Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NICHOLAS EMILIOU
esitatud 15. mail 2025(1)
Kohtuasi C‑428/23
ROGON GmbH & Co. KG,
MVI Management GmbH,
DC
versus
Deutscher Fußballbund e. V. (DFB)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus))
Eelotsusetaotlus – Konkurents – ELTL artikkel 101 – Meca-Medina kohtupraktika – Spordialaliidu reeglistik – Profijalgpall – Mängijate agentide tegevus
I.      Sissejuhatus
1.        Mitmes hiljutises kohtuasjas – nimelt kohtuasjades ISU,(2) Superleague,(3) Royal Antwerp(4) ja FIFA(5) – on Euroopa Kohus pidanud kontrollima rahvusvaheliste või rahvuslike spordialaliitude vastu võetud teatud eeskirjade kooskõla konkurentsi ja siseturgu reguleerivate liidu õigusnormidega.
2.        Käesolev kohtuasi on nimetatud kohtuasjade loomulik jätk. Vaidlus põhikohtuasjas puudutab rahvusvahelise spordialaliidu reeglistikku (edaspidi „kõnealune reeglistik“), millega reguleeritakse mängijate agentide (edaspidi „agendid“) tegevust. Oma küsimustega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt anda täiendavaid suuniseid selle kohta, milline kohaldamisala on Euroopa Kohtu praktikal, mis sai alguse kohtuotsusest Wouters(6) ja mida seejärel kohaldati spordiga seotud tegevusele kõigepealt kohtuotsuses Meca-Medina(7) ning seejärel hiljuti kohtuotsustes ISU, Superleague ja Royal Antwerp, samuti mõnes hilisemas kohtuotsuses (edaspidi „Meca-Medina kohtupraktika“).(8)
3.        Suuresti samalaadsed või omavahel seotud õiguslikud probleemid on tõstatatud ka kahes teises eelotsusetaotluses – mis esitati kohtuasjas C‑209/23, RRC Sports,(9) ning kohtuasjas C‑133/24, CD Tondela jt(10) –, milles esitan täna oma ettepaneku. Niisiis tuleks käesolevat ettepanekut lugeda koos nende ettepanekutega. Menetlusökonoomia nimel ja lugejate abistamiseks püüan vältida neis kolmes ettepanekus tarbetuid kordusi ja seetõttu teen nende vahel mitu ristviidet.
II.    Asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused
4.        Vaidlus põhikohtuasjas sai alguse rikkumisest hoidumise taotlustest, mille esitasid kolm hagejat (kaks ettevõtjat, kes osutavad jalgpalluritele nõustamis- ja esindusteenust, ning ühe nimetatud ettevõtja tegevdirektor) Deutscher Fußball‑Bund e. V. (Saksamaa jalgpalliliit, edaspidi „DFB“) vastu. DFB on katusorganisatsioon, kuhu kuulub 27 Saksamaa jalgpalliliitu, mis ühendab umbes 25 000 klubi ja rohkem kui 7 miljonit liiget ning mis on ühtlasi Fédération internationale de football associationi (edaspidi „FIFA“) liige.
5.        DFB põhikirja artikli 16a kohaselt korraldab kahe kõrgeima profiliiga (Bundesliga (föderaalne jalgpalliliiga; edaspidi „Bundesliga) ja 2. Bundesliga (2. föderaalne jalgpalliliiga; edaspidi „teine Bundesliga“)) tegevust Deutsche Fußball Liga e. V. (Saksamaa jalgpalliliiga; edaspidi „DFL“). DFL on Saksamaa kahte kõrgeimasse profiliigasse kuuluvate klubide ühendus. Bundesliga või teise Bundesliga võistlustel osalevad klubid peavad DFL-i tavaliikmetena järgima DFB põhikirja ja siduvat reeglistikku. Bundesligas või teises Bundesligas mängimise õiguse saamiseks peavad mängijad sõlmima DFL-iga litsentsilepingu, mis samuti kohustab neid kohaldatavatest alaliidu reeglitest kinni pidama. FIFA liikmena on DFB kohustatud järgima FIFA reegleid ja rakendama FIFA otsuseid.
6.        Tuginedes FIFA reeglistikule, mis reguleerib koostööd mängijate agentidega, võttis DFB vastu mängijate agentide tegevust reguleeriva reeglistiku (Reglement für die Spielervermittlung, edaspidi „RfSV“), mis jõustus 1. aprillil 2015. RfSV on suunatud klubidele ja mängijatele, kes on kohustatud seda järgima. Reeglistikuga reguleeritakse seda, mil viisil kasutavad mängijad ja klubid profijalgpallurite lepingute ja üleminekulepingute sõlmimiseks agentide teenuseid. Muu hulgas on RfSV-s kehtestatud:
–        jalgpalliagendi registreerimiskohustus (RfSV artikli 2 lõige 3 ning artikli 3 lõiked 2 ja 3);
–        agendi kohustus esitada deklaratsioon, millega ta kohustub alluma FIFA, DFB ja DFL-i põhikirjadele, reeglistikele ja reeglitele, sealhulgas aktsepteerima vaidlusküsimuste lahendamist alaliidu vahekohtutes (RfSV artikli 2 lõige 2, artikli 3 lõiked 2 ja 3 ning lisad 1 ja 2);
–        füüsilise isiku registreerimise lisakohustus juriidilise isiku registreerimisel (RfSV lisa 2);
–        agendile keeld saada sissetuleva mängija vahendamisel osa klubi tulevastest üleminekutasudest (RfSV artikli 7 lõige 3);
–        agendile keeld saada vahendustasu alaealiste mängijate vahendamise eest (RfSV artikli 7 lõige 7) ning
–        kohustus avalikustada agentidele makstavad tasud ja tehtavad maksed (RfSV artikli 6 lõige 1).
7.        Reeglistiku rikkumist käsitatakse ebasportliku käitumisena, mille eest võidakse määrata karistusi (RfSV artikkel 9). Agendi esitatava deklaratsiooni tüüpvormid on reeglistiku lisas. Reeglistik võeti kasutusele ringkirjaga nr 62, mille DFL GmbH (DFL-i ainuomandis tütarettevõtja) saatis 12. jaanuaril 2018 Bundesliga ja teise Bundesliga klubide ja äriühingute juhtidele, et teavitada neid muu hulgas väljaminevate mängijate vahendamiseks sõlmitavatest lepingutest.(11)
8.        Põhikohtuasja hagejad esitasid oma taotlustes vastuväiteid teatavatele RfSV-s sätestatud reeglitele ja taotlesid ajutiste meetmete kohaldamist.
9.        Landgericht Frankfurt am Main (esimese astme kohus Frankfurdis Maini ääres, Saksamaa) rahuldas hagi osaliselt. Hagejate apellatsioonkaebuse alusel rahuldas Oberlandesgericht Frankfurt am Main (liidumaa kõrgeim kohus Frankfurdis Maini ääres, Saksamaa) hagi veel teatavate nõuete osas, jättes samas hagejate apellatsioonkaebused muus osas ja DFB vastuapellatsioonkaebuse rahuldamata.
10.      Bundesgerichtshofile (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) esitatud kassatsioonkaebustega jäävad hagejad endiselt rikkumisest hoidumise nõude juurde ja DFB jääb endiselt hagi rahuldamata jätmise nõude juurde. Viimati nimetatud kohus, kes kahtleb selles, kuidas oleks õige tõlgendada liidu õiguse sätteid, millele pooled tuginevad, otsustas menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule eelotsuse saamiseks järgmised küsimused:
„1.      Kas spordialaliidu reeglistikule, mis kehtib alaliidu liikmete suhtes ja reguleerib alaliiduväliste ettevõtjate teenuste kasutamist alaliidu tegevusele eelneval turul, on kohaldatavad Euroopa Kohtu otsustes [Wouters] ja [Meca-Medina] välja töötatud põhimõtted, mis näevad ette, et kartellikokkulepete keelu kohaldamisel
–      tuleb arvestada üldise kontekstiga, milles kõnealune otsus tehti või milles see otsus mõju avaldab, ja eelkõige selle otsuse eesmärkidega
ning seejärel tuleb uurida, kas otsusest lähtuv konkurentsi piirav mõju on tingimata seotud nimetatud eesmärkide saavutamisega
–      ja kas see mõju on nende eesmärkidega proportsionaalne (edaspidi „Meca-Medina kriteeriumid“)?
2.      Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas sellisel juhul tuleb Meca-Medina kriteeriume kohaldada reeglistiku kõigi reeglite suhtes või sõltub see sisulistest kriteeriumidest, näiteks mil määral puudutab […] konkreetne reegel alaliidu sporditegevust?“
11.      Kirjalikud seisukohad esitasid üks hageja põhikohtuasjas (ROGON GmbH & Co. KG), DFB, Saksamaa ja Prantsuse valitsus ning Euroopa Komisjon.
12.      Euroopa Kohus kutsus 19. märtsi 2024. aasta kirjaga huvitatud isikuid Euroopa Kohtu kodukorra artikli 62 lõike 1 alusel üles esitama oma seisukohti seoses sellega, kuidas mõjutavad kohtuotsused ISU, Superleague ja Royal Antwerp vastust käesolevas kohtuasjas esitatud eelotsuse küsimustele. Sellele üleskutsele vastasid DFB, Saksamaa ja Prantsuse valitsus, ROGON ning komisjon.
13.      Need pooled, välja arvatud Prantsuse valitsus, esitasid 12. veebruaril 2024 peetud kohtuistungil oma seisukohad ka suuliselt.
III. Õiguslik analüüs
14.      Oma kahe küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustada Meca-Medina kohtupraktika alusel välja kujunenud põhimõtete kohaldamisala ja seda, mil viisil nimelt tuleks neid põhimõtteid kohaldada kohtuasjale, mis puudutab spordialaliidu välja antud reeglistikku.
A.      Esimene küsimus: Meca-Medina kohtupraktika kohaldamisala
15.      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas Meca-Medina kohtupraktika on kohaldatav spordialaliidu reeglistikule, mis on suunatud alaliidu liikmetele ja reguleerib alaliiduväliste ettevõtjate teenuste kasutamist alaliidu tegevusele eelneval turul.
16.      Sellele küsimusele vastamiseks meenutan esmalt Meca-Medina kohtupraktika peamisi põhimõtteid (1), seejärel püüan välja selgitada selle päritolu liidu konkurentsiõiguse süsteemis (2) ja viimaks täpsustan selle aluseks olevat loogikat ja kohaldamisala (3). Nende kaalutluste alusel käsitlen seejärel eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud konkreetseid küsimusi (4).
17.      Ütlen kohe alguses välja, et käesolevas ettepanekus käsitlen eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud õiguslikke probleeme selle põhjal, kuidas ma tõlgendan kehtiva õiguse alusel Meca-Medina kohtupraktikat pärast Euroopa Kohtu otsuseid eespool punktis 1 viidatud kohtuasjades.
1.      Meca-Medina kohtupraktika peamised põhimõtted
18.      Meca-Medina kohtupraktika on kokku võetud kohtuotsuse Superleague punktides 183–187. Kõigepealt meenutas Euroopa Kohus, et väljakujunenud kohtupraktikast tulenevalt ei kuulu sugugi mitte iga ettevõtjatevaheline kokkulepe, ettevõtjate ühenduse otsus ega kooskõlastatud tegevus, mis piirab asjasse puutuvate ettevõtjate tegevusvabadust, tingimata ELTL artikli 101 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse. Euroopa Kohus lisas, et „nimelt võib teatavate kokkulepete ja teatavate otsuste majandusliku ja õigusliku konteksti analüüs viia esiteks järelduseni, et need on põhjendatud ühe või mitme õiguspärase üldist huvi teeniva eesmärgiga, mis iseenesest ei ole konkurentsivastased, teiseks, et konkreetsed vahendid, mida nende eesmärkide saavutamiseks kasutatakse, on tõepoolest selleks vajalikud, ja kolmandaks, et isegi kui ilmneb, et nende vahendite olemuslik tagajärg on vähemalt potentsiaalselt piirata või moonutada konkurentsi, ei lähe see olemuslik mõju vajalikust kaugemale, eelkõige nii kaugele, et kõrvaldaks igasuguse konkurentsi“.
19.      Euroopa Kohus jätkas, et neid põhimõtteid võib kohaldada „eelkõige siis, kui tegemist on kokkulepete või otsustega, mis on reeglite vormis, mille on vastu võtnud selline ühing nagu kutse- või spordiühing teatud eetiliste või kutse-eetika alaste eesmärkide saavutamiseks ja laiemalt kutsealal tegutsemise reguleerimiseks, kui asjaomane ühing tõendab, et eespool nimetatud tingimused on täidetud“.
20.      Seevastu, nagu leidis Euroopa Kohus, ei ole see kohtupraktika kohaldatav „tegevuse puhul, mis sõltumata sellest, kas see pärineb sellise[l]t ühingult või mitte ja millistele üldist huvi teenivatele õiguspärastele eesmärkidele võib selle selgitamiseks tugineda, rikub juba oma olemuselt [liidu konkurentsinorme]“. Seega järeldas Euroopa Kohus, et Meca-Medina kohtupraktika ei ole kohaldatav kokkulepetele, mille eesmärk on konkurentsi piiramine.
2.      Meca-Medina kohtupraktika päritolu
21.      Õiguskirjanduses on Meca-Medina kohtupraktika tähtsuse ja mõtte üle palju arutatud. Näiteks on mõned õigusteadlased käsitanud seda nii, nagu kehtestataks sellega liidu konkurentsiõiguses teatavat laadi (Ameerika Ühendriikide kartelliõigusest inspireeritud) „mõistlikkuse reegel“, teised aga on tõmmanud paralleele loogikaga, mida järgiti vaba liikumist käsitlevas kohtupraktikas (mis võimaldab näha ette põhjendusi mitmesuguste üldiste huvide alusel), kolmandad jällegi on pidanud seda „seonduva piirangu“ doktriini variatsiooniks (ja viidanud sellele seetõttu kui „regulatiivsele seonduvusele“).(12)
22.      Minu arvates tuleb Meca-Medina kohtupraktika selgitamiseks vaadata selle eriomastest aspektidest kaugemale ja hinnata seda liidu konkurentsinormide senise – vähemalt viimase paari aastakümne – tõlgendamise ja kohaldamise laiemas kontekstis.(13)
23.      Euroopa Kohus on mitmes sel ajavahemikul tehtud otsuses väga selgelt väljendanud, et ELTL artiklite 101 ja 102 õigeks kohaldamiseks peab ametiasutus vältima kohatut formaalsust ning kontrollima nõuetekohaselt kõiki kõnealuse olukorra asjakohaseid õiguslikke ja majanduslikke aspekte. Olenemata sellest, kas mingi tegevus on mitme- või ühepoolne ja kas kahtlustatakse, et see kujutab endast eesmärgil või tagajärjel põhinevat piirangut, ei saa selle vastavust liidu konkurentsiõigusele hinnata puhtabstraktselt, vaid see sõltub alati laiemast kontekstist.(14) Seda põhimõtet on sõnaselgelt kinnitatud ka kohtuotsuse Meca-Medina punktis 42.
24.      Just seetõttu võib ettevõtjatevaheline kokkulepe või ettevõtjate ühenduse otsus piirata – ja vahel lausa märkimisväärselt – asjaomaste ettevõtjate tegevusvabadust, ilma et see kokkulepe või otsus oleks konkurentsivastane. See on küll niigi täiesti selge, kuid soovin siiski taas rõhutada, et liidu konkurentsinormide eesmärk ei ole mitte kaitsta ettevõtjate takistamatut kauplemist, vaid tagada liidu turgude nõuetekohane ja tõhus toimimine, mis aitab kaasa ressursside optimaalsele jaotamisele ja liidu kodanike heaolule.(15)
25.      Äärmiselt lihtsustatult öeldes on kokkulepe või otsus konkurentsivastane ja seega ELTL artikli 101 lõike 1 alusel keelatud siis, kui see tegelikult või potentsiaalselt(16) takistab, raskendab või pärsib konkurentsi eri ettevõtjate vahel, kuigi muul juhul oleks see aset leidnud, ning kahjustab seeläbi tarbijate heaolu. Nii juhtub tavaliselt siis, kui kõnealune tegevus võib lühikeses või keskpikas perspektiivis endaga vahetult kaasa tuua hinnatõusu ja/või toodangu vähendamise või uuenduslikkuse lämmatamise. Samuti võib olukord selline olla siis, kui tegevus muudab turu konkurentsistruktuuri – tekitab turutõkkeid, suurendab turukontsentratsiooni jne – viisil, mis toob suure tõenäosusega tulevikus endaga kaasa eespool kirjeldatud olukorra.(17)
26.      Seevastu kokkulepe või otsus, millel tervikuna ei ole turule konkurentsivastast mõju, ei kuulu ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamisalasse. See on nii hoolimata sellest, et see sisaldab teatavaid elemente, mis – eraldi ja abstraktselt võetuna – mõjuvad (või näivad mõjuvat) piiravana (näiteks konkurentsikeelu klauslid, ainuõiguslikkuse klauslid jne). Head näited selle kohta on frantsiisikokkulepped ja valikulise turustamise kokkulepped.
27.      Peale selle on ka mõnes hilisemas kohtuasjas kinnitatud eelnimetatud seisukohta, et pelgalt asjaolu, et kokkuleppes oli säte, mis eraldi võttes võinuks heidutada uusi turuletulijaid (kohtuotsus CB(18)), ühtlustada olemasolevate konkurentide hindu (kohtuotsus Budapest Bank(19)) või endaga kaasa tuua turu jagamise kokkuleppe (kohtuotsus EDP(20)), ei ole Euroopa Kohtu hinnangul piisav järeldamaks, et kokkulepe kui selline on ELTL artikliga 101 vastuolus. Sel eesmärgil peeti vajalikuks hinnata kõnealust meedet selle sobivas õiguslikus ja majanduslikus kontekstis üksikasjalikumalt.
28.      Need põhimõtted on ka seonduvaid piiranguid käsitleva kohtupraktika aluseks. Nagu Euroopa Kohus meenutas oma 2024. aasta septembris tehtud kohtuotsuses Booking.com: „kui mingi tehing või tegevus ei kuulu ELTL artikli 101 lõikes 1 ette nähtud keelu reguleerimisalasse oma neutraalsuse tõttu või konkurentsile avaldatava positiivse tagajärje tõttu, ei hõlma keeld ka ühe või mitme selles tehingus või tegevuses osaleja majandustegevuse iseseisvuse piirangut, kui see piirang on objektiivselt vajalik tehingu või tegevuse elluviimiseks ja neist ühe või teise eesmärkidega proportsionaalne“.(21)
29.      Sellest tuleneb, et „[k]ui niisugust piirangut ei ole võimalik eristada põhitehingust või -tegevusest ilma selle olemasolu ja eesmärke ohtu seadmata, tuleb […] analüüsida kõnealuse piirangu kooskõla ELTL artikliga 101 koos sellise põhitehingu või -tegevuse kooskõlaga, millega piirang kaasneb, isegi kui eraldivõetuna võib niisugune piirang esmapilgul näida kuuluvat ELTL artikli 101 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse“.(22)
30.      Seega peab selleks, et piirangut saaks liigitada „seonduvaks piiranguks“, olema täidetud kolm tingimust: i) peamine tegevus ei ole olemuselt konkurentsivastane; ii) piirang peab olema selle toimingu tegemiseks „vajalik“ (seega takistaks selle puudumine põhitegevuse tegemist) ja iii) piirang peab olema kõnealuse tegevuse eesmärkidega „proportsionaalne“ (teisisõnu puuduvad realistlikud alternatiivid, mis piiraksid konkurentsi vähem).
31.      Need kolm tingimust on hämmastavalt sarnased kolme tingimusega, millest, nagu märgitud eespool punktis 18, koosnevad Meca-Medina kriteeriumid. Loomulikult ei ole see mingi juhus. Meca-Medina kohtupraktika juured on selgelt seotud seonduvaid piiranguid käsitleva kohtupraktikaga,(23) kuna mõlemad tulenevad liidu konkurentsiõiguse põhimõttest, mille kohaselt tuleb konkreetse tegevuse konkurentsivastasuse kindlakstegemiseks hinnata seda tegevust selle sobivas õiguslikus ja majanduslikus kontekstis. Selle loogikat – mida asun kohe käsitlema – arvestades tundub silt „regulatiivne seonduvus“ seoses Meca-Medina kohtupraktikaga mulle üpris asjakohane.
3.      Meca-Medina kohtupraktika loogika ja kohaldamisala
32.      Nagu mainisin oma ettepanekus kohtuasjas RRC Sports,(24) on olemas valdkondi, milles (liidu ja/või liikmesriigi) asutused võivad otsustada jätta mingi majandustegevuse mõned aspektid reguleerimata ja jätta asjaomastele turuosalistele – kes tegutsevad autonoomse asutuse, kaubanduskoja või esindusorganisatsiooni vahendusel – ülesande kehtestada vajalikud reeglid ning vajaduse korral neid jõustada ja võimalikke vaidlusi lahendada. On olemas arvukalt põhjuseid – mida ei ole tarvis siinkohal meenutada(25) –, miks võib avaliku võimu otsus jätta teatavad aspektid isikute endi reguleerida olla kasulik ametiasutustele, asjaomastele turuosalistele ja, mis ei ole sugugi vähetähtis, ka nende klientidele.
33.      See on tõsi isegi selliste meetmete puhul, mis, nagu juba selgitasin, võivad mõjuda piiravalt. Eneseregulatsiooni meetmed, mille eesmärk on näiteks minimaalsete kvaliteedinõuete tagamine või huvide konfliktide, pettuste või kuritarvituste vältimine, võivad tõepoolest suurendada tarbijate kindlustunnet turuosaliste suhtes ja selle tulemusena muuta turgu tõhusamaks. Sellistes olukordades on tõenäoline, et turg kasvab ja konkurents sellel kokkuvõttes suureneb.
34.      Peale selle puudutab seonduvaid piiranguid käsitlev kohtupraktika äriühinguid, kellel on äriline eesmärk, mis ei ole tervikuna võttes konkurentsivastane.(26) See tähendab seda, et tehingu eesmärk on kas konkurentsi suurendada või vähemalt jääda selle suhtes neutraalseks. Igal juhul on tegemist eesmärgiga, mis edendab asjaomaste ettevõtjate majandushuve.(27) Seevastu kohtuasja Meca-Medina tüüpi kohtuasjade puhul on turuga seotud eesmärk, kui see on olemas, kõrvuti või kattuv „ühe või mitme õiguspärase üldist huvi teeniva eesmärgiga“,(28) milleks võib olla näiteks korrakohase õigusemõistmise tagamine (kohtuotsus Wouters(29)), sportlaste „tervis[e], võistluse ausus[e] ja objektiivsus[e] ning spordi eetilis[te] väärtus[te]“ kaitsmine (kohtuotsus Meca-Medina(30)), „ettevõtjate raamatupidamise ja maksude hea[…] haldamis[e]“ kaitsmine (kohtuotsus OTOC(31)), tarbijakaitse (kohtuotsus Consiglio Nazionale dei Geologi(32)) ning liiklusohutus (kohtuotsus API(33)).
35.      Sellise avaliku võimu (ükskõik, kas ametliku või mitteametliku, sõnaselge või vaikimisi) heakskiiduga eraõiguslike isikute autonoomiapädevuse teostamise ja sellest tuleneva vastutuse kandmisega(34) kaasneb paratamatult möönmine, et nendel asutustel peab asjaomaste reeglite ja standardite kehtestamisel olema mõningane mänguruum. Muidugi võib neil asutustel olla kõnealuste eesmärkide saavutamiseks mitu erinevat õiguspärast tegutsemisvõimalust, mille mõju konkurentsile on laias laastus võrdväärne.
36.      See kajastub kohtuotsuses Wouters, milles Euroopa Kohus rõhutas, et autonoomne organ „on põhjendatult leidnud, et [kõnealune meede], hoolimata selle konkurentsi piiravast mõjust, osutub vajalikuks, et tagada advokaadi kutsetegevusega korrakohane tegelemine, nagu see on asjaomases liikmesriigis ette nähtud“.(35)
37.      Olen teadlik, et mõistet „mõistlik“ ei ole kohtuotsustes ISU, Superleague, Royal Antwerp ega FIFA mainitud. Siiski on Euroopa Kohus mõnes neist kohtuotsustest väljendanud sama mõistet teisel viisil, märkides järgmist:
„[Meetme vajalikkuse tingimus] eeldab siinkohal, et hinnatakse ja võrreldakse vastavalt selle tegevuse ja reaalselt mõeldavate alternatiivsete meetmete mõju, et teha kindlaks, kas nimetatud tegevusest oodatavat tõhususe kasvu on võimalik saavutada konkurentsi vähem piiravate meetmetega. Seevastu ei saa see viia olenevalt olukorrast valikuni sellise tegevuse ja alternatiivsete meetmete vahel juhul, kui viimased ei tundu konkurentsi vähem piiravad.“(36)
38.      Samas peab sellise kaalutlusõiguse kasutamine olema siiski piiratud ja kahtluse korral tuleb seda kontrollida. On iseenesest mõistetav, et nende asutuste kehtestatud reeglid ja standardid võivad puudutada aspekte (tariife, sisenemisnõudeid jne), mis võivad vähemalt potentsiaalselt tekitada konkurentsi vaatenurgast probleeme. Isegi kui need reeglid võetakse vastu üldist huvi teeniva õiguspärase eesmärgi saavutamiseks, võib nende tegelik mõju konkurentsile olla siiski problemaatiline ja seetõttu tuleb neid nõuetekohaselt hinnata ELTL artiklis 101 sätestatud raamistikus.(37) Sellega on seletatav, miks on Meca-Medina kohtupraktika alusel lubatav, et teatavad eneseregulatsiooni meetmed jäävad ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamisalast välja, kuid üksnes juhul, kui on täidetud rida tingimusi.
39.      Kui olukord on teistsugune, ei tähenda see, et kõnealune meede oleks tingimata liidu õigusega vastuolus. ELTL artikli 101 lõikes 3 on sätestatud võimalus, mille kohaselt võib konkurentsi piiravad meetmed vabastada ELTL artikli 101 lõikes 1 sätestatud keelust juhul, kui nendest tulenev majanduslik kasu kaalub üles negatiivse mõju.(38)
40.      Siiski tahan Meca-Medina kohtupraktika kohaldamisala täielikumaks selgitamiseks lisada veel mõned mõtted.
41.      Esiteks, olgugi et Meca-Medina kohtupraktika ei ole mingil juhul võrreldav autonoomsetele organitele antava tasuta vanglast vabanemise kaardiga, mida kasutatakse Monopoli-mängus, võimaldab see neile siiski mõnevõrra avarama mänguruumi võrreldes mänguruumiga, mis on teistel ettevõtjatel ja ettevõtjate ühendustel puhtäriliste eesmärkide korral. Nagu selgitatud eespool, peitub sellise suhteliselt heatahtliku kohtlemise taga avaliku võimu otsus jätta teatavate kutse- või äritegevuse aspektide reguleerimine reeglitele, mille on välja andnud asjaomaseid ettevõtjaid esindav organ või vähemalt rühm ettevõtjaid, kes esindab kogu kategooriat ja tegutseb selle nimel.
42.      Seega asun seisukohale, et ehkki ei ole tingimata vajalik, et avalik võim (mis võib olla liidu ja/või liikmesriigi tasandil) oleks kõnealusele organile formaalselt andnud õiguse oma seadusjärgse tegevuse raames tegutseda üldist huvi teeniva õiguspärase eesmärgi saavutamiseks, peab see asutus olema vähemalt teadvustanud selle organi autonoomset tegevust ja selle heaks kiitnud.(39) Minu hinnangul leidub selles suunas viitavaid elemente Euroopa Liidu kohtute otsustes Wouters,(40) Meca-Medina,(41) API,(42) ONP(43) ja FIFA.(44) Peale selle on kogu viimase aja sellekohane kohtupraktika käsitlenud kutse- või spordialaliitude vastu võetud meetmeid.(45) Nagu Euroopa Kohus tõdes kohtuotsuses Superleague, võib Meca-Medina kohtupraktikat „kohaldada eelkõige siis, kui tegemist on kokkulepete või otsustega, mis on reeglite vormis, mille on vastu võtnud selline ühing nagu kutse- või spordiühing teatud eetiliste või kutse-eetika alaste eesmärkide saavutamiseks ja laiemalt kutsealal tegutsemise reguleerimiseks, kui asjaomane ühing tõendab, et eespool nimetatud tingimused on täidetud“.(46)
43.      Minu hinnangul on seaduses ette nähtud, et ettevõtjatel endil ei ole õigust otsustada – omal algatusel, tegutsedes ühepoolselt ja ilma avaliku võimu „õnnistuseta“ –, kas ja kui, siis mil määral peab konkurents konkreetsel turul saama kahjustada, et see teeniks mõnda üldise huvi eesmärki. See kehtib eriti juhul, kui eesmärk, mida see organ soovib saavutada, ei ole tihedalt seotud tema põhitegevusega.
44.      Ühe näitena võidakse spordialaliitudele anda mõningast tegutsemisvabadust otsustamisel, kuidas kõige paremini võidelda dopinguga(47) või kaitsta noorsportlasi.(48) Siiski ei ole selleks mingit põhjust juhul, kui meetmeid võetakse eesmärgiga kaitsta keskkonda või võidelda maksude vältimisega.(49) Kõiki selliseid (igati kiiduväärseid) meetmeid, mis võiksid selgelt mõjutada konkurentsi Euroopa Liidu ettevõtjate vahel, tuleb analüüsida traditsioonilise konkurentsiõiguse raamistikus.
45.      Tõsi, praegusel ajal, mil avalik võim kutsub eraõiguslikke ettevõtjaid järjest rohkem üles kehtestama ettevõtja sotsiaalse vastutuse kavasid ja strateegiaid, võivad eraõiguslike ettevõtjate vahelised kokkulepped tõhusalt kaasa aidata oluliste üldistes huvides olevate eesmärkide saavutamisele. Peale selle on turgudel tänapäeval varasemast rohkem omavahel konkureerivaid ettevõtjaid, kes ühendavad jõud, et tegutseda ühiselt eraldiseisvate üldiste huvide nimel, jäädes turul samas raevukateks konkurentideks. Mõned õigusteadlased on sellele nähtusele pannud uue nime „koostöine konkurents“ (ingl co-opetition), mis nende hinnangul sageli soodustab ja suurendab tõhusust turgudel.(50) See aga ei muuda tõsiasja, et kui omavahel konkureerivad üldist huvi teenivad eesmärgid – ühelt poolt vajadus tagada konkurentsivõimelised turud ja teiselt poolt mingi muu üldine huvi –, on eeskätt avaliku võimu ülesanne leida tasakaalu saavutamiseks optimaalne tee.(51)
46.      Teiseks, kui eraõiguslikud organid kavatsevad avaliku võimu heakskiidul reguleerida mõne üldise huvi edendamiseks mingeid majandustegevuse aspekte, tundub mulle ilmselge, et seda tuleb teha läbipaistval viisil. See võimaldab avalikul võimul teha vajalikku järelevalvet ja vajaduse korral võtta parandusmeetmeid. Seetõttu leian kindlalt, et varjatud või konfidentsiaalsete kokkulepete või otsuste põhjendamiseks ei saa tugineda Meca-Medina kohtupraktikale.
47.      Kolmandaks olen seisukohal, et kohtupraktikas kasutatud väljend „üldist huvi teeniv õiguspärane eesmärk“ tähendab vältimatult muu hulgas seda, et kõnealune huvi on sellisena määratletud asjaomastes liidu õigusaktides või kohtupraktikas. ELTL artikli 3 lõike 1 punkti b kohaselt kuulub siseturu toimimiseks vajalike konkurentsieeskirjade kehtestamine liidu ainupädevusse. Seega kui meede, mille on võtnud eraõiguslik ühing, võib (tegelikult või potentsiaalselt) piirata siseturgu, on see õigustatav üksnes juhul, kui seda huvi peetakse liidu õiguskorras kaitsmisväärseks.
48.      Neljandaks ei saa pidada iseenesest mõistetavaks seda, et mis tahes meetmega, mille on võtnud eraõiguslikud üksused, näiteks spordi- ja kutseühingud, tõepoolest püütakse saavutada üldist avalikku huvi. Nagu kohtujurist Szpunar oma ettepanekus kohtuasjas Royal Antwerp Football Club õigesti välja tõi, on eraõiguslike ühingute, näiteks spordiühingute loomise eesmärk saavutada eeskätt majanduslikku ja eraviisilist laadi eesmärke, mis võivad, ent ei pruugi olla hõlpsasti ühildatavad mittemajanduslike üldiste huvidega. Loomulikult käituksid sellised ühingud „irratsionaalselt, kui nad püüaksid edendada avalikke eesmärke, mis on otseselt vastuolus nende ärihuvidega“.(52)
49.      Peale selle, nagu ROGON kohtuistungil märkis, nähtub mitmest viimaste aastate sündmusest, et mõne spordialaliidu juhtimisstruktuur on ebatäiuslik ning tema sisemised kontrolli- ja turvameetmed, mis takistaksid juhtimisvigu, on ebapiisavad.(53)
50.      Sellest tulenevalt peab iga väide, et mingi meede on suunatud teatavate üldisi huve teenivate eesmärkide saavutamisele, olema kontrollitav ja sellega saab nõustuda üksnes juhul, kui seda toetavad konkreetsed tõendid. Kahtlustan tõepoolest, et peaaegu iga meetme puhul, mille on võtnud mõni spordialaliit või kutseühing, võib olukorras, kus tekib vajadus meedet põhjendada, ex post kokku klopsida mingi üldist laadi huvi, mida väidetavalt soovitakse saavutada.(54) Sellest aga ei piisa. Minu hinnangul peab meetmest endast või selle võtmise kontekstist üheselt nähtuma, mis on sellega taotletav konkreetne eesmärk, ning kõnealune meede peab olema tõepoolest välja töötatud nii, et see panustaks märkimisväärselt eesmärgi saavutamisse.(55)
51.      Mul ei ole tarviski lisada, et puhtalt eraõiguslik majanduslik eesmärk ei saa kujutada endast „üldist huvi teenivat õiguspärast eesmärki“ Meca-Medina kohtupraktika tähenduses.(56) Samas ei nähtu kohtupraktikast mitte kuskilt, et mingil kokkuleppel peaks olema vaid see ainus eesmärk, mis kuulub Meca-Medina kohtupraktika kohaldamisalasse. Vastupidi, kohtuasjas Meca-Medina kinnitasid liidu kohtud, et asjaolu, et mingil meetmel on kahesugune eesmärk (nii majanduslikku ja eraõiguslikku laadi kui ka üldist ja avalikku laadi), ei välista selle kohtupraktika kohaldatavust.(57) See on siiski nii vaid tingimusel, et selle eraviisiline majanduslik eesmärk ei ole per se konkurentsivastane. See toob mind oma viienda ja viimase punkti juurde.
52.      Viiendaks on minu hinnangul mõistlik, et kokkulepped või otsused, mis kujutavad endast eesmärgil põhinevat konkurentsipiirangut, ei saa kuuluda Meca-Medina erandi kohaldamisalasse. Nagu selgitasin üksikasjalikumalt oma ettepanekus kohtuasjas CD Tondela, kujutab kokkulepe või otsus endast eesmärgil põhinevat konkurentsipiirangut siis, kui selle majanduslik põhjendus (või üks peamisi põhjendusi) on olemuslikult konkurentsivastane.(58) Sellisel juhul ei saa piiravat tagajärge käsitada „seonduvana“. Teisisõnu ei ole selle tagajärje puhul tegemist õiguspärase äritegevuse, mis on kas konkurentsi soodustav või vähemalt turu suhtes erapooletu, (ebameeldiva, kuid paraku vältimatu) vähetähtsa kõrvalsaadusega. See tagajärg tuleneb hoopis tegevusest, mille peamine majanduslik põhjendus on olemuslikult vastuolus liidu konkurentsiõiguse eesmärkidega. Neil asjaoludel ei saa öelda, et kõnealune tegevus jääb täielikult ELTL artikli 101 kohaldamisalast välja, vaid seda tuleb nõuetekohaselt analüüsida selle artikli lõigete 1 ja 3 alusel.
53.      Olenemata sellest, kas see nõue, nagu märkis Euroopa Kohus kohtuotsuses Superleague, „nähtu[s] […] juba kaudselt, kuid tingimata Euroopa Kohtu praktikast“(59) – teema, mida on viimase aja õiguskirjanduses arutatud(60) –, leian, et igal juhul tuleneb see nõue juba liidu konkurentsinormides sätestatud süsteemi loogikast endast.(61)
54.      Nende põhimõtete kontekstis asun analüüsima eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud probleeme.
4.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud probleemid
55.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab oma taotluses, miks ta ei ole kindel, kas sellises olukorras nagu põhikohtuasjas võib Meca-Medina kohtupraktika olla kohaldatav.
56.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et varasemates kohtuasjades on Euroopa Kohtul tulnud kontrollida kutse- ja spordialaliitude otsuseid, mis võisid nende liitude liikmete majandustegevuse piiramise tulemusena mõjutada nendevahelist konkurentsi. Seevastu käesolevas kohtuasjas kõne all oleval reeglistikul on piirav mõju alaliidu liikmete tegevusele eelnevale turule:(62) agentide teenuste turule. Sellel turul tegutsemiseks peavad agendid vältimatult järgima selles reeglistikus kehtestatud reegleid. Vastasel juhul riskivad nad sellega, et DFB sanktsioonide surve all loobuvad mängijad ja klubid neilt teenuste tellimisest.
57.      Sellega seoses meenutab eelotsusetaotluse esitanud kohus siiski teatavaid hinnanguid, mille andis faktilistele asjaoludele Oberlandesgericht Frankfurt am Main (liidumaa kõrgeim kohus Frankfurdis Maini ääres), kelle otsuse peale esitatud kassatsioonkaebust eelotsusetaotluse esitanud kohus menetleb. Oberlandesgericht Frankfurt am Main (liidumaa kõrgeim kohus Frankfurdis Maini ääres) leidis muu hulgas, et agentide tegevus on otseselt seotud DFB korraldatud spordivõistlustega. Eelkõige avaldab see tegevus määravat mõju võistkondade koosseisule, järjepidevusele ja sportlikule suutlikkusele, seega on see otseselt seotud võistluste õigluse ning sportlaste sooritusvõime ja tervisega. Kõnealuse reeglistikuga soovitakse vältida sõltuvust agentide, mängijate ja klubide vahel. Selline sõltuvus võib selle kohtu hinnangul ohustada spordivõistluste ausust ja õiglust. Sellega seoses märkis see kohus, et varasemal ajal on jalgpalliagentide selline tegevus, millel olid ka karistusõiguslikud tagajärjed, tekitanud mängijatele ja klubidele mõnel juhul rahalist ja kutsealast kahju.
58.      Selles kontekstis märgin, et Oberlandesgericht Frankfurt am Maini (liidumaa kõrgeim kohus Frankfurdis Maini ääres) seisukohti jagab suures osas ka Euroopa Parlament, kes oma 23. novembri 2021. aasta resolutsioonis „ELi spordipoliitika: hinnang ja võimalikud tulevikusuundumused“ muu hulgas „tuleta[s] meelde vajadust reguleerida agentide tegevust ja mär[kis], et hiljutised reformid jalgpalli üleminekuturul, sealhulgas […] agentide litsentsimissüsteemid ja agentide tasude ülempiir, on samm õiges suunas; nõu[dis] tungivalt, et asjaomased spordiasutused tagaksid nende reformide kiire elluviimise, ning kutsu[s] komisjoni üles jälgima edusamme“.(63) Mõned varasemad liidu institutsioonide tellitud uuringud tunduvad kinnitavat seda, kui tähtis on agentide roll spordivaldkonnas, ja laiduväärse praktika esinemist, millest mõned agendid on osa võtnud.(64)
59.      Peale selle märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et akadeemilises õiguskirjanduses on väljendatud erinevaid vaateid selle kohta, kas mõne alaliidu vastu võetud reeglistikku, mis piirab alaliitu mittekuuluvate ettevõtjate majanduslikku tegevusvabadust, saab põhjendada Meca-Medina kohtupraktika alusel.
60.      Ühe arvamuse kohaselt saab Meca-Medina kohtupraktikat kohaldada spordialaliidu välja antud reeglistikule üksnes juhul, kui selle eesmärgid on puhtalt sportlikud või spordiga seotud. Samas ei ole see kohtupraktika kohaldatav reeglistikule, mille ese ei puuduta otseselt sporti ennast, kuna sellega reguleeritakse selliste ettevõtjate majandustegevust, kes ei ole spordialaliidu liikmed ega saa seetõttu selle spordireeglistiku sisu mõjutada.
61.      Teise seisukoha kohaselt ei ole Meca-Medina kohtupraktika kohaldatavuse seisukohast oluline, kas spordialaliidu reeglistik puudutab ainult alaliidu tegevuse puhtalt spordiga seotud aspekte või avaldab see vahetut mõju muudele turgudele. Oluline on hoopis see, kas spordialaliidu reeglistik on mingilgi viisil seotud spordivõistluste korraldamise ja nõuetekohase toimumisega. Selle seisukohaga kooskõlas ei saa Meca-Medina kohtupraktikat kohaldada üksnes siis, kui vaidlusaluse reeglistikuga taotletakse üksnes (alaliidu) majanduslikke eesmärke ja konkreetse spordivõistlusega seoses ei saa tuvastada ühtegi spordiga seotud eesmärki.
62.      Leian, et õige vastus esimesele küsimusele on kuskil kahe eespool kokku võetud seisukoha vahel. Esimene neist tundub liiga kitsas, teine liiga lai.
63.      Olen selgitanud, et Meca-Medina kohtupraktika mõte on võimaldada avalikul võimul jätta teatavad küsimused asjaomase majandustegevusega tegelevate üksuste endi reguleerida.(65) Seega on minu silmis ilmselge, et eraõiguslikele alaliitudele antud avaliku võimu volitus – mida väljendatakse kas formaalse volituse või ülesande andmisega või lihtsalt leppimisega(66) – peab põhimõtteliselt piirduma kõnealuses alaliidus esindatud ettevõtjate tegevusega. Puudub igasugune õiguslik põhjendus laiendada selle organi volitusi tegutsemisele sellistes majandustegevuse valdkondades, mis ulatuvad alaliidu põhikirjas märgitud missioonist kaugemale.
64.      Siiski on minu silmis samavõrd selge, et selliste alaliitude loodud reeglistikud võivad eri määral mõjutada majandustegevust, mis on seotud nende tegevustega, mis kuuluvad otseselt asjaomase alaliidu põhimissiooni alla. See võib olla vältimatu. Näiteks kohtuasjas Wouters oli kõnealuse meetme – advokaatide ja raamatupidamisekspertide vahelise integreeritud koostöösuhte keeld – vastu võtnud Madalmaade advokatuur. Siiski mõjutas see meede raamatupidamisekspertide kutsetegevust sama palju kui advokaatide kutsetegevust.
65.      Selline asjade käik tundub mulle veelgi tõenäolisem turgudel, mis ei ole mitte pelgalt omavahel seotud, vaid lausa vastastikuses sõltuvuses ja kus eri tasemetel koostöö on lõpptoote olemasoluks ülioluline.(67) Konkreetsemalt rääkides peavad jalgpalli „ökosüsteemis“ omavahel suhtlema ja mingil määral koostööd tegema mitmesse eri liiki kuuluvad turuosalised (klubid, riigisisesed ja rahvusvahelised alaliidud, mängijad, agendid, sponsorid, ringhäälinguorganisatsioonid jne), et süsteem oleks elujõuline ja köidaks lõpptarbijaid ehk toetajaid. Just nemad on need, kes kogu jalgpallitööstust kokkuvõttes nii otseselt kui ka kaudselt rahastavad. Kui lõpptoode (jalgpallivõistlused ja -turniirid) neid ei köidaks, jääksid paljud selles ökosüsteemis osalevad turuosalised tööta.
66.      Seega niivõrd, kuivõrd – nagu tuvastas Oberlandesgericht Frankfurt am Main (liidumaa kõrgeim kohus Frankfurdis Maini ääres) – agentide tegevus võib avaldada otsest ja märkimisväärset mõju võistluste õiglusele ning sportlaste sooritusvõimele ja tervisele, ei valmista mulle mingit raskust järeldada, et agentide tegevust käsitlev reeglistik võib puudutada spordialaliidu missiooni valdkonda. Loomulikult on see nii üksnes juhul, kui kõnealune reeglistik reguleerib agentide tegevuse selliseid aspekte, mis vastavad sellise „otsese ja märkimisväärse mõju“ kriteeriumile.
67.      A fortiori ei ole minu silmis alust väidetel, et selline reeglistik tohib puudutada üksnes alaliidu liikmete kutse-eetikat või mängureegleid ja seda, kuidas võistlusi peetakse. Sellega seoses leian, et need väited võivad tuleneda segadusest mõistetes. Ühelt poolt on Euroopa Kohus leidnud, et teatavad „puhtsportlikud reeglid“ jäävad liidu konkurentsinormide kohaldamisalast välja, kuna – nagu selgitasin oma ettepanekus kohtuasjas RRC Sports(68) – need reeglid ei puuduta spordi majanduslikke aspekte ega piira märkimisväärselt asjaomast majandustegevust. Teiselt poolt puudutavad sellised meetmed nagu need, mida analüüsiti Meca-Medina kohtupraktikas, majandustegevust otseselt ning võivad seda praktikas mõjutada, kusjuures kahjustada võib saada ka turgude konkurentsivõime. Sellisel juhul kuuluvad need meetmed põhimõtteliselt liidu konkurentsinormide kohaldamisalasse. Euroopa Kohus on üksnes leidnud, et kui teatavad tingimused on täidetud, ei kohaldata neile meetmetele ELTL artikli 101 lõikes 1 ja artiklis 102 sätestatud keelde.
68.      Minu hinnangul peab kohus, kes püüab välja selgitada, kas spordialaliidu välja antud reeglistikku, mille mõju on alaliidu enda põhitegevusest ulatuslikum, saab kontrollida Meca-Medina kohtupraktika alusel, esitama kolm küsimust. Esiteks, kas selle reeglistikuga kaitstavat huvi saab liidu õiguse alusel tunnustada tegelikult
üldise huvina? Teiseks, kui vastus on jaatav, siis kas selle eesmärgi poole püüdlemine kuulub laiemalt võttes alaliidu missiooni alla, nii nagu seda tunnustab või selle kiidab heaks pädev avalik võim? Kolmandaks, kui vastus on jaatav, siis kas selle alaliidu reeglistik tõepoolest teenib kõnealust huvi?
69.      Kui neile kolmele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis leian, et kõnealust reeglistikku võib põhimõtteliselt kontrollida Meca-Medina kriteeriumide alusel, isegi kui see avaldab ühtlasi mõju selliste ettevõtjate majandustegevusele, keda alaliit ei esinda ja kes ei ole alaliidus esindatud.
70.      Kordan, et siiski ei saa seda käsitada nii, nagu antaks spordialaliitudele vabad käed. Mitte mingil juhul ei saa pidada tähtsusetuks seda, kui suur seos on alaliidu põhitegevuse ja kolmanda isiku tegevuse (käesolevas kohtuasjas agentide teenuste) vahel. Pigem vastupidi, see mõjutab selgelt Meca-Medina kohtupraktika kohaldatavust seoses kõnealuse reeglistiku vajalikkuse ja proportsionaalsusega. Sellel on kaks üksteist täiendavat ülesannet.
71.      Ühelt poolt on nii, et mida vähem saavad kolmandad isikud kõnealuse reeglistiku vastu võtnud alaliidu tegevust ja otsuseid mõjutada, seda väiksem on tõenäosus, et seda reeglistikku saab pidada taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalikuks ja/või proportsionaalseks.
72.      Teiselt poolt on nii, et mida suurem on kõnealuse reeglistiku mõju kolmandate isikute majandustegevusele, seda suurem on tõenäosus, et seda reeglistikku saab pidada taotletavate eesmärkide saavutamiseks mittevajalikuks ja/või mitteproportsionaalseks.
73.      Selles kontekstis on mul vaevalt tarvis lisada, et see, kui huvitatud kolmandad isikud saavad kõnealuse reeglistiku vastuvõtmise menetluses tõeliselt ja tähenduslikult osaleda, aitab peale legitiimsuse suurendamise kindlasti kaasa ka selle vajalikkuse ja proportsionaalsuse tagamisele.
74.      Eeltoodut arvestades leian, et esimesele eelotsuse küsimusele tuleb vastata, et ELTL artikli 101 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et Meca-Medina kohtupraktika on kohaldatav spordialaliidu reeglistikule, mis puudutab selle alaliidu (või tema liikmete) tegevusele eelneval või järgneval turul tegutsevate ettevõtjate teenuste kasutamist, tingimusel et need teenused võivad alaliidu põhitegevusele avaldada otsest ja märkimisväärset mõju.
75.      Pärast esimesele eelotsuse küsimusele vastuse väljapakkumist ja enne teise eelotsuse küsimuse juurde asumist lisan veel viimase märkuse.
76.      Minu arusaamist mööda on põhikohtuasjas hagejate vaidlustatud reeglistik suures osas sarnane selle reeglistikuga, mille vaidlustasid hagejad menetluses, mille tulemusena esitas Landgericht Mainz (Mainzi esimese astme kohus, Saksamaa) eelotsusetaotluse kohtuasjas RRC Sports. Oma ettepanekus selles kohtuasjas võtsin eesmärgiks aidata eelotsusetaotluse esitanud kohut sellega, et andsin suuniseid Meca-Medina kohtupraktika kohaldamise kohta selles menetluses kõne all olevale reeglistikule, mis sarnaneb minu arvates käesolevas kohtuasjas kõne all oleva reeglistikuga.(69) Seega loodan, et Bundesgerichtshofile (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) võivad abiks olla ka nimetatud ettepanekus välja pakutud kaalutlused.
B.      Teine küsimus
77.      Teise eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas Meca-Medina kriteeriume tuleb kohaldada kõigile reeglistikus sisalduvatele reeglitele ühiselt või igale reeglile eraldi, arvestades selle eripära (näiteks seda, mil määral puudutab või ei puuduta konkreetne reegel alaliidu tegevust).
78.      Sellega seoses olen komisjoniga nõus, et põhimõtteliselt tuleks iga reeglit kutseorgani või spordialaliidu välja antud reeglistikus analüüsida eraldi. Nende reeglite ese võib olla erinev ja need võivad puudutada (või mõjutada) eri turge ja eri ettevõtjate kategooriaid. See seisukoht on leidnud selgelt kinnitust kohtuotsuses Superleague, milles Euroopa Kohus hindas erinevate kõnealuste reeglite vastavust eraldi.
79.      Siiski võib esineda olukordi, milles reeglite kogumi (terve reeglistiku või selle teatavate osade) eraldamine eri komponentideks või alamkomponentideks oleks kunstlik, kuna need kujutavad endast jagamatut tervikut ning selle reeglite kogumi tagajärgi saab tähenduslikult hinnata üksnes tervikuna. Oluline on nende reeglitega loodud mehhanism; see, kas see on kehtestatud ühe või mitme reegliga, on vaid formaalsus.
80.      Samamoodi võib olla reegleid, mis eraldi võetuna konkurentsi märkimisväärselt ei piira, kuid koostoimes võivad avaldada kõnealuse turu konkurentsivõimele märksa suuremat mõju.
81.      Kahes eelkirjeldatud olukorras tundub mulle, et mingi alaliidu reeglistiku nõuetekohaseks hindamiseks liidu konkurentsiõiguse alusel peavad asjaomased ametivõimud tegema analüüsi, mille käigus hinnatakse kõiki reegleid või mõnda reeglit kogumis.
82.      Ühtlasi lisan, et asjaomaseid reegleid või reeglite kogumit Meca-Medina kriteeriumide alusel hinnates tuleb võtta arvesse seda, mil määral puudutavad (või ei puuduta) üksteist alaliidu tegevus ja selliste ettevõtjate tegevus, keda alaliidu reeglid mõjutavad, olgugi et nad tegutsevad eraldiseisval, ent siiski seotud turul. Nagu selgitasin eespool punktides 70–72, on just see element iseäranis asjakohane selle hindamisel, kas kõnealused reeglid on vajalikud ja proportsionaalsed, arvestades seda, kuidas aitavad need edendada reeglistikuga taotletavat üldist huvi.
83.      Eeltoodust tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et põhimõtteliselt tuleb Meca-Medina kriteeriume kohaldada igale kutse- või spordialaliidu välja antud reeglistikus sisalduvale reeglile, välja arvatud juhul, kui konkreetsete asjaolude tõttu tuleb tähenduslikuks hindamiseks hinnata mõnda reeglit või kõiki reegleid kogumis. Selles kontekstis on see, mil määral puudutavad või ei puuduta üksteist alaliidu tegevus ja selliste ettevõtjate tegevus, keda alaliidu reeglid mõjutavad, asjakohane tegur selle hindamisel, kas kõnealused reeglid on vajalikud ja proportsionaalsed, arvestades üldist huvi teenivat õiguspärast eesmärki.
IV.    Ettepanek
84.      Kokkuvõttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesgerichtshofi (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) esitatud eelotsuse küsimustele, et
ELTL artiklit 101 tuleb tõlgendada nii, et
1)      Meca-Medina kohtupraktika on kohaldatav spordialaliidu reeglistikule, mis puudutab selle alaliidu (või tema liikmete) tegevusele eelneval või järgneval turul tegutsevate ettevõtjate teenuste kasutamist, tingimusel et need teenused võivad alaliidu põhitegevusele avaldada otsest ja märkimisväärset mõju;
2)      põhimõtteliselt tuleb Meca-Medina kohtupraktikas sätestatud tingimusi kohaldada igale kutse- või spordialaliidu välja antud reeglistikus sisalduvale reeglile, välja arvatud juhul, kui konkreetsete asjaolude tõttu tuleb tähenduslikuks hindamiseks hinnata mõnda reeglit või kõiki reegleid kogumis. Selles kontekstis on see, mil määral puudutavad või ei puuduta üksteist alaliidu tegevus ja selliste ettevõtjate tegevus, keda alaliidu reeglid mõjutavad, asjakohane tegur selle hindamisel, kas kõnealused reeglid on vajalikud ja proportsionaalsed, arvestades üldist huvi teenivat õiguspärast eesmärki.
1      Algkeel: inglise.
2      21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus International Skating Union vs. komisjon (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012) (edaspidi „kohtuotsus ISU“).
3      21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011) (edaspidi „kohtuotsus Superleague“).
4      21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010) (edaspidi „kohtuotsus Royal Antwerp“).
5      4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus FIFA (C‑650/22, EU:C:2024:824) (edaspidi „kohtuotsus FIFA“).
6      19. veebruari 2002. aasta kohtuotsus Wouters jt (C‑309/99, EU:C:2002:98) (edaspidi „kohtuotsus Wouters“).
7      18. juuli 2006. aasta kohtuotsus Meca-Medina ja Majcen vs. komisjon (C‑519/04 P, EU:C:2006:492) (edaspidi „kohtuotsus Meca-Medina“).
8      Vt 18. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Lietuvos notarų rūmai jt (C‑128/21, EU:C:2024:49, punktid 97–105) ning 25. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, punktid 21–35 ja 42–54).
9      C‑209/23 (edaspidi „ettepanek kohtuasjas RRC Sports“).
10      C‑133/24 (edaspidi „ettepanek kohtuasjas CD Tondela“).
11      Ringkirjas oli märgitud, et väljaminevate mängijate vahendamise ja ülemineku eest saadava vahendustasu võib kokku leppida ühekordse maksena või etapiviisiliste maksetena, kuid see ei tohi olla väljendatud protsentuaalselt.
12      Vt muu hulgas ja lisaviidetega Monti, G., „Article 81 EC and public policy“, Common Market Law Review, Vol. 39, nr 5, 2002, lk 1068 ja 1087–1090; Komninos, A. P., „Non-competition concerns: Resolution of conflicts in the integrated Article 81 EC“, Working Paper (L) 08/05, The University of Oxford Centre for Competition Law and Policy, lk 10 jj; Nazzini, R., „Article 81 EC between time present and time past: A normative critique of „restriction of competition“ in EU law“, Common Market Law Review, Vol. 43, nr 2, 2006, lk 521 jj, ning Whish, R., Competition Law, 6th ed., Oxford University Press, 2006, lk 126–131.
13      Vt analoogia alusel 18. septembri 2001. aasta kohtuotsus M6 jt vs. komisjon (T‑112/99, EU:T:2001:215, punktid 75–77).
14      Nimetan siin vaid mõned: 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus CB vs. komisjon (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204); 6. septembri 2017. aasta kohtuotsus Intel vs. komisjon (C‑413/14 P, EU:C:2017:632); 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Budapest Bank jt (C‑228/18, EU:C:2020:265); 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt (C‑307/18, EU:C:2020:52) ning 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726).
15      Vt üksikasjalikumalt minu ettepanek kohtuasjas RRC Sports, punkt 26.
16      Vt konkreetsemalt 5. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Tallinna Kaubamaja Grupp ja KIA Auto (C‑606/23, EU:C:2024:1004, punkt 22 jj).
17      Vt selle kohta nt 4. juuni 2009. aasta kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt (C‑8/08, EU:C:2009:343, punktid 36–39).
18      11. septembri 2014. aasta kohtuotsus CB vs. komisjon (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punktid 48–87).
19      2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Budapest Bank jt (C‑228/18, EU:C:2020:265, punktid 51–86).
20      26. oktoobri 2023. aasta kohtuotsus EDP – Energias de Portugal jt (C‑331/21, EU:C:2023:812, punktid 87–94).
21      19. septembri 2024. aasta kohtuotsus Booking.com ja Booking.com (Deutschland) (C‑264/23, EU:C:2024:764, punkt 51).
22      Ibid., punkt 52.
23      Nii kohtuotsuses Wouters (punkt 109) kui ka kohtuotsuses Meca-Medina (punktid 42 ja 47) pidas Euroopa Kohus ju asjakohaseks pretsedendiks 15. detsembri 1994. aasta kohtuotsust DLG (C‑250/92, EU:C:1994:413), milles leiti, et seonduva piirangu doktriin on kohaldatav. Sel teemal vt ka kohtujurist Rantose ettepanekut kohtuasjas European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2022:993, punktid 87–92).
24      Vt selle ettepaneku punkt 30.
25      Sellega seoses soovin viidata üksnes kohtujurist Jacobsi ettepanekule liidetud kohtuasjades Pavlov jt (C‑180/98–C‑184/98, EU:C:2000:151, punkt 92): „Olen öelnud, et erialateenuste turgude teatavad eripärad nõuavad mingit laadi reguleerimist. Kutsealase autonoomia vastased väidavad, et erialasid peaks reguleerima riik või vähemalt riigi kontrolli all olev reguleeriv asutus, kuna esineb reguleerimispädevuse kuritarvitamise oht. Kuid majanduse kontekstis tekib taas teabega seotud probleem. Nende teenuste keerukus ja pidev muutumine seoses kiirelt muutuvate teadmiste ja tehniliste arengutega muudavad parlamentidele ja valitsustele keeruliseks võtta vastu vajalikke üksikasjalikke ja ajakohaseid reegleid. Sageli on kohasem see, kui valdkonda reguleerivad suurte teadmistega erialainimesed ise, kuna nad saavad reageerida vajaliku paindlikkusega. Seega on iga konkurentsiõiguse süsteemi peamine proovikivi takistada reguleerimispädevuse kuritarvitamist, kaotamata sealjuures kutsealade regulatiivset autonoomiat.“
26      Sellele kohtupraktikale viidatakse mõnikord kui „ärilise seonduvusega“ seotud kohtupraktikale, et eristada seda Meca-Medina „regulatiivsest seonduvusest“. Vt nt 12. joonealuses märkuses viidatud Whish, R., op. cit., punkt 128.
27      Vt nt 25. oktoobri 1977. aasta kohtuotsus Metro SB-Großmärkte vs. komisjon (26/76, EU:C:1977:167, punkt 22) ja 28. jaanuari 1986. aasta kohtuotsus Pronuptia de Paris (161/84, EU:C:1986:41, punktid 15–27).
28      Vt kohtuotsus Superleague, punkt 183 ning seal viidatud kohtupraktika (kohtujuristi kursiiv).
29      Selle kohtuotsuse punkt 97.
30      Selle kohtuotsuse punktid 43 ja 45. Vt ka ELTL artikli 165 lõige 2.
31      28. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas (C‑1/12, EU:C:2013:127, punkt 95) (edaspidi „kohtuotsus OTOC“).
32      18. juuli 2013. aasta kohtuotsus (C‑136/12, EU:C:2013:489, punktid 55 ja 56).
33      4. septembri 2014. aasta kohtuotsus API jt (C‑184/13–C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 ja C‑208/13, EU:C:2014:2147, punktid 50 ja 51).
34      Loomulikult ei saa seda olukorda laiendada sellele, kui liikmesriigi ametiasutus annab formaalse reguleerimispädevuse erialaliidule, jättes samal ajal endale pädevuse määratleda üldise huvi kriteeriumid ja peamised põhimõtted, millega erialaliidu reeglid peavad kooskõlas olema, samuti pädevuse võtta äärmisel juhul ise otsuseid vastu. Sellistel juhtudel jäävad erialaliidu vastu võetud reeglid liikmesriigi kehtestatud reegliteks ja ettevõtjatele kohaldatavad aluslepingu sätted neid ei hõlma. Vt selle kohta kohtuotsus OTOC, punkt 54.
35      Selle kohtuotsuse punkt 110 (kohtujuristi kursiiv). Vt ka selle kohtuotsuse punktid 105 ja 107.
36      Kohtujuristi kursiiv. Vt kohtuotsused Superleague (punkt 197), Royal Antwerp (punkt 124) ja FIFA (punkt 156).
37      Nagu märkis kohtujurist Léger oma ettepanekus kohtuasjas Wouters jt (C‑309/99, EU:C:2001:390), mängib juba mõiste „ettevõtjate ühendus“ (praeguses) ELTL artikli 101 lõikes 1 olulist rolli, kuna „sellega püütakse vältida olukorda, kus ettevõtjad suudavad konkurentsinormide täitmisest kõrvale hoida lihtsalt tänu sellele, millises vormis nad oma tegevust turul koordineerivad. Selle põhimõtte tõhususe tagamiseks ei hõlma [ELTL artikli 101 lõige 1] mitte üksnes otseseid ettevõtjatevahelise tegevuse koordineerimise viise (kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus), vaid ka institutsionaliseeritud koostöövorme, teisisõnu olukordi, kus turuosalised tegutsevad kollektiivse struktuuri või ühise organi vahendusel“. Vt selle ettepaneku punkt 62.
38      Vt selle kohta muu hulgas 25. oktoobri 1977. aasta kohtuotsus Metro SB-Großmärkte vs. komisjon (26/76, EU:C:1977:167, punkt 21), 26. jaanuari 2005. aasta kohtuotsus Piau vs. komisjon (T‑193/02, EU:T:2005:22, punktid 100–106), 23. novembri 2006. aasta kohtuotsus Asnef-Equifax ja Administración del Estado (C‑238/05, EU:C:2006:734, punkt 67) ning 25. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, punkt 33). ELTL artikli 101 lõike 3 kohta märkisin mõned kaalutlused kohtuasjas RRC Sports tehtud ettepaneku punktides 75–95.
39      Vt selle teema kohta Mavroidis, P. C., ja Neven, D., „Legitimate objectives in antitrust analysis: The FIFA regulation of agents and the right to regulate football in Europe“, Concurrences No. 1‑2024, Art. No. 117111.
40      Selle kohtuotsuse punkt 100.
41      30. septembri 2004. aasta kohtuotsus Meca-Medina ja Majcen vs. komisjon (T‑313/02, EU:T:2004:282, punktid 38 ja 46).
42      4. septembri 2014. aasta kohtuotsus API jt (C‑184/13–C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 ja C‑208/13, EU:C:2014:2147, punktid 46 ja 47).
43      10. detsembri 2014. aasta kohtuotsus ONP jt vs. komisjon (T‑90/11, EU:T:2014:1049, punkt 347).
44      Selle kohtuotsuse punkt 99.
45      Vt eeskätt eespool 2.–5. ja 7. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
46      Selle kohtuotsuse punkt 183.
47      Vt kohtuotsus Meca-Medina, punktid 43–45.
48      Vt muu hulgas 15. detsembri 1995. aasta kohtuotsus Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, punkt 106) ja 16. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Olympique Lyonnais (C‑325/08, EU:C:2010:143, punkt 39).
49      Vt selle kohta kohtuotsus FIFA, punkt 99.
50      Brandenburger, A. M., ja Nalebuff., B. J., Co-opetition: A Revolution Mindset that Combines Competition and Cooperation, Crown Business, 1996.
51      Vt selle kohta ka minu ettepanek kohtuasjas RRC Sports, punkt 91.
52      C‑680/21, EU:C:2023:188, punktid 56–60.
53      Vt nt ÜRO uimastite ja kuritegevuse vastu võitlemise büroo, „Global report on corruption in sport“, 2022 (kättesaadav veebis), lk 3. Vt ka komisjoni 18. jaanuari 2011. aasta teatis „Euroopa mõõtme arendamine spordis“, KOM(2011) 12 (lõplik), punkt 4.1. Vt sellel teemal ka minu ettepanek kohtuasjas RRC Sports, punkt 94.
54      Samamoodi Van Rompuy, B., „EU Court of Justice delineates the scope of the Wouters exception“, Kluwer Competition Law Blog, 15. jaanuar 2024.
55      Vt selles kontekstis kohtujurist Rantose ettepanek kohtuasjas European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2022:993, punkt 89 ja seal viidatud kohtupraktika).
56      Vt selle kohta 4. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Football Association Premier League jt (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punktid 134–146) ning kohtuotsus Superleague, punktid 210–241. Kummaski kohtuasjas isegi ei kaalutud Meca-Medina kohtupraktika võimalikku kohaldamist analüüsitavatele meetmetele.
57      Vt 30. septembri 2004. aasta kohtuotsus Meca-Medina ja Majcen vs. komisjon (T‑313/02, EU:T:2004:282, punkt 57). Apellatsioonkaebuse kohta vt Euroopa Kohtu otsus Meca-Medina, punkt 46 jj.
58      Vt selle ettepaneku punktid 23–45.
59      Selle kohtuotsuse punkt 185. Õigupoolest ei nähtunud see asjaolu kohtupraktikast kuigi selgelt: vrd 23. novembri 2017. aasta kohtuotsus CHEZ Elektro Bulgaria ja FrontEx International (C‑427/16 ja C‑428/16, EU:C:2017:890, punkt 53) ning kohtuotsuse Superleague punktis 183 viidatud kohtupraktika. Kuid nagu eespool selgitasin, on sellele nõudele järjepidevalt viidatud ärilist seonduvust puudutavas kohtupraktikas.
60      Vt nt Weatherill, S., „The impact of the rulings of 21 December 2023 on the structure of EU sports law“, The International Sports Law Journal, Vol. 23, 2023, lk 409–415.
61      Huvitaval kombel on hiljuti väidetud (Gryllos, G., „Anticompetitive object / effect: An overview of EU and national case law“, 21. märts 2025, e-Competitions, Art. No. 123946, lk 9), et liidu kohtupraktikas väljatoodud nõuded, mille kohaselt ei tohi üldisi huve teenivad õiguspärased eesmärgid olla olemuselt konkurentsivastased ja et kõnealune meede ei tohi kõrvaldada kogu konkurentsi, meenutavad Supreme Court of the United Statesi (Ameerika Ühendriikide ülemkohus) seisukohta mõnes spordiga seotud kohtuasjas. Neis kohtuasjades keeldus see kohus andmast spordialaliitude kehtestatud kauplemispiirangutele Shermani seadusest (Sherman Act) erivabastust põhjendusel, et need piirangud teenisid ühiskondlikke eesmärke, mis on konkurentsist tähtsamad. Vt hiljutine Supreme Court of the United Statesi (Ameerika Ühendriikide ülemkohus) 21. juuni 2021. aasta arvamus (141 S. Ct. 2141 (2021)).
62      Sellel turul on klubid ja mängijad üksnes teenuste saajad.
63      2021/2058 (INI) (ELT 2022, C 224, lk 2). Kohtujuristi kursiiv. Fraasi „hiljutised reformid“ all mõeldi minu arusaamist mööda neid, mille tulemusena võeti vastu FIFA jalgpalliagentide tegevust reguleeriv reeglistik.
64      Vt nt Euroopa Komisjoni tellitud uuring „Study on sports agents in the European Union“, november 2009, lk 3, 4, 168 ja 169, ning Parrish, R. et al., „Promoting and Supporting Good Governance in the European Football Agents Industry – Final Report“, avaldanud Euroopa Komisjon, 2019, lk 3, 4, 95, 96 ja 127–129.
65      Vt käesoleva ettepaneku punkt 32.
66      Vt käesoleva ettepaneku punkt 42.
67      Vt mutatis mutandis 11. aprilli 2000. aasta kohtuotsus Deliège (C‑51/96 ja C‑191/97, EU:C:2000:199, punktid 56 ja 57).
68      Vt selle ettepaneku punktid 17–28.
69      Vt selle ettepaneku punktid 53–113.