TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2026. gada 16. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū – Regula (ES) 2015/751 – 2. panta 10. punkts – Starpbanku komisijas maksas, ko piemēro kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem – 2. panta 11. punkts – Neto kompensācija – 4. pants – Komisijas maksu maksimālā robežvērtība – 5. pants – Noteikumu apiešanas aizliegums – Atlīdzība, ko zīmola koplietošanas partneris saņem no trīspusējas maksājumu karšu shēmas – Maksimālās robežvērtības piemērošana šai atlīdzībai – Zīmola koplietošanas partnera sniegto pakalpojumu vērtības atskaitīšana
Lietā C‑549/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa, Nīderlande) iesniegusi ar 2023. gada 29. augusta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts tajā pašā dienā, tiesvedībā
American Express Europe SA,
American Express Carte France SA,
Visa Europe Ltd,
Mastercard Europe SA,
Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV
pret
Autoriteit Consument en Markt,
piedaloties:
International Card Services BV
un
Autoriteit Consument en Markt
pret
American Express Europe SA,
American Express Carte France SA,
Visa Europe Ltd,
Mastercard Europe SA,
Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV,
piedaloties –
International Card Services BV,
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: priekšēdētāja K. Jirimēe [K. Jürimäe], Tiesas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], kas pilda otrās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši F. Šalīns [F. Schalin], M. Gavalecs [M. Gavalec] un Z. Čehi [Z. Csehi] (referents),
ģenerāladvokāts: Ž. Rišārs Delatūrs [J. Richard de la Tour],
sekretāre: A. Lamote [A. Lamote], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 12. decembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        American Express Europe SA un American Express Carte France SA vārdā – J. K. de Pree, advocaat, un A. Komninos, dikigoros,
–        Visa Europe Ltd vārdā – M. H. J. M. Immerzeel, W. Knibbeler un E. S. Lambooij, advocaten,
–        Mastercard Europe SA vārdā – D. P. Kuipers, J. vanRoosmalen un P. M. Waszink, advocaten,
–        Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV vārdā – R. P. Raas, S. Ramsanjhal un J. R. van Angeren, advocaten,
–        Autoriteit Consument en Markt vārdā – J. Mulder un A. D. Röell, advocaten,
–        International Card Services BV vārdā – J. P. Postma, Q. J. Tjeenk Willink un J. C. M. van der Beek, advocaten,
–        Eiropas Komisijas vārdā – C. Auvret, N. Cambien, I. V. Rogalski un H. Tserepa‑Lacombe, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 6. marta tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2015/751 (2015. gada 29. aprīlis) par starpbanku komisijas maksām, ko piemēro kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem (OV 2015, L 123, 1. lpp.), 2. panta 10. punkta otrā teikuma un 11. punkta, kā arī 4. un 5. panta interpretāciju.
2        Šis lūgums iesniegts strīdā, pirmkārt, starp American Express Europe SA, American Express Carte France SA (turpmāk tekstā kopā – “Amex”), Visa Europe Ltd, Mastercard Europe SA un Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (turpmāk teksta – “KLM”) kā aviosabiedrību, kura ir Amex kopzīmola partnere, pret Autoriteit Consument en Markt (Patērētāju tiesību aizsardzības un tirgus uzraudzības iestāde, Nīderlande; turpmāk tekstā – “ACM”) un, otrkārt, ACM pret šīm sabiedrībām saistībā ar ACM izdotu rīkojumu par naudas sodu Regulas 2015/751 4. un 5. panta pārkāpuma dēļ, kā arī saistībā ar lēmumu par piedziņu par šī rīkojuma neizpildi.
Atbilstošās tiesību normas
3        Regulas 2015/751 10., 28., 29., 31. un 32. apsvērumā noteikts:
“(10)      Starpbanku komisijas maksas parasti piemēro starp karti pieņemošajiem maksājumu pakalpojumu sniedzējiem un karti izdodošajiem maksājumu pakalpojumu sniedzējiem, kuri ir piederīgi noteiktai maksājumu karšu shēmai. Starpbanku komisijas maksas veido būtisku daļu no maksām, ko kartes pieņemošie maksājumu pakalpojumu sniedzēji par katru kartei piesaistītu maksājumu darījumu iekasē no tirgotājiem. Savukārt tirgotāji iekļauj minētās karšu izmaksas, tāpat kā visas citas savas izmaksas, kopējās preču un pakalpojumu cenās. Konkurence starp maksājumu karšu shēmām, lai pēc iespējas vairāk karti izdodošo maksājumu pakalpojumu sniedzēju pārliecinātu izdot to kartes, kas – atšķirībā no ierastās cenu disciplinējošās ietekmes, kāda ir konkurencei tirgus ekonomikas apstākļos – tirgū rada augstākas, nevis zemākas starpbanku komisijas maksas. Papildus konsekventai konkurences noteikumu piemērošanai attiecībā uz starpbanku komisijas maksām šādu maksu regulējums uzlabotu iekšējā tirgus darbību un palīdzētu samazināt darījumu izmaksas patērētājiem.
[..]
(28)      Kartēm piesaistīti maksājumu darījumi parasti tiek veikti, pamatojoties uz diviem galvenajiem darījumdarbības modeļiem – tā dēvētajām trīspusējām maksājumu karšu shēmām (kartes turētājs – pieņemošā un izdodošā shēma – tirgotājs) un četrpusējām maksājumu karšu shēmām (kartes turētājs – izdevējbanka – pieņēmējbanka – tirgotājs). Daudzas četrpusējās maksājumu karšu shēmas izmanto atklātu starpbanku komisijas maksu, kas galvenokārt ir daudzpusēja. Lai ņemtu vērā to, ka pastāv slēptas starpbanku komisijas maksas, un palīdzētu radīt vienlīdzīgus konkurences apstākļus, trīspusējās maksājumu karšu shēmas, kas maksājumu pakalpojumu sniedzējus izmanto kā izdevējus vai pieņēmējus, būtu jāuzskata par četrpusējām maksājumu karšu shēmām, un tām būtu jāievēro tādi paši noteikumi; turklāt pārredzamība un citi pasākumi, kas saistīti ar darījumdarbības noteikumiem, būtu jāpiemēro visiem pakalpojumu sniedzējiem. Tomēr, ņemot vērā specifiku, kas pastāv arī attiecībā uz šāda veida trīspusējām shēmām, ir lietderīgi atļaut paredzēt pārejas laiku, kurā dalībvalstis var izlemt nepiemērot noteikumus attiecībā uz starpbanku komisijas maksas maksimālo robežvērtību, ja šādām shēmām attiecīgajā dalībvalstī ir ļoti neliela tirgus daļa.
(29)      Izdošanas pakalpojums balstās uz maksājumu instrumenta izdevēja un maksātāja līgumattiecībām – neatkarīgi no tā, vai izdevējs tur līdzekļus maksātāja vārdā. Izdevējs maksātājam dara pieejamas maksājumu kartes, autorizē darījumus galaiekārtās vai tām līdzīgās iekārtās un var pieņēmējam garantēt maksājumu par darījumiem, kas atbilst attiecīgās shēmas noteikumiem. Tādēļ vienkārša maksājumu karšu vai tehnisko pakalpojumu izplatīšana, piemēram, tīra datu apstrāde un glabāšana, nav jāuzskata par izdošanu.
[..]
(31)      Ir svarīgi nodrošināt, ka noteikumi par starpbanku komisijas maksām, ko maksā vai saņem maksājumu pakalpojumu sniedzēji, netiek apieti, izmantojot alternatīvas maksu plūsmas, ko saņem izdevēji. Lai no tā izvairītos, “neto kompensācija” par maksām, ko izdevējs maksā vai saņem no vai uz maksājumu karšu shēmu, pieņēmēja vai jebkura cita starpnieka, tostarp iespējamās maksas par atļauju, būtu jāuzskata par starpbanku komisijas maksu. Lai pārbaudītu, vai notiek noteikumu apiešana, aprēķinot starpbanku komisijas maksu, būtu jāņem vērā maksājumu vai stimulu kopējā summa, ko izdevējs par regulētajiem darījumiem ir saņēmis no maksājumu karšu shēmas, atņemot no tās maksas, ko izdodošais maksājumu pakalpojumu sniedzējs ir samaksājis maksājumu karšu shēmai. Vērā ņemamie maksājumi, stimuli un maksas varētu būt tieši (t.i., saistīti ar apjomu vai konkrēto darījumu), vai netieši (tostarp tirgvedības stimuli, piemaksas, rabati par atbilstību noteiktiem darījumu apjomiem). Pārbaudot to, vai šīs regulas noteikumi tiek apieti, jo īpaši būtu jāņem vērā izdevēju peļņa no speciālām programmām, ko izdevēji īsteno kopīgi ar maksājumu karšu shēmām, kā arī ienākumi no apstrādes, licencēšanas un citām maksām, kas ir maksājumu karšu shēmu ienākumi. [..]
(32)      Patērētāji parasti nav informēti par maksām, ko tirgotāji maksā par maksājumu instrumentu izmantošanu. Vienlaikus vairāki stimulējoši paņēmieni, ko izmanto izdevēji (piemēram, ceļojumu kuponi, piemaksas, rabati, atmaksas, bezmaksas apdrošināšana utt.), var novirzīt patērētājus uz maksājumu instrumentiem, tādējādi radot lielas maksas izdevējiem. Lai to novērstu, pasākumi, ar ko starpbanku komisijas maksām uzliek ierobežojumus, būtu jāpiemēro vienīgi maksājumu kartēm, kuras ir kļuvušas par plaša patēriņa produktiem un kuras tirgotājiem parasti ir grūti atteikt, jo tās tiek plaši izdotas un izmantotas (t.i., patērētāju debetkartes un kredītkartes). Lai uzlabotu efektīvu tirgus darbību nereglamentētajās nozares daļās un ierobežotu darījumdarbības pārnešanu no reglamentētajām uz nereglamentētajām nozares daļām, ir jāpieņem vairāki pasākumi, tostarp attiecībā uz shēmas un infrastruktūras nodalīšanu, maksājuma saņēmēja veikto maksātāja novirzīšanu un maksājuma saņēmēja selektīvu maksājumu instrumentu pieņemšanu.”
4        Šīs regulas I nodaļā “Vispārīgi noteikumi” ietverts 1. pants “Darbības joma”, kura 3. un 5. punktā paredzēts:
“3.      II nodaļu nepiemēro:
[..]
c)      darījumiem ar maksājumu kartēm, ko izdevušas trīspusējās maksājumu karšu shēmas.
[..]
5.      Ja trīspusēja maksājumu karšu shēma licencē citus maksājumu pakalpojumu sniedzējus izdot kartēm piesaistītus maksājumu instrumentus vai pieņemt kartēm piesaistītus maksājumu darījumus, vai abus, vai izdod kartēm piesaistītus maksājumu instrumentus ar zīmolu koplietošanas partneri vai ar pārstāvja starpniecību, to uzskata par četrpusēju maksājumu karšu shēmu. Tomēr līdz 2018. gada 9. decembrim saistībā ar iekšzemes maksājumu darījumiem uz šāda veida trīspusēju maksājumu karšu shēmu var neattiecināt II nodaļā minētos pienākumus – ar noteikumu, ka kartēm piesaistīti maksājumu darījumi, kas veikti dalībvalstī saskaņā ar šādu trīspusēju maksājumu karšu shēmu, ik gadu nepārsniedz 3 % no visu tādu kartēm piesaistītu maksājumu darījumu vērtības, kuri tiek veikti minētajā dalībvalstī.”
5        Minētās regulas 2. pants “Definīcijas” formulēts šādi:
“Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
[..]
2)      “izdevējs” ir maksājumu pakalpojumu sniedzējs, kas ir noslēdzis līgumisku vienošanos ar mērķi maksātājam nodrošināt maksājumu instrumentu, lai veiktu kartēm piesaistītu maksātāja maksājumu darījumu ierosināšanu un apstrādi;
[..]
10)      “starpbanku komisijas maksa” ir maksa, ko tieši vai netieši (piemēram, ar trešās personas starpniecību) maksā par katru darījumu starp izdevēju un pieņēmēju, kuri ir iesaistīti kartei piesaistītā maksājumu darījumā. Neto kompensāciju vai citu saskaņotu atlīdzību uzskata par daļu no starpbanku komisijas maksas;
11)      “neto kompensācija” ir maksājumu, rabatu vai stimulu kopējā neto summa, ko izdevējs saņēmis no maksājumu karšu shēmas, pieņēmēja vai jebkura cita starpnieka saistībā ar kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām;
12)      “tirgotāju apkalpošanas maksa” ir maksa, ko maksājuma saņēmējs maksā pieņēmējam par kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem;
13)      “maksājuma saņēmējs” ir fiziska vai juridiska persona, kas ir maksājuma darījumā iesaistīto līdzekļu iecerētais saņēmējs;
[..]
17)      “četrpusēja maksājumu karšu shēma” ir maksājumu karšu shēma, kurā kartēm piesaistīti maksājumu darījumi no maksātāja maksājumu konta ar shēmas, maksājumu kartes izdevēja (no maksātāja puses) un pieņēmēja (no maksājuma saņēmēja puses) starpniecību tiek veikti uz maksājuma saņēmēja maksājumu kontu;
18)      “trīspusēja maksājumu karšu shēma” ir maksājumu karšu shēma, kurā pati shēma nodrošina pieņemšanas un izdošanas pakalpojumus un kurā kartēm piesaistīti maksājumu darījumi tiek veikti no maksātāja maksājumu konta uz maksājuma saņēmēja maksājumu kontu. Ja trīspusēja maksājumu karšu shēma licencē citus maksājumu pakalpojumu sniedzējus izdot kartēm piesaistītus maksājumu instrumentus vai pieņemt kartēm piesaistītus maksājumu darījumus, vai abus, vai izdod kartēm piesaistītus maksājumu instrumentus ar zīmolu koplietošanas partneri vai ar pārstāvja starpniecību, to uzskata par četrpusēju maksājumu karšu shēmu.
[..]
24)      “maksājumu pakalpojumu sniedzējs” ir fiziska vai juridiska persona, kam ir atļauts sniegt [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2007/64/EK [(2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK (OV 2007, L 319, 1. lpp.)] pielikumā uzskaitītos maksājumu pakalpojumus vai kas atzīta kā elektroniskas naudas izdevējs saskaņā ar [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2009/110/EK [(2009. gada 16. septembris) par elektroniskās naudas iestāžu darbības sākšanu, veikšanu un konsultatīvu uzraudzību, par grozījumiem Direktīvā 2005/60/EK un Direktīvā 2006/48/EK un par Direktīvas 2000/46/EK atcelšanu (OV 2009, L 267, 7. lpp.)] 1. panta 1. punktu. Maksājumu pakalpojumu sniedzējs var būt izdevējs vai pieņēmējs, vai abi kopā;
[..]
30)      “maksājuma zīmols” ir jebkurš materiāls vai digitāls nosaukums, jēdziens, zīme, simbols vai to kombinācija, kas ļauj noteikt, ar kuras maksājumu karšu shēmas palīdzību tiek veikti kartēm piesaistīti maksājumu darījumi;
[..]
32)      “zīmolu koplietošana” ir vismaz viena maksājumu zīmola un vismaz viena ar maksājumiem nesaistīta zīmola iekļaušana vienā un tajā pašā kartei piesaistītajā maksājuma instrumentā;
[..].”
6        Minētās regulas II nodaļā “Starpbanku komisijas maksas” ietverts 3.–5. pants. Regulas 2015/751 4. pantā “Starpbanku komisijas maksas par patērētāju kredītkaršu darījumiem” noteikts:
“Maksājumu pakalpojumu sniedzēji par jebkuru kredītkaršu darījumu nepiedāvā vai nepieprasa tādu starpbanku komisijas maksu par darījumu, kura ir lielāka par 0,3 % no darījuma vērtības. Kredītkaršu iekšzemes darījumiem dalībvalstis var noteikt zemāku katra darījuma starpbanku komisijas maksas maksimālo robežvērtību.”
7        Šīs pašas regulas 5. pantā “Noteikumu apiešanas aizliegums” paredzēts:
“Regulas 3. un 4. pantā minēto maksimālo robežvērtību piemērošanas nolūkā jebkādu saskaņotu atlīdzību, tostarp neto kompensāciju, kam ir starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis vai ietekme un ko izdevējs attiecībā uz maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām saņem no maksājumu karšu shēmas, pieņēmēja vai jebkāda cita starpnieka, uzskata par daļu no starpbanku komisijas maksas.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
8        No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Amex izmanto trīspusēju maksājumu karšu shēmu Regulas 2015/751 2. panta 18. punkta izpratnē.
9        2010. gadā Amex un KLM laikposmam no 2011. gada 1. jūnija līdz 2019. gada 1. jūnijam noslēdza zīmolu koplietošanas partnerību, saskaņā ar kuru Amex izdod zīmolu koplietošanas kredītkartes.
10      Viena partnerības daļa attiecas uz piekļuvi KLM lojalitātes programmai (turpmāk tekstā – “Flying Blue programma”), kas tās klientiem, izmantojot KLM lidojumus vai iepērkoties pie KLM partneriem, ļauj iegūt lojalitātes punktus (turpmāk tekstā – “lojalitātes punkti”). Klienti lojalitātes punktus var apmainīt pret lidojumiem vai citiem KLM pakalpojumiem. KLM un Amex vienojās par “punktu programmu”, ar kuru Amex kartes īpašnieki tieši iegūst lojalitātes punktus Flying Blue programmā. Šim nolūkam Amex iegādājas lojalitātes punktus no KLM un piešķir tos saviem kredītkartes īpašniekiem atkarībā no to izmantošanas. Amex un KLM sadarbojas arī, lai izdotu zīmolu koplietošanas “uzņēmuma kartes”.
11      Par šo sadarbību kopumā Amex papildus “atlīdzībai par līguma noslēgšanu” izmaksāja KLM vēl citas četras atlīdzības, proti, pirmkārt, ikgadējo maksājumu par KLM preču zīmju izmantošanu un piekļuvi Flying Blue programmai, otrkārt, procentuālo daļu no atlīdzības, ko Amex saņem no kredītkaršu īpašniekiem par to izmantošanu, treškārt, procentuālo daļu no darījumiem, kas veikti ar šīm kartēm, un, ceturtkārt, atlīdzību par “lojalitātes punktu” iegādi.
12      Turklāt no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet arī, ka KLM kā ar zīmolu koplietošanas kartēm saistīto maksājumu darījumu saņēmēja ir samaksājusi Amex pakalpojumu komisijas maksas.
13      2018. gadā Amex un KLM noslēdza jaunus partnerības līgumus. Saskaņā ar šiem līgumiem Amex 2018. gadā samaksāja KLM “atlīdzību par līguma noslēgšanu” un tai jāsamaksā KLM summas, kas atbilst ikgadējam maksājumam par KLM preču zīmju izmantošanu un piekļuvi Flying Blue programmai, kā arī atlīdzība par “lojalitātes punktu” iegādi.
14      Pirms šiem jaunajiem līgumiem ACM [Patērētāju tiesību aizsardzības un tirgu uzraudzības iestāde, Nīderlande] 2017. gada maijā bija uzsākusi izmeklēšanu par Amex un KLM partnerību. Pamatojoties uz šo izmeklēšanu, ACM ar 2019. gada 6. marta lēmumu izdeva Amex rīkojumu, piemērojot naudas sodu, par Regulas 2015/751 4. panta kopsakarā ar tās 5. pantu pārkāpumu, jo tā bija samaksājusi KLM starpbanku komisijas maksas, kas pārsniedza 0,3 % no darījuma vērtības (turpmāk tekstā – “2019. gada 6. marta lēmums”). ACM šo summu noteica, četru partnerības gadu laikā par katru gadu summējot visas atlīdzības, ko Amex samaksāja KLM, un pēc tam šādi iegūto summu dalot ar to maksājumu apjomu, kas veikti ar zīmolu koplietošanas kredītkartēm. ACM uzskata, ka šādi aprēķinātā procentuālā daļa ievērojami pārsniedza maksimālo pieļaujamo 0,3 % procentuālo daļu. Rīkojuma par naudas sodu mērķis bija nodrošināt, ka Amex maksā KLM komisijas maksu, kas nepārsniedz 0,3 % no darījuma vērtības gadā un par katru darījumu.
15      Amex un KLM par šo lēmumu iesniedza administratīvu sūdzību un vienlaikus lūdza rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa, Nīderlande) noteikt pagaidu noregulējuma pasākumus.
16      Ar 2019. gada 24. jūlija rīkojumu rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa) noregulējuma tiesnesis apturēja aplūkoto rīkojumu, jo, aprēķinot starpbanku komisijas maksu summu, tajā nebija ņemta vērā to lojalitātes punktu vērtība, kurus Amex bija iegādājusies no KLM un kura bija jāatskaita no KLM izmaksātās atlīdzības.
17      Ar 2020. gada 22. janvāra lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) ACM Amex un KLM izvirzītos iebildumus pret 2019. gada 6. marta lēmumā izdoto rīkojumu par naudas sodu atzina par nepamatotiem. ACM konstatēja, ka jebkāda atlīdzība, ko trīspusēja maksājumu karšu shēma izmaksā zīmolu koplietošanas partnerim, ietilpst jēdzienā “neto kompensācija”, kas minēts Regulas 2015/751 2. panta 11. punktā, jo šī atlīdzība saistīta ar kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām. Ja izmaksātā atlīdzība tiktu kvalificēta par neto kompensācija, tā būtu daļa no starpbanku komisijas maksas. Šajā ziņā ACM uzskata, ka Amex nevar atskaitīt no KLM iegādāto lojalitātes punktu atbilstošo vērtību no tai izmaksātās atlīdzības. Pakārtoti – ACM uzskatīja, ka uz aplūkotajām atlīdzībām attiecas arī šīs regulas 5. pants, jo to mērķis vai sekas ir līdzvērtīgas tiešai starpbanku komisijas maksai.
18      Turklāt ar 2020. gada 21. decembra lēmumu ACM pieprasīja Amex 10 miljonus EUR kā naudas sodu, jo tā nebija izpildījusi 2019. gada 6. marta lēmumā izdoto rīkojumu. ACM, piekrītot metodei, ko atbildē uz šo rīkojumu  izmantoja
Amex, uzskatīja, ka tā ir kļūdaini aprēķinājusi (paaugstinājusi) lojalitātes punktu vērtību. Proti, aprēķinā Amex neesot ņēmusi vērā faktu, ka ne visi karšu īpašnieki izmanto lojalitātes punktus. Turklāt visas Amex izsniegtās uzņēmuma kartes neesot komerckartes Regulas 2015/751 2. panta 6. punkta izpratnē, jo tās ietilpstot arī šīs regulas 4. un 5. panta tvērumā. Tālab ACM secināja, ka Amex ir izmaksājusi KLM lielāku atlīdzību nekā tā, kas atļauta ar rīkojumu par naudas sodu.
19      2020. gada 21. decembrī Amex un KLM apstrīdēto lēmumu un piedziņas lēmumu apstrīdēja rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa).
20      Rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa) no 2018. gada 7. februāra sprieduma American Express (C‑304/16, EU:C:2018:66) secināja, ka trīspusēja maksājumu karšu shēma, kas noslēdz līgumu par zīmolu koplietošanu, jākvalificē par četrpusēju maksājumu karšu shēmu, pat ja zīmolu koplietošanas partneris nav izdevējs. Tālab Amex pārvaldītā trīspusējā maksājumu karšu shēma, kurā tika noslēgts zīmolu koplietošanas līgums ar KLM, esot līdzvērtīga četrpusējai maksājumu karšu shēmai Regulas 2015/751 1. panta 5. punkta izpratnē. Tādējādi šīs regulas 4. un 5. pants, kuru piemērojamība principā ir izslēgta attiecībā uz trīspusējām maksājumu karšu shēmām saskaņā ar minētās regulas 1. panta 3. punktu, šajā gadījumā esot piemērojami.
21      Tomēr Regulas 2015/751 4. pantu nevarot autonomi piemērot partnerībai, ko trīspusēja maksājumu karšu shēma noslēgusi ar zīmolu koplietošanas partneri, kas nav izdevējs, bet to var piemērot tikai kopā ar šīs regulas 5. pantu. Turklāt zīmolu koplietošanas partnerim samaksāta komisijas maksa atšķirībā no izdevējam samaksātas komisijas maksas nav automātiski uzskatāma par starpbanku komisijas maksu. Rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa) ieskatā ACM izmantotais kritērijs, lai novērtētu, vai atlīdzības mērķis vai ietekme ir līdzvērtīga starpbanku komisijas maksas priekšmetam un mērķim, un saskaņā ar kuru šī atlīdzība jāmaksā saistībā ar zīmolu koplietošanas partnerību un tās mērķim jābūt pārliecināt zīmolu koplietošanas partnerus sadarboties ar trīspusēju maksājumu karšu shēmu, lai veicinātu maksājumu karšu izdošanu un izmantošanu, nav pietiekams, lai novērtētu, vai atlīdzība ir līdzvērtīga starpbanku komisijas maksai. Proti, šī tiesa uzskatīja – tas, ka šāda atlīdzība var veicināt maksājumu karšu izdošanu un izmantošanu, neļauj noteikt maksimālo starpbanku komisijas maksu, jo šīs atlīdzības priekšmeta vai ietekmes līdzvērtība jānosaka, ņemot vērā Regulas 2015/751 mērķus. Tāpēc tā uzskatīja, ka ACM bija jāpārbauda zīmolu koplietošanas partnerim veikto maksājumu ietekme uz iekšējo tirgu un darījumu izmaksas patērētājiem.
22      Šādos apstākļos rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa) nosprieda, ka ACM nav pietiekami pierādījusi, ka AmexKLM izmaksāto atlīdzību mērķis vai ietekme ir līdzvērtīga starpbanku komisijas maksai, un ka tādējādi nav pierādīts, ka Amex būtu pārkāpusi Regulas 2015/751 4. un 5. pantu. Šī iemesla dēļ tiesa atcēla apstrīdēto lēmumu.
23      Amex, ACM un KLM par rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa) spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa, Nīderlande), kas ir iesniedzējtiesa.
24      Iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai un kādā veidā Regulas 2015/751 4. un 5. pants piemērojami tādiem maksājumiem kā šajā tiesā aplūkotie, kuri no trīspusējas maksājumu karšu shēmas tiek veikti zīmolu koplietošanas partnerim. Turklāt gadījumā, ja 4. un 5. pants ir piemērojams, tā vēlas noskaidrot, vai, lai noteiktu, vai šajā gadījumā veiktie maksājumi pārsniedz šīs regulas 4. pantā minēto maksimālo robežvērtību, no to summas jāatskaita KLM samaksātā komisijas maksa par pakalpojumu vai Amex iegādāto lojalitātes punktu vērtība.
25      Šādos apstākļos College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [Regulas 2015/751] 2. panta 11. punkts [šīs regulas pamatnoteikumu piemērošanas nolūkā] jāinterpretē tādējādi, ka maksājumu, rabatu vai stimulu kopējā neto summa, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no trīspusējas maksājumu karšu shēmas saistībā ar kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām, jāklasificē par neto kompensāciju, pat ja minētais zīmolu koplietošanas partneris pats nav izdevējs?
2)      Vai Regulas [2015/751] 4. pants kopsakarā ar [tās] 2. panta 10. punkta otro teikumu jāinterpretē tādējādi, ka neto kompensācija tieši ietilpst [šī] 4. panta piemērošanas jomā?
3)      Vai Regulas [2015/751] 5. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz atlīdzībām, tostarp neto kompensācijām, ko zīmolu koplietošanas partneris saņem no maksājumu karšu shēmas, ja šis zīmolu koplietošanas partneris nav izdevējs?
4)      a)      Vai Regulas [2015/751] 5. pants jāinterpretē tādējādi, ka atlīdzībai, tostarp neto kompensācijai, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis saistībā ar kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām, ir starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis, ja šīs atlīdzības nolūks ir paplašināt maksājumu karšu shēmas darbību?
b)      Vai [šīs] regulas 5. pants jāinterpretē tādējādi, ka atlīdzībai, tostarp neto kompensācijai, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis saistībā ar kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām, ir starpbanku komisijas maksai līdzvērtīga ietekme, ja šī atlīdzība izraisa maksājumu karšu shēmas darbības paplašināšanos?
c)      Ja atbilde uz [ceturtā jautājuma a) un b) daļu] ir noliedzoša, [..] pamatojoties uz kādiem kritērijiem un/vai faktoriem jāvērtē, vai atlīdzībai, tostarp neto kompensācijām, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis saistībā ar kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām, ir starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis vai līdzvērtīga ietekme?
5)      Vai Regulas [2015/751] 5. pants jāinterpretē tādējādi, ka atlīdzība [šīs] regulas 4. panta piemērošanai jau tad jāuzskata par starpbanku komisijas maksas daļu, ja tai ir starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis?
6)      Vai Regulas [2015/751] 2. panta 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tirgotāju apkalpošanas maksu, ko zīmolu koplietošanas partneris samaksājis trīspusējai maksājumu karšu shēmai, drīkst atskaitīt no maksājumiem, rabatiem un stimuliem, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no maksājumu karšu shēmas saistībā ar kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām?
7)      a)      Vai Regulas [2015/751] 2. panta 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka no kopējās summas, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no maksājumu karšu shēmas, drīkst atskaitīt ne tikai zīmolu koplietošanas partnera monetārās atlīdzības, bet arī zīmolu koplietošanas partnera pakalpojumu izmaksas vai atbilstošo ekonomisko vērtību?
b)      Ja atbilde uz [septītā jautājuma a) daļu] ir apstiprinoša, uz kādu kritēriju pamata jānosaka šī vērtība?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
26      Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa vaicā, vai Regulas 2015/751 2. panta 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka maksājumu, rabatu vai stimulu kopējo neto summu, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no trīspusējas maksājumu karšu shēmas, var uzskatīt par “neto kompensāciju” šīs tiesību normas izpratnē, pat ja minētais zīmolu koplietošanas partneris pats nav “izdevējs” šīs regulas 2. panta 2. punkta izpratnē.
27      Jēdziens “neto kompensācija” minētās regulas 2. panta 11. punktā definēts kā “maksājumu, rabatu vai stimulu kopējā neto summa, ko izdevējs saņēmis no maksājumu karšu shēmas, pieņēmēja vai jebkura cita starpnieka saistībā ar kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām”.
28      Minētās regulas 2. panta 2. punktā jēdziens “izdevējs” definēts kā “maksājumu pakalpojumu sniedzējs, kas ir noslēdzis līgumisku vienošanos ar mērķi maksātājam nodrošināt maksājumu instrumentu, lai veiktu kartēm piesaistītu maksātāja maksājumu darījumu ierosināšanu un apstrādi”.
29      Regulas 2015/751 2. panta 10. punktā noteikts, ka neto kompensāciju uzskata par daļu no starpbanku komisijas maksas. Uz pēdējo minēto attiecas Regulas 2015/751 4. pantā paredzētā maksimālā robežvērtība.
30      Šajā ziņā jānorāda, pirmkārt, ka saskaņā ar Regulas 2015/751 1. panta 3. punkta c) apakšpunktu tās II nodaļa, kuras 4. un 5. pantā paredzētas normas par starpbanku komisijas maksu robežvērtībām darījumiem ar patērētāju maksājumu kartēm, nav piemērojama “darījumiem ar maksājumu kartēm, ko izdevušas trīspusējās maksājumu karšu shēmas”. Tomēr minētās regulas 1. panta 5. punktā – tāpat kā šīs regulas 2. panta 18. punktā, kurā definēts jēdziens “trīspusēja maksājumu karšu shēmu”, – paredzēts, ka tad, ja šāda shēma izdod kartēm piesaistītus maksājumu instrumentus ar zīmolu koplietošanas partneri, to uzskata par četrpusēju maksājumu karšu shēmu. Tālab, lai gan trīspusēju maksājumu karšu shēmai nav piemērojami pienākumi, kas izriet no minētās regulas 4. un 5. panta, citādi ir tad, ja tā ir izdevusi kartēm piesaistītus maksājumu instrumentus ar zīmolu koplietošanas partneri, kas šādā gadījumā to kvalificē par četrpusēju maksājumu karšu shēmu (šajā nozīme skat. spriedumu, 2018. gada 7. februāris, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, 50.–52. punkts).
31      Tālab, ja trīspusējā maksājumu karšu shēma noslēdz līgumu par zīmolu koplietošanu Regulas 2015/751 2. panta 32. punkta izpratnē, šī shēma uzskatāma par četrpusēju maksājumu karšu shēmu saskaņā ar šīs regulas 1. panta 5. punktu, un tai piemērojami pienākumi, kas izriet no minētās regulas 3.–5. un 7. panta (spriedums, 2018. gada 7. februāris, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, 72. punkts).
32      Otrkārt, jāatgādina, ka Regulas 2015/751 2. panta 32. punktā jēdziens “zīmolu koplietošana” definēts kā “vismaz viena maksājumu zīmola un vismaz viena ar maksājumiem nesaistīta zīmola iekļaušana vienā un tajā pašā kartei piesaistītajā maksājuma instrumentā”.
33      Nedz no šīs definīcijas, nedz Regulas 2015/751 1. panta 5. punkta, nedz 2. panta 18. punkta formulējuma nevar secināt, ka zīmolu koplietošanas partneris, kas noslēdzis līgumu ar trīspusējo maksājumu karšu shēmu, katrā ziņā darbojas šajā shēmā kā izdevējs šīs regulas 2. panta 2. punkta izpratnē. Ja Savienības likumdevējs būtu vēlējies ierobežot 1. panta 5. punkta tvērumu, lai to panāktu, tas būtu varējis to skaidri noteikt (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 7. februāris, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, 59. un 60. punkts).
34      Tālab Regulas 2015/751 1. panta 5. punkts jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar līgumu starp zīmolu koplietošanas partneri, no vienas puses, un trīspusējo maksājumu karšu shēmu, no otras puses, nav nepieciešams, lai šis zīmolu koplietošanas partneris rīkotos kā “izdevējs” šīs regulas 2. panta 2. punkta izpratnē, lai minēto shēmu varētu uzskatīt par tādu, kas izdod kartēm piesaistītus maksājumu instrumentus ar zīmolu koplietošanas partneri, un tātad to var uzskatīt par četrpusēju maksājumu karšu shēmu pirmās šīs tiesību normas izpratnē.
35      Šajā gadījumā iesniedzējtiesa konkrētāk vēlas noskaidrot, vai atlīdzības, ko zīmolu koplietošanas partneris saņem no trīspusējas maksājumu karšu shēmas saistībā ar kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem vai ar šīm kartēm saistītām darbībām, jāuzskata par neto kompensāciju Regulas 2015/751 2. panta 11. punkta izpratnē, pat ja nav strīda par to, ka šis zīmolu koplietošanas partneris pats nav izdevējs šīs regulas 2. panta 2. punkta izpratnē.
36      Taisnība, ka šī sprieduma 27. punktā atgādinātā jēdziena “neto kompensācija” definīcija burtiski attiecas uz maksājumiem, ko izdevējs saņem no maksājumu karšu shēmas.
37      Tomēr jāuzskata, ka, interpretējot to minētās regulas kontekstā un ņemot vērā tās mērķus, šī definīcija jāsaprot kā tāda, kas attiecas uz to maksājumu, rabatu vai stimulu neto summu, kurus no maksājumu karšu shēmas saņēmis zīmolu koplietošanas partneris, kurš pats nav izdevējs.
38      Šo interpretāciju neatspēko iesniedzējtiesas norādītais apstāklis, ka Amex maksājumi KLM nav tieši saistīti ar maksājuma darījumu, bet ir atlīdzība par KLM sadarbību.
39      Proti, Tiesa jau ir precizējusi, ka nevar izslēgt, ka zināma veida atbilstošu atlīdzību vai priekšrocības varētu identificēt kā netiešu starpbanku komisijas maksu Regulas 2015/751 28. apsvēruma izpratnē, un zīmolu koplietošanas partnerim, ar ko trīspusēja maksājumu karšu shēma noslēdz līgumu, obligāti nav jābūt iesaistītam šīs shēmas izdošanas darbībās. Līdz ar to Regulas 2015/751 mērķi var izrādīties grūti sasniedzami, it īpaši mērķis, kas paredzēts šīs regulas 1. panta 5. punktā, kas izpaužas kā vienlīdzīgu konkurences apstākļu tirgū nodrošināšana, ja gadījumos, kad zīmola koplietošanas partneris nerīkojas kā izdevējs minētās regulas 2. panta 2. punkta izpratnē, šī iemesla dēļ varētu izvairīties no šīs pašas regulas 3.–5. un 7. pantā paredzēto normu piemērošanas (skat. spriedumu, 2018. gada 7. februāris, C‑304/16, EU:C:2018:66, 71. punkts).
40      Kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 29. punktā, jēdziens “neto kompensācija” Regulas 2015/751 2. panta 11. punkta izpratnē jāinterpretē, ņemot vērā trīspusējo maksājumu karšu shēmu daļēju pielīdzināšanu četrpusējām maksājumu karšu shēmām, kā noteikts šīs regulas 1. panta 5. punktā.
41      Proti, kā izriet no šī sprieduma 31. punktā izklāstītajiem apsvērumiem, Savienības likumdevējs ir izdarījis izvēli attiecībā uz šīs pielīdzināšanas pakāpi, kas jāveic starp trīspusējām maksājumu karšu shēmām un četrpusējām maksājumu karšu shēmām, konkrēti – lai piemērotu Regulas 2015/751 3.–5. pantā paredzētos un šīs regulas II nodaļā ietvertos noteikumus par starpbanku komisijas maksām, lai varētu sasniegt minētās regulas mērķus. Saskaņā ar šīs regulas 10. apsvērumu to mērķis tostarp ir uzlabot iekšējā tirgus darbību un samazināt darījumu izmaksas patērētājiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 7. februāris, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, 67. un 84. punkts).
42      Konkrētāk, no Regulas 2015/751 28. apsvēruma izriet, ka šīs pielīdzināšanas, kas nozīmē, ka trīspusējām maksājumu karšu shēmām un četrpusējām maksājumu karšu shēmām tiek piemēroti vieni un tie paši noteikumi, mērķis ir ņemt vērā faktu, ka daudzas maksājumu karšu shēmas, tostarp trīspusējās maksājumu karšu shēmas ar zīmolu koplietošanas partneri, kas pielīdzināmas četrpusējām maksājumu karšu shēmām, izmanto netiešas starpbanku komisijas maksas un tādējādi palīdz izveidot vienlīdzīgus konkurences apstākļus starp šīm maksājumu karšu shēmām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 7. februāris, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, 68. punkts).
43      Minētā pielīdzināšana un šo mērķu īstenošana nozīmē, ka šīs regulas 2. panta 11. punktā definētais jēdziens “neto kompensācija” jāinterpretē plašā nozīmē, kas minēta šī sprieduma 37. punktā.
44      Šādu interpretāciju apstiprina arī Regulas 2015/751 5. pants, kurā paredzēts noteikums, kura mērķis ir aizliegt šīs regulas 3. un 4. pantā paredzētās maksimālās robežvērtības apiešanu. Tādējādi saskaņā ar 5. pantu jebkādu saskaņotu atlīdzību, tostarp neto kompensāciju, kam ir starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis vai ietekme un ko izdevējs attiecībā uz maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām saņem no maksājumu karšu shēmas, pieņēmēja vai jebkāda cita starpnieka, uzskata par daļu no starpbanku komisijas maksas.
45      Šajā ziņā minētās regulas 31. apsvērumā precizēts, ka šis noteikums plaši attiecas uz maksu plūsmām, ko saņem izdevēji. Tas nozīmē, ka “neto kompensācija” par maksām, ko izdevējs maksā vai saņem no vai uz maksājumu karšu shēmu, pieņēmēja vai jebkura cita starpnieka, būtu jāuzskata par starpbanku komisijas maksu. Šajā 31. apsvērumā norādīts, ka, lai aprēķinātu starpbanku komisijas maksu un nodrošinātu, ka nenotiek noteikumu apiešana, būtu jāņem vērā maksājumu vai stimulu kopējā summa, ko izdevējs par regulētajiem darījumiem ir saņēmis no maksājumu karšu shēmas, atņemot no tās maksas, ko izdodošais maksājumu pakalpojumu sniedzējs ir samaksājis maksājumu karšu shēmai. Tādējādi šāda noteikuma mērķis ir ņemt vērā, ka maksājumi, stimuli un komisijas maksas var būt tieši, proti, balstīti uz apjomu vai darījumiem, vai netieši, ja tie ir tirgvedības stimuli, prēmijas vai rabati noteikta apjoma darījumu īstenošanas gadījumā.
46      Lai nodrošinātu, ka dažādām maksājumu karšu shēmām, tostarp četrpusējām maksājumu karšu shēmām pielīdzinātām trīspusējām karšu shēmām, ja tajās iekļauti zīmolu koplietošanas partneri, tiek piemēroti vienādi noteikumi, ņemot vērā iepriekš minēto, jāuzskata, ka maksu plūsmas, ko šie zīmolu koplietošanas partneri saņēmuši šādā trīspusējā maksājumu karšu shēmā, jāņem vērā, nosakot “neto kompensāciju”, pat situācijā, kad minētie partneri nerīkojas kā izdevēji Regulas 2015/751 2. panta 2. punkta izpratnē.
47      No tā izriet, ka atlīdzība, ko zīmolu koplietošanas partneris saņem no trīspusējas maksājumu karšu shēmas saistībā ar kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām, jāuzskata par tādu, kas ietilpst jēdzienā “neto kompensācija” šīs regulas 2. panta 11. punkta izpratnē, ja šīs atlīdzības mērķis vai ietekme ir līdzvērtīga starpbanku komisijas maksai.
48      Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Regulas 2015/751 2. panta 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka zīmolu koplietošanas partnera no trīspusējas maksājumu karšu shēmas saņemto maksājumu, rabatu vai stimulu kopējo neto summu var uzskatīt par “neto kompensāciju” šīs tiesību normas izpratnē, pat ja šis partneris pats nav “izdevējs” šīs regulas 2. panta 2. punkta izpratnē, ciktāl šajā summā ietilpstošās atlīdzības mērķis vai ietekme ir līdzvērtīga starpbanku komisijas maksai.
Par otro jautājumu
49      Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas 2015/751 4. un 5. pants kopsakarā ar tās 2. panta 10. un 11. punktu jāinterpretē tādējādi, ka “neto kompensācija” pēdējās minētās tiesību normas izpratnē tieši ietilpst šī 4. panta tvērumā vai, pakārtoti, minētās regulas 5. pantā paredzētā apiešanas aizlieguma tvērumā.
50      Jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas 2015/751 4. pantu maksājumu pakalpojumu sniedzēju ierosinātā vai pieprasītā starpbanku komisijas maksa par kredītkartēm piesaistītiem darījumiem nedrīkst pārsniegt 0,3 % no darījuma vērtības. Šīs regulas 5. pantā “Noteikumu apiešanas aizliegums” paredzēts, ka maksimālās robežvērtības piemērošanas nolūkā jebkādu saskaņotu atlīdzību, tostarp neto kompensāciju, kam ir starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis vai ietekme un ko izdevējs attiecībā uz maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām saņem no maksājumu karšu shēmas, pieņēmēja vai jebkāda cita starpnieka, uzskata par daļu no starpbanku komisijas maksas.
51      No tā izriet, ka šīm abām tiesību normām ir ļoti atšķirīgs tvērums. Pirmkārt, Regulas 2015/751 4. pants konkrēti attiecas uz “starpbanku komisijas maksu” šīs regulas 2. panta 10. punkta izpratnē. Tā ir komisijas maksa, ko tieši vai netieši maksā par katru darījumu starp izdevēju un pieņēmēju, kuri ir kartēm piesaistīta maksājumu darījuma puses, un 4. pantā paredzēts, ka šī komisijas maksa nepārsniedz 0,3 % maksimālo robežvērtību no šāda darījuma vērtības.
52      Otrkārt, minētās regulas 5. pantā paredzēts noteikums, kura mērķis ir aizliegt šīs maksimālās robežvērtības apiešanu, starpbanku komisijas maksā iekļaujot jebkādu citu saskaņotu atlīdzību, tostarp neto kompensāciju, kuras mērķis vai ietekme ir līdzvērtīga šādai komisijas maksai.
53      Kā norādīts šī sprieduma 44. un 47. punktā, šis noteikums tādējādi ir paredzēts, lai nodrošinātu, ka dažāda veida maksājumu karšu shēmām, tostarp četrpusējām maksājumu karšu shēmām pielīdzinātām trīspusējām maksājumu karšu shēmām, ja tajās iesaistīti kopzīmola partneri, tiek piemēroti vienādi noteikumi. Šis mērķis nozīmē, ka tādi maksājumi, stimuli un tiešās komisijas maksas, kuru pamatā ir apjoms vai darījumi, vai netiešie maksājumi, kas tiek izmantoti šajās shēmās un var ietekmēt starpbanku komisijas maksas līmeni, jāņem vērā plaši. Lai ņemtu vērā dažādo maksājumu karšu shēmu specifiku, Regulas 2015/751 4. pantā minētās maksimālās robežvērtības piemērošanas nolūkā jāņem vērā atlīdzība, par kuru panākta vienošanās šajās shēmās, tostarp neto kompensācija, ja to mērķis vai ietekme ir līdzvērtīga starpbanku komisijas maksai.
54      Lai gan taisnība, ka, šīs regulas 2. panta 10. punktā norādīts, ka neto kompensācija vai cita atlīdzība, par kuru panākta vienošanās, tiek uzskatīta par starpbanku komisijas maksas daļu, no minētās regulas 5. panta nepārprotamā formulējuma un tajā paredzētā noteikumu apiešanas aizlieguma mērķa izriet, ka šī ņemšana vērā ir pamatota šī noteikuma piemērošanas nolūkā. No tā tātad izriet, ka šī kompensācija vai citas atlīdzības ietilpst 5. panta tvērumā, ja to mērķis vai ietekme ir līdzvērtīga starpbanku komisijas maksai.
55      Arī Regulas 2015/751 izstrādes process apstiprina šo interpretāciju. Proti, atsauce uz “saskaņotu atlīdzību, tostarp neto kompensāciju, kam ir starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis vai ietekme”, kas sākotnēji bija iekļauta priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par starpbanku komisijas maksām, ko piemēro kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem (COM/2013/0550 final), 4. pantā, tika pārcelta uz Regulas 2015/751 5. pantu. Šī pārcelšana, kā to rakstveida apsvērumos atzīst ACM, ir tiešas sekas tam, ka šajā regulā iekļauta klauzula par noteiktu trīspusēju maksājumu karšu shēmu pielīdzināšanu četrpusējām maksājumu karšu shēmām, kas ietverta minētās regulas 1. panta 5. punkta galīgajā redakcijā.
56      No iepriekš minētā izriet, ka uz otro jautājumu jāatbild, ka Regulas 2015/751 4. un 5. pants kopsakarā ar tās 2. panta 10. un 11. punktu jāinterpretē tādējādi, ka neto kompensācija ietilpst šīs regulas 5. pantā paredzētā noteikumu apiešanas aizlieguma tvērumā.
Par trešo, ceturto un piekto jautājumu
57      Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas 2015/751 5. pants ir piemērojams atlīdzībām, tostarp neto kompensācijai, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no maksājumu karšu shēmas, ja šis partneris nav karšu izdevējs. Apstiprinošas atbildes gadījumā tā ceturtajā jautājumā būtībā vaicā, ar kādiem nosacījumiem šai atlīdzībai ir “starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis vai ietekme” šīs tiesību normas izpratnē. Šajā kontekstā tā konkrēti vaicā, vai minēto atlīdzību mērķim jābūt šo karšu turētāju mudināšanai izmantot šīs shēmas kartes. Visbeidzot, uzdodot piekto jautājumu, tā vēlas noskaidrot, vai jāizvērtē minēto atlīdzību ietekme, ja ir pierādīts, ka to mērķis ir līdzvērtīgs starpbanku komisijas maksai.
58      Tādējādi iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, kā interpretēt Regulas 2015/751 5. pantā paredzēto nosacījumu, saskaņā ar kuru saskaņotai atlīdzībai, tostarp neto kompensācijai, lai tā ietilptu šīs tiesību normas tvērumā jomā, jābūt “starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgam mērķim vai ietekmei”, it īpaši, ja runa ir par atlīdzību, ko saņēmis zīmolu koplietošanas partneris, kurš nav izdevējs četrpusējai maksājumu karšu shēmai pielīdzinātā trīspusējā maksājumu karšu shēmā.
59      Šādos apstākļos jāuzskata, ka ar šiem jautājumiem, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas 2015/751 5. pants jāinterpretē tādējādi, ka nosacījumam par to, ka saskaņotajai atlīdzībai, tostarp neto kompensācijai, ir “starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis vai ietekme”, jānosaka, vai atlīdzībai, kas saskaņota ar zīmolu koplietošanas partneri, kurš nav izdevējs, un trīspusēju maksājumu karšu shēmu saistībā ar maksājumu darījumiem vai ar šīm kartēm saistītām darbībām, ir mērķis vai stimulējoša ietekme, kas ir līdzvērtīga šādai starpbanku komisijas maksai.
60      Jānorāda, pirmām kārtām, kā izriet no atbildēm uz pirmo un otro prejudiciālo jautājumu, ka Regulas 2015/751 5. pants tiek piemērots atlīdzībām, tostarp neto kompensācijai, ko zīmolu koplietošanas partneris saņem no maksājumu karšu shēmas, ja šis partneris nav karšu izdevējs. Šāda piemērošana ir daļa no pielīdzināšanas, kas jāveic starp trīspusējām maksājumu karšu shēmām, ja tajās iesaistīts zīmolu koplietošanas partneris, un četrpusējām maksājumu karšu shēmām. Šī pielīdzināšana palīdz sasniegt šīs regulas mērķi izveidot vienlīdzīgus konkurences apstākļus starp šīm shēmām, piemērojot tām vienādus noteikumus. Kā izriet no šī sprieduma 42. punkta, šīs tiesību normas mērķis tādējādi ir ņemt vērā netiešu starpbanku komisijas maksu esību četrpusējām maksājumu karšu shēmām pielīdzinātās trīspusējās maksājumu karšu shēmās, ja tajās ir iekļauti zīmolu koplietošanas partneri.
61      Šajā nolūkā Regulas 2015/751 5. pants tiek piemērots tādām saskaņotām atlīdzībām trīspusējās maksājumu karšu shēmās, kas nav tieši starpbanku komisijas maksas, bet kam ir šādām komisijas maksām līdzvērtīgs mērķis vai ietekme.
62      Turklāt no šīs regulas 31. apsvēruma, kas atgādināts šī sprieduma 45. punktā, izriet, ka 5. pantā paredzētā noteikuma mērķis ir ņemt vērā to, ka maksājumu karšu shēmās maksājumi, stimuli un komisijas maksas var būt tieši, proti, balstīti uz apjomu vai darījumiem, vai netieši, ja tie ir tirgvedības stimuli, prēmijas vai rabati noteikta apjoma darījumu veikšanas gadījumā.
63      Tādējādi nosacījums, ka atlīdzībai jābūt “starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgam mērķim vai ietekmei”, lai tā ietilptu Regulas 2015/751 5. panta tvērumā, jāinterpretē, ņemot vērā 2. panta 10. punktā noteiktā jēdziena “starpbanku komisijas maksa” definīciju, kā arī minēto 31. apsvērumu.
64      Šajā ziņā jāatgādina, pirmkārt, ka “starpbanku komisijas maksa” Regulas 2015/751 2. panta 10. punkta izpratnē ir komisijas maksa, ko maksā par katru darījumu starp izdevēju un pieņēmēju, kuri ir iesaistīti kartei piesaistītā maksājumu darījumā. Kā izriet no šīs regulas 10. apsvēruma, pieņemošie maksājumu pakalpojumu sniedzēji parasti iekasē no tirgotajiem starpbanku komisijas maksas par katru kartei piesaistītu maksājumu darījumu un tās ietekmē darījumu izmaksas patērētājiem.
65      No tā izriet, ka pēc analoģijas atlīdzība, ko, pirmām kārtām, trīspusējā maksājumu karšu shēma maksā zīmolu koplietošanas partnerim par apjomu vai darījumiem, kas saistīti ar šīs kartes izmantošanu, un kas, otrām kārtām, ietekmē minētās kartes izmantošanas pakalpojuma izmaksas patērētājam, var būt atlīdzība, kurai ir “starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis” Regulas 2015/751 5. panta izpratnē.
66      Otrkārt, attiecībā uz nosacījumu, ka saskaņotajai atlīdzībai ir “starpbanku komisijas maksai līdzvērtīga iedarbība” šīs tiesību normas izpratnē, no tā formulējuma, kā arī no tā mērķa izriet, ka šī nosacījuma nolūks ir segt jebkuru citu saskaņotu atlīdzību maksājumu karšu shēmā, tostarp tādu atlīdzību starp trīspusējo maksājumu karšu shēmu un zīmolu koplietošanas partneri, kas nav tieši balstīta uz apjomu vai darījumiem, kuri saistīti ar kartes izmantošanu, bet kas ietekmē šo izmantošanu.
67      No Regulas 2015/751 31. un 32. apsvērumā izklāstītajiem precizējumiem, kā arī no jēdziena “neto kompensācijas” definīcijas šīs regulas 2. panta 11. punkta izpratnē izriet, ka minētais nosacījums attiecas uz maksājumiem saistībā ar maksājumu darījumiem vai ar karti saistītām darbībām, kuru mērķis ir finansēt šīs kartes izmantošanas veicināšanu, piemēram, tirgvedības stimulus, prēmijas vai rabatus, un kas ietekmē minētās kartes izmantošanas izmaksas patērētājam.
68      Otrām kārtām, jāprecizē, ka no vārda “vai” lietojuma šī 5. panta skaidrajā un nepārprotamajā formulējumā izriet, ka tajā ietvertajam kritērijam ir alternatīvs raksturs. Proti, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 55. punktā, pietiek ar to, ka saņemtajai atlīdzībai ir vai nu mērķis, vai ietekme, kas ir līdzvērtīga starpbanku komisijas maksai, lai tās varētu uzskatīt par tādām, uz kurām attiecas šī tiesību norma, lai piemērotu šīs regulas 3. un 4. pantā minētās maksimālās robežvērtības.
69      Tomēr tiesai, ņemot vērā iepriekš minēto un pamatlietā aplūkotās saskaņotās atlīdzības starp trīspusējo maksājumu karšu shēmu un zīmolu koplietošanas partneri specifiku, jānosaka, vai šai atlīdzībai ir starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis vai ietekme, un tādējādi, vai šī atlīdzība ietilpst Regulas 2015/751 5. panta tvērumā.
70      No tā izriet, ka uz trešo, ceturto un piekto jautājumu jāatbild, ka Regulas 2015/751 5. pants jāinterpretē tādējādi, ka nosacījums, ka saskaņotajai atlīdzībai, tostarp neto kompensācijai, jābūt “starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgam mērķim vai ietekmei”, paredz noteikt, vai saskaņotajai atlīdzībai starp zīmolu koplietošanas partneri, kas nav izdevējs, un trīspusēju maksājumu karšu shēmu saistībā ar maksājumu darījumiem vai ar šīm kartēm saistītām darbībām, ir starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis vai stimulējoša ietekme, un tas nozīmē, ka jāņem vērā šīs atlīdzības mērķis vai ietekme mudināt patērētāju izmantot šīs kartes.
Par sesto jautājumu
71      Ar sesto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas 2015/751 2. panta 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka “tirgotāju apkalpošanas maksu”, ko zīmolu koplietošanas partneris maksā trīspusējai maksājumu karšu shēmai, var atskaitīt no maksājumiem, rabatiem vai stimuliem, ko šis partneris saņēmis no šīs maksājumu karšu shēmas saistībā ar maksājumu darījumiem vai ar karti saistītām darbībām.
72      Šajā ziņā jāatgādina, ka Regulas 2015/751 2. panta 11. punktā definētais jēdziens “neto kompensācija” ir “maksājumu, rabatu vai stimulu kopējā neto summa, ko izdevējs saņēmis no maksājumu karšu shēmas, pieņēmēja vai jebkura cita starpnieka saistībā ar kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem vai saistītām darbībām”.
73      Jāatzīmē arī, ka šīs regulas 2. panta 12. punktā “tirgotāju apkalpošanas maksa” ir definēta kā “maksa, ko maksājuma saņēmējs maksā pieņēmējam par kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem”. Šajā ziņā saskaņā ar minētās regulas 2. panta 13. punktu “maksājuma saņēmējs” ir “fiziska vai juridiska persona, kas ir maksājuma darījumā iesaistīto līdzekļu iecerētais saņēmējs”.
74      Tādējādi no Regulas 2015/751 2. panta 12. punkta nepārprotamā formulējuma izriet, ka tirgotāju apkalpošanas maksa iekļaujas attiecībās starp tirgotāju, proti, maksājuma saņēmēju šīs regulas 2. panta 13. punkta izpratnē, un pieņēmēju. Savukārt, tā kā šī komisijas maksa neietilpst tiesiskajās attiecībās starp zīmolu koplietošanas partneri un pieņēmēju, proti, trīspusējo maksājumu karšu shēmu, tā neietilpst jēdzienā “neto kompensācija” minētās regulas 2. panta 11. punkta izpratnē.
75      Trīspusējā maksājumu karšu shēmā viens un tas pats subjekts, proti, maksājumu karšu shēma, veic pieņēmēja un izdevēja funkcijas, un zīmolu koplietošanas partneris var būt arī tirgotājs, kas izmanto shēmas pakalpojumus, proti, maksājuma saņēmējs minētās regulas izpratnē. Šādā veidā zīmolu koplietošanas partneris var izmantot minētās shēmas pakalpojumus un pieņemt maksājumu darījumus ar šīs pašas shēmas izdotiem maksājumu instrumentiem un maksāt tai komisijas maksu par pakalpojumiem. Tomēr šādu komisijas maksu par pakalpojumiem, ko maksā zīmolu koplietošanas partneris, viņš maksā nevis šajā statusā, bet gan kā maksājuma saņēmējs. Proti, šai pakalpojumu maksai nav saiknes ar partnerību, kas noslēgta ar maksājumu karšu shēmu, un katrā ziņā tā būtu jāmaksā arī citā maksājumu karšu shēmā. Tādējādi šī komisijas maksa neietilpst tiesiskajās attiecībās starp zīmolu koplietošanas partneri un pieņēmēju.
76      Līdz ar to tirgotāja samaksāto pakalpojumu maksu nevar atskaitīt no to maksājumu, rabatu vai stimulu kopējās summas, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no trīspusējās maksājumu karšu shēmas, lai aprēķinātu šo neto kompensāciju, pat ja šis partneris darbojas kā tirgotājs.
77      No iepriekš minētā izriet, ka Regulas 2015/751 2. panta 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka “tirgotāju apkalpošanas maksu”, ko zīmolu koplietošanas partneris maksā trīspusējai maksājumu karšu shēmai, nevar atskaitīt no maksājumiem, rabatiem vai stimuliem, ko šis zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no šīs maksājumu karšu shēmas saistībā ar maksājumu darījumiem vai ar karti saistītām darbībām.
Par septīto jautājumu
78      Ar septīto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas 2015/751 2. panta 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to, lai aprēķinātu neto kompensāciju, no kopējās summas, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no trīspusējo maksājumu karšu shēmas, ir atļauts atskaitīt ne tikai šī partnera maksātās monetārās atlīdzības, bet arī nemonetāros pakalpojumus, ko minētais partneris maksā šai maksājumu karšu shēmai, un, attiecīgā gadījumā, pamatojoties uz kādiem kritērijiem šī vērtība jānosaka.
79      Kā izriet no atbildes uz pirmo jautājumu, neto kompensācija trīspusējas maksājumu karšu shēmas gadījumā, kas izdod kartēm piesaistītus maksājumu instrumentus ar zīmolu koplietošanas partneri, atbilst to maksājumu, rabatu vai stimulu kopējai neto summai, kurus zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no maksājumu karšu shēmas.
80      Lai noteiktu, vai un kādā mērā nemonetāru kompensāciju var atskaitīt no atlīdzības, ko trīspusējā maksājumu karšu shēma maksā zīmolu koplietošanas partnerim, pirmkārt, jāatgādina, ka Regulas 2015/751 2. panta 11. punktā ir atsauce uz “maksājumiem, rabatiem vai stimuliem”. Tomēr jēdzienam “stimuls” ir plašs tvērums, kas pārsniedz tikai monetāros stimulus. Turklāt šī termina lietojums daudzskaitļa formā pēc maksājumu un rabatu norādīšanas apstiprina, ka šādi paredzētā kompensācija neaprobežojas tikai ar monetāru kompensāciju.
81      Šo Regulas 2015/751 2. panta 11. punkta plašo interpretāciju apstiprina šīs regulas 31. apsvērums. Proti, kā konstatēts šī sprieduma 45. punktā, maksājumi, stimuli un komisijas maksas var būt gan tieši (pamatojoties uz apjomu vai darījumu), gan netieši (tirgvedības stimuli, prēmijas, rabati noteikta apjoma darījumu veikšanas gadījumā), un tālab jēdzienu “stimuls” nevar saprast kā tādu, kas attiecas tikai uz monetārām atlīdzībām.
82      Turklāt 31. apsvērumā ir precizēts – pārbaudot to, vai šīs regulas noteikumi tiek apieti, jo īpaši būtu jāņem vērā izdevēju peļņa no speciālām programmām, ko izdevēji īsteno kopīgi ar maksājumu karšu shēmām, kā arī ienākumi no apstrādes, licencēšanas un citām maksām, kas ir maksājumu karšu shēmu ienākumi.
83      Otrkārt, ja Regulas 2015/751 2. panta 11. punktu interpretētu tādējādi, ka no atlīdzības, kas samaksāta zīmolu koplietošanas partnerim, var atskaitīt tikai monetārās iemaksas, tiktu apdraudēti šīs regulas mērķi, kā arī minētās regulas 5. pantā paredzētais noteikums, kura mērķis ir aizliegt šīs regulas 3. un 4. pantā minēto maksimālo robežvērtību apiešanu.
84      Nemonetāro atlīdzību vērtība jānosaka atkarībā no to ekonomiskās vērtības. Proti, ja nemonetāro atlīdzību vērtību līgumā noteiktu trīspusējā maksājumu karšu shēma un zīmolu koplietošanas partneris, šī vērtība varētu tikt novērtēta pārāk augstu, lai kompensētu atlīdzību, ko šī shēma maksā zīmolu koplietošanas partnerim. Tas apdraudētu Regulas 2015/751 mērķi nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus tirgū un samazināt maksājumu karšu darījumu izmaksas patērētājiem. Tālab iesniedzējtiesai jāņem vērā nemonetārā stimula ekonomiskā vērtība, nosakot šo vērtību, pamatojoties uz visiem tajā izskatāmās lietas elementiem un it īpaši uz tā faktisko ekonomisko vērtību gadījumā, ja pakalpojumu var iegādāties citas personas un tā cena ir tikusi publiskota.
85      Ņemot vērā iepriekš minēto, uz septīto jautājumu jāatbild, ka Regulas 2015/751 2. panta 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to, lai aprēķinātu neto kompensāciju, no kopējās summas, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no trīspusējo maksājumu karšu shēmas, ir atļauts atskaitīt ne tikai šī partnera maksātās monetāras atlīdzības, bet arī nemonetāros pakalpojumus, ko minētais partneris maksā šai maksājumu karšu shēmai un kas jānovērtē, ņemot vērā to faktisko ekonomisko vērtību.
Par tiesāšanās izdevumiem
86      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2015/751 (2015. gada 29. aprīlis) par starpbanku komisijas maksām, ko piemēro kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem, 2. panta 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka zīmolu koplietošanas partnera no trīspusējas maksājumu karšu shēmas saņemto maksājumu, rabatu vai stimulu kopējo neto summu var uzskatīt par “neto kompensāciju” šīs tiesību normas izpratnē, pat ja šis partneris pats nav “izdevējs” šīs regulas 2. panta 2. punkta izpratnē, ciktāl šajā summā ietilpstošās atlīdzības mērķis vai ietekme ir līdzvērtīga starpbanku komisijas maksai.
2)      Regulas 2015/751 4. un 5. pants kopsakarā ar tās 2. panta 10. un 11. punktu jāinterpretē tādējādi, ka neto kompensācija ietilpst šīs regulas 5. pantā paredzētā noteikumu apiešanas aizlieguma tvērumā.
3)      Regulas 2015/751 5. pants jāinterpretē tādējādi, ka nosacījums, ka saskaņotajai atlīdzībai, tostarp neto kompensācijai, jābūt “starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgam mērķim vai ietekmei”, paredz noteikt, vai saskaņotajai atlīdzībai starp zīmolu koplietošanas partneri, kas nav izdevējs, un trīspusēju maksājumu karšu shēmu saistībā ar maksājumu darījumiem vai ar šīm kartēm saistītām darbībām ir starpbanku komisijas maksai līdzvērtīgs mērķis vai stimulējoša ietekme, un tas nozīmē, ka jāņem vērā šīs atlīdzības mērķis vai ietekme mudināt patērētāju izmantot šīs kartes.
4)      Regulas 2015/751 2. panta 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka “tirgotāju apkalpošanas maksu”, ko zīmolu koplietošanas partneris maksā trīspusējai maksājumu karšu shēmai, nevar atskaitīt no maksājumiem, rabatiem vai stimuliem, ko šis zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no šīs maksājumu karšu shēmas saistībā ar maksājumu darījumiem vai ar karti saistītām darbībām.
5)      Regulas 2015/751 2. panta 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to, lai aprēķinātu neto kompensāciju, no kopējās summas, ko zīmolu koplietošanas partneris saņēmis no trīspusējo maksājumu karšu shēmas, ir atļauts atskaitīt ne tikai šī partnera maksātās monetārās atlīdzības, bet arī nemonetāros pakalpojumus, ko minētais partneris maksā šai maksājumu karšu shēmai un kas jānovērtē, ņemot vērā to faktisko ekonomisko vērtību.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – holandiešu.