62023CC0397
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 13. veebruaril 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑397/23
FL
versus
Jobcenter Arbeitplus Bielefeld,
menetluses osales
Stadt Bielefeld
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sozialgericht Detmold (Detmoldi sotsiaalkohus, Saksamaa))
Eelotsusetaotlus – Isikute vaba liikumine – Liidu kodanik, kellel on riigis elamise õigus tööotsijana – ELTL artikkel 18 – Kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte – Direktiiv 2004/38/EÜ – Artikkel 24 – Võrdse kohtlemise põhimõte – Sotsiaalabi puudutav erand – Ulatus – Riigis elamise õiguse andmine alaealise lapse isikuhoolduse teostamiseks – Eristamine lapse kodakondsusest lähtudes
I. Sissejuhatus
1.
Sozialgericht Detmoldi (Detmoldi sotsiaalkohus, Saksamaa) eelotsusetaotlus on esitatud FLi ja Jobcenter Arbeitplus Bielefeldi (Bielefeldi töökeskus, Saksamaa) (
2
) vahelises vaidluses, mis tekkis sellest, et viimane keeldus FLile Saksa õigusaktides ette nähtud sotsiaalkaitse põhihüvitiste maksmisest. Kuna sellist otsust põhjendati tema Saksamaa territooriumil viibimise õigusliku alusega, siis nende hüvitiste saamiseks vaidleb FL vastu sellele, et talle ei anta neis õigusnormides ette nähtud riigis elamise õigust oma lapse suhtes isikuhoolduse teostamiseks üksnes põhjusel, et laps ei ole Saksa kodanik.
2.
Erinevalt „liikuvate“ Euroopa Liidu kodanike (
3
) taotletud sotsiaalabi valdkonnaga seotud varasematest eelotsusetaotlustest puudutab Euroopa Kohtule esitatud uudne küsimus ebavõrdset kohtlemist seoses riigis elamise õiguse andmise tingimustega, mitte aga selle õiguse rahalist mõju võrreldes riigi kodanikega.
3.
Euroopa Kohtul palutakse nimelt otsustada, kas liidu õigusega on kooskõlas sellised riigis elamise õigust käsitlevad õigusnormid, mida ei kohaldata „liikuva“ liidu kodaniku suhtes põhjusel, et tema laps ei ole vastuvõtva riigi kodanik, olgugi et sellise õiguse andmise tingimuste määratlemine on selle liikmesriigi pädevuses.
4.
Põhikohtuasja asjaolud annavad Euroopa Kohtule seega võimaluse täpsustada direktiivi 2004/38/EÜ (
4
) võrdset kohtlemist käsitleva artikli 24 kohaldamisala piire, võttes arvesse oma hiljutist kohtupraktikat seoses olukorraga, kus „liikuvatele“ liidu kodanikele antakse elamisõigus liikmesriigi õigusnormidega, mille kohaselt ei pea nad vastama selles direktiivis sätestatud piisavate vahenditega seotud tingimustele (
5
).
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
5.
ELTL artikli 18 esimeses lõigus on sätestatud:
„Ilma et see piiraks aluslepingutes sisalduvate erisätete kohaldamist, on aluslepingutes käsitletud valdkondades keelatud igasugune diskrimineerimine kodakondsuse alusel.“
6.
Direktiivi 2004/38 artikli 14 „Elamisõiguse säilitamine“ lõigetes 2 ja 4 on sätestatud:
„2.   Liidu kodanikel ja nende pereliikmetel on artiklites 7, 12 ja 13 sätestatud elamisõigus, kuni nad vastavad kõnealustes artiklites sätestatud tingimustele.
[…]
4.   Erandina lõigetest 1 ja 2 ning ilma et see piiraks VI peatüki sätete kohaldamist, ei või liidu kodanikke või nende pereliikmeid mitte mingil juhul välja saata, kui:
[…]
b)
liidu kodanikud on sisenenud vastuvõtva liikmesriigi territooriumile töö otsimiseks. Sellisel juhul ei või liidu kodanikke ja nende pereliikmeid välja saata seni, kuni liidu kodanikud saavad tõendada, et nad jätkavad töö otsimist ja neil on tegelik võimalus tööd leida.“
7.
Direktiivi artiklis 24 „Võrdne kohtlemine“ on sätestatud:
„1.   Kui asutamislepingu ja teiseste õigusaktide erisätetes ei ole selgelt ette nähtud teisiti, koheldakse kõiki käesoleva direktiivi kohaselt vastuvõtva liikmesriigi territooriumil elavaid liidu kodanikke asutamislepingu reguleerimisalas võrdselt kõnealuse liikmesriigi kodanikega. […]
2.   Erandina lõikest 1 ei ole vastuvõttev liikmesriik kohustatud tagama õigust sotsiaalabile elamisperioodi esimese kolme kuu jooksul või, kui see on asjakohane, artikli 14 lõike 4 punktis b sätestatud pikema ajavahemiku jooksul […] muudele isikutele kui töötajatele, füüsilisest isikust ettevõtjatele, sellise staatuse säilitanud isikutele ja nende pereliikmetele.“
8.
Kõnealuse direktiivi artiklis 37 „Soodsamad siseriiklikud sätted“ on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi sätted ei mõjuta liikmesriigi kehtestatud õigus- ja haldusnorme, mis on käesoleva direktiiviga hõlmatud isikutele soodsamad.“
B.
Saksa õigus
1. Riigis elamine
9.
30. juuli 2004. aasta liitvabariigi territooriumil elamise, seal töötamise ja välismaalaste lõimimise seaduse (Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet) (edaspidi „AufenthG“) (
6
), (
7
) § 28 „Saksamaa kodaniku perekonna taasühinemine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Elamisluba antakse
1.
Saksa kodaniku välismaa kodanikust abikaasale,
2.
Saksa kodaniku välismaa kodanikust alaealisele vallalisele lapsele,
3.
alaealise ja vallalise Saksa kodaniku välismaa kodanikust vanemale isikuhoolduse teostamiseks,
kui Saksa kodaniku harilik viibimiskoht on Saksamaa Liitvabariigi territooriumil. […]“
10.
30. juuli 2004. aasta seaduse Euroopa Liidu kodanike vaba liikumise kohta (Gesetz über die allgemeine Freizügigkeit von Unionsbürgern) (
8
), (
9
) (edaspidi „FreizügG/EU“) § 11 lõikes 14 on sätestatud:
„Aufenth[G] on kohaldatav ka siis, kui see loob käesoleva seadusega võrreldes soodsama õigusliku olukorra. […]“
2. Sotsiaalkindlustushüvitised
11.
Saksa sotsiaalseadustiku teise raamatu „Põhihüvitised tööotsijale“ (Sozialgesetzbuch Zweites Buch, Grundsicherung für Arbeitsuchende (
10
)) (
11
) (edaspidi „SGB II“) § 7 „Hüvitiste saajad“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas raamatus nimetatud hüvitisi makstakse isikutele, kes:
1.
on saanud 15‑aastaseks, kuid ei ole veel ületanud §‑s 7a sätestatud vanusepiiri,
2.
on töövõimelised,
3.
vajavad abi ja
4.
nende harilik viibimiskoht on Saksamaa Liitvabariigis (töövõimelised hüvitise saajad).
Hüvitisi ei saa:
1.
riigis viibimise esimese kolme kuu jooksul välismaalased, kes ei ole Saksamaa Liitvabariigis töötajad ega füüsilisest isikust ettevõtjad ja kellel ei ole [FreizügG/EU] § 2 lõike 3 alusel õigust vabalt liikuda, ning nende pereliikmed,
2.
välismaalased
a)
kellel ei ole riigis elamise õigust,
b)
kellel on riigis elamise õigus üksnes töö otsimiseks […]
[…]
ning nende pereliikmed,
[…]
[…] Erandina punkti 2 teisest lausest makstakse välismaalastele ning nende pereliikmetele käesolevas raamatus sätestatud ette nähtud hüvitisi, kui nende harilik viibimiskoht on juba vähemalt viie aasta jooksul olnud Saksamaa Liitvabariigi territooriumil; […]“.
3. Sotsiaalabi
12.
Sotsiaalseadustiku XII raamatu „Sotsiaalabi“ (Sozialgesetzbuch Zwölftes Buch, Sozialhilfe) (
12
) (edaspidi „SGB XII“) §‑s 23 „Välismaalastele antav sotsiaalabi“ on sätestatud:
„1)   Käesolevas raamatus ette nähtud abi toimetulekuraskuste, haiguse, raseduse, sünnituse ning hooldusvajaduse korral tuleb anda välismaalastele, kes tegelikult viibivad Saksamaa Liitvabariigi territooriumil. See ei mõjuta 4. peatüki sätteid. Muus osas võib sotsiaalabi anda juhul, kui see on põhjendatud konkreetse juhtumi asjaoludega. Esimeses lauses ette nähtud piirangud ei kehti välismaalaste suhtes, kellel on alalise elaniku elamisluba või tähtajaline elamisluba ja kes kavatsevad Saksamaa Liitvabariigi territooriumil alaliselt elada. See ei mõjuta sätteid, mille kohaselt tuleb anda ka muud liiki sotsiaalabi kui see, mida on nimetatud esimeses lauses.
[…]
3)   Välismaalased ja nende pereliikmed ei saa lõikes 1 ega 4. peatükis ette nähtud hüvitisi
1.
riigis elamise esimese kolme kuu jooksul, kui nad ei ole Saksamaa Liitvabariigis töötajad ega füüsilisest isikust ettevõtjad ning neil ei ole [FreizügG/EU] § 2 lõike 3 alusel õigust vabalt liikuda,
2.
kui neil ei ole riigis elamise õigust või neil on see ainult töö otsimiseks,
[…]
4.
kui nad on riiki sisenenud sotsiaalabi saamiseks.
[…]
[…] Erandina esimese lause punktidest 2 ja 3 saavad välismaalased ja nende pereliikmed lõike 1 esimese ja teise lause alusel hüvitisi, kui nad on ilma märkimisväärsete katkestusteta elanud Saksamaa Liitvabariigi territooriumil vähemalt 5 aastat […]“.
III. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus
13.
Põhikohtuasja kaebaja FL, kes on Poola kodanik, sisenes 30. mail 2020 koos oma „elukaaslasega, kellega ta ei olnud abielus“ (
13
) ja kes oli samuti Poola kodanik, Saksamaale Madalmaadest. FLi elukaaslane oli lühiajaliselt viibinud Madalmaades, kuid ta elas Saksamaal alates 30. augustist 2015, mil ta sisenes sinna Poolast.
14.
Nende ühine laps sündis 27. novembril 2020 Saksamaal ning on samuti Poola kodanik.
15.
FL, tema elukaaslane ja nende ühine laps taotlesid Jobcenter Bielefeldilt SGB II alusel sotsiaalkaitse põhihüvitisi. 3. ja 21. detsembri 2020. aasta otsusega rahuldas viimane FLi elukaaslase taotluse alates 30. maist 2020 ning lapse taotluse alates tema sünnist. Seevastu jäeti 21. aprilli 2021. aasta otsusega rahuldamata FLi taotlus, mis puudutas perioodi 30. maist 2020 kuni 28. veebruarini 2021 ning seda põhjusel, et FLil oli riigis elamise õigus üksnes töö otsimiseks, ent tal ei olnud seda muul alusel, mis annaks talle õiguse SGB II alusel hüvitisi saada.
16.
Sisuliselt samadel põhjustel jättis Jobcenter Bielefeld 19. juuli 2021. aasta otsusega põhjendamatuse tõttu rahuldamata FLi vaide. Eelkõige märkis Jobcenter Bielefeld, et FL ei saa taotleda riigis elamise õigust:
–
vastavalt riigisisesele õigusele oma alalist riigis elamise õigust omava elukaaslase pereliikme või lähedasena,
–
oma alaealise lapse isikuhoolduse teostamiseks (
14
), kuna viimane ei ole Saksa kodanik,
–
tulenevalt 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsusest Jobcenter Krefeld (
15
) ja määrusest (EL) nr 492/2011 (
16
), kuna FLi laps ei ole koolikohustuslane.
17.
Jobcenter Bielefeldi hinnangul ei saa määruse (EÜ) nr 883/2004 artiklit 4 (
17
) arvesse võttes AufenthG § 28 tõlgendada nii, et liidu õiguse kohaselt peab koolikohustuslaseks mitte oleva liidu kodaniku vallalisel isal olema võimalus saada riigis elamise õigus.
18.
Ainuüksi see, et vallaline isa ei saa SGB II alusel ühtegi sotsiaalkaitse põhihüvitist, ei võta pealegi tema elukaaslaselt võimalust tõhusalt teostada oma õigust vabalt liikuda ja riigis elada.
19.
FL esitas 12. augustil 2021 selle otsuse peale kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Sisuliselt leiab ta, et tema riigis elamise õigus tuleneb AufenthG § 28 lõike 1 esimese lause punkti 3, Saksamaa Liitvabariigi põhiseaduse (Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland) artikli 6 (
18
) ning inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (
19
) artikli 8 koosmõjust. Ta leiab, et liidu õigusega oleks vastuolus see, kui perekonna taasühinemine isikuhoolduse teostamiseks on võimalik vaid juhul, kui isikuhooldust teostatakse „Saksa kodaniku“ suhtes. Tegemist oleks ülemäärase diskrimineerimise ja vaba liikumise piiranguga (
20
).
20.
Jobcenter Bielefeld ja menetlusse astunud Amt für soziale Leistungen (Sozialamt) der Stadt Bielefeld (Bielefeldi sotsiaalamet, Saksamaa) leiavad seevastu, et riigis elamise õigus ei saa tuleneda AufenthG § 28 lõike 1 esimese lause punktist 3, mis kuulub juba sõnastusest nähtuvalt kohaldamisele üksnes „Saksa kodanike“, mitte „liidu kodanike“ suhtes. „Saksa kodanike“ ja „välismaalaste“ eristamine on sisserännet ja riigis elamise õigust reguleerivate liikmesriigi õigusnormide lahutamatuks osaks. Need õigusnormid ei ole liidu õigusega vastuolus.
21.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kõrgeimate kohtute praktika lahkneb küsimuses, kas elamisloa andmata jätmine liidu kodanikule, kes teostab isikuhooldust sellise alaealise lapse suhtes, kes elab Saksamaa Liitvabariigi territooriumil, kellel on õigus vabalt liikuda ning kellel on mõne teise liikmesriigi kodakondsus, kujutab endast diskrimineerimist.
22.
Samuti täpsustab see kohus, et Bundesverfassungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi konstitutsioonikohus) osutas 4. oktoobri 2019. aasta määruses (
21
) sellele, et kõrgeimate sotsiaalkohtute kohtupraktikas ja õiguskirjanduses on lahkarvamusi küsimuses, kas FreizügG § 11 lõike 1 üheteistkümnendast lausest kuni 23. novembrini 2020 kehtinud redaktsioonis (
22
), koosmõjus AufenthG § 28 lõike 1 esimese lause punktiga 3 ja ELTL artikli 18 esimese lõiguga saab tuleneda riigis elamise õigus lapsevanemale, kes teostab isikuhooldust alaealise liidu kodaniku üle, kellel on FreizugG/EU § 3 lõike 1 esimese lause kohaselt õigus vabalt liikuda, kuna ta elab koos oma teise vanemaga.
23.
Kuna liitvabariigi kõrgeima kohtu otsus selles küsimuses puudub, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus õigeks pöörduda Euroopa Kohtu poole, et viimane saaks otsustada, kas Saksamaa õigusnormid on kooskõlas liidu õigusega ning eelkõige ELTL artikliga 18, artikliga 20 ja artikli 21 lõikega 2 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (
23
) artikli 33 lõikega 1, määrusega (EÜ) nr 987/2009 (
24
) ja direktiiviga 2004/38.
24.
Neil asjaoludel otsustas Sozialgericht Detmold (Detmoldi sotsiaalkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt antakse riigi kodanikust alaealise vallalise lapse välismaalasest vanemale isikuhoolduse teostamiseks elamisluba vaid siis, kui lapse harilik viibimiskoht on asjaomases riigis, millest tulenevalt ei ole liikmesriigi kodanikul õigust isikuhoolduse teostamiseks väljastatavale elamisloale alaealise liidu kodaniku puhul, kellel on muu liikmesriigi kui asjaomase liikmesriigi kodakondsus?“
25.
Kirjalikud seisukohad esitas Euroopa Komisjon, kes koos Saksamaa valitsusega võttis osa kohtuistungist, mis toimus 14. novembril 2024 ja kus nad vastasid ka suuliselt Euroopa Kohtu esitatud küsimustele.
IV. Õiguslik analüüs
26.
Eelotsuse küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas liidu õigusega ning eelotsusetaotluse põhjendusi arvesse võttes eelkõige ELTL artikliga 18, harta artikli 33 lõikega 1 ja direktiiviga 2004/38 on kooskõlas liikmesriigi õigusnormid, mis välistavad isikuhoolduse teostamiseks elamisloa andmise „liikuvale“ liidu kodanikule, kelle alaealine vallaline laps ei ole vastuvõtva riigi kodanik, ent lapse harilik viibimiskoht on selles riigis.
27.
Need liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad liikmesriigil võtta elamisõigusega seoses liidu õiguses sätestatutest soodsamaid sätteid (
25
), kuuluvad direktiivi 2004/38 artikli 37 kohaldamisalasse.
28.
Need õigusnormid soodustavad perekonna taasühinemist selleks, et välismaalasest vanem saaks teostada isikuhooldust Saksa kodanikust lapse suhtes (
26
). Kuna puudub reservatsioon laste osas, kes on ka liidu kodanikud, siis põhjustavad need õigusnormid kodakondsuse alusel diskrimineerimise, mis on liidu õiguse kohaselt keelatud. Võrdsuse üldpõhimõte kuulub liidu õiguse aluspõhimõtete hulka (
27
).
29.
Väljakujunenud kohtupraktikast, mida on tsiteeritud kohtuotsuse CG punktides 62, 63 ja 65 (
28
), tuleneb, et:
–
ELTL artikli 20 lõige 1 annab igale isikule, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus, liidu kodaniku staatuse. See staatus on liikmesriikide kodanike põhistaatus, mis tähendab, et liikmesriikide kodanikke, kes on samas olukorras, tuleb EL toimimise lepingu esemelisse kohaldamisalasse kuuluvates olukordades kohelda õiguslikult sama moodi, sõltumata nende kodakondsusest ja ilma et see piiraks sõnaselgelt ette nähtud erandite kohaldamist;
–
iga liidu kodanik võib seega kõigis olukordades, mis kuuluvad liidu õiguse esemelisse kohaldamisalasse, tugineda ELTL artiklis 18 sätestatud kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelule. Need olukorrad hõlmavad juhtumeid, kui kasutatakse ELTL artikli 20 lõike 2 esimese lõigu punktis a ja artiklis 21 sätestatud vabadust liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil (
29
) ning
–
ELTL artikli 18 esimest lõiku kohaldatakse iseseisvalt siiski ainult nende liidu õigusega reguleeritavate olukordade suhtes, mille puhul ei ole EL toimimise lepingus ette nähtud diskrimineerimiskeelu erinorme. Lisaks tuleneb ELTL artikli 20 lõike 2 teisest lõigust, samuti sarnase sõnastusega ELTL artiklist 21, et liidu kodanikel on õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, kui see on kooskõlas aluslepingutega ja nende rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangute ja tingimustega.
30.
Samuti leidis Euroopa Kohus kohtuotsuse CG punktis 66, et „[d]iskrimineerimiskeelu põhimõtet on direktiivi 2004/38 artiklis 24 täpsustatud seoses selliste liidu kodanikega, kes […] kasutavad oma vabadust liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil“.
31.
Seejuures osutas Euroopa Kohus nimetatud kohtuotsuse punktis 67 sisuliselt sellele, et „liikuvad“ liidu kodanikud (
30
) kuuluvad direktiivi 2004/38 kohaldamisalasse ja neil on sellest direktiivist tulenevad õigused, ning leidis, et küsimust, kas neid kodakondsuse alusel diskrimineeritakse, tuleb hinnata direktiivi 2004/38 artikli 24, mitte ELTL artikli 18 esimese lõigu alusel.
32.
Märgin, et kohtuotsuse CG põhjenduste selles etapis ei olnud tähtsust sellel, et riigis elamise õigus oli ette nähtud direktiivi 2004/38 sätetest soodsamate riigisiseste sätetega, kuid konkreetsel juhul oli asjaomasel isikul riigis elamise õigus ning selle direktiivi artikli 24 lõike 1 kohaselt laieneb võrdse kohtlemise põhimõte üksnes käesoleva direktiivi kohaselt vastuvõtva liikmesriigi territooriumil elavatele liidu kodanikele (
31
).
33.
Kuna käesoleval juhul elab FL seaduslikult Saksamaa territooriumil tööotsijana (
32
), siis näib esmapilgul olevat, nagu leiab ka komisjon, kohane lähtuda direktiivi 2004/38 artikli 24 lõikest 1 ning vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette erineva kohtlemise võrreldes liikmesriigi kodanikega, on vastuolus seal sätestatud võrdse kohtlemise põhimõttega, kuna sisuliselt takistavad need õigusnormid liikmesriikide territooriumil vabalt liikumise ja elamise õiguse tõhusat teostamist.
34.
Lisaks tuleb FLi lapsega seoses täpsustada, et liidu kodanikuks oleva isiku vaba liikumise ja elamisega seotud õiguste teostamise seisukohast ei ole tähtsust sellel, et ta on sündinud Saksamaa territooriumil ega ole vaba liikumise õigust kasutanud (
33
).
35.
Ma pole siiski veendunud, et direktiivi 2004/38 artikli 24 lõige 1 käesoleval juhul kohaldamisele kuulub. Seetõttu esitan kõigepealt oma kahtlused ning seejärel näitan, milline õiguslik alus tuleks minu arvates valida.
A.
Direktiivi 2004/38 artikli 24 lõike 1 kohaldamine
36.
Sellise liikmesriigi kodanikega võrdlemist eeldava aluse valik põhineb kahel erineval lähenemisviisil lapse kodakondsuse tõttu diskrimineerimisele, millest ühe puhul asetatakse end lapse ning teise puhul välismaalasest lapsevanema vaatepunkti, nagu märgib ka komisjon.
37.
Vaidlusalused liikmesriigi õigusnormid toovad kaasa Saksamaa kodakondsuseta lapse otsese diskrimineerimise võrreldes Saksa kodanikust lapsega, kelle välismaalasest vanem saab isikuhoolduse teostamiseks viibida Saksamaa territooriumil.
38.
Mis puudutab välismaalasest vanemat, kelle laps ei ole Saksa kodanik, siis tuleb asuda seisukohale, et teda diskrimineeritakse otseselt lapse kodakondsuse tõttu (
34
), mis ei võimalda tal oma lapse suhtes isikuhoolduse teostamist samadel tingimustel, nagu saab seda teha Saksamaa kodanikust vanem. Kuna see on seotud lapse kodakondsusega, saab seda käsitada „seotuse tõttu diskrimineerimisena“ (pr. k discrimination par association) (
35
) või „diskrimineerimisena seotuse alusel“ (pr. k. discrimination par ricochet) (
36
) – neid mõisteid kasutatakse samatähenduslikena. Need mõisted hõlmavad olukorda, kus isik, keda diskrimineeritakse mingisuguse kriteeriumi alusel (puue või muu kriteerium, nagu käesoleval juhul kodakondsus ehk lapse Saksa kodanikuks olemine), ei vasta sellele kriteeriumile, ent kõnealune kriteerium on tema väidetava ebasoodsama kohtlemise põhjuseks. Niisiis on küsimus selle isiku õiguses, keda diskrimineeriv tingimus mõjutab, mitte asjaomase isiku enda õiguses.
39.
Seejuures nii lapsevanema kui lapse puhul tekib tõsine raskus tulenevalt vaidluse esemest, milleks on riigis elamise õiguse andmine (
37
).
40.
Meenutan, et direktiivi 2004/38 artikli 24 lõike 1 esimeses lauses on sätestatud, et „[k]ui asutamislepingu ja teiseste õigusaktide erisätetes ei ole selgelt ette nähtud teisiti, koheldakse kõiki [selle] direktiivi kohaselt vastuvõtva liikmesriigi territooriumil elavaid liidu kodanikke asutamislepingu reguleerimisalas võrdselt kõnealuse liikmesriigi kodanikega“.
41.
Mõistagi elavad nii laps kui vanem käesoleval juhul direktiivi 2004/38 kohaselt Saksamaal. Lisaks sellele, kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus puudutab riigis elamise õiguse andmise tingimusi, on selle eesmärk tunnustada sotsiaalkaitse põhihüvitise saamise õigust samadel tingimustel nagu liikmesriigi kodanike puhul.
42.
Selles küsimuses tuleb minu arvates võtta väga selge seisukoht. Põhikohtuasjas vaidluse all olev võrdne kohtlemine puudutab üksnes elamisloa andmise tingimusi, mitte sotsiaalkaitse põhihüvitiste saamise võimalust. Pärast elamisloa saamist makstakse hüvitisi õigustatud isikute vahel vahet tegemata (
38
).
43.
Direktiivi 2004/38 artikli 24 lõikes 1 sätestatud liikmesriigi kodanikega võrdse kohtlemise põhimõte ei saa aga kaasa tuua riigis elamise õiguse andmist ei otseselt isale ega kaudselt lapsele.
44.
Seni on Euroopa Kohtu kohtupraktikas kõnealust artiklit 24 tõlgendatud sellistes sotsiaalabi taotlemist puuduvates olukordades, kus on tuginetud ebavõrdsele kohtlemisele võrreldes samasuguses majanduslikus olukorras olevatele liikmesriigi kodanikele antud õigustega (
39
). Euroopa Kohus on otsustanud, millistel tingimustel tuleb liikmesriigi kodanikega võrdse kohtlemise põhimõtet kohaldada seoses elamisõiguse tagajärgedega (
40
). Riigis elamise õigus tuleb anda vastavalt direktiivile 2004/38 (
41
) ning selle tagajärgedega seoses on sotsiaalabi andmise valdkonnas sõnaselgelt sätestatud üksnes teatavaid isikute kategooriaid puudutavad erandid (
42
).
45.
Käesoleval juhul paigutub FLi taotlus varasemasse etappi ehk riigis elamise õiguse saamise omasse.
46.
Seetõttu olen arvamusel – vastupidi komisjoni arvamusele, mis tugineb direktiivi 2004/38 artikli 24 lõikele 2, kuna seal ei ole riigis elamise õigusega seoses võrdse kohtlemise põhimõttest erandeid sätestatud –, et selle põhimõtte alusel ei saa sellist õigust anda. Teisisõnu ei saa nimetatud põhimõte kaasa tuua vaidlusalustes riigisisestes õigusnormides ette nähtud elamisloa andmist, kuna see põhimõte kaitseb liidu kodanikke tulenevalt neile selle direktiivi kohaselt antud riigis elamise õigusest.
47.
Teise argumendi saab tuletada selle sätte sõnastusest. See näeb sõnaselgelt ette võrdluse liikmesriigi kodanikega. Viimased aga ei saa endale mis tahes elamisõigust taotleda, kuna neil on tingimusteta elamisõigus (
43
). Direktiivis 2004/38 sõnastatud võrdse kohtlemise põhimõte ei ole seega elamisõigusega seoses kohaldatav olenemata sellest, et vastavat õigust reguleerivad soodsamad riigisisesed sätted.
48.
Kas tuleks siiski eelistada direktiivi 2004/38 artikli 24 teleoloogilist tõlgendust, nagu soovitab komisjon, kuna võrdlus liikmesriigi kodanikega tuleb läbi viia „asutamislepingu reguleerimisalas“ (
44
)? Teisisõnu, kuigi elamisõigusega seoses ei ole vastuvõtva liikmesriigi kodanikega võrdse kohtlemise küsimus otseselt laual, võib see ainuüksi kõnealuste õigusnormide eesmärgist lähtudes nii olla teistes aluslepingu reguleerimisalasse kuuluvates valdkondades. Komisjon leiab seejuures direktiivi 2004/38 artikli 24 lõikele 1 tuginedes ja end lapse vaatepunkti asetades, et vaidlusalused liikmesriigi õigusnormid piiravad selle direktiivi kohaselt lapsele Saksamaa territooriumil tagatud elamise õiguse soovitavat toimet (
45
), kuna ta ei saa elada perekonnaelu samamoodi nagu Saksa kodanikust laps. Komisjon leiab esiteks, et liidu õigus ja eelkõige harta artiklid 7 ja 24 ei kaitse üksnes perekonnaelu ja lapse õigust heaolule ning teiseks, et väikelapse riigis elamise õiguse soovitav toime hõlmab lapse õigust sellele, et temaga elaks koos ja teda peaks üleval isik, kes tagab tema eest hoolitsemise (
46
).
49.
Kui paigutada need argumendid direktiivi 2004/38 artikli 24 lõike 1 konteksti, siis tuleks asuda seisukohale, et vaidlusalused õigusnormid, mis lihtsustavad välismaalastest lapsevanematel Saksa kodanikest laste suhtes isikuhoolduse teostamist, võimaldavad – võrreldes samasugust isikuhooldust teostavate liikmesriigi kodanikega – lapsevanematel suhetes oma lastega täielikult nautida liikumis- ja riigis elamise vabaduse teostamisega kaasnevaid õigusi, mis hõlmab õigust elada perekonnaelu koos kõigi sellega kaasnevate õigustega (
47
).
50.
Samuti võib märkida, et vaidlusalused liikmesriigi õigusnormid, mis on kehtestatud välismaalastest lapsevanemate huvides ning millega kombineeritakse perekonna taasühinemiseks elamisloa andmine ja võimalus saada selleks sotsiaalkaitse põhihüvitisi, aitavad tagada liikumisvabadust ning normaalsetel ja väärikatel tingimustel pereelu (
48
).
51.
Nende õigustega, mida tuleb kaitsta kodakondsusest sõltumata, oleks põhjendatav kohaldada vaidlusaluste liikmesriigi õigusnormide liidu õigusega kooskõla hindamiseks direktiivi 2004/38 artikli 24 lõiget 1, mille alusel tekiks õigus
liikmesriigi territooriumil elada.
52.
Kõnealused õigused on nimelt esmatähtsad. Nii vaadates oleks direktiivi 2004/38 artiklis 24 sõnastatud kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõttel – koos selle artikli lõikes 2 sätestatud eranditega – siiski iseäranis avar kohaldamisala, mille puhul on oht minna vastuollu selle direktiivi üldise ülesehitusega.
53.
FLi olukord on seejuures konkreetseks näiteks sellest, kui oluline on mitte asuda direktiivi 2004/38 artikli 24 lõike 1 kohaldamisala liiga laialt tõlgendama. Meenutan, et FLil on Saksamaa territooriumil selles direktiivis sätestatud elamisõigus töö otsimiseks ning sellest tulenevalt võib ta seega nõuda kõnealuse direktiivi artikli 24 lõike 1 kohaldamist seoses muude tagajärgedega peale nende, mis on ette nähtud sotsiaalkaitse põhihüvitiste valdkonnas, kuna viimastele ei ole tal selle direktiivi artikli 24 lõike 2 kohaselt õigust.
54.
Võttes arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtult saadud menetluslikke täpsustusi (
49
), ei ole pealegi vaidlust selles, et FLil ei saa olla riigis elamise õigust ühelgi muul direktiivis 2004/38 sätestatud alusel, eelkõige perekonnasuhete alusel (
50
), ning seega ei saa ta taotleda sellega seotud sotsiaalkaitse põhihüvitisi.
55.
Kui möönda, et FL võiks direktiivi 2004/38 artikli 24 lõike 1 alusel saada riigis elamise õiguse, mis võimaldaks tal elada perekonnaelu samasugustel tingimustel, nagu on ette nähtud liikmesriigi kodanikele, siis muudaks see minu arvates selle direktiiviga perekonnaelu ja majanduse huvide vahele tõmmatud piiri (
51
) ning seega liidu seadusandja valitud üldist tasakaalupunkti.
56.
Lisaks on sellega põhjendatav, et direktiivi 2004/38 artikli 24 lõikes 1 täpsustatud diskrimineerimiskeelu põhimõte ei laiene sellistele liikmesriigi õigusnormidele, mis võimaldavad anda elamisloa selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluvas olukorras olevatele liidu kodanikule.
57.
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et kohtuotsuses CG sõnastatud põhimõttest, et seda, kas „liikuvaid“ liidu kodanikke diskrimineeritakse kodakondsuse alusel (
52
), tuleb hinnata lähtudes direktiivi 2004/38 artiklist 24, mitte aga ELTL artikli 18 esimesest lõigust, tuleb lähtuda üksnes sellistes olukordades, kus vaidlus on selle direktiivi kohaselt antud elamisõiguse tagajärgedes võrrelduna liikmesriigi kodanikega ning see välistab elamisõigusega seotud soodsamad riigisisesed meetmed.
58.
Kuna direktiivi 2004/38 artikli 24 lõiget 1 tõlgendada ei saa, tuleb täpsustada, millistel tingimustel kuulub kohaldamisele ELTL artikkel 18.
B.
ELTL artikli 18 kohaldamine
59.
Elamisloa saamiseks sellise võrdset kohtlemist puudutava aluse valimine lähtub tõdemusest, et vaidlusalused õigusnormid toovad vanema puhul kaasa „liikuvate“ liidu kodanike vahelise diskrimineerimise tulenevalt kodakondsusest, mis on lapsel, kelle suhtes ta teostab isikuhooldust. Euroopa Kohus on juba otsustanud, et ELTL artikli 18 esimene lõik puudutab liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid olukordi, kus ühe liikmesriigi kodanikku koheldakse teise liikmesriigi kodanikega võrreldes diskrimineerivalt üksnes tema kodakondsuse tõttu (
53
).
60.
Lapse puhul saab tugineda võrdsele kohtlemisele võrreldes Saksa kodanikust lapsega seetõttu, et lapse vanemale liikmesriigi õigusnormidega ette nähtud elamisluba kindlustab lapsele Saksamaa territooriumil ELTL artikli 20 lõike 2 esimesest lõigu punktist a ja ELTL artiklist 21 tuleneva liikumis- ja elamisvabaduse tõhususe. Sellise nõude aluseks saab olla ELTL artikkel 18, kuna tegemist ei ole direktiivi 2004/38 artikli 24 tähenduses selle direktiivi kohaselt antud elamisõiguse tagajärjega (
54
).
61.
Sellise käsitluse puhul, mis puudutab nii FLi kui ka tema lapse olukorda (
55
) – kuigi nad elavad Saksamaal direktiivi 2004/38 kohaselt – on eeliseks see, et see haakub kohtuotsuse CG põhjenduste selle osaga, kus Euroopa Kohus märkis, et liikmesriigid ei kohalda direktiivi 2004/38, kui nad näevad ette elamisõiguse õigusnormidega, mis on selles direktiivis sätestatuga võrreldes soodsamad (
56
).
62.
Seega on selline käsitlus kooskõlas Euroopa Kohtu kohtupraktikaga, mis puudutab ELTL artiklis 18 sätestatud põhimõtet väljendavaid erisätteid ning ELTL artiklitest 20 ja 21 tulenevaid õigusi.
63.
Saksamaa valitsus väitis seejuures kohtuistungil, et seadusandja tahe oli täpsustada põhiseaduse §‑s 11 nimetatud õigust, mis kaitseb perekonna ühtsust Saksamaa territooriumil. Samamoodi selgitas komisjon, et algul 1990. aastal Saksamaa põhiseaduse alusel Saksamaa kodanikele reserveeritud õigus on nüüdseks muutunud liidu põhiõiguseks. Selle institutsiooni hinnangul peab põhimõttest, et vanema riigis viibimine on põhjendatud kaitset vajava Saksamaa kodanikust lapse huvides, tänapäeval lähtuma kõigi seaduslikult Saksamaal elavate laste puhul, kui nad on liidu kodanikud. Seega on tekkinud üksmeel selles, et vaidlusalustel õigusnormidel on samaväärne alus sellega, mis tuleneb ELTL artiklitest 20 ja 21.
64.
Kuna vastaval juhul puuduvad kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu kohaldamist ette nägevad erinormid, siis kuuluvad „liikuvate“ liidu kodanike vahelist diskrimineerimist põhjustavad elamisloa andmise tingimused ELTL artikli 18 kohaldamisalasse. Asjaolu, et see küsimus puudutab sellist „liikuvat“ liidu kodanikku, kelle olukorda reguleerib direktiiv 2004/38, ei ole oluline.
65.
Käesoleval juhul on liikmesriigi õigusnormid selle aluspõhimõttega vastuolus, kuna nende kohaselt koheldakse Saksa kodanikest laste vanemaid elamisloa osas soodsamalt.
66.
Lisaks sellele kuulub selles valdkonnas liidu õiguses sätestatuga võrreldes soodsamate tingimuste kehtestamine küll liikmesriikide pädevusse, ent viimased peavad järgima neile liidu õigusest tulenevaid kohustusi.
C.
Liikmesriikide pädevuse teostamise piiride meenutamine
67.
Oluline on meenutada otsust, mille Euroopa Kohus tegi kohtuotsuses CG seoses harta kohaldamisega ehk et kui liikmesriik näeb ette riigis elamise õigust käsitleva riigisisese õigusnormi, mille kohaldamise tingimused on direktiivis 2004/38 sätestatust soodsamad, siis kohaldab ta ELTL artikli 21 lõikest 1 tulenevat liikmesriikide territooriumil liikumise vabadust teostava liidu kodaniku staatust puudutavaid EL toimimise lepingu sätteid. Vastavalt harta artikli 51 lõikele 1 peab liikmesriigi tegevus seetõttu olema kooskõlas harta sätetega (
57
).
68.
Põhikohtuasja esemeks olevas olukorras on, nagu ma juba märkisin (
58
), põhimõttelise tähtsusega harta artikliga 7 tagatud õigus era- ja perekonnaelu austamisele ning harta artikliga 24 tagatud lapse õigused, eelkõige õigus sellele, et kõigis lastega seotud tegevustes seatakse esikohale lapse huvid ning õigus säilitada regulaarsed isiklikud suhted ja otsene kontakt oma mõlema vanemaga (
59
).
69.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtule antavas vastuses piisab minu arvates kodakondsuse alusel diskrimineerimise tuvastamisest, ilma et tuleks täpsustada, milliste muude hartast tulenevate põhiõigustega peab asjaomase liikmesriigi tegevus liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvates olukordades oma pädevuse teostamisel kooskõlas olema. Seejuures on vähetähtis, kas tegemist on või ei ole otsese diskrimineerimisega seotuse tõttu (
60
), kuna lähtudes osutatud põhimõtetest, mis on sõnastatud ja mida kaitstakse ka liidu õigusega, ei ole liikmesriigi õigusnormid igal juhul põhjendatud (
61
).
70.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku tõlgendada vastuses üksnes ELTL artiklit 18 koosmõjus ELTL artikli 20 lõike 2 esimese lõigu punktiga a ja artikli 21 lõikega 1.
V. Ettepanek
71.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Sozialgericht Detmoldi (Detmoldi sotsiaalkohus, Saksamaa) esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
ELTL artiklit 18 koosmõjus ELTL artikli 20 lõike 2 esimese lõigu punktiga a ja artikli 21 lõikega 1
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus vastuvõtva liikmesriigi õigusnormid, mis näevad isikuhoolduse teostamiseks elamisloa andmise ette üksnes sellistele „liikuvatele“ liidu kodanikele, kelle vallaline alaealine laps on vastuvõtva liikmesriigi kodanik ja viibib püsivalt selles liikmesriigis, ning sellest keeldumise, kui laps on muu liikmesriigi kodanik.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Edaspidi „Jobcenter Bielefeld“.
(
3
)	Tegemist on liidu kodanikega, kellel ei ole nende elukohaks oleva liikmesriigi kodakondsust.
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77, parandused ELT 2004, L 229, lk 35, ja ELT 2005, L 197, lk 34; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).
(
5
)	Vt 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus The Department for Communities in Northern Ireland (C‑709/20, edaspidi „kohtuotsus CG, EU:C:2021:602).
(
6
)	BGBl. 2004 I, lk 1950.
(
7
)	27. juuli 2015. aasta seadusest (BGBl. 2015 I, lk 1386) tulenevas redaktsioonis.
(
8
)	BGBl. 2004 I, lk 1986.
(
9
)	12. novembri 2020. aasta seadusest (BGBl. 2020 I, lk 2416) tulenevas redaktsioonis.
(
10
)	Alates 1. jaanuarist 2023 on selle raamatu pealkirja lisatud sõna „kodanikuhüvitis“ (Bürgergeld).
(
11
)	30. novembri 2019. aasta seadusest (BGBl. 2019 I, lk 1948) tulenevas redaktsioonis, mis kehtis kuni 31. detsembrini 2020.
(
12
)	22. detsembri 2016. aasta seadusest (BGBl. 2016 I, lk 3155) tulenevas redaktsioonis, mis kehtis kuni 31. detsembrini 2020.
(
13
)	Edaspidi „elukaaslane“. Seda mõistet kasutatakse eelotsusetaotluses, sidumata seda direktiivis 2004/38 kasutatud mõistetega. Selles mõttes on see samaväärne mõistetega „elukaaslane“ või „vabaabielupartner“.
(
14
)	Vastavalt AufenthG § 28 lõike 1 esimese lause punktile 3, eraldi võetuna või koosmõjus FreizügG/EU § 11 lõike 14 esimese lausega.
(
15
)	C‑181/19, EU:C:2020:794.
(
16
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2011. aasta määrus töötajate liikumisvabaduse kohta liidu piires (ELT 2011, L 141, lk 1).
(
17
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 166, lk 1, ja parandus ELT 2009, L 202, lk 90; ELT eriväljaanne 05/05, lk72). Selles artiklis pealkirjaga „Võrdne kohtlemine“ on sätestatud, et „[k]ui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, võimaldatakse isikutele, kelle suhtes käesolevat määrust kohaldatakse, iga liikmesriigi õigusaktide alusel samasuguseid soodustusi ja nende suhtes kehtivad samasugused kohustused kui nimetatud riigi kodanike suhtes“.
(
18
)	Edaspidi „põhiseadus“. Selle paragrahvi eesmärk on eelkõige tagada abielu ja perekonna eriline kaitse ning seal on sätestatud vanemate kohustus oma laste eest hoolitseda ja neid kasvatada. Lisaks on seal sõnastatud abieluväliselt sündinud laste ja abielust sündinud laste võrdse kohtlemise põhimõte.
(
19
)	Allkirjastatud Roomas 4. novembril 1950.
(
20
)	Tulenevalt FLi osutatud alustest märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et FLi sotsiaalkaitse põhihüvitise taotlus ei saa puudutada perioodi, mis algab 30. mail 2020 ehk sel päeval, mil ta töö otsimiseks Saksamaale sisenes. Kuna taotluse aluseks on isikuhoolduse teostamine oma poja üle, peaks see periood algama lapse sünnist ehk 27. novembrist 2020. Sellest järeldub, et taotletud sotsiaalkaitse põhihüvitise maksmise perioodiks on kolm kuud.
(
21
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et selle otsusega saab tutvuda järgmise lingi kaudu: https://www.bundesverfassungsgericht.de/SharedDocs/Downloads/DE/2019/10/rk20191004_1bvr171018.html, punkt 12.
(
22
)	Alates 24. novembrist 2020 sisaldub see säte § 11 lõike 14 esimeses lauses.
(
23
)	Edaspidi „harta“.
(
24
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määrus, milles sätestatakse määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) rakendamise kord (ELT 2009, L 284, lk 1).
(
25
)	Vt kolmanda riigi kodanikust vanemaga seoses pooleliolev kohtuasi Stadt Wuppertal (C‑130/24). Vt seoses teistsuguste juhtumitega ka 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Ziolkowski ja Szeja (C‑424/10 ja C‑425/10, EU:C:2011:866, punkt 50) ning kohtuotsus CG (punkt 82).
(
26
)	Kohtuistungil täpsustas Saksamaa valitsus, et perekond saab Saksa kodanikust lapsega AufenthG § 28 alusel taasühineda vastavalt põhiseaduse artiklile 11, mis käsitleb Saksa kodanike õigust elada Saksamaal. Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 63.
(
27
)	Vt 19. novembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Tšehhi Vabariik (kandideerimisõigus ja erakonna liikmeks olek) (C‑808/21, EU:C:2024:962, punkt 97) ja 19. novembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kandideerimisõigus ja erakonna liikmeks olek) (C‑814/21, EU:C:2024:963, punkt 96).
(
28
)	Vt seoses punktiga 65 ka 19. novembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Tšehhi Vabariik (kandideerimisõigus ja erakonna liikmeks olek) (C‑808/21, EU:C:2024:962, punkt 98) ja 19. novembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kandideerimisõigus ja erakonna liikmeks olek) (C‑814/21, EU:C:2024:963, punkt 97).
(
29
)	Vt ka kohtuotsus CG (punkt 58).
(
30
)	Seal on täpsustatud, et „direktiivi 2004/38 artikli 3 lõikest 1 nähtub, et selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluvad ja sellega antud õigustega soodustatud isikud on kõik liidu kodanikud, kes liiguvad liikmesriiki või elavad liikmesriigis, mille kodanikud nad ei ole, ja nende artikli 2 punktis 2 määratletud pereliikmed, kes on nendega kaasas või ühinevad nendega (10. septembri 2019. aasta kohtuotsus Chenchooliah, C‑94/18, EU:C:2019:693, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika)“.
(
31
)	Vt kohtuotsus CG (punkt 83).
(
32
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 15.
(
33
)	Vt selle kohta 13. septembri 2016. aasta kohtuotsus Rendón Marín (C‑165/14, EU:C:2016:675, punkt 42).
(
34
)	Käesoleval juhul on kriteeriumiks kodakondsus, mitte aga mõni neutraalne kriteerium, millega kaasneb kodakondsuse alusel diskrimineerimine.
(
35
)	Vt analoogia alusel selle mõiste kasutamist kohtujurist Poiares Maduro ettepanekus kohtuasjas Coleman (C‑303/06, EU:C:2008:61, punktid 4, 5 ja 20, ning 5. joonealune märkus).
(
36
)	Vt kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas CHEZ Razpredelenie Bulgaria (C‑83/14, EU:C:2015:170, punkt 55).
(
37
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 19.
(
38
)	Sotsiaalkaitse põhihüvitistega seotud tagajärgedega seoses ei ole SGB II § 7 lõikest 1 ja SGB XII §‑st 23 tulenevalt tähtsust sellel, et kaebaja ei ole liikmesriigi kodanik, ega sellel, kas tema elamisõigus on ette nähtud direktiiviga 2004/38 või vaidlusaluste liikmesriigi õigusnormidega. Viimasel juhul on sotsiaalabi andmist käsitlevad Saksa õigusnormid liidu kodanikele soodsad, kuna Euroopa Kohus leidis kohtuotsuses CG, et isikud, kellel ei ole elamisõigust direktiivi 2004/38 kohaselt, ei saa tugineda selle direktiivi artikli 24 lõikes 1 sõnastatud diskrimineerimiskeelu põhimõttele (vt selle kohta viidatud kohtuotsuse punktid 80 ja 83).
(
39
)	Vt eelkõige kohtuotsus CG (punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
40
)	Vt selle kohta kohtuotsus CG (punkt 83 ja seal viidatud kohtupraktika seoses liikmesriikide vabadusega täpsustada, millised on ainult riigisisese õiguse alusel antud elamisõiguse tagajärjed).
(
41
)	Kohtuotsusest CG tuleneb, et samasuguses olukorras olevatele liikmesriigi kodanikele antava sotsiaalabi saamiseks ei saa direktiivi 2004/38 artikli 24 lõikes 1 sõnastatud diskrimineerimiskeelu põhimõttele tugineda selline liidu kodanik, kes võib hakata vastvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi põhjendamatult koormama (punkt 80) või kellele on elamisõigus antud direktiivi 2004/38 sätetega võrreldes soodsamate riigisiseste sätete alusel (punkt 83) ilma piisavaid vahendeid puuduvaid tingimusi kohaldamata (punkt 81).
(
42
)	Vt direktiivi 2004/38 artikli 24 lõige 2.
(
43
)	Vt selle kohta 14. novembri 2017. aasta kohtuotsus Lounes (C‑165/16, EU:C:2017:862, punkt 37) ja 22. juuni 2023. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Madalmaade kodanikust alaealise lapse Tai kodanikust ema) (C‑459/20, EU:C:2023:499, punkt 41). Vt ka komisjoni teatis „Suunised ELi kodanike ja nende pereliikmete vaba liikumise õiguse kohta“ (ELT C, C/2023/1392), eelkõige lk 6.
(
44
)	Vt võrdlusena seoses sotsiaalabi andmisega Lenaerts, K., ja Gutiérrez-Fons, J., Les méthodes d’interprétation de la Cour de justice de l’Union européenne, Bruylant, Brüssel, 2020, eelkõige punkt 71 (lk 69–71), ning Lenaerts, K., „The Broadening of EU Competences Through the Case Law of the Court of Justice: Myth or Reality?“, ERA Forum, Journal of the Academy of European Law, 24. kd, nr 4, ERA, Trier, 2023, lk 589–598, eelkõige lk 595–596.
(
45
)	Meenutan, et käesoleval juhul on FLi lapsel oma ema elamisõigusest tuletatud riigis elamise õigus. Euroopa Kohus on otsustanud, et „ELTL artikliga 20 on vastuolus riigisisesed meetmed, sealhulgas liidu kodaniku pereliikmele elamisloa andmisest keeldumise otsused, mille tagajärjel jäävad liidu kodanikud ilma reaalsest võimalusest kasutada põhilisi õigusi, mida nende staatus neile annab“ (vt 10. mai 2017. aasta kohtuotsus Chavez-Vilchez jt (C‑133/15, EU:C:2017:354, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika)).
(
46
)	Vt ka FLi argumendid, millele on sisuliselt osutatud käesoleva ettepaneku punktis 19.
(
47
)	Vt eelkõige kohtuotsus CG (punkt 90) ja 14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayonPancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika ning punktid 59 ja 65). Käesoleval juhul võiks FL väita, et isikuhoolduse teostamiseks Saksamaale jäämine heidutab teda üksnes majanduslikel põhjustel, kuna tal on lubatud Saksamaal elada seal töö otsimiseks, ilma et ta saaks sotsiaalkaitse põhihüvitisi. Samamoodi võiks väita, et sõltuvalt kodakondsusest ja arvestamata asjaolu, et üks vanematest on liidu kodanik, saaksid või ei saaks asjaomased liidu kodanikest lapsed elada Saksamaa territooriumil koos seal seaduslikult elava vanemaga ning kasutada viimasele makstavaid sotsiaalkaitse põhihüvitisi.
(
48
)	Vt selle kohta kohtuotsus CG (punktid 89 ja 91).
(
49
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 16–19.
(
50
)	FLi taotluse rahuldamata jätmise põhjendustest tuleks järeldada, et kaebuses käsitletud perioodil elas FL Saksamaal, ent ei olnud oma lapse emaga püsisuhtes ega tegelenud tegelikult lapse eest hoolitsemisega. Kui sellega seoses, et FLil ei saa olla riigis elamise õigust mõnel direktiivist 2004/38 tuleneval alusel, on jätkuvalt mingisuguseid küsitavusi, siis tuleb need lahendada eelotsusetaotluse esitanud kohtul (vt 15. septembri 2015. aasta kohtuotsus Alimanovic (C‑67/14, EU:C:2015:597, punkt 52) ja 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Jobcenter Krefeld (C‑181/19, EU:C:2020:794, punkt 69)). Erinevalt sellest, nagu pakkus oma kirjalikes seisukohtades komisjon, ei ole seega vaja analüüsida FLi olukorda direktiivi 2004/38 artikli 3 järgi, mille lõiget 2 tõlgendas Euroopa Kohus 5. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Rahman jt (C‑83/11, EU:C:2012:519).
(
51
)	Vt eelkõige, tuletamaks meelde direktiivis 2004/38 sätestatud tingimusi olukorras, mis on sarnane FLi lapse omaga, 13. septembri 2016. aasta kohtuotsus Rendón Marín (C‑165/14, EU:C:2016:675, punktid 44–47). Vt nende tõlgendamiskriteeriumide kohta analoogia alusel kohtuotsus CG (punkt 81).
(
52
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 31.
(
53
)	Vt 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (elamisõigus koduvägivalla korral) (C‑930/19, EU:C:2021:657, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
54
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 57.
(
55
)	Tema puhul on kohaldatav üksnes ELTL artikli 20 lõike 2 esimese lõigu punkt a. Vt käesoleva ettepaneku punkt 34.
(
56
)	Vt kohtuotsus CG (punktid 82, 83 ja 87).
(
57
)	Vt kohtuotsus CG (punktid 84, 85, 86 ja 88). Vt ka Lenaerts, K., „The Broadening of EU Competences Through the Case Law of the Court of Justice: Myth or Reality?“, op. cit., eelkõige 40. joonealune märkus (lk 596), mille kohaselt toodi võrreldes 11. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Dano (C‑333/13, EU:C:2014:2358) ja 15. septembri 2015. aasta kohtuotsusega Alimanovic (C‑67/14, EU:C:2015:597) 2021. aastal kohtuotsusega CG sisse üks oluline nüanss. Seal rõhutatakse, et sisuliselt otsustas Euroopa Kohus selles kohtuostuses, et liidu kodanikule elamisõigust andes „kohaldab“ liikmesriik ELTL artikli 21 lõikes 1 sätestatud liidu kodaniku vaba liikumise õigusi isegi siis, kui see elamisõigus ei vasta direktiivis 2004/38 ette nähtud tingimustele. Seetõttu kuuluvad kohaldamisele teatavad hartast tulenevad õigused ning see nõuab vastuvõtvalt liikmesriigilt niisiis, et ta annaks liidu „liikuvale“ kodanikule inimväärikusega kooskõlas oleva elu elamiseks vajalikud elatusvahendid.
(
58
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 48–52.
(
59
)	Vt selle kohta 14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayon Pancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 59). Põhikohtuasjas kõne all oleva lapse puhul saab eelkõige tugineda harta artikli 24 lõikele 3.
(
60
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 38.
(
61
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 63.