62005CC0068_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvodné poznámky
1. Toto konanie o odvolaní sa v podstate týka otázky, či poplatok za nevyvezený cukor C sa má považovať za dovoznú alebo vývoznú daň v zmysle colnej právnej úpravy.(2) Dňa 2. mája 2002 vydala Komisia Európskych spoločenstiev rozhodnutie(3), ktorým vyhlásila žiadosť o odpustenie dovozného cla za neprípustnú. Odvolanie smeruje proti rozhodnutiu Súdu prvého stupňa zo 7. decembra 2004(4), ktorým bola zamietnutá žaloba o neplatnosť tohto rozhodnutia.
II – Právny rámec
A – Spoločná organizácia trhov s cukrom
2. Nariadenie Rady (EHS) č. 1785/81 z 30. júna 1981 o spoločnej organizácii trhu v odvetví cukru [ neoficiálny preklad ](5) (ďalej len „základné nariadenie“) upravuje výrobu, dovoz a vývoz cukru. Okrem iného stanovuje systém výrobných kvót, ktorý podľa jeho pätnásteho odôvodnenia predstavuje prostriedok zaručujúci výrobcom ceny platné v Spoločenstve a odbyt ich výroby.
3. Článok 24 základného nariadenia stanovuje v rámci tohto systému kvót na každý hospodársky rok (ktorý začína 1. júla jedného roka a končí 30. júna ďalšieho roka) základné množstvá „cukru A“ a „cukru B“, ktoré každý členský štát rozdelí medzi výrobcov cukru so sídlom na jeho území. Podnikom vyrábajúcim cukor sa tak pridelí na každý hospodársky rok kvóta A a kvóta B. Akékoľvek množstvo cukru vyrobené nad rámec týchto kvót sa nazýva „cukor C“ alebo „cukor vyrobený nad rámec kvóty“.
4. Odbytové podmienky cukru závisia od jeho zaradenia. Pre cukor A a cukor B sú v základnom nariadení stanovené rôzne podporné mechanizmy; na cukor vyrobený v rámci kvóty A sa pritom vzťahujú rozsiahlejšie záruky (garantované intervenčné ceny a vývozné podpory vo forme náhrad) ako na cukor B (len vývozné náhrady).
5. Na cukor C sa nevzťahuje ani systém podpory cien, ani výrobné náhrady pri vývoze. Okrem toho cukor C sa nemôže odpredať v rámci Spoločenstva, a preto sa musí predať mimo Spoločenstva, na svetovom trhu.
6. Článok 26 základného nariadenia v tomto ohľade stanovuje:
„1. … cukor C, ktorý sa nepreniesol podľa článku 27…, sa nesmie odpredať na vnútornom trhu Spoločenstva a musí sa bez ďalšieho spracovania vyviezť do 1. januára nasledujúceho po konci príslušného hospodárskeho roka.
…
3. Podrobné pravidlá uplatňovania tohto článku sa prijmú v súlade s postupom uvedeným v článku 41.
Tieto pravidlá ustanovia najmä poplatok vyberaný za cukor C…, uvedený v odseku 1, vo vzťahu ku ktorému nebol v stanovenom termíne poskytnutý dôkaz o tom, že bol vyvezený bez ďalšieho spracovania v stanovenej lehote.“ [ neoficiálny preklad ]
7. Nariadenie Komisie (EHS) č. 2670/81 zo 14. septembra 1981 ustanovujúce podrobné vykonávacie pravidlá pre výrobu cukru, ktorá presahuje kvótu(6), upresňuje podmienky, kedy sa vývoz cukru C považuje za uskutočnený. Článok 1 v znení nariadenia Komisie (EHS) č. 3892/88 zo 14. decembra 1988, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2670/81(7), osobitne stanovuje:
„1. Vývoz uvedený v článku 26 ods. 1 [nariadenia] sa považuje za uskutočnený, pokiaľ:
a) cukor C… [je vyvezený] z členského štátu, na území ktorého [bol vyrobený];
b) príslušný členský štát uvedený pod písmenom a) prevzal vývoznú deklaráciu pred 1. januárom, ktorý nasleduje po konci hospodárskeho roku počas ktorého [bol] cukor C… [vyrobený];
c) cukor C… [opustil] colné územie Spoločenstva najneskôr v lehote 60 dní po 1. januári ako je uvedené pod písmenom b);
d) výrobok bol z členského štátu uvedeného pod písmenom a) vyvezený bez náhrady alebo odvodu…
Okrem prípadu vyššej moci, pokiaľ nie sú splnené všetky podmienky ustanovené v prvom pododseku, príslušné množstvo cukru C… sa považuje za predané na vnútornom trhu.
V prípade vyššej moci prijme príslušná agentúra členského štátu, na ktorého území [bol] cukor C… [vyrobený], opatrenia nevyhnutné vzhľadom k okolnostiam, ktoré vznikli pričinením príslušnej strany [na ktoré sa odvoláva príslušný subjekt – neoficiálny preklad ].“
8. Článok 3 nariadenia č. 2670/81, zmenený a doplnený článkom 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 3559/91 zo 6. decembra 1991, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie č. 2670/81,(8) znie:
„1. Príslušný členský štát uvalí poplatok na tie množstvá, ktoré sa v zmysle článku 1 ods. 1 odpredali na vnútornom trhu, a to do sumy:
a) za cukor C na 100 kilogramov:
– najvyššiu možnú dovoznú daň na 100 kilogramov bieleho alebo surového cukru platnú počas obdobia zahŕňajúceho hospodársky rok, počas ktorého sa príslušný cukor vyrobil, a šesť mesiacov nasledujúcich po tom hospodárskom roku a
– 1 [euro];
…
4. V prípade množstiev cukru C…, ktoré sa pred vyvezením zničili alebo poškodili bez možnosti ich náhrady, za okolností uznaných príslušným orgánom príslušného členského štátu za prípad zásahu vyššej moci, sa zodpovedajúce množstvo uvedené v odseku 1 neodvádza.“
B – Ustanovenie o spravodlivom zaobchádzaní v colnej právnej úprave Spoločenstva
9. Colná právna úprava Spoločenstva stanovuje možnosť úplného alebo čiastočného vrátenia dovozného alebo vývozného cla alebo odpustenie colného dlhu. Podmienky odpustenia cla sú stanovené v článku 13 nariadenia Rady (EHS) č. 1430/79 z 2. júla 1979 o vrátení alebo odpustení dovozného alebo vývozného cla [ neoficiálny preklad ](9) .
10. Článok 13 ods. 1 stanovuje:
„Dovozné clo môže byť vrátené alebo odpustené aj v osobitných prípadoch…, ktoré vyplývajú z okolností, ktoré nie je možné považovať za podvodné konanie alebo hrubú nedbanlivosť dotknutej osoby.
…“ [ neoficiálny preklad ]
11. Článok 14 nariadenia č. 1430/79 stanovuje, že ustanovenia článku 13 sa rovnako použijú aj na vrátenie alebo odpustenie vývozného cla.
12. Článok 1 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1430/79 stanovuje, že „dovozné clo“ predstavuje „clo a platby s rovnocenným účinkom, ako aj poľnohospodárske odvody a iné platby pri dovoze zavedené v súlade so spoločnou poľnohospodárskou politikou alebo v súlade s osobitnými opatreniami uplatňovanými na základe článku 235 Zmluvy ES [teraz článok 308 ES] na určitý tovar, ktorý je výsledkom spracovania poľnohospodárskych výrobkov“ [ neoficiálny preklad ].
13. Článok 1 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1430/79 stanovuje, že „vývozné clo“ zahŕňa „poľnohospodárske odvody a iné platby pri vývoze zavedené v súlade so spoločnou poľnohospodárskou politikou alebo v súlade s osobitnými opatreniami uplatňovanými na základe článku 235 Zmluvy na určitý tovar, ktorý je výsledkom spracovania poľnohospodárskych výrobkov“ [ neoficiálny preklad ].
III – Skutkový stav, konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
A – Skutkový stav
14. Koninklijke Coöperatie Cosun UA (ďalej len „Cosun“ alebo „odvolateľ“), družstvo so sídlom v Holandsku, vyrábalo v hospodárskych rokoch 1991/1992 a 1992/1993 cukor C. V období od 10. februára 1993 do 23. septembra 1993 predalo niekoľko zásielok cukru C prostredníctvom svojej dcérskej spoločnosti Limako Suiker BV spoločnosti Django’s Handelsonderneming na účel ich vývozu do Chorvátska a Slovinska. V období od 22. júla do 16. augusta 1993 a od 26. augusta do 24. septembra 1993 predalo Cosun zásielky cukru C spoločnostiam NV Voeders SA Aliments Serry a Sieger BV, ktoré boli určené pre Maroko.
15. Dňa 24. júna 1993 Nederlandse Fiscale Inlichtingen en Opsporingsdienst (holandská služba daňového vyšetrovania a informácií, ďalej len „FIOD“) požiadal Hoofdproductschap Akkerbouw (ďalej len „HPA“), orgán, ktorý je v Holandsku príslušný pre uplatnenie právnych predpisov v oblasti spoločnej organizácie trhu, osobitne trhu s cukrom, o informáciu v rámci vyšetrovania Django’s Handelsonderneming. HPA poskytol FIOD informácie týkajúce sa vád v súvislosti s colnými dokladmi na vývoz cukru C. FIOD požiadal HPA, aby sa vzhľadom na prebiehajúce vyšetrovanie správal ku Cosun zdržanlivo. Vady zistené vo vývozných dokumentoch získaných od HPA viedli k začatiu súdneho vyšetrovania proti Django’s Handelsonderneming.
16. V júni a auguste 1993 sa HPA obrátil na Cosun a jeho dcérsku spoločnosť Limako Suiker a oznámil im, že colné dokumenty týkajúce sa tovaru určeného do Chorvátska a Slovinska boli nesprávne opečiatkované. V októbri 1993 boli HPA doručené nesprávne opečiatkované formuláre na cukor C určený do Maroka.
17. Dňa 14. októbra 1993 holandské orgány poskytli Cosun zoznam číselných vývozných formulárov, v ktorých nebol preukázaný vývoz mimo územia Spoločenstva.
18. Dňa 25. apríla 1994 HPA požiadal Cosun o zaplatenie sumy 6 284 721,03 NLG z toho dôvodu, že nepreukázalo, že niektoré zásielky cukru C opustili územie Spoločenstva za stanovených podmienok na miesto určenia v Chorvátsku, Slovinsku a Maroku. Dňa 13. júna 1994 bola výška tohto poplatku znížená na 6 250 856,78 NLG (2 836 515,14 eur), pretože v pôvodnom výpočte došlo k chybe.
19. Dňa 18. mája 1994 podalo Cosun na HPA sťažnosť proti požadovanému poplatku. Dňa 19. júna 1995 HPA sťažnosť zamietol. Proti tomuto rozhodnutiu podalo Cosun 14. júla 1995 žalobu na College van Beroep voor het bedrijfsleven (správny súd pre obchod a priemysel, ďalej len „CBB“).
20. CBB predložil Súdnemu dvoru v rámci sporu medzi Cosun a HPA o poplatok uložený Cosun z dôvodu nevyvezenia sporného množstva cukru C návrh na začatie prejudiciálneho konania o dvoch otázkach podľa článku 234 ES.(10) Prvou otázkou sa CBB pýta, či v prípade, že možnosť odpustenia podľa článku 13 nariadenia č. 1430/79 sa nevzťahuje na poplatky za cukor C, sú základné nariadenie a nariadenie č. 2670/81 neplatné vzhľadom na to, že chýba možnosť vrátenia alebo odpustenia dotknutých poplatkov z dôvodu spravodlivého zaobchádzania. Druhou otázkou sa CBB pýta, aké dôsledky by mala neplatnosť týchto nariadení na povinnosť platiť poplatky za cukor C za takých okolností, o aké ide v prejednávanej veci.
21. Dňa 24. apríla 1995 Cosun požiadalo HPA o odpustenie uložených poplatkov na základe článku 239 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje colný kódex Spoločenstva,(11) a článku 905 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92.(12) Dňa 6. augusta 2001 Holandské kráľovstvo požiadalo Komisiu o odpustenie dovozného cla v prospech Cosun.
22. Dňa 2. mája 2002 vydala Komisia rozhodnutie REM 19/01, ktorým vyhlásila žiadosť o odpustenie dovozného cla podanú Holandským kráľovstvom v prospech Cosun za neprípustnú. Na základe tohto rozhodnutia HPA oznámil 6. júna 2002 Cosun, že jeho žiadosť o odpustenie je neprípustná.
B – Konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
23. Cosun následne podalo na Súd prvého stupňa žalobu o neplatnosť rozhodnutia Komisie REM 19/01 z 2. mája 2002. Cosun navrhovalo, aby bolo napadnuté rozhodnutie zrušené a aby bola Komisia zaviazaná na náhradu trov konania. Komisia navrhovala, aby bola žaloba zamietnutá ako nedôvodná a aby bolo Cosun zaviazané na náhradu trov konania.
24. Svojím rozsudkom zo 7. decembra 2004 vo veci T‑240/02, Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisia, Súd prvého stupňa žalobu o neplatnosť zamietol.
IV – Návrhy účastníkov konania a odvolacie dôvody
25. Cosun podalo na Súdny dvor odvolanie proti rozsudku Súdu prvého stupňa a navrhuje, aby Súdny dvor:
– zrušil napadnutý rozsudok,
– rozhodol s konečnou platnosťou, prostredníctvom zrušenia napadnutého rozhodnutia,
– subsidiárne, vrátil vec Súdu prvého stupňa,
– zaviazal Európsku komisiu na náhradu trov konania, ktoré vznikli v konaní na prvom stupni, ako aj tie, ktoré vznikli v konaní o odvolaní.
26. Cosun zakladá svoje odvolanie na štyroch dôvodoch. Po prvé, tvrdí, že k porušeniu práva Spoločenstva došlo na základe toho, že Súd prvého stupňa rozhodol, že poplatok za nevyvezený cukor C nie je dovozným ani vývozným clom v zmysle článku 13 nariadenia č. 1430/79.
27. Po druhé, Cosun subsidiárne tvrdí, že Súd prvého stupňa sa nezaoberal skutočnosťou, že poplatok uložený za nevyvezený cukor C sa na účely uplatnenia nariadenia č. 1430/79 musí v skutočnosti posudzovať ako dovozná daň. Podľa tohto odvolacieho dôvodu, ktorý sa delí na tri časti, Cosun tvrdí, že Súd prvého stupňa sa nezaoberal tým, že:
– poplatok uložený za nevyvezený cukor C sa musí považovať za clo, pretože sleduje rovnaké ciele, ako clo,
– spôsob stanovenia poplatku za nevyvezený cukor C naznačuje, že tento poplatok sa musí považovať za clo,
– spôsob stanovenia výšky poplatku za nevyvezený cukor C naznačuje, že tento poplatok sa musí považovať za clo.
28. Po tretie, Cosun subsidiárne tvrdí, že Súd prvého stupňa porušil právo Spoločenstva pri skúmaní druhého a tretieho dôvodu uplatneného subsidiárne v žalobe. Tento odvolací dôvod je rozdelený na dve časti:
– Súd prvého stupňa pri skúmaní druhého žalobného dôvodu uvedeného odvolateľom v žalobe prekročil rámec sporu.
– Súd prvého stupňa nesprávne zamietol tretí žalobný dôvod, ktorý bol subsidiárne uplatnený odvolateľom.
29. Po štvrté, Cosun subsidiárne uplatňuje porušenie zásad rovnosti, právnej istoty a spravodlivého zaobchádzania.
30. Na druhej strane Komisia navrhuje, aby bolo odvolanie zamietnuté sčasti ako neprípustné a sčasti ako nedôvodné.
V – O prvom odvolacom dôvode
A – Tvrdenia účastníkov konania
31. Cosun je toho názoru, že Súd prvého stupňa sa tým, že v bodoch 36 až 38 a 47 napadnutého rozsudku rozhodol, že poplatok zložený za cukor C nie je poľnohospodársky dovozným alebo vývozným odvodom v zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79, dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
32. Súd prvého stupňa si navyše nesplnil svoju povinnosť uviesť odôvodnenie, pretože pojem „poľnohospodárske odvody“ vyložil striktne a neuviedol, prečo je potrebné vylúčiť širší výklad.
33. Naopak, Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa nevykladal pojem „poľnohospodárske odvody“ vôbec striktne, ale správne rozhodol, že poplatok za cukor C nie je možné považovať formálne za poľnohospodársku dovoznú alebo vývoznú daň v zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79.
B – Posúdenie
34. Pokiaľ ide o tvrdenie odvolateľa, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď neuviedol presné dôvody, prečo vykladal článok 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79 veľmi striktne, je potrebné odkázať na odôvodnenia Súdu prvého stupňa uvedené v bodoch 35 až 38 napadnutého rozsudku.
35. Súd prvého stupňa uvádza tri dôvody, ktorými zdôvodňuje svoj výklad.
36. Po prvé, Súd prvého stupňa správne poznamenáva, že suma uložená za cukor C nespadá do žiadnej z troch taxatívne vymenovaných kategórií uvedených v citovanom predpise: v prvom rade clá, v druhom rade poplatky s rovnocenným účinkom a v treťom rade poľnohospodárske odvody a iné dávky vyberané pri dovoze alebo vývoze, ktoré sú stanovené v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky alebo v rámci osobitných režimov uplatniteľných podľa článku 308 ES na určité druhy tovarov, ktoré vznikli spracovaním poľnohospodárskych výrobkov.
37. Po druhé, Súd prvého stupňa tvrdí, že skutočnosťou, ktorá mala za následok vznik tohto poplatku, je, že nebol preukázaný vývoz množstva cukru C v stanovenej lehote ku dňu určenia na tento účel a že táto suma je od výrobcu cukru C požadovaná preto, lebo tento cukor vyrobený nad rámec kvót platných v Spoločenstve bol predaný na vnútornom trhu.
38. Po tretie, Súd prvého stupňa takisto podrobne skúma, či suma uložená za cukor C spadá do jednej z troch kategórií.
39. Pokiaľ ide o prípadnú kvalifikáciu poplatku ako cla, Súd prvého stupňa zdôrazňuje, že suma uložená za cukor C nepredstavuje clo, teda nie je poplatkom založeným na spoločnom colnom sadzobníku Európskych spoločenstiev v zmysle článkov 23 ES a 26 ES.
40. Okrem toho Súd prvého stupňa na základe judikatúry(13) tvrdí, že nejde o poplatok s rovnocenným účinkom, ako má clo, pretože tento poplatok, pokiaľ nie je clom vo vlastnom slova zmysle, predstavuje finančnú záťaž, ktorá sa jednostranne ukladá na tovar, bez ohľadu na jeho určenie a spôsob uplatnenia z toho dôvodu, že prekračuje hranice.
41. Nakoniec Súd prvého stupňa uvádza dôvody, pre ktoré dotknutá suma nie je poľnohospodársky odvod ani pri dovoze, ani pri vývoze vo vlastnom slova zmysle, zdôrazňujúc pritom, že nejde o poplatok zaťažujúci poľnohospodárske výrobky z toho dôvodu, že prekračujú vonkajšie hranice Spoločenstva.
42. Prvý odvolací dôvod odvolateľa teda nie je opodstatnený.
43. Po druhé, odvolateľ vytýka Súdu prvého stupňa, že neuviedol dôvody, pre ktoré vylúčil menej striktný výklad článku 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79.
44. V tomto ohľade je potrebné poznamenať, že Súd prvého stupňa sa neobmedzil na doslovný výklad sporného ustanovenia. Naopak, najskôr v bodoch 39 až 46 rozsudku uvádza odôvodnenie a až v bode 47 prichádza ku konečnému záveru.
45. Súd prvého stupňa preto skúma cieľ – teda, či suma uložená za nevyvezený cukor C sleduje rovnaký cieľ ako clo. V tejto súvislosti Súd prvého stupňa zdôrazňuje, že poplatok uložený za nevyvezený cukor vyrobený nad rámec kvót je súčasťou mechanizmov spoločnej organizácie trhu s cukrom. Pokiaľ ide o tieto mechanizmy, Súd prvého stupňa poukazuje na to, že slúžia na uskutočnenie spoločných cieľov, ktorými sú predovšetkým zachovanie nevyhnutných záruk, pokiaľ ide o zamestnanosť a životnú úroveň výrobcov, zabezpečenie zásobovania všetkých spotrebiteľov cukrom, určitú cenovú hladinu a stabilitu trhu s cukrom.
46. Na základe toho Súd prvého stupňa poznamenáva, že každý z uvedených mechanizmov sleduje osobitný cieľ alebo reaguje na osobitné potreby. Súd prvého stupňa preto dospel k záveru, že odvod uplatniteľný na cukor C nesleduje úplne rovnaké ciele ako clo alebo dovozné dane, či vývozné náhrady stanovené v rámci spoločnej organizácie trhu s cukrom.
47. Ďalej Súd prvého stupňa vo všeobecnosti analyzuje ciele spoločného obchodného režimu na vonkajších hraniciach Spoločenstva a osobitne spoločné organizácie s cukrom. V tejto súvislosti Súd prvého stupňa jasne upozorňuje na dôležitosť zákazu predaja cukru C na vnútornom trhu a podrobne vysvetľuje, aký význam má sankcia za porušenie tohto zákazu. Skutočnosť, že suma, ktorá sa má kvalifikovať ako pokuta, je stanovená tiež na základe dovozných poplatkov, z nej ešte podľa Súdu prvého stupňa nerobí dovozné clo.
48. Vzhľadom na tieto odôvodnenia Súdu prvého stupňa je potrebné druhý argument odvolateľa považovať taktiež za nedôvodný.
49. Prvý odvolací dôvod musí byť preto zamietnutý ako nedôvodný.
VI – O druhom odvolacom dôvode
A – Prípustnosť
1. Tvrdenia účastníkov konania
50. Komisia tvrdí, že druhý odvolací dôvod je neprípustný najmä preto, lebo len opakuje žalobné dôvody a tvrdenia už uplatnené pre Súdom prvého stupňa a v skutočnosti predstavuje len návrh na nové posúdenie žalobného návrhu, čo ale nepatrí do právomoci Súdneho dvora.
51. Cosun vo svojej replike vysvetľuje, že cieľom jeho druhého odvolacieho dôvodu nie je nové posúdenie jeho pôvodného žalobného návrhu, ale že Súdu prvého stupňa vytýka nesprávny výklad a uplatnenie práva Spoločenstva, z ktorého vyplýva, že odvolanie je neprípustné.
2. Posúdenie
52. Pokiaľ ide o prípustnosť druhého odvolacieho dôvodu, je potrebné vychádzať z judikatúry Súdneho dvora, podľa ktorej je neprípustné odvolanie, ktoré sa obmedzuje na opakovanie žalobných dôvodov a tvrdení, ktoré už boli predložené Súdu prvého stupňa, bez toho, aby uvádzali tvrdenie, ktoré by špecificky určilo nesprávne právne posúdenie obsiahnuté v napadnutom rozsudku. Takéto odvolanie totiž v skutočnosti sleduje iba opakované posúdenie žalobného návrhu podaného na Súd prvého stupňa, čo nepatrí do právomocí Súdneho dvora.(14)
53. Podľa tejto judikatúry by bol druhý odvolací dôvod neprípustný, ak by sa odvolateľ obmedzil na opakovanie tvrdení o údajnom nedostatočnom odôvodnení sporného rozhodnutia, ktoré už raz predniesol v prvostupňovom konaní, bez toho, aby uviedol, akého nesprávneho právneho posúdenia sa Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku dopustil.(15)
54. Na tieto vysvetlenia Súdneho dvora nie je možné pozerať absolútne alebo izolovanie.
55. Ak totiž odvolateľ spochybňuje výklad alebo uplatnenie práva Spoločenstva podané Súdom prvého stupňa, právne otázky preskúmané v prvostupňovom konaní môžu byť v rámci odvolania znova prejednané. Keby odvolateľ nemohol takýmto spôsobom založiť svoje odvolanie na žalobných dôvodoch a tvrdeniach, ktoré už predniesol pred Súdom prvého stupňa, odvolanie by bolo sčasti zbavené svojho účelu.(16)
56. V prejednávanej veci však druhý odvolací dôvod spochybňuje posúdenie právnej otázky, ktorá bola predložená Súdu prvého stupňa. Odvolateľ presne opísal nesprávne právne posúdenie, ktoré sa vytýka Súdu prvého stupňa a oponuje výkladu práva Spoločenstva, na ktorom je založené.(17)
57. Druhý odvolací dôvod je preto prípustný.
B – Opodstatnenosť
1. Tvrdenia účastníkov konania
58. Podľa Cosun sa Súd prvého stupňa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, a to aj v prípade, keby poplatok za cukor C formálne nezodpovedal pojmu dovoznej alebo vývoznej dane v zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79, pretože Súd prvého stupňa v bodoch 40 až 46 napadnutého rozsudku odmietol jeho tvrdenia, podľa ktorých sa poplatok za cukor C musí považovať za dovoznú daň v zmysle článku 13 nariadenia č. 1430/79, pretože sleduje rovnaké ciele ako clo, jeho výška je stanovená na základe dovozných ciel uplatniteľných na cukor a jeho účelom bolo, aby sa na nevyvezený cukor nad rámec kvóty vzťahovali podobné podmienky ako na cukor dovezený z tretích krajín.
59. Komisia, ktorá považuje tento odvolací dôvod za neprípustný, subsidiárne navrhuje, aby Súdny dvor zamietol tento odvolací dôvod ako nedôvodný.
2. Posúdenie
60. Ako prvé vytýka odvolateľ Súdu prvého stupňa to, že sa nezaoberal skutočnosťou, že poplatok uložený za cukor C sleduje rovnaký cieľ ako clo. V tomto ohľade odvolateľ vytýka Súdu prvého stupňa, že neuviedol, v čom spočíva osobitný cieľ poplatku za cukor C a v čom sa z hľadiska cieľa odlišuje od cla.
61. Ako vyplýva z rozsudku Súdu prvého stupňa a osobitne z jeho bodov 43, 44 a 45, Súd prvého stupňa sa zaoberal nielen cieľom dovoznej dane a vývozných náhrad, ale tiež cieľom systému spoločnej organizácie trhu s cukrom, a v tejto súvislosti vysvetlil význam režimu týkajúceho sa cukru C vrátane poplatku.
62. Prvá časť druhého odvolacieho dôvodu preto musí byť zamietnutá ako nedôvodná.
63. V rámci druhého odvolacieho dôvodu odvolateľ ďalej vytýka Súdu prvého stupňa, že sa nezaoberal skutočnosťou, že zo spôsobu stanovenia sumy uloženej za nevyvezený cukor C vyplýva, že tento poplatok sa musí považovať za clo.
64. V tomto ohľade stačí odkázať na body 44, 45 a 46 rozsudku Súdu prvého stupňa, z ktorých jasne vyplýva, že okolnosť, že poplatok sa vypočítava z dovoznej dane, ešte neznamená, že poplatok je takouto daňou.
65. Pokiaľ ide o odvolávania odvolateľa na odôvodnenie nariadenia (EHS) č. 2645/70,(18) je potrebné poznamenať, že ide o vykonávacie nariadenie, ktoré už navyše nie je platné.
66. Pokiaľ ide o právnu účinnosť nariadenia č. 2645/70 alebo dotknutého nariadenia č. 2670/81, je potrebné poukázať aj na to, že ide o nariadenie Komisie. Hoci tieto nariadenia vykonávajú nariadenia Rady, nemôžu meniť základnú právnu kvalifikáciu stanovenú v predpisoch vyššej právnej sily, ani nemôžu uskutočniť právnu kvalifikáciu, ktorá nie je stanovená v takýchto predpisoch, akou je napríklad kvalifikácia dovoznej dane.
67. Druhý odvolací dôvod musí byť preto zamietnutý ako nedôvodný.
VII – O treťom odvolacom dôvode
A – Tvrdenia účastníkov konania
68. V prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu Cosun tvrdí, že v rámci preskúmania druhého žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní prekročil Súd prvého stupňa rámec sporu, tak ako bol vymedzený žalobou.
69. Cosun tvrdí, že aj keď tento žalobný dôvod nespochybnil platnosť nariadenia č. 2670/81, Súd prvého stupňa v bodoch 58 až 62 napadnutého rozsudku implicitne preskúmal platnosť uvedeného nariadenia s ohľadom na všeobecné právne zásady. Z toho dôvodu prekročil rámec sporu, tak ako bol vymedzený v jeho žalobnom návrhu, a porušil tak základnú zásadu konania, podľa ktorej žaloba vymedzuje rozsah sporu.
70. Pokiaľ ide o prvú časť tretieho odvolacieho dôvodu, Komisia tvrdí, že z bodov 58 až 62 napadnutého rozsudku nijak nevyplýva, že Súd prvého stupňa preskúmal platnosť nariadenia č. 2670/81.
71. V druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu Cosun tvrdí, že Súd prvého stupňa nesprávne odmietol preskúmanie tretieho žalobného dôvodu, v ktorom žalobca tvrdil, že aj keby sa článok 13 nariadenia č. 1430/79 neuplatnil, Komisia mala povinnosť preskúmať žiadosť o odpustenie mimo rámca uvedeného nariadenia na základe zásad právnej istoty, rovnosti a spravodlivého zaobchádzania.
72. Pokiaľ ide o druhú časť tretieho odvolacieho dôvodu, Komisia tvrdí, že dôvody, ktoré Cosun kvalifikuje ako „druhý“ a „tretí“ žalobný dôvod, boli spoločne preskúmané Súdom prvého stupňa ako „prvá časť druhého žalobného dôvodu“ a „druhá časť druhého žalobného dôvodu“. Z toho vyplýva, že Súd prvého stupňa v skutočnosti preskúmal tzv. „tretí“ žalobný dôvod v bodoch 57 až 62 napadnutého rozsudku.
B – Posúdenie
73. Prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu sa v podstate týka otázky, či Súd prvého stupňa prekročil rámec sporu. Ak odvolateľ vytýka Súdu prvého stupňa to, že preskúmal platnosť právneho aktu, teda nariadenia č. 2670/81, ktorého platnosť odvolateľ pred Súdom prvého stupňa nespochybňoval, pravdepodobne ide o vážne nepochopenie znenia rozsudku.
74. V bodoch 56 až 62 sa Súd prvého stupňa síce zaoberá citovaným nariadením, avšak nepreskúmava jeho platnosť. Súd prvého stupňa tento právny akt uvádza len preto, aby poskytol úplný opis dotknutej právnej situácie. Nariadenie č. 2670/81 je jednoznačne jedným zo zdrojov práva rozhodným v prípade poplatok cukru C.
75. Pred Súdom prvého stupňa odvolateľ vytýkal Komisii to, že porušila tri právne zásady. V rámci skúmania možnej výnimky z dôvodu spravodlivého zaobchádzania odkázal Súd prvého stupňa v bode 58 napadnutého rozsudku na výslovnú výnimku z uloženia poplatku za cukor C a dospel k záveru, že v iných prípadoch nie je výnimka z uloženia poplatku prípustná. Keďže úprava týkajúca sa výnimky je obsiahnutá v nariadení č. 2670/81, bolo zrejmé, že je potrebné tento právny akt citovať.
76. Podobne Súd prvého stupňa v bode 62 odkázal na nariadenie č. 2670/81, a to v rámci zásady právnej istoty. Súd prvého stupňa pritom musel ako zdroj práva pre dlžnú časť poplatku uviesť opäť ustanovenie tohto nariadenia.
77. Pokiaľ ide o vysvetlenie Súdu prvého stupňa, nie je potrebné ani len pozorné čítanie na to, aby bolo možné konštatovať, že tvrdenia odvolateľa uplatnené v prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu sú zjavne nedôvodné.
78. Pokiaľ ide o tvrdenie odvolateľa v druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu, v ktorom vytýka Súdu prvého stupňa, že nepreskúmal jeho tretí žalobný dôvod, je potrebné vychádzať zo štruktúry rozsudku a konania pred Súdom prvého stupňa.
79. Zatiaľ čo druhý žalobný dôvod uplatnený pred Súdom prvého stupňa sa týka len zásad rovnosti a spravodlivého zaobchádzania, tretí žalobný dôvod sa vzťahuje na zásady právnej istoty, rovnosti a spravodlivého zaobchádzania.
80. Súd prvého stupňa preskúmal všetky tieto zásady. Zásade rovnosti sa venoval v bodoch 59 až 61. Možnú výnimku z dôvodu spravodlivého zaobchádzania skúmal v bodoch 57 a 58. Zásada právnej istoty bola predmetom bodu 62.
81. Súd prvého stupňa teda preskúmal všetky tri právne zásady. To, že odporca má problém nájsť tieto žalobné dôvody v rozsudku, môže byť spôsobené aj tým, že sa tieto žalobné dôvody sčasti prekrývajú. Pre lepšiu zrozumiteľnosť mal sudca spravodajca v rámci konania pred Súdom prvého stupňa vo svojej správe ku konaniu jasnejšie štrukturalizovať žalobné dôvody.
82. Tretí odvolací dôvod musí byť preto ako celok zamietnutý ako nedôvodný.
VIII – O štvrtom odvolacom dôvode
A – Prípustnosť
1. Tvrdenia účastníkov konania
83. Komisia je toho názoru, že štvrtý odvolací dôvod je neprípustný. Prvá a druhá časť štvrtého odvolacieho dôvodu spočíva v opakovaní žalobných dôvodov uplatnených pred Súdom prvého stupňa a v dôsledku toho nespĺňa podmienky opodstatnenosti podľa článku 58 ods. 1 Štatútu Súdneho dvora a článku 112 ods. 1 bodu 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Pokiaľ ide o tretiu časť štvrtého odvolacieho dôvodu, t. j. rozdielne zaobchádzanie medzi Cosun a inými výrobcami cukru C, ide o nový dôvod, ku ktorému sa Súd prvého stupňa nemohol vyjadriť. Štvrtý odvolací dôvod je preto neprípustný.
84. Pokiaľ ide o tvrdenie, že štvrtý odvolací dôvod obsahuje nové tvrdenie, Cosun uvádza, že len ďalej rozvíja tvrdenia uplatnené pred Súdom prvého stupňa. Štvrtý odvolací dôvod je preto prípustný.
2. Posúdenie
a) O prvej a druhej časti štvrtého odvolacieho dôvodu
85. Pokiaľ ide o námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou v prípade prvej časti štvrtého odvolacieho dôvodu, je potrebné poznamenať, že odvolateľ už v žalobnom návrhu v konaní pred Súdom prvého stupňa tvrdil, že sporný cukor C má postavenie dovážaného výrobku, a takisto, že poplatok za cukor C je súčasťou vlastných zdrojov Spoločenstva.
86. V dôsledku toho ide o dôvody, ktoré nielenže nie sú odôvodnené podrobnými argumentmi, ale už aj boli uplatnené pred Súdom prvého stupňa, a sú preto neprípustné.
87. Pokiaľ ide o druhú časť štvrtého odvolacieho dôvodu, t. j. tvrdenie opierajúce sa o rozsudok vo veci De Haan,(19) porovnanie so žalobou ukazuje, že odvolateľ sa v podstate obmedzil na zopakovanie svojej argumentácie. Samotné tvrdenie, že táto argumentácia slúži na napadnutie rozsudku Súdu prvého stupňa, je nepostačujúce. V rozsahu, v akom sú tieto argumentácie kvalifikované ako idúce nad rámec žaloby, je naopak potrebné ich považovať za nové tvrdenia, ktoré musia byť kvalifikované ako neprípustný nový dôvod.
88. Prvá a druhá časť štvrtého odvolacieho dôvodu sú preto neprípustné.
b) Tretia časť štvrtého odvolacieho dôvodu
89. V tretej časti štvrtého odvolacieho dôvodu odvolateľ tvrdí, že Súd prvého stupňa sa nezaoberal rozdielnym zaobchádzaním medzi výrobcami cukru C a inými výrobcami.
90. V tomto ohľade ide o tvrdenie, ktoré nebolo takýmto spôsobom uplatnené pred Súdom prvého stupňa. V tomto konaní o odvolaní ide v podstate o otázku, či aj nová argumentácia alebo nové tvrdenia sa majú považovať za nové žalobné dôvody.
91. V tejto súvislosti je potrebné predovšetkým vychádzať z rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Z neho vyplýva, že nie všetky jazykové verzie ustanovení rokovacieho poriadku týkajúce sa odvolaní poznajú pojem „tvrdenia“. Napríklad nemecké znenie článku 112 sa na rozdiel od francúzskeho a holandského znenia obmedzuje na „dôvody odvolania“ bez toho, aby samostatne odkazovali na príslušné „tvrdenia“.
92. Po ďalšie, francúzske znenie článku 117 rokovacieho poriadku, ktorý sa týka uplatňovania nových tvrdení a v článku 112 používa pojem „moyen“, zatiaľ čo nemecké a holandské znenia používajú úplne iné pojmy, a to „Gesichtspunkt“, prípadne „grond“.
93. Zo znenia Rokovacieho poriadku Súdneho dvora prinajmenšom vyplýva, že v procesnom práve nie je jediným rozhodným prvkom „dôvod odvolania“, tak ako ho vo formálnom slova zmysle uvádza článok 112.
94. V tejto súvislosti je potrebné najskôr pripomenúť judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej na základe článku 116 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora nemôžu byť v priebehu konania uplatnené nové dôvody okrem prípadov, keď by sa zakladali na právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania. Účastník konania by inak mohol predložiť Súdnemu dvoru spor, ktorý presahuje rámec sporu pôvodne predloženého na rozhodnutie Súdu prvého stupňa.(20)
95. V rámci odvolania je teda príslušnosť Súdneho dvora obmedzená na posúdenie právneho riešenia žalobných dôvodov prejednávaných na Súde prvého stupňa.(21)
96. Podobne ako vo veci Dansk Rørindustri a i., kde odvolateľ neuplatnil žalobný dôvod vychádzajúci z porušenia zásady ochrany legitímnej dôvery v dôsledku uplatnenia usmernení, ani Cosun neuplatnil žalobný dôvod zodpovedajúci tretej časti štvrtého odvolacieho dôvodu už v konaní pred Súdom prvého stupňa.
97. Neprípustnosť argumentácie odvolateľa by bolo možné odvodiť aj z rozsudku Súdneho dvora vo veci Atlanta/Európske spoločenstvo,(22) podľa ktorého argumentácia, ktorá mení samotný základ zodpovednosti, predstavuje nový dôvod. Osobitne to platí aj v prípade prejednávanej veci, v ktorej Cosun v rámci konania o odvolaní odkazuje na iný aspekt rovného zaobchádzania ako v konaní pred Súdom prvého stupňa.
98. Súdny dvor tiež kvalifikoval ako nové to tvrdenie, ktorým sa v konaní o odvolaní uplatňuje iný výklad rozsahu pôsobnosti kritéria preskúmania.(23)
99. Reštriktívny postoj Súdneho dvora je zrejmý tiež z rozsudku v spojených veciach IPK-München, v ktorom Súdny dvor zamietol určité tvrdenia ako nové, a teda ako neprípustné, z toho dôvodu, že Komisia uplatnila určité tvrdenie až v konaní o odvolaní.(24)
100. Podľa tohto reštriktívneho postoja Súdneho dvora je rozhodujúce, či tvrdenie obsahuje nové prvky(25) alebo či ide len o ďalšie rozvíjanie už uplatneného tvrdenia.(26) Rozlišovanie medzi „dôvodmi“ a „tvrdeniami“ je samo osebe rozhodne príliš zjednodušené.(27)
101. Podobnú striktnú tendenciu je možné sledovať v judikatúre Súdneho dvora, pokiaľ ide o tvrdenie, ktoré bolo uplatnené najskôr v ústnej časti konania a nie v žalobe.(28)
102. Nakoniec ani v tejto prejednávanej veci nie je možné uznať, že tvrdenia Cosun predstavujú len ďalší rozvoj tvrdenia, ktoré už bolo uplatnené pred Súdom prvého stupňa v zmysle judikatúry Súdneho dvora.
103. V dôsledku toho ide o nové tvrdenie, ktoré podľa judikatúry Súdneho dvora nie je možné vziať do úvahy v rámci odvolania. Najskôr ho možno prirovnať k samostatnému žalobnému dôvodu, ktorý je po prvýkrát uplatnený v rámci konania o odvolaní.(29)
104. Z toho dôvodu, že tretia časť štvrtého odvolacieho dôvodu predstavuje dôvod, ktorý je nep rípustný v odvolacom štádiu, musí sa považovať za neprípustný.
IX – O trovách
105. Podľa článku 122 rokovacieho poriadku, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 118 tohto istého rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať odvolateľa na náhradu trov konania a odvolateľ nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania v oboch stupňoch.
X – Návrh
106. Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
1. Odvolanie sa zamieta.
2. Odvolateľ je zaviazaný na náhradu trov konania.
(1) .
(2)  –	Pozri súbežný návrh na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑248/04, Koninklijke Coöperatie Cosun, Zb. s. I‑10211.
(3)  –	Rozhodnutie REM 19/01, K(2002) 1580.
(4)  –	Rozsudok zo 7. decembra 2004, Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisia, T‑240/02, Zb. s. II‑4237; ďalej len „napadnutý rozsudok“.
(5)
–	Ú. v. ES L 177, 1981, s. 4.
(6)  –	Ú. v. ES L 262, 1981, s. 14; Mim. vyd. 03/005, s. 85.
(7)  –	Ú. v. ES L 346, 1988, s. 29; Mim. vyd. 03/008, s. 157.
(8)  –	Ú. v. ES L 336, 1991, s. 26; Mim. vyd. 03/005, s. 85.
(9)  –	Ú. v. ES L 175, 1979, s. 1, zmenené a doplnené nariadením Rady (EHS) č. 3069/86 zo 7. októbra 1986 (Ú. v. ES L 286, 1986, s. 1).
(10)  –	Vec Koninklijke Coöperatie Cosun, už citovaná v poznámke pod čiarou 2.
(11)  –	Ú. v. ES L 302, 1992, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307.
(12)  –	Ú. v. ES L 253, 1993, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3.
(13)  –	Rozsudky zo 17. júla 1997, Haahr Petroleum, C‑90/94, Zb. s. I‑4085, bod 20, a z 2. apríla 1998, Outokumpu, C‑213/96, Zb. s. I‑1777, bod 20.
(14)  –	Pozri len rozsudky zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia, C‑352/98 P, Zb. s. I‑5291, bod 35; z 30. septembra 2003, Eurocoton a i./Rada, C‑76/01 P, Zb. s. I‑10091, bod 47, a z 23. marca 2004, Médiateur/Lamberts, C‑234/02 P, Zb. s. I‑2803, bod 77.
(15)  –	Rozsudok z 30. júna 2005, Eurocermex/ÚHVT, C‑286/04 P, Zb. s. I‑5797, body 50 a 51.
(16)  –	Uznesenie z 11. novembra 2003, Martinez/Parlament, C‑488/01 P, Zb. s. I‑13355, bod 39 a v tam citovaná judikatúra, a rozsudky v spojených veciach z 29. apríla 2004, IPK‑München/Komisia, C‑199/01 P a C‑200/01 P, Zb. s. I‑4627, bod 50; z 13. januára 2005, Eduardo Vieira/Komisia, C‑254/03 P, Zb. s. I‑237, bod 32, a zo 7. júla 2005, Le Pen/Parlament, C‑208/03 P, Zb. s. I‑6051, bod 40.
(17)  –	Rozsudky v spojených veciach IPK-München/Komisia, už citovaná v poznámke pod čiarou 16, bod 51, vo veci Eduardo Vieira/Komisia, už citovaná v poznámke pod čiarou 16, bod 34, a vo veci Le Pen/Parlament, už citovaná v poznámke pod čiarou 16, bod 41.
(18)  –	Nariadenie Komisie (EHS) č. 2645/70 z 28. decembra 1970 o ustanoveniach uplatniteľných na množstvo cukru vyrobené nad rámec maximálnej kvóty [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 283, s. 48).
(19)  –	Rozsudok zo 7. septembra 1999, De Haan, C‑61/98, Zb. s. I‑5003.
(20)  –	Rozsudky z 29. mája 1997, De Rijk/Komisia, C‑153/96 P, Zb. s. I‑2901, bod 18; z 9. septembra 1999, Petrides/Komisia, C‑64/98 P, Zb. s. I‑5187, bod 18; z 3. októbra 2000, Industrie des poudres sphériques/Rada a Komisia, C‑458/98 P, Zb. s. I‑8147, bod 74, a z 21. júna 2001, Moccia Irme a i./Komisia, C‑280/99 P až C‑282/99 P, Zb. s. I‑4717, bod 67.
(21)  –	Rozsudky z 11. novembra 2004, Demesa et Territorio Histórico de Álava/Komisia, C‑183/02 P a C‑187/02 P, Zb. s. I‑10609, bod 59, Ramondín a i./Komisia, C‑186/02 P a C‑188/02 P, Zb. s. I‑10653, bod 60; z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Zb. s I‑5425, bod 165, a Industrie des poudres sphériques/Rada a Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 20, bod 74.
Pozri rozsudky z 1. júna 1994, Komisia/Brazzelli Lualdi a i., C‑136/92 P, Zb. s. I‑1981, bod 59; z 28. mája 1998, John Deere/Komisia, C‑7/95 P, Zb. s. I‑3111, bod 62, a z 10. apríla 2003, Hendrickx/Cedefop, C‑217/01 P, Zb. s. I‑3701, bod 37.
(22)  –	Rozsudok zo 14. októbra 1999, Atlanta/Komisia a Rada, C‑104/97 P, Zb. s. I‑6983, bod 27.
(23)  –	Rozsudky Demesa et Territorio Histórico de Álava/Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 21, body 59 až 64, a Ramondín a i./Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 21, body 60 až 65.
(24)  –	Rozsudok IPK-München/Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 16, body 55 a nasl.
(25)  –	Rozsudok zo 17. mája 2001, IECC/Komisia, C‑450/98 P, Zb. s. I‑3947, bod 36.
(26)  –	Rozsudok z 20. októbra 1994, Scaramuzza/Komisia, C‑76/93 P, Zb. s. I‑5173, bod 18.
(27)  –	Pozri rozsudok v spojených veciach Moccia Irme a i./Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 20, body 64 a nasl.
Na druhej strane pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Léger 12. marca 2002 vo veci Interporc/Komisia (rozsudok zo 6. marca 2003, C‑41/00 P, Zb. s. I‑2125), body 55 a nasl.
(28)  –	Rozsudok z 15. septembra 2005, BioID AG/ÚHVT, C‑37/03 P, Zb. s. I‑7975, body 56 a nasl.
(29)  –	O jeho neprípustnosti pozri rozsudok vo veci Petrides/Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 20, bod 18.