62005CC0260
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,
sniegti 2007. gada 1. februārī (
1
)
Lieta C-260/05 P
Sniace SA
pret
Eiropas Kopienu Komisiju
“Apelācija — Valsts atbalsts — Pieņemamība — Akts, kas prasītāju skar individuāli”
I — Ievads
1.
Ja Komisija atļauj atbalstu vai attiecīgi pret to neiebilst, rodas jautājums, ar kādiem nosacījumiem iespējamie atbalsta saņēmēja konkurenti var apstrīdēt šo lēmumu. Šajā sakarā parasti ir problemātiski noteikt, vai atbalsta atļaušana skar konkurentu individuāli.
2.
Šajā apelācijā lietas dalībnieku strīds ir par to, vai Sociedad nacional de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española SA (turpmāk tekstā — “Sniace”) individuāli skar Komisijas 2000. gada 19. jūlija Lēmums 2001/102/EK par valsts atbalstu, ko Austrija sniegusi Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (turpmāk tekstā — “Lenzing Lyocell” (
2
), turpmāk tekstā — “Apstrīdētais lēmums”). Pirmās instances tiesa apstrīdētajā spriedumā (
3
) nav atzinusi Sniace par individuāli skartu.
II — Lietas būtība un tiesvedība
3.
Apstrīdētā sprieduma 1. un 2. punktā Pirmās instances tiesa attiecīgos uzņēmumus ir raksturojusi šādi:
“1
Sniace SA [..] ir Spānijas sabiedrība, kuras galvenie darbības veidi ir mākslīgo un sintētisko šķiedru, celulozes, celulozes šķiedru (viskozes vistras), turpinātās poliamīda šķiedras, neaustā, kā arī nātrija sulfāta filca ražošana un pārdošana, mežu apsaimniekošana un elektroenerģijas kopražošana.
2
Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG [..] ir Austrijas sabiedrība, Austrijas sabiedrības Lenzing AG filiāle, kas cita starpā ražo viskozes šķiedras un to paveidus. LLG nodarbojas ar liocela — jauna veida šķiedras, ko ražo no tīras dabiskās celulozes, — ražošanu un pārdošanu. Šo šķiedru ražo arī Lielbritānijas sabiedrība Courtaulds plc, ko tā pārdod ar nosaukumu “Tencel”.”
4.
Kopš 1995. gada Austrijas iestādes piešķīrušas atbalstu Lenzing Lyocell liocela ražotnes būvniecībai Burgenlandē [Burgenland]. Pēc tam, kad Komisija sākotnēji nebija iebildusi, 1998. gadā tā uzsāka EKL 88. panta 2. punktā noteikto procedūru, lai kontrolētu atbalsta saderību ar Kopienu tiesībām. Šajā procedūrā Sniace ir iesniegusi divus rakstveida apsvērumus.
5.
2000. gada 19. jūlijā Komisija pieņēma Apstrīdēto lēmumu (
4
). Saskaņā ar šo lēmumu LLG saglabā dažādas priekšrocības. Tā rezolutīvā daļa ir šāda:
“1. pants
Atbalsts, ko Austrija ir piešķīrusi Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (LLG), Hailigenkroica [Heiligenkreuz], sniedzot galvojumu 35,80 miljonu euro apmērā (komercbanku konsorcija un publisko banku galvojums 21,8 miljonu euro apmērā un trīs galvojumi Wirtschaftspark Heiligenkreuz Servicegesellschaft mbH (WHS) 1,4 miljonu euro, 10,35 miljonu euro un 2,25 miljonu euro apmērā), kā arī nosakot zemes gabala cenu EUR 4,4 par kvadrātmetru 120 ha rūpniecībā izmantojamas zemes iegādei, Burgenlandes pavalstij garantējot fiksētas cenas komunālajiem pakalpojumiem un piedāvājot nezināma apmēra atbalstu, lai izveidotu uzņēmumam atbilstošu infrastruktūru, nav valsts atbalsts EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē.
2. pants
Atbalsts, ko Austrija ar WiBAG starpniecību ir piešķīrusi LLG, dodot galvojumu 14,5 miljonu euro apmērā, atbilst Galvojuma direktīvai, ko Komisija ir apstiprinājusi ar Nr. 542/95.
Atbalsts vides aizsardzībai 5,37 miljonu euro apmērā atbilst Vides atbalsta direktīvai, ko Komisija ir apstiprinājusi ar Nr. N 93/148.
3. pants
Atsevišķi atbalsti, ko Austrija ir piešķīrusi 0,4 miljonu euro apmērā kā atbalstu zemes gabala iegādei un 21,8 miljonu euro apmērā pamatkapitāla veidā, ir saderīgi ar kopējo tirgu.”
6.
Sniace cēla Pirmās instances tiesā prasību pret šo lēmumu. Komisiju, kas bija atbildētāja, atbalstīja Lenzing Lyocell, Austrijas reģions Burgenlande un Austrija.
7.
Pirmās instances tiesa noraidīja prasību kā nepieņemamu, jo atbalsta atļaušana Sniace nav skārusi individuāli. Pirmstiesas procedūras laikā [Sniace] loma bija nenozīmīga un arī tās stāvoklis tirgū netika būtiski ietekmēts, jo liocels, ko ražo tikai Lenzing Lyocell, nekonkurē ar Sniace ražoto viskozi.
III — Prasījumi
8.
Apelācijas sūdzībā Sniace prasa:
—
atcelt Pirmās instances tiesas 2005. gada 14. aprīļa spriedumu lietā T-88/01;
—
apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus, pakārtoti — nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Pirmās instances tiesā;
—
apmierināt pieteikumu par procesa organizatorisko pasākumu pieņemšanu, ko tā ir iesniegusi ar 2001. gada 16. oktobra dokumentu, kā arī apmierināt 2001. gada 20. aprīlī iesniegtos pieteikumus izdot rīkojumu lietas dalībniekiem ierasties personiski, nopratināt lieciniekus un saņemt eksperta atzinumu;
—
piespriest atbildētājai pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
9.
Turpretim Komisija prasa:
—
noraidīt pirmos trīs apelācijas pamatus kā nepieņemamus vai — pakārtoti — kā nepamatotus;
—
noraidīt ceturto apelācijas pamatu kā nepamatotu;
—
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;
—
vai — pakārtoti — ja apelācija tiek apmierināta, nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai lēmuma par pamatotību pieņemšanai.
10.
Lenzing Fibers GmbH (turpmāk tekstā — “Lenzing Fibers”) tiesību pārņēmēja Lenzing Lyocell un Austrijas Republika prasa apelāciju noraidīt pilnībā.
IV — Vērtējums
11.
Sniace izvirza četrus apelācijas pamatus. Pirmās instances tiesa ir kļūdījusies, uzskatot, pirmkārt, ka Sniace stāvoklis tirgū nav būtiski ietekmēts un, otrkārt, ka Sniace piedalīšanās pārbaudes procedūrā bijusi nenozīmīga. Treškārt, ar Apstrīdēto spriedumu ir pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesas aizsardzību. Ar ceturto apelācijas pamatu Sniace iebilst pret tās diskrimināciju salīdzinājumā ar Lenzing Lyocell, jo Pirmās instances tiesa apmierinājusi koncerna mātes uzņēmuma Lenzing AG (turpmāk tekstā — “Lenzing-Konzern”) prasību pret atbalsta Sniace atļaušanu (
5
).
A — Par individuālo skaršanu
12.
Pirms šo apelācijas pamatu aplūkošanas atsevišķi ir jāsniedz dažas piezīmes par individuālo skaršanu.
13.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesību subjekti, kas nav lēmuma adresāti, var (leģitīmi) apgalvot, ka ir individuāli skarti Līguma 230. panta 4. punkta nozīmē tikai tad, ja šis lēmums tos ietekmē [šiem subjektiem] raksturīgu īpašu pazīmju dēļ vai tādu apstākļu dēļ, kas tos atšķir no visām citām personām, un tad, ja visi šie faktori tos nošķir tieši tāpat kā lēmuma adresātu (
6
).
14.
Konkurentu individuālas skaršanas nosacījumi valsts atbalsta tiesībās būtiski atšķiras atkarībā no tā, kurā procedūras stadijā un ar kādu mērķi ir celta prasība.
15.
Tiesa nesen spriedumā lietā ARE ir konstatējusi, ar kādiem nosacījumiem (iespējamie) labuma guvēja konkurenti var celt prasību pret Komisijas lēmumiem, ja vien tie, neveicot formālu kontroles procedūru saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu, neapstrīd dalībvalstu pasākumus (
7
). Šajā sakarā pastāv divas iespējamās prasības: pirmkārt, var prasīt uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru un, otrkārt, apstrīdēt Komisijas lēmumu.
16.
Ja prasības mērķis ir panākt formālu izmeklēšanas procedūru, pietiek ar to, ka prasītāji ir personas, uzņēmumi vai apvienības, kuru intereses, iespējams, ir skartas, t.i., it īpaši konkurējošie uzņēmumi un profesionālās apvienības (
8
). Tādējādi prasījuma tiesības, lai nodrošinātu iespējamo konkurentu procesuālās tiesības, kas garantētas formālajā izmeklēšanas procedūrā atbilstoši EKL 88. panta 2. punktam, ir piešķirtas samērā plaši (
9
).
17.
Turpretim citādi ir tad, ja ar prasību ir jāpanāk lēmuma, kas pieņemts bez formālas kontroles procedūras, atzīšana par spēkā neesošu. Tad nepietiek ar to, ka prasītāju var uzskatīt par iespējami ieinteresētu personu EKL 88. panta 2. punkta nozīmē. Prasītājam drīzāk ir jāpierāda, ka viņš ir skarts individuāli. Tas nozīmē, ka atbalsta piešķiršana, kas ir apstrīdētā lēmuma priekšmets, būtiski ietekmē tā stāvokli tirgū (
10
).
18.
Šis spēcīgākais kritērijs ir spēkā arī pēc EKL 88. panta 2. punktā paredzētās formālās kontroles procedūras pabeigšanas. Šajā gadījumā atļauja piešķirt atbalstu, pamatojoties uz formālu izmeklēšanas procedūru atbilstoši EKL 88. panta 2. punktam — saskaņā ar spriedumu lietā Cofaz — skar konkurentu individuāli, ja tas ir aktīvi piedalījies šajā procedūrā un šajā sakarā atbalsta pasākums, kas ir Apstrīdētā lēmuma priekšmets, būtiski ietekmē tā stāvokli tirgū (
11
). Saskaņā ar šādiem kritērijiem ir jāvērtē, vai Sniace ir skarta individuāli.
B — Par pirmo apelācijas pamatu: būtiska ietekme uz stāvokli tirgū
19.
Pirmais apelācijas pamats ir vērsts pret Pirmās instances tiesas konstatējumu, ka Sniace nav pierādījusi būtisku atbalsta ietekmi. Būtiskas ietekmes kritērijs ir vajadzīgs, lai identificētu konkurentus, kas atļauta atbalsta gadījumā notiek, ja viņi atbilst spriedumā lietā Plaumann noteiktajiem pieņemamības kritērijiem (
12
). Tādējādi atbalsts īpašā veidā individuāli izceļ konkurentus, kam ir tiesības celt prasību, no visu pārējo personu loka un individualizē tos līdzīgi Apstrīdētā lēmuma adresātam. Šīs individuālās izcelšanas rezultātā var nodalīt būtisku ietekmi uz stāvokli tirgū, kas saskaņā ar spriedumu lietā Cofaz dod tiesības celt prasību, no ietekmes, kas šādā nozīmē nav būtiska.
20.
Principā jebkura selektīvi noteiktiem tirgus dalībniekiem piešķirta priekšrocība ietekmē visu to konkurentu stāvokli tirgū, kuriem nav šo priekšrocību. To stāvokli tirgū, protams, pozitīvi vai negatīvi ietekmē arī daudzi citi apstākļi. Līdz ar to vienīgi fakts, ka pasākums var ietekmēt attiecīgajā tirgū esošās konkurences attiecības, nav pietiekams, lai ikvienu tirgus dalībnieku, kas atrodas jebkādās konkurences attiecībās ar pasākuma labuma guvēju, uzskatītu par tādu, ko šis pasākums skar individuāli (
13
).
21.
Drīzāk var uzskatīt, ka atbalsta ietekme ļauj individuāli izcelt konkurentu tikai tad, ja atbalsts tā saņēmējam salīdzinājumā ar konkurentiem dod priekšrocības tādā veidā, ka šim apstāklim ir īpaša nozīme. Šai īpašajai nozīmei jābūt tādai, lai Kopienu tiesa varētu nošķirt priekšrocības ietekmi uz saņēmēju no pārējiem apstākļiem, kas ietekmē konkurentu, kurš cēlis prasību, un tiem piešķirt patstāvīgu nozīmi attiecībā uz konkurentiem. Tā no Pirmās instances tiesas izteikumiem rīkojumā lietā Deutsche Post un DHL var saprast, ka prasītājam ir jāpierāda ietekmes uz stāvokli tirgū pakāpe (
14
).
22.
Šajā sakarā Komisija pamatoti uzsver, ka būtisku ietekmi uz prasību iesniegušā konkurenta stāvokli tirgū noteiktos apstākļos nedrīkst sajaukt ar — kaut vai iespējamu — konkurences izkropļojumu atbilstoši EKL 87. pantam, kas ir aizliegta atbalsta pazīme. Atbalsta aizliegums neattiecas tikai uz atbalstiem, kuru konkurenci izkropļojošā ietekme individuāli izceļ atsevišķus konkurentus (
15
).
23.
Tādējādi ir jāņem vērā attiecīgā tirgus struktūra un konkrētā atbalsta ietekme (
16
). Pirmās instances tiesa apstrīdētā sprieduma 61. punktā ir pamatojusies uz to, ka ar atbalstu tiek veicināta tikai liocela ražotnes būve un ka Sniace šo materiālu neražo un neražos arī turpmāk. Turpinājumā 62.–78. punktā ir konstatēts, ka liocels un Sniace ražotā viskoze savstarpēji nekonkurē. Atbalsts Lenzing Lyocell liocela ražošanai tātad nevar būtiski ietekmēt Sniace stāvokli tirgū (
17
). Pirmās instances tiesa būtībā ir pamatojusies uz abu šķiedru atšķirīgajām īpašībām, ko Sniace vairs neapšauba, it īpaši uz liocela augstāko cenu.
1) Par pierādījumu vērtējumu Pirmās instances tiesā
24.
Tomēr Sniace — tāpat kā tiesvedībā pirmajā instancē — iebilst, ka Lenzing Lyocell pārdod otršķirīgu liocelu, t.i., zemākas kvalitātes preci, kā arī tā dēvēto proviskozi — jauktu liocela un viskozes šķiedru. Šie abi produkti konkurē ar Sniace ražoto viskozi.
25.
Kā Sniace nepārprotami atzīst, apelācijas saskaņā ar EKL 225. pantu un Tiesas Statūtu 58. panta pirmo daļu tomēr attiecas tikai uz tiesību jautājumiem. Tikai Pirmās instances tiesa ir kompetenta konstatēt un novērtēt atbilstošos faktus, kā arī izvērtēt pierādījumus. Tādējādi faktu un pierādījumu novērtēšana, izņemot to sagrozīšanas gadījumu, nav tiesību jautājums, kas ietilptu Tiesas kompetencē, izskatot apelāciju (
18
).
26.
Tomēr Sniace iebildumi par konkurenci starp liocelu un viskozi, kā to uzsver arī Komisija un Austrija, attiecas vienīgi uz Pirmās instances tiesā konstatētajiem faktiem. Tādējādi tie ir pieņemami tikai tiktāl, ciktāl Sniace apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir sagrozījusi faktus vai pierādījumus.
27.
Tiesa nesen ir precizējusi, ka pierādījumu sagrozījums ir noticis tad, ja, neiesniedzot jaunus pierādījumus, esošo pierādījumu vērtējums ir veikts acīmredzami neatbilstoši (
19
).
28.
Šajā sakarā ir atbilstošs Sniace iebildums par to, ka Pirmās instances tiesa 72. punktā ir nepamatoti konstatējusi, ka no lietā esošajiem dokumentiem nevar spriest par dažādām liocela īpašībām. Proti, no raksta par Lenzing Lyocell simpoziju, ko Sniace iesniegusi kā prasības 17. pielikumu, izriet, ka Lenzing Lyocell ir izstrādājusi dažāda veida liocela šķiedras, kam piemīt atšķirīgas pazīmes.
29.
Tomēr šī kļūda izšķiroši neietekmē apstrīdētā sprieduma tiesiskumu, jo ar dažāda veida liocela pastāvēšanu netiek pierādīts apgalvojums, ka Lenzing Lyocell faktiski pārdod zemākas kvalitātes liocelu, kas konkurē ar viskozi cenu ziņā.
30.
Turpinājumā Sniace iebilst, ka Pirmās instances tiesa 74.–77. punktā nav pietiekami novērtējusi iespējamo konkurenci starp viskozi un proviskozi — liocela un viskozes sajaukumu. Apgalvojumi šajā sakarā ir vērsti tikai uz to, lai pierādītu proviskozes pastāvēšanu. Turpretim Sniace nav pierādījusi, ka jau pirmajā instancē iesniegtie pierādījumi liecina par konkurences pastāvēšanu starp proviskozi un viskozi.
31.
Cits secinājums neizriet arī no 2004. gada martā publicētā Komisijas lēmuma apvienošanās lietā, kas skāra Lenzing-Konzern un uz ko atsaucas Sniace. Lenzing-Konzern apvienošanās lietā patiešām centās pierādīt, ka liocels un viskoze pieder vienam tirgum. Tomēr šis pierādījums bija acīmredzami nesekmīgs, jo Komisija minētajā lēmumā konstatēja, ka pastāv īpašs liocela šķiedru tirgus, kurā, izņemot Lenzing-Konzern, darbojas vēl tikai viens koncerns — Acordis (
20
).
32.
Šajā prāvā nevar ņemt vērā Apvienotās Karalistes apvienošanās kontroles iestādes apsvērumus par to, ka Lenzing-Konzern iegādājies šo konkurējošo liocela ražotni. Vēlāk šī iestāde piekrita, ka liocelu var aizstāt ar citām šķiedrām (
21
). Sniace šos argumentus nav ne atspoguļojusi pēc būtības, ne arī izmantojusi, lai, ņemot vērā dažādo pielietojumu, pierādītu, ka būtiski tika ietekmēts tās stāvoklis tirgū. Līdz ar to tie nav šīs prāvas priekšmets.
33.
Tādējādi nevar konstatēt, ka Pirmās instances tiesa, noliedzot tiešas konkurences attiecību pastāvēšanu starp viskozi un liocelu, būtu sagrozījusi pierādījumus. Līdz ar to šī pirmā apelācijas pamata daļa ir noraidāma.
2) Par konkurences attiecībām starp Sniace un Lenzing-Konzern
34.
Turklāt Sniace uzskata, ka, atļaujot atbalstu, Pirmās instances tiesa vispār nav novērtējusi dažādus šīs sabiedrības individuālas izcelšanas aspektus. Tā, tāpat kā Lenzing-Konzern, ir ierobežotas celulozes šķiedru ražotāju grupas daļa un viens no trim uzņēmumiem, kas piedalījās Lenzing Lyocell saņemto atbalstu pārbaudes procedūrā saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu. Arī Komisija sava lēmuma 45. apsvērumā pamatojusies uz to, ka atbalsti Lenzing Lyocell, iespējams, varēja ietekmēt konkurentus citās dalībvalstīs. Kā Komisija jau ir atzinusi, šajā tirgū pastāv ražošanas jaudas pārpalikumi (
22
). Visbeidzot, Sniace tiesvedībā pirmajā instancē ir pierādījusi zaudējumus Lenzing Lyocell saņemtā atbalsta dēļ.
35.
Tomēr šis apgalvojums nav atbilstīgs. Turklāt arī skaidra vērtējuma trūkums nav uzskatāms par pamatojuma nesniegšanu (
23
).
36.
Proti, ir jāatgādina, ka atbalsts deva tiešu labumu tikai liocela ražošanai, ka Sniace neražo šo preci, bet gan viskozi un ka starp viskozi un liocelu nepastāv tieša konkurence.
37.
Sniace paskaidrojumi neattiecas uz liocela tirgu. Tāpēc uz tiem var pamatoties tikai tiktāl, ciktāl atbalsts liocela ražošanai var būtiski ietekmēt tāda ražotāja stāvokli tirgū, kurš citos tirgos ražo celulozes šķiedras. Tam būtu nepieciešams, lai atbalsts, kas tiek nodrošināts tirgū, kurā nedarbojas labuma guvēja konkurents, citos tirgos konkurentam radītu īpašu ietekmi, kas to līdzīgi atļaujas adresātam izceltu individuāli.
38.
Sniace apgalvojumi katrā ziņā neietver pierādījumus, ka atbalsts liocela ražošanai faktiski būtu ietekmējis citus tirgus šādā formā. Īpaši neveiksmīgs ir pierādījums, ka viskozes pārdošanai ir zaudējumi liocela konkurences dēļ. Kā uzsver arī Komisija, dokuments, ko Sniace šajā sakarā iesniegusi pirmajā instancē, pamatots ar nepierādītu pieņēmumu, ka liocels faktiski tieši konkurē ar viskozi.
39.
Lai pierādītu, ka Lenzing-Konzern konkurentu citos tirgos būtiski ietekmē atbalsts liocela ražošanai, t.i., lai to individuāli izceltu, Sniace bija jāpierāda ietekme šajos tirgos. Šāda ietekme varēja rasties, piemēram, no — noteikti grūti pierādāmas — saiknes starp atbalstīto darbības nozari un citām atbalsta saņēmēja darbībām. Šajā sakarā Sniace tomēr nav minējusi nekādus pierādījumus.
40.
Iespējami ir arī portfeļa efekti (
24
), kas izpaužas tā, ka labuma guvējs atbalstīto darbību tirgus produktus piedāvā kopā ar citu tirgu, kuros tas konkurē ar konkurentu, kas cēlis prasību, produktiem. Ar šādu mērķi izteikti apgalvojumi par proviskozi un citiem šķiedru sajaukumiem, izmantojot liocelu. Sniace katrā ziņā nav pierādījusi ne to, ka šie sajaukumi tieši konkurē ar tās ražoto viskozi, ne arī to, ka tās konkurences stāvokli, ņemot vērā liocela izgatavošanai piešķirtās priekšrocības, būtu ietekmējuši iespējamie portfeļa efekti.
41.
Tādējādi Pirmās instances tiesai nebija jālemj par Sniace apgalvojumiem par vispārējām konkurences attiecībām starp celulozes šķiedru ražotājiem.
42.
Ņemot vērā minēto, arī šī pirmā apelācijas pamata daļa ir noraidāma.
C — Par otro apelācijas pamatu: piedalīšanās procedūrā
43.
Ar otro apelācijas pamatu Sniace apstrīd Apstrīdētā sprieduma 59. punktā veikto konstatējumu, ka tai pirmstiesas procedūras laikā bijusi tikai nenozīmīga loma.
44.
Šis apelācijas pamats tomēr nav atbilstošs, proti, tas ir “moyen inopérant” — apelācijas pamats, kas nav atbilstošs, lai sasniegtu apelācijas mērķi. Līdz ar to tas nav pamatots.
45.
No sprieduma lietā ARE izriet, ka pati to procesuālo tiesību izmantošana, kādas lietas dalībniekiem ir atbilstoši EKL 88. panta 2. punktam, nav pietiekama, lai tos individuāli izceltu līdzīgi lēmuma par atbalstu adresātam (
25
). Piedaloties šajā procedūrā, lietas dalībnieks parāda savu īpašo interesi par atbalsta piešķiršanu tā saņēmējam. Šī interese pati tomēr individuāli neizceļ šo lietas dalībnieku līdzīgi lēmuma par atbalstu adresātam. Tādējādi nepietiek arī ar intensīvu piedalīšanos formālajā izmeklēšanas procedūrā.
46.
Patiesībā var palikt atklāts jautājums, vai — tieši pretēji — individuāla izcelšana ir iespējama, ja konkurents, kas cēlis prasību, nav piedalījies Komisijas pārbaudes procedūrā (
26
); Sniace, Komisija un Lenzing Fibers šo jautājumu ir aplūkojuši pretrunīgi. Tas pats attiecas uz jautājumu, vai vispār varēja sagaidīt, ka Sniace aktīvāk piedalīsies procedūrā.
47.
Tāpat Sniace apelācijas pamatā apgalvo, ka tā ir individuāli izcelta vismaz attiecībā uz tās procesuālo tiesību nodrošināšanu pārbaudes procedūrā atbilstoši EKL 88. panta 2. punktam. Pieņemot Apstrīdēto lēmumu, Komisija ir pārkāpusi Sniace procesuālās tiesības. Tā kā Komisija ir pilnībā grozījusi pārbaudīto pasākumu novērtējumu salīdzinājumā ar paziņojumu procedūras uzsākšanas brīdī, proti, attiecībā uz pārējo pasākumu pārbaudi, tai pirms galīgā lēmuma pieņemšanas bija jādod Sniace iespēja sniegt jaunus paskaidrojumus.
48.
Tomēr saskaņā ar Reglamenta 113. panta 2. punktu šie apgalvojumi nav pieņemami. Atbilstoši šai tiesību normai apelācijas sūdzībā nevar grozīt Pirmās instances tiesā izskatītā strīda priekšmetu. Bet Sniace šo iespējamo procesuālo pārkāpumu nav norādījusi pirmajā instancē. Tajā Sniace ir kritizējusi izmaiņas Komisijas viedoklī vienīgi tāpēc, ka tās nav bijušas pietiekami pamatotas. Iebildums par pamatojuma nesniegšanu un jaunas sēdes neesamību tomēr ir atšķirīgi prasības pamati. Līdz ar to šo apgalvojumu izskatīšana apelācijā varētu paplašināt strīda priekšmetu.
49.
Turklāt līdz šim vēl nav atzīts, ka procedūras saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu dalībnieka konkurenti būtu jāuzklausa no jauna. Drīzāk to tiesības vienīgi atbilstoši Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EKL 88. panta piemērošanai (
27
), 6. un 20. pantam aprobežojas ar tiesībām iesniegt prasību pret atbalstu, iesniegt apsvērumus pēc procedūras uzsākšanas, kā arī būt informētiem par Komisijas lēmumu.
50.
Kā apgalvo Lenzing Fibers, Sniace turklāt pat bija iespēja paust viedokli par grozīto Komisijas vērtējumu attiecībā uz atšķirīgajiem viskozes un liocela tirgiem. Papildu paziņojumā pārbaudes procedūrā saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu Komisija ir informējusi, ka viskoze un liocels ir divi atšķirīgi produkti, un devusi iespēju iesniegt jaunus apsvērumus (
28
).
51.
Ņemot vērā minēto, arī otrais apelācijas pamats ir noraidāms.
D — Par trešo apelācijas pamatu: efektīva tiesas aizsardzība
52.
Ar trešo apelācijas pamatu Sniace pakārtoti apgalvo, ka, ja prasība nebūtu pieņemama, tai tiktu liegta efektīva tiesas aizsardzība.
53.
Tā kā Sniace uzskata, ka ir jau pierādījusi, ka prasības pieņemamības nosacījumi ir izpildīti, tad ir jānorāda uz iepriekš sniegtajiem paskaidrojumiem. Nav izdevies pierādīt tieši individuālu skaršanu. Tikpat mazā mērā no Sniace procesuālā stāvokļa Komisijas procedūrā izriet tiesības iesniegt prasību.
54.
Pat ja ar Komisijas lēmumu ir pārkāptas Sniace tiesības, neraugoties uz to, ka tā nav individuāli izcelta, tomēr no tā vēl neizriet prasības pieņemamība Kopienu tiesā (
29
). Tieši otrādi, dalībvalstu ziņā ir noteikt tādu tiesību aizsardzības līdzekļu un procedūru sistēmu šādiem gadījumiem, ar ko tiek nodrošināta tiesību uz efektīvu tiesas aizsardzību ievērošana (
30
). Šajā sakarā valsts tiesām saskaņā ar EKL 5. pantā noteikto lojālas sadarbības principu tādā mērā, kādā tas ir iespējams, ir jāinterpretē un jāpiemēro valsts tiesību normas par prasību celšanu tā, lai varētu nodrošināt garantēto tiesas aizsardzību (
31
).
55.
Indivīdam gan nav tiesību atsaukties tikai uz EKL 87. pantu, lai valsts tiesā apstrīdētu atbalsta saderību ar Kopienu tiesībām, un prasīt, lai šī tiesa tieši vai netieši konstatētu šādu nesaderību (
32
). Šādu konstatējumu atbilstoši EKL 87. un 88. pantam var izdarīt vienīgi Komisija (
33
).
56.
No tā tomēr ir jāatšķir iespēja valstu tiesās celt prasību par tāda Komisijas lēmuma prettiesiskumu, ar ko ir atļauts kāds atbalsts. Šī iespēja principā pastāv (
34
), ja indivīdam prasības iesniegšanas termiņā nav jāceļ prasība Kopienu tiesā (
35
). Šajā gadījumā tā nav, jo, ņemot vērā līdzšinējos konstatējumus, prasība nebūtu pieņemama. Vajadzības gadījumā valsts tiesai šajā lietā, lai pārbaudītu lēmuma spēkā esamību, ir jāiesniedz Tiesā lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu (
36
).
57.
Tādējādi nosacījumi, kas jāizpilda, lai konkurenta prasība pret lēmumu par atbalstu būtu pieņemama Kopienu tiesā, nav pretrunā ar efektīvas tiesas aizsardzības principu.
E — Par ceturto apelācijas pamatu: vienlīdzīga attieksme
58.
Visbeidzot, Sniace uzskata, ka, noraidot prasību kā nepieņemamu, tiktu pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips. Proti, tās konkurents Lenzing-Konzern varēja sekmīgi apstrīdēt Komisijas lēmumu, ar ko Komisija atļāva pasākumus par labu Sniace.
59.
Tālāk neatspoguļojot šīs citas prāvas detaļas, pietiek minēt, ka atbalsts par labuSniace nāca par labu arī tās viskozes ražošanai un ka Lenzing-Konzern arī piedāvā viskozi. Šo tiešās konkurences attiecību dēļ Pirmās instances tiesa varēja konstatēt individuālu izcelšanu (
37
). Tā kā līdz ar to abas prāvas nav salīdzināmas, nepieļaujama nevienlīdzīga attieksme nav konstatējama.
60.
Visbeidzot, arī Sniace iebildums par to, ka Pirmās instances tiesa ir noraidījusi tās pieteikumus par pierādījumu savākšanas pasākumiem, nav pārliecinošs. Proti, tikai Pirmās instances tiesa var izlemt, vai lietā esošie pierādījumi ir jāpapildina. Tas, vai procesuālajiem dokumentiem ir pierādījumu spēks, ir atkarīgs vienīgi no tās veiktā faktu vērtējuma, ko saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesa apelācijas instancē nepārbauda, ja vien Pirmās instances tiesā iesniegtie pierādījumi nav sagrozīti vai ja Pirmās instances tiesas konstatēto faktu nepareizība neizriet no lietas materiāliem (
38
).
61.
Tādējādi arī šis apelācijas pamats ir jānoraida.
F — Secinājumi
62.
Ņemot vērā iepriekš minēto, apelācija ir jānoraida kopumā.
V — Par tiesāšanās izdevumiem
63.
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 122. pantam kopā ar 118. pantu un 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā spriedums ir nelabvēlīgs Sniace, tai ir jāsedz savi tiesāšanās izdevumi un jāatlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumi.
64.
Atbilstoši 69. panta 4. punktam dalībvalstis, kas iestājušās lietā, pašas sedz savus tiesāšanās izdevumus, to skaitā tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā (
39
). Atbilstoši šīs tiesību normas trešajai daļai Tiesa var nolemt, ka cita persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati. Šajā lietā tas šķiet piemēroti attiecībā uz Lenzing Fibers. Tādējādi Austrijai un Lenzing Fibers ir jāsedz savi tiesāšanās izdevumi pašām.
VI — Secinājumi
65.
Tāpēc ierosinu Tiesai lemt šādi:
1)
apelāciju noraidīt;
2)
Sniace
SA sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus;
3)
Austrijas Republika un Lenzing Fibres GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
(
1
)	Oriģinālvaloda — vācu.
(
2
)	OV 2001, L 38, 33. lpp.
(
3
)	2005. gada 14. aprīļa spriedums lietā T-88/01 Sniace/Komisija (Krājums, II-1165. lpp.).
(
4
)	Minēts 2. zemsvītras piezīmē.
(
5
)	2004. gada 21. oktobra spriedums lietā T-36/99 Lenzing AG/Komisija (Krājums, II-3597. lpp.), par to skat. arī manus 2007. gada 1. februāra secinājumus lietā C-525/04 P Komisija/Lenzing (2007. gada 22. novembra spriedums, Krājums, I-0000. lpp.).
(
6
)	1963. gada 15. jūlija spriedums lietā 25/62 Plaumann/Komisija (Recueil, 211. un 238. lpp.) un 1993. gada 19. maija spriedums lietā C-198/91 Cook/Komisija (Recueil, I-2487. lpp., 20. punkts).
(
7
)	2005. gada 13. decembra spriedums lietā C-78/03 P Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (Krājums, I-10737. lpp., 34. un turpmākie punkti).
(
8
)	7. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā ARE (35. un turpmākie punkti).
(
9
)	7. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā ARE (34. un turpmākie punkti).
(
10
)	7. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā ARE (68. un turpmākie punkti, vēl skaidrāk tas ir formulēts 37. punktā).
(
11
)	1986. gada 28. janvāra spriedums lietā 169/84 Cofaz u.c./Komisija (Recueil, 391. lpp., 25. punkts).
(
12
)	6. zemsvītras piezīmē minētie spriedumi lietās Plaumann/Komisija un Cook/Komisija.
(
13
)	1969. gada 10. decembra spriedums apvienotajās lietās 10/68 un 18/68 Eridania u.c./Komisija (Recueil, 459. lpp., 7. un 8. punkts).
(
14
)	Pirmās instances tiesas 2004. gada 27. maija rīkojums lietā T-358/02 (Krājums, II-1565. lpp., 37. punkts).
(
15
)	Šajā sakarā skat. 2006. gada 21. februāra rīkojumu lietā C-367/04 P Deutsche Post un DHL/Komisija (Krājumā nav publicēts, kopsavilkums — Krājums, I-26.* lpp., pieejams tikai vācu un franču valodās, 47. punkts).
(
16
)	Tā Pirmās instances tiesa 2006. gada 12. decembra spriedumā lietā T-146/03 Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid un Federación Catalana de Estaciones de Servicio/Komisija (Krājumā nav publicēts, kopsavilkums — Krājums, II-98.* lpp., 50. un turpmākie punkti) par atbalstu degvielas uzpildes stacijām ņēma vērā tikai atbalsta saņēmēja degvielas uzpildes stacijas valdītāja attiecīgos vietējos konkurentus.
(
17
)	Tas cita starpā atbilst arī Komisijas vērtējumam Apstrīdētā lēmuma 52. apsvērumā un 2001. gada 17. oktobra lēmumā par apvienošanās nesaderību ar kopējo tirgu un EEZ līguma darbību (COMP/M.2187 — CVC/Lenzing, OV L 20, 54. un turpmākie apsvērumi).
(
18
)	Skat. par atbalsta tiesībām 2006. gada 1. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C-442/03 P un C-471/03 P P&O European Ferries [Vizcaya] un Diputación Foral de Vizcaya/Komisija (Krājums, I-4845. lpp., 60. punkts), kā arī vispārīgāk — 1999. gada 11. februāra spriedumu lietā C-390/95 P Antillean Rice Mills u.c./Komisija (Recueil, I-769. lpp., 29. punkts), 2000. gada 15. jūnija spriedumu lietā C-237/98 P Dorsch Consult (Recueil, I-4549. lpp., 35. un turpmākie punkti) un 2004. gada 7. janvāra spriedumu apvienotajās lietās C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P un C-219/00 P Aalborg Portland u.c./Komisija (Recueil, I-123. lpp., 49. punkts).
(
19
)	2007. gada 18. janvāra spriedums lietā C-229/05 P PKK un KNK/Padome (Krājums, I-439. lpp., 37. punkts). Par iepriekšējo formulējumu skat. 1998. gada 28. maija spriedumu lietā C-8/95 P New Holland Ford/Komisija (Recueil, I-3175. lpp., 72. punkts) un 2006. gada 6. aprīļa spriedumu lietā C-551/03 P General Motors Nederland un Opel Nederland/Komisija (Krājums, I-3173. lpp., 54. punkts).
(
20
)	17. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā CVC/Lenzing (230. un turpmākie apsvērumi).
(
21
)	Office of Fair Trading2004. gada 6. septembra lēmums lietā Lenzing/Tencel, http://www.oft.gov.uk/NR/rdonlyres/083EBE4F-28E5-4E0C-99EA-02007CBA5275/0/Lenzing.pdf, 10. un turpmākie punkti.
(
22
)	Sniace šajā sakarā atsaucas uz paziņojumu par pārbaudes procedūras saskaņā EKL 88. panta 2. punktu sākšanu un uz 17. zemsvītras piezīmē minēto apvienošanās lēmumu, taču Komisija šo konstatējumu ir izdarījusi arī Apstrīdētā lēmuma 45. apsvērumā.
(
23
)	Skat. 2001. gada 6. marta spriedumu lietā C-274/99 P Connolly/Komisija (Recueil, I-1611. lpp., 121. punkts), kā arī 2003. gada 11. septembra spriedumu lietā C-197/99 P Beļģija/Komisija [Forges de Clabecq] (Recueil, I-8461. lpp., 81. punkts) un ģenerāladvokāta Ležē [Léger] secinājumus minētajā lietā, 68. punkts.
(
24
)	Par šo jēdzienu skat. Pirmās instances tiesas 2003. gada 3. aprīļa spriedumu lietā T-114/02 BaByliss/Komisija (Recueil, II-1279. lpp., 343. punkts).
(
25
)	7. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā ARE (58., 69. un turpmākie punkti). Līdzīgi jau bija norādīts Pirmās instances tiesas 1996. gada 5. jūnija spriedumā lietā T-398/94 Kahn Scheppvaart/Komisija (Recueil, II-477. lpp., 42. punkts).
(
26
)	Skat. Pirmās instances tiesas 1995. gada 27. aprīļa spriedumu lietā T-435/93 ASPEC u.c./Komisija (Recueil, II-1281. lpp., 64. punkts), 1997. gada 5. novembra spriedumu lietā T-149/95 Ducros/Komisija (Recueil, II-2031. lpp., 34. punkts) un 1998. gada 15. septembra spriedumu lietā T-11/95 BP Chemicals/Komisija (Recueil, II-3235. lpp., 72. punkts), taču pretējā nozīmē skat. Tiesas 2000. gada 23. maija spriedumu lietā C-106/98 P Comité d’entreprise de la Société française de production u.c./Komisija (Recueil, I-3659. lpp., 41. punkts), kā arī 15. zemsvītras piezīmē minēto Tiesas rīkojumu lietā Deutsche Post un DHL/Komisija (41. punkts).
(
27
)	OV L 83, 1. lpp.
(
28
)	Uzaicinājums iesniegt apsvērumus saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu par atbalstu C 61/98 (bijušais NN 189/97) Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (OV C 253, 4.(10.) lpp.).
(
29
)	Komisijas minētais 2004. gada 1. oktobra rīkojums lietā C-379/03 P Pérez Escolar/Komisija (Krājumā nav publicēts, pieejams tikai spāņu un franču valodā, 41. un turpmākie punkti) neattiecas uz šo gadījumu, jo prasītājs nebija tā uzņēmuma konkurents, kurš šķietami guva labumu.
(
30
)	2002. gada 25. jūlija spriedums lietā C-50/00 Unión de Pequeños Agricultores/Padome (Recueil, I-6677. lpp., 41. punkts).
(
31
)	30. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Unión de Pequeños Agricultores/Padome (42. punkts).
(
32
)	1977. gada 22. marta spriedums lietā 78/76 Steinike un Weinlig (Recueil, 595. lpp., 10. punkts) un 2003. gada 24. jūlija rīkojums lietā C-297/01 Sicilcassa un Graci (Recueil, I-7849. lpp., 47. punkts).
(
33
)	32. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Steinike un Weinlig (6. un turpmākie punkti).
(
34
)	2005. gada 15. decembra spriedums lietā C-148/04 Unicredito Italiano (Krājums, I-11137. lpp., 43. punkts), skat. arī 1987. gada 21. maija spriedumu apvienotajās lietās no 133/85 līdz 136/85 Rau/BALM (Recueil, 2289. lpp., 11. punkts) un 2000. gada 14. decembra spriedumu lietā C-344/98 Masterfoods un HB (Recueil, I-11369. lpp., 55. un turpmākie punkti).
(
35
)	Skat. manus 2006. gada 26. oktobra secinājumus lietā C-441/05 Roquette Frères (2007. gada 8. marta spriedums, Krājums, I-1993. lpp., 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
36
)	34. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Masterfoods.
(
37
)	Šajā sakarā skat. manus 5. zemsvītras piezīmē minētos secinājumus lietā Spānija/Lenzing (29. un turpmākie punkti).
(
38
)	2001. gada 10. jūlija spriedums lietā C-315/99 P Ismeri Europa/Revīzijas palāta (Recueil, I-5281. lpp., 19. punkts), 2002. gada 7. novembra spriedums apvienotajās lietās C-24/01 P un C-25/01 P Glencore un Compagnie Continentale/Komisija (Recueil, I-10119. lpp., 77. un 78. punkts) un 2004. gada 7. oktobra spriedums lietā C-136/02 P Mag Instrument/ITSB (Krājums, I-9165. lpp., 76. punkts).
(
39
)	2002. gada 24. septembra spriedums apvienotajās lietās C-74/00 P un C-75/00 P Falck u.c./Komisija (Recueil, I-7869. lpp., 191. punkts).