62019TJ0018_RES
Kohtuasi T‑18/19
Colin Brown
versus
Euroopa Komisjon
Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 5. oktoobri 2020. aasta otsus
Avalik teenistus – Ametnikud – Ametnik, kes on teenistusse asumisel Ühendkuningriigi kodanik – Ühendkuningriigi liidust väljaastumine – Teenistuskohariigi kodakondsuse saamine teenistuskäigu jooksul – Kodumaalt lahkumise toetuse maksmise lõpetamine – Võrdne kohtlemine – Diskrimineerimiskeelu põhimõte – Personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõige 1
Ametnikud – Töötasu – Kodumaalt lahkumise toetus – Andmise tingimused – Sündmus, mis õigustab toetusesaaja olukorra administratsioonipoolset uuesti läbivaatamist – Teenistuskohariigi kodakondsuse saamine teenistuskäigu jooksul – Hõlmamine
(Ametnike personalieeskirjad, VII lisa artikli 4 lõike 1 punkt a)
(vt punktid 36, 37, 39, 41–45 ja 50–52)
Ametnikud – Töötasu – Kodumaalt lahkumise toetus – Andmise tingimused – Toetuse saaja olukorra uuesti läbivaatamine põhjusel, et isik on teenistuskäigu jooksul saanud teenistuskohariigi kodakondsuse – Kodumaalt lahkumise toetuse õiguse kaotamine – Naturalisatsiooni korras kodakondsuse saamise taotluse esitamist ajendanud asjaoludega arvestamine – Liidu liikmesriigi liidust väljaastumisega seotud automaatse ametist tagandamise risk – Mõju puudumine
(Ametnike personalieeskirjad, VII lisa artikli 4 lõike 1 punkt a)
(vt punktid 64–69)
Ametnikud – Töötasu – Kodumaalt lahkumise toetus – Andmise tingimused – Toetuse saaja olukorra uuesti läbivaatamine põhjusel, et isik on teenistuskäigu jooksul saanud teenistuskohariigi kodakondsuse – Samastamine niisuguse ametniku olukorraga, kellel on või on olnud teenistuskohariigi kodakondsus – Võrdse kohtlemise põhimõtte ja diskrimineerimiskeelu põhimõtte rikkumine – Puudumine
(Ametnike personalieeskirjad, VII lisa artikli 4 lõike 1 punkt b)
(vt punktid 81–83, 86–90, 96, 97 ja 112–117)
Kokkuvõte
5. oktoobril 2020 kuulutatud kohtuotsuses Brown vs. komisjon (T‑18/19) täpsustas Üldkohus viiest kohtunikust koosnevas laiendatud koosseisus, millistel tingimustel võidakse ametnikult, kes omandab teenistuskäigu jooksul teenistuskohariigi kodakondsuse, selle tõttu ära võtta õigus saada kodumaalt lahkumise toetust, arvestades selle toetuse andmise tingimusi, mis on ette nähtud Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) VII lisa artikli 4 lõikes 1.
Kõnealuses asjas asus hageja Colin Brown komisjoni teenistusse 1. jaanuaril 2001. Tol ajahetkel oli tal üksnes Ühendkuningriigi kodakondsus. Komisjoni individuaalsete maksete haldamise ja maksmise amet määras talle kodumaalt lahkumise toetuse, kuivõrd hageja täitis personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punktis a ametnikult selleks nõutud tingimuse, et ta „ei ole ega ole kunagi olnud“ teenistuskohariigi kodanik.
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi kodanikud hääletasid 23. juunil 2016 toimunud rahvahääletusel nende riigi Euroopa Liidust väljaastumise poolt. 29. märtsil 2017 teavitas Ühendkuningriik Euroopa Ülemkogu ametlikult oma kavatsusest EList lahkuda. Neil asjaoludel taotles hageja 27. juunil 2017 Belgia kodakondsust, mille ta sai 3. novembril 2017. Pärast seda, kui individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ametit oli sellest teavitatud, andis see amet hagejale 23. veebruaril 2018 teada oma otsusest lõpetada talle kodumaalt lahkumise toetuse maksmine ja sellest tulenevalt ka sõidukulude hüvitamine, kuna ta oli saanud teenistuskohariigi, käesoleval juhtumil Belgia kodakondsuse. 19. märtsil 2018 tehtud parandusotsusega (edaspidi „vaidlusalune otsus“) määrati 23. veebruari 2018. aasta otsuse jõustumise kuupäevaks 1. detsember 2017.
Kuna hageja kaebus vaidlusaluse otsuse peale ei andnud tulemusi, esitas viimane Üldkohtule hagi nõudega tühistada vaidlusalune otsus ja taastada kõnealuste toetuste maksmine alates 1. detsembrist 2017. Hageja põhjendab oma tühistamisnõudeid nelja väitega, milles ta ühelt poolt vaidleb vastu võimalusele uuesti läbi vaadata tema õigust saada kodumaalt lahkumise toetust, ja seda nii põhimõttelisest vaatevinklist kui ka juhtumi konkreetseid asjaolusid arvestades, ning teiselt poolt toob esile, et rikuti võrdse kohtlemise põhimõtet ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet, tulenevalt muu hulgas uuesti läbivaatamise käigus kohaldatud toetuse andmise tingimustest ja nende tõlgendusest.
Esimesena otsustas Üldkohus, et individuaalsete maksete haldamise ja maksmise amet ei rikkunud personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punkti a, kui ta asus seisukohale, et teenistuskäigu jooksul teenistuskohariigi kodakondsuse saamisel tuleb õigus kodumaalt lahkumise toetusele uuesti läbi vaadata. Kuigi selles sättes ei ole sõnaselgelt ette nähtud võimalust niisugust õigust uuesti läbi vaadata, toonitab Üldkohus, et administratsioon ei saa jätkata selle toetuse igakuist maksmist, kui leiab aset sündmus, mis muudab oluliselt selle isiku olukorda, kellele toetust makstakse, kui sündmusel on mõju tingimustele, millest sõltub toetuse andmine. Niisugusel juhul ja seda takistava sätte puudumisel peab administratsioon selle olukorra uuesti läbi vaatama.
Sellega seoses märgib Üldkohus, et personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punkti a tõlgendus kinnitab niisugust analüüsi, kuivõrd see ei too esile ühtki asjaolu, mis võiks välistada kõnealuse toetuse uuesti läbivaatamise pärast seda, kui ametnik on saanud teenistuskäigu jooksul teenistuskohariigi kodakondsuse. Nimelt esiteks, kuivõrd hetkel on sätestatud negatiivne ehk teenistuskohariigi kodakondsuse puudumise tingimus, ei välista niisugune sõnastus siiski seda, et asjaomane ametnik peab selleks, et tal kodumaalt lahkumise toetus säiliks, vastama teenistuskohariigi kodakondsuse puudumise tingimusele jätkuvalt kogu oma teenistuskäigu jooksul. Teiseks, mis puudutab seadusandja valikut kodumaalt lahkumise toetuse andmise tingimuste osas, siis märgib Üldkohus, et arvestades varasemate personalieeskirjade (
1
) ettevalmistustöid (
2
), valiti kodakondsuse kriteerium selle täpsust ja kohaldamise lihtsust arvestades, olles aga samas teadlik selle piiridest, eriti topeltkodakondsuse korral. Võttes arvesse põhimõtet, et kõiki liidu õiguse sätteid, mis annavad õiguse saada rahalisi toetusi, tuleb tõlgendada kitsalt, asus Üldkohus seisukohale, et see, et teenistuskohariigi kodakondsuse saamise korral teenistuskäigu jooksul oleks välistatud igasugune uuesti läbivaatamine, oleks eeldanud kõnealuse sätte teistsugust sõnastust. Kolmandaks asus Üldkohus seisukohale, et niisugune uuesti läbivaatamine on samuti kookõlas kodumaalt lahkumise toetuse eesmärgiga, milleks on hüvitada teenistusse asumise kulud ja ebamugavused, mis kogu teenistuskäigu jooksul tekivad ametniku eemalolust oma päritolukohast seetõttu, et ta täidab liidu heaks teenistusülesandeid oma teenistuskohas. Osas, milles liidu seadusandja soovis kajastada seda eesmärki kodumaalt lahkumise toetuse andmise tingimuste määratlemisel, sedastas Üldkohus seoses personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punktis a selles osas sisalduva määratlusega, et ametniku lõimumine, mis tuleneb asjaolust, et asjaomane ametnik on oma teenistuskäigu jooksul valinud oma alaliseks elukohaks teenistuskohariigi ja seal töötab, ei saa takistada kodumaalt lahkumise toetuse maksmist. Niisugusele valikule ei saa aga tugineda juhul, kui teenistuskäigu jooksul omandatakse teenistuskohariigi kodakondsus, arvestades, et niisugune kodakondsuse saamine kujutab endast lõimumise erivormi.
Viimaseks lükkas Üldkohus tagasi argumentatsiooni, milles hageja heitis individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ametile ette seda, et viimane ei jätnud tema õigust toetusele uuesti läbi vaatamata, arvestades põhjuseid, mis viisid hageja naturalisatsiooni korras kodakondsuse taotlemiseni, ja mida hageja kirjeldab vääramatu jõuna käsitatava survena. Olles täpsustanud, et hagejapoolne naturalisatsiooni korras kodakondsuse taotlemine oli mõeldud tasalülitama riski, et hageja Ühendkuningriigi liidust väljaastumise korral automaatselt ametist tagandatakse, asus Üldkohus kirjeldatud küsimuses seisukohale, et vaidlusalust uuesti läbivaatamist ei saa käsitada hageja jaoks ülemäära koormavana, mis vastaks vääramatu jõu nõuetele ja seega vabastaks individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti uuesti läbivaatamisest, mis tal tuli läbi viia. See ei ole nii eriti veel seetõttu, et Belgia kodakondsuse olemasolu tagas hagejale juba täielikult ametikoha säilimise. Selle kohta märgib Üldkohus lõpuks, et keegi ei saa nõuda liikmesriigi liidust väljaastumise tagajärgede neutraliseerimist.
Teisena otsustas Üldkohus, et ei tõik, et hagejale kohaldati uuesti läbivaatamise käigus toetuse andmise tingimusi, mida kohaldatakse teenistuskohariigi kodanikest ametnike suhtes, ega ka tõlgendus, mis neile tingimustele anti, ei riku võrdsuse ega diskrimineerimiskeelu põhimõtet.
Üldkohus rõhutab esmalt, et vahetegemine, mis tuleneb valikust, mille seadusandja esimese, kodakondsuse kriteeriumi raames tegi tal ametnike töötingimuste kindlaksmääramisel olevat ulatuslikku kaalutlusõigust teostades, ei ole ilmselgelt ebasobiv või meelevaldne, arvestades kodumaalt lahkumise toetuse eesmärki. Lisaks nõuab selle toetuse maksmise perioodilisus – maksmine, mis pealegi on tähtajatu –, et võrdse kohtlemise põhimõttest ja diskrimineerimiskeelu põhimõttest peetaks kinni mitte üksnes teenistusse asumise hetkel, vaid ka iga kord, kui õigust sellele toetusele uuesti läbi vaadatakse.
Ent arvestades teenistuskohariigi kodakondsusega ametnike suhtes kohaldatavaid rangeid tingimusi, mille täidetuse korral nad võivad saada kodumaalt lahkumise toetust ja mis nõuavad, et teenistusse asumisele eelnenud kümneaastase viiteperioodi jooksul ei oleks neil olnud selle riigi Euroopa territooriumil mingit elukohta ega oleks nad selle aja jooksul seal ka töötanud, ei tuvastanud Üldkohus ühtki põhjust, miks hagejat alates naturalisatsiooni korras kodakondsuse saamisest neist tingimustest vabastada. Niisiis tuleb teda alates sellest kuupäevast kohelda samamoodi nagu mis tahes muud Belgia praegust või endist kodanikku, kelle muu hulgas lühiajaline elamine Belgias kümneaastase viiteperioodi jooksul võib olla takistuseks kõnealuse toetuse saamisele personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punkti b alusel. Üldkohus leiab samuti, et teenistuskäigu kestel teenistuskohariigi kodakondsuse saanud ametniku olukord ei ole enam võrreldav nende ametnike olukorraga, kes ei ole väljendanud soovi muuta oma sidemeid selle riigiga ametliku kodakondsuse saamise läbi.
Igal juhul lükkas Üldkohus tagasi argumendi, mille kohaselt oli toimunud diskrimineerimine Ühendkuningriigi kodanikest ametnike kahjuks, pärast seda, kui ta oli tuvastanud, et kritiseeritud tõlgendusest peeti praktikas kinni, sõltumata ametniku algul arvesse võetud kodakondsusest, ning et lisaks ei mänginud sealjuures mingit rolli Euroopa Liidu ja Ühendkuningriigi vaheliste suhete arenguga seotud kaalutlused. Viimasena, vastuseks väitele, et tulenevalt personalieeskirjade VII lisa artikli 4 lõike 1 punkti b väärast tõlgendusest rikuti võrdse kohtlemise põhimõtet ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet, tõdes Üldkohus, et selles osas välja pakutud tõlgendus on vastuolus selle sätte sõnastuse endaga ning sätte ulatusega, mistõttu ei jää üle muud, kui see väide tagasi lükata.
Eespool esitatud kaalutlusi arvesse võttes lükkas Üldkohus ülejäänud väited tagasi ja jättis hagi sellest tulenevalt tervikuna rahuldamata.
(
1
)	Nõukogu 18. detsembri 1961. aasta määrus nr 31 (EMÜ), nr 11 (Euratom), millega kehtestatakse Euroopa Majandusühenduse ja Euroopa Aatomienergiaühenduse ametnike personalieeskirjad (EÜT 1962, 45, lk 1385).
(
2
)	Nõukogu 11. detsembri 1959. aasta teatis.