62003CC0150_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Chantal Hectors, kes kandideeris hollandikeelse ajutise töötaja ametikohale Euroopa Parlamendi Euroopa Rahvapartei ja Euroopa Demokraatide fraktsioonis (edaspidi „PPE-DE”), esitas apellatsioonkaebuse Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu viienda koja 23. jaanuari 2003. aasta otsuse peale.(2)
2. Nimetatud apellatsioonkaebus annab Euroopa Kohtule võimaluse täpsustada Euroopa Liidu haldusasutuste kaalutlusõiguse ulatust ajutiste töötajate töölevõtmisel.
I. Õiguslik raamistik
A. Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjad
3. Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjade(3) (edaspidi „personalieeskirjad”) artikli 25 teises lõigus nähakse ette, et igast personalieeskirjade kohaselt tehtud konkreetsest otsusest teatatakse kohe kirjalikult asjaomasele töötajale ja et igas ametniku kahjuks tehtud otsuses peab sisalduma põhjendus.
B. Muude teenistujate teenistustingimused
4. Euroopa ühenduste muude teenistujate teenistustingimuste(4) (edaspidi „teenistustingimused”) artikli 2 punkti c kohaselt käsitletakse ajutiste töötajatena töötajaid, kes ei ole Euroopa ühenduste ametnikud ja kes on Euroopa Parlamendi fraktsiooni juurde tööle võetud. Nende õigusi ja kohustusi reguleerivate eeskirjade osas viitab artikkel 11 personalieeskirjade artiklitele 11–26.
C. Euroopa Parlamendi 15. märtsi 1989. aasta sisemine töökord
5. Euroopa Parlamendi juhatuse sisemine töökord ametnike ja muude teenistujate töölevõtmise kohta(5) (edaspidi „sisemine töökord”) artikkel 8 näeb ette, et ajutised töötajad võetakse fraktsiooni juurde tööle niisuguse ad hoc komitee ettepanekul, mille valib teenistuslepingute sõlmimiseks pädev asutus (edaspidi „lepinguid sõlmiv asutus”) ning mille ühe liikme määrab personalikomitee.
6. Artikkel 9 sätestab, et fraktsioonide vabade töökohtade teated tuleb avaldada ning määratleb menetluse üldised suunad, täpsustades, et pärast kandidaatide dokumentidega tutvumist esitab ad hoc
komitee lepinguid sõlmivale asutusele nende kriteeriumide põhjal, mille fraktsioon on täidetava ametikoha määratlemiseks vastu võtnud, nimekirja kandidaatidest, kes vastavad vaba ametikoha teates ettenähtud tingimustele.
D. PPE-DE töötajate töölevõtmise suhtes kohaldatavad menetluseeskirjad
7. PPE-DE fraktsioon on kehtestanud töötajate töölevõtmise korra; viienda punkti kohaselt viib menetluse läbi konkursikomisjon, kes koostab kirjalikud ja suulised eksamid ning määrab õnnestumiskünnise, sobivate kandidaatide nimekirja lülitatavate kandidaatide arvu ja selle nimekirja kehtivuse aja.
8. Kuuenda punkti kohaselt edastab konkursikomisjon fraktsiooni juhatusele konkursi läbinud kandidaatide nimekirja koos saadud punktide arvuga. Kui tuleb täita ainult üks vaba ametikoht, valib juhatus nimekirjast ühe kandidaadi kolme esimese hulgast.
II. Apellatsioonkaebuse taust
A. Asjaolud
9. Käesoleva apellatsioonkaebuse suhtes tähtsust omavatest asjaoludest nimetatakse vaidlustatud kohtuotsuses (punktid 5–21) järgmisi asjaolusid:
– PPE-DE fraktsioon avaldas teate ajutise töötajana fraktsiooni tegevuse planeerimist ja hindamist läbi viiva hollandikeelse administraatori vaba ametikoha kohta.
– Vaba ametikoha teates esitati järgmised nõudmised: 1) ülikooliharidus, mida tõendab diplom, või võrdväärne töökogemus; 2) Euroopa Liidu institutsioonilise struktuuri ja selle tegevuse väga hea tundmine; 3) üldiste juhtnööride alusel kontseptsiooni, analüüsi ja sünteesiga seotud ülesannete täitmise suutlikkus; 4) PPE-DE fraktsiooni tegevuse ja programmi eesmärgi ning ühenduse poliitika tundmine, EL põllumajanduspoliitika tundmine ja kutsealane töökogemus selles valdkonnas on eeliseks; 5) hollandi keele põhjalik valdamine ja hea saksa, prantsuse või inglise keele valdamine; ühenduste muude keelte valdamist arvestatakse samuti.
– 21. juunil 2000 esitas C. Hectors avalduse ametikohale kandideerimiseks ning osales kirjalikel ja suulistel eksamitel, mis toimusid vastavalt 9. ja 19. oktoobril 2000.
– Ad hoc
komitee koostas nimetatud eksamite tulemuste põhjal sobivate kandidaatide nimekirja, milles C. Hectors oli esimesel kohal (83,50 punkti), talle järgnesid L. (73,50 punkti) ja B. (65,25 punkti).
– Väljavalitud kandidaadid kutsuti personaalsele vestlusele fraktsiooni Hollandi delegatsiooni nelja liikmega; vestlused toimusid 7. novembril.
– C. Hectors, kellele 20. novembril oli teatatud, et ta on sobivate kandidaatide nimekirjas, kuid kes ei omanud mingit teavet menetluse edasisest käigust, palus 16. jaanuari 2001. aasta kirjas asjakohast teavet.
– Tema taotlusele vastas konkursikomisjoni esimees 31. jaanuari 2001. aasta kirjas, et valituks ostus B, lisades, et:
„9. ja 19. oktoobri suuliste ja kirjalike eksamite tulemus oli Teil 83,5 punkti (100 punktist). Seega olite Teie sobivate kandidaatide nimekirjas esimesel kohal.
Nagu tavaks, saatis konkursikomisjon kolme esimese kandidaadi nimed fraktsiooni juhatusele ja juhatus tegi ülalnimetatud otsuse.
Selgituseks viitan alljärgnevale sättele:
Vastavalt [sisemise töökorra] artiklile 9 jääb otsustusõigus Euroopa Rahvapartei ja Euroopa Demokraatide fraktsiooni ajutiste töötajatega teenistuslepingute sõlmimiseks pädevale asutusele, kes valib asjaomasele ametikohale kandidaadi välja.”
– 11. aprillil 2001 esitas C. Hectors kaebuse B. nimetamist ja tema enda kandidatuuri tagasilükkamist käsitlevate otsuste peale. 28. mail 2001 jättis PPE-DE fraktsiooni esimees tema kaebuse rahuldamata, täpsustades järgmist:
„[…] personalieeskirjade artikkel 30(6) […] sätestab, et iga konkursi jaoks nimetab ametisse nimetav asutus konkursikomisjoni, kes koostab sobivate kandidaatide nimekirja, kelle hulgast on ametisse nimetava asutuse kohustus valida kandidaat või kandidaadid, keda nimetada vabadele ametikohtadele. Seega on selge, et ametisse nimetavalt asutuselt ei saa nõuda sobivate kandidaatide nimekirja paremusjärjestusest kinnipidamist.
Sellest lähtuvalt palun mõistke, et Teie kaebus on alusetu ja see jäetakse rahuldamata.”
B. Esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja argumendid
10. C. Hectors esitas 6. augustil 2001 Esimese Astme Kohtule hagi, milles ta lisaks parlamendilt kulude väljamõistmisele palus tühistada B. nimetamise, tema enda kandidatuuri tagasilükkamise ja 28. mai 2001. aasta otsuse ning tunnustada tema õigust ühe euro suurusele hüvitisele talle tekitatud kahju eest.
11. Eespool loetletud nõuete toetuseks esitas hageja kaks vorminõudeid puudutavat väidet ja kolm sisulist põhjendatust puudutavat väidet. Esimesed olid seotud vaidlustatud otsuste põhjendamata jätmise ja ametisse nimetamise menetluse ebaõige läbiviimisega, kuna kandidaatidega viidi läbi personaalsed vestlused, mida töölevõtmise eeskirjad ette ei näe. Käesoleva apellatsioonkaebuse puhul omavad tähtsust kaks sisulist põhjendatust puudutavat väidet: teenistustingimuste artikli 12 rikkumine teenistushuvide kontseptsiooni järgimata jätmise tõttu ning naiste ja meeste võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine.
12. Euroopa Parlament vaidles vastu hagile, mis Esimese Astme Kohtus jäeti vaidlustatud kohtuotsusega tervikuna rahuldamata.
C. Vaidlustatud kohtuotsuse alused
1. Põhjendamiskohustuse rikkumine (punktid 35–46)
13. Esimese Astme Kohus tuletas meelde Euroopa Parlamendi fraktsiooni juhatuse valikuvabadust ajutiste töötajate töölevõtmisel ja leidis, et põhjendused ametisse nimetamise menetluse seaduslikkust määratlevate tingimuste täitmise kohta olid piisavad ning et C. Hectorsile 31. jaanuaril ning 28. mail 2001 saadetud kirjadega oli põhjendamiskohustus täidetud.
2. Personalieeskirjade artiklite 29 ja 30, vaba ametikoha teate ja enda poolt kehtestatud seaduste täitmise põhimõtte rikkumine (punktid 93–108)
14. Esimese Astme Kohus sedastas, et ajutiste töötajate töölevõtmise kord on reguleeritud vaid teenistustingimuste asjaomastes sätetes ja sisemise töökorra sätetes käesoleva kohtuasja puhul, mitte ametnike töölevõtmist käsitlevates personalieeskirjade sätetes. Lepinguid sõlmival asutusel on lai kaalutlusõigus eksamite ja järelikult ka personaalsete vestluste korraldamisel, mida ei ole planeeritud.
3. Teenistustingimuste artikli 12 rikkumine (punktid 65–78)
15. Esimese Astme Kohus sedastas, et B. ametisse nimetamisel ei ületanud asutus oma kaalutlusõiguse piire, sest ametisse nimetatud isiku curriculum vitae ’st nähtub, et tal oli vaba ametikoha teates nõutud kogemus ühise põllumajanduspoliitika valdkonnas ja et tema kogemus oli hageja kogemusest suurem.
4. Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine (punktid 117–128)
16. Esimese Astme Kohtu arvates ei saa diskrimineerimist eeldada ainult sellise C. Hectorsi esitatud asjaolu tõttu, et ta oli eksamite toimumise ajal kuuendat kuud rase, millest temaga vestluse läbi viinud Hollandi delegatsiooni esindajad olid teadlikud, mistõttu Euroopa Parlament ei pea tõendama võrdse kohtlemise põhimõtte järgimist. Igal juhul ei teinud konkursi tulemuste eest vastutav asutus B.-d ametisse nimetades hindamisviga ega rikkunud keeldu teha teenistusse võtmisel põhjendamatult vahet soolistel alustel.
III. Apellatsioonkaebus
17. Apellatsioonkaebuse esitaja esitab neli väidet.
18. Esimeses arvustab ta Esimese Astme Kohut, et vestluste korraldamist kandidaatide ja fraktsiooni Hollandi delegatsiooni liikmete vahel ei tunnistatud ebaseaduslikuks. Apellatsioonkaebuse esitaja arvates rikkus lepinguid sõlmiv asutus enda kehtestatud eeskirju ja rikkus sellega seaduslikkuse, õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõt teid.
19. Teine väide puudutab üldist põhjendamiskohustust, mida Esimese Astme Kohus väidetavalt rikkus, kinnitades, et vaidlustatud meetmed on põhjendatud üksnes viitega kohaldatavatele menetluseeskirjadele. C. Hectors leiab, et kui lepinguid sõlmiv asutus otsustas tegutseda konkursikomisjoni ettepanekust erineval viisil, siis oleks seda otsust pidanud eriliselt põhjendama. Vajadus ajutise töötaja ja rahvusliku fraktsiooni liikmete vahelise vastastikuse usalduse järele ei mõjuta lepinguid sõlmiva asutuse kohustust otsust põhjendada, kuna vastasel korral ei oleks parima kandidaadi ametisse nimetamise menetlus vajalik. Konkursi korraldamine oleks mõttetu, kui selline usaldus oleks valiku puhul otsustavaks teguriks.
20. Kolmas väide puudutab teenistustingimuste artiklit 12 ja teenistushuve, mida vaidlustatud kohtuotsuses on apellatsioonkaebuse esitaja arvates rikutud, sest B. ei olnud parim kandidaat, kui võrrelda nende kummagi kogemust. Nimetatud säte kohustab tööle võtma kõige kõrgema kvalifikatsiooniga kandidaadi, kuna määratud isiku pädevus ei saa olla „piisav”, vaid „parim”.
21. C. Hectors heidab oma neljandas väites ette, et Esimese Astme Kohus tegi võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamisel õigusliku vea, kuna asjaolu, et ta oli rase ja et fraktsioon valis sobivate kandidaatide nimekirjast ainsa meessoost kandidaadi, kes kõigele lisaks oli hindamise alusel nimekirjas viimane ja sai esikohal olnud kandidaadist umbes 20 punkti vähem, tõendab võrdse kohtlemise põhimõtte väidetavat rikkumist. Kuna teenistustingimuste artikli 12 rikkumine, teenistushuvide kontseptsiooni rikkumine ja B. kandidatuuri heakskiitmisel tehtud hindamisviga on tõendatud, siis leiab apellatsioonkaebuse esitaja, et vaidlustatud kohtuotsus rikub võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna Esimese Astme Kohus ei nõudnud Euroopa Parlamendilt tõendust, et tehtud valik ei olnud tahtlikult diskrimineeriv.
IV. Apellatsioonkaebuse analüüs
A. Kaks esimest väidet
22. C. Hectorsi apellatsioonkaebuses esitatud väited on kahte liiki. Vorminõudeid puudutavatele väidetele (esimene ja teine) lisaks puudutavad kaks viimast väidet vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust. Kõigepealt tuleks analüüsida kahte esimest väidet, sest kui üks neist kiidetakse heaks, ei ole muude väidete analüüsimine vajalik ja seda tuleb teha vaid teise võimalusena.
23. C. Hectorsi apellatsioonkaebuse esimene osa pakub tõsist huvi, kuna see käsitleb haldusasutuse otsustuspädevuse ulatust ajutiste töötajate töölevõtmisel. Ühenduse sellistele töötajatele iseloomulike tunnuste teadmine aitab nimetatud süsteemi olemust paremini mõista.
1. Esialgsed mõisted ajutiste töötajate ja nende töölevõtmise kohta
24. EÜ artiklist 283 (varem EÜ asutamislepingu artikkel 212(7) ) nähtub, et ühenduste personal koosneb ametnikest ja teenistujatest, mis ei takista institutsioonidel kasutamast muid teenistusse võtmise viise sõltuvalt olukorrast tingitud vajadustest.(8)
25. Muid teenistujaid võidakse liigitada nelja rühma: ajutised töötajad, abiteenistujad, kohalikud töötajad ja erinõustajad (teenistustingimuste artikkel 1).(9) Õiguskirjanduses on rõhutatud,(10) et mis tahes ametiasutuse jaoks on võimatu täita oma ülesandeid üksnes alalise personaliga, tulenevalt eriolukordadest tingitud vältimatust töömahu kasvust või vajadusest aeg-ajalt kaasata isikuid, kellel on erilised kutsealased oskused või teadmised, mida tavateenistujatel enamasti ei ole.
26. Muude teenistujate arv on aastate jooksul kasvanud: nad saavad ametnikega sarnaselt olla püsivalt ametis,(11) täita sarnaseid ülesandeid ja osaleda ühenduse tegevuse keskmes nii, et ametnike ja teenistujate vaheline piir on muutunud ebaselgeks.(12) Üks selge erinevus on jäänud siiski muutumatuks: töösuhte jätkuvus. Kui ametnikud nimetatakse ametisse alaliselt,(13) siis teenistujatel puudub püsiv töösuhe.
27. „Ajutise töötaja” seisund hõlmab erinevat liiki töötajaid. Lisaks ajutisi kohti täitvatele ajutistele töötajatele on muid töötajaid, kes nimetatakse ajutiselt alalisele ametikohale; ajutised töötajad on ka isikud, kes on institutsiooni liikmete või nende fraktsioonide abistamiseks tööle võetud (teenistustingimuste artikkel 2). Viimasena nimetatud rühmale on omane ametikoha ebakindlus ja teenistuja ning tema tööandaja vaheline usaldussuhe.
28. Ametnike ja teenistujate ning eriti ajutiste töötajate eristamine ei seisne seega nende poolt täidetavate ülesannete erinevuses, vaid pigem neid ametiasutusega siduva teenistussuhte olemuses.(14) Seetõttu kohaldatakse ametnike õigusi ja kohustusi reguleerivate personalieeskirjade (artiklid 11–26) sätteid tervikuna ajutiste töötajate suhtes, ainsate kohandusega selles osas, mida eeldab töö ajutine iseloom.
29. Teenistustingimused sätestavad ajutiste töötajate töölevõtmise menetluse osas vaid seda, et kestuselt tähtajatule lepingule sarnanev leping on mõnikord tinginud olukorra, kus komisjon(15) kohaldab teatavat liiki teenistujate suhtes ametisse nimetamise menetlust, mis meenutab ametnike nimetamisel nõutavaid menetlusi; sellisel juhul avaldab komisjon üldised osalemistingimused ja pakutava ametikoha kirjelduse ning määramismenetluse, mis korraldatakse eksamitel põhineva konkursina ja milles osaleb konkursikomisjon, kellel on pädevus teha ettepanekuid lepinguid sõlmivale asutusele.(16) Euroopa Parlament on järginud seda põhimõtet ja seda isegi usaldussuhet eeldava ametikoha puhul, nagu käesolevas kohtuasjas.
30. Teenistustingimused ei näe seega ette mitte mingisugust sätet, mille alusel tuleks järgida teatavat menetlust ajutiste töötajate töölevõtmisel, kuid juhul, kui organ on kehtestanud oma pädevuse teostamise raames ülesannete korraldamiseks sätteid, kohustub ta neid täitma hoolsalt, võttes teenistusse isikuid, kes on „võimalikult võimekad, tõhusad ja sõltumatud” (teenistustingimuste artikli 12 lõige 1).
31. Kui küsimus on vaidlusaluse ametikohaga sarnasest ametikohast, millele on iseloomulik pooltevaheline eriline usaldus, on lepinguid sõlmival asutusel lai kaalutlusõigus sobiva kandidaadi määramisel; kaalutlusõigust ei tule siiski segamini ajada omavoliga. Kui ametikohta pakutakse ja sellele on olemas mitmeid pädevaid kandidaate, ei ole otsustamine täielikult vaba, vaid selle suhtes kohaldatakse teatavaid tingimusi, mida tuleb käesoleval juhul uurida.
2. Personaalne vestlus usaldust eeldavale ametikohale töölevõtmise menetluses
32. Lepinguid sõlmiva asutuse lai kaalutlusõigus ei luba kõrvale kalduda kehtestatud piiridest,(17) ja apellatsioonkaebuse esitaja väidab põhimõttele patere legem quam ipse fecisti (enda poolt kehtestatud seaduste täitmine) viidates, et ametiasutus ei või minna vastuollu otsustega, mille ta on ise vastu võtnud.
33. Seega näib küsitav, kas sätestatud menetlusnõuded jäeti täitmata või kas ametisse nimetamise menetluse raames otsustati lisada formaalsus, mida ei olnud ette nähtud. Nagu ma olen juba rõhutanud kohtuasjas Aalborg Portland jt v . komisjon esitatud ettepanekus,(18) ei ole menetlusvead kohtuasja sisust eraldiseisvad. Menetlusveaga kaasneb otsuse tühisus, kui sellest tuleneb, et otsus on sisulises osas vigane või kui seetõttu ei ole võimalik asjaomast otsust vaidlustada. Seetõttu on EÜ artiklis 230 (varem EÜ asutamislepingu artikkel 173) tühistamishagide osas ühenduste kohtute pädevust määratledes viidatud „olulise menetlusnormi rikkumisele”. Nii ei piisa ametisse nimetamise menetluse mis tahes menetlusnormi rikkumisest, vaid eeldatakse, et tegemist on veaga, mis seab kahtluse alla kogu menetluse eesmärgi tagada otsuse seaduslikkus, õigsus ja asjakohasus, et kaitsta huvitatud isiku õigust ootusele, et kõige pädevam isik osutub valituks ja et kandideerimismenetlus toimub kõikide kandidaatide suhtes võrdsetel tingimustel.
34. Seega on C. Hectorsi väide nõrk, sest kuigi vestlused, mida konkursiteates ei mainitud ja kuhu kutsuti kolm väljavalitud kandidaati, ei mõjutanud kavatsust võtta pakutavale ametikohale tööle kõige pädevam kandidaat, puudub alus väita, et C. Hectors oleks osutunud valituks, kui nimetatud vestlusi ei oleks toimunud. Kõnealused vestlused ei põhjustanud talle ka kahju võrreldes muude kandidaatidega ega vähendanud tema võimalusi, sest tegemist oli formaalsusega, mida igaüks neist oleks võinud pakutava ametikoha olemuse tõttu ette näha.
35. Lisaks tuleb tõdeda, et asjaomane eksam ei olnud üksnes õigustatud ja proportsionaalne, vaid ka soovitatav, sest usaldussuhe PPE-DE liikmetega on ametikoha puhul oluline tegur. Seega ei ole fraktsiooni Hollandi liikmete poolt korraldatud vestluste läbiviimises kolme väljavalitud kandidaadiga midagi erandlikku ega ebaseaduslikku, sest väljavalitud isikul tuleb nendega parlamendis tihedat koostööd teha.
36. Esimese Astme Kohus ei rikkunud seaduslikkuse, õiguskindluse või proportsionaalsuse põhimõtteid, kui ta sedastas, et lepinguid sõlmiv asutus ei ületanud menetluse kinnitamisel oma kaalutlusõigust, korraldades personaalseid vestlusi, mida ei olnud konkursiteates mainitud. Seega tuleb esimene apellatsioonkaebuse alus tagasi lükata.
37. Lisaks ei ole C. Hectorsi viidatud kohtuotsused tema nõuete suhtes asjakohased. Eespool viidatud kohtuotsuses Coget v . kontrollikoda viidatakse Esimese Astme Kohtu otsuses juhtumile, mis on C. Hectorsi juhtumist täiesti erinev: hagejad nõudsid täpsemalt, et vestlus korraldataks sellises menetluses, milles ei peetud seda asjakohaseks a priori . Esimese Astme Kohus sedastas selles kohtuotsuses, et lepinguid sõlmival asutusel puudub kohustus kandidaatidega vestelda, kui sellist formaalsust ei ole sätestatud (kohtuotsuse punktid 136 ja 137), kuid lisas, et miski ei takista seda tegemast. Selles osas ei ole asjakohased ka eespool viidatud kohtuotsus Ragusa v . komisjon ja kohtuotsus parlament v . Volger(19), sest need puudutavad konkursiteates ettenähtud menetluste puudusi. Esimeses kohtuasjas ei olnud tegelikult väidetavat menetluse kõrvalekallet toimunud (punktid 4, 5 ja 18) ja viimases kohtuasjas ei olnud personaalset vestlust, millel on keskne osa kandidaadi omaduste hindamisel, peetud ühe kandidaadiga, kuigi teiste kandidaatidega oli vesteldud (punktid 8–16), mistõttu ratio decidendi ei olnud niivõrd menetlusviga, kuivõrd diskrimineerimine. Lõpuks tuleb C. Hectorsi poolt kohtuistungil viidatud kohtuotsuse Pappas v . regioonide komitee(20) ja kohtuotsuse Robinson v.
Euroopa Parlament(21) puhul teha sama järeldus, sest needki puudutasid menetlusvigu: kandidaatidega teise vestluse toimumata jäämist ja kandidaatide omaduste võrdluse ärajätmist.
38. Teiseks ei või Esimese Astme Kohut arvustada seetõttu, et ta pidas vastastikuse usalduse puhul vestlusi põhjendatult oluliseks, sest tuues esile asjaolu, millele kostja ei olnud viidanud, ei rikkunud Esimese Astme Kohus poolte võrdse kohtlemise põhimõtet. Esimese astme kohus piirdus hoopis vastavalt põhimõttele ius novit curia
ühe sellise teguri käsitlemisega, mille abil määratletakse ajutiste töötajate mõiste vastavalt teenistustingimuste artikli 2 punktile c.
3. Kohtuotsuse põhjenduste selgitus
39. Vaidlustatud kohtuotsuses sedastatakse, et pakutava ametikoha olemust arvestades on põhjendamiskohustus täidetud nende tingimuste täitmisele viitamisega, mida ametisse nimetamise menetluse õiguspärasusele on seatud (kohtuotsuse punkt 41).
40. Sellisele väitele pole midagi vastu väita siis, kui leitakse, et tegemist on avalik-õiguslike asutuste põhjendamiskohustuse miinimumtasemega, mis puudutab nende otsuseid siis, kui need mõjutavad teiste õigusi ja huve. Personalieeskirjade artiklis 25, mida kohaldatakse teenistustingimuste artikli 11 kohaselt ajutiste töötajate suhtes, nähakse ette, et igas adressaadi kahjuks tehtud otsuses peab sisalduma põhjendus. Selle sätte tõlgendus saab uue ulatuse Euroopa Liidu põhiõiguste harta(22) alusel, mis näeb ette, et põhjendamiskohustus on osa ühenduse kodanike õigusest heale haldusele (artikli 41 lõike 2 kolmas taane).
41. Otsus, millega ühe kandidaadi avaldus lükatakse tagasi ja teine kandidaat nimetatakse ametisse, on oma olemuselt tõsine, mistõttu seda tuleb põhjendada asjakohasel viisil. Selline on ühenduse kohtupraktika seisukoht, mille kohaselt tuleb otsuseid põhjendada vähemalt siis, kui jäetakse rahuldamata tagasilükatud kandidaadi kaebus.(23)
Kõnealuse kohustuse ulatus sõltub iga üksikjuhtumi asjaoludest; kuna selle eesmärk on teha võimalikuks, et kohtud saaksid hinnata otsuse seaduslikkust ja anda asjaomasele isikule teavet, mis on vajalik tema seaduslike õiguste kaitsmiseks,(24) siis välistab see pidulike tõotuste, ilusate lausete ja juhtumi üksikasjadega otseselt mitteseotud mõisteliste seisukohtade kasutamise, sest, nagu ma olen ühes teises asjas tõdenud,(25) ei ole põhjendamine mingi ilulause ega rituaal, vaid eelkõige pädevuse teostamisega seonduv eesmärgipärane tegur, mis võimaldab valvata ja ära hoida omavoli ning toimib kaitsevahendina.
42. Sellest seisukohast need lepinguid sõlmiva asutuse põhjendused, mis ta andis C. Hectorsile pärast esialgset vastamata jätmist(26) ja milles ta seejärel põhjendas otsust võtta tööle B., kuigi B. oli ad hoc komitee koostatud nimekirjas viimane, on ebapiisavad. Valiku tegemise põhjused ei ilmne üldisest viitest kohaldatavatele sätetele ega sellest, et soovitus ei ole kohustuslik, ega ole seega vastavuses nõuetega, mida põhjendamise eesmärk eeldab.
43. Nagu ma olen juba eespool rõhutanud, on igal institutsioonil lai kaalutlusõigus ajutiste töötajate töölevõtmise menetluse korraldamisel ja kõige sobivama kandidaadi määramisel. Seda korda puudutava vabaduse raames võib institutsioon nimetada konkursikomisjoni, kelle ülesandeks on kandidaatide võimete ja sobivuse hindamine pakutava ametikoha tingimuste kohaselt ning institutsioonile lahenduse pakkumine. Lepinguid sõlmiv asutus ei kaota sellega valiku tegemisel talle kuuluvat kaalutlusõigust.(27) Ühenduse kohtupraktikast nähtub, et kui institutsioon loob sellise organi, kelle ülesanne on otsustamise lihtsustamine, et tagada nimetamisel suurem rangus, ja kes annab talle nõu või teeb talle ettepanekuid, on asjaomase organi arvamus üks neist teguritest, mille põhjal institutsioon koostab kandidaatide kohta oma hinnangu(28) nii, et kui institutsioon ei täida komisjoni soovitust, tuleb tal oma otsust põhjendada.(29)
44. Esimese Astme Kohus on laiendanud varasemat ametnike edutamist käsitlevat kohtupraktikat ajutiste töötajate töölevõtmisele ja leidnud, et mõlemal juhul on tegemist mitmete kandidaatide omaduste võrdlemisega, nagu ta on täpsustanud kohtuotsuses Pierrot v . Euroopa Kohus (kohtuotsuse punktid 36 ja 38),(30) kus väljavalitud isikut sobivate kandidaatide nimekirjas ei olnud. Kohustust valikut põhjendada tuleb täita ka siis, kui võetakse tööle, nagu käesolevas asjas, üks eelvaliku läbinud kandidaatidest, kuid ei täideta soovitatud järjestust.
45. Seega puudub lepinguid sõlmival asutusel kohustus ettepanekuga nõustuda, kuid kui ta otsustab ettepanekut mitte järgida, tuleb tal esitada põhjendused: esiteks, kuna eeldatakse, et konkursikomisjoni koostatud nimekiri kajastab iga kandidaadi võimeid pakutaval ametikohal toimetulemiseks, nagu teenistustingimuste artiklis 12 sätestatakse, mille kohaselt võetakse ajutiste töötajatena teenistusse „võimalikult võimekad, tõhusad ja sõltumatud” isikud; teiseks, kuna muudel kandidaatidel, eriti neil, kelle tulemused on paremad kui valituks osutunud isikul, on õigus saada teada põhjustest, mille tõttu valiti selline kandidaat, keda konkursikomisjon ei pidanud kõige sobivamaks.
46. Nimetatud põhjendamiskohustus on veel olulisem sellises kohtuasjas nagu käesoleval juhul, kus institutsioon lisas ühe formaalsuse, mida alguses ei olnud ette nähtud ehk personaalse vestluse fraktsiooni nende liikmetega, kellega töölevõetaval isikul tuleks töötada. Kuigi näib mõistlik, et ametikoha olemuse tõttu lisati ametisse nimetamise menetlusse taoline eksam, tuleb möönda, et kuna eksami sisust ei jää mingit kirjalikku tõendit, oleks pidanud teavitama, kas otsus võtta tööle B., kes oli konkursikomisjoni nimekirjas viimane ja kelle tulemused olid märgatavalt halvemad kui kahe muu kandidaadi tulemused, tulenes muljest, mille ta jättis fraktsiooni Hollandi liikmetele vestluse ajal, ja andma niiviisi asjaga seonduvaid selgitusi.
47. Euroopa Parlament, kelle käitumine mitte mingil moel ei sarnanenud eespool kirjeldatuga, jättis kõigepealt vastamata, saatis seejärel asjaomase isiku palve peale stereotüüpseid ja üldiseid vastuseid ning lõpuks kohtumenetluse käigus hilinenud ja seega ebatõhusaid põhjendusi; Euroopa Parlament rikkus seega otsuse põhjendamise kohustust. Kuna Esimese Astme Kohus seda ei sedastanud, on selles kohtuotsuses tehtud C. Hectorsi apellatsioonkaebuse teises väites nimetatud eksimus, mistõttu kohtuotsus tuleb tühistada.
B. Apellatsioonkaebuse kolmanda ja neljanda väite teisene analüüs
48. Kui Euroopa Kohus leiab, et vaidlustatud haldusotsused on seaduslikud ja et Esimese Astme Kohus ei teinud seega õiguslikku viga, tuleb tagasi lükata ka apellatsioonkaebuse kaks teist väidet, millega vaidlustatakse otsuse sisuline põhjendatus.
49. Järgnevad märkused põhinevad oletustel, et kuna vaidlustatud otsused olid asjakohaselt põhjendatud, võivad hageja ja ühenduste kohtud teada saada võetud meetmete põhjused ning esimene võib nende abil kasutada kaitseõigust ja viimane oma kohtulikku pädevust.
1. „Parim” kandidaat
50. Kolmanda väitega, mis puudutab teenistustingimuste artikli 12 rikkumist ja teenistushuvide kontseptsiooni järgimata jätmist, palub apellatsioonkaebuse esitaja ühenduste kohtul tegutseda konkursikomisjonina ja teha otsus valdkonnas, mis on põhimõtteliselt keelatud nii esimeses astmes kui ka apellatsioonmenetluses.
51. Vaidlustatud kohtuotsuses tuletatakse meelde (kohtuotsuse punkt 69), et ühenduste kohtud ei või asendada lepinguid sõlmiva asutuse antavat hinnangut kandidaatide võimete kohta oma arvamusega ja et kohtu kontroll peab piirduma sellega, kas otsust tehes jäädi lepinguid sõlmiva asutuse pädevuse raamesse nii, et otsus ei ole ilmselgelt ekslik ja et lepinguid sõlmiv asutus ei ole käesolevas asjas ületanud pädevust, kui ta otsustas võtta tööle B. seetõttu, et tema curriculum vitae ’st nähtub, et tal on põllumajanduse ja metsanduse valdkonnas piisav kogemus (punktid 72, 74 ja 76).
52. C. Hectors jääb samade argumentide juurde ja heidab Esimese Astme Kohtule ette, et see ei tegutsenud tema poolt loodetud viisil ning palub, et Euroopa Kohus asetaks end haldusasutuse olukorda ja asendaks oma otsusega lepinguid sõlmiva asutuse otsuse. C. Hectors kordab oma väidet, mille kohaselt tema kandidatuur oli parem B. kandidatuurist ja palub Euroopa Kohtul võrrelda nende kummagi omadusi, hinnates faktilisi asjaolusid sellisel viisil, mida apellatsioonikohtul pole õigus teha.(31)
53. Euroopa Kohus on sedastanud eraldi, kuid käesoleva asjaga tihedalt seotud asjas (ametnike edutamised), et ametiasutuse ülesanne on kandidaatide omaduste võrdlev hindamine ja kandidaatide hulgast sellise kandidaadi valimine, kes oma võimete poolest ja tulevaste ülesannete täitmise seisukohast on kõige sobivam pakutavat ametikohta täitma,(32) ilma et kohtud võiksid ametiasutuse otsuse asendada oma hinnanguga kandidaatide kogemuste ja omaduste kohta.(33)
54. Seetõttu ei saa Euroopa Kohus heita Esimese Astme Kohtule ette teenistustingimuste artikli 12 rikkumist, sest ta kinnitas otsust, millega ei valitud kõige sobivamat kandidaati.
2. Avalikule teenistusele juurdepääs ilma soolise diskrimineerimiseta
55. Neljas väide tuleb lükata tagasi, sest kolmas väide lükatakse tagasi. Pärast seda, kui on kindlaks tehtud, et Esimese Astme Kohus ei ole rikkunud teenistustingimuste artiklit 12 ja teenistushuvide kontseptsiooni, sest B. nimetamist peetakse seaduslikuks, on raske väita, et on toimunud diskrimineerimine. Kui organ, kes õigussüsteemi kohaselt on pädev otsust tegema, kasutab oma pädevust asjakohaselt ja valib sobiva isiku pakutavale ametikohale, on ilmne, et ta ei ole teinud otsust võrdõiguslikkuse põhimõtte vastaselt.
56. Seetõttu ei ole apellatsioonkaebuse esitaja rasedus, tema seisundist teadmine ja asjaolu, et valituks osutus nimekirjas viimasel kohal olnud ainus meessoost kandidaat, tõendid seksistlikust käitumisest, mida Euroopa Parlament peaks parandama.(34)
V. Euroopa Kohtu otsus
57. Kui apellatsioonkaebuse teise väitega nõustutakse, tuleks vaidlustatud kohtuotsus tühistada. EÜ kohtu põhikirja artikli 54 lõike 1 kohaselt peab Euroopa Kohus pärast tühistamist tegema otsuse kohtuvaidluse sisu kohta, kui talle on teada selleks vajalikud asjaolud.
58. Vaidlustatud haldusotsuste ebapiisavad põhjendused, millele C. Hectors on kohtumenetluse käigus jätkuvalt viidanud, takistavad ühenduse kohtutel tegemast tema kohustuseks olevat järelevalvet asjakohaselt, sest otsuse põhjendamisosa ebapiisavuse tõttu ei ole talle teada asjaolud, mille tõttu lepinguid sõlmiv asutus otsustas kõrvale kalduda konkursikomisjoni arvamusest. Seetõttu pole tal võimalik hinnata, kas rikuti teenistustingimuste artiklit 12 või soolise võrdõiguslikkuse põhimõtet ühenduse avalikku teenistusse pääsemisel.
59. Lõpuks oleks ainus mõeldav lahendus tühistada B. nimetamine ja 28. mai 2001. aasta otsus, millega jäetakse rahuldamata C. Hectorsi kaebus. Ei ole vaja siiski teha otsust komitee esimehe 31. jaanuari 2001. aasta kirja kohta, millega vastati tema palvele saada teavet, sest selline teavitamine osutub otsuse hilinenud ja ebapiisavaks selgituseks.
60. Apellatsioonkaebuse esitaja nõuab ka ühe euro suuruse kahju hüvitamist talle tekitatud varalise ja moraalse kahju eest, kuid see nõue on põhjendamata ja tuleb jätta rahuldamata, sest otsused, millele see nõue tugineb ja mille osas teen Euroopa Kohtule ettepaneku need tühistada, ei sisalda keelatud hinnangut apellatsioonkaebuse esitaja omadustele, mis võiks tekitada talle mingil viisil kahju.(35) Lisaks võib tühistamist, mida ta nõuab, pidada piisavaks hüvituseks.(36)
VI. Kohtukulud mõlemas astmes
61. Kuna C. Hectorsi hagi osaliselt rahuldatakse, siis vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 87 lõike 3 esimesele lõigule kohtukulud jaotatakse.(37)
62. Euroopa Parlament on kohustatud hüvitama kohtukulud vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 122 esimesele lõigule, kui seda tõlgendada koosmõjus kodukorra artikli 69 lõike 2 esimese lõiguga.(38)
VII. Ettepanek
63. Eelnevale tuginedes teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
1) Nõustuda apellatsioonkaebuse teise väitega, mille Chantal Hectors on esitanud Esimese Astme Kohtu viienda koja 23. jaanuari 2003. aasta otsuse kohta kohtuasjas T-181/01: Hectors v . parlament.
2) Tühistada vaidlustatud kohtuotsus.
3) Rahuldada osaliselt C. Hectorsi nõue ja tühistada B. nimetamine hollandikeelseks abiadministraatoriks ajutise töötajana PPE-DE fraktsiooni (konkursiteade G‑453) ning tühistada nimetatud fraktsiooni esimehe 28. mai 2001. aasta otsus, millega jäeti apellatsioonkaebuse esitaja kaebus nimetamise kohta rahuldamata.
4) Jätta ülejäänud osas apellatsioonkaebus rahuldamata.
5) Jätta esimese astme kohtukulud kummagi poole enda kanda ja mõista Euroopa Parlamendilt välja apellatsioonmenetluse kohtukulud.
(1) .
(2)  –	Kohtuotsus T-181/01: Hectors v . Euroopa Parlament (EKL AT 2003, lk II-103).
(3)  –	Nõukogu 29. veebruari 1968. aasta määrus (EMÜ, Euratom, ESTÜ) nr 259/68, millega kehtestatakse Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjad ja ühenduste muude teenistujate teenistustingimused ning komisjoni ametnike suhtes ajutiselt kohaldatavad erimeetmed (EÜT L 56, lk 1). Nimetatud määrust, mis muudab nõukogu 18.  detsembri 1961. aasta määrust nr 31 (EMÜ) ja 11 (ESTÜ) (EÜT 1962, 45, lk 1385), on korduvalt muudetud.
(4)  –	Teenistustingimuste avaldamise viited on samad nagu personalieeskirjade puhul.
(5)  –	Ametnike ja muude teenistujate töölevõtmise ning ametijärgu või teenistuse muutmise sisemine töökord (aastatel 1989, 1992, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998 ja 2001 jõustunud muudatuste järgselt konsolideeritud versioon).
(6)  – Siinkohal tuleks viidata sisemise töökorra artiklitele 8 ja 9 või parlamendi fraktsiooni viiendale ja kuuendale „eeskirjale”.
(7)  –	EÜ asutamislepingu artikkel 212 (nagu Euratomi asutamislepingu artikkel 186), mis tühistati 9. aprilli 1965. aasta Euroopa ühenduste ühtse nõukogu ja ühtse komisjoni asutamislepingu artikli 24 lõikega 2, kordab artikli 24 lõike 1 teise lõigu sõnastust. See seadusandlik toiming viidi ellu Amsterdami lepinguga (artikli 6 punkt 71).
(8)  –	Need töötajad, kes kuuluvad „välistöötajate” hulka, kelle suhtes ei kohaldata personalieeskirju ega teenistustingimusi, jagunevad kahte rühma. Esimesse rühma kuuluvad tähtajaliselt teenistusse lähetatud siseriiklikud eksperdid, korrespondendid, külastavad teadlased ja praktikandid, kelle suhtes kohaldatakse iga institutsiooni erisätteid. Teise rühma suhtes kohaldatakse eraõigust ja sinna kuuluvad muu hulgas töölepingu alusel töölevõetud isikud, töölerakendamise vahetalituse lepingute alusel töötavad isikud ja ajutise tööhõive asutusega sõlmitud lepingute alusel töölevõetud ajutised töötajad.
(9)  –	Personalieeskirju ja muid teenistustingimusi puudutavate teenistussuhte tingimuste muutmist puudutavat nõukogu uut
määrust käsitlevas ettepanekus (KOM (2002) 213 lõplik) lisatakse mõiste „lepingulised töötajad”.
(10)  –	Fuentetaja Pastor, J. A., Función pública comunitaria, Marcial Pons, Ediciones Jurídicas y Sociales S. A., Madrid-Barcelona 2000, lk 50.
(11)  –	Personalieeskirjade artiklis 1 nimetatakse koosseisulist ametikohta mõiste „ametnik”
määratlemisel. Teenistustingimuste artikli 2 punktide b ja d ning artikli 3 punkti b kohaselt võidakse ajutisi töötajaid või abiteenistujaid võtta ajutiselt tööle ka sellele ametikohale. J. Pénaud on märkinud artiklites „La fonction publique des Communautés européennes”, Problèmes politiques et sociaux, La Documentation française, nr 617, 13.10.1989, lk 11, et ajutise töötaja töölevõtmist ei saa põhjendada sellega, et ametikoht on ajutine; kui see nii on, võidakse ta võtta tööle alalisele ametikohale ajutiselt.
(12)  –	Vt eespool viidatud teos Fuentetaja Pastor, J. A., lk 44.
(13)  –	Personalieeskirjade artikli 1 esimeses lõigus sedastatakse, et „tähendab „ühenduste ametnik” iga isikut, kes on [...] nimetatud [...] institutsiooni […] koosseisulisele ametikohale”. Selle artikli alusel, kui seda lugeda koos personalieeskirjade nende sätetega, kus piiratakse institutsioonidega sõlmitavate lepingute kestust, võib tõdeda, et ametniku seisundi oluline tunnus on ametikoha ja töösuhte alalisus.
(14)  –	Mõiste „ühenduse avalik teenistus” peaks piirduma Euroopa Liidud poliitika juhtimist, planeerimist, järelevalvet, tõlgendamist ja täideviimist puudutavate ülesannetega, mida täidavad töötajad alalistel ametikohtadel või ülesannete olemusest sõltuvalt ajutistel ametikohtadel, kelle suhtes kohaldatakse personalieeskirju, samal ajal kui füüsilist tööd, milleks oleksid pelgalt abistavad ülesanded, võiks reguleerida erinev kord, mis läheneks tööõiguse sätetele. Selgub, et eespool nimetatud personalieeskirjade ja teenistustingimuste sätete muutmist käsitleva uue määruse ettepanekus järgitakse osaliselt sellist mõtteviisi, kuna selles luuakse mõiste „lepinguline töötaja” füüsilisteks, teenindavateks või toetavateks töödeks (artikli 3 lõike 1 esimene taane).
(15)  –	Euroopa Ühenduste Komisjon (IX, personal ja haldus, töölevõtmise teenistus), Teatmik konkursikomisjoni liikmetele ja konkursikomisjonile, oktoober 1996, lk 9 ja 10.
(16)  –	Igal juhul ei kohaldata ametnike töölevõtmise menetlust ajutiste töötajate suhtes, nagu Esimese Astme Kohus on meelde tuletanud 20. septembri 2001. aasta otsuses kohtuasjas T‑95/01: Coget jt v . kontrollikoda (EKL AT 2001, lk I‑A‑191 ja II‑879, punkt 56, millele viidatakse vaidlustatud kohtuotsuse punktis 94).
(17)  –	Vt avalduse esitamise suhtes nõutavate tingimuste kohta 17. jaanuari 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑107/90 P: Hochbaum v . komisjon (EKL 1992, lk I‑157, punkt 9) või vabale ametikohale pääsemise kohta 7. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑343/87: Culin v.
komisjon (EKL 1990, lk I‑225, punkt 19), nagu ka töölevõtmiskomisjoniga eelneva konsulteerimise kehtestamise kohta 21. aprillil 1983. aasta otsus kohtuasjas 282/81: Ragusa v . komisjon (EKL 1983, lk 1245, punkt 18).
(18)  –	7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt v . komisjon (EKL 2004, lk 0000).
(19)  –	9. detsembri 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑115/92 (EKL 1993, lk I‑6549).
(20)  –	18. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑73/01 (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata).
(21)  –	21. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑328/01 (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata).
(22)  –	EÜT 2000, C 364, lk 1.
(23)  –	Vt eespool viidatud kohtuotsus parlament v . Volger, punktid 22 ja 23.
(24)  – Vt 28. mai 1980. aasta otsus liidetud kohtuasjades
33/79 ja 75/79: Kuhner v . komisjon (EKL 1980, lk 1677, punkt 15); 14. juuli 1983. aasta otsus kohtuasjas 176/82: Nebe v . komisjon (EKL 1983, lk 2475, punkt 21); 21. juuni 1984. aasta otsus kohtuasjas 69/83: Lux v . kontrollikoda (EKL 1984, lk 2447, punkt 36) ja 13. detsembri
1989. aasta otsus kohtuasjas C‑169/88: Prelle v . komisjon (EKL 1989, lk 4335, punkt 9).
(25)  – 25. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑120/99: Itaalia v . nõukogu, (EKL 2001, lk I‑7997), 14. juunil 2001 esitatud kohtujuristi ettepaneku punkt 19.
(26)  –	Esimese Astme Kohus sedastas kohtuotsuses parlament v . Volger, et kuigi nimetaval asutusel ei ole üldiselt kohustust vastata kaebusele, on olukord teistsugune, kui otsust ei ole põhjendatud (punkt 23), mille äärmuslik vorm on ametiasutuse vaikimine.
(27)  –	Esimese Astme Kohus on 17. novembri 1998. aasta otsuses kohtuasjas T‑217/96: Fabert‑Goossens v . komisjon (EKL AT 1996, lk I‑A‑607 ja II‑1841) tuletanud meelde, et institutsioonil on väga laialdane kaalutlusõigus valida sobivate kandidaatide nimekirjast kandidaate nii, et kui määramismenetlus on alanud, ei ole neil mingit kohustust tagada, et selle lõppedes pakutav ametikoht täidetakse või järgida konkursi läbinute täpset järjestust (punkt 28).
(28)  –	Vt 9. juuli 1987. aasta otsus liidetud kohtuasjades 44/85, 77/85, 294/85 ja 295/85: Hochbaum ja Rawes v . komisjon (EKL 1987, lk 3259, punkt 16).
(29)  –	30. jaanuari 1992. aasta otsus kohtuasjas T‑25/90: Schönherr v . majandus- ja sotsiaalkomitee (EKL 1992, lk II‑63, punkt 29).
(30)  –	26. jaanuari 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑60/94 (EKL AT 1995, lk I‑A‑23, lk II‑77).
(31)  –	On teada, et üksnes Euroopa Kohus võib heastada Esimese Astme Kohtu tekitatud õigusliku eksimuse ja et ta ei või kunagi kindlaks teha faktilisi asjaolusid, välja arvatud teha järelevalvet, mis puudutab nende õiguslikku määratlust (21. juuni 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑280/99 P–C‑282/99 P: Moccia Irme jt v . komisjon, EKL 2001, lk I‑4717, punkt 78; 10. juuli 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑315/99 P: Ismeri Europa v.
kontrollikoda, EKL 2001, lk I‑5281, punkt 19, ja juba eespool viidatud 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Aalborg Portland jt v . komisjon, punktid 47–49).
(32)  –	Vt eespool viidatud kohtuasjas Hochbaum v . komisjon kohtujurist Tesauro 15. oktoobril 1991. aastal esitatud ettepanek, punkt 3.
(33)  –	Vt eespool viidatud kohtuotsus Ragusa v . komisjon, punkt 13, ja 3. aprilli 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑277/01 P: parlament v . Samper (EKL 2003, lk I‑3019, punkt 35).
(34)  –	Euroopa Kohus on sedastanud 7. juuni 1972. aasta otsuses kohtuasjas 20/71: Sabbatini v . parlament (EKL 1972, lk 345), et tuleb tagada ühenduse mees- ja naissoost töötajate võrdsus ja et see põhimõte ei eelda üksnes EÜ artikli 119 (muudetuna EÜ artikkel 141) sätete kohaldamist, vaid ka seda valdkonda reguleerivate ühenduse direktiivide sätete kohaldamist, nagu sedastatakse 20. märtsi 1984. aasta otsuses liidetud kohtuasjades 75/82 ja 117/82: Razzouk ja Beydoun v.
komisjon (EKL 1984, lk 1509). Nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivis 97/80/EÜ (EÜT L 104, lk 6) soolise diskrimineerimise juhtude tõendamiskohustuse kohta ja nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivis 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16) sätestatakse – vastavalt artikli 4 lõikes 1 ja artikli 10 lõikes 1 –, et kui isik esitab asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine, peab kostja tõendama, et võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud.
(35)  –	Vt vastupidine eespool viidatud kohtuotsus Culin v . komisjon, punktid 27–29.
(36)  –	Vt kohtuotsus Hochbaum ja Rawes v . komisjon, punkt 22, ja eespool viidatud kohtuotsus Culin v . komisjon, punkt 26. Vt ka 7. oktoobri 1985. aasta otsus kohtuasjas 128/84: Van der Stijl v . komisjon (EKL 1985, lk 3281, punkt 26).
(37)  –	Konsolideeritud versioon, ELT 2003, C 193, lk 41.
(38)  –	Konsolideeritud versioon, ELT 2003, C 193, lk 1.