпространено и обичайно фамилно име. Поради това апелативният състав прави извода, че концептуалните различия между разглежданите знаци са достатъчно големи, за да бъде изключена вероятността от объркване(16) .
14. Впрочем апелативният състав установява, че в случая не е изпълнено установеното в съдебната практика по прилагане на член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94 условие, според което между конфликтните марки трябва да съществува такава степен на сходство, че съответните потребители да направят връзка между тях(17) .
Б –	Резюме на обжалваното съдебно решение
15. На 15 юни 2007 г. Harman Int. Industries подава жалба пред Общия съд за отмяна на решението на апелативния състав. В подкрепа на своята жалба Harman Int. Industries се позовава на две правни основания, съответно нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 и нарушение на член 8, параграф 5 от същия реглемент. Тъй като жалбата в настоящото производство не се отнася до второто от тези основания, не се възпроизвежда дебатът относно прилагането на цитирания член 8, параграф 5 от посочения регламент.
16. Общият съд уважава първото основание за отмяна, тъй като приема, че апелативният състав погрешно е направил извода, че конфликтните марки ясно се различават. Всъщност независимо от по-големите или по-малките различия между двете марки във визуално и фонетично отношение(18), Общият съд отхвърля преценката на апелативния състав относно относителното значение на елемента „becker“ по отношение на елемента „barbara“ в марката „Barbara Becker“ въз основа на следните доводи(19) .
17. На първо място, Общият съд се позовава на свое решение, в което е посочил, че макар възприемането на марки, съставени от имена на лице, да може да варира в различните страни на Общността, поне в Италия потребителите по правило придават по-голям отличителен характер на фамилното име отколкото на собственото име, съдържащо се в марките(20) . От това следва, че при марката „Barbara Becker“ на фамилното име Becker следва да бъде придаден по-голям отличителен характер отколкото на собственото име Barbara.
18. На второ място, Общият съд не приема обстоятелството, че статутът на знаменитост, с който като бивша съпруга на г‑н Boris Becker г‑жа Barbara Becker се ползва в Германия, премахва концептуалното сходство на конфликтните марки, тъй като и двете препращат към същото фамилно име Becker. Според Общия съд това сходство се подсилва от факта, че в част от Общността на елемента „becker“ може да бъде придаден по-голям отличителен характер отколкото на елемента „barbara“, който е едно обикновено собствено име.
19. На трето място, Общият съд се позовава на Решение на Съда по дело Medion(21), според което, ако една марка е съставена чрез съчетаване на един елемент и на знака от друга марка, регистрирана по-рано, съставната марка и тази друга марка могат да се разглеждат като сходни, когато последната запазва самостоятелна отличителна позиция в съставната марка, дори да не е доминиращият елемент в нея. Прилагайки този критерий към настоящия случай, Общият съд възприема елемента „becker“ като фамилно име, което често се използва за обозначаване на дадено лице и което заема самостоятелна отличителна позиция в марката „Barbara Becker“ в степен, достатъчна за да се установи наличието на вероятност от объркване.
20. На последно място, поради факта че не се оспорва нито идентичността, нито сходството на стоките, за които се иска използването на всяка една от разглежданите марки, и като се има предвид също така визуалното, фонетичното и концептуалното сходство на марките „Barbara Becker“ и „BECKER“, Общият съд установява наличието на вероятност от объркване между двете, макар посочените стоки да са предназначени за потребители, притежаващи доста високо ниво на внимание. В това отношение Общият съд отхвърля твърдението на СХВП, че една комбинирана марка и друга марка могат да се считат за сходни само ако техният общ компонент представлява доминиращият елемент в общото впечатление, което създава комбинираната марка. Общият съд не приема и аргумента на г‑жа Barbara Becker относно неприложимостта на съдебната практика в областта на съставените марки към собствените имена, що се отнася до вероятността от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94.
IV – Производството пред Съда и исканията на страните
21. Жалбата, подадена от г‑жа Barbara Becker, е регистрирана в секретариата на Съда на 3 февруари 2009 г. В нея тя иска от Съда:
– да отмени точка 1 от диспозитива на обжалваното съдебно решение, с която се отменя решението на първи апелативен състав от 7 март 2007 г.,
– да отмени точка 3 от диспозитива на обжалваното съдебно решение, с която СХВП се осъжда да понесе наред с направените от нея съдебни разноски и тези на Harman Int. Industries,
– да осъди Harman Int. Industries да заплати съдебните разноски.
22. Писменият отговор на Harman Int. Industries постъпва в секретариата на Съда на 27 март 2009 г., като посоченото предприятие иска от Съда:
– да потвърди обжалваното съдебно решение в неговата цялост,
– да осъди жалбоподателката в настоящото производство да заплати разноските, направени от Harman Int. Industries в производството пред всички инстанции на СХВП и пред общностните съдилища.
23. От своя страна СХВП представя своя писмен отговор на 8 май 2009 г.(22), като иска от Съда:
– да отмени обжалваното съдебно решение в неговата цялост,
– да осъди Harman Int. Industries да заплати съдебните разноски, направени от СХВП.
24. В съдебното заседание, проведено на 11 февруари 2010 г., представителите на г‑жа Barbara Becker, на Harman Int. Industries и на СХВП представят своите устни становища и отговарят на въпросите на членовете на съдебния състав и на генералния адвокат.
V – Анализ на жалбата
А –	Доводи на страните
25. Г‑жа Barbara Becker привежда едно-единствено касационно основание, свързано с нарушаването на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94. В частност тя упреква Общия съд, че неправилно е приложил в конкретния случай извод, направен от него в Решение по дело Fusco, посочено по-горе, както и че е допуснал грешка при прилагането на Решение по дело Medion, посочено по-горе, към настоящия спор.
26. Що се отнася до първото твърдение за нарушение, жалбоподателката упреква Общия съд, че е приложил към това дело извод, направен по Решение по дело Fusco, съгласно който по принцип поне в Италия потребителите придават по-голям отличителен характер на фамилното име отколкото на собственото име, съдържащо се в марките, като не е взел предвид свое последващо решение, в което посочва, че това правило не следва да се прилага автоматично, без да се отчитат особеностите на всеки случай(23) . В последното решение, въпреки че двете марки по този съдебен спор съдържат едно и също италианско фамилно име Rossi, то не се счита за доминиращо в достатъчна степен, за да предизвика вероятност от объркване(24) .
27. С второто си твърдение за нарушение г‑жа Barbara Becker упреква Общия съд, че посредством прилагането на Решение по дело Medion е стигнал до извода, че елементът „Becker“ заема самостоятелна отличителна позиция в съставната марка, поради което Общият съд постановява, че е налице сходство на конфликтните марки. В това отношение г‑жа Barbara Becker счита, че целта на посоченото решение е единствено да се избегне възможността трето лице да прибави наименованието на своето предприятие, което вероятно има слаб отличителен характер, към една вече регистрирана марка и да търси защитата за цялото в ущърб на споменатата марка. Във всеки случай жалбоподателката твърди, че Решение по дело Medion не е установило едно общо правило, по силата на което всеки елемент, общ за две марки, макар да не е доминиращ в съставната марка, би трябвало да се счита за отличителен по смисъла на споменатото решение, като с това поражда вероятност от объркване.
28. На последно място, жалбоподателката се позовава на различията по отношение на контекста, в който е произнесено споменатото решение, тъй като в него се разглежда добавянето на наименованието на дадено предприятие към вече съществуваща марка, докато настоящият случай се отнася до заявката за регистрация на пълно име, при което фамилното име съвпада с друга регистрирана марка. Жалбоподателката настоява, че потребителите възприемат знака „Barbara Becker“ като свързан с лице от женски пол, но че той не следва направо да се бърка с фамилното име Becker, което е много обичайно и следователно — малко подходящо, за да се направи заключение за концептуална прилика между конфликтните марки. Поради това според жалбоподателката Общият съд е допуснал грешка, като е определил като „просто собствено име“(25) името „Barbara“, тъй като последното, добавено към въпросното фамилно име, има решаващо влияние върху цялостно впечатление, което прави нейната марка, тъй като придава напълно ново концептуално значение на фамилното име „Becker“.
29. От своя страна СХВП поддържа по същество доводите на жалбоподателката в настоящото производство, и по-специално обстоятелството, че Общият съд не е отчел всички особености на случая като статута на знаменитост на бившата съпруга на известния тенисист, както и грешките при прилагането на Решение по дело Medion, посочено по-горе. В заключение, както и г‑жа Barbara Becker, СХВП критикува мотивите на обжалваното съдебно решение, които поради изложените съображения ѝ се струват противоречиви и недостатъчни. В съдебното заседание СХВП обаче съсредоточава упреците си върху автоматичното прилагане на принципите на Решение по дело Medion.
30. За сметка на това Harman Int. Industries иска отхвърлянето на жалбата, тъй като счита, че направеният от Общия съд анализ е правилен, и моли обжалваното съдебно решение да бъде потвърдено.
Б –	Анализ на единственото основание на жалбата
1. Относно допустимостта на жалбата
31. Преди всичко трябва да се припомни, че при липса на искане от една от страните по спора Съдът следва служебно да разгледа всеки въпрос относно допустимостта на жалбата или на някое от основанията ѝ(26) . В съдебната практика непрекъснато се посочва, че по силата на член 225, параграф 1, втора алинея ЕО (понастоящем член 256 ДФЕС) и член 58 от Статута на Съда обжалването пред Съда се ограничава само до правни въпроси и трябва да се опира на основания, изведени по-конкретно от нарушаването на общностното право от страна на Общия съд(27) .
32. При тези условия и предвид твърденията на Harman Int. Industries в съдебното заседание относно евентуалната недопустимост на доводите на неговите опоненти, изглежда целесъобразно служебно да се разгледа допустимостта на единственото основание на настоящата жалба.
33. Този въпрос се повдига по-специално във връзка с критиката на жалбоподателката и на СХВП, че в обжалваното съдебно решение не се съдържа оценка на заявената марка „Barbara Becker“ от гледна точка на въздействието върху цялостното впечатление в резултат от добавянето на собственото към фамилното име, както и че в обжалваното съдебно решение споменатото фамилно име се определя като евентуално „разпространено“ или обичайно. Такива упреци всъщност биха породили известни съмнения за недопустимост, доколкото с тях се иска нова преценка на фактите, която Съдът няма право да извършва в производството по обжалване(28) .
34. Не считам, че случаят е такъв.
35. На първо място, както посочва СХВП, жалбоподателката и самата служба поставят под съмнение не толкова резултата от тези фактически преценки, а по-скоро мотивите in extenso
на обжалваното съдебно решение. В подкрепа на оплакването им е постоянната съдебна практика, съгласно която липсата и непълнотата на мотивите са правни въпроси, които спадат към съществените процесуални нарушения по смисъла на член 230 ЕО (понастоящем член 263 от ДФЕС), които могат да бъдат повдигнати в рамките на производство по обжалване(29) или да бъдат разгледани, включително и служебно, като правни основания, свързани с обществения ред(30) .
36. На второ място, както посочих по-горе, в съдебното заседание са определени по-точно оче ртанията на основанието на жалбата, като във всеки случай, що се отнася до СХВП, се преминава от оспорване на недостатъците на мотивите към по-точно формулирания довод за грешка при прилагане на правото във връзка с прилагането на Решение по дело Medion.
37. В заключение считам, че е правилно направените срещу обжалваното съдебно решение възражения да се класифицират като насочени срещу грешка при прилагане на правото.
2. По съществото на жалбата
38. Критиката, която жалбоподателката излага в жалбата си, разглеждана заедно със становището на СХВП, повдига преди всичко въпроса за адекватността и за тълкуването на решенията (по същество по дело Fusco и по дело Medion), които са използвани в обжалваното съдебно решение за разрешаването на спора, „изхождайки основно от контекста на настоящия случай“. С оглед на поставения в настоящата жалба въпрос по същество, а именно вероятността от объркване, както и на довода, на който се опира правното основание, т.е. погрешното тълкуване и прилагане на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, следва да се представят съществуващите в правната уредба и развити от съдебната практика критерии за разрешаване на този вид правни спорове.
39. В съответствие с тази разпоредба при възражение на притежателя на по-ранна марка се отказва регистрация на заявената марка, когато поради своята идентичност или сходство с по-ранната марка и поради идентичността или сходството на стоките или услугите, които двете марки обозначават, съществува вероятност от объркване в съзнанието на хората на територията, на която е защитена по-ранната марка. Вероятността от объркване включва възможност за свързване с по-ранната марка.
40. От своя страна седмо съображение от Регламент № 40/94 обръща внимание на това, че оценката на вероятността от объркване зависи от многобройни фактори, и по-специално от познаването на марката на пазара, от асоциацията, която може да бъде направена с използвания или регистриран знак, от степента на сходство между марката и знака и между посочените стоки или услуги.
41. На свой ред, и конкретно що се отнася до определението за вероятност от объркване, в практиката на Съда трайно се приема, че вероятността от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 означава вероятност потребителите да сметнат, че разглежданите стоки или услуги произлизат от едно и също предприятие или евентуално от икономически свързани предприятия(31) .
42. Що се отнася до начина за определяне на наличието на вероятност от объркване на два знака в съзнанието на потребителите, Съдът посочва, че тя следва да се оценява в цялост, като се отчитат всички фактори, релевантни за конкретния случай(32) .
43. Също така според тази установена съдебна практика цялостната преценка включва анализ на визуалното, звуковото и концептуалното сходство на конфликтните марки, като цялостната преценка на вероятността от объркване трябва освен това да се основава върху създаденото от тях общо впечатление, като по-специално се държи сметка за техните отличителни и доминиращи елементи. Съдът освен това посочва, че възприемането на марките от средния потребител на разглежданите стоки или услуги играе решаваща роля в цялостната преценка на тази вероятност. В това отношение в съдебната практика винаги се е посочвало, че средният потребител обикновено възприема дадена марка като едно цяло и не се впуска в изследване на различните ѝ детайли(33) .
44. В настоящото дело не се обсъжда сходството между стоките, нито степента на сходство между въпросните марки от визуална или фонетична гледна точка. Това, което в крайна сметка се обсъжда, е концептуалното сходство, което в разглеждания случай основно означава да се изследва значението на фамилното име „BECKER“ и на пълното име „Barbara Becker“, като по-специално се направи опит да се определи влиянието на собственото име върху фамилното име.
45. Както посочва цитираната в точка 43 от настоящото заключение съдебна практика, за да се направи това, е абсолютно необходимо „да се отчетат всички фактори, релевантни за конкретния случай“. В този контекст особено значение придобива обстоятелството, че решението на апелативния състав на СХВП, предмет на спора пред Общия съд, потвърждава концептуалната разлика между конфликтните марки, като се основава в голяма степен на слабостта на марката „BECKER“ поради обичайния характер на това фамилно име, и на популярността на г‑жа Barbara Becker в Германия(34) .
46. Както е изложено по-долу, обжалваното съдебно решение обаче следва схематичен подход, който се основава на предишни относително изолирани решения както на Общия съд (по дело Fusco), така и на Съда (по дело Medion), при които конкретните обстоятелства по разглежданите дела имат специфична, ако не определяща тежест.
47. Действително, в точки 34—43 от обжалваното съдебно решение се поставя и се дава отговор на въпроса за сходството в концептуален план. Заключението, че съществува вероятност от объркване, се прави по същество в точки 35 и 36, които се основават на Решение по дело Fusco, и в точки 37—41, които се основават на Решение по дело Medion.
48. На първо място, в обжалваното съдебно решение Общият съд стига до заключението, че фамилното име „becker“ има „по-голям отличителен характер“ от елемента „barbara“, като се основава на Решение по дело Fusco, в което същият съд установява наличието на вероятност от объркване между марките „Enzo Fusco“ и „Antonio Fusco“, изхождайки от вече изложеното тук съображение, че поне в Италия потребителите придават по-голям отличителен характер на фамилното име отколкото на собственото име, що се отнася до марките. По-голямата или по-малка популярност на жалбоподателката в Германия няма значение на концептуално равнище (точки 34 и 35).
49. Трудно е обаче да се приеме толкова автоматично прилагане на Решение по дело Fusco към настоящия случай предвид значимостта, която в него се придава на обстоятелствата по случая, както следва от използването на такива изрази като „при тези обстоятелства“ и „в този случай“ или „при разглежданите марки“, съдържащи се в точка 54.
50. Значението на обстоятелствата по случая в последното решение се проявява в решение, постановено кратко време след това от същия състав на Общия съд по дело Marcorossi, в което също се обсъждат италианските фамилни имена. Действително, след като припомня, че възприемането на знаците, съставени от собствено и фамилно име, може да варира в различните държави от Европейската общност и че не може да се изключи, че в определени страни потребителите по-добре помнят фамилното име отколкото собственото име, и като се позовава изрично на решението по дело Fusco, Общият съд уточнява, че „при все това, това общо правило […] не следва да се прилага автоматично, без да се отчитат особеностите на всеки случай“.
51. На второ място, като тук най-вече се съсредоточават моите резерви, обжалваното съдебно решение се позовава на решението, постановено от Съда в отговор на преюдициалното запитване по дело Medion.
52. Следва да се напомни, че разглежданата в това преюдициално запитване вероятност от объркване се отнася до марката „LIFE“, регистрирана от германското предприятие Medion за битова електроника, и наименованието „THOMSON LIFE“, под което дружеството THOMSON предлага на пазара някои от своите стоки. При този случай съществува поне частична идентичност на стоките, обхванати от двете марки, поради която причина Medion настоява пред националния съд да се забрани на THOMSON използването на посоченото наименование за стоките, при които е налице споменатата идентичност(35) .
53. При тези условия действителният обхват на изложената в Решение по дело Medion правна теория се очертава от контраста между формулировката на отправения от националната юрисдикция въпрос и тази на дадения от Съда отговор. Всъщност докато националната юрисдикция пита дали „съществува“ вероятност от объркване при обстоятелствата по случая, както са описани, Съдът отговаря, че такава вероятност „може да съществува“ при обстоятелства като описаните. На свой ред значението на тази формулировка, използвана от Съда в отговора му, се подразбира без затруднения от точка 30 от посоченото решение. Всъщност, след като припомня принципното задължение при анализа на вероятността от объркване да се направи „цялостна преценка“ или да се отчете „цялостното впечатление“, като се имат предвид по-специално отличителните и доминиращите елементи (точка 28), в това решение Съдът допуска възможността, която трябва да се счита за изключителна, една по-ранна марка, използвана от трето лице в съставен знак, да заема в него отличително и автономно положение, без обаче да бъде доминиращият в него елемент.
54. Всъщност при разглеждането на предпоставките за евентуалното наличие на вероятност от объркване в този случай в точка 30 от решението Съдът посочва, че „при все това извън обичайния случай, в който средният потребител възприема марката като едно цяло, и въпреки обстоятелството, че цялостното впечатление може да бъде доминирано от един или няколко компонента на комбинирана марка, съвсем не е изключено в особени случаи по-ранна марка, използвана от трето лице в съставен знак, който съдържа наименованието на предприятието на това трето лице, да заема самостоятелна отличителна позиция
в съставения знак, без обаче да бъде доминиращият в него елемент “(36) .
55. По този начин Съдът отговаря на запитващата юрисдикция по това дело, що се отнася до проверката за наличие на вероятност от объркване на два знака в случаите, когато една съставeна марка включва по-ранна регистрирана марка като един от своите елементи, и я заставя да отхвърли така наречената „Prägetheorie“ (теория на създаденото впечатление)(37) .
56. От всичко гореизложено с пълна яснота следва, че ако в обжалваното съдебно решение Общият съд определено е искал да обоснове доводите си с доктрината Medion, за да установи наличие на вероятност от объркване на съответните марки, той е трябвало да се аргументира с наличието на изключение(38), т.е. трябвало е да се обясни защо тук по изключение следва да не се взема предвид общото изискване заявката за съставeна марка да бъде разглеждана с оглед на цялостното впечатление, като се имат предвид по-специално нейните отличителни и доминиращи елементи. Казано по друг начин, в контекста на евентуално концептуално сходство между „barbara becker“ и „becker“ Общият съд е трябвало да представи аргументи защо в този случай не е необходимо елементът „becker“ да има доминиращо положение в съвкупността.
57. Нищо от горепосоченото не може обаче да се открие в мотивите на обжалваното съдебно решение. Вместо това трудно може да се намери друго съображение (точка 37) освен съображението, че „becker“ съответства на фамилно име, което не се оспорва, и трудно би могло да се обори. Въз основа на това директно се прави извод за наличието на сходство между „becker“ и „barbara becker“ (точка 38) и следователно за грешката при прилагане на правото, която е допуснал апелативният състав (точка 39).
58. Следва да се напомни, че в обжалваното съдебно решение не са направени нито анализ, нито изследване на фамилното име Becker, за да се определи дали то заема тази самостоятелна отличителна позиция, без непременно да представлява доминиращият елемент в съвкупността, на която се позовава Решение по дело Medion, макар при обстоятелствата по случая от първостепенно значение да е било извършването на проверка относно отличителния характер на първата марка „BECKER“(39) . Всъщност, ако последната марка беше позната в голяма степен на потребителите, за която и да е друга марка, която следва да се постави върху идентични стоки, би било много трудно да претендира за права върху това фамилно име.
59. В заключение въз основа на обобщаващо и отчасти неправилно разбиране на връзката между Решение по дело Fusco и Решение по дело Medion обжалваното съдебно решение може да създаде само по себе си погрешното убеждение, че по принцип всяко фамилно име, съвпадащо с по-ранна марка, може поради наличието на вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 да представлява пречка за регистрацията на марка, съставена от собствено име и въпросното фамилно име.
60. С други думи, сборът от предполагаемо принципно правило, изведено от по-ранно решение на самия Първоинстанционен съд и от друго правило, изведено от решение на Съда, изглежда, че водят до почти неизбежен резултат, при който въпросът за концептуалното сходство практически се отбягва, доколкото в споменатото решение не се отчитат всички фактически елементи по делото, както това трябва да бъде направено съгласно съдебната практика. По-специално Общият съд не е направил анализ на евентуалното влияние на собственото име върху концептуалния обхват на марката „Barbara Becker“ и на по-голямата или по-малка отличителна способност на марка, съставена от едно-единствено фамилно име.
61. В заключение считам, че обжалваното съдебно решение е опорочено от грешка при прилагане на правото и че поради това единственото основание за отмяна следва да се уважи, а посоченото решение — да се отмени.
62. Тъй като установената грешка изглежда може да се поправи само ако се извършат посочените в предходната точка фактически преценки, и като се остави настрана обстоятелството, че предвид своя текст обжалваното съдебно решение не е трябвало да дава отговор на второто основание за обжалване, на което се позовава жалбоподателката, считам, че фазата на производството не позволява делото да бъде решено от Съда по смисъла на член 61, първа алинея от Статута, поради което препоръчвам то да бъде върнато на Общия съд, който да направи тези проверки и отново да се произнесе в съответствие с тях.
VI – Съдебни разноски
63. Тъй като се предлага връщане на делото на Общия съд, Съдът не следва да произнася по съдебните разноски, свързани с настоящото производство по обжалване.
VII – Заключение
64. В резултат на гореизложените съображения предлагам на Съда:
1) да отмени изцяло Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности [понастоящем „Общ съд на Европейския съюз“] (първи състав) от 2 декември 2008 г. по дело Harman International Industries/СХВП (T‑212/07),
2) да върне делото на Общия съд на Европейския съюз,
3) да не се произнася по съдебните разноски.
(1) .
(2)  –	Дело T‑212/07, Сборник, стр. II‑3431.
(3)  –	Решение от 7 март 2007 г. (преписка № R 502/2006‑1).
(4)  –	Регламент на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (кодифицирана версия) (ОВ L 78, стр. 1), в сила от посочената дата.
(5)
–	Регламент на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността(ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), изменен с Регламент (ЕО) № 3288/94 на Съвета от 22 декември 1994 година за изменение на Регламент (ЕО) № 40/94 относно марката на Общността с оглед прилагането на споразуменията, подписани в рамките на Уругвайския кръг (ОВ L 349, стр. 83; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 185), и на последно място, от Регламент (ЕО) № 422/2004 на Съвета от 19 февруари 2004 година (ОВ L 70, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 27) (наричан по-нататък „Регламент № 40/94“).
(6)
–	Заявката е публикувана в Бюлетин на марките на Общността № 13/2004 от 29 март 2004 г.
(7)  –	Относно Международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г. в своята ревизирана и изменена версия.
(8)  –	Регистрирана под № 1 823 228, 1 юли 2002 г.
(9)  –	Заявката е с дата от 2 ноември 2000 г. и с № 1 944 578, впоследствие регистрирана като марка на 17 септември 2004 г.
(10)  –	Вж. точки 22 и 27 от обжалваното съдебно решение.
(11)  –	С Решение от 15 февруари 2005 г.
(12)  –	Решение, посочено в бележка под линия 3.
(13)  –	Точка 29 от решението.
(14)  –	Точки 34 и 35 от решението.
(15)  –	Точка 36 от решението.
(16)  –	Точки 36—42 от решението.
(17)  –	Решение от 23 октомври 2003 г. по дело Adidas-Salomon и Adidas Benelux (C‑408/01, Recueil, стр. І‑12537, точка 41).
(18)  –	Точка 33 от обжалваното решение.
(19)  –	Вж. точки 34—38 от обжалваното решение.
(20)  –	Решение на Първоинстанционния съд от 1 март 2005 г. по дело Fusco/СХВП — Fusco Internartional (ENZO FUSCO) (T‑185/03, Recueil, стр. ІІ‑715, точка 54).
(21)  –	Решение на Съда от 6 октомври 2005 г. (C‑120/04, Recueil, стр. І‑8551, точки 30 и 37).
(22)  –	Факс от 4 май 2009 г.
(23)  –	Решение на Първоинстанционния съд от 12 юли 2006 г. по дело Rossi/СХВП (MARCOROSSI) (T‑97/05, непубликувано в Recueil, точка 45, наричано по-нататък „Решение по дело Marcorossi“).
(24)  –	Решение по дело Marcorossi, точки 46 и 47.
(25)  –	В точка 36 от обжалваното съдебно решение.
(26)
–	Решение от 26 февруари 2002 г. по дело Съвет/Boehringer (C‑23/00 Р, Recueil, стр. І‑1873, точка 46) и Решение от 28 февруари 2008 г. по дело Neirinick/Комисия (C‑17/07 Р, непубликувано в Сборника, точка 38).
(27)
–	Решение от 8 април 1992 г. по дело F/Комисия (C‑346/90 Р, Recueil, стр. І‑2691, точки 6 и 7), Решение от 9 март 1994 г. по дело Hilti/Комисия (C‑53/92 P, Recueil, стр. І‑667, точка 10), Решение от 1 юни 1994 г. по дело Комисия/BrazzellI-Lualdi и др. (C‑136/92 P; Recueil, стр. I‑1981 точка 47) и Решение от 30 април 2009 г. по дело Комисия/Италия и Wam (C‑494/06 P, все още непубликувано в Сборника, точка 29).
(28)  –	Решение от 19 септември 2002 г. по дело DKV/СХВП (Companyline) (C‑104/00 P, Recueil, стр. І‑7561, точки 21 и 22), както и заключението на генералния адвокат Ruiz-Jarabo Colomer, точки 59 и 60; вж. по-специално и Определение от 5 февруари 2004 г. по дело Telefon & Buch (C‑326/01 P, Recueil, стр. І‑1371, точка 35) и Определение от 5 февруари 2004 г. по дело Streamservice (C‑150/02 P Recueil, стр. І‑1461, точка 30).
(29)  –	Решение от 1 октомври 1991 г. по дело Vidrányi/Комисия (C‑283/90 P, Recueil, стр. І‑4339, точка 29), Решение от 7 май 1998 г. по дело Somaco/Комисия (C‑401/96, Recueil, стр. І-2587, точка 53), Решение от 13 декември 2001 г. по дело Cubero Vermurie/Комисия (C‑446/00 P, Recueil, стр. І‑10315, точка 20) и Решение от 8 февруари 2007 г. по дело Danone/Комисия (C‑3/06 P, Сборник, стр. І‑1331, точка 45).
(30)  –	Решение от 20 февруари 1997 г. по дело Комисия/Daffix (C‑166/95 P, Recueil, стр. І‑983, точка 24), Решение от 2 април 1998 г. по дело Комисия/Sytraval и Brink’s France (C‑367/95 P, Recueil, стр. І‑1719, точка 67), Решение от 30 март 2000 г. по дело VBA/Florimex и др. (C‑265/97 P, Recueil, стр. І‑2061, точка 114), Решение от 10 юли 2008 г. по дело Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, Сборник, стр. І‑4951, точка 174) и Решение от 2 декември 2009 г. по дело Комисия/Ирландия и др. (C‑89/08 P, все още непобликувано в Сборника, точка 34).
(31)  –	Вж. в този смисъл във връзка с Директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година относно сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 40, 1989 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92), Решение от 22 юни 1999 г. по дело Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, Recueil, стр. І‑3819, точка 17), Решение по дело Medion, посочено по-горе, точка 26, както и във връзка с регламента относно марката на Общността — Решение от 12 юни 2007 г. по дело СХВП/Shaker (C‑334/05 P, Сборник, стр. 4529, точка 33) и Решение от 20 септември 2007 г. до дело Nestlé/СХВП (C‑193/06 P, непубликувано в Сборника, точка 32).
(32)  –	Вж. в този смисъл Решение от 11 ноември 1997. г. по дело SABEL (C‑251/95, Recueil, стр. І‑6191, точка 22), Решение по дело Lloyd Schuhfabrik Meyer, посочено по-горе, точка 18, Решение от 22 юни 2000 г. по дело Марка Mode (C‑425/98, Recueil, стр. І‑4861, точка 40), Решение по дело Medion, посочено по-горе, точка 27, Решение от 23 март 2006 г. по дело Mülhens/СХВП (C‑206/04 P, Recueil, стр. І‑2717, точка 18), Решение по дело СХВП/Shaker, посочено по-горе, точка 34 и Решение по дело Nestlé/СХВП, посочено по-горе, точка 33, както и Решение от 28 април 2004 г. по дело Matratzen Concord/СХВП (C‑3/03 P, Recueil, стр. І‑3657, точка 28).
(33)  –	Вж. в този смисъл посочените по-горе Решение по дело SABEL, точка 33; Решение по дело Lloyd Schuhfabrik Meyer, точка 25, Решение по дело Medion, точка 28, Решение по дело Mülhens/СХВП, точка 19 и Решение по дело СХВП/Shaker, точка 35, както и Определението по дело Matratzen Concord/СХВП, точка 29.
(34)  –	Точки 36—41 от обжалваното съдебно решение.
(35)  –	Вж. точки 6—10 от решението.
(36)  –	Курсивът е мой.
(37)  –	По силата на споменатата теория, за да се прецени сходството на спорния знак, трябва да се тръгне от цялостното впечатление на всеки един от знаците и да се определи дали идентичната част характеризира съставния знак дотолкова, че другите елементи остават в голяма степен на втори план при създаване на цялостното впечатление. Решение по дело Medion, посочено по-горе, точка 12.
(38)  –	Hacker, F., „§ 9 - Relative Eintragungshindernisse – Ähnlichkeit mehrgliedriger Marken“, en Ströbele/Hacker, Markengesetz Kommentar, 9 ed., Ed. Carl Heymanns, Cologne, 2009, р. 598.
(39)  –	Keller, E./Glinke, A., „Die „MEDION“-Entscheid ung des EuGH: Neujustierung der verwechselungsrelevanten Markenähnlichkeit beI-Kombinationsmarken», en Wettbewerb in Recht und Praxis, nº1/2006, p. 21, sq, p. 27.