62023CJ0294
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2025. gada 23. oktobrī (
*1
)
Apelācija – Kopējā lauksaimniecības politika (KLP) – Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantijas fonds (ELVGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA) – Īstenošanas lēmums (ES) 2021/261 – No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi – Bulgārijas Republikas izdevumi – Regula (ES) Nr. 1306/2013 – 52. pants – Atbilstības noskaidrošanas procedūra – 54. pants – Nepamatoti maksājumi pārkāpumu vai nolaidības dēļ – Neatgūšana no attiecīgās dalībvalsts puses – Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) veikta izmeklēšana
Lietā C‑294/23 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2023. gada 8. maijā iesniegusi
Bulgārijas Republika, ko pārstāv T. Mitova un S. Ruseva, pārstāves,
prasītāja,
otra lietas dalībniece –
Eiropas Komisija, ko pārstāv J. Aquilina, G. Koleva un I. Zaloguin, pārstāvji,
atbildētāja pirmajā instancē,
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis] (referents), tiesneši M. Kondinanci [M. Condinanzi] un N. Jēskinens [N. Jääskinen],
ģenerāladvokāts: A. Bjondi [A. Biondi],
sekretāre: R. Stefanova Kamiševa [R. Stefanova‑Kamisheva], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 4. decembra tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 6. marta tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar apelācijas sūdzību Bulgārijas Republika lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2023. gada 8. marta spriedumu Bulgārija/Komisija (T‑235/21, turpmāk tekstā – pārsūdzētais spriedums, EU:T:2023:105), ar kuru tā ir noraidījusi Bulgārijas Republikas prasību par Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2021/261 (2021. gada 17. februāris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2021, L 59, 10. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ciktāl ar to no šī finansējuma ir izslēgta Bulgārijas Republikas deklarētā summa 7656848,97 EUR.
Atbilstošās tiesību normas
Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95
2
Saskaņā ar Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1995. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV 1995, L 312, 1. lpp.) 1. panta 2. punktu:
““Pārkāpums” nozīmē Kopienas tiesību normas pārkāpumu, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība, kas kaitē vai varētu kaitēt Kopienu budžetam vai to pārvaldītiem budžetiem: mazinot vai zaudējot ienākumus no Kopienu vārdā tieši izveidotajiem pašu resursiem vai veicot nepamatotus izdevumus.”
Regula (ES) Nr. 1306/2013
3
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.; labojums – OV 2016, L 130, 13. lpp.) 36., 37., 39. un 94. apsvērumā noteikts:
“(36)
[Eiropas] Komisija saskaņā ar LESD 317. pantu sadarbībā ar dalībvalstīm ir atbildīga par Eiropas Savienības budžeta izpildi. Komisija ir pilnvarota izlemt, izmantojot īstenošanas aktus, vai dalībvalstu veiktie izdevumi atbilst Savienības tiesību aktiem. Dalībvalstīm vajadzētu būt tiesīgām pamatot savus lēmumus par maksājumu veikšanu un izmantot izlīguma procedūru, ja tās ar Komisiju nevar savstarpēji vienoties. [..]
(37)
Atgūtas [Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF)] izmaksātas summas būtu jāatmaksā šim fondam, ja izdevumi neatbilst Savienības tiesību aktiem un uz tiem nebija nekādu tiesību. Lai dotu pietiekami ilgu laiku visu vajadzīgo administratīvo procedūru, tostarp iekšējo kontroļu, īstenošanai, dalībvalstīm būtu jāpieprasa atbalsta saņēmējiem veikt atmaksu 18 mēnešu laikā pēc tam, kad maksājuma aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir apstiprinājusi un – atbilstīgā gadījumā – saņēmusi kontroles ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā norādīts, ka ir noticis pārkāpums. Būtu jāparedz sistēma, ar ko nosaka finansiālu atbildību gadījumos, kad veikti pārkāpumi un kad kopējās summas nav atgūtas. Lai to panāktu, būtu jāievieš procedūra, kas ļautu Komisijai aizsargāt Savienības budžeta intereses, pieņemot lēmumu likt attiecīgai dalībvalstij daļēji segt summas, kas zaudētas pārkāpumu dēļ un nav atgūtas pieņemamā termiņā. [..]
[..]
(39)
Lai aizsargātu Savienības budžeta finanšu intereses, dalībvalstīm būtu jāveic pasākumi, lai pārliecinātos, ka fondu finansētie darījumi ir faktiski notikuši un ir veikti pareizi. Dalībvalstīm būtu arī jānovērš, jākonstatē un efektīvi jārisina jebkuri atbalsta saņēmēju pieļautie pārkāpumi vai pienākumu neievērošanas gadījumi. Šajā nolūkā jāpiemēro [Regula Nr. 2988/95]. [..]
[..]
(94)
Turklāt Komisijas īstenošanas pilnvarām būtu arī jāattiecas: uz procedūrām, kuras saistītas ar īpašiem pienākumiem, kas dalībvalstīm jāievēro saistībā ar pārbaudēm; procedūrām, kuras saistītas ar dalībvalstu pienākumiem sadarbības jomā attiecībā uz Komisijas veiktām pārbaudēm uz vietas un piekļuvi informācijai; procedūrām un citiem praktiskiem pasākumiem saistībā ar pienākumu ziņot par pārkāpumiem un krāpšanu, apstākļiem, kādos jāglabā attaisnojoši dokumenti, kas saistīti ar veiktajiem maksājumiem, un dokumenti, kas saistīti ar Savienības tiesību aktos noteikto administratīvo un fizisko pārbaužu izpildi; grāmatojumu noskaidrošanu un atbilstības noskaidrošanu, Savienības budžetā paredzēto summu izslēgšanu no Savienības finansējuma, procedūrām nepamatoti veiktu maksājumu un procentu atgūšanai, informācijas sniegšanas un paziņojuma veidlapām, kas dalībvalstīm jāiesniedz Komisijai saistībā ar pārkāpumiem.”
4
Atbilstoši Regulas Nr. 1306/2013 1. pantam “Darbības joma”:
“Ar šo regulu paredz noteikumus attiecībā uz:
a)
izdevumu, tostarp lauku attīstības izdevumu, finansēšanu saskaņā ar Kopējo lauksaimniecības politiku (KLP);
b)
saimniecību konsultatīvo sistēmu;
c)
dalībvalstu izveidojamām vadības un kontroles sistēmām;
d)
savstarpējās atbilstības sistēmu;
e)
grāmatojumu noskaidrošanu.”
5
Šīs regulas 2. panta 1. punktā noteikts:
“Šajā regulā:
[..]
g)
“pārkāpums” ir pārkāpums [Regulas Nr. 2988/95] 1. panta 2. punkta nozīmē.”
6
Regulā Nr. 1306/2013 ir IV sadaļa “Fondu finanšu pārvaldība”, kas ietver IV nodaļu “Grāmatojumu noskaidrošana”. Šīs nodaļas I iedaļā “Vispārīgi noteikumi” ir ietverts šīs regulas 47. pants “Komisijas pārbaudes uz vietas”, kurā paredzēts:
“1.   Neskarot dalībvalstu veiktās pārbaudes saskaņā ar valsts normatīvajiem vai administratīvajiem aktiem vai LESD 287. pantu, vai visas citas pārbaudes, kas ir organizētas saskaņā ar LESD 322. pantu vai pamatojas uz Padomes Regulu (Euratom, EK) Nr. 2185/96 [(1996. gada 11. novembris) par pārbaudēm un apskatēm uz vietas, ko Komisija veic, lai aizsargātu Eiropas Kopienu finanšu intereses pret krāpšanu un citām nelikumībām (OV 1996, L 292, 2. lpp.)], Komisija var organizēt pārbaudes uz vietas dalībvalstīs, lai jo īpaši pārbaudītu:
a)
vai administratīvā prakse atbilst Savienības noteikumiem;
b)
vai pastāv vajadzīgie attaisnojoši dokumenti un vai tie atbilst ELGF vai [Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)] finansētām darbībām;
c)
ar kādiem noteikumiem veic un pārbauda ELGF vai ELFLA finansētās darbības;
d)
vai maksājumu aģentūra ievēro 7. panta 2. punktā noteiktos akreditācijas kritērijus un vai dalībvalsts pareizi piemēro 7. panta 5. punkta noteikumus.
Personām, ko Komisija pilnvarojusi veikt pārbaudes uz vietas tās vārdā, vai Komisijas pārstāvjiem, kas darbojas saskaņā ar viņiem piešķirtām pilnvarām, ir pieejami grāmatvedības dokumenti un visi citi dokumenti, tostarp dokumenti un metadati, kas izstrādāti vai saņemti un glabāti elektroniskos datu nesējos un attiecas uz ELGF vai ELFLA finansētiem izdevumiem.
Pilnvaras veikt pārbaudes uz vietas neietekmē to attiecīgo valstu noteikumu piemērošanu, kuri paredz, ka konkrētas darbības var veikt tikai ar attiecīgas valsts tiesību aktiem īpaši norīkoti pārstāvji. Neskarot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 883/2013 [(2013. gada 11. septembris) par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1073/1999 un Padomes Regulu (Euratom) Nr. 1074/1999 (OV 2013, L 248, 1. lpp.),] un [Regulas Nr. 2185/96] īpašos noteikumus, personas, ko Komisijas pilnvarojusi rīkoties tās vārdā, nepiedalās inter alia mājas apmeklējumos vai personu oficiālā nopratināšanā, ko veic saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem. Tomēr viņiem ir piekļuve šādi iegūtai informācijai. Tomēr viņiem ir piekļuve šādi iegūtai informācijai.
2.   Par pārbaudi uz vietas Komisija laikus informē attiecīgo dalībvalsti vai dalībvalsti, kuras teritorijā tā notiks, ņemot vērā administratīvo ietekmi, kas, organizējot pārbaudes, tiek radīts maksājumu aģentūrām. Šādās pārbaudēs var piedalīties attiecīgās dalībvalsts pārstāvji.
Pēc Komisijas pieprasījuma un ar attiecīgās dalībvalsts piekrišanu minētās dalībvalsts kompetentās iestādes veic papildu pārbaudes vai izmeklēšanu attiecībā uz darbībām, uz ko attiecas šī regula. Šajās pārbaudēs var piedalīties Komisijas pārstāvji vai personas, ko Komisija pilnvarojusi rīkoties tās vārdā.
Lai uzlabotu pārbaudes, Komisija, vienojusies ar attiecīgajām dalībvalstīm, var lūgt minēto dalībvalstu iestāžu palīdzību konkrētu pārbaužu vai izmeklēšanas veikšanā.”
7
Saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 48. panta 3. punktu:
“Dalībvalstis Komisijai dara pieejamu informāciju par konstatētiem pārkāpumiem un iespējamas krāpšanas gadījumiem, kā arī informāciju par pasākumiem, kas veikti atbilstīgi šīs nodaļas III iedaļai, lai atgūtu šo pārkāpumu un krāpšanas rezultātā nepamatoti izmaksātās summas.”
8
Šīs regulas IV sadaļas IV nodaļā ietverta II iedaļa “Noskaidrošana”, kurā iekļauts minētās regulas 52. pants, kas veltīts atbilstīguma noskaidrošanai un kura 1.–4. punktā noteikts:
“1.   Komisija pieņem īstenošanas aktus, nosakot summas, par kurām nav tiesību saņemt Savienības finansējumu, ja tā konstatē, ka izdevumi saskaņā ar 4. panta 1. punktā un 5. pantā noteikto nav veikti atbilstīgi Savienības tiesību aktiem, un ELFLA gadījumā – nav veikti atbilstīgi [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulas (ES) Nr. 1303/2013 [(2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV 2013, L 347, 320. lpp.)] 85. pantā minētajiem piemērojamajiem Savienības un valsts tiesību aktiem. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 116. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru.
2.   Komisija novērtē summas, kas izslēdzamas no finansējuma, pamatojoties uz reģistrētās neatbilstības nopietnību. Komisija pienācīgi ņem vērā pārkāpuma būtību un Savienībai nodarīto finansiālo kaitējumu. Tā pamato nepiešķiršanu, nosakot nepamatoti iztērētās summas, un, ja minētās summas nevar noteikt ar samērīgiem centieniem, var piemērot ekstrapolētas vai vienotas likmes korekcijas. Vienotas likmes korekcijas piemēro tikai tad, ja konkrētā gadījuma būtības dēļ vai tāpēc, ka dalībvalsts nav iesniegusi Komisijai nepieciešamo informāciju, nav iespējams ar samērīgiem centieniem precīzāk noteikt Savienībai nodarīto finansiālo kaitējumu.
3.   Pirms tiek pieņemts lēmums atteikt finansējumu, Komisijas veiktās pārbaudes rezultātus un attiecīgās dalībvalsts atbildes paziņo rakstiski, un pēc tam abas puses cenšas panākt vienošanos par veicamajiem pasākumiem. Minētajā procedūras posmā dalībvalstīm tiek dota iespēja pierādīt, ka faktiskais neatbilstības apjoms ir mazāks par Komisijas novērtējumā norādīto.
Ja puses nevar vienoties, dalībvalsts var lūgt sākt procedūru, kuras mērķis ir četru mēnešu laikā saskaņot pušu pozīcijas. Ziņojumu par procedūras iznākumu iesniedz Komisijai. Ziņojumā sniegtos ieteikumus Komisija ņem vērā, pirms tā pieņem lēmumu atteikt finansējumu, un sniedz pamatojumu, ja tā nolemj minētos ieteikumus neievērot.
4.   Finansējumu nedrīkst atteikt attiecībā uz:
a)
šīs regulas 4. panta 1. punktā paredzētajiem izdevumiem, kas veikti vairāk nekā 24 mēnešus pirms Komisijas rakstiska paziņojuma attiecīgajai dalībvalstij par tās pārbaužu rezultātiem;
[..].”
9
Regulas Nr. 1306/2013 53. panta “Komisijas pilnvaras” 1. punktā paredzēts:
“Komisija pieņem īstenošanas aktus, ar kuriem paredz noteikumus, lai īstenotu:
[..]
b)
šīs regulas 52. pantā paredzēto atbilstīguma noskaidrošanu saistībā ar pasākumiem, kas veicami sakarā ar lēmuma pieņemšanu un tā īstenošanu, tostarp informācijas apmaiņu starp Komisiju un dalībvalstīm un ievērojamajiem termiņiem, kā arī minētajā pantā paredzēto saskaņošanas procedūru, tostarp paredzot noteikumus samierināšanas struktūras izveidei, tās uzdevumus, sastāvu un darba kārtību.”
10
Šīs regulas IV sadaļas IV nodaļā ietverta III iedaļa “Pārkāpumi”, kurā iekļauts minētās regulas 54. pants “Kopīgi noteikumi”, kura 1., 2., 4. un 5. punktā paredzēts:
“1.   Dalībvalstis pieprasa atbalsta saņēmējiem veikt pārkāpuma vai nolaidības rezultātā nepamatoti saņemto maksājumu atmaksu 18 mēnešu laikā pēc tam, kad maksājumu aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir apstiprinājusi un – attiecīgā gadījumā – saņēmusi kontroles ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā norādīts, ka ir noticis pārkāpums. Vienlaikus ar atmaksāšanas pieprasījumu tiek veikta attiecīgo summu uzskaite maksājumu aģentūras debitoru reģistrā.
2.   Ja summa nav atgūta četru gadu laikā kopš atgūšanas pieprasījuma vai astoņu gadu laikā, kopš atgūšanas prasība ir iesniegta valsts tiesā, 50 % no neatgūšanas finanšu sekām sedz attiecīgā dalībvalsts un 50 % sedz no Savienības budžeta, neskarot prasību, ka attiecīgajai dalībvalstij ir jāpilda atgūšanas procedūras atbilstīgi 58. pantam.
[..]
4.   Komisijai saskaņā ar 102. panta 1. punkta c) apakšpunkta iv) punktu nosūtāmajos gada pārskatos dalībvalstis uzrāda to sedzamās summas saskaņā ar šā panta 2. punktu. Komisija pārbauda, vai tas ir izdarīts, un veic jebkuras nepieciešamās korekcijas 51. pantā paredzētajā īstenošanas aktā.
5.   Komisija, ar noteikumu, ka ir ievērota 52. panta 3. punktā noteiktā procedūra, var pieņemt īstenošanas aktus, izslēdzot no Savienības finansējuma Savienības budžetā paredzētās summas šādos gadījumos:
a)
ja dalībvalsts nav ievērojusi 1. punktā minētos termiņus;
[..]
c)
ja tā uzskata, ka pārkāpums radies vai līdzekļi nav atgūti attiecīgās dalībvalsts pārvaldes iestādes vai citas oficiālas struktūras pārkāpuma vai nolaidības dēļ.
[..]”
11
Regulā Nr. 1306/2013 ir V sadaļa “Kontroles sistēmas un sankcijas”, kurā ir ietverta I nodaļa “Vispārīgi noteikumi”, kurā iekļauts 58. pants “Savienības finansiālo interešu aizsardzība”, kura 1. punktā noteikts:
“Dalībvalstis KLP satvarā pieņem visus normatīvos un administratīvos aktus, kā arī jebkurus citus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Savienības finanšu interešu efektīvu aizsardzību, jo īpaši lai:
[..]
e)
atgūtu nepamatoti veiktos maksājumus un procentus par tiem, un vajadzības gadījumā sāktu tiesvedību šajā sakarā.”
Īstenošanas regula (ES) Nr. 908/2014
12
Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 908/2014 (2014. gada 6. augusts), ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz maksājumu aģentūrām un citām struktūrām, finanšu pārvaldību, grāmatojumu noskaidrošanu, noteikumiem par pārbaudēm, nodrošinājumu un pārredzamību (OV 2014, L 255, 59. lpp.; labojums – OV 2015, L 114, 25. lpp.) 25. un 27. apsvērumā paredzēts:
“(25)
Būtu jāparedz [..] noteikumi [..] par grāmatojumu noskaidrošanas procedūru, kas paredzēta [Regulas Nr. 1306/2013] 52. pantā [..]
[..]
(27)
Lai nodrošinātu, ka atbilstīguma noskaidrošanas procedūra parasti tiek pabeigta pieņemamā termiņā, ir lietderīgi noteikt konkrētus laikposmus, kuri Komisijai un dalībvalstīm jāievēro attiecībā uz dažādiem procedūras posmiem. Tomēr būtu jānodrošina arī iespēja, ka Komisija minētos laikposmus var pagarināt, ja tas ir vajadzīgs izmeklējamā gadījuma sarežģītības dēļ. Atbilstīguma noskaidrošanas procedūrai būtu jādod dalībvalstīm tiesības uz pretrunu procedūru un jānodrošina tās informācijas pienācīga novērtēšanai, kas vajadzīga fondu riska izvērtēšanai.”
13
Šīs īstenošanas regulas 34. pantā “Atbilstīguma noskaidrošana” noteikts:
“1.   Lai noteiktu, kādas summas ir jāizslēdz no Savienības finansējuma, ja tiek konstatēts, ka izdevumi nav radušies saskaņā ar Savienības noteikumiem, Komisija izmanto savus konstatējumus un ņem vērā dalībvalstu sniegto informāciju ar nosacījumu, ka tās informāciju ir sniegušas termiņos, kurus Komisija noteikusi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. pantu veiktās atbilstīguma noskaidrošanas procedūras satvarā, un atbilstīgi šim pantam.
2.   Ja izmeklēšanas rezultātā Komisija uzskata, ka izdevumi nav veikti saskaņā ar Savienības noteikumiem, tā paziņo attiecīgajai dalībvalstij savus konstatējumus, norāda korektīvos pasākumus, kas vajadzīgi, lai turpmāk nodrošinātu atbilstību minētajiem noteikumiem, un nosaka finanšu korekcijas provizorisko apjomu, kuru tā šajā procedūras posmā uzskata par saviem konstatējumiem atbilstošu. Minētajā paziņojumā paredz arī divpusēju sanāksmi četros mēnešos pēc dalībvalstij noteiktā atbildes sniegšanas termiņa beigām. Paziņojumā iekļauj atsauci uz šo pantu.
Dalībvalstis sniedz atbildi divos mēnešos pēc paziņojuma saņemšanas. Atbildē dalībvalstij jo īpaši ir iespēja:
a)
parādīt Komisijai, ka faktiskais neatbilstības vai fondiem radītā riska apmērs ir mazāks, nekā to norādījusi Komisija;
b)
informēt Komisiju par korektīvajiem pasākumiem, ko dalībvalsts veikusi, lai nodrošinātu atbilstību Savienības noteikumiem, un par to faktisko īstenošanas datumu.
Pamatotos gadījumos Komisija pēc pamatota dalībvalsts lūguma var atļaut pagarināt divu mēnešu laikposmu ne vairāk kā par diviem mēnešiem. Lūgumu adresē Komisijai pirms šā termiņa beigām.
Ja dalībvalsts uzskata, ka divpusēja sanāksme nav vajadzīga, tā savā atbildē uz iepriekš minēto paziņojumu attiecīgi informē Komisiju.
3.   Divpusējā sanāksmē abas puses cenšas vienoties par veicamajiem pasākumiem, kā arī par pārkāpuma smaguma un Savienības budžetam radītā finansiālā zaudējuma novērtējumu.
Komisija 30 darbdienās pēc divpusējās sanāksmes sagatavo protokolu un nosūta to dalībvalstij. Dalībvalsts 15 darbdienu laikā pēc protokola saņemšanas var nosūtīt Komisijai savas piezīmes.
Komisija sešos mēnešos pēc divpusējās sanāksmes protokola nosūtīšanas oficiāli paziņo dalībvalstij secinājumus, kas izdarīti, pamatojoties uz atbilstības procedūras satvarā saņemto informāciju. Minētajā paziņojumā novērtē izdevumus, kuri jāizslēdz no Savienības finansējuma saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. pantu un 12. pantu [Komisijas] Deleģētajā regulā (ES) Nr. 907/2014 [(2014. gada 11. marts), ar ko papildina Regulu (ES) Nr. 1306/2013 attiecībā uz maksājumu aģentūrām un citām struktūrām, finanšu pārvaldību, grāmatojumu noskaidrošanu, nodrošinājumu un izmantošanu (OV 2014, L 255, 18. lpp.)]. Paziņojumā ietver atsauci uz šīs regulas 40. panta 1. punktu.
[..]
5.   Lai piemērotu 3. un 4. punktu attiecīgajos laikposmos, Komisijai ir pieejama visa informācija, kas attiecas uz konkrēto procedūras posmu. Ja Komisija uzskata, ka tai trūkst informācijas, tā jebkurā laikā 3. un 4. punktā noteiktajos laikposmos var:
a)
pieprasīt dalībvalstij papildu informāciju, dalībvalsts uz pieprasījumu atbild divos mēnešos pēc šāda paziņojuma saņemšanas; un/vai
b)
informēt dalībvalsti par savu nodomu veikt papildu revīzijas apmeklējumu, lai veiktu nepieciešamās pārbaudes.
Tādā gadījumā 3. un 4. punktā minētie laikposmi atkal sākas tad, kad Komisija saņem pieprasīto papildu informāciju, vai no papildu revīzijas apmeklējuma pēdējās dienas.
[..]
7.   Komisija pēc savu secinājumu nosūtīšanas dalībvalstīm saskaņā ar šīs regulas 34. panta 3. vai 4. punktu vajadzības gadījumā pieņem vienu vai vairākus lēmumus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. pantu, lai izslēgtu no Savienības finansējuma izdevumus, kas veikti, neievērojot Savienības noteikumus. Komisija var veikt secīgas atbilstīguma noskaidrošanas procedūras līdz brīdim, kad dalībvalsts ir faktiski īstenojusi korektīvos pasākumus.
[..]”
14
Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 40. panta “Samierināšanas procedūra” 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalsts 30 darbdienās no brīža, kad tā saņēmusi 34. panta 3. punkta trešajā daļā minēto Komisijas oficiālo paziņojumu, var nodot lietu izskatīšanai samierināšanas struktūrā, nosūtot samierināšanas struktūras sekretariātam pamatotu lūgumu par samierināšanu.
[..]”
Tiesvedības priekšvēsture un apstrīdētais lēmums
15
Tiesvedības priekšvēsturi Vispārējā tiesa ir izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 2.–12. punktā, un šīs tiesvedības vajadzībām to var rezumēt šādi.
16
Ar 2017. gada 4. janvāra vēstuli Komisija lūdza Bulgārijas Republiku tai nosūtīt savus komentārus par Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) sniegto informāciju saistībā ar izmeklēšanu INT/2016/101/BG (turpmāk tekstā – “paziņojums par konstatējumiem”), no kuras būtībā izrietēja, ka neatbilstošajiem Savienības līdzekļu pārskaitījumiem pamatā ir krāpnieciskas darbības. Turklāt Komisija Bulgārijas Republikai norādīja, ka visu ar [konfidenciāli] (
1
) īstenotajām programmām saistīto izdevumu atbilstība ELGF finansējumam tiek apšaubīta un ka tātad saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu tā izvērtē iespēju izslēgt šos izdevumus no Savienības finansējuma. Komisija arī ieteica Bulgārijas iestādēm apturēt maksājumus atbilstoši visām programmām un darījumiem, kuros piedalījās [konfidenciāli] (
2
), ja tām ir pietiekami iemesli, lai to darītu.
17
Ar 2017. gada 2. maija vēstuli Komisija aicināja Bulgārijas iestādes piedalīties divpusējā sanāksmē saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punkta pirmo daļu, vienlaikus tās informējot, ka tā saglabā savu nostāju, saskaņā ar kuru OLAF konstatējumos ir norādīts, ka pastāv nopietni pārkāpumi attiecībā uz šī sprieduma iepriekšējā punktā minētajiem izdevumiem. Tā precizēja, ka tā arī vēstulē un pēc OLAF galīgā ziņojuma pieņemšanas sniegšot papildu informāciju par dažādiem posmiem, kas tiks veikti saistībā ar uzsākto grāmatojumu noskaidrošanas procedūru. Noslēgumā Komisija uzsvēra, ka, gaidot minēto ziņojumu, tā saglabā savu nostāju, saskaņā ar kuru visi izdevumi saistībā ar programmām, ko īsteno [konfidenciāli] (
3
), ir riskanti.
18
Ar 2017. gada 11. septembra vēstuli Komisija Bulgārijas Republikai nosūtīja 2017. gada 12. jūlijā notikušās divpusējās sanāksmes protokolu un uzdeva tai papildu jautājumus. Tā arī norādīja, ka esot jāgaida OLAF galīgais ziņojums, lai pārietu uz nākamajiem grāmatojumu noskaidrošanas procedūras posmiem, it īpaši attiecībā uz riska attiecīgajiem līdzekļiem kvantitatīvo novērtējumu saistībā ar konstatētajiem trūkumiem. Piemērojot Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 9. punktu, Komisija nolēma par trim mēnešiem pagarināt šīs Īstenošanas regulas 34. panta 3. punktā paredzēto sešu mēnešu termiņu savu secinājumu paziņošanai Bulgārijas Republikai.
19
Ar 2018. gada 19. janvāra vēstuli Komisija nosūtīja Bulgārijas Republikai OLAF galīgo ziņojumu ar atsauces numuru OF/2012/0565/B (turpmāk tekstā – “OLAF pirmais ziņojums”). Tā informēja Bulgārijas iestādes, ka rīkos otru divpusēju sanāksmi ar tām, lai apspriestu šo ziņojumu.
20
Ar 2018. gada 7. maija vēstuli Komisija aicināja Bulgārijas Republiku uz otro divpusējo sanāksmi, kas notika 2018. gada 29. maijā, lai apspriestu OLAF pirmo ziņojumu (turpmāk tekstā – “otrais uzaicinājums uz divpusēju sanāksmi”). Tā arī norādīja, ka saglabā savu nostāju, saskaņā ar kuru visi izdevumi saistībā ar reklāmas programmām, kurās piedalījās [konfidenciāli] (
4
), ir pakļauti riskam. Tādējādi Komisija ieteica Bulgārijas iestādēm neatjaunot maksājumus par visām programmām, kurās piedalījās [konfidenciāli] (
5
), un saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 54. pantu atgūt nelikumīgos maksājumus no to saņēmējiem.
21
Ar 2018. gada 29. jūnija vēstuli Komisija Bulgārijas Republikai nosūtīja otrās divpusējās sanāksmes protokolu, kurā tā atgādināja, ka šīs sanāksmes laikā tā bija pieprasījusi papildu informāciju.
22
Ar 2018. gada 3. septembra vēstuli Komisija Bulgārijas iestādēm nosūtīja OLAF ziņojumu ar atsauces numuru OF/2016/0390/B5 (turpmāk tekstā – otrais OLAF ziņojums) par pārkāpumiem, ko [konfidenciāli] (
6
) pieļāvusi ELGF finansēto veicināšanas programmu ietvaros.
23
Ar 2019. gada 1. marta vēstuli Komisija saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 5. punkta a) apakšpunktu lūdza Bulgārijas iestādēm tai sniegt papildu informāciju par to summu atgūšanu, kas saistītas ar ELGF veiktajiem izdevumiem deviņās veicināšanas programmās, kuras identificētas kā tādas, kas rada riskus attiecīgajam fondam, kā arī attiecīgo summu ierakstīšanu debitoru reģistrā saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 54. pantu. Tā arī norādīja, ka saskaņā ar šo pantu pieteikums par summas, kas saistītas ar programmām, kuras īsteno [konfidenciāli] (
7
), atgūšanu ir jāiesniedz ne vēlāk kā 18 mēnešus pēc 2018. gada 19. janvāra, savukārt ar [konfidenciāli] (
8
) īstenoto programmu saistīto summu piedziņas pieprasījums jāiesniedz ne vēlāk kā 18 mēnešus pēc 2018. gada 3. septembra, proti, datumiem, kuros attiecīgi OLAF pirmais un otrais ziņojums (turpmāk tekstā kopā – “OLAF galīgie ziņojumi”) bija nosūtīti Bulgārijas maksājumu aģentūrai.
24
Ar 2019. gada 19. novembra vēstuli Komisija nosūtīja Bulgārijas Republikai paziņojumu saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 3. punkta trešo daļu, kurā analizēta trijās attiecīgi 2018. gada 20. jūlija, 2018. gada 21. septembra un 2019. gada 24. aprīļa vēstulēs Bulgārijas iestāžu sniegtā informācija. No tā būtībā izrietēja, ka pēc 2018. gada 29. maija divpusējām sarunām un pamatojoties uz papildu informāciju, ko tai pēc tam bija nosūtījusi Bulgārijas Republika, kā arī OLAF galīgajiem ziņojumiem, Komisija uzskatīja, ka deviņu [konfidenciāli] (
9
) un [konfidenciāli] (
10
) īstenoto reklāmas programmu finansēšana neatbilst piemērojamajiem noteikumiem. Turklāt tā uzskatīja, ka, tā kā Bulgārijas Republika nav uzsākusi nekādu piedziņas un reģistrācijas maksājumu aģentūras debitoru reģistrā procedūru, tās pārvaldības un kontroles sistēma neatbilst Savienības tiesību prasībām un tātad pastāv risks attiecīgajiem līdzekļiem. Tāpēc Komisija ierosināja no ELGF finansējuma izslēgt summu 7656848,97 EUR.
25
Ar 2019. gada 18. decembra vēstuli Bulgārijas Republika saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 40. panta 1. punktu vērsās samierināšanas struktūrā, kas 2020. gada 25. februārī sniedza atzinumu.
26
Ar 2020. gada 12. augusta vēstuli Komisija nosūtīja Bulgārijas Republikai galīgo atzinumu, ar kuru tā informēja Bulgārijas Republiku, ka saglabā savu 2019. gada 19. novembra vēstulē pausto nostāju, un tādējādi ierosināja no ELGF finansējuma izslēgt summu 7656848,97 EUR.
27
2021. gada 17. februārī Komisija pieņēma pārsūdzēto lēmumu, ar kuru tā, pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu, piemēroja vienreizēju korekciju, no Savienības finansējuma izslēdzot atsevišķus Bulgārijas Republikas izdevumus, kas radušies saistībā ar darbības programmām, kuras līdzfinansē ELGF un ELFLA. Tādējādi ar apstrīdēto lēmumu no Savienības finansējuma tika izslēgta summa 7656848,97 EUR.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
28
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2021. gada 28. aprīlī, Bulgārijas Republika cēla prasību atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to tai piemērota finanšu korekcija 7656848,97 EUR.
29
Prasības pamatojumam Bulgārijas Republika izvirzīja piecus pamatus, kuri būtībā attiecas: pirmais – uz tās procesuālo tiesību neievērošanu administratīvajā procesā, kura beigās tika pieņemts pārsūdzētais lēmums; otrais – uz nepietiekamu pamatojumu; trešais – uz kļūdainu Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punkta interpretāciju attiecībā uz 18 mēnešu termiņa sākuma datuma noteikšanu, sākot no kura attiecīgajai dalībvalstij jāpieprasa no saņēmēja jebkādu nepamatotu maksājumu piedziņa; ceturtais – uz Komisijas pieļautu kļūdu vērtējumā, jo tā esot uzskatījusi, ka maksājumu aģentūra nav rīkojusies ar pienācīgu rūpību, lai atgūtu summas, kas atbilst riskam pakļautajiem izdevumiem, un ka tā esot pieļāvusi nolaidību, neuzsākot administratīvu atgūšanas procedūru Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punktā paredzētajos termiņos, un piektais – uz to, ka izdevumu summa, kas ar apstrīdēto lēmumu ir izslēgta no Savienības finansējuma, neatbilstot ne Regulas Nr. 1306/2013 54. pantam, ne samērīguma principam.
30
Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā prasību noraidīja.
Lietas dalībnieku prasījumi Tiesai
31
Bulgārijas Republikas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
taisīt galīgo spriedumu lietā vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
32
Komisija lūdz noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
33
Apelācijas sūdzības pamatojumam Bulgārijas Republika izvirza divus pamatus.
34
Pirmais pamats attiecas uz tiesību kļūdu, interpretējot Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 3. punktu un Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu kopsakarā ar Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktu un 54. panta 5. punktu, kā arī uz LESD 296. pantā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu, labas pārvaldības principa un lojālas sadarbības principa neievērošanu.
35
Otrais pamats attiecas uz tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, interpretēdama Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punkta a) un c) apakšpunktu kopsakarā ar tās 54. panta 1. punktu.
Par pirmo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
36
Ar pirmo pamatu Bulgārijas Republika pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, interpretēdama Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 3. punktu un Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu kopsakarā ar Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktu un 54. panta 5. punktu, kā arī nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu saskaņā ar LESD 296. pantu, labas pārvaldības principu un lojālas sadarbības principu, un tas Vispārējai tiesai esot licis kļūdaini konstatēt, ka Bulgārijas Republikas tiesības uz aizstāvību un procesuālās garantijas, kas piemērojamas atbilstības noskaidrošanas procedūrā, pienākums pamatot korektīvos pasākumus, labas pārvaldības un lojālas sadarbības principi ir ievēroti. Šī dalībvalsts piebilst, ka pārsūdzētā sprieduma pamatojums ir nepietiekams un neatbilstošs, jo Vispārējā tiesa nav izvērtējusi visus strīdam nozīmīgos faktus un minētās dalībvalsts iesniegtos apsvērumus.
37
Pirmkārt, šī dalībvalsts apgalvo, ka Vispārējā tiesa – pārsūdzētā sprieduma 47.–49. punktā uzskatīdama, ka, ņemot vērā, ka otrais uzaicinājums uz divpusējo sanāksmi tika nosūtīts un šī sanāksme tika sarīkota, tika novērsti procesuālie pārkāpumi saistībā ar Komisijas grozījumiem finanšu korekcijas juridiskajā pamatā attiecībā uz riskam pakļautajiem izdevumiem, – ir sajaukusi Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 3. punktā paredzēto procedūru, kas balstīta uz sacīkstes principu, kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, ar atšķirīgiem materiālajiem iemesliem, kas ļauj piemērot finanšu korekciju, kuri minēti attiecīgi Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktā un 54. panta 5. punktā.
38
Šajā ziņā Bulgārijas Republika apgalvo, ka finanšu korekcijas, kas piemērotas saskaņā ar, pirmkārt, Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktu un, otrkārt, ar šīs regulas 54. panta 5. punktu, esot balstītas uz atšķirīgiem juridiskajiem pamatiem. Tādējādi, lai gan lēmumu pieņemšana par katru no šiem pamatiem ir pakļauta vienai un tai pašai uz sacīkstes principu balstītai procedūrai, kas reglamentēta minētās regulas 52. panta 3. punktā kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, apstrīdētais lēmums esot bijis jāpamato ar tiem pašiem iemesliem kā tie, uz kuru pamata tika sākta procedūra, kuras rezultātā tas tika pieņemts.
39
Tādējādi šajā lietā Komisijai esot bijis jāpārtrauc procedūra, kas tika sākta, pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktu, un jāsāk jauna procedūra, pamatojoties uz šīs regulas 54. panta 5. punktu, paziņojot Bulgārijas Republikai saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punktu savus secinājumus, kas izdarīti pēc Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 4. punktā minētajām pārbaudēm.
40
Tādējādi pārsūdzētā sprieduma 42. punktā Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka ar otro uzaicinājumu uz divpusēju sanāksmi varēja pielāgot paziņojumu par konstatējumiem minētajam jaunajam juridiskajam pamatam.
41
Otrkārt, Bulgārijas Republika apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 61. un 62. punktā Vispārējā tiesa ir kļūdaini uzskatījusi, ka pienākums norādīt pamatojumu ir izpildīts, jo tā ir piedalījusies uz sacīkstes principu balstītā procedūrā, kas paredzēta Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 3. punktā.
42
Šajā ziņā šī dalībvalsts apgalvo, ka ar Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punktu Komisijai ir piešķirtas pilnvaras pieņemt īstenošanas aktus, izslēdzot summas no Savienības finansējuma, ja vien ir ievērota šīs regulas 52. panta 3. punktā noteiktā procedūra, kas pilnvaro Komisiju pieņemt šādus aktus pat tad, ja nav veikta iepriekšēja pārbaude uz vietas Regulas Nr. 1306/2013 47. panta izpratnē, ar nosacījumu, ka tiek ievērotas tiesības uz aizstāvību un sacīkstes princips.
43
Bulgārijas Republika no tā secina, ka šajā lietā Komisijai esot bijis jāpārtrauc pārbaude, kas sākta, nosūtot OLAF galīgos ziņojumus, un tai pēc Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 4. punktā minēto dokumentu pārbaudīšanas esot bijis jāuzsāk 54. panta 5. punktā paredzētā procedūra, saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punktu nosūtot paziņojumu, ar kuru dalībvalsts tiek informēta par tā secinājumiem atbilstoši Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punktam, kas izdarīti pēc 54. panta 4. punktā minētajām pārbaudēm.
44
Taču Komisija esot sākusi izmeklēšanu, pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktu, un pēc tam galu galā esot nonākusi pie secinājuma, ka maksājumu aģentūras nolaidības dēļ attiecībā uz atmaksas pieteikumu, kas jāiesniedz saņēmējam, un uz attiecīgo summu ierakstīšanu debitoru reģistrā šīs regulas 54. panta 1. punktā paredzētajā termiņā, izslēgšanas iemesls bija minētās regulas 54. panta 5. punkta a) un c) apakšpunktā paredzētais, un šajā ziņā tas, ka apstrīdētā lēmuma pamatojumā nav nevienas atsauces uz šo tiesību normu, neko nemaina.
45
Treškārt, Bulgārijas Republika uzskata, ka Vispārējā tiesa nav pārbaudījusi, vai Komisija ir ievērojusi LES 4. panta 3. punktā paredzēto rūpības pienākumu.
46
Šajā ziņā Bulgārijas Republika apgalvo, ka Komisija esot rīkojusies priekšlaicīgi, jo pēc OLAF galīgo ziņojumu saņemšanas tai tie esot bijuši jānosūta tikai kopā ar ieteikumu veikt korektīvus pasākumus un pēc tam jāpārbauda, vai Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punkts ir ievērots pirms īstenošanas lēmuma pieņemšanas, pamatojoties uz šīs regulas 54. panta 5. punkta a) un c) apakšpunktu.
47
Ceturtkārt, Bulgārijas Republika apgalvo, ka Vispārējā tiesa neesot nedz izvērtējusi, nedz komentējusi pierādījumus, kurus tā bija iesniegusi pirms tiesas sēdes un kuri attiecās uz lojālas sadarbības un labas pārvaldības principu ievērošanu. Šie elementi parādot, ka citos gadījumos, kad maksājumu aģentūra bija saņēmusi noteiktu skaitu galīgo ziņojumu par OLAF veiktajām pārbaudēm, kurus Komisija arī bija nosūtījusi Bulgārijas iestādēm, tā nebija sākusi Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā paredzēto procedūru. Šajā ziņā Vispārējā tiesa neesot ne izvērtējusi, ne komentējusi faktu, ka Komisija acīmredzami ir mainījusi savu pieeju.
48
Bulgārijas Republika uzskata, ka apstrīdēto lēmumu saprātīgi varēja pieņemt tikai tad, ja OLAF galīgajos ziņojumos būtu pierādīts, ka maksājumu aģentūra nav ievērojusi Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punkta a) un c) apakšpunkta noteikumus, lai gan šajā lietā fakti attiecās uz Savienības lauksaimniecības fondu līdzekļu saņēmēju pieļautajiem pārkāpumiem.
49
Komisija apstrīd šīs argumentācijas pamatotību.
Tiesas vērtējums
50
Pirmkārt, attiecībā uz šī sprieduma 37.–40. punktā rezumēto iebildumu, ka Komisija, izmantojot otro uzaicinājumu uz divpusējo sanāksmi, nevarēja pielāgot paziņojumu par konstatējumiem Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punkta izpratnē, jo finanšu korekcijas piemērošana atbilstoši Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktam esot balstīta uz atšķirīgu juridisko pamatu nekā tās piemērošana atbilstoši tās 54. panta 5. punktam, jāatgādina, ka pārsūdzētā sprieduma 41., 42. un 46. punktā Vispārējā tiesa ir uzskatījusi šādi:
“41
[..] jākonstatē, [..] ka strīdīgās finanšu korekcijas iemesli, kādi tie ir izklāstīti kopsavilkuma ziņojumā un [apstrīdētajā] lēmumā, tikai daļēji atbilst tiem, ar ko tika pamatota strīdīgās grāmatojumu noskaidrošanas procedūras sākšana un ko Komisija ir izklāstījusi paziņojumā par konstatējumiem.
42
Tomēr [..] Komisija uzaicināja Bulgārijas Republiku uz otru divpusējo sanāksmi. Otrajā uzaicinājumā tostarp bija norādīts, ka noteikti maksājumi varētu tikt uzskatīti par neatbilstīgiem Savienības finansējumam, un tika ieteikts, pirmām kārtām, neatjaunot maksājumus, kuri tiek uzskatīti par tādiem, kas rada risku attiecīgajiem līdzekļiem, un, otrām kārtām, atgūt nelikumīgos maksājumus no to attiecīgajiem saņēmējiem atbilstoši Regulas Nr. 1306/2013 54. pantam. Turklāt otrajā uzaicinājumā uz divpusēju sanāksmi bija ietverta, pirmkārt, atsauce uz [Īstenošanas regulas] Nr. 908/2014 34. pantu; otrkārt, precīza to pārkāpumu identifikācija, kas šajā stadijā varētu pamatot finanšu korekciju, un, treškārt, norāde par korektīvajiem pasākumiem, kas tai ir jāparedz. Šajā ziņā var uzskatīt, ka šāds uzaicinājums būtībā ir pielāgots Bulgārijas Republikai 2017. gada 4. janvārī nosūtītajam paziņojumam par konstatējumiem.
[..]
46
[..] jānorāda, ka tieši tāpēc, ka Komisija saskārās ar Bulgārijas Republikas atteikumu izpildīt daļu no paredzētajiem koriģējošajiem pasākumiem, proti, strīdīgo maksājumu atgūšanu pēc iespējas ātrāk, 2019. gada 1. martā nosūtītajā papildu informācijas pieprasījumā tā atgādināja Bulgārijas Republikai no Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punkta izrietošās prasības. Šajā ziņā Komisija tostarp uzsvēra, ka Bulgārijas Republikai 18 mēnešu laikā pēc OLAF galīgo ziņojumu paziņošanas abās tā veiktajās izmeklēšanās bija jāpieprasa atgūt nepamatoti veiktos maksājumus no to saņēmējiem. Turklāt atsauce uz Regulas Nr. 1306/2013 54. pantu neatstāja nekādu vietu šaubām par iespēju veikt finanšu korekcijas, ja minētais termiņš netiks ievērots.”
51
Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punkta a) un c) apakšpunktā noteikts, ka, ciktāl Komisija ievēro šīs regulas 52. panta 3. punktā paredzēto procedūru, tā tostarp var pieņemt īstenošanas aktus, ar kuriem no Savienības finansējuma tiek izslēgtas summas, kas ir ieskaitītas tās budžetā, ja attiecīgā dalībvalsts nav ievērojusi minētās regulas 54. panta 1. punktā norādīto 18 mēnešu termiņu vai ja tā uzskata, ka neatgūšana ir nelikumību vai nolaidības rezultāts, kurās vainojama šī dalībvalsts.
52
Atbilstoši Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punktam dalībvalstis pieprasa atbalsta saņēmējiem veikt pārkāpuma vai nolaidības rezultātā nepamatoti saņemto maksājumu atmaksu 18 mēnešu laikā pēc tam, kad maksājumu aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir apstiprinājusi un – attiecīgā gadījumā – saņēmusi kontroles ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā norādīts, ka ir noticis pārkāpums. Vienlaikus ar šo atgūšanas pieprasījumu attiecīgās summas ir jāieraksta maksājumu aģentūras debitoru reģistrā.
53
Kā secinājumu 40. punktā būtībā ir norādījis ģenerāladvokāts, no šīs tiesību normas formulējuma izriet, ka dalībvalstu pienākums saskaņā ar to pieprasīt no saņēmēja atgūt nepamatoti veiktos maksājumus, kas radušies pārkāpumu vai nolaidības dēļ, rodas no brīža, kad maksājumu aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir apstiprinājusi vai saņēmusi “kontroles ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā norādīts uz pārkāpuma esamību”.
54
Turklāt, tā kā Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punktā ir paredzēts, ka, lai Komisija pieņemtu īstenošanas lēmumu, pamatojoties uz minēto tiesību normu, jāievēro tikai šīs regulas 52. panta 3. punktā noteiktā procedūra, jāuzskata, kā ģenerāladvokāts to ir darījis secinājumu 41. punktā, ka procedūra, kuras rezultātā pieņemts īstenošanas akts, pamatojoties uz minētās regulas 54. panta 5. punktu, var tikt īstenota autonomi no procedūras, kas balstīta uz šīs pašas regulas 52. panta 1. punktu.
55
No tā izriet, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 37. un 39. apsvērumā minēto mērķi aizsargāt Savienības budžeta finanšu intereses Komisija, tā kā atgūšanas pieprasīšanas pienākuma pārkāpums ir konstatēts, var pieņemt īstenošanas aktu saskaņā ar minētās regulas 54. panta 5. punktu, ar nosacījumu, ka tiek ievērota šīs pašas regulas 52. panta 3. punktā noteiktā procedūra.
56
No pēdējās minētās tiesību normas, kurā ir definēta procedūra, kas jāievēro pirms jebkāda lēmuma par finansējuma atteikumu pieņemšanas, izriet, ka šāda lēmuma pieņemšana ir atkarīga no tā, vai starp Komisiju un attiecīgo dalībvalsti notiek apmaiņa ar rakstveida paziņojumiem par Komisijas veikto pārbaužu rezultātiem, lai panāktu vienošanos par veicamajiem pasākumiem. Ja vienošanās netiek panākta, attiecīgā dalībvalsts var lūgt sākt samierināšanas procedūru, pēc kuras Komisijai iesniedz ziņojumu, kurā ietverti ieteikumi un kura tos ņem vērā, pirms tā pieņem lēmumu par finansējuma atteikumu.
57
Saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 53. panta 1. punkta b) apakšpunktu Komisija pieņēma Īstenošanas regulu Nr. 908/2014, kuras 34. pantā ir paredzēti Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā paredzētās atbilstīguma noskaidrošanas procedūras noteikumi.
58
Kā izriet no Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta kopsakarā ar tās 27. apsvērumu, runa ir par procedūru, kas balstīta uz sacīkstes principu, un tās dažādie posmi, kurus Vispārējā tiesa ir izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 36. punktā, ir pakļauti īpašu termiņu ievērošanai, lai nodrošinātu, ka tā tiek pabeigta saprātīgā termiņā.
59
Pirmajā posmā Komisija savus konstatējumus paziņo attiecīgajai dalībvalstij, precizējot koriģējošos pasākumus, ko tā uzskata par nepieciešamiem, un norādot finanšu korekcijas pagaidu līmeni, ko tā uzskata par piemērotu. Saskaņā ar judikatūru, ko Vispārējā tiesa atgādinājusi pārsūdzētā sprieduma 37. punktā, šajā paziņojumā ir pietiekami precīzi jānorāda visi attiecīgajai dalībvalstij pārmestie pārkāpumi, kas galu galā ir pamatojuši veikto finanšu korekciju. Tikai šāds paziņojums var nodrošināt pilnīgu informāciju par Komisijas iebildumiem (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2012. gada 3. maijs, Spānija/Komisija, C‑24/11 P, EU:C:2012:266, 31. punkts). Turklāt saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punkta pirmo daļu minētajā paziņojumā ir jābūt atsaucei uz 34. pantu un tajā ir jāparedz divpusējas sanāksmes rīkošana četru mēnešu laikā pēc attiecīgās dalībvalsts rīcībā esošā atbildes sniegšanas termiņa beigām.
60
Šajā gadījumā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 42. punktā norādīja, ka otrajā aicinājumā uz divpusējo sanāksmi, ko Komisija bija adresējusi Bulgārijas Republikai, tā bija norādījusi, ka noteikti maksājumi var tikt uzskatīti par neatbilstīgiem Savienības finansējumam. Tajā Komisija ieteica, pirmkārt, neatjaunot maksājumus, kuri tiek uzskatīti par tādiem, kas rada risku attiecīgajiem līdzekļiem, un, otrkārt, atgūt nelikumīgos maksājumus no attiecīgajiem saņēmējiem saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 54. pantu. Turklāt Vispārējā tiesa konstatēja, ka šajā uzaicinājumā bija ietverta, pirmkārt, atsauce uz Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, otrkārt, precīzi konstatēti tie pārkāpumi, kas šajā stadijā varētu pamatot finanšu korekciju, un, treškārt, ietverta norāde par korektīvajiem pasākumiem, kas tai jāparedz.
61
Tātad Vispārējā tiesa, nepieļaujot tiesību kļūdu, no tā varēja secināt, ka otrais uzaicinājums uz divpusējo sanāksmi atbilda Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punkta pirmajā daļā noteiktajām prasībām, un tātad uzskatīt, ka tā būtībā bija pielāgojusi paziņojumu par konstatējumiem, kas Bulgārijas Republikai nosūtīts 2017. gada 4. janvārī.
62
Turklāt, ciktāl Bulgārijas Republika ar šo iebildumu apgalvo, ka šajā lietā Komisija, uzsākot procedūru saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punkta a) un c) apakšpunktu, ir rīkojusies priekšlaicīgi – jo vispirms tai esot bijis tai jānosūta OLAF galīgie ziņojumi kopā ar vienkāršu ieteikumu veikt korektīvus pasākumus un pēc tam – jāpārbauda, vai tā ir izpildījusi šīs regulas 54. panta 1. punktā paredzētos pienākumus un tad jāpaziņo tai savi secinājumi saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punktu –, jānorāda, ka šo tiesību normu formulējums šo interpretāciju nekādi neapstiprina.
63
Turklāt minētā interpretācija būtu grūti savienojama ar šī sprieduma 55. punktā atgādināto mērķi aizsargāt Savienības budžeta finanšu intereses.
64
Proti, šādas interpretācijas sekas būtu tādas, ka Komisijai būtu jāsagaida Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punktā paredzētā 18 mēnešu termiņa beigas, lai tā varētu sākt uz sacīkstes principu balstītu procedūru, kas paredzēta Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantā, un it īpaši paziņot attiecīgajai dalībvalstij korektīvos pasākumus, kuri, pēc tās domām, būtu jāīsteno, tādējādi riskējot samazināt pārkāpumu vai nolaidības dēļ nepamatoti veikto maksājumu faktiskas atgūšanas iespējamību.
65
Jāpiebilst, ka Bulgārijas Republikas atbalstītā interpretācija nav pamatota ar prasību aizsargāt tiesības uz aizstāvību, jo, kā Vispārējā tiesa turklāt ir pārbaudījusi pārsūdzētā sprieduma 49. punktā, tās izmantotā interpretācija attiecīgajai dalībvalstij neliedz iespēju lietderīgi darīt zināmu savu viedokli par riskam pakļauto izdevumu atgūšanu un par Regulas Nr. 1306/2013 54. panta piemērošanu.
66
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka šis iebildums ir balstīts uz kļūdainu Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punkta un 54. panta 5. punkta interpretāciju, tāpēc tas jānoraida kā nepamatots.
67
Otrkārt, attiecībā uz šā sprieduma 41.–44. punktā izklāstīto argumentāciju, ar kuru Bulgārijas Republika būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 61. un 62. punktā uzskatīdama, ka Komisija ir ievērojusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, lai gan strīdīgajā lēmumā nav nekādas atsauces uz Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punktu, kas ir šī lēmuma patiesais juridiskais pamats, jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 57. punktā Vispārējā tiesa ir pamatoti atgādinājusi pastāvīgo judikatūru attiecībā uz LESD 296. pantu, saskaņā ar kuru tiesību aktu pamatojumam jābūt pielāgotam attiecīgā akta būtībai un tajā skaidri un nepārprotami jānorāda tās iestādes argumentācija, kura izdevusi tiesību aktu, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt veiktā pasākuma pamatojumu un lai kompetentā tiesa varētu veikt pārbaudi.
68
Tāpat pēc tam pārsūdzētā sprieduma 60. punktā Vispārējā tiesa ir pamatoti atgādinājusi judikatūru, saskaņā ar kuru īpašajā kontekstā, kad tiek izstrādāti lēmumi par grāmatojumu noskaidrošanu Savienības lauksaimniecības fondu jomā, pamatojums lēmumam, ar kuru ir atteikts no šāda fonda segt daļu no deklarētajiem izdevumiem, jāuzskata par pietiekamu, ja saņēmēja dalībvalsts ir bijusi cieši iesaistīta procedūrā, kuras rezultātā pieņemts šis lēmums, un ja tā zināja iemeslus, kuru dēļ Komisija uzskatīja, ka šie izdevumi nav jāsedz attiecīgajam fondam.
69
Šajā gadījumā Bulgārijas Republika neapstrīd Vispārējās tiesas pārsūdzētā sprieduma 61. punktā izdarītos konstatējumus, saskaņā ar kuriem šī dalībvalsts ir bijusi iesaistīta apstrīdētā lēmuma izstrādes procesā un ka jautājums par strīdīgo parādu atgūšanu saistībā ar Regulas Nr. 1306/2013 54. pantu ir vairākkārt apspriests starp lietas dalībniekiem.
70
Tātad Bulgārijas Republikai nav pamata pārmest Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 62. punktā tā ir secinājusi, ka Bulgārijas Republika nevarēja apgalvot nedz to, ka tā nebija informēta par iemesliem, kuru dēļ Komisija tai bija paredzējusi piemērot finanšu korekciju saistībā ar riskam pakļautajiem izdevumiem, nedz arī to, ka tā nevarēja saprast strīdīgā lēmuma pamatojumu šajā jautājumā.
71
Ņemot vērā Vispārējās tiesas atgādināto judikatūru, Vispārējā tiesa, nepieļaujot tiesību kļūdu, varēja uzskatīt, ka Komisija nav pārkāpusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.
72
Tādējādi otrais iebildums ir jānoraida kā nepamatots.
73
Treškārt, ciktāl Bulgārijas Republika šī sprieduma 45. un 46. punktā īsumā izklāstītajā argumentācijā uzskata, ka Vispārējā tiesa nav pārbaudījusi, vai Komisija ir ievērojusi LES 4. panta 3. punktā paredzēto rūpības pienākumu, jānorāda, kā to darījis ģenerāladvokāts secinājumu 82.–85. punktā, pirmkārt, ka Bulgārijas Republikas Vispārējā tiesā šajā ziņā paustajai argumentācijai nav autonoma rakstura, bet šķiet, ka tā ir saistīta ar apgalvoto procesuālo pārkāpumu, kam, pēc šīs dalībvalsts domām, būtu bijis jāizraisa apstrīdētā lēmuma pieņemšana, kā arī, otrkārt, ka šī argumentācija bija īpaši īsa un, pretēji tam, ko apgalvo šī dalībvalsts, no pārsūdzētā sprieduma 49. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa minēto argumentāciju ir izvērtējusi un kopsavilkuma veidā uz šo argumentāciju arī atbildējusi.
74
Tādējādi trešais iebildums ir jānoraida kā nepamatots.
75
Ceturtkārt, attiecībā uz šī sprieduma 47. un 48. punktā rezumēto iebildumu, ka Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi dažus pierādījumus, un tas pierādot, ka Komisija, sākot Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā paredzēto procedūru, nav ievērojusi lojālas sadarbības un labas pārvaldības principus, lai gan citos līdzīgos gadījumos, kas iestājušies vēlāk, šī procedūra neesot tikusi sākta, jāatgādina, ka apelācijas tiesvedībā Tiesas kontroles mērķis tostarp ir pārbaudīt, vai Vispārējā tiesa ir juridiski pietiekami atbildējusi uz visiem prasītāja izvirzītajiem argumentiem, un ka pamats par to, ka Vispārējā tiesa nav atbildējusi uz pirmajā instancē izvirzītajiem argumentiem, būtībā nozīmē atsaukšanos uz to, ka ir pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu, kas izriet no Eiropas Savienības Tiesas statūtu – kas Vispārējai tiesai piemērojami saskaņā ar šo statūtu 53. panta pirmo daļu un Vispārējās tiesas Reglamenta 117. pantu – 36. panta (šajā ziņā skat. spriedumu, 2025. gada 27. februāris, OA/Parlaments, C‑32/24 P, EU:C:2025:118, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
76
Pienākums norādīt spriedumu pamatojumu nenozīmē, ka Vispārējai tiesai savos apsvērumos katrs no lietas dalībnieku izteiktajiem argumentiem būtu jāizskata izsmeļoši un pēc kārtas. Tātad pamatojums var būt arī netiešs, ar nosacījumu, ka tas ieinteresētajām personām ļauj uzzināt iemeslus, uz kuriem balstīts pārsūdzētais spriedums, un Tiesai gūt pietiekamu informāciju, lai veiktu pārbaudi apelācijas ietvaros (spriedums, 2025. gada 27. februāris, OA/Parlaments, C‑32/24 P, EU:C:2025:118, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
77
Šajā lietā, pirmām kārtām, attiecībā uz Komisijas vēstuli, ko Bulgārijas Republika saņēma 2022. gada 12. maijā, jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 22. punktā Vispārējā tiesa ir atzinusi par pieņemamu pierādījumu, ko šī dalībvalsts iesniedza Vispārējā tiesā iepriekšējā dienā pirms tiesas sēdes. Pēc tam Vispārējā tiesa to izvērtēja minētā sprieduma 53. punktā, kurā tā uzskatīja, ka minētā dalībvalsts nav paskaidrojusi, kādā veidā šī vēstule varētu pamatot tās argumentāciju, un tādējādi apgalvojums, ka Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā minēto pierādījumu, nav pamatots.
78
Otrām kārtām, ciktāl ar šo iebildumu Bulgārijas Republika uzskata, ka Vispārējā tiesa nav komentējusi tās apsvērumus, kas balstīti uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) 2020/2223 (2020. gada 23. decembris), ar kuru groza Regulu (ES, Euratom) Nr. 883/2013 attiecībā uz sadarbību ar Eiropas Prokuratūru un Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai efektivitāti (OV 2020, L 437, 49. lpp.), 29. apsvērumu un 2. pantu, jāatgādina Tiesas pastāvīgā judikatūra, saskaņā ar kuru atbilstoši LESD 256. pantam, Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmajai daļai, kā arī Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunktam apelācijas sūdzībā ir precīzi jānorāda tā sprieduma apstrīdētās daļas, kura atcelšana tiek pieprasīta, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti izvirzīti apelācijas sūdzības atbalstam (skat. spriedumu, 2025. gada 22. maijs, Trasta Komercbanka/ECB, C‑90/23 P, EU:C:2025:369, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
79
Jānorāda, ka šajā lietā Bulgārijas Republikas argumentiem, kas balstīti uz 29. apsvērumu un 2. pantu un kas izklāstīti apelācijas sūdzības 48. punktā, ir raksturīga pilnīga neskaidrība un saiknes ar pārsūdzētā sprieduma pamatojumu trūkums un tāpēc tie ir acīmredzami nepieņemami.
80
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, pirmais pamats ir jānoraida kā daļēji nepieņemams un daļēji nepamatots.
Par otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
81
Otrais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, interpretējot Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punkta a) un c) apakšpunktu kopsakarā ar šīs regulas 54. panta 1. punktu, tādējādi, ka šajā lietā 54. panta 1. punktā paredzētais 18 mēnešu termiņš sākās no brīža, kad maksājumu aģentūra bija saņēmusi galīgos OLAF ziņojumus.
82
Proti, tas, ko Vispārējā tiesa ir nospriedusi pārsūdzētā sprieduma 76.–78. punktā, esot pretrunā tās pastāvīgajai judikatūrai, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā paredzētais lēmumu pieņemšanas process ir balstīts uz sacīkstes principu un dažādie dokumenti, ar kuriem notikusi apmaiņa administratīvajā procesā, ir sagatavojoši dokumenti lēmuma pieņemšanai.
83
Bulgārijas Republika it īpaši apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 76. punktā Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka, ja Savienības likumdevējs būtu vēlējies noteikt brīdi, kad sākas 18 mēnešu termiņš, kas paredzēts, lai dalībvalstis pieprasītu no saņēmējiem atgūt nepamatotus maksājumus Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā paredzētās grāmatojumu noskaidrošanas procedūras formālas pabeigšanas brīdī, tas būtu skaidri atsaucies uz “īstenošanas aktiem”.
84
Šajā ziņā šī dalībvalsts apgalvo, ka Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punktā Savienības likumdevējs ir vispārīgi definējis dokumentus, ar kuru saņemšanu sākas 18 mēnešu termiņš, tāpēc, ka pārbaudes, secinājumi un ziņojumi, kas var tikt pieņemti grāmatojumu noskaidrošanas procedūrā un pārkāpumu procedūrā, nav viendabīgi.
85
Turklāt Bulgārijas Republika norāda, ka pretēji tam, kas norādīts pārsūdzētā sprieduma 77. punktā, tā neapstrīd, ka Komisijai principā ir tiesības nolemt sākt atbilstības noskaidrošanas procedūru un izslēgt izdevumus, pamatojoties uz OLAF galīgajos ziņojumos ietverto informāciju.
86
Tomēr šajā lietā procedūrā, kas jau ir sākta saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu, esot prasīts, lai Komisija pieņemtu lēmumu par finansējuma atteikumu pēc visiem Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantā paredzētajiem posmiem.
87
Proti, Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 3. punktā paredzētā procedūra, kas sākta, pamatojoties uz šīs regulas 52. panta 1. punktu, liekot Komisijai to izbeigt ar īstenošanas lēmumu, kas pieņemts uz tā paša pamata, lai attiecīgā dalībvalsts varētu droši zināt, kādi pasākumi tai jāveic.
88
Tā kā Komisija šādi nerīkojās, tā esot radījusi Bulgārijas Republikai nenoteiktību attiecībā uz tai pārmestā pārkāpuma precīzo raksturu.
89
Šī dalībvalsts apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 73.–81. punktā Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi lietas faktus saistībā ar Regulas Nr. 1306/2013 52. un 54. pantu, kuri esot jāinterpretē kopā, jo šīs regulas 54. pantā ir atsauce uz minētās regulas 52. panta 3. punktu attiecībā uz tiesībām uz aizstāvību un uz informāciju saistībā ar lēmumu, kas jāpieņem saskaņā ar šīs pašas regulas 54. panta 5. punktu.
90
Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. un 3. punktu, aplūkojot tos kopā, uzskatīdama, ka šīs tiesību normas ļauj Komisijai pieņemt lēmumu saskaņā ar šīs regulas 54. panta 5. punktu, lai gan patiesībā pēdējā minētajā tiesību normā Komisijai esot vienīgi noteikts pienākums ievērot minētās regulas 52. panta 3. punktā paredzēto procedūru, kas balstīta uz sacīkstes principu, lai izslēgtu izdevumus, pamatojoties uz šo 54. panta 5. punktu, gadījumā, ja nav ievērots šīs pašas regulas 54. panta 1. punktā paredzētais termiņš vai attiecīgā dalībvalsts ir pieļāvusi nolaidību.
91
Komisija apstrīd šīs argumentācijas pamatotību.
Tiesas vērtējums
92
Ar otro apelācijas pamatu Bulgārijas Republika uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, interpretēdama Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punkta a) un c) apakšpunktu kopsakarā ar šīs regulas 54. panta 1. punktu, jo būtībā tā ir uzskatījusi, ka šajā lietā 54. panta 1. punktā paredzētais 18 mēnešu termiņš bija sācies no brīža, kad maksājumu aģentūra bija saņēmusi OLAF galīgos ziņojumus, lai gan šī dalībvalsts uzskata, ka tad, ja ir sākta procedūra saskaņā ar minētās regulas 52. pantu, tās rezultātā jāpieņem lēmums par finansējuma atteikumu dažādu Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantā paredzēto posmu beigās, un šajā gadījumā brīdī, kad OLAF nosūtīja savus galīgos ziņojumus, tas tā nebija.
93
Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā paredzētā lēmumu pieņemšanas procesa sacīkstes raksturu, kā arī to, ka šajā administratīvajā procesā paziņotie dokumenti ir sagatavojoši dokumenti lēmuma par finansējuma atteikumu pieņemšanai.
94
Šajā ziņā jānorāda, ka otrais pamats ir balstīts uz kļūdainu pieņēmumu, ka Komisijai, tā kā tā ir sākusi atbilstīguma noskaidrošanas procedūru, pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktu, ir pienākums pieņemt īstenošanas aktu saskaņā ar šo tiesību normu, un tikai pēc tam tā attiecīgā gadījumā var sākt procedūru, pamatojoties uz šīs regulas 54. panta 5. punkta a) un c) apakšpunktu.
95
Proti, kā izriet no pirmā pamata pārbaudes un it īpaši no šī sprieduma 53.–55. punkta, pienākums pieprasīt pārkāpumu vai nolaidības dēļ nepamatoti veikto maksājumu atgūšanu rodas konkrēti no brīža, kad maksājumu aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir saņēmusi “kontroles ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kas norāda uz pārkāpuma esamību”, un procedūra, kuras rezultātā tiek pieņemts īstenošanas akts, pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punktu, var tikt īstenota autonomi no procedūras, kas balstīta uz šīs regulas 52. panta 1. punktu.
96
Tādējādi Komisija, tā kā pienākuma pieprasīt atgūšanu pārkāpums ir konstatēts un tai nav pienākuma vispirms izbeigt procedūru, kas sākta, pamatojoties uz pēdējo minēto tiesību normu, var pieņemt īstenošanas aktu saskaņā ar minētās regulas 54. panta 5. punktu, ar nosacījumu, ka tiek ievērota šīs regulas 52. panta 3. punktā noteiktā procedūra.
97
Šādos apstākļos šis pamats nav atbalstāms.
98
Tā kā neviens no šīs apelācijas sūdzības pamatiem nav apmierināts, tā jānoraida pilnībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
99
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
100
Atbilstoši šī reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz tā 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
101
Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt pašai savus, kā arī atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.
2)
Bulgārijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.
(
1
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
2
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
3
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
4
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
5
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
6
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
7
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
8
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
9
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
10
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.