62023CJ0785
TIESAS SPRIEDUMS (desmitā palāta)
2025. gada 19. jūnijā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Direktīva 2006/112/EK – Konkrētām darbībām sabiedrības interesēs piemērojamie atbrīvojumi no nodokļa – 132. pants – Valsts pasta dienesti – Direktīva 97/67/EK – 12. pants – Universālo pasta pakalpojumu sniedzējs – Jēdzieni “valsts pasta pakalpojums” un “sabiedriskas nozīmes pakalpojums”
Lietā C‑785/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa, Bulgārija) iesniegusi ar 2023. gada 18. decembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 19. decembrī, tiesvedībā
Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
pret
“Bulgarian posts” EAD,
piedaloties
Varhovna administrativna prokuratura,
TIESA (desmitā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs D. Gracijs [D. Gratsias], tiesneši J. Regans [E. Regan] un B. Smulderss [B. Smulders],
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretāre: R. Stefanova-Kamiševa [R. Stefanova‑Kamisheva], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 24. janvāra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite vārdā – M. Bakalova un E. Pavlova,
–
“Bulgarian posts” EAD vārdā – V. D. Gerdzhikov un M. Peneva, advokati,
–
Eiropas Komisijas vārdā – M. Herold, M. Ilkova un J. Szczodrowski, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.) 132. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/67/EK (1997. gada 15. decembris) par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai (OV 1998, L 15, 14. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/6/EK (2008. gada 20. februāris) (OV 2008, L 52, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 97/67”), 12. pantu.
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (Valsts publisko ieņēmumu aģentūras Sofijas pilsētas direkcijas “Sūdzības un prakse nodokļu un sociālā nodrošinājuma jomā” direktors, Bulgārija; turpmāk tekstā – “nodokļu iestāde”) un “Bulgarian posts” EAD par paziņojumu par nodokli attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa (PVN) piemaksu, kas šai sabiedrībai tika pieprasīta par taksācijas periodu no 2015. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2006/112
3
Direktīvas 2006/112 IX sadaļā “Atbrīvojumi” tostarp ir ietverta 2. nodaļa “Atbrīvojumi konkrētām darbībām sabiedrības interesēs”, kurā iekļauts šīs direktīvas 132. pants, kurā paredzēts:
“1.   Dalībvalstis atbrīvo no nodokļa šādus darījumus:
a)
pakalpojumus, ko sniedz valsts pasta dienesti, izņemot pasažieru pārvadājumus un telekomunikāciju pakalpojumus, kā arī ar tiem saistītu preču piegādi;
[..].”
Direktīva 97/67
4
Direktīvas 97/67 15. apsvērumā noteikts:
“tā kā šīs direktīvas nosacījumi, kas attiecas uz vispārējo pakalpojumu sniegšanu, neskar vispārējo pakalpojumu operatoru tiesības apspriest līgumus ar klientiem individuāli.”
5
Šīs direktīvas 2. pantā paredzēts:
“Šajā direktīvā tiek piemērotas šādas definīcijas:
1.
“Pasta pakalpojumi” ir pakalpojumi, kas saistīti ar pasta sūtījumu savākšanu, šķirošanu, pārvadāšanu un piegādi.
1.a
“Pasta pakalpojumu sniedzējs” ir uzņēmums, kas sniedz vienu vai vairākus pasta pakalpojumus.
[..]
13.
“universālā pakalpojuma sniedzējs” ir valsts vai privāts pasta pakalpojumu sniedzējs, kurš dalībvalstī sniedz universālu pasta pakalpojumu vai kādu tā daļu un kura identitāte ir paziņota [Eiropas] Komisijai saskaņā ar 4. pantu.
[..]
17.
“Lietotājs” ir jebkura fiziskā vai juridiskā persona, kas sūtītāja vai adresāta statusā gūst labumu no pasta pakalpojumu sniegšanas;
[..]
19.
“Pamatprasības” ir vispārīgi iemesli, kas nav ekonomiski iemesli un kas var rosināt kādu dalībvalsti piemērot nosacījumus pasta pakalpojumu sniegšanai. Šie iemesli ir korespondences noslēpums, tīkla drošība saistībā ar bīstamu preču pārvadāšanu, nodarbinātības noteikumu ievērošana, sociālā nodrošinājuma shēmas, kas noteiktas normatīvajos vai administratīvajos aktos un/vai koplīgumos, par kuriem valsts līmenī panākta vienošanās starp sociālajiem partneriem saskaņā ar Kopienas un attiecīgās valsts tiesību aktiem, un – pamatotos gadījumos – datu aizsardzība, vides aizsardzība un reģionālā plānošana. Datu aizsardzība var ietvert personas datu aizsardzību, nosūtītās vai glabātās informācijas konfidencialitāti un privātās dzīves aizsardzību;
20.
“Vienas vienības tarifa pakalpojumi” ir pasta pakalpojumi, kuru tarifi par atsevišķiem pasta sūtījumiem ir noteikti universālā pakalpojuma sniedzēju vispārējos noteikumos.”
6
Minētās direktīvas 3. pantā paredzēts:
“1.   Dalībvalstis savā teritorijā nodrošina to, ka lietotājiem ir tiesības uz vispārējiem pakalpojumiem, kas saistīti ar noteiktas kvalitātes pastāvīgo pasta pakalpojumu sniegšanu par pieņemamām cenām visiem lietotājiem visās vietās.
[..]
3.   Dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka – ja vien nepastāv apstākļi vai ģeogrāfiski nosacījumi, ko atzīst par izņēmumu – universālais pakalpojums ir garantēts ne mazāk kā piecas darbadienas nedēļā un ka tas ietver vismaz:
–
vienu savākšanu,
–
vienu piegādi mājās vai telpās visām fiziskajām vai juridiskajām personām vai – atkāpjoties no tā un ievērojot nosacījumus, ko var piemērot valsts regulatīvā iestāde, – vienu piegādi attiecīgās iekārtās.
Visi izņēmumi vai atkāpes, ko valsts regulatīvā iestāde piešķir saskaņā ar šo punktu, jādara zināmi Komisijai un visām valsts regulatīvajām iestādēm.
4.   Katra dalībvalsts pieņem pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka universālajā pakalpojumā ietilpst vismaz šādi:
–
to pasta sūtījumu savākšana, šķirošana, pārvadāšana un piegāde, kuru svars ir līdz diviem kilogramiem,
–
to pasta paku savākšana, šķirošana, pārvadāšana un piegāde, kuru svars ir līdz desmit kilogramiem,
–
ierakstīto sūtījumu un apdrošināto sūtījumu pakalpojumi.
5.   Valsts regulatīvās iestādes var palielināt svara ierobežojumu līdz jebkurai vērtībai, nepārsniedzot 20 kilogramus, un noteikt īpašus noteikumus piegādei mājās attiecībā uz tām pasta pakām, kas ir iekļautas vispārējo pakalpojumu jomā.
Neskarot kādas dalībvalsts noteikto svara ierobežojumu universālā pakalpojuma pasta pakām, dalībvalstis nodrošina, ka to teritorijā piegādā pasta pakas, kuras saņem no citām dalībvalstīm un kuru svars ir līdz 20 kilogramiem.
6.   Attiecīgo pasta sūtījumu minimālie un maksimālie izmēri ir tie, kas paredzēti attiecīgajos noteikumos, kurus pieņēmusi Pasaules Pasta savienība.
7.   Šajā pantā noteiktais universālais pakalpojums ietver iekšzemes un pārrobežu pakalpojumus.”
7
Šīs pašas direktīvas 5. panta 1. punkta otrais ievilkums formulēts šādi:
“Visas dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu to, ka universālā pakalpojuma sniegšana atbilst šādām prasībām:
[..]
–
ievērojot salīdzināmus nosacījumus, lietotājiem piedāvā identisku pakalpojumu.”
8
Direktīvas 97/67 12. pantā noteikts:
“Dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka visiem pakalpojumiem, kuri ir daļa no universālā pakalpojuma, tarifi atbilst šādiem principiem:
–
cenas ir pieņemamas un tādas, lai visiem lietotājiem neatkarīgi no ģeogrāfiskās atrašanās vietas, kā arī ņemot vērā attiecīgās valsts īpašos apstākļus, būtu piekļuve sniegtajiem pakalpojumiem. Dalībvalstis var saglabāt vai ieviest bezmaksas pasta pakalpojumus neredzīgām vai daļēji neredzīgām personām,
–
cenas ir saskaņotas ar izmaksām, un tās stimulē efektīvu universālā pakalpojuma sniegšanu. Ja to prasa sabiedrības intereses, dalībvalstis var izlemt, ka vienas vienības tarifa sūtījumiem un citiem sūtījumiem visā attiecīgās valsts teritorijā un/vai uz citu dalībvalstu teritoriju piemēro vienotu tarifu,
–
vienota tarifa piemērošana neizslēdz universālā pakalpojuma sniedzēju tiesības slēgt ar lietotājiem individuālas vienošanās par cenām,
–
tarifi ir pārredzami un nediskriminējoši,
–
ja universālā pakalpojuma sniedzēji piemēro īpašus tarifus, piemēram, par pakalpojumiem, ko sniedz uzņēmumiem, vairumnosūtītājiem vai dažādu lietotāju pasta sūtījumu apkopotājiem, tad tie attiecībā gan uz tarifiem, gan attiecīgajiem nosacījumiem piemēro pārredzamības un nediskriminācijas principu. Tarifus ar attiecīgajiem nosacījumiem vienādi piemēro gan dažādu trešo personu, gan trešo personu un to universālā pakalpojuma sniedzēju attiecībās, kas sniedz līdzvērtīgus pakalpojumus. Visi šie tarifi ir pieejami arī citiem lietotājiem, jo īpaši individuālajiem lietotājiem un mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, kas nosūta pastu ar līdzīgiem nosacījumiem.”
Bulgārijas tiesības
ZDDS
9
Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (Pievienotās vērtības nodokļa likums), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “ZDDS”), 49. panta 2. punktā paredzēts, ka universālo pasta pakalpojumu sniegšana saskaņā ar Zakon za poshtenskite uslugi (Pasta pakalpojumu likums; turpmāk tekstā – “ZPU”) paredzētajiem nosacījumiem un kārtību ir no nodokļa atbrīvots pakalpojums.
Pievienotās vērtības nodokļa likuma piemērošanas noteikumi
10
Pravilnik za prilagane na Zakona za danak varhu dobavenata stoynost (Pievienotās vērtības nodokļa likuma piemērošanas noteikumi), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 43. panta 2. punktā noteikts:
“Universālie pasta pakalpojumi [ZDDS] 49. panta 2. punkta izpratnē ir universālie pasta pakalpojumi [ZPU] 4. nodaļas I iedaļas izpratnē.”
ZPU
11
ZPU 15. pants redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, formulēts šādi:
“(1) [Komisia za regulirane na saobshteniata (Komunikāciju regulatīvā komisija; turpmāk tekstā – “Regulatīvā komisija”)] regulē pasta pakalpojumu sniegšanu saskaņā ar šo likumu un:
[..]
7.
nosaka standartus, kas atbilst spēkā esošajiem Bulgārijas un Eiropas standartiem attiecībā uz universālo pasta pakalpojumu kvalitāti un pakalpojumu efektivitāti, un uz sava rēķina nodrošina, ka to īstenošanu katru gadu izvērtē neatkarīga organizācija;
[..]
20.
vienojas par cenām, nodrošinot piekļuvi pasta operatora, uz kuru attiecas universālā pasta pakalpojumu saistības, tīklam;
21.
pēc transporta, informācijas tehnoloģiju un komunikāciju ministra pamatota rakstiska pieprasījuma sniedz informāciju, kas vajadzīga, lai īstenotu valsts politiku pasta pakalpojumu jomā.
[..]”
12
Saskaņā ar šī likuma pamatlietā piemērojamajā redakcijā 21. panta 1. punktu:
“Pasta operatori nodrošina, ka lietotājiem pasta pakalpojumu izmantošanai ir vienlīdzīga piekļuve piekļuves punktiem, un obligāti izstrādā ar patērētājiem noslēgtā līguma vispārējos noteikumus. Individuāli līgumi ar patērētājiem nav jāparaksta.”
13
Minētā likuma 24. pantā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, noteikts:
“Universālo pasta pakalpojumu sniedz pasta operators, kuram ar likumu noteikts pienākums sniegt šo pakalpojumu visā valsts teritorijā, izmantojot pasta tīklu, ko organizē un pārvalda šis operators.”
14
Šī paša likuma 32. pantā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, noteikts:
“Universālais pasta pakalpojums ir pakalpojums, ko sniedz nepārtraukti noteiktā darba laikā un kura kvalitāte atbilst 15. panta 1. punkta 7. apakšpunktā minētajiem standartiem, par pieņemamām cenām, ar iespēju katram lietotājam valsts teritorijā izmantot šo pakalpojumu neatkarīgi no tā ģeogrāfiskās atrašanās vietas.”
15
Saskaņā ZPU pamatlietā piemērojamajā redakcijā 33. panta 1. punktu:
“Universālie pasta pakalpojumi tiek nodrošināti katru darba dienu, vismaz piecas dienas nedēļā [..].”
16
Šī likuma 34. panta 1. punktā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietās, ir paredzēts:
“Universālie pasta pakalpojumi ietver šādus pasta pakalpojumu veidus:
1.
iekšzemes un starptautisku pasta sūtījumu saņemšana, pārvadāšana un piegāde:
a)
korespondences sūtījumi līdz 2 kg;
b)
sīkpakas līdz 2 kg;
[..]
d)
iespieddarbi līdz 5 kg;
e)
sūtījumi neredzīgām un vājredzīgām personām līdz 7 kg;
2.
iekšzemes un starptautisko pasta paku saņemšana, pārvadāšana un piegāde līdz 20 kg;
[..]
4.
papildu “ierakstītu sūtījumu” un “deklarētās vērtības” pakalpojumi.”
17
Minētā likuma 36. panta 1. un 2. punkts, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, ir formulēts šādi:
“(1)   34. pantā norādītie pasta sūtījumi un pasta pakas tiek piegādāti: adresātu pastkastēs, kas atrodas galamērķa adresē; pasta birojā; citās pasta tīkla vienībās; vietās vai iekārtās, par kurām pasta operatori un lietotāji ir vienojušies.
(2)   Šā panta 1. punktā minēto pasta sūtījumu un pasta paku piegādes nosacījumus nosaka [Regulatīvās komisijas] vispārīgie noteikumi.”
18
Saskaņā ar šī paša likuma, pamatlietā piemērojamajā redakcijā, 38. pantu:
“Pasta pakalpojumi, kas nav universālie pasta pakalpojumi, ietver:
1.
tiešā pasta sūtījumu saņemšanu, pārvadāšanu un izplatīšanu;
2.
hibrīdpasta pakalpojumus;
3.
kurjera pakalpojumus;
4.
pasta orderus.”
19
ZPU 66. pantā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, noteikts:
“(1) Cenas katram pakalpojumu veidam, kas ietilpst universālajā pasta pakalpojumā, nosaka un piemēro saskaņā ar Ministru padomes noteikumos paredzētajiem noteikumiem. Noteikumu projektu izstrādā [Regulatīvā komisija].
(2) Uz 1. punktā minētajiem noteikumiem attiecas šādi principi:
1.
vienādas cenas par vienādiem pakalpojumiem visā valsts teritorijā;
2.
vienlīdzīga attieksme pret lietotājiem;
3.
pieņemamas cenas;
4.
pakalpojumu sniegšanas izmaksu ņemšana vērā;
5.
saistība ar pakalpojuma kvalitāti;
6.
nodrošināt ekonomiski pamatotu peļņu saskaņā ar pieņemto ieguldījumu politiku;
7.
radīt apstākļus patēriņa veicināšanai;
8.
ņemt vērā cenu līmeni starptautiskajos tirgos, ciktāl to ļauj apstākļi valstī;
9.
cenu reklāma.
(3) Noteikumos, kas minēti 1. punktā, paredz nosacījumus un procedūru, saskaņā ar kuru pasta operators, kam ir pienākums sniegt universālo pasta pakalpojumu, var vienoties par cenām atkarībā no universālā pasta pakalpojuma veida, izņemot cenas, kas noteiktas saskaņā ar noteikumiem, ievērojot publicitātes un vienlīdzīgas attieksmes principus.”
ZPU papildu noteikumi
20
Dopalnitelni razporedbi kam ZPU (ZPU papildu noteikumi), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, paredzēts:
“§ 1 Šī likuma izpratnē:
1.
“Pasta sūtījumu saņemšana” ir pasta operatoru darbība, ko veido to pasta sūtījumu saņemšana, kurus sūtītāji ir iesnieguši piekļuves punktos.
[..]
4.
“Piekļuves punkts” ir stacionārs vai mobils pasta birojs, pasta aģentūra vai ārēja pasta nodaļa, kur sūtītāji nogādā un kurā operators saņem pasta sūtījumus un pasta pilnvarojumus, kā arī pastkastītes un citas sabiedriskai lietošanai paredzētas ierīces, kas izvietotas sūtītājiem pieejamās vietās.
[..]
18.
“Eksprespasta pakalpojums” ir pasta pakalpojums ar pievienoto vērtību attiecībā pret universālo pasta pakalpojumu. Eksprespasta pakalpojums papildus tam, ka sūtījumu saņemšana, pārvadāšana un nodošana saņēmējam ir ātrāka un uzticamāka, nodrošina visu vai daļu no šādiem papildu pakalpojumiem:
a)
savākšana nosūtītāja adresē;
b)
piegāde līdz noteiktam datumam;
c)
iespēja pārvadāšanas laikā mainīt galamērķi un adresātu;
d)
piegādes fakta apliecināšana sūtītājam;
e)
sūtījumu kontrole un izsekošana;
f)
individualizēti pakalpojumi lietotājiem un “kartes” pakalpojumu sniegšana (fakultatīvi) vajadzīgajā veidā un laikā (“pēc pieprasījuma” un “līgumiski”).
[..]
28.
“Pastāvīgie pasta biroji” ir pasta tīklu būtisks elements, kas tiek organizētas atsevišķā telpā, kur visus pakalpojumus, kas ietilpst universālajā pasta pakalpojumā, pasta pakalpojumus, kas nav universālie pasta pakalpojumi, un citu komercdarbību pasta operatora darbinieki veic, izmantojot tehnoloģiski savstarpēji savienotas darba vietas.
29.
“Mobilais pasta birojs” ir pasta tīkla elements, kas tiek organizēts telpā ar īpašiem transporta līdzekļiem un kurā darbinieki sniedz visus pasta pakalpojumus, kas ir universālie pasta pakalpojumi, vairākās apdzīvotās vietās atbilstoši noteiktam maršrutam un grafikam.
30.
“Pasta aģentūra” ir darba vieta vietā, kurā nav noteikts pasta biroja un kura tiek organizēta atsevišķā telpā, kur konkrēta pasta operatora pārstāvis sniedz noteiktus pasta pakalpojumus.
31.
“Ārējā pasta nodaļa” ir darba vieta, kas organizēta, lai sniegtu pasta pakalpojumus vietā, kur tiek piedāvāti arī cita veida sabiedriskie pakalpojumi. Tiesības sniegt pasta pakalpojumus tiek piešķirtas, pamatojoties uz līgumu ar konkrētu pasta operatoru.
[..]”
Noteikumi, ar ko nosaka universālo pasta pakalpojumu cenu veidošanas un piemērošanas kārtību
21
Naredba za opredelyane na pravila za obrazuvane i prilagane na tsentata na universalnata poshtenska usluga (Noteikumi, ar ko nosaka universālo pasta pakalpojumu cenu veidošanas un piemērošanas kārtību), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, II iedaļā “Cenu veidošanas konkrētiem universālo pasta pakalpojumu veidiem kārtība” ietverts 4. pants, kura 1. punktā noteikts:
“Cenas katram universālā pasta pakalpojuma veidam nosaka, pamatojoties uz pakalpojumu sniegšanas izmaksām, kas izriet no izmaksu sadales sistēmas piemērošanas saskaņā ar Pasaules Pasta savienības aktiem.”
22
Šo noteikumu 14. pants, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, formulēts šādi:
“(1)
Operators, uz kuru attiecas universālā pasta pakalpojuma saistības, var vienoties ar lietotājiem par cenām, kas atšķiras no cenām, kuras noteiktas saskaņā ar II iedaļu.
(2)
Šā panta 1. punktā minētās cenas ir publiskas, tās nevar būt zemākas par katra pakalpojuma veida izmaksām, un tās nosaka, piemērojot cenas atlaides katram universālā pasta pakalpojuma veidam, pamatojoties uz lietotāju izpildītajiem nosacījumiem, kurus iepriekš noteicis operators, kam ir universālā pasta pakalpojuma saistības.
(3)
Operators, uz kuru attiecas universālā pakalpojuma saistības, publicē 1. punktā minētās cenas un to piemērošanas nosacījumus saskaņā ar 2. punktu, vienlaikus līgumu par to piemērošanu slēgšanā ievērojot vienlīdzīgas attieksmes principu pret lietotājiem.
(4)
Operators, uz kuru attiecas universālā pasta pakalpojuma saistības, iesniedz [Regulatīvajai komisijai] grāmatvedības datus par ieņēmumiem, izdevumiem un sūtījumu skaitu, kas rodas, izpildot 3. punktā minētos līgumus. Datus sniedz pēc universālā pasta pakalpojuma veida kopā ar prasību kompensēt netaisnīgu finansiālo slogu, kas izriet no [ZPU] 29.a panta 1. punktā minētā universālā pasta pakalpojuma sniegšanas.
(5)
Operators, kam ir pienākums sniegt universālo pasta pakalpojumu, iesniedz [Regulatīvajai komisijai] 3. punktā minēto līgumu apliecinātas kopijas, kā arī tajos izdarītos grozījumus un papildinājumus 14 dienu laikā no to noslēgšanas dienas.”
Universālo pasta pakalpojumu kvalitātes un efektivitātes standarti
23
Normativi za kachestvo na universalnata poshtenska usluga i efikasnostta na obsluzhvane (Universālo pasta pakalpojumu kvalitātes un efektivitātes standarti), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, pieņemti ar Regulatīvās komisijas 2011. gada 14. jūlija Lēmumu Nr. 655, kas publicēts 2011. gada 19. augustaDV Nr. 64.
24
Saskaņā ar šo standartu 8. pantu, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, “Kvalitātes standarti attiecībā uz pasta sūtījumu un pasta paku savākšanas regularitāti”:
“Atrašanās vieta
Nedēļas dienas
Savākšanu skaits dienā
Sofija
no pirmdienas līdz piektdienai
2
Sofija
sestdiena un svētdiena
1
ar RSTS
no pirmdienas līdz sestdienai
1
bez RSTS
no pirmdienas līdz piektdienai
1
[Piezīme: RSTS – apmaiņas un šķirošanas centrs.]”
25
Saskaņā ar minēto standartu, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 9. pantu “Kvalitātes standarti attiecībā uz pasta sūtījumu un pasta paku piegādes regularitāti”:
“Atrašanās vieta
Nedēļas dienas
Piegāžu skaits dienā
Sofija
no pirmdienas līdz sestdienai
2
ar RSTS
no pirmdienas līdz sestdienai
1
bez RSTS
no pirmdienas līdz piektdienai
1”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
26
Bulgarian posts ir saskaņā ar Bulgārijas tiesībām iedibināta sabiedrība, kurai ir individuāla licence universālo pasta pakalpojumu sniegšanai visā Bulgārijas teritorijā.
27
Šī sabiedrība kā universālo pasta pakalpojumu sniedzēja ir PVN maksātāja un, veicot saimniecisko darbību, tā slēdz darījumus, kas dod tiesības uz PVN atskaitīšanu.
28
Nodokļu pārbaudes laikā tika konstatēts, ka Bulgarian posts laikposmā, kuru iesniedzējtiesa nav precizējusi, bija deklarējusi noteiktu pakalpojumu sniegšanu kā daļu no universālā pasta pakalpojuma, kas ZDDS izpratnē ir atbrīvots no PVN.
29
Tomēr dienests, ka veica nodokļu revīziju, uzskatīja, ka attiecīgo pakalpojumu sniegšanu nevar uzskatīt par daļu no universālā pasta pakalpojuma. Proti, daži no šiem pakalpojumiem neatbilstot šī pakalpojuma definīcijai, kas ietverta ZPU, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā. Citi pakalpojumi esot paredzēti līgumos, kuros esot ietverti noteikumi, kas nosaka, pirmkārt, ka jāņem vērā attiecīgo klientu īpašās vajadzības, piemēram, sūtījumu savākšanas vietu, piegādes vietu, savākšanas biežumu, darba laiku un, otrkārt, tiem jāpiemēro zemākas cenas nekā tās, ko apstiprinājusi Regulatīvā komisija.
30
Tāpēc 2021. gada 3. augustā dienests, kas veica nodokļu revīziju, izdeva paziņojumu par nodokļa korekciju, ar kuru Bulgarian posts tika noteikta papildu PVN summa, pieskaitot procentus.
31
Bulgarian posts par šo paziņojumu cēla prasību Administrativen sad Sofia-grad (Sofijas pilsētas Administratīvā tiesa, Bulgārija), kura to apmierināja un atcēla minēto paziņojumu.
32
Šī tiesa uzskata – tas, ka sūtījumi tiek savākti ārpus piekļuves punktiem īpašā kārtībā un it īpaši par cenu, kas ir zemāka par Regulējošās komisijas apstiprināto cenu, nav elements, kurš ļautu noteikt attiecīgo pasta pakalpojumu raksturu. Savukārt no tā, ka liela daļa šo pakalpojumu ir sniegti publisko tiesību subjektiem, lai tie varētu pildīt savu sabiedriskā pakalpojuma uzdevumu, varētu secināt, ka minētie pakalpojumi nebija paredzēti šo subjektu īpašo vajadzību apmierināšanai un tātad tiem varēja tikt piemērots ZDDS 49. panta 2. punktā paredzētais atbrīvojuma no nodokļa režīms.
33
Nodokļu administrācija par pirmās instances spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa, Bulgārija), kas ir iesniedzējtiesa. Pēdējā minētā uzskata, ka, lai gan dažos Tiesas spriedumos par universālā pasta pakalpojuma sniegšanu ir elementi, kuriem ir nozīme tajā izskatāmā strīda atrisināšanā, tomēr šajos spriedumos aplūkotie apstākļi atšķiras no tiem, kas pastāv šajā lietā, kā arī tie neļauj atbildēt uz visiem tai uzdotajiem jautājumiem.
34
It īpaši iesniedzējtiesa norāda, ka Bulgarian posts sniegtais pakalpojums nav identisks 2019. gada 16. oktobra spriedumā Winterhoff un Eisenbeis (C‑4/18 un C‑5/18, EU:C:2019:860) aplūkotajam pakalpojumam, kas attiecoties uz tiesu un administratīvo iestāžu izdotu dokumentu oficiālu izsniegšanu saskaņā ar īpašām Vācijas tiesību normām. Turpinājumā tā šaubās par to, cik lielā mērā šajā spriedumā rastais risinājums ir atbilstošs, lai atrisinātu strīdu, ko izskata iesniedzējtiesa, ņemot vērā, ka Bulgarian posts noslēgtie individuālie līgumi nav noslēgti tikai ar publisko tiesību subjektiem un to priekšmets nav tiesas un administratīvo dokumentu izsniegšana.
35
Šādos apstākļos iesniedzējtiesa norāda – no 2009. gada 23. aprīļa sprieduma TNT Post UK (C‑357/07, EU:C:2009:248) izriet, ka Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – vienota aprēķinu bāze (OV 1977, L 145, 1. lpp.), 13. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunktā, kura formulējums identiski ir pārņemts Direktīvas 2006/112 132. pantā, paredzētais atbrīvojums no PVN nav piemērojams visiem pakalpojumiem, ko sniedz universālo pasta pakalpojumu sniedzēji, kuri nav skaidri izslēgti no šīs pašas tiesību normas piemērošanas jomas, neatkarīgi no to būtības. Šajā spriedumā esot precizēts, ka šāda pakalpojumu sniedzēja sniegtie pakalpojumi, kuru nosacījumi ir individuāli apspriesti, nevar tikt atbrīvoti no nodokļa, jo šie pakalpojumi pēc savas būtības atbilst attiecīgo lietotāju īpašajām vajadzībām.
36
Šajā kontekstā iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai var uzskatīt, ka pasta pakalpojumi, par kuriem ir runa tās izskatāmajā lietā, atbilst attiecīgo lietotāju īpašajām vajadzībām, un vai no tā izriet, ka tie nevar tikt atbrīvoti no nodokļa, pamatojoties uz to, ka līgumos, kas individuāli noslēgti šo pakalpojumu sniegšanai, ir paredzēts viens vai vairāki no šādiem nosacījumiem:
–
pakalpojumu cenas ir zemākas par tām, ko apstiprinājusi Universālā pasta pakalpojuma sniegšanas regulatīvā komisija, un nav pierādīts, ka tās segtu šo pakalpojumu sniegšanas izmaksas;
–
pakalpojumu cenas nosaka, piemērojot atlaidi, kas nav noteikta saskaņā ar publiski pieejamiem nosacījumiem attiecībā uz šādu atlaižu saņemšanu;
–
pasta sūtījumu savākšana un piegāde notiek klienta adresē;
–
pasta sūtījumu savākšanas biežums pārsniedz noteikto zemāko robežu, zem kuras savākšanas un piegādes biežums saskaņā ar ZPU, pamatlietā piemērojamajā redakcijā, 33. panta 2. punktu nedrīkst nokristies, un pārsniedz to, ko paredz universālā pasta pakalpojuma kvalitātei un pakalpojuma efektivitātei paredzētie standarti;
–
ja klients to pieprasa, ir paredzēta arī papildu savākšana ārpus laika, par kuru iepriekš panākta vienošanās;
–
daļā no individuāli noslēgtiem līgumiem ir panākta vienošanās, ka pasta sūtījumu saņemšana notiks arī pēc attiecīgo pilsētu pasta nodaļu darba laika.
37
Šajos apstākļos Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai pakalpojumi, ko sniedz universālo pasta pakalpojumu sniegšanas Bulgārijas Republikas teritorijā licences turētājs, pamatojoties uz individuāliem līgumiem ar pasta pakalpojumu lietotājiem, uzskatāmi par pakalpojumiem, ko [Direktīvas 2006/112] IX sadaļas 2. nodaļas 132. panta izpratnē sniedz “valsts pasta dienesti” un kas kalpo “sabiedrības interesēm”, ja šie individuālie līgumi paredz, ka pakalpojumam jāizpilda viens vai visi šie nosacījumi, proti: sūtījumu savākšana ārpus piekļuves vietām (savākšana un piegāde tiek veikta uz pasūtītāja adresi); savākšana un piegāde tiek veikta ar pasūtītājiem iepriekš saskaņotā laikā; savākšanas un piegādes biežums pārsniedz biežumu, kas noregulēts tiesību aktos noteiktajos Universālo pasta pakalpojumu kvalitātes un pakalpojumu efektivitātes standartos, paredzot arī tādu papildu savākšanu pēc pasūtītāja pieprasījuma, kas pārsniedz līgumā nepārprotami saskaņoto biežumu un tiek veikta ārpus pasta nodaļu darba laika; pakalpojuma sniegšana par zemāku cenu, nekā ir apstiprinājusi Regulatīvā komisija [..], vai ar lielākām atlaidēm, nekā ir apstiprinājusi Regulatīvā komisija?
2)
Vai no Direktīvas [97/67] 12. panta otrā ievilkuma jāsecina, ka šādi pakalpojumi, ko sniedz universālo pasta pakalpojumu sniedzēja licences turētājs, nav universālais pasta pakalpojums [šīs] direktīvas izpratnē, ja tie tiek sniegti, pamatojoties uz individuāli noslēgtu līgumu, par cenu, kas ir zemāka par attiecīgajam universālā pasta pakalpojuma veidam noteikto cenu, un nav pierādīts, ka šādi nolīgtā cena sedz pakalpojuma izmaksas?
3)
Vai ir pārkāpti Direktīvas [97/67] 12. panta ceturtajā ievilkumā paredzētie pārskatāmības un nediskriminācijas principi, ja universālo pasta pakalpojumu sniedzēja licences turētājs noslēdz individuālus līgumus par universālo pasta pakalpojumu sniegšanu, kuros ir paredzēti atšķirīgi un labvēlīgāki nosacījumi pakalpojumu sniegšanai nekā publiski paziņoti un ikvienam pieejami?
4)
Ja atbilde uz [trešo] jautājumu ir apstiprinoša, vai tas pamato to, ka pakalpojumi netiek uzskatīti par atbrīvotiem no nodokļa Direktīvas [2006/112] 132. panta izpratnē?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
38
Bulgarian posts būtībā apgalvo, ka prejudiciālie jautājumi ir nepieņemami, jo, pirmkārt, tie esot balstīti uz kļūdainu pieņēmumu, proti, ka pamatlietā aplūkoto līgumu, kuros paredzēti pasta pakalpojumi, un Vispārīgo pārdošanas nosacījumu saturu esot pārbaudījusi nodokļu administrācija un tā to veikusi tiesvedības laikā. Otrkārt, tā kā, tāpat kā lietā, kurā pasludināts 2019. gada 16. oktobra spriedums Winterhoff un Eisenbeis (C‑4/18 un C‑5/18, EU:C:2019:860), ievērojams skaits šo līgumu esot tikuši noslēgti ar tiesu un administratīvajām iestādēm, Tiesas šajā spriedumā sniegtā interpretācija esot transponējama, tāpēc jauna Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija neesot nepieciešama.
39
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru LESD 267. pantā noteiktās procedūras ietvaros, kuras pamatā ir funkciju sadale starp valsts tiesām un Tiesu, tikai valsts tiesas kompetencē ir konstatēt un novērtēt pamatlietas faktus, kā arī interpretēt un piemērot valsts tiesības. Tāpat vienīgi valsts tiesai, kura iztiesā lietu un kurai jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ir jāizvērtē, ņemot vērā lietas īpatnības, gan Tiesai uzdodamo jautājumu nepieciešamība, gan to atbilstība. Tādējādi, ja uzdotie jautājumi ir par Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums pieņemt nolēmumu (spriedums, 2022. gada 24. novembris, Varhoven administrativen sad (Apstrīdētās tiesību normas atcelšana), C‑289/21, EU:C:2022:920, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
40
Tādējādi, pirmkārt, lai gan vienīgi Tiesai ir kompetence lemt par Savienības tiesību akta interpretāciju vai spēkā esamību, tai nav nedz jāpārliecinās par minētās tiesas izklāstīto faktisko apstākļu pareizību, nedz jālemj par tādu lietas dalībnieku apgalvojumu pamatotību, ar kuriem apšaubīta iesniedzējtiesas lūgumā izklāstīto faktisko apstākļu apraksta pareizība (spriedums, 2024. gada 29. jūlijs, Banco BPN/BIC Português u.c., C‑298/22, EU:C:2024:638, 31. punkts).
41
Tāpēc nav jālemj par Bulgarian posts apsvērumiem par pieņēmumu, uz kuru ir balstīti Tiesai uzdotie prejudiciālie jautājumi.
42
Otrkārt, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 267. pantā valstu tiesām ir piešķirtas visplašākās iespējas vērsties Tiesā, ja tās uzskata, ka lietā, ko tās izskata, rodas jautājumi, uz kuriem nevar sniegt atbildi bez Savienības tiesību normu interpretācijas. No tā izriet, ka tas, ka saistībā ar kādu Savienības tiesību jautājumu pastāv iedibināta judikatūra, kas ļauj Tiesai izdot rīkojumu saskaņā ar tās reglamenta 99. pantu, nekādi neietekmē lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību gadījumā, ja valsts tiesa, izmantojot savu rīcības brīvību, nolemj vērsties Tiesā saskaņā ar LESD 267. pantu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 26. novembris, Mascolo u.c., C‑22/13, C‑61/13 līdz C‑63/13 un C‑418/13, EU:C:2014:2401, 48. un 49. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra, un 2017. gada 1. februāris, Tolley, C‑430/15, EU:C:2017:74, 34. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
43
Šajā gadījumā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka pretēji apstāklim, kas norādīts 2019. gada 16. oktobra sprieduma Winterhoff un Eisenbeis (C‑4/18 un C‑5/18, EU:C:2019:860) 59. punktā, uz kuru atsaucas iesniedzējtiesa, pamatlietā aplūkoto pasta pakalpojumu sniegšana nav tikai formāla tiesu un administratīvo iestāžu vārdā veikta dokumentu paziņošana.
44
Tādējādi šie prejudiciālie jautājumi ir pieņemami.
Par lietas būtību
45
Vispirms jānorāda, ka, lai gan pirmā jautājuma formulējumā iesniedzējtiesa atsaucas uz “individuāli noslēgtiem” līgumiem, no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka ar šo formulējumu tā atsaucas uz atsevišķu līgumu, kas noslēgti starp Bulgarian Posts un katru no attiecīgajiem klientiem, materiāltiesisko pastāvēšanu, neizslēdzot ne to, ka šādi līgumi var attiekties uz pakalpojumiem, uz kuriem attiecas īpašs tiesiskais režīms, ne arī to, ka no tiem neizriet, ka šie līgumi būtu atsevišķas apspriešanās rezultāts vai tajos būtu norādītas saistības, kas ir raksturīgas tajos noteiktajām līgumattiecībām.
46
Tādējādi jāsaprot, ka ar šiem četriem jautājumiem, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunkts, ievērojot Direktīvas 97/67 12. panta otro un ceturto ievilkumu, jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka pasta pakalpojumi, ko saskaņā ar atsevišķiem līgumiem sniedz individuālas licences universālā pasta pakalpojuma sniegšanai turētājs, tiek atbrīvoti no PVN, kas tajā ir paredzēti, ja ir izpildīts viens no šādiem nosacījumiem vai tie visi:
–
pasta sūtījumu savākšana un piegāde notiek klienta adresē vai laikā, par ko iepriekš ir panākta vienošanās ar klientu;
–
pakalpojumi tiek sniegti, nepierādot, ka šādi nolīgtā cena sedz pakalpojuma izmaksas;
–
pakalpojumi tiek sniegti saskaņā ar nosacījumiem, kas atšķiras no tiem, kurus apstiprinājusi valsts iestāde, kas attiecīgajā dalībvalstī ir izraudzīta, lai regulētu universālos pasta pakalpojumus, vai arī tiem, kas paredzēti universālā pasta pakalpojuma standartos.
47
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunktu dalībvalstis atbrīvo no PVN “pakalpojumus, ko sniedz valsts pasta dienesti, [..], kā arī ar tiem saistītu preču piegādi”.
48
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tādas Savienības tiesību normas noteikumi, kurā nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu tās saturu un tvērumu, visā Savienībā tostarp interpretējami autonomi un vienveidīgi, ņemot vērā minētās tiesību normas formulējumu, kontekstu, kurā tā iekļaujas un attiecīgā tiesiskā regulējuma, kurā tā ietilpst, mērķus (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2022. gada 13. oktobris, M2Beauté Cosmetics, C‑616/20, EU:C:2022:781, 40. punkts, kā arī 2024. gada 24. oktobris, Kwantum Nederland un Kwantum België, C‑227/23, EU:C:2024:914, 56. punkts).
49
Runājot par Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunkta formulējumu, pirmkārt, šajā tiesību normā ietvertā teikuma sintakse skaidri parāda, ka vārdi “valsts pasta dienesti” apzīmē struktūras, kas sniedz no nodokļa atbrīvojamus pakalpojumus. Lai uz attiecīgajiem pakalpojumiem attiektos minētā tiesību norma, tiem jābūt tādiem, kurus sniedz pakalpojumu sniedzējs, kas var tikt kvalificēts kā “valsts pasta dienests” šī jēdziena institucionālajā nozīmē (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 23. aprīlis, TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, 27. punkts).
50
Otrkārt, šo pašu vārdu izmantošana nozīmē, ka atšķirībā no citiem saimnieciskās darbības subjektiem uz šīm iestādēm attiecas īpašs tiesiskais režīms, kas ietver īpašus pienākumus. Proti, atšķirība starp “valsts pasta dienestiem” un citiem operatoriem ir saistīta nevis ar sniegto pakalpojumu raksturu, bet gan ar to, ka uz operatoriem, kas pilnībā vai daļēji nodrošina universālo pasta pakalpojumu, attiecas īpašs tiesiskais režīms, kas ietver īpašus pienākumus (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 21. aprīlis, Komisija/Zviedrija, C‑114/14, EU:C:2015:249, 33. punkts, kā arī 2019. gada 16. oktobris, Winterhoff un Eisenbeis, C‑4/18 un C‑5/18, EU:C:2019:860, 55. punkts).
51
Attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunkts, kā arī šīs tiesību normas mērķiem, no tā, ka tā ir iekļauta šīs direktīvas IX sadaļas 2. nodaļā “Atbrīvojumi konkrētām darbībām sabiedrības interesēs”, var secināt, ka 132. pantā paredzēto atbrīvojumu mērķis ir veicināt tikai tādas darbības, kas atbilst vispārējām interesēm, piemēram, pakalpojumus, ko sniedz minētajā tiesību normā paredzētie valsts pasta dienesti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 16. oktobris, Winterhoff un Eisenbeis, C‑4/18 un C‑5/18, EU:C:2019:860, 46. punkts).
52
Tomēr šis vispārējais mērķis pasta pakalpojumu nozarē izpaužas ar konkrētāku mērķi, proti, piedāvāt sabiedrības pamatvajadzībām atbilstošus pasta pakalpojumus par mazāku cenu. Pašreizējā Savienības tiesību stāvoklī šis mērķis būtībā sakrīt ar mērķi, kas izvirzīts Direktīvā 97/67, kurā ir paredzēti kopīgi noteikumi Savienības pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai, proti, piedāvāt universālo pasta pakalpojumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 16. oktobris, Winterhoff un Eisenbeis, C‑4/18 un C‑5/18, EU:C:2019:860, 49. punkts).
53
Tādējādi praksē tikai tādi operatori – gan valsts, gan privātie –, kuri ir apņēmušies dalībvalstī pilnībā vai daļēji nodrošināt universālo pasta pakalpojumu, kas definēts Direktīvas 97/67 3. pantā, var pretendēt uz Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 16. oktobris, Winterhoff un Eisenbeis, C‑4/18 un C‑5/18, EU:C:2019:860, 50. punkts).
54
Tomēr no Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunkta nevar secināt, ka visi pakalpojumi, ko sniedz valsts pasta dienesti un kas nav skaidri izslēgti no šīs tiesību normas piemērošanas jomas, ir atbrīvoti no nodokļa neatkarīgi no to patiesā rakstura (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 23. aprīlis, TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, 43. punkts).
55
Proti, tā kā šī atbrīvojuma no nodokļa formulējums jāinterpretē gan šauri, gan atbilstoši minētās tiesību normas mērķim, Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums var tikt piemērots tikai pakalpojumu sniegšanai, kas paredzēta iedzīvotāju pamatvajadzību apmierināšanai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 23. aprīlis, TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, 44. punkts).
56
Konkrēti – no šī mērķa rakstura izriet, ka šis atbrīvojums nevar attiekties uz īpašiem pakalpojumiem, kas nav nošķirami no pakalpojumiem vispārējās interesēs, tostarp pakalpojumiem, kuri tiek sniegti, apmierinot saimnieciskās darbības subjektu konkrētās vajadzības (spriedums, 2019. gada 16. oktobris, Winterhoff un Eisenbeis, C‑4/18 un C‑5/18, EU:C:2019:860, 47. punkts). Tādējādi, lai uz attiecīgajiem pasta pakalpojumiem attiektos šīs pašas tiesību normas formulējums, tiem ir arī jāietilpst jēdzienā “valsts pasta dienesti” Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunktā sniegtajā materiāltiesiskajā nozīmē.
57
Tātad nevar uzskatīt, ka, pamatojoties uz Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunktu, atbrīvojums no PVN attiektos uz tādiem valsts pasta dienestu sniegtiem pakalpojumiem, par kuru nosacījumiem ir notikušas individuālas sarunas. Proti, paši par sevi šādi pakalpojumi atbilst attiecīgo lietotāju īpašajām vajadzībām, kas ir pretrunā universālā pasta pakalpojuma mērķim (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 16. oktobris, Winterhoff un Eisenbeis, C‑4/18 un C‑5/18, EU:C:2019:860, 48. punkts).
58
Ņemot to vērā, lai saņemtu Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu, netiek prasīts, lai attiecīgie pakalpojumi valsts tiesiskajā regulējumā būtu formāli norādīti kā universālā pasta pakalpojuma daļa, ciktāl tie par tādu var tikt uzskatīti. Proti, konkrēta darījuma kvalificēšanas valsts tiesībās sekas nevar būt tādas, ka tiek nodrošināta tā aplikšana ar PVN, lai gan atbrīvojums no PVN šim darījumam ir piemērojams saskaņā ar Savienības tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 16. oktobris, Winterhoff un Eisenbeis, C‑4/18 un C‑5/18, EU:C:2019:860, 66. punkts).
59
Tāpēc pasta pakalpojumu sniegšana, ko veic operators, kurš ir apņēmies pilnībā vai daļēji nodrošināt universālo pasta pakalpojumu dalībvalstī, var tikt atbrīvota no PVN saskaņā ar Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ja tai piemītošo īpašību dēļ tā katrā ziņā var ietilpt šajā universālajā pasta pakalpojumā.
60
Direktīvas 97/67 3. panta 1. punktā universālais pasta pakalpojums definēts kā tāds, kas atbilst noteiktas kvalitātes pastāvīgo pasta pakalpojumu sniegšanai par pieņemamām cenām par pieņemamām cenām visiem lietotājiem visās vietās.
61
Tomēr, tā kā Direktīvas 97/67 3. panta 3. un 4. punktā ir vienīgi norādīts to pakalpojumu saraksts, kuri vismaz jāietver universālajā pasta pakalpojumā, un turklāt dalībvalstis var paplašināt šī pakalpojuma tvērumu, lai tajā iekļautu citus pakalpojumus, tomēr, saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 5. punktu, izņemot tos, kas attiecas uz pasta pakām, kuru svars pārsniedz 20 kilogramus, ievērojot šo atrunu, tikai minētās direktīvas 3. panta 1. punktā sniegtā “universālā pasta pakalpojuma” jēdziena definīcija jāuzskata par atbilstošu, lai noteiktu, vai pakalpojuma sniegšanai var tikt piemērots Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums no nodokļa.
62
It īpaši, tā kā Direktīvas 97/67 12. panta otrajā un ceturtajā ievilkumā, kurus iesniedzējtiesa minējusi otrajā un trešajā jautājumā, ir noteikti nevis “universālā pasta pakalpojuma” jēdziena elementi, bet gan noteikti tarifu principi, kurus dalībvalstīm jāliek ievērot operatoriem, kas ir apņēmušies nodrošināt visu vai daļu no šī pakalpojuma, tas, ka operators neievēro šos principus, neliedz attiecīgajiem pakalpojumiem saņemt Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa.
63
Attiecībā uz gadījumiem, kurus iesniedzējtiesa paredzējusi uzdotajos jautājumos, vispirms var norādīt, ka tie ir balstīti uz pieņēmumu, ka pamatlietā aplūkotos pasta pakalpojumus sniedz operators, kuram ir universālā pasta pakalpojuma sniedzēja individuāla licence.
64
Turpinājumā jākonstatē – apstāklis, ka pamatlietā aplūkotie pasta pakalpojumi tiek sniegti saskaņā ar atšķirīgiem līgumiem, pats par sevi nevar izslēgt, ka šādi pakalpojumi ietilpst jēdzienā “universālais pasta pakalpojums”, kā tas ir definēts Direktīvas 97/67 3. panta 1. punktā. Kā jau uzsvērts šī sprieduma 45. punktā, tas, ka pastāv atsevišķi līgumi, kurus operators noslēdzis ar katru no saviem klientiem, nedz ļauj uzskatīt, ka uz šiem pakalpojumiem nevar tikt attiecināts īpašs tiesiskais režīms, nedz arī nozīmē, ka šajos līgumos nolīgtās savstarpējās saistības ir individuālas apspriešanās rezultāts, jo šādu līgumu formalizēšanas mērķis var būt pierādījums tam, ka attiecīgais klients pieņēmis attiecīgo pasta pakalpojumu piedāvājumu, un atgādināt šim klientam šī režīma būtiskos aspektus.
65
Ņemot vērā, kā konstatēts šī sprieduma 61. punktā, ka dalībvalstis universālajā pasta pakalpojumā var iekļaut citus pakalpojumus, kas nav minēti Direktīvas 97/67 3. panta 3. un 4. punktā kā tādi, kuriem vismaz jābūt paredzētiem, šīs valstis tādējādi var paredzēt, ka pasta sūtījumu savākšana un piegāde tiek veikta klienta adresē vai laikā, par kuru iepriekš panākta vienošanās ar klientu, ja vien šādi pasta pakalpojumu sniegšanas nosacījumi ir tie, kas ir paredzēti universālajam pasta pakalpojumam, un tas pamatlietā jāpārbauda iesniedzējtiesai.
66
Attiecībā uz iesniedzējtiesas norādīto apstākli, ka pamatlietā aplūkotie pasta pakalpojumi tiek sniegti, nepierādot, ka cena, par kuru puses ir vienojušās, sedz to izmaksas, Direktīvas 97/67 3. panta 1. punktā, protams, kā nosacījums pasta pakalpojumu iekļaušanai universālajā pasta pakalpojumā ir noteikts, ka ar šiem pakalpojumiem saistītajam piedāvājumam jābūt pieņemamam. Tomēr šāda piedāvājuma pieņemamība ir atkarīga nevis no tā, vai par šādu pakalpojumu pieprasītā cena sedz tā izmaksas, bet gan no tā, vai fiziskas vai juridiskas personas, kuru rīcībā ir ierobežoti resursi, ņemot vērā dzīves līmeni attiecīgajā dalībvalstī, var par to samaksāt. Tāpēc šis apstāklis pats par sevi nevar pamatot to, ka pasta pakalpojumu sniegšana, kas tai piemītošo īpašību dēļ būtu jāuzskata par daļu no universālā pasta pakalpojuma, tiktu izslēgta no tā.
67
Savukārt, ja pasta pakalpojumu sniegšana neizriet no tāda īpaša tiesiskā režīma īstenošanas, kas ir piemērojams operatoriem, kuri, sniedzot šādu pakalpojumu, pilnībā vai daļēji nodrošina universālo pasta pakalpojumu, bet tiek sniegti ar atšķirīgiem un labvēlīgākiem nosacījumiem nekā tie, kurus ir apstiprinājusi valsts iestāde, kas attiecīgajā dalībvalstī izraudzīta, lai regulētu šāda veida pakalpojumus, vai tie, kas ir paredzēti tiesību normās, kuras attiecas uz šiem pakalpojumiem, piemēram, iespēja saņemt sūtījumus vietās, laikā, biežumā vai par cenu, ko minētā iestāde nav apstiprinājusi vai kas nav paredzēta minētajās normās, šis pats pakalpojums jāuzskata par tādu, uz kuru neattiecas Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums no PVN.
68
Proti, no katra no šiem apstākļiem var secināt, ka pretēji tam, kas ir prasīts Direktīvas 97/67 3. panta 1. punktā, šāds pakalpojums netiek sniegts “visiem lietotājiem”, bet tā mērķis ir apmierināt attiecīgo lietotāju īpašās vajadzības.
69
Lai gan visupirms Direktīvas 97/67 15. apsvērumā universālā pasta pakalpojuma sniedzējiem ir atļauts individuāli apspriest līgumus ar klientiem, jānorāda, ka šīs direktīvas 5. panta 1. punkta otrajā ievilkumā skaidri paredzēts, ka dalībvalstīm jānodrošina, lai identiski universālie pasta pakalpojumi tiktu piedāvāti lietotājiem salīdzināmās situācijās, tāpēc 15. apsvērums jāsaprot kā tāds, kas attiecas uz šo pakalpojumu sniedzēju tiesībām ārpus minētā pakalpojuma slēgt atsevišķus līgumus ar saviem klientiem un tādējādi attiecas uz pakalpojumiem, kuri tajā neietilpst.
70
Turpinot – Direktīvas 97/67 12. panta trešajā ievilkumā paredzētās universālā pasta pakalpojuma sniedzēja vai sniedzēju tiesības noslēgt individuālus nolīgumus par tarifiem ar lietotājiem nenozīmē, ka pakalpojumi, kuru sniegšanas nosacījumi, tostarp tarifi, ir tikuši apspriesti un kuri tāpēc nav identiski tiem, kas tiek piedāvāti jebkuram lietotājam, kurš atrodas salīdzināmā situācijā, jāuzskata par tādiem, kas ietilpst šajā pakalpojumā. Individuālu tarifu nolīgumu noslēgšana var būt nepieciešama, ja vispārējos pārdošanas nosacījumos, kurus apstiprinājusi valsts iestāde, kas attiecīgajā dalībvalstī izraudzīta pasta pakalpojumu regulēšanai, vai kas paredzēti ar šo pakalpojumu saistītās tiesību normās, un tātad piedāvātas visiem, tiek piedāvātas kvantitātes atlaides, lai pakalpojuma saņēmēji apņemtos uzticēt noteiktu pasta sūtījumu apjomu apmaiņā pret izdevīgāku tarifu, tomēr tas obligāti nenozīmē, ka šis apjoms un/vai atlaide ir tikusi apspriesta tikai par labu noteiktiem lietotājiem.
71
Visbeidzot, pretēji tam, ko apgalvo Bulgarian Posts, jāuzsver, ka šī sprieduma 70. punktā izklāstītā interpretācija ir piemērojama arī tad, ja daži pasta pakalpojumi tiek sniegti pēc valsts iestāžu pieprasījuma.
72
Protams, Tiesa 2019. gada 16. oktobra spriedumā Winterhoff un Eisenbeis (C‑4/18 un C‑5/18, EU:C:2019:860, 59.–61. punkts) ir nospriedusi, ka pasta pakalpojums, ko veido tiesas un administratīvo dokumentu paziņošana un kas tiek sniegts, izpildot publisko struktūru izdotus rīkojumus to darbības ietvaros, kuras mērķis nav apmierināt savas vajadzības, bet nodrošināt pareizu tiesvedību, jāuzskata, ka tā ir veikta visu to personu vārdā, uz kurām attiecas iespēja paziņot šādus aktus, tostarp to adresātu vārdā, un tātad – par tādu, kas ir sniegta visiem šāda pakalpojuma piedāvājuma lietotājiem Direktīvas 97/67 2. panta 17. punkta izpratnē. Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, Tiesa ir secinājusi, ka iepriekš minētie paziņošanas pakalpojumi var tikt uzskatīti par tādiem, kas sniegti “visiem lietotājiem” šīs direktīvas 3. panta 1. punkta izpratnē, un tātad par tādiem, kas var tikt atbrīvoti no PVN kā pakalpojumi, ko sniedz “valsts pasta dienesti” saskaņā ar Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
73
Tomēr no tā nevar secināt, ka pasta pakalpojumu sniegšana, kas veikta saskaņā ar atšķirīgiem un labvēlīgākiem nosacījumiem nekā tie, kuri ir piedāvāti vispārējos pārdošanas nosacījumos, ko ir apstiprinājusi valsts iestāde, kura attiecīgajā dalībvalstī izraudzīta pasta pakalpojumu regulēšanai, vai kas ir paredzēti ar šo pakalpojumu saistītajās tiesību normās, var saņemt šādu atbrīvojumu tikai tāpēc vien, ka tas tiek sniegts pēc valsts iestādes pieprasījuma. Vajadzības gadījumā valsts tiesai būs jāpārbauda, vai šāds pakalpojums var tikt uzskatīts par tādu, kas atbilst Direktīvas 97/67 3. panta 1. punktā paredzētajam nosacījumam, saskaņā ar kuru universālais pasta pakalpojums tiek sniegts “visiem lietotājiem”.
74
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta a) apakšpunkts, ievērojot Direktīvas 97/67 12. panta otro un ceturto ievilkumu, jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka pasta pakalpojumiem, kurus saskaņā ar atsevišķiem līgumiem sniedz individuālas licences universālā pasta pakalpojuma sniegšanai turētājs, tiek piemērots direktīvas 132. pantā paredzētais atbrīvojums no PVN, ja šādi pakalpojumi, kuru mērķis ir apmierināt attiecīgo personu īpašās vajadzības, nepiedāvājot tos visiem lietotājiem, tiek sniegti ar atšķirīgiem un labvēlīgākiem nosacījumiem nekā tie, kurus apstiprinājusi valsts iestāde, kas attiecīgajā dalībvalstī ir izraudzīta universālo pasta pakalpojumu regulēšanai, vai tie, kas paredzēti ar šo pakalpojumu saistītajos standartos.
Par tiesāšanās izdevumiem
75
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nolemj:
Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta a) apakšpunkts, ievērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/67/EK (1997. gada 15. decembris) par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 20. februāra Direktīvu 2008/6/EK, 12. panta otro un ceturto ievilkumu,
jāinterpretē tādējādi, ka
tas nepieļauj, ka pasta pakalpojumiem, kurus saskaņā ar atsevišķiem līgumiem sniedz individuālas licences universālā pasta pakalpojuma sniegšanai turētājs, tiek piemērots direktīvas 132. pantā paredzētais atbrīvojums no PVN, ja šādi pakalpojumi, kuru mērķis ir apmierināt attiecīgo personu īpašās vajadzības, nepiedāvājot tos visiem lietotājiem, tiek sniegti ar atšķirīgiem un labvēlīgākiem nosacījumiem nekā tie, kurus apstiprinājusi valsts iestāde, kas attiecīgajā dalībvalstī ir izraudzīta universālo pasta pakalpojumu regulēšanai, vai tie, kas paredzēti ar šo pakalpojumu saistītajos standartos.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.