62015CC0025
ĢENERĀLADVOKĀTA ĪVA BOTA [YVES BOT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2016. gada 20. janvārī (
1
)
Lieta C‑25/15
Kriminālprocess
pret
István Balogh
(Budapest Környéki Törvényszék (Budapeštas aglomerācijas tiesa, Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Tiesības uz mutisko un rakstisko tulkojumu — Direktīva 2010/64/ES — Piemērošanas joma — “Kriminālprocesa” jēdziens — Dalībvalstī paredzēta procedūra tāda nolēmuma krimināllietā atzīšanai, ko pieņēmusi citas dalībvalsts tiesa — Ar nolēmuma tulkošanu saistīti izdevumi — Pamatlēmums 2009/315/TI — Lēmums 2009/316/TI — Eiropas Sodāmības reģistru informācijas sistēma (ECRIS)”
1.
Ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Budapest Környéki Törvényszék (Budapeštas aglomerācijas tiesa, Ungārija) lūdz Tiesu interpretēt 1. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 20. oktobra Direktīvā 2010/64/ES par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā (
2
).
2.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar procedūru, kas uzsākta iesniedzējtiesā citas dalībvalsts, konkrēti – Austrijas Republikas, tiesas tāda galīgā sprieduma seku atzīšanai Ungārijā, ar kuru I. Balogh par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu piespriests cietumsods, kā arī piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
3.
No lēmuma par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka ar 2014. gada 13. maija spriedumu, kas 2014. gada 8. oktobrī kļuvis galīgs (
3
), Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa, Austrija) Ungārijas valstspiederīgajam I. Balogh piesprieda četrus gadus un sešus mēnešus ilgu cietumsodu par zādzību ar ielaušanos atbildību pastiprinošos apstākļos, kā arī piesprieda atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. I. Balogh atrodas ieslodzījumā Austrijā, kur viņam jāizcieš sods līdz 2017. gada 24. decembrim.
4.
Tiesā notikušās debates un it īpaši precizējumi, ko iesniedza Austrijas valdība, ļāva noskaidrot, ka 2014. gada 15. septembrīLandesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) atbilstīgi Padomes 2009. gada 6. aprīļa Lēmumam 2009/316/TI par Eiropas Sodāmības reģistru informācijas sistēmas (ECRIS) izveidi, piemērojot Pamatlēmuma 2009/315/TI 11. pantu (
4
), nosūtīja galvenos datus par attiecībā uz I. Balogh pasludināto spriedumu Austrijas Sodāmības reģistra dienestam (österreichisches Strafregisteramt), norādot Eiropas Sodāmības reģistru informācijas sistēmā (ECRIS) paredzēto kodu, kas atbilst nodarījumiem, par kuriem pasludināts notiesājošs spriedums.
5.
2014. gada 21. septembrī (
5
) Austrijas Sodāmības reģistra dienests kā centrālā iestāde Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmuma 2009/315/TI par organizatoriskiem pasākumiem un saturu no sodāmības reģistra iegūtas informācijas apmaiņai starp dalībvalstīm (
6
) 3. panta izpratnē un atbilstīgi pienākumam, kas paredzēts šā pamatlēmuma 4. panta 2. punkta pirmajā daļā, elektroniski, kā paredzēts atbilstīgi ECRIS, informēja Ungārijas centrālo iestādi, proti, administratīvo un publisko elektronisko dienestu centrālo iestādi (Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatala), par spriedumu.
6.
Ungārijas Tieslietu ministrija (magyar Igazságügyi Minisztérium) vēlāk Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) norādīja, ka, lai tiktu atzīta sprieduma spēkā esamība Ungārijā, ir jāsaņem paziņojums par to. Tā piebilda, ka, tiklīdz ārvalstu tiesas pasludināts spriedums tiktu atzīts Ungārijā, tas būtu līdzvērtīgs valsts notiesājošam spriedumam, kas reģistrēts Sodāmības reģistrā.
7.
Tieši saistībā ar šīs īpašās ārvalstu tiesas spriedumu atzīšanas procedūras īstenošanu, kas paredzēta Ungārijas tiesību aktos un kuras veikšana ir piekritīga Budapest Környéki Törvényszék (Budapeštas aglomerācijas tiesa), šai tiesai ir jānoskaidro, vai ar Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) pasludinātā sprieduma rakstisko tulkošanu saistītie izdevumi ir vai nav jāsedz I. Balogh.
8.
Atbilstošās Ungārijas tiesību normas ir šādas.
9.
1996. gada Likuma Nr. XXXVIII par starptautisko savstarpējo tiesisko palīdzību krimināllietās (a nemzetközi bűnügyi jogsegélyről szóló 1996. évi XXXVIII. törvény) 46. pants ir formulēts šādi:
“1)   Par tieslietām atbildīgais ministrs saņem paziņojumus, kas ļauj atzīt ārvalstu tiesu sprieduma spēkā esamību, kā arī lūgumus no ārvalstīm par soda izpildes, drošības pasākuma, kas saistīts ar brīvības atņemšanu, konfiskācijas vai līdzekļu konfiskācijas, vai arī par pasākuma, lai personas dati neatgriezeniski nebūtu pieejami, nodošanu un, ja šā likuma 2. pantā nav aizliegts tos apmierināt, tos nosūta kompetentajai tiesai. Fővárosi Törvényszék (Budapeštas tiesa) ir jurisdikcija pēc būtības un teritoriālā jurisdikcija pārbaudīt, vai ir izpildīti likumā paredzētie soda izpildes, drošības pasākuma, kas saistīts ar brīvības atņemšanu, konfiskācijas vai līdzekļu konfiskācijas, vai arī elektronisko datu nepieejamības nodrošināšanas pasākuma nosacījumi.
[..]
3)   Ja vien likumā nav paredzēta cita tiesību norma, tiesvedību regulē [1998. gada likuma Nr. XIX, ar ko ievieš Kriminālprocesa likumu (a büntetőeljárásról szóló 1998 évi XIX. Törvény, turpmāk tekstā – “Kriminālprocesa likums”)] XXIX nodaļā par īpašām procedūrām iekļautie vispārīgie noteikumi, izņemot 555. panta 2. punkta b) un d) apakšpunktā minētos noteikumus.”
10.
Turklāt Likuma par starptautisko savstarpējo tiesisko palīdzību krimināllietās 48. pantā ir noteikts:
“1)   Tiesai, pieņemot nolēmumu, ir saistoši tie fakti, kurus ir konstatējusi ārvalsts tiesa.
2)   Tiesa tajā noritošajā procedūrā konstatē, kādas ir tās tiesiskās sekas, kuras Ungārijas tiesību aktos attiecas uz notiesājošu spriedumu. Ja ārvalsts tiesas noteiktais sods vai pasākums nav pilnīgi saderīgs ar Ungārijas tiesību aktiem, tiesa savā nolēmumā konstatē, kāds ir atbilstīgi Ungārijas tiesību aktiem piemērojamais sods vai pasākums, rīkojoties tā, lai tas, cik vien iespējams, atbilstu tam sodam vai pasākumam, ko noteikusi ārvalsts tiesa, un lūguma par izpildi gadījumā tā lemj par soda vai pasākuma izpildi.
3)   Nosakot piemērojamo sodu vai pasākumu, ir jāatsaucas uz tiesību aktiem, kas ir piemērojami noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas brīdī; ja no piemērojamā soda vai pasākuma noteikšanas brīdī piemērojamiem Ungārijas tiesību aktiem izriet, ka konkrētā darbība vairs nav noziedzīgs nodarījums vai ka par to jāsaņem mazāk bargs sods, tad jāpiemēro šis jaunais likums.”
11.
Kriminālprocesa likuma 9. panta 1. punktā ir paredzēts, ka kriminālprocesa valoda ir ungāru valoda.
12.
Atbilstīgi Kriminālprocesa likuma 338. panta 1. punktam tiesa piespriež tiesājamajam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja tā viņu atzīst par vainīgu vai atbildīgu par noziedzīga nodarījuma veikšanu. Šī tiesību norma neattiecas uz tādiem tiesāšanās izdevumiem krimināllietā, kuri atbilstoši likumā noteiktajam ir jāsedz trešajām personām. Šā likuma 338. panta 2. punktā savukārt ir paredzēts, ka tiesājamajam var piespriest atlīdzināt tikai tos tiesāšanās izdevumus krimināllietā, kas rodas saistībā ar rīcību vai daļu darbību, par kurām viņš ticis atzīts par vainīgu vai atbildīgu. Nevienam nevar piespriest atlīdzināt tādus tiesāšanās izdevumus, kas radušies nevajadzīgi, ja vien tas nav noticis viņa nolaidības dēļ.
13.
Atbilstīgi minētā likuma 339. panta 1. punktam valsts sedz tos tiesāšanās izdevumus, kuri nav jāsedz tiesājamajam.
14.
Piemērojot Kriminālprocesa likuma 555. panta 1. punktu, īpašajās procedūrās ir piemērojami šā likuma noteikumi, ja vien šajā nodaļā nav paredzēts citādi.
15.
Atbilstoši minētā likuma 555. panta 2. punkta j) apakšpunktam tiesājamais sedz tiesāšanās izdevumus īpašajās procedūrās, ja viņam ir ticis piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pamata tiesvedībā.
16.
Iesniedzējtiesa paskaidro, ka Ungārijas tiesībās minētās “īpašās” procedūras ir tās, kurās pēc galīga sprieduma pasludināšanas par pamata krimināllietā izskatāmu jautājumu tiek atrisināti papildu krimināltiesību jautājumi, kas ir cieši saistīti ar pamatjautājumu. Proti, tās ir papildu un vienkāršotas procedūras.
17.
Iesniedzējtiesa norāda arī, ka attiecīgā īpašā tiesvedība pamatlietā nenozīmē jaunu notiesājošu spriedumu – tā tikai piešķir spriedumam, ko pasludinājusi ārvalsts tiesa, tādu pat vērtību kā tad, ja to būtu pasludinājusi Ungārijas tiesa.
18.
Tā kā Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) pasludinātais spriedums bija sagatavots vācu valodā, iesniedzējtiesa uzskata, ka saistībā ar šīs īpašās procedūras veikšanu tai ir jānodrošina šā sprieduma tulkojums tiesvedības valodā, šajā gadījumā – ungāru valodā. Šajā ziņā tā precizē, ka Ungārijā tulkošanas izmaksas tiek uzskatītas par tiesāšanās izdevumu krimināllietā daļu.
19.
Iesniedzējtiesa norāda, ka Ungārijā ir izveidojušās divas pieejas attiecībā uz tulkošanas izmaksu kā tiesāšanās izdevumu kriminālprocesā atlīdzināšanu.
20.
Atbilstīgi pirmajai pieejai no Direktīvas 2010/64 noteikumiem būtu jāsecina, ka tulkošanas izmaksas, kas saistītas ar ārvalsts tiesas sprieduma spēkā esamības atzīšanu, ir valstij sedzamie tiesāšanās izdevumi kriminālprocesā. It īpaši atbilstīgi šīs direktīvas 1. panta 1. punktam, kurā ir paredzēts, ka tajā ir noteikti noteikumi par mutisko un rakstisko tulkošanu, tostarp saistībā ar kriminālprocesu, tie būtu jāsaprot kā tādi, kuri attiecas arī uz īpašām procedūrām.
21.
Valsts tiesību normas, ar kurām noteikts, ka personai, kurai pamata tiesvedībā ir ticis piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ir jāatlīdzina arī īpašās procedūras izdevumi, kas saistīti ar tulkošanas izmaksām, tādējādi būtu jāatceļ.
22.
Būtu tātad jāpiemēro Kriminālprocesa likuma 9. pants, atbilstīgi kuram tiesājamajam, kurš ir Ungārijas pilsonis, ir tiesības lietot savu dzimto valodu, līdz ar to valstij būtu jāsedz ārvalsts sprieduma tulkošanas izmaksas saistībā ar īpašo atzīšanas procedūru. Turklāt arī ārvalsts tiesas sprieduma spēkā esamības atzīšanas procedūrā būtu piemērojama tiesību norma, kurā ir noteikts, ka tulkošanas izmaksas sedz valsts atbilstoši Kriminālprocesa likuma 339. panta 1. punktam.
23.
Otrās Ungārijā pielietojamās pieejas pamatā ir konstatējums, atbilstīgi kuram ārvalsts sprieduma tulkojumam ungāru valodā, kas nepieciešams īpašās šā sprieduma atzīšanas procedūras norisei, nav nekādas saistības ar tiesībām lietot dzimto valodu. Tādējādi tiesājamajam būtu jāsedz tās tulkošanas izmaksas, kuras ir saistītas ar šo īpašo procedūru. Ciktāl ārvalsts tiesvedība šajā gadījumā ir pamata tiesvedība Kriminālprocesa likuma 555. panta 2. punkta j) apakšpunkta izpratnē un ārvalsts tiesa tiesājamajam ir piespriedusi atlīdzināt tiesāšanās izdevumus kriminālprocesā, šai personai būtu jāsedz visi izdevumi, tostarp arī īpašās procedūras izdevumi.
24.
Uzskatot par nepieciešamu lūgt Tiesai Direktīvas 2010/64 interpretāciju, Budapest Környéki Törvényszék (Budapeštas aglomerācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot šādu prejudiciālo jautājumu:
“Vai Direktīvas 2010/64 1. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru “ar šo direktīvu paredz noteikumus attiecībā uz tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera izpildes procesā”, ir interpretējams tādējādi, ka Ungārijas tiesām šī direktīva ir jāpiemēro arī īpašajā procedūrā (Kriminālprocesa likuma XXIX nodaļa), proti, ka šajā tiesību normā minētais jēdziens “kriminālprocess” attiecas arī uz Ungārijas tiesībās paredzētajām īpašajām procedūrām, vai arī tas attiecas tikai uz tiesvedībām, kuru beigās tiek pieņemti galīgi nolēmumi par tiesājamo kriminālatbildību?”
I – Mana analīze
25.
Ar savu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa lūdz Direktīvas 2010/64 interpretāciju, lai būtībā uzzinātu, vai tā nepieļauj tādu valsts pieeju, ar kuru Ungārijas valstspiederīgajam, kuram citā dalībvalstī piespriests brīvības atņemšanas sods, tiek noteikts pienākums atlīdzināt sprieduma krimināllietā tulkošanas izmaksas saistībā ar īpašu ārvalsts spriedumu atzīšanas procedūru.
26.
Pirms tiek skatīts jautājums, kas saistīts ar citas dalībvalsts tiesas pasludināta sprieduma tulkošanu saistībā ar īpašu atzīšanas procedūru, kāda pastāv Ungārijas tiesībās, ir jāprecizē, ka tādai notiesātai personai kā I. Balogh – apstākļos, kādi ir noteikti Direktīvas 2010/64 3. pantā, – ir tiesības uz Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) pret viņu pieņemtā sprieduma rakstisko tulkojumu ungāru valodā.
27.
Saskaņā ar šīs direktīvas 1. panta 2. punktu tiesības uz mutisko un rakstisko tulkojumu “attiecas uz personām no brīža, kad dalībvalsts kompetentās iestādes [..] ir šīs personas informējušas par to, ka tās tiek turētas aizdomās vai ir apsūdzētas par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, līdz brīdim, kad process, tostarp attiecīgā gadījumā iztiesāšana un jebkādu pārsūdzību izskatīšana, ir pabeigts un ir galīgi noteikts, vai šī persona ir izdarījusi noziedzīgo nodarījumu”.
28.
It īpaši saistībā ar tiesībām uz [rakstisko] tulkojumu minētās direktīvas 3. panta 1. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, “lai aizdomās turētajām vai apsūdzētajām personām, kuras nesaprot attiecīgajā kriminālprocesā lietoto valodu, pieņemamā termiņā tiktu sniegts visu tādu dokumentu rakstiskais tulkojums, kuri ir būtiski, lai nodrošinātu, ka tās spēj īstenot savas tiesības uz aizstāvību, un lai nodrošinātu taisnīgu procesu”.
29.
Atbilstīgi Direktīvas 2010/64 preambulas 30. apsvērumam “taisnīga procesa nodrošināšanai aizdomās turēto vai apsūdzēto personu vajadzībām jātulko būtiski dokumenti vai vismaz atbilstīgi šādu dokumentu fragmenti. Izpildot šo prasību, daži dokumenti būtu vienmēr jāuzskata par būtiskiem, un tādēļ tie būtu jātulko, piemēram, jebkurš lēmums par brīvības atņemšanu personai, jebkura apsūdzība vai apsūdzības raksts un jebkurš spriedums. [..]”.
30.
Šis preambulas apsvērums ir konkretizēts šīs direktīvas 3. panta 2. punktā, saskaņā ar kuru “būtiskie dokumenti ietver jebkuru lēmumu par brīvības atņemšanu personai, jebkuru apsūdzību vai apsūdzības rakstu un jebkuru spriedumu”.
31.
Princips, kurš izriet no minētās direktīvas 3. panta 1. un 2. punkta, ir tāds, ka tāds spriedums kā Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) pret I. Balogh pieņemtais spriedums ir rakstiski jāiztulko.
32.
Ar lūgumu sniegt paskaidrojumus atbilstīgi Tiesas Reglamenta 101. pantam Budapest Környéki Törvényszék (Budapeštas aglomerācijas tiesa) tika lūgts precizēt, vai Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) pasludinātais spriedums kā būtisks dokuments Direktīvas 2010/64 3. panta 2. punkta izpratnē Austrijā ir ticis iztulkots notiesātās personas valodā un vai attiecīgajā gadījumā tas šai personai ir ticis paziņots šajā valodā.
33.
Savā atbildē, kas sniegta 2015. gada 21. oktobrī, iesniedzējtiesa norādīja, ka atbilstīgi tās rīcībā esošajai informācijai Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) pasludinātais spriedums nav ticis tulkots un tādējādi nav ticis paziņots I. Balogh. Tā tomēr precizēja, ka tiesas sēde ir notikusi ungāru valodas tulka klātbūtnē.
34.
Tomēr atbilstīgi precizējumiem, kurus par šo jautājumu Austrijas valdība ir sniegusi tiesas sēdē, Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) spriedums mutiski ir ticis tulkots ungāru valodā tiesas sēdes šajā tiesā beigās un pēc tam – ticis tulkots arī rakstiski. Šis attiecīgā sprieduma rakstiskais tulkojums ir pieejams kopš 2015. gada augusta un ir ticis paziņots I. Balogh.
35.
Tādējādi no šiem precizējumiem izriet, ka I. Balogh ir izmantojis savas tiesības uz sprieduma, kas pasludināts pret viņu, Direktīvas 2010/64 3. pantā paredzēto rakstisko tulkojumu.
36.
Tā kā šis jautājums ir noskaidrots, jānorāda, ka Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) sprieduma rakstiskais tulkojums ungāru valodā, kuram vēlas pievērsties iesniedzējtiesa, ir domāts, lai īstenotu Ungārijas tiesībās paredzētu īpašu procedūru, kuras mērķis ir šajās tiesībās atzīt citās dalībvalstīs pasludināta sprieduma spēkā esamību.
37.
Līdzīgi Ungārijas un Austrijas valdībai, kā arī Eiropas Komisijai es uzskatu, ka šī procedūra neietilpst Direktīvas 2010/64 piemērošanas jomā, kā tā ir definēta tās 1. panta 2. punktā. Turklāt es uzskatu, ka katrā ziņā minētās procedūras likumība, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir apšaubāma. Manuprāt, iesniedzējtiesas norādītais problēmu loks nav jāskata šīs direktīvas kontekstā.
38.
Es turklāt atgādinu – “apstāklis, ka valsts tiesa, formāli izsakoties, prejudiciālo jautājumu ir formulējusi, atsaucoties uz dažām Savienības tiesību normām, neliedz Tiesai sniegt šai tiesai visus interpretācijas elementus, kas tai var būt noderīgi, izspriežot izskatāmo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā uz tiem atsaukusies. Šajā sakarā Tiesai no visas valsts tiesas iesniegtās informācijas, tostarp no lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu pamatojuma, ir tiesības izdalīt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu” (
7
). Skatot plašāk, gan rakstveida, gan mutiskie apsvērumi, kas saistībā ar šo tiesvedību tikuši iesniegti Tiesai, ir ļāvuši noteikt atbilstošās Savienības tiesību normas, lai iesniedzējtiesai sniegtu noderīgu atbildi.
39.
Ungārijas valdība precizē, ka saistībā ar procedūru, kas paredzēta Likuma par starptautisko savstarpējo tiesisko palīdzību krimināllietās 46. un 48. pantā, Ungārijas kompetentā tiesa neveic faktu vērtējumu vai kriminālatbildības līmeņa noteikšanu (tā šajā ziņā ir saistīta), bet gan pielāgo tiesiskās sekas, kas noteiktas ārvalsts tiesas spriedumā, lai tās būtu saderīgas ar Ungārijas tiesību sistēmu, kas nozīmē, ka netiek piespriests jauns sods krimināllietā, bet gan tiek izpildīts procesuāls nosacījums, kas nepieciešams, lai Ungārijā tiktu atzīts un izpildīts ārvalsts tiesas spriedums, kā arī kriminālsods, kas iekļauts šajā spriedumā. Ārvalsts tiesas sprieduma atzīšanas procedūrā tātad tikai formāli tiek pielāgots ārvalsts tiesā noteiktais sods, lai tas atbilstu Ungārijas tiesību aktiem. Ņemot to vērā, ārvalsts tiesas sprieduma rakstiskais tulkojums ungāru valodā būtu atzīšanai nepieciešams rīks tiesvedībā.
40.
Kā Komisija norādīja savos rakstveida apsvērumos, šī īpašā procedūra šķiet līdzīga ekzekvatūras procedūrai, un to debates tiesas sēdē ļāva apstiprināt. Līdz ar to ir jākonstatē, ka minētā īpašā procedūra jau pēc savas būtības ir pretrunā LESD 82. panta 1. punkta pirmajai daļai, atbilstīgi kurai tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās Eiropas Savienībā ir balstīta uz tiesas spriedumu un lēmumu savstarpējas atzīšanas principu.
41.
Gan iesniedzējtiesas atbilde uz Tiesas lūgumu sniegt paskaidrojumus (
8
), gan arī debates, kas norisinājās Tiesā tiesas sēdes laikā, ļāva konstatēt, ka konkrēto īpašo procedūru, lai Ungārijas tiesību aktos tiktu atzīts ārvalsts tiesās pasludināto spriedumu derīgums un spēkā esamība, Ungārijas iestādes veic sistemātiski. It īpaši, kā liecina pamatlieta, šo īpašo procedūru Ungārijas iestādes veic neatkarīgi no soda izpildes Ungārijā vai tāda sprieduma ņemšanas vērā kriminālprocesā, kas norisinās šajā dalībvalstī. Šajā lietā nav piemērojams ne Padomes 2008. gada 27. novembra Pamatlēmums 2008/909/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā (
9
), ne Padomes 2008. gada 24. jūlija Pamatlēmums 2008/675/TI par Eiropas Savienības dalībvalstīs pieņemtu spriedumu ņemšanu vērā jaunā kriminālprocesā (
10
).
42.
Turklāt citas dalībvalsts tiesā pasludināta sprieduma ierakstīšanai Ungārijas Sodāmības reģistrā ir jāatbilst nosacījumam par iepriekšēju īpašas atzīšanas procedūras veikšanu, kas, pēc iesniedzējtiesas domām, nozīmē, ka Austrijas tiesas spriedums tiek tulkots ungāru valodā.
43.
Šis rīcības veids, kā es to pierādīšu, ir pretrunā Eiropas no sodāmības reģistra iegūtās informācijas apmaiņas starp dalībvalstīm mehānismam, kas ieviests ar Pamatlēmumu 2009/315 un Lēmumu 2009/316.
44.
No šiem diviem tiesību aktiem izriet, ka Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) sprieduma iekļaušanai Ungārijas Sodāmības reģistrā ir jānotiek nevis tādas īpašas atzīšanas procedūras ietvaros kā tā, kas ir paredzēta Ungārijas tiesību aktos, bet gan tieši par pamatu ņemot tās dalībvalsts paziņojumu, kurā pieņemts notiesājošais spriedums, atbilstīgi ECRIS. Principā nav vajadzīga ne sprieduma pārsūtīšana, ne arī tā tulkojums.
45.
Ar Pamatlēmumu 2009/315 tiek veicināta to mērķu sasniegšana, kas paredzēti 3. pasākumā pasākumu programmā, lai īstenotu lēmumu savstarpējās atzīšanas principu krimināllietās (
11
), ko Eiropas Savienības Padome pieņēma 2000. gada 29. novembrī atbilstīgi 1999. gada 15. un 16. oktobra Eiropadomes Tamperes sanāksmē izdarītajiem secinājumiem. Šīs programmas 3. pasākumā ir ierosināts informācijas par iepriekšēju sodāmību pieprasīšanai izveidot standarta veidlapu, kas būtu tulkota dažādās Savienības valodās. Standarta veidlapu izmantošanas mērķis ir atvieglināt savstarpējo tiesisko palīdzību krimināllietās (
12
).
46.
Kā norādīts Pamatlēmuma 2009/315 preambulas 9. apsvērumā, “ar šo pamatlēmumu būtu jāaizstāj 22. pants Eiropas Konvencijā par savstarpēju palīdzību krimināllietās, [kas parakstīta Strasbūrā 1959. gada 20. aprīlī]. Papildus šajā pamatlēmumā pārņemtajam un precizētajam notiesāšanas dalībvalsts pienākumam nodot personas valstspiederības dalībvalstij informāciju par notiesājošiem spriedumiem, kas tās valstspiederīgajiem pasludināti notiesāšanas dalībvalstī, tiek ieviests arī pienākums personas valstspiederības dalībvalstij glabāt šādi nodotu informāciju, lai nodrošinātu šīs dalībvalsts spēju sniegt pilnīgu atbildi uz informācijas lūgumiem no citām dalībvalstīm”.
47.
Tādējādi ar Pamatlēmumu 2009/315 tiek novērsts viens no tās sistēmas traucējumiem, kas ieviesta ar Eiropas Konvenciju par savstarpēju palīdzību krimināllietās, proti, grūtības saprast iespējami nodoto informāciju. Ar tulkošanas grūtībām daļēji varēja tikt izskaidrota šī nesapratne (
13
).
48.
Tādējādi šā pamatlēmuma mērķis ir uzlabot informācijas apriti, ieviešot datorizētu sistēmu. Katras informācijas apmaiņas par notiesājošiem spriedumiem krimināllietās mērķim ir jābūt ļaut galalietotājam, izmantojot viņa valsts sodāmības reģistru, ļoti īsā termiņā elektroniski un droši iegūt izsmeļošu un viegli saprotamu informāciju par notiesājošiem spriedumiem krimināllietās, kas attiecībā uz personu pasludināti Savienības teritorijā. Tādas standarta veidlapas izmantošana, ko atzinušas visas dalībvalstis un kuras pamatā ir kodu izmantošana, atvieglo tās informācijas tulkošanu, ar kuru apmainās dalībvalstis, un to padara visiem saprotamu.
49.
Kā norādīts Pamatlēmuma 2009/315 preambulas 17. apsvērumā, “informācijas par notiesājošiem spriedumiem aprites uzlabošanai nav lielas nozīmes, ja tāda informācija nav saprotama dalībvalstij, kura to saņem. Savstarpēju sapratni var uzlabot, izveidojot “Eiropas standarta veidlapu”, kas ļaus ar informāciju apmainīties saskaņotā, elektroniskā un viegli mašīntulkojamā formā”. No šā preambulas apsvēruma izriet, ka “informācija par notiesājošiem spriedumiem, kuru nosūta notiesāšanas dalībvalsts, būtu jānodod šīs dalībvalsts valsts valodā vai vienā no valsts valodām”.
50.
Atbilstīgi Pamatlēmuma 2009/315 1. panta a) punktam tā mērķis ir noteikt kārtību, saskaņā ar kuru dalībvalsts, kurā pieņemts notiesājošs spriedums pret citas dalībvalsts valstspiederīgo, informāciju par šādu notiesājošu spriedumu nodod notiesātās personas valstspiederības dalībvalstij. Saskaņā ar šā pamatlēmuma 1. panta c) punktu tās mērķis ir “noteikt pamatu datorizētai sistēmai, lai starp dalībvalstīm apmainītos ar informāciju par notiesājošiem spriedumiem”.
51.
Minētā pamatlēmuma 4. panta 1. punktā ir paredzēts, ka “katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka, sniedzot informāciju attiecīgās valsts sodāmības reģistram, informācijai par visiem tās teritorijā pasludinātajiem notiesājošiem spriedumiem ir pievienota informācija par notiesātās personas valstspiederību vai valstspiederībām, ja attiecīgā persona ir kādas citas dalībvalsts valstspiederīgais”.
52.
Pamatlēmuma 2009/315 4. panta 2. punkta pirmajā daļā ir noteikts, ka “notiesāšanas dalībvalsts centrālā iestāde, cik drīz vien iespējams, informē pārējo dalībvalstu centrālās iestādes par notiesājošiem spriedumiem, kas attiecīgās citas dalībvalsts valstspiederīgajiem pasludināti šīs dalībvalsts teritorijā un iekļauti tās sodāmības reģistrā”.
53.
Papildus šim notiesāšanas dalībvalsts pienākumam pastāv personas valstspiederības dalībvalsts pienākums saglabāt nododamo informāciju atbilstīgi tam, kas paredzēts šā pamatlēmuma 5. panta 1. punktā.
54.
Turklāt minētā pamatlēmuma 11. panta 4. punktā ir paredzēts, ka Padome izstrādā paņēmienus, kuru priekšmets atbilstīgi šā punkta a) apakšpunktam tostarp ir “noteikt visus paņēmienus, kas varētu atvieglināt nodotās informācijas saprašanu un mašīntulkošanu”.
55.
Tādā veidā, kā izriet no Lēmuma 2009/316 1. panta pirmās daļas, ar šo lēmumu tiek izveidota ECRIS. Atbilstīgi šā lēmuma 3. panta 1. punktam tā ir “decentralizēta informācijas tehnoloģiju sistēma, kas balstās uz katras dalībvalsts sodāmības reģistru datubāzēm”.
56.
Kā norādīts minētā lēmuma preambulas 6. apsvērumā, tā “mērķis ir īstenot Pamatlēmumu 2009/315[..], lai izstrādātu un attīstītu datorizētu sistēmu informācijas par notiesājošiem spriedumiem apmaiņai starp dalībvalstīm. Šādai sistēmai būtu jāspēj sniegt informāciju par sodāmību tādā formā, lai to varētu viegli saprast. Tādēļ būtu jāizveido standartizēts formāts, kādā dalībvalstu centrālās iestādes veic informācijas apmaiņu vienotā, elektroniskā un viegli datortulkojamā veidā, kā arī citi sodāmības informācijas elektroniskās apmaiņas organizēšanas un vienkāršošanas veidi”.
57.
It īpaši, kā izriet no Lēmuma 2009/316 preambulas 12. apsvēruma, “noziedzīgu nodarījumu, kā arī sodu un piespiedu pasākumu kategoriju atsauces tabulām, kas sniegtas šajā lēmumā, būtu jāatvieglo automātiska tulkošana un būtu jānodrošina, ka, izmantojot kodu sistēmu, pārsūtītā informācija tiek savstarpēji saprasta”.
58.
Šajā kontekstā minētā lēmuma 4. panta 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts, ka, “pārsūtot informāciju saskaņā ar Pamatlēmuma 2009/315[..] 4. panta 2. un 3. punktu un 7. pantu attiecībā uz noziedzīga nodarījuma apzīmējumu vai juridisko klasifikāciju un piemērojamām tiesību normām, dalībvalstis izmanto attiecīgo kodu, kas atbilst sūtījumā minētajam noziedzīgajam nodarījumam, kā noteikts A pielikumā ietvertajā noziedzīgu nodarījumu tabulā”.
59.
Tāpat Lēmuma 2009/316 4. panta 2. punkta pirmajā daļā ir paredzēts, ka, “pārsūtot informāciju saskaņā ar Pamatlēmuma 2009/315[..] 4. panta 2. un 3. punktu un 7. pantu par notiesājošā sprieduma saturu, īpaši par piespriesto sodu, kā arī par visiem papildu sodiem, drošības pasākumiem un turpmākiem lēmumiem, ar kuriem groza piespriestā soda izpildi, dalībvalstis izmanto attiecīgo kodu katram no sūtījumā minētajiem sodiem un piespiedu pasākumiem, kā noteikts sodu un piespiedu pasākumu tabulā B pielikumā”.
60.
Šie pasākumi ļauj atvieglināt informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm, vienlaikus nodrošinot tās savstarpējo saprašanu.
61.
Kā Austrijas valdība tiesas sēdē ir skaidri izklāstījusi, īpašā citās dalībvalstīs pasludināto spriedumu atzīšanas procedūra, ko veic Ungārijas iestādes, nav saderīga ar mehānismu, kas ieviests ar Pamatlēmumu 2009/315 un Lēmumu 2009/316. Tajos neesot paredzēts arī tulkot spriedumus krimināllietās, kuri ir informācijas apmaiņas par notiesājošiem spriedumiem pamatā.
62.
Pirmkārt, šādi spriedumu tulkojumi nav nepieciešami. Izmantojot standarta kodus un vienotu saziņas formātu, informācija par notiesājošiem spriedumiem tiek nodota viegli saprotamā veidā, kas ļauj veikt automātisko tulkošanu. Ar to ir pietiekami, lai notiesājošo spriedumu reģistrētu personas valstspiederības dalībvalsts sodāmības reģistrā.
63.
Otrkārt, tādā kontekstā, kāds ir pamatlietā, citā dalībvalstī pasludinātā sprieduma rakstiskā tulkošana nav pieļaujama. Kā redzējām, Pamatlēmuma 2009/315 mērķis ir nodrošināt labāku informācijas par notiesājošiem spriedumiem izplatīšanu dalībvalstu starpā. Turklāt tiesu iestāžu savstarpējā palīdzība informācijas iegūšanā no valstu sodāmības reģistriem ir jāorganizē ātri un efektīvi. Citiem vārdiem sakot, laikposmam no notiesājoša sprieduma reģistrācijas tās dalībvalsts sodāmības reģistrā, kurā noticis kriminālprocess, līdz tā reģistrācijai notiesātās personas valstspiederības dalībvalsts sodāmības reģistrā ir jābūt, cik vien iespējams, īsam. Šajā kontekstā, ja pirms I. Balogh notiesājošā sprieduma ierakstīšanas Ungārijas reģistrā būtu jāiztulko Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) pasludinātais spriedums, rastos pretruna ar šo ātruma principu. Tādā gadījumā Pamatlēmumā 2009/315 norādītās informācijas apmaiņas vienkāršošana un paātrināšana būtu apdraudēta.
64.
Protams, Pamatlēmumā 2009/315 ir paredzēta iespēja, ka notiesāšanas dalībvalsts var paziņot personas valstspiederības dalībvalstij papildu informāciju. Proti, šā pamatlēmuma 4. panta 4. punktā ir noteikts, ka “dalībvalsts, kas sniegusi informāciju saskaņā ar 2. un 3. punktu, katrā konkrētā gadījumā pēc personas valstspiederības dalībvalsts centrālās iestādes lūguma nosūta tai attiecīgo notiesājošo spriedumu un turpmāko pasākumu kopijas, kā arī visu citu uz minētajiem attiecīgo informāciju, lai tā varētu izlemt, vai šajā sakarā ir jāveic kādi pasākumi valsts līmenī” (
14
).
65.
Tomēr no paša šā noteikuma formulējuma izriet, ka spriedumu nodošana tās informācijas apmaiņas, kas iegūta no sodāmības reģistra, kurš ieviests ar Pamatlēmumu 2009/315, ietvaros ir iecerēta kā ārkārtas pasākums. Tik tiešām, sistemātiska spriedumu nodošana – kā es to jau norādīju iepriekš – būtu pretrunā šā pamatlēmuma mērķim atvieglot dalībvalstu savstarpēju apmaiņu ar to informāciju, kas iegūta no dalībvalstu sodāmības reģistriem. Taču Ungārijas iestādes saistībā ar speciālo atzīšanas procedūru tieši sistemātiski lūdz citu dalībvalstu tiesu iestādēm notiesājošo spriedumu nodošanu. Turklāt Ungārijas valdība nav norādījusi īpašus iemeslus, kādēļ konkrētās pamatlietas gadījumā būtu jālūdz Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) paziņot savu spriedumu. Gluži otrādi, šā lūguma iemesls bija ārvalsts tiesas sprieduma atzīšanas īpašās procedūras automātiska piemērošana. Tādējādi atbilstīgi Pamatlēmuma 2009/315 4. panta 4. punktam Ungārijas iestāžu pieeja nevar tikt uzskatīta par pamatotu.
66.
Līdz ar to Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) pasludinātā sprieduma paziņošana ECRIS ietvaros nebija nedz nepieciešama, nedz pieļaujama. No šā konstatējuma a fortiori izriet, ka izdevumi, kas radušies iesniedzējtiesai, lai rakstiski tulkotu šādu spriedumu, nav jāsedz I. Balogh.
67.
Tādējādi, ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, ierosinu Tiesai uz iesniedzējtiesas jautājumu atbildēt, ka Direktīvas 2010/64 1. panta 1. un 2. punkts un 3. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nav piemērojami tādā situācijā kā pamatlietā, kad saistībā ar ārvalsts tiesas pasludināto spriedumu valsts spēkā esamības atzīšanas procedūrā dalībvalsts tiesa ir nodomājusi veikt citas dalībvalsts tiesā pasludināta sprieduma tulkojumu šīs valsts tiesvedības valodā. Turklāt Pamatlēmuma 2009/315 4. panta 2. punkts un 5. panta 1. punkts, kā arī Lēmums 2009/316 ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka citas dalībvalsts tiesā pasludināta notiesājoša sprieduma krimināllietā ierakstīšana dalībvalsts sodāmības reģistrā ir pakļauta iepriekšējai šādas procedūras veikšanai.
II – Secinājumi
68.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz Budapest Környéki Törvényszék (Budapeštas aglomerācijas tiesa) jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 20. oktobra Direktīvas 2010/64/ES par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā 1. panta 1. un 2. punkts un 3. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nav piemērojami tādā situācijā kā pamatlietā, kad saistībā ar ārvalsts tiesas pasludināta sprieduma valsts spēkā esamības atzīšanas procedūrā dalībvalsts tiesa ir nodomājusi veikt citas dalībvalsts tiesā pasludināta sprieduma tulkojumu šīs valsts tiesvedības valodā.
Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmuma 2009/315/TI par organizatoriskiem pasākumiem un saturu no sodāmības reģistra iegūtas informācijas apmaiņai starp dalībvalstīm 4. panta 2. punkts un 5. panta 1. punkts, kā arī Padomes 2009. gada 6. aprīļa Lēmums 2009/316/TI par Eiropas Sodāmības reģistru informācijas sistēmas (ECRIS) izveidi, piemērojot Pamatlēmuma 2009/315/TI 11. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka citas dalībvalsts tiesā pasludināta notiesājoša sprieduma krimināllietā ierakstīšana dalībvalsts sodāmības reģistrā ir pakļauta iepriekšējai šādas procedūras veikšanai.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV L 280, 1. lpp.
(
3
)	Savos apsvērumos Austrijas valdība tomēr norāda, ka Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) spriedums esot kļuvis galīgs 2014. gada 5. septembrī.
(
4
)	OV L 93, 33. lpp.
(
5
)	Šo datumu Austrijas valdība norādīja tiesas sēdē, lai gan rakstveida apsvērumos tā ir norādījusi 2014. gada 19. septembri.
(
6
)	OV L 93, 23. lpp.
(
7
)	It īpaši skat. spriedumu Essent Energie Productie (C‑91/13, EU:C:2014:2206, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
8
)	Piemērojot Tiesas Reglamenta 101. pantu, Tiesa lūdza Budapest Környéki Törvényszék (Budapeštas aglomerācijas tiesa) precizēt, vai Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa) spriedums Ungārijas iestādēm ticis nosūtīts tikai nolūkā veikt ierakstu notiesātās personas sodāmības reģistrā vai arī, lai Ungārijā tiktu izpildīts sods. Uz šo jautājumu iesniedzējtiesa atbildēja, ka Tieslietu ministrija 2014. gada 1. oktobra lūgumā ir norādījusi Landesgericht Eisenstadt (Eizenštates apgabaltiesa), ka, lai tiktu atzīta sprieduma spēkā esamība Ungārijā, ir jāsaņem paziņojums par to. Tā piebilda arī, ka ārvalsts tiesas spriedums, kas atzīts Ungārijā, esot līdzvērtīgs valsts spriedumam, kas ierakstīts Sodāmības reģistrā.
(
9
)	OV L 327, 27. lpp.
(
10
)	OV L 220, 32. lpp.
(
11
)	OV 2001, C 12, 10. lpp.
(
12
)	Skat. šā pamatlēmuma preambulas 2. un 3. apsvērumu.
(
13
)	Skat. Komisijas Baltās grāmatas attiecībā uz informācijas apmaiņu par kriminālsodiem un to sekām Eiropas Savienībā [COM(2005) 10, galīgā redakcija] 11. un 14. punktu.
(
14
)	Mans izcēlums.