62021CJ0198
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2024. gada 19. septembrī (
*1
)
Apelācija – Institucionālās tiesības – Eiropas Parlamenta deputāta īpašais statuss – Eiropas Parlamenta deputāti, kas ievēlēti no Itālijas vēlēšanu apgabaliem – Itālijas Deputātu palātas lēmuma par pensijām pieņemšana – Itālijas valsts deputātu pensiju apmēra grozījumi – Ar tiem saistītie dažu bijušo no Itālijas ievēlēto Eiropas Parlamenta deputātu pensiju apmēra grozījumi, ko izdarījis Eiropas Parlaments – Parlamenta lēmumu aizstāšana – Eiropas Savienības Vispārējās tiesas sprieduma atcelšanas prasības celšanas intereses saglabāšanās
Lietā C‑198/21 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2021. gada 29. martā iesnieguši
Giacomo Santini
, ar dzīvesvietu Trento [Trento] (Itālija),
Marco Cellai
, ar dzīvesvietu Florencē [Firenze] (Itālija),
Domenico Ceravolo
, ar dzīvesvietu Noventā Padovanā [Noventa Padovana] (Itālija),
Natalino Gatti
, ar dzīvesvietu Nonantolā [Nonantola] (Itālija),
Rosa Maria Avitabile
kā Antonio Mazzone mantiniece, ar dzīvesvietu Neapolē (Itālija),
Luigi Moretti
, ar dzīvesvietu Nembro [Nembro] (Itālija),
Gabriele Sboarina
, ar dzīvesvietu Veronā (Itālija),
Lina Wuhrer
, ar dzīvesvietu Brešā [Brescia] (Itālija),
Patrizia Capraro
, ar dzīvesvietu Romā (Itālija),
Luciana Meneghini
kā Ferruccio Pisoni mantiniece, ar dzīvesvietu Trento,
ko pārstāv M. Paniz, avvocato,
apelācijas sūdzības iesniedzēji,
otrs lietas dalībnieks:
Eiropas Parlaments, ko pārstāv S. Alves un S. Seyr, pārstāves,
atbildētājs pirmajā instancē,
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], tiesneši O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei], Ž. K. Bonišo [J.‑C. Bonichot], S. Rodins [S. Rodin] (referents) un L. S. Rosi [L. S. Rossi],
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2024. gada 11. janvāra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar apelācijas sūdzību Giacomo Santini, Marco Cellai, Domenico Ceravolo, Natalino Gatti, Rosa Maria Avitabile kā Antonio Mazzone mantiniece, Luigi Moretti, Gabriele Sboarina, Lina Wuhrer, Patrizia Capraro un Luciana
Meneghini kā Ferruccio Pisoni mantiniece lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 10. februāra spriedumu Santini u.c./Parlaments (T‑345/19, T‑346/19, no T‑364/19 līdz T‑366/19, no T‑372/19 līdz T‑375/19 un T‑385/19, turpmāk tekstā – pārsūdzētais spriedums, EU:T:2021:78), ar ko tā noraidīja viņu prasību, pirmkārt, atcelt 2019. gada 11. aprīļa paziņojumus, kā arī – attiecībā uz L. Meneghnini kā F. Pisoni mantinieci – 2019. gada 8. maija paziņojumu, kurus katra apelācijas sūdzības iesniedzēja gadījumā bija pieņēmis Eiropas Parlaments (turpmāk tekstā kopā – “strīdīgie lēmumi”) un kuri attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju pensiju apmēra korekciju pēc tam, kad 2019. gada 1. janvārī stājās spēkā Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Deputātu palātas prezidijs, Itālija) 2018. gada 12. jūlija Lēmums Nr. 14/2018 (turpmāk tekstā – “Lēmums Nr. 14/2018”), un, otrkārt, saņemt atlīdzinājumu par kaitējumu, kas apelācijas sūdzības iesniedzējiem esot nodarīts ar šiem aktiem.
I. Atbilstošās tiesību normas
A. Savienības tiesības
1.
DIP noteikumi
2
Noteikumu par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām, redakcijā, kas bija spēkā līdz 2009. gada 14. jūlijam (turpmāk tekstā – “DIP noteikumi”), III pielikuma 1. pantā bija paredzēts:
“1.   Visi Eiropas Parlamenta deputāti ir tiesīgi saņemt vecuma pensiju.
2.   Līdz laikam, kad pilnībā būs izveidota Kopienas pensiju shēma visiem Eiropas Parlamenta deputātiem, kā arī gadījumā, ja tās valsts pensiju sistēma, no kuras attiecīgais deputāts ir ievēlēts, pensiju neparedz vai tās noteiktais pensijas līmenis un/vai noteikumi nav tādi paši kā pensijas līmenis un/vai noteikumi, kurus piemēro tās dalībvalsts parlamenta deputātiem, no kuras attiecīgais Parlamenta deputāts ir ievēlēts, pēc deputāta pieprasījuma viņam maksā pagaidu vecuma pensiju no Eiropas Savienības budžeta Parlamenta iedaļas.”
3
DIP noteikumu III pielikuma 2. pantā bija noteikts:
“1.   Pagaidu pensijas līmenis un noteikumi ir tādi paši kā pensijas līmenis un noteikumi, kas attiecas uz tās valsts parlamenta apakšpalātas deputātu pensiju, no kuras deputāts ir ievēlēts.
2.   Ikvienam deputātam, uz ko attiecas šo noteikumu 1. panta 2. punkts, pievienojoties šai shēmai, ir jāveic Eiropas Savienības budžetā iemaksa, kuru aprēķina tā, lai viņš kopā maksātu tādu pašu iemaksu, kādu saskaņā ar valsts noteikumiem maksā tās valsts parlamenta apakšpalātas deputāts, no kuras viņš ir ticis ievēlēts.”
4
DIP noteikumu III pielikuma 3. panta 1. un 2. punktā bija noteikts:
“1.   Pieteikumu par reģistrēšanos pagaidu pensiju shēmā iesniedz divpadsmit mēnešu laikā pēc deputāta pilnvaru laika sākuma.
Kad šis termiņš ir beidzies, dalība pensiju shēmā stājas spēkā tā mēneša pirmajā dienā, kad iesniegums tika saņemts.
2.   Prasība par pensijas izmaksāšanu jāiesniedz sešu mēnešu laikā, šo laiku sākot skaitīt no tiesību rašanās dienas.
Kad šis termiņš ir beidzies, pensiju sāk maksāt tā mēneša pirmajā dienā, kad iesniegums tika saņemts.”
2.
Deputātu nolikums
5
Eiropas Parlamenta Lēmuma 2005/684/EK, Euratom (2005. gada 28. septembris), ar ko pieņem Eiropas Parlamenta deputātu nolikumu (OV 2005, L 262, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Deputātu nolikums”), kas stājās spēkā 2009. gada 14. jūlijā, 25. panta 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Parlamenta deputāti, kas bija ievēlēti pirms šā nolikuma stāšanās spēkā un tika ievēlēti atkārtoti, var izvēlēties izmantot dalībvalstu līdzšinējo sistēmu attiecībā uz algu, pārejas pabalstu, kā arī pensiju visā viņu darbības laikā.
2.   Maksājumus veic no attiecīgās dalībvalsts budžeta.”
6
Deputātu nolikuma 28. panta 1. punktā ir noteikts:
“Tiesības uz pensiju, kuras deputāts šā nolikuma ieviešanas dienā ir ieguvis saskaņā ar atsevišķu valstu noteikumiem, saglabājas pilnā apjomā.”
3.
Īstenošanas pasākumi
7
Eiropas Parlamenta Prezidija 2008. gada 19. maija un 9. jūlija Lēmuma 2009/C 159/01 attiecībā uz Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas pasākumiem (OV 2009, C 159, 1. lpp.), kas grozīts ar Eiropas Parlamenta Prezidija 2010. gada 13. decembra Lēmumu 2010/C 340/06 (OV 2010, C 340, 6. lpp.) (turpmāk tekstā – “Īstenošanas pasākumi”), 7. apsvērumā ir noteikts:
“[..] ar pārejas noteikumiem būtu jānodrošina, lai personas, kas saņem maksājumus, kas piešķirti, pamatojoties uz DIP noteikumiem, tos saņemtu arī pēc šo noteikumu atcelšanas, ievērojot tiesiskās paļāvības [aizsardzības] principu. Būtu arī jānodrošina, lai tiktu saglabātas līdz [deputātu] Nolikuma spēkā stāšanās saskaņā ar DIP noteikumiem iegūtās pensijas tiesības.”
8
Īstenošanas pasākumu 49. panta 1. punktā ir noteikts:
“Deputātiem, kuri savas pilnvaras ir pildījuši vismaz vienu veselu gadu, pēc pilnvaru beigām ir tiesības uz vecuma pensiju uz mūžu, un to maksā no mēneša pirmās dienas pēc tam, kad deputāts ir sasniedzis 63 gadu vecumu.
Bijušie deputāti vai viņu likumīgie pārstāvji iesniedz pieteikumu vecuma pensijas izmaksai sešu mēnešu laikā no tiesību uz pensiju spēkā stāšanās, izņemot nepārvaramas varas gadījumus. Pēc tam, kad šis termiņš pagājis, vecuma pensija tiek piešķirta, sākot no nākamā mēneša pirmās dienas pēc pieteikuma saņemšanas.”
9
Atbilstoši Īstenošanas pasākumu 73. pantam tie stājās spēkā vienlaikus ar Deputātu nolikumu, proti, 2009. gada 14. jūlijā.
10
Īstenošanas pasākumu 74. pantā ir noteikts, ka atbilstoši to IV sadaļā un it īpaši 75. pantā paredzētajiem pārejas noteikumiem DIP noteikumi zaudē spēku dienā, kad stājas spēkā Deputātu nolikums.
11
Īstenošanas pasākumu 75. pantā ir noteikts:
“1.   Atbilstīgi DIP noteikumu I, II un III pielikumam piešķirto apgādnieka zaudējuma pabalstu, invaliditātes pensiju, papildu invaliditātes pensiju, ko piešķir apgādībā esošajiem bērniem, un vecuma pensiju turpina izmaksāt saskaņā ar šiem pielikumiem tām personām, kas šos maksājumus saņēma pirms [deputātu] Nolikuma stāšanās spēkā.
Ja bijušais deputāts, kurš saņem invaliditātes pensiju, nomirst pēc 2009. gada 14. jūlija, viņa laulātajam, partnerim, kas nav laulātais, vai apgādājamiem bērniem izmaksās viņa pensiju, ievērojot DIP noteikumu I pielikumā paredzētos nosacījumus.
2.   Līdz [deputātu] Nolikuma spēkā stāšanās brīdim saskaņā ar minēto III pielikumu iegūtās pensijas tiesības paliek spēkā. Personas, kas pensijas tiesības ir ieguvušas saskaņā ar šo pensiju sistēmu, saņem pensiju, ko aprēķina, pamatojoties uz tiesībām, kas iegūtas, piemērojot minēto III pielikumu, ja tās atbilst attiecīgās dalībvalsts tiesību aktos tam paredzētajiem noteikumiem un ja tās ir iesniegušas minētā III pielikuma 3. panta 2. punktā norādīto pieprasījumu.”
B. Itālijas tiesības
12
Lēmuma 14/2018 1. panta 1.–3. punktā ir noteikts:
“1.   No 2019. gada 1. janvāra tiešo vai reversijas mūža pabalstu un proporcionālas tiešā vai reversijas mūža pabalsta daļas, uz ko tiesības ir iegūtas saskaņā ar Nolikumu, kurš bija spēkā 2011. gada 31. decembrī, apmēru aprēķina, piemērojot jaunos šajā lēmumā paredzētos noteikumus.
2.   Iepriekšējā punktā minēto jauno aprēķinu veic, individuālo iemaksu summu reizinot ar pārrēķina koeficientu, kas attiecas uz deputāta vecumu dienā, kad viņš ieguva tiesības uz mūža pabalstu vai proporcionālu mūža pabalsta daļu.
3.   Piemēro šim lēmumam pievienotajā 1. tabulā norādītos pārrēķina koeficientus.”
II. Tiesvedības priekšvēsture
13
Tiesvedības priekšvēstures kopsavilkums ir ietverts pārsūdzētā sprieduma 14.–21. punktā. Šīs apelācijas tiesvedības vajadzībām tos var rezumēt šādi.
14
Visi apelācijas sūdzības iesniedzēji ir vai nu bijušie Eiropas Parlamenta locekļi, kas ievēlēti no Itālijas, vai arī šādu bijušo Eiropas Parlamenta deputātu tiesību pārņēmēji, kuriem pienākas vecuma pensija vai apgādnieka zaudējuma pensija (turpmāk tekstā – “pensija”).
15
Pievienojot komentāru 2019. gada janvāra paziņojumiem par apelācijas sūdzības iesniedzēju pensiju, Parlaments viņus brīdināja par to, ka viņu pensijas apmērs varētu tikt pārskatīts, izpildot Lēmumu Nr. 14/2018, un ka šis jaunais aprēķins, iespējams, varētu izraisīt nepamatoti izmaksāto summu atgūšanu.
16
No 2019. gada 1. janvāra Parlaments, piemērojot šo lēmumu saskaņā ar DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktu, samazināja apelācijas sūdzības iesniedzēju pensijas apmēru.
17
Ar Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta (ĢD) Deputātu atalgojuma un sociālo tiesību nodaļas vadītāja (turpmāk teksta – “nodaļas vadītājs”) nedatētu paziņojumu, kas pievienots apelācijas sūdzības iesniedzēju paziņojumiem par pensiju par 2019. gada februāri, Parlaments viņus vispirms brīdināja, ka tā juridiskais dienests 2019. gada 11. janvāra Atzinumā Nr. SJ‑0836/18 (turpmāk tekstā – “juridiskā dienesta atzinums”) ir apstiprinājis, ka Lēmums Nr. 14/2018 viņu situācijai ir piemērojams automātiski. Tad, tiklīdz Parlaments saņems nepieciešamo informāciju no Camera dei deputati (Deputātu palāta, Itālija), tas paziņos apelācijas sūdzības iesniedzējiem viņu pensijas jauno apmēru un nākamo divpadsmit mēnešu laikā atgūs iespējamo starpību. Visbeidzot viņš informēja apelācijas sūdzības iesniedzējus, ka viņu pensijas galīgais apmērs tiks noteikts ar formālu aktu, par kuru būts iespējams iesniegt sūdzību vai atcelšanas prasību.
18
Ar strīdīgajiem lēmumiem nodaļas vadītājs apelācijas sūdzības iesniedzējus informēja, pirmkārt, ka viņu pensijas apmērs saskaņā ar DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktu tiks pielāgots atbilstoši analoģiskām pensijām, ko Itālijā valsts deputātiem maksā Deputātu palāta, kā noteikts Lēmumā Nr. 14/2018. Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēju pensiju apmērs tiks pielāgots no 2019. gada aprīļa, ar atpakaļejošu spēku no 2019. gada 1. janvāra, piemērojot pensiju jaunā apmēra noteikšanas projektus, kas ietverti šo vēstuļu pielikumā. Treškārt, strīdīgajos lēmumos apelācijas sūdzības iesniedzējiem tika piešķirts 30 dienu termiņš no to saņemšanas dienas, lai iesniegtu savus apsvērumus. Apsvērumu neiesniegšanas gadījumā minēto lēmumu sekas tiktu atzītas par galīgām, un tostarp tiktu atgūtas nepamatoti samaksātas summas par laiku no 2019. gada janvāra līdz martam.
19
Tā kā neviens apelācijas sūdzības iesniedzējs noteiktajā termiņā šādus apsvērumus nebija iesniedzis, strīdīgo lēmumu sekas attiecībā uz viņiem kļuva galīgas, kad beidzās šis termiņš.
III. Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
20
Ar prasības pieteikumiem, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti 2019. gada 10. jūnijā (lietas T‑345/19 un T‑346/19), 17. jūnijā (lietas T‑364/19 un T‑365/19), 18. jūnijā (lieta T‑366/19), 20. jūnijā (lietas no T‑372/19 līdz T‑375/19) un 25. jūnijā (lieta T‑385/19), apelācijas sūdzības iesniedzēji cēla prasības atcelt strīdīgos lēmumus.
21
Prasību pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirzīja astoņus pamatus. Pirmais pamats attiecās uz strīdīgo lēmumu izdevēja kompetences neesamību un Lēmuma Nr. 14/2018 automātiskās piemērošanas prettiesiskumu. Otrais pamats bija par DIP noteikumu, Deputātu nolikuma un Īstenošanas noteikumu pārkāpumu. Trešais pamats attiecās uz Deputātu nolikuma 28. panta, kā arī Īstenošanas noteikumu 75. un 76. panta pārkāpumu. Ceturtais pamats attiecās uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 49. panta un sodu tiesiskuma principa, kā arī atpakaļejoša spēka aizlieguma un vienlīdzības principa pārkāpumu. Piektais pamats attiecās uz tiesību uz īpašumu pārkāpumu. Sestais pamats attiecās uz tiesiskās paļāvības aizsardzības, tiesiskās drošības un iegūto tiesību aizsardzības principu pārkāpumu. Septītais pamats attiecās uz saprātīguma, samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpumu. Astotais pamats attiecās uz citiem iemesliem saistībā ar saprātīguma, samērīguma, vienlīdzības un solidaritātes principu pārkāpumu.
22
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja visus šos pamatus un līdz ar to noraidīja šīs prasības.
IV. Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi Tiesai
23
Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
atcelt strīdīgos lēmumus un
–
piespriest Parlamentam atlīdzināt ar apelācijas tiesvedību un tiesvedību Vispārējā tiesā saistītos tiesāšanās izdevumus.
24
Parlaments lūdz Tiesai:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējiem atlīdzināt ar apelācijas tiesvedību un tiesvedību Vispārējā tiesā saistītos tiesāšanās izdevumus.
25
2022. gada 12. janvārīEnrico Falqui lietā C‑391/21 P, kas attiecas uz viņu, Tiesas kancelejā iesniedza Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputati (Deputātu palātas Jurisdikcijas padome, Itālija) 2021. gada 23. decembra sprieduma Nr. 4/2021 (turpmāk tekstā – “spriedums Nr. 4/2021”), ar kuru atcelts Lēmums Nr. 14/2018, kopiju. Šajā posmā šis dokuments netika pievienots lietas materiāliem.
26
2022. gada 9. martā apelācijas sūdzības iesniedzēji minēto spriedumu iesniedza Tiesas kancelejā.
27
Šajā lietā, kā arī lietās Falqui/Parlaments (C‑391/21 P) un Coppo Gavazzi u.c./Parlaments (C‑725/20 P) kanceleja 2022. gada 16. martā nosūtīja lietas dalībniekiem šajās lietās organizatorisko pasākumu, kuru tiesnesis referents un ģenerāladvokāte bija izlēmuši uzdot veikt saskaņā ar Tiesas Reglamenta 62. pantu un ar kuru tiem tika lūgts iesniegt visus dokumentus, kas varētu ietekmēt lietas priekšmetu, it īpaši spriedumu Nr. 4/2021.
28
2022. gada 23. martā apelācijas sūdzības iesniedzēji šajā lietā iesniedza vairākus dokumentus, tostarp spriedumu Nr. 4/2021. Arī Parlaments 2022. gada 29. martā iesniedza vairākus dokumentus, tostarp spriedumu Nr. 4/2021 un dokumentu “Jaunie Itālijas Deputātu palātas pieņemtie noteikumi pensiju aprēķināšanai”. Šī iestāde arī informēja Tiesu, ka, saņemot papildu skaidrojumus, ko tā bija lūgusi Deputātu palātai par šo noteikumu konkrētu piemērošanu, tā pārrēķinās apelācijas sūdzības iesniedzēju vecuma pensijas un nosūtīs jaunu lēmuma projektu par viņu pensijas tiesību noteikšanu, par kuru tiem būs iespēja iesniegt apsvērumus pirms galīgā lēmuma pieņemšanas.
29
2022. gada 12. oktobrī un 29. novembrī Parlaments Tiesas kancelejā iesniedza galīgos lēmumus, ar kuriem tika noteikts jauns pensiju apmērs, kas apelācijas sūdzības iesniedzējiem tiks izmaksāts no 2022. gada novembra ar nesamaksātajām summām (turpmāk tekstā kopā – “Parlamenta jaunie lēmumi”).
30
Ar 2022. gada 25. oktobra lēmumu Tiesas priekšsēdētājs aicināja lietas dalībniekus precizēt, vai tie uzskata, pirmkārt, ka ar Parlamenta jaunajiem lēmumiem ex tunc ir aizstāti strīdīgie lēmumi un, otrkārt, ka pēc šo jauno lēmumu pieņemšanas saglabājas apelācijas sūdzības priekšmets.
31
2022. gada 29. novembrī Parlaments precizēja, ka tas uzskata, ka ar Parlamenta jaunajiem lēmumiem ir ex tunc aizstāti strīdīgie lēmumi, bet ka saglabājas apelācijas sūdzības priekšmets. Lietas dalībnieku un pareizas tiesvedības interesēs esot Tiesai lemt par apelācijas sūdzības pamatotību, lai sniegtu skaidrību, vai pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta tiesību kļūda un vai Parlaments, pamatojoties uz DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktu, var pārrēķināt apelācijas sūdzības iesniedzēju pensijas gadījumā, ja piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā tiek veiktas izmaiņas.
32
Ar vēstuli, kas iesniegta 2022. gada 29. novembrī, apelācijas sūdzības iesniedzēji norādīja, ka viņi uzskata, ka saglabājas visu apelācijas sūdzības pamatu interese un aktualitāte, jo strīdīgie lēmumi, kuri joprojām ir pilnībā efektīvi un spēkā, ar Parlamenta jaunajiem lēmumiem nav aizstāti. Parlamenta jaunie lēmumi, tāpat kā strīdīgie lēmumi, nozīmējot viņu pensijas apmēra jaunu aprēķinu un grozot viņu tiesības uz pensiju veidojošos nosacījumus, šo tiesību pārdefinēšanu ar atpakaļejošu spēku un uz ilgu laiku. Proti, Lēmums Nr. 14/2018 esot grozīts tikai daļā, kas attiecas uz pārrēķina koeficientu attiecībā uz deputāta, kurš saņem vecuma pensiju, vecumu.
V. Par apelācijas sūdzību
33
Šajā apelācijas tiesvedībā apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirza sešus pamatus, kuru mērķis būtībā ir apšaubīt to, ka Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi Īstenošanas pasākumu 75. panta 1. punkta, lasot to kopā ar DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktu (turpmāk tekstā – “Parlamenta iekšējie noteikumi”), interpretācijas, kas lika šai iestādei piemērot Lēmumu Nr. 14/2018, lai pārskatītu viņu vecuma pensijas apmēru, pamatotību. Pirmais līdz ceturtais pamats, kas jāizskata kopā, attiecas uz Parlamenta iekšējo noteikumu kļūdainu interpretāciju un tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības aizsardzības un samērīguma principiem, Hartas 17. pantā nostiprināto tiesību uz īpašumu neievērošanu, kā arī uz to, ka Parlaments nav pieņēmis tiesību aktu. Piektais pamats ir par Parlamenta Reglamenta 25. panta 3. punkta kļūdainu interpretāciju. Sestais pamats attiecas uz tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, izvērtējot strīdīgo lēmumu pamatojuma pareizību.
A. Ievada apsvērumi par apelācijas sūdzības iesniedzēju intereses celt prasību saglabāšanos
34
No šī sprieduma 29. punkta izriet, ka Parlamenta jauno lēmumu, kas pieņemti tiesvedības laikā Tiesā, mērķis ir noteikt apelācijas sūdzības iesniedzējiem izmaksājamo pensiju jauno apmēru kopā ar nesamaksātajām summām, sākot no 2022. gada novembra.
35
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru strīda priekšmetam – tāpat kā interesei celt prasību – jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā lieta ir jāizbeidz, un tas nozīmē, ka apelācijas rezultātā lietas dalībniekam, kurš iesniedzis apelācijas sūdzību, ir jāvar panākt labvēlīgu iznākumu (spriedums, 2018. gada 4. septembris, ClientEarth/Komisija, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
36
Katrā ziņā prasītāja interese celt prasību obligāti neizzūd tādēļ, ka viņa apstrīdētais tiesību akts tiesvedības laikā ir pārstājis radīt sekas (šajā ziņā skat. spriedumu, 2013. gada 28. maijs, Abdulrahim/Padome un Komisija, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, 62. punkts).
37
Zināmos apstākļos prasītājs var saglabāt interesi lūgt atcelt tiesvedības laikā atceltu aktu, lai pārsūdzētā akta autoram liktu nākotnē izdarīt atbilstošus grozījumus un tādējādi novērstu risku, ka atkārtosies pārkāpums, kas esot pieļauts šajā aktā (spriedums, 2018. gada 6. septembris, Bank Mellat/Padome, C‑430/16 P, EU:C:2018:668, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
38
Šajā lietā no Parlamenta 2022. gada 29. novembra atbildes, kas apkopota šī sprieduma 31. punktā, nepārprotami izriet, ka šī iestāde arī nākotnē vēlas pārrēķināt bijušo Eiropas Parlamenta deputātu pensijas gadījumā, ja notiks izmaiņas DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktā minētajā valsts tiesiskajā regulējumā (turpmāk tekstā – “dinamiskā shēma”).
39
Lai gan Parlaments strīdīgos lēmumus aizstāja ar jaunajiem lēmumiem, tomēr visi šie lēmumi ir balstīti uz Parlamenta iekšējo noteikumu interpretāciju, saskaņā ar kuru Parlamentam ir pienākums piemērot dinamisko shēmu bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem, kuri saņem vecuma pensiju, un personām, kas saņem apgādnieka zaudējuma pensiju – tās, tāpat kā apelācijas sūdzības iesniedzēji, ietilpst DIP noteikumu pielikumu piemērošanas jomā (turpmāk tekstā – “attiecīgie bijušie Eiropas Parlamenta deputāti”).
40
Apelācijas sūdzības iesniedzēji šajā apelācijas tiesvedībā apstrīd tieši šo interpretāciju. No tās izriet, ka, neraugoties uz strīdīgo lēmumu aizstāšanu ex tunc, apelācijas sūdzības iesniedzēji saglabā interesi, lai tiktu konstatēts, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstiprinot šīs interpretācijas pamatotību, jo to Parlaments var īstenot, nākotnē pieņemot lēmumus, kas būs tādi paši kā strīdīgie vai Parlamenta jaunie lēmumi, un tādējādi pastāv ne tikai apgalvotā pārkāpuma atkārtošanās risks šī sprieduma 37. punktā minētās judikatūras izpratnē, bet arī risks, ka prasības atcelt šādus līdzīgus lēmumus gadījumā Vispārējā tiesa no jauna varētu pieļaut apgalvotās tiesību kļūdas, kuras noveda pie minētās interpretācijas pamatotības apstiprināšanas.
41
Turklāt no jaunajiem lēmumiem izriet, ka Parlaments joprojām uzskata, ka nodaļas vadītājs ir pilnvarots pieņemt lēmumus par pensiju apmēra grozīšanu valsts tiesiskā regulējuma izmaiņu gadījumā un ka šajos lēmumos nav jābūt ietvertam pamatojumam par to atbilstību Savienības tiesībām.
42
No tā izriet, ka ir jāuzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji saglabā interesi celt prasību Tiesā, ciktāl šī apelācijas sūdzība ir vērsta pret pārsūdzētā sprieduma motīviem, kas ir to Vispārējās tiesas vērtējumu pamatā, saskaņā ar kuriem, pirmkārt, no Parlamenta iekšējiem noteikumiem izriet, ka tam attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma, otrkārt, nodaļas vadītāja kompetencē ir pieņemt lēmumus par šo bijušo deputātu pensiju apmēra grozīšanu un, treškārt, Parlamentam šādos lēmumos nav jāizklāsta iemesli, kas pamato to atbilstību Savienības tiesībām.
B. Par pirmo līdz ceturto pamatu
1.
Lietas dalībnieku argumenti
43
Pirmā līdz ceturtā pamata atbalstam ir izvirzīti divi atsevišķi iebildumi.
44
Ar pirmo iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzēji pārmet Vispārējai tiesai, ka tā, pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 81. punktā ir konstatējusi, ka DIP noteikumu III pielikums viņiem joprojām ir piemērojams pēc Deputātu nolikuma stāšanās spēkā, un, otrkārt, pārsūdzētā sprieduma 90. punktā ir konstatējusi, ka Parlamenta iekšējie noteikumi neskar attiecīgo bijušo Eiropas Parlamenta deputātu iegūtās tiesības.
45
Šajā ziņā apelācijas sūdzību iesniedzēji apgalvo, ka ar Īstenošanas pasākumu 74. pantu tika atcelts DIP noteikumu III pielikums un paliek spēkā tikai šo noteikumu IV pielikumā ietvertie pārejas pasākumi, kā arī to 75. pants. Sākot no Deputātu nolikuma stāšanās spēkā minētā III pielikuma saturs bija ietverts šo pasākumu 74. un 75. pantā, kā tas it īpaši izsecināms no Īstenošanas pasākumu 7. apsvēruma.
46
Proti, Īstenošanas pasākumu 75. pantā ietvertā atsauce uz DIP noteikumu pielikumiem esot jāuzskata par atsauci uz pensiju pabalstu, kas bija piemērojams šo pielikumu spēkā esamības laikā. Šīs tiesību normas mērķis esot aizsargāt attiecīgo bijušo Eiropas Parlamenta deputātu iegūtās tiesības, ko turklāt apstiprinot Deputātu nolikuma 28. pants.
47
Šādos apstākļos, ja tiktu konstatēts, ka pensijas apmēra samazināšana neietekmē iegūtās tiesības saņemt pensiju, būtu jāprecizē apstākļi, kādos tas tā ir, un jānošķir Īstenošanas pasākumu 75. panta 1. un 2. punkts, ko Vispārējā tiesa neesot izdarījusi.
48
Šajā lietā apelācijas sūdzības iesniedzēju pensiju apmērs esot aprēķināts, izmantojot reizināšanas koeficientu, ko vienpusēji un ar atpakaļejošu spēku noteicis Deputātu palātas prezidijs, pamatojoties uz notikumiem, kuri atbilstoši aktuārajai loģikai esot jāuzskata par neskaidriem, jo tie esot saistīti ar nākotnē paredzamiem un nenoteiktiem notikumiem, tādiem kā pensijas saņēmēja pārdzīvošanas vidējā iespējamība pensijas izmaksas dienā un tāda iespējamā laulātā vai tādu mantinieku esamība, kuriem ir tiesības saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju. Tomēr brīdī, kad tika grozīts apelācijas sūdzības iesniedzēju pensiju apmērs, būtu bijis iespējams droši noteikt, vai šie fakti jau ir iestājušies.
49
Pat ja DIP noteikumu III pielikuma 2. pants būtu piemērojams šajā lietā saskaņā ar Īstenošanas pasākumu 75. pantu, šī tiesību norma neattiecoties uz tiesību uz pensiju rašanās nosacījumiem. Savukārt ar strīdīgajiem lēmumiem esot grozīts ne tikai attiecīgo pensiju apmērs, bet arī šī apmēra aprēķināšanas metode, uz attiecīgo bijušo Eiropas Parlamenta deputātu pilnvaru laikā saņemto atlīdzību balstīto metodi aizstājot ar metodi, kas balstīta uz šo deputātu veiktajām iemaksām, – tā, it kā tās vienmēr būtu aprēķinātas saskaņā ar metodi, kuras pamatā ir iemaksu metode. Apelācijas sūdzības iesniedzējiem, pildot savus pienākumus, neesot bijusi nedz iespēja paredzēt ar strīdīgajiem lēmumiem ieviestās izmaiņas, nedz arī iespēja palielināt savas iemaksas šajā pensiju sistēmā, lai mazinātu negatīvās sekas.
50
Pakārtoti, proti, gadījumā, ja būtu piemērojama atšķirība starp tiesībām uz pensiju un tiesībām uz pensiju pabalstu, apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka viņiem ir ne tikai tiesības uz pensiju, bet arī tiesības saņemt fiksētu vecuma pensijas summu, kā izrietot no Īstenošanas pasākumu 75. panta, līdz ar to viņiem ir tiesības saņemt pensijas summu, kas atbilst tai, kādu viņi būtu varējuši sagaidīt, veicot iemaksas. Strīdīgie lēmumi radot nelīdzsvarotību, kaitējot apelācijas sūdzības iesniedzējiem, ņemot vērā, ka tajā laikā veiktās iemaksas nekādi neietekmēja tiesību uz pensiju iegūšanu vai šo tiesību apjomu un tādējādi pirmo sasaukumu laikā to apmērs bija neliels, un tas šobrīd īpaši nelabvēlīgi ietekmē vecākos Eiropas Parlamenta deputātus, piemēram, apelācijas sūdzības iesniedzējus.
51
Ar otro iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi tiesiskās drošības principu, tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, Hartas 17. pantā nostiprinātās tiesības uz īpašumu un samērīguma principu.
52
Pirmām kārtām, nosakot pensijas tiesības, pamatojoties uz jaunajiem noteikumiem, tiekot pārkāpts tiesiskās drošības princips, ciktāl tas nepieļauj iegūto tiesību aizskārumu saskaņā ar Deputātu nolikuma 28. panta un Īstenošanas pasākumu 75. panta jēgu.
53
Otrām kārtām, ar šo jauno vecuma pensiju apmēra noteikšanas veidu tiekot pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, jo tam ir pretrunā jebkādas izmaiņas aprēķināšanas noteikumos, kuriem apelācijas sūdzības iesniedzēji ir brīvprātīgi pievienojušies. Attiecīgie bijušie Eiropas Parlamenta deputāti nezināja, ka viņu pensiju sistēma bija balstīta uz automātisku atsauci uz tās dalībvalsts parlamenta bijušo deputātu vecuma pensiju apmēru, no kuras viņi ievēlēti.
54
Turklāt Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā faktu, ka Parlaments esot informējis apelācijas sūdzības iesniedzējus par iespējamu Lēmuma Nr. 14/2018 piemērošanu attiecībā uz viņiem tikai 2019. gadā – tātad pēc datuma, kurā būtu bijis jāpiemēro viņu vecuma pensijas apmēra samazinājums, proti, pēc 2019. gada 1. janvāra, tādējādi faktiski nodrošinot iepriekš iegūto tiesību turpmāku pastāvēšanu.
55
Arī Lēmumā Nr. 14/2018 nekādi neesot minēti attiecīgie bijušie Eiropas Parlamenta deputāti.
56
Katrā ziņā Deputātu palāta un Senato (Senāts, Itālija) esot snieguši garantijas par apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesību uz pensiju nemainīgumu saskaņā ar Deputātu nolikuma 27. un 28. pantu, kā arī Īstenošanas pasākumu 75. pantu.
57
Trešām kārtām, attiecībā uz Hartas 17. pantā nostiprinātajām tiesībām uz īpašumu apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda, ka Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka mērķis, uz kuru atsaucas Parlaments, lai pamatotu šo tiesību aizskārumu ar strīdīgajiem lēmumiem, ir skaidri minēts Lēmuma Nr. 14/2018 preambulā. Taču tajā neesot norādīts, ka tā mērķis ir pārrēķināt vecuma pensiju apmēru. Turklāt Parlaments neesot minējis – un tas nav minēts arī Lēmumā Nr. 14/2018 – vispārējo interešu mērķi, kas pamatotu šo aizskārumu.
58
Apelācijas sūdzības iesniedzēji arī uzsver, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 160. punktā ir nošķīrusi tiesību uz pensiju aizskārumu un vecuma pensijas apmēra vienkāršu pielāgošanu. Tomēr Vispārējā tiesa nav norādījusi, kur ir robeža, aiz kuras šīs pensijas apmēra izmaiņas vairs neatbilst īpašuma tiesību būtiskajam saturam un rada tiesību uz pensiju kā tādu pārkāpumu.
59
Turklāt pārsūdzētā sprieduma 172. punktā Vispārējā tiesa, pamatojoties uz Lēmuma Nr. 14/2018 saturu, esot kļūdaini konstatējusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju pensiju apmēra samazināšanas mērķis bija visiem Parlamenta deputātiem izmaksāto pensiju apmēru pielāgot iemaksu aprēķināšanas metodei.
60
Apelācijas sūdzības iesniedzēji uzskata, ka šī Vispārējās tiesas argumentācija ir riņķveida. Proti, tā esot balstīta uz Itālijas tiesību normām, nevis uz Savienības tiesību sistēmā atzītu vispārējo interešu mērķi, kas tomēr ir ietilpst strīdīgo lēmumu atbilstības Hartā nostiprinātajām tiesībām uz īpašumu pārbaudē.
61
Turklāt ar minēto argumentāciju esot sagrozīta Lēmumā Nr. 14/2018 paredzētā vecuma pensiju apmēra aprēķināšanas metode, kas nevar tikt uzskatīta par tādu, kas balstīta uz iemaksām, jo, pirmkārt, saskaņā ar šī lēmuma 1. panta 4. punktu mūža pabalstu apmērs esot ierobežots. Otrkārt, minētajā lēmumā paredzētā jaunā aprēķināšanas metode esot balstīta nevis uz individuāli noteiktu iemaksu likmi, bet gan uz vienādu likmi visiem attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem. Tādējādi bijušais Eiropas Parlamenta deputāts, kurš sava pilnvaru termiņa laikā ir veicis iemaksas, kas aprēķinātas pēc likmes, kura ir augstāka par šo vienādo likmi, zaudē iespēju gūt to iemaksu daļu, kas pārsniedz minēto likmi.
62
Ceturtām kārtām, ar Lēmumu Nr. 14/2018 ieviestā vecuma pensiju apmēra aprēķināšanas metode pierādot arī samērīguma principa pārkāpumu, jo tā esot balstīta uz neindividualizētām iemaksu likmēm.
63
Strīdīgie lēmumi radot pārmērīgu individuālo slogu, jo īpaši vecākajiem apelācijas sūdzības iesniedzējiem. N. Gatti, kurš pašlaik ir 80 gadus vecs, situācija būtu jo īpaši aizskarta, jo viņa vecuma pensija tiktu samazināta par 61 %, lai gan viņš Parlamentā ir nostrādājis divus termiņus. D. Ceravolo, kuram šobrīd ir 91 gads, gadījumā šī summa tiktu samazināta par 47 %. F. Pisoni, kurš nāves brīdī bija 83 gadus vecs, minētā summa tiktu samazināta par 24 %, lai gan viņš bija pildījis tādus pašus pienākumus tajā pašā laikposmā kā D. Ceravolo, kuram izmaksājamā summa tiktu samazināta par 47 %.
64
Samērīguma principa pārkāpums salīdzinājumā ar izvirzīto pamatojumu esot vēl acīmredzamāks, ja ņem vērā, ka vecuma pensiju iemaksu sistēma Itālijā pirmo reizi tika ieviesta 1996. gada 1. janvārī un no 2012. gada 1. janvāra tika attiecināta arī uz lielāko daļu darba ņēmēju. Savukārt ar strīdīgajiem lēmumiem uz iemaksām balstītā sistēma tika piemērota apelācijas sūdzības iesniedzējiem attiecībā uz iemaksu veikšanas laika posmu pirms 1995. gada, kad Itālijā šī uz iemaksām balstītā sistēma nepastāvēja.
65
Parlaments norāda, ka pirmais līdz ceturtais pamats jānoraida kā daļēji nepieņemami un daļēji nepamatoti.
2.
Tiesas vērtējums
a)
Ievada apsvērumi
66
Ar pirmo iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzēji, pamatojoties uz Parlamenta iekšējiem noteikumiem, apstrīd dinamiskās shēmas saglabāšanu pēc Deputātu nolikuma stāšanās spēkā un apgalvo, ka šāda shēma aizskar iegūtās tiesības saņemt vecuma pensiju.
67
Tādējādi ar šādu iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzēji būtībā apstrīd Parlamenta iekšējo noteikumu interpretācijas pamatotību, saskaņā ar kuru šai iestādei attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma.
68
Tas pats attiecas uz otro iebildumu, ciktāl ar to apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka jauno noteikumu par viņu pensijas apmēra aprēķināšanu piemērošana neatbilst ne tiesiskās drošības principam, jo šie jaunie noteikumi aizskar iegūtās tiesības saņemt pensiju, ne tiesiskās paļāvības aizsardzības principam, jo tas nepieļauj jebkādā veidā samazināt pensiju, uz kuru apelācijas sūdzības iesniedzējiem bija jābūt iespējai pretendēt, brīvprātīgi pievienojoties DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktā noteiktajai sistēmai.
69
Savukārt, ciktāl ar šo iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzēji pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav ņēmusi vērā, pirmkārt, to, ka Parlaments viņus ir novēloti informējis par Lēmuma Nr. 14/2018 iespējamo piemērošanu, otrkārt, ka tajā nav minēti attiecīgie bijušie Eiropas Parlamenta deputāti un, treškārt, ka Deputātu palāta, kā arī Senāts ir snieguši garantijas apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesību uz pensiju nemainīgumam, viņi pat netieši nekritizē pārsūdzētā sprieduma pamatojumu, kas veido nepieciešamo atbalstu Vispārējās tiesas nolēmumam, ar kuru apstiprina tādas Parlamenta iekšējo noteikumu interpretācijas pamatotību, saskaņā ar ko šai iestādei attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma.
70
Attiecībā uz trešo iebildumu, ciktāl ar to apelācijas sūdzības iesniedzēji pārmet Vispārējai tiesai, ka tā strīdīgo lēmumu atbilstību Hartā nostiprinātajām tiesībām uz īpašumu ir izvērtējusi, ņemot vērā nevis Savienības tiesībās atzītu mērķi, bet gan Lēmumā Nr. 14/2018 izvirzīto mērķi, viņi būtībā apstrīd Parlamenta iekšējo noteikumu interpretācijas, saskaņā ar kuru šai iestādei attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma, atbilstību Savienības tiesībām.
71
Savukārt apelācijas sūdzības iesniedzēji neapstrīd Parlamenta iekšējo noteikumu interpretācijas pamatotību, pārmetot Vispārējai tiesai, pirmkārt, ka tā nav precizējusi robežu, kuru pārsniedzot, izmaiņas vecuma pensijas apmērā vairs neatbilst tiesību uz īpašumu būtībai un rada pašu tiesību uz pensiju pārkāpumu, otrkārt, ka tā ir nospriedusi, ka mērķis, uz kuru Parlaments ir atsaucies, lai pamatotu šo tiesību aizskārumu strīdīgajos lēmumos, ir skaidri minēts Lēmuma Nr. 14/2018 preambulā, un, treškārt, ka tā ir sagrozījusi šajā lēmumā paredzēto pensiju aprēķināšanas metodi.
72
Attiecībā uz ceturto iebildumu par samērīguma principa neievērošanu jānorāda, ka ar šo iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Lēmums Nr. 14/2018 neatbilst šim principam, pirmkārt, šajā lēmumā paredzētās pensiju aprēķināšanas metodes dēļ, otrkārt, šīs metodes ietekmes uz apelācijas sūdzības iesniedzēju situāciju dēļ un, treškārt, vēsturiskā konteksta, kurā minētais lēmums iekļaujas, dēļ. Tādējādi ar šādu iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzēji pat netieši neapstrīd Parlamenta iekšējo noteikumu interpretāciju, saskaņā ar kuru šai iestādei attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma.
73
No tā izriet, ka pirmais līdz ceturtais pamats jāizvērtē tikai, ciktāl ar tiem apelācijas sūdzības iesniedzēji kritizē Parlamenta iekšējo noteikumu interpretāciju, saskaņā ar kuru tam attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma, jo šāda interpretācija, pirmkārt, neizriet no šiem noteikumiem, otrkārt, neatbilst tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principiem un, treškārt, neatbilst Hartas 17. pantā nostiprinātajām tiesībām uz īpašumu.
b)
Par lietas būtību
1) Par Parlamenta iekšējo noteikumu iespējamo pārkāpumu
74
Apelācijas sūdzības iesniedzēji būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 99. punktā ir nospriedusi, ka Parlaments varēja likumīgi balstīties uz saviem iekšējiem noteikumiem, lai attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem piemērotu dinamisko shēmu.
75
Vispirms jānorāda, ka saskaņā ar DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktu “pagaidu pensijas līmenis un noteikumi ir tādi paši kā pensijas līmenis un noteikumi, kas attiecas uz tās valsts parlamenta apakšpalātas deputātu pensiju, no kuras deputāts ir ievēlēts”.
76
Kā Vispārējā tiesa būtībā norādījusi pārsūdzētā sprieduma 86. punktā, no frāzes “pagaidu pensijas līmenis un noteikumi ir tādi paši” izriet, ka Parlamentam attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro pensiju aprēķināšanas noteikumi, kas tiek piemēroti tās dalībvalsts parlamenta deputātiem, no kuras šie bijušie Eiropas Parlamenta deputāti ir ievēlēti. Citiem vārdiem – šai iestādei attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma.
77
Šī DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punkta interpretācija atbilst šajā tiesību normā izvirzītajam mērķim, kā izriet no šī pielikuma 1. panta 2. punkta.
78
Šajā pēdējā minētajā tiesību normā ir noteikts, ka minētā pielikuma 2. panta 1. punktā paredzēto pensiju var saņemt tikai bijušie Eiropas Parlamenta deputāti, kuru valsts, no kuras attiecīgais deputāts ir ievēlēts, pensiju sistēma pensiju neparedz vai tās noteiktais pensijas līmenis un/vai noteikumi nav tādi paši kā pensijas līmenis un/vai noteikumi, kurus piemēro viņu valsts parlamenta deputātiem.
79
Līdz ar to DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punkta mērķis galvenokārt ir ļaut bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem, kuri ir šī pielikuma 1. panta 2. punktā minētajā situācijā, saņemt tādu pašu attieksmi kā pret Eiropas Parlamenta deputātiem, kuru valsts pensiju sistēmā ir paredzēta vecuma pensija, kuras līmenis un/vai aprēķināšanas noteikumi ir tādi paši kā tie, kas piemērojami viņu valsts parlamenta deputātiem.
80
Tādējādi šīs tiesību normas interpretācija, saskaņā ar kuru Parlamentam attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma, rada tādas sekas, ka uz viņiem tāpat kā uz šiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem attiecas grozījumi, kas izdarīti viņu valsts parlamenta deputātu pensiju apmēra aprēķināšanas noteikumos.
81
Turklāt ar DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktu ieviestā pensiju shēma saskaņā ar Īstenošanas pasākumiem tika saglabāta pēc Deputātu nolikuma stāšanās spēkā attiecībā uz attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem, kuri sāka saņemt vecuma pensiju, pamatojoties uz šo shēmu pirms šīs stāšanās spēkā.
82
Īstenošanas pasākumu 74. pantā ir noteikts, pirmkārt, ka DIP noteikumi zaudē spēku dienā, kad stājas spēkā šie noteikumi, bet arī, otrkārt, ka šī atcelšana neskar šo pasākumu IV sadaļā, it īpaši to 75. pantā, paredzētos pārejas noteikumus.
83
Saskaņā ar Īstenošanas pasākumu 75. panta 1. punktu vecuma pensijas, kas piešķirtas atbilstoši DIP noteikumu III pielikumam, turpina izmaksāt personām, kuras šos pabalstus saņēma pirms Deputātu nolikuma spēkā stāšanās dienas.
84
Kā Vispārējā tiesa norādījusi pārsūdzētā sprieduma 88. punktā, no šīs tiesību normas formulējuma, precīzāk – no formulējuma “turpina izmaksāt saskaņā ar[DIP noteikumu III pielikumu]” imperatīvā rakstura, kā arī no īstenības izteiksmes tagadnes lietojuma šajā formulējumā jāsecina, ka dinamiskā shēma joprojām ir piemērojama attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem pēc Deputātu nolikuma stāšanās spēkā.
85
Tādējādi Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 81. punktā konstatējot, ka DIP noteikumu III pielikuma noteikumi nav tikuši atcelti pēc Deputātu nolikuma stāšanās spēkā, nav pieļāvusi nekādu tiesību kļūdu, pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēji.
86
Pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēji, Īstenošanas pasākumu 75. panta 1. punkta interpretāciju, saskaņā ar kuru dinamiskā shēma attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem joprojām ir piemērojama arī pēc Deputātu nolikuma stāšanās spēkā, neatspēko ne šīs tiesību normas 2. punkts, ne Īstenošanas pasākumu 7. apsvērums, ne Deputātu nolikuma 28. pants.
87
Vispirms, runājot par Īstenošanas pasākumu 75. panta 2. punkta pirmo teikumu, tajā ir paredzēts, ka “līdz [Deputātu] Nolikuma spēkā stāšanās brīdim saskaņā ar [DIP noteikumu] III pielikumu iegūtās vecuma pensijas tiesības paliek spēkā”.
88
Pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēji, no šīs tiesību normas nevar izsecināt nekādas garantijas ne attiecībā uz tādas vecuma pensijas izmaksu, kas aprēķināta, pamatojoties uz valsts pensiju aprēķināšanas noteikumiem, kuri bija piemērojami Deputātu nolikuma spēkā stāšanās dienā, ne par fiksētu un nemainīgu pensijas apmēru brīdī, kad tie pievienojās DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktā paredzētajai pensiju shēmai.
89
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 146. punktā pamatoti ir norādījusi, ka ar Deputātu nolikumu un Īstenošanas pasākumiem ir izveidotas divas secīgas pensiju sistēmas, kas ietver divu veidu pensijas tiesības, proti, pirmkārt, līdz 2009. gada 14. jūlijam – dienai, kad minētais nolikums stājās spēkā, – iegūtās vecuma pensijas tiesības, pamatojoties uz Parlamenta iekšējiem noteikumiem, un, otrkārt, kopš šī datuma iegūtās tiesības uz izdienas pensiju, pamatojoties uz Īstenošanas pasākumu 49. pantu.
90
Šajā kontekstā Īstenošanas pasākumu 75. panta 1. punkts, kā Vispārējā tiesa konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 92. punktā, ir piemērojams attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem, tostarp dažiem no apelācijas sūdzības iesniedzējiem, kuri veica iemaksas Savienības budžetā saskaņā ar DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 2. punktu un sāka saņemt vecuma pensiju pirms Deputātu nolikuma stāšanās spēkā, savukārt Īstenošanas noteikumu 75. panta 2. punkts ir piemērojams Eiropas Parlamenta deputātiem, kuri, lai gan viņi arī ir veikuši šādas iemaksas, vēl nebija sākuši saņemt vecuma pensiju Deputātu nolikuma spēkā stāšanās dienā.
91
Kā noteikts Īstenošanas pasākumu 75. panta 2. punkta otrajā teikumā, “personas, kas pensijas tiesības ir ieguvušas saskaņā ar [DIP noteikumu III pielikumu], saņem pensiju, ko aprēķina, pamatojoties uz tiesībām, kas iegūtas, piemērojot [šo] pielikumu, ja tās atbilst attiecīgās dalībvalsts tiesību aktos tam paredzētajiem noteikumiem un ja tās ir iesniegušas minētā III pielikuma 3. panta 2. punktā norādīto pieprasījumu”.
92
Tā kā Īstenošanas pasākumu 75. panta 2. punkta otrajā teikumā ir paredzēti nosacījumi, kas bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāizpilda, lai saņemtu pensiju, kura tiek aprēķināta, pamatojoties uz viņu tiesībām, kas iegūtas, piemērojot DIP noteikumu III pielikumu, šī tiesību norma nav piemērojama bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem, kuri sāka saņemt pensiju saskaņā ar šo pielikumu pirms Deputātu nolikuma stāšanās spēkā, kā, piemēram, apelācijas sūdzības iesniedzēji.
93
Turklāt, ciktāl Īstenošanas pasākumu 75. panta 2. punkta otrajā teikumā ir paredzēts, ka attiecīgie bijušie Eiropas Parlamenta deputāti saņem vecuma pensiju saskaņā ar DIP noteikumu III pielikumu, balstoties uz iegūtajām tiesībām, jēdziens “iegūtās vecuma pensijas tiesības” 75. panta 2. punkta izpratnē ir jāsaprot, kā pamatoti uzsvērusi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 91. punktā, kā tāds, kas attiecas uz tiesībām uz pensiju, kuras izriet no katra attiecīgā bijušā Eiropas Parlamenta deputāta individuālām iemaksām un kuras ir pamats, lai aprēķinātu vecuma pensiju, kas viņiem tiek izmaksāta saskaņā ar DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktu. Līdz ar to šo jēdzienu nevar saprast tādējādi, ka tas ietvertu apgalvotās tiesības saņemt fiksētu un nemainīgu vecuma pensijas summu, kas aprēķināta, pamatojoties uz valsts tiesību normām, kuras bija spēkā brīdī, kad stājās spēkā Deputātu nolikums vai kad notika pievienošanās ar šo tiesību normu ieviestajai pensiju shēmai.
94
Savukārt Īstenošanas pasākumu 7. apsvērumā ir noteikts, pirmkārt, ka “person[ām], kas saņem maksājumus, kas piešķirti, pamatojoties uz DIP noteikumiem, t[ie] [jāsaņem] arī pēc šo noteikumu atcelšanas, ievērojot tiesiskās paļāvības [aizsardzības] principu”, un, otrkārt, “arī jānodrošina, lai tiktu saglabātas līdz [Deputātu] Nolikuma spēkā stāšanās saskaņā ar DIP noteikumiem iegūtās pensijas tiesības”.
95
No šī apsvēruma izriet, ka tajā ir precizēts, ka pabalsti, kas tiek piešķirti saskaņā ar šo tiesisko regulējumu, tiek maksāti turpmāk, un no tā nevar secināt, ka šis tiesiskais regulējums vairs nav piemērojams pēc minētā datuma.
96
Tādējādi jēdzienam “iegūtās vecuma pensijas tiesības” šajā apsvērumā ir tāds pats tvērums kā Īstenošanas pasākumu 75. panta 2. punktā, kā precizēts šī sprieduma 93. punktā.
97
Šajā Parlamenta iekšējo noteikumu pārbaudes kontekstā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 90. punktā, nepieļaujot tiesību kļūdu, varēja konstatēt, ka Parlamenta iekšējie noteikumi neietekmē iegūtās pensijas tiesības.
98
Visbeidzot, runājot par Deputātu nolikuma 28. pantu, kā Vispārējā tiesa pamatoti norādījusi pārsūdzētā sprieduma 93. punktā, šī tiesību norma ir piemērojama tiesībām uz pensiju, kuras bijušie Eiropas Parlamenta deputāti ir ieguvuši nevis saskaņā ar DIP noteikumu III pielikumu, bet gan ar valsts pensiju shēmām. Pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēji, šī tiesību norma pati par sevi neietekmē Īstenošanas pasākumu 75. panta 1. punkta interpretāciju.
99
Līdz ar to gan no Parlamenta iekšējo noteikumu formulējuma, gan konteksta un mērķa izriet, ka pārsūdzētā sprieduma 99. punktā Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriezdama, ka Parlaments varēja likumīgi balstīties uz saviem iekšējiem noteikumiem, lai attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem piemērotu dinamisko shēmu.
2) Par tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās drošības principu, kā arī tiesību uz īpašumu, kas nostiprinātas Hartas 17. pantā, apgalvoto pārkāpumu
100
Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējās tiesas veiktā Parlamenta iekšējo noteikumu interpretācija ir pretrunā tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās drošības principiem, kā arī Hartas 17. pantā nostiprinātajām tiesībām uz īpašumu.
101
Saskaņā ar vispārējo interpretācijas principu Savienības tiesību akts, cik vien tas iespējams, jāinterpretē tādā veidā, lai netiktu apdraudēta tā spēkā esamība un lai tas atbilstu primārajām tiesībām kopumā un jo īpaši Hartas noteikumiem. Tādējādi, ja Savienības atvasināto tiesību normu var interpretēt dažādi, priekšroka dodama tādai interpretācijai, kas to padara atbilstošu primārajām tiesībām, nevis tādai, kas noved pie secinājuma, ka tiesību norma ar to nav saderīga (spriedums, 2022. gada 21. jūnijs, Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, 86. punkts un tajā minētā judikatūra).
102
Vispirms attiecībā uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda – tas, ka viņi ir pievienojušies ar DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktu izveidotajai pensiju shēmai, atbilstoši šim principam viņiem garantē, ka viņu vecuma pensijas apmērs tiek aprēķināts saskaņā ar noteikumiem, kas bija spēkā brīdī, kad viņi pievienojās šai shēmai.
103
Saskaņā ar Tiesas judikatūru neviens nevar lietderīgi atsaukties uz minētā principa pārkāpumu, ja administrācija nav viņam sniegusi konkrētus solījumus. Iespēja atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu ir ikvienai personai, kurai iestāde ir radījusi pamatotas cerības. Par solījumiem, kas varētu radīt šādas cerības, lai arī kāda būtu forma, kādā tie pausti, ir uzskatāma konkrēta, beznosacījumu un saskaņota informācija no pilnvarotiem un ticamiem avotiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 23. janvāris, Deza/ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, 69. un 70. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
104
Savukārt, ja piesardzīga un informēta persona var paredzēt tāda Savienības pasākuma veikšanu, kas var apdraudēt tās intereses, tā nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, kad šis pasākums tiek noteikts (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 23. janvāris, Deza/ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, 71. punkts un tajā minētā judikatūra).
105
Tas, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji ir pievienojušies ar DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktu izveidotajai pensiju shēmai, tomēr brīdī, kad viņi pievienojās šai shēmai, neradīja tiem tiesības saņemt paredzamu, fiksētu un nemaināmu vecuma pensijas summu. Proti, kā Vispārējā tiesa pamatoti nospriedusi pārsūdzētā sprieduma 211. un 212. punktā, vienīgā precīzā un beznosacījumu garantija, ko Parlaments varēja viņiem sniegt, bija tas, ka atbilstoši Parlamenta iekšējiem noteikumiem viņi saņems vecuma pensiju, kuras līmenis un noteikumi saskaņā ar dinamisko shēmu būs tādi paši kā tie, kas bija piemērojami tās dalībvalsts parlamenta deputātiem, no kuras viņi ievēlēti.
106
No tā izriet, ka Parlamenta iekšējo noteikumu interpretācija, saskaņā ar kuru tam attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma, atbilst tiesiskās paļāvības aizsardzības principam.
107
Turpinājumā, runājot par tiesībām uz īpašumu, apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 171. punktā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka strīdīgo lēmumu vispārējo interešu mērķa vērtējumā nevar neņemt vērā mērķus, kas bija Lēmuma Nr. 14/2018 pieņemšanas pamatā.
108
Jāatgādina, ka pārsūdzētā sprieduma 163. punktā Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka, pat ja strīdīgie lēmumi neparedz apelācijas sūdzības iesniedzēju pensiju tiešu atņemšanu, tomēr ar tiem tiek samazināts šo pensiju apmērs, tādējādi ierobežojot viņu tiesības uz īpašumu.
109
Pēc tam pārsūdzētā sprieduma 164.–179. punktā Vispārējā tiesa pārbaudīja, vai šis ierobežojums atbilst minētā sprieduma 157. punktā atgādinātajām Hartas 52. panta 1. punkta prasībām. Šajā ziņā minētā sprieduma 171. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka strīdīgo lēmumu vispārējo interešu mērķa vērtējums nevar tikt veikts, neņemot vērā mērķus, kas bija Lēmuma Nr. 14/2018 pieņemšanas pamatā. Šajā ziņā, izvērtējot šo lēmumu atbilstību tiesībām uz īpašumu, ko tā veica šī paša sprieduma 172.–178. punktā, ņemot vērā šos mērķus, Vispārējā tiesa tā 180. punktā nolēma, ka iebildums par tiesību uz īpašumu pārkāpumu ir jānoraida.
110
Atbilstoši Tiesas judikatūrai šo tiesību apjoms saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu jānosaka, ņemot vērā 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 1. papildu protokola 1. pantu, kurā nostiprinātas minētās tiesības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 13. jūnijs, Florescu u.c., C‑258/14, EU:C:2017:448, 49. punkts).
111
No Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūras ir secināms, ka tiesības, kas izriet no iemaksu veikšanas sociālā nodrošinājuma sistēmā, ir īpašumtiesības minētā 1. panta izpratnē (spriedums, 2017. gada 13. jūnijs, Florescu u.c., C‑258/14, EU:C:2017:448, 50. punkts).
112
Turklāt vecuma pensijas apmēra samazināšana, kas var ietekmēt ieinteresētās personas dzīves kvalitāti, ir šīs personas tiesību uz īpašumu ierobežojums (šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 2015. gada 1. septembris, Da Silva Carvalho Rico pret Portugāli, CE:ECHR:2015:0901DEC001334114, 33. punkts).
113
Interpretējot Parlamenta iekšējos noteikumus tādējādi, ka Eiropas Parlamentam attiecīgajiem bijušajiem deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma, šo deputātu pensijas apmērs var tikt samazināts, šāda interpretācija var radīt Hartas 17. pantā nostiprināto tiesību uz īpašumu ierobežojumu.
114
Tiesības uz īpašumu nav absolūtas un to īstenošana var tikt ierobežota, tostarp ar nosacījumu, ka tas ir pamatots ar Savienības izvirzītajiem vispārējo interešu mērķiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 13. jūnijs, Florescu u.c., C‑258/14, EU:C:2017:448, 51. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
115
Proti, saskaņā ar Hartas 52. panta 1. punktu jebkurš tās 17. pantā nostiprināto tiesību uz īpašumu ierobežojums atbilst šai pēdējai minētajai tiesību normai, ja tas ir noteikts tiesību aktos, ar to tiek respektēta tiesību uz īpašumu būtība un, ievērojot samērīguma principu, ja tas ir nepieciešams un patiešām atbilst vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības.
116
Šajā ziņā jāatgādina, pirmām kārtām, tas, ka jebkuram pamattiesību izmantošanas ierobežojumam jābūt paredzētam tiesību aktos, nozīmē, ka tiesību aktā, kas atļauj iejaukšanos šajās tiesībās, pašā ir jānosaka attiecīgo tiesību izmantošanas ierobežojuma apjoms, precizējot, pirmkārt, ka šī prasība neizslēdz, ka attiecīgais ierobežojums tiek formulēts pietiekami atvērti, lai to varētu pielāgot dažādiem gadījumiem, kā arī situācijas izmaiņām, un, otrkārt, ka Tiesa vajadzības gadījumā, izmantojot interpretāciju, var precizēt ierobežojuma konkrēto piemērošanas jomu, ņemot vērā gan attiecīgo Savienības tiesību aktu formulējumu, gan to vispārējo sistēmu un mērķus, kas ar tiem tiek īstenoti, interpretējot tos saskaņā ar Hartā garantētajām pamattiesībām (spriedums, 2022. gada 21. jūnijs, Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, 114. punkts).
117
Kā norādīts šī sprieduma 99. punktā, gan no Parlamenta iekšējo noteikumu formulējuma, gan konteksta un mērķa izriet, ka tie ir vispārpiemērojami attiecībā uz Eiropas Parlamenta deputātiem un tātad var tikt uzskatīti par tādiem, kas šīs iestādes iekšienē ir līdzvērtīgi “tiesību aktam” Hartas 52. panta 1. punkta izpratnē (pēc analoģijas skat. atzinumu 1/15 (ES un Kanādas PDR nolīgums), 2017. gada 26. jūlijs, EU:C:2017:592, 145. un 146. punkts), un tādēļ minētajai iestādei attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma.
118
Otrām kārtām, Vispārējā tiesa kā tiesa, kas izskata lietu pēc būtības, nepieļaujot tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 160. un 179. punktā varēja konstatēt, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji nav norādījuši neko konkrētu, kas varētu pierādīt, ka viņu pensiju apmēra samazināšana apdraudētu viņu tiesību uz īpašumu būtisko saturu vai būtu jākvalificē kā nesamērīga.
119
Trešām kārtām, attiecībā uz to, vai dinamiskā shēma un no tās izrietošais pensiju apmēra samazinājums ir nepieciešami un patiešām atbilst vienam vai vairākiem Savienības atzītiem vispārējo interešu mērķiem, jākonstatē, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 171. punktā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka, ņemot vērā DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktu, strīdīgo lēmumu pieņemšana noteikti bija atkarīga no Itālijas kompetento iestāžu izdarītās izvēles, līdz ar to “[strīdīgo lēmumu] vispārējo interešu mērķa vērtējumā [nedrīkstēja] abstrahēties no mērķiem, kas bija Lēmuma Nr. 14/2018 pieņemšanas pamatā”.
120
Proti, Lēmumā Nr. 14/2018, kas attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem ir piemērojams saskaņā ar dinamisko shēmu, izvirzītie mērķi ir vienīgi valsts mēroga mērķi. Tādējādi tikai ar tiem vien nevar pamatot vecuma pensiju apmēra samazinājumu, jo šīs summas tiek izmaksātas atbilstoši pensiju shēmai, kas izveidota nevis saskaņā ar valsts tiesībām, bet gan Savienības tiesībām, un tās tiek finansētas no Savienības budžeta.
121
Līdz ar to Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 172.–178. punktā ir arī kļūdaini ņēmusi vērā šī valsts lēmuma mērķus, lai pārbaudītu, vai ar strīdīgajiem lēmumiem radītais apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesību uz īpašumu aizskārums bija pamatots.
122
Tomēr ir svarīgi atgādināt, ka tad, ja Vispārējās tiesas nolēmuma argumentos atklājas Savienības tiesību pārkāpums, bet nolēmuma rezolutīvā daļa izrādās esam balstīta uz citu tiesisko pamatojumu, šāds pārkāpums nevar būt pamats minētā nolēmuma atcelšanai un ir jāveic argumentu aizstāšana un apelācijas sūdzība jānoraida (spriedums, 2023. gada 14. decembris, Komisija/Amazon.com u.c., C‑457/21 P, EU:C:2023:985, 51. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
123
Līdz ar to jāpārbauda, vai iebilduma par Hartas 17. pantā nostiprināto tiesību uz īpašumu pārkāpumu noraidījums ir pamatots ar citiem tiesību pamatiem, nevis tiem, kuros pieļauta šī sprieduma 119. un 121. punktā identificētā kļūda.
124
Šajā ziņā jānorāda, ka dinamiskās shēmas piemērošanai bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem, kuri ir DIP noteikumu III pielikuma 1. panta 2. punktā paredzētajā situācijā, ir Savienības atzīts vispārējo interešu mērķis, ciktāl tās nolūks, kā izriet no šī sprieduma 79. punkta, ir vienādi attiekties, no vienas puses, pret Eiropas Parlamenta deputātiem, kuri vai nu nebija pensiju shēmas dalībnieki dalībvalstī, no kuras viņi ievēlēti, vai arī ietilpa pensiju shēmā, kuras pensijas līmenis un/vai aprēķināšanas noteikumi nebija tādi paši kā tie, kas piemērojami valsts parlamenta deputātiem, un, no otras puses, pret Eiropas Parlamenta deputātiem, kuru valsts pensiju shēmā bija paredzēts tāds pats pensijas līmenis un/vai pensijas aprēķināšanas noteikumi, kas ir identiski tiem, kuri piemērojami valsts parlamenta deputātiem.
125
Dinamiskās shēmas piemērošana attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem faktiski atbilst šim vienlīdzīgas attieksmes mērķim, jo tās rezultātā uz abām šī sprieduma iepriekšējā punktā minētajām Eiropas Parlamenta deputātu kategorijām katrā ziņā attiecas valsts tiesību normas par vecuma pensiju aprēķināšanu attiecīgās dalībvalsts parlamenta deputātiem.
126
Turklāt šī piemērošana bija nepieciešama, lai sasniegtu minēto mērķi, jo tikai tāda pensijas līmeņa un/vai aprēķināšanas noteikumu saskaņošana, kāda paredzēta DIP noteikumu III pielikuma 2. panta 1. punktā, lasot to kopsakarā ar šī pielikuma 1. panta 2. punktu, var izveidot vienlīdzīgu attieksmi pret minētajām Eiropas Parlamenta deputātu kategorijām.
127
Tādējādi šķiet, ka, neraugoties uz šī sprieduma 119. un 121. punktā identificēto tiesību kļūdu, iebilduma par Hartas 17. pantā nostiprināto tiesību uz īpašumu pārkāpumu noraidīšana ir pamatota, jo attiecīgo tiesību uz īpašumu ierobežojums atbilst visiem Hartas 52. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
128
Visbeidzot – runājot par tiesiskās drošības principu, apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējās tiesas veiktā nošķiršana starp “iegūtajām tiesībām uz pensiju” un “pensiju apmēriem” liek izdarīt kļūdainu secinājumu, ka dinamiskā shēma atbilst šim principam.
129
Pārbaudot strīdīgo lēmumu atbilstību tiesiskās drošības principam, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 196. punktā atgādināja, ka jau no minētā sprieduma 81.–97. punkta izriet, ka “iegūtās tiesības uz pensiju” jānošķir no “pensiju apmēriem”. Vispārējā tiesa šajā ziņā norādīja, ka, lai gan “tiesības uz pensiju” ir iegūtas galīgi un nevar tikt grozītas un vecuma pensijas joprojām tiek izmaksātas, nekas neliedz šo pensiju apmēru pielāgot, to palielinot vai samazinot, kas Parlamentam šajā lietā bija jādara, ņemot vērā tā pienākumu attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem piemērot dinamisko shēmu.
130
Pārsūdzētā sprieduma 206. punktā Vispārējā tiesa pabeidza savu analīzi, nospriežot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji nav pierādījuši, ka šajā gadījumā nav ievērots tiesiskās drošības princips. Proti, Parlamenta iekšējos noteikumos bija paredzēts, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju jaunais vecuma pensiju apmērs stājas spēkā 2019. gada 1. janvārī. Taču Vispārējā tiesa atgādināja, ka šie iekšējie noteikumi lielākoties bija spēkā pirms 2019. gada 1. janvāra, nevis pēc šī datuma. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēji nebija ne pierādījuši, ne apgalvojuši, ka Parlaments šīs jaunās summas būtu piemērojis pirms 2019. gada 1. janvāra, proti, pirms datuma, kas šajā ziņā tika noteikts Lēmumā Nr. 14/2018. Visbeidzot – Vispārējās tiesas ieskatā, Parlaments kopš 2019. gada janvāra bija informējis apelācijas sūdzības iesniedzējus par iespējamu Lēmumā Nr. 14/2018 paredzēto noteikumu piemērošanu attiecībā uz viņiem, un to šī iestāde viņiem esot apstiprinājusi 2019. gada februārī. Vispārējā tiesa no tā secināja, ka pirms strīdīgo lēmumu pieņemšanas apelācijas sūdzības iesniedzēji tika informēti par viņu vecuma pensijas aprēķināšanai piemērojamo noteikumu grozījumiem.
131
Šai ziņā jāatgādina, ka tiesiskās drošības princips prasa, lai Savienības tiesiskais regulējums ļautu ieinteresētajām personām precīzi zināt tajā noteikto saistību apjomu un lai šīs personas nepārprotami zinātu savas tiesības un pienākumus un spētu atbilstoši rīkoties (spriedums, 2023. gada 9. novembris, Global Silicones Council u.c./Komisija, C‑558/21 P, EU:C:2023:839, 99. punkts un tajā minētā judikatūra).
132
Tādējādi jaunais tiesiskais regulējums, ar kuru tiek izdarīti grozījumi agrākajā tiesiskajā regulējumā, ir piemērojams, ja nav paredzētas atkāpes attiecībā uz tādu situāciju sekām nākotnē, kas ir radušās laikā, kad bija spēkā pēdējais minētais tiesiskais regulējums. Citādi tas ir tikai tādu situāciju gadījumā, kuras radušās un galīgi noslēgušās saskaņā ar agrāko tiesisko regulējumu, kas rada iegūtās tiesības. Tiesības uzskata par iegūtām, ja tās radījušais fakts ir noticis pirms tiesību akta grozījuma. Tas tā nav attiecībā uz tiesībām, kuras radījušais fakts nav noticis tiesību akta, kas ir ticis grozīts, iedarbības apstākļos (šajā ziņā skat. spriedumu, 2023. gada 9. marts, Grossetête/Parlaments, C‑714/21 P, EU:C:2023:187, 84. punkts un tajā minētā judikatūra).
133
Runājot – it īpaši – par tiesībām saņemt vecuma pensiju, tās principā var tikt uzskatītas par iegūtām tikai brīdī, kad iestājas šo tiesību rašanās fakts, proti, brīdī, kad pensija kļūst izmaksājama (šajā ziņā skat. spriedumu, 2023. gada 9. marts, Grossetête/Komisija, C‑714/21 P, EU:C:2023:187, 85.–87. punkts),
134
Tomēr tas nenozīmē, ka jebkādi pensijas aprēķināšanas noteikumu grozījumi, kas rada šīs summas samazinājumu un kas tiek piemēroti, pamatojoties uz tiesisko regulējumu, kurš pieņemts pēc tam, kad šī pensija ir kļuvusi izmaksājama, ir šo iegūto tiesību aizskārums.
135
Šajā ziņā jāatgādina, ka Savienības tiesībās nav principa, saskaņā ar kuru iegūtās tiesības nekādā gadījumā nevar tikt grozītas vai samazinātas. Noteiktos apstākļos ir iespējams grozīt šādas tiesības (šajā ziņā skat. spriedumu, 2023. gada 9. marts, Grossetête/Komisija, C‑714/21 P, EU:C:2023:187, 88. un 89. punkts).
136
Šajā lietā Vispārējā tiesa, pamatojoties it īpaši uz pārsūdzētā sprieduma 206. punktā minētajiem apstākļiem, varēja pamatoti secināt, ka DIP noteikumu III pielikumā un Īstenošanas pasākumu 75. pantā paredzētās dinamiskās shēmas piemērošana ir saderīga ar tiesiskās drošības principu.
137
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, pirmais līdz ceturtais pamats, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēji ar tiem apstrīd Parlamenta iekšējo noteikumu interpretāciju, saskaņā ar kuru tam attiecīgajiem bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem jāpiemēro dinamiskā shēma, jānoraida kā daļēji nepamatoti un daļēji neefektīvi.
C. Par piekto pamatu, kas attiecas uz Parlamenta Reglamenta 25. panta 3. punkta kļūdainu interpretāciju
1.
Lietas dalībnieku argumenti
138
Apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda, ka pārsūdzētā sprieduma 70.–72. punktā Vispārējā tiesa ir kļūdaini secinājusi, ka strīdīgo lēmumu pieņemšana ietilpa nodaļas vadītāja kompetencē, jo viņam pastarpināti bija deleģētas pilnvaras.
139
Pirmkārt, no tiesas sēdē Vispārējā tiesā sniegtās informācijas izrietot, ka strīdīgos lēmumus patiesībā esot pieņēmis Parlamenta Juridiskais dienests, jo minētais nodaļas vadītājs esot paļāvies uz šī dienesta vērtējumu un pats neesot ne veicis analīzi, ne sniedzis kādu īpašu pamatojumu. Otrkārt, strīdīgie lēmumi esot bijuši jāpieņem Parlamenta Prezidijam, jo tie esot uzskatāmi par īpašiem pārvaldes aktiem. Tā kā šie lēmumi attiecas uz jaunu, sarežģītu un neparedzētu situāciju, ko turklāt apstiprina Parlamenta juridiskā dienesta iesaiste, to atbilstība Savienības tiesību sistēmas augstāka ranga normām un principiem bija jāpārbauda pirms to pieņemšanas. Līdz ar to runa neesot tikai par tīri tehniskiem lēmumiem, kurus var deleģēt nodaļas vadītājam.
140
Parlaments uzskata, ka piektais pamats jānoraida kā nepamatots.
2.
Tiesas vērtējums
a)
Ievada apsvērumi
141
Ar piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji citastarp apstrīd nodaļas vadītāja kompetenci pieņemt strīdīgos lēmumus. Ņemot vērā šī sprieduma 37. punktā atgādināto judikatūru, jāpārbauda šī iebilduma pamatotība, jo ar to apelācijas sūdzības iesniedzēji atsaucas uz prettiesiskumu, kas var tikt atkārtots nākotnē.
142
Savukārt iebildums, kas arī ir izvirzīts šajā piektajā pamatā, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēji pārmet nodaļas vadītājam, ka tas nav izstrādājis citu analīzi vai pamatojumu kā vien Parlamenta juridiskā dienesta atzinumā ietvertos, nozīmē, ka Tiesai tiek sniegts faktu apgalvojums, kuru tā, nepastāvot argumentam par Vispārējās tiesas pieļautu faktu sagrozīšanu vai tiesību kļūdu, nevar pārbaudīt apelācijas tiesvedībā.
143
Saskaņā ar LESD 256. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmo daļu apelācijas sūdzību var iesniegt tikai par tiesību jautājumiem. Tādēļ vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē ir konstatēt un vērtēt atbilstošos faktus, kā arī vērtēt pierādījumu elementus. Šo faktu un šo pierādījumu vērtējums, izņemot to sagrozīšanas gadījumus, nav tiesību jautājums, kas būtu pakļauts pārbaudei Tiesā apelācijas tiesvedībā (spriedums, 2023. gada 28. septembris, Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 121. punkts un tajā minētā judikatūra).
144
No tā izriet, ka piektais pamats ir jāizvērtē pēc būtības, ciktāl tajā ietverts iebildums par minētā nodaļas vadītāja kompetences neesamību pieņemt strīdīgos lēmumus, un ka pārējā daļā šis pamats ir nepieņemams.
b)
Par lietas būtību
145
Jānorāda, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 71. punktā konstatēja, ka nodaļas vadītājs ar Parlamenta finanšu ģenerāldirektora 2018. gada 23. novembra Lēmumu FINS/2019‑01 attiecībā uz DIP noteikumu III pielikumā minētajām izdienas pensijām tika iecelts par pastarpināti deleģētu kredītrīkotāju budžeta pozīcijai 1030 un ka šajā lēmumā ir skaidri minēts, ka nodaļas vadītājam ir tiesības citastarp noteikt juridiskas saistības un budžeta saistības, noteikt izdevumus un apstiprināt maksājumus, kā arī sagatavot prasījumu prognozes, konstatēt atgūstamās tiesības un izdot atgūšanas rīkojumus.
146
Pārsūdzētā sprieduma 72. punktā Vispārējā tiesa it īpaši norādīja, ka noteikumus, kuri paredzēti īstenošanas pasākumos un DIP noteikumos un kurus bija pieņēmis Parlamenta Prezidijs, nodaļas vadītājs negrozīja, bet tos tikai īstenoja.
147
Šādos apstākļos Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 73. punktā nosprieda, ka nodaļas vadītāja kompetencē bija pieņemt strīdīgos lēmumus.
148
Tā kā ar Parlamenta finanšu ģenerāldirektora 2018. gada 23. novembra Lēmumu FINS/2019‑01 nodaļas vadītājam ir atļauts tostarp noteikt juridiskās un budžeta saistības, noteikt izdevumus un apstiprināt maksājumus, kā arī noteikt prasījumu prognozes, noteikt atgūstamos prasījumus un izdot atgūšanas rīkojumus, tas ir formulēts pietiekami plaši, lai aptvertu apelācijas sūdzības iesniedzēju norādītās situācijas, proti, jaunas, sarežģītas un neparedzētas situācijas deleģētajās jomās.
149
Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēji neapgalvo, ka šajā lēmumā būtu ietverta atruna attiecībā uz kompetenci piemērot Savienības primārās tiesības, it īpaši Hartas noteikumus, pieņemot lēmumus šajās jomās.
150
Pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēji, arī Parlamenta Reglamenta 25. panta 3. punktā nav paredzētas nekādas kompetences šajā jomā par labu Parlamenta Prezidijam. Proti, saskaņā ar šo tiesību normu “Prezidijs pēc ģenerālsekretāra vai politiskās grupas priekšlikuma pieņem finansiālus, organizatoriskus un administratīvus lēmumus jautājumos, kas attiecas uz deputātiem”. Apgalvotā atšķirība starp īpašiem pārvaldes aktiem, kuru pieņemšana esot rezervēta Parlamenta Prezidijam, un parastajiem pārvaldes aktiem, kas esot deleģēti nodaļas vadītājam, no minētās tiesību normas arī nevar tikt izsecināta.
151
Līdz ar to iebildums par nodaļas vadītāja kompetences neesamību ir nepamatots.
152
No tā izriet, ka piektais pamats jānoraida daļēji kā nepieņemams un daļēji kā nepamatots.
D. Par sesto pamatu, kas attiecas uz tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa ir pieļāvusi, izvērtējot strīdīgo lēmumu pamatojumu
1.
Lietas dalībnieku argumenti
153
Apelācijas sūdzības iesniedzēji pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, izvērtējot strīdīgo lēmumu pamatojumu.
154
Tā kā Parlamentam ir pienākums pārbaudīt saderību ar augstāka juridiskā spēka Savienības tiesību normām, šai pārbaudei bija jāpievieno attiecīgs pamatojums. Juridiskā dienesta atzinums, uz kuru atsaucas Parlaments, šajā ziņā neesot pietiekams, jo, pirmkārt, tas neesot minēts strīdīgajos lēmumos un neesot tiem pievienots un, otrkārt, tajā esot ietverta tikai ļoti daļēja un īsa pārbaude, vai ir ievērotas augstāka juridiskā spēka tiesību normas un Savienības pamatprincipi.
155
Turklāt pārsūdzētā sprieduma 57. un 178. punktā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka Lēmuma Nr. 14/2018 1. panta 7. punkts garantē iejaukšanās vispārējo samērīgumu, ļaujot palielināt pensijas apmēru personām, kuras nesaņem citus gada ienākumus un cieš no smagas slimības. Šo palielinājumu darbības joma būtu ierobežota, un šis Lēmuma Nr. 14/2018 noteikums, visticamāk, nebūtu spēkā esoša drošības klauzula par labu citām personām, uz kurām tas neattiecas. Turklāt Deputātu palātas Jurisdikcijas padome šo normu esot atcēlusi, un tādējādi Vispārējā tiesa savu samērīguma vērtējumu esot balstījusi uz neesošu normu.
156
Parlaments apgalvo, ka sestais pamats jānoraida kā nepieņemams un – pakārtoti – kā nepamatots.
2.
Tiesas vērtējums
a)
Ievada apsvērumi
157
Ar sesto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav konstatējusi, ka Parlaments nav ievērojis savu pienākumu pamatot strīdīgos lēmumus. Apelācijas sūdzības iesniedzēji uzskata, ka Parlamentam bija ne tikai jāpārbauda, vai Lēmuma Nr. 14/2018 piemērošana ir saderīga ar Savienības tiesībām, bet arī strīdīgajos lēmumos skaidri jānorāda iemesli, kuru dēļ tas uzskata, ka tas tā ir. Vispārējā tiesa esot kļūdaini kvalificējusi par atbilstošu juridiskā dienesta atzinumā ietverto Lēmuma Nr. 14/2018 analīzi, kas tostarp attiecās uz šī lēmuma samērīgumu.
158
Šis pamats attiecas uz Parlamenta iekšējo noteikumu interpretāciju, jo tā mērķis ir apstrīdēt, ka saskaņā ar šiem noteikumiem valsts pensiju shēma var tikt automātiski piemērota bijušajiem Eiropas Parlamenta deputātiem, nesniedzot pamatotu vērtējumu par šādas piemērošanas saderību ar Savienības tiesībām.
159
Līdz ar to sestais pamats jāizvērtē pēc būtības.
b)
Par lietas būtību
160
Kā izriet no šīs apelācijas sūdzības pirmā līdz ceturtā pamata pārbaudes, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 86. un 89. punktā varēja pamatoti konstatēt, ka Parlamentam bija pienākums apelācijas sūdzības iesniedzējiem piemērot tos pašus noteikumus par pensiju apmēru un noteikumiem, kādi paredzēti Itālijas tiesībās.
161
Vispārējā tiesa šajos pašos punktos arī pamatoti ir norādījusi, ka Parlaments var atkāpties no šī pienākuma gadījumā, ja šādas piemērošanas rezultātā tiktu pārkāpta tāda Savienības tiesību norma, kurai ir augstāks juridiskais spēks, kā, piemēram, Savienības tiesību vispārējais princips vai Hartas tiesību norma.
162
Lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēji līdz ar to pamatoti uzsver, ka Parlamentam ir jānodrošina, lai tā iekšējo noteikumu piemērošana, pielāgojot savu bijušo deputātu pensijas atbilstoši valstu sistēmu izmaiņām, nebūtu pretrunā Savienības tiesību vispārējiem principiem vai Hartai, no tā tomēr neizriet, ka strīdīgajos lēmumos bija jāizklāsta iemesli, kuru dēļ Parlaments uzskatīja, ka attiecīgā pielāgošana ir saderīga ar šiem principiem un Hartu.
163
Šajā ziņā jāatgādina, ka LESD 296. panta otrajā daļā paredzētā prasība norādīt Savienības tiesību aktu pamatojumu jāizvērtē, ņemot vērā lietas apstākļus, it īpaši akta saturu, izvirzīto pamatu būtību un akta adresātu vai citu personu, kuras tas skar tieši un individuāli, iespējamās intereses saņemt paskaidrojumus. Tādējādi netiek prasīts, lai akta pamatojumā tiktu precizēti visi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas varētu tikt uzskatīti par nozīmīgiem (spriedums, 2024. gada 30. janvāris, AgentsiaPatna infrastruktura (Eiropas ceļu infrastruktūras finansēšana), C‑471/22, EU:C:2024:99, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
164
Ņemot vērā šo judikatūru, protams, jāuzskata, ka strīdīgo lēmumu autoram tajos bija jāizklāsta iemesli saistībā ar Parlamenta iekšējiem noteikumiem, kas lika šai iestādei pielāgot šo lēmumu adresātu pensijas.
165
Turpretī no šī autora nevar prasīt, lai tas turklāt precizētu, kādu iemeslu dēļ Parlaments uzskatīja, ka tā lēmums nav pretrunā nedz Savienības tiesību vispārējiem principiem, nedz Hartai. Piešķirt šādu tvērumu prasībai norādīt pamatojumu būtu līdzvērtīgi tam, ka tiesību akta autoram būtu pienākums izklāstīt ne tikai sava lēmuma pamatojumu, bet arī iemeslus, kādēļ tas uzskatīja, ka nav pamata atturēties no tā pieņemšanas. Tomēr, ņemot vērā īpašas situācijas, kas nav saistītas ar izskatāmo lietu, nevar uzskatīt, ka, lai saprastu akta autora sniegto pamatojumu, ir nepieciešams, lai tas sniegtu analīzi par sava lēmuma atbilstību Savienības tiesību vispārējiem principiem un Hartai.
166
No minētā izriet, ka sestais pamats nav pamatots.
167
Tā kā visi apelācijas sūdzības iesniedzēju apelācijas sūdzības pamatojumam izvirzītie pamati ir noraidīti, apelācijas sūdzība jānoraida pilnībā.
VI. Par tiesāšanās izdevumiem
168
Atbilstoši Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši šī reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz tā 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
169
Tā kā apelācijas sūdzības iesniedzējiem spriedums ir nelabvēlīgs un tā kā Parlaments ir prasījis piespriest tiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tad apelācijas sūdzības iesniedzējiem jāpiespriež segt savus un atlīdzināt Parlamenta tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.
2)
Giacomo Santini, Marco Cellai, Domenico Ceravolo, Natalino Gatti, Rosa Maria Avitabile kā Antonio Mazzone mantiniece, Luigi Moretti, Gabriele Sboarina, Lina Wuhrer, Patrizia Capraro un Luciana Meneghini kā Ferruccio Pisoni mantiniece sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.