62004CC0147_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Conseil d’État (Francúzsko) sa obracia na Súdny dvor s otázkou, či členský štát môže zabrániť, aby sa na jeho území pod názvom šalotky uvádzali do obehu odrody allium ascalonicum(2) vypestované z osiva a nie z cibuliek.
2. Na základe príslušných ustanovení Spoločenstva sa dovoláva smerníc 70/458/EHS(3) a 92/33/EHS(4), ktoré upravujú uvádzanie osiva zeleniny do obehu, ako aj uvádzanie do obehu sadivového a iného množiteľského materiálu týchto rastlín(5) . Bez toho, aby bola dotknutá analýza smerníc, však treba rozšíriť celkový pohľad a zobrať do úvahy obsah Zmluvy ES, aby tak bola vnútroštátnemu súdu poskytnutá užitočná odpoveď.
I – Právny rámec
A – Právna úprava Spoločenstva
1. Primárne právo: spoločný trh, voľný pohyb tovarov a poľnohospodárskych výrobkov
3. Spoločný trh, ktorého vytvorenie upravuje článok 2 ES, zahŕňa poľnohospodárstvo a obchod s poľnohospodárskymi výrobkami(6) ; jeho fungovanie uľahčuje spoločná politika [článok 3 ods. 1 písm. e) ES a článok 32 ods. 1 a 2 ES], ktorej jedným z cieľov je zvýšiť produktivitu poľnohospodárstva podporovaním technického pokroku a zabezpečovaním racionálneho rozvoja poľnohospodárskej výroby [článok 33 ods. 1 písm. a) ES]. Spoločné kroky v niektorých prípadoch vyžadujú koordináciou vnútroštátnych trhových systémov [článok 34 ods. 1 písm. b) ES].
4. Vybudovanie tohto systému tiež vyžaduje zrušenie prekážok voľného pohybu tovaru vo vnútri Spoločenstva [článok 3 ods. 1 písm. c) ES] vrátane poľnohospodárskych výrobkov (článok 32 ods. 1 a 2 ES), teda dôvod, pre ktorý sú zakázané množstevné obmedzenia a opatrenia s rovnocenným účinkom (články 28 ES a 29 ES) okrem prípadu, ak sú odôvodnené dôvodmi vymenovanými v článku 30 ES(7), ktoré však nesmú slúžiť ako prostriedky svojvoľnej diskriminácie alebo skrytého obmedzovania obchodu.
5. Podľa článku 37 ES prináleží normatívna právomoc v tejto oblasti Rade, na návrh Komisie a po porade s Európskym parlamentom.
2. Sekundárne právo: uvádzanie nástrojov reprodukcie zeleniny do obehu
6. Uspokojivé výsledky v pestovaní zeleniny do veľkej miery závisia od kvality a zdravotného stavu osiva, sadiva a iného materiálu používaného na jej rozmnožovanie. Na základe už citovaného článku 37 ES Rada prijala vyššie uvedené smernice s cieľom harmonizovať podmienky pohybu reprodukčných nástrojov, pričom tak odstránila prekážky uvádzania vyššie uvedených rastlín do obehu vyplývajúce z odlišných úprav v členských štátoch (pozri druhé a štvrté odôvodnenie obidvoch smerníc).
7. Na základe určitých spoločných pravidiel sa rozhodlo o vytvorení spoločného zoznamu s tým, že zápis do zoznamu zaručuje vylúčenie akéhokoľvek obchodného obmedzenia (piate, siedme, deviate, desiate odôvodnenie a článok 16 smernice o osive; druhé desiate, pätnáste odôvodnenie a článok 14 smernice o sadive).
8. Oblasti uplatnenia týchto dvoch smerníc sú však odlišné.
a) Smernica o osive
9. Týka sa osiva zeleniny vymenovanej v článku 2 ods. 1 A – kde nie je uvedená šalotka(8) –, ktorej odrody po ich úradnom schválení v aspoň jednom členskom štáte možno certifikovať(9), kontrolovať ako schválené osivo(10) a uvádzať do obehu (článok 3 ods. 1).
10. Každý členský štát vytvorí jeden alebo viac katalógov(11), na základe ktorých sa vypracuje jeden spoločný katalóg, ktorý je Komisia povinná ďalej šíriť (článok 3 ods. 3 a článok 17).
11. Skupinu možno zapísať do katalógov iba vtedy, ak je odlišná, stála a dostatočne vyrovnaná, a teda: jasne sa odlišuje významnou morfologickou a fyziologickou charakteristikou od ostatných kategórií, ktoré sú už prijaté alebo sú v procese prijímania; zachováva si svoje podstatné vlastnosti po reprodukciách, následných množeniach alebo na konci každého cyklu; a sadivá, ktoré ju tvoria, sú, s výnimkou aberácie a so zreteľom na osobitosti ich reprodukčného systému, podobné alebo geneticky identické (články 4 a 5). Ak niektorá odroda stratí svoje vlastnosti, jej zápis sa musí zrušiť a vymazať (článok 14 ods. 1 a článok 15 ods. 1).
12. Členské štáty úradne uverejňujú zoznamy odrôd prijatých na ich území a oznamujú ich zmeny ostatných členským štátom Spoločenstva a Komisii so stručným popisom vlastností týkajúcich sa ich využitia (článok 10 ods. 1 a článok 11 ods. 1 a 2).
13. Je potrebné odstrániť všetky prekážky, ktoré môžu brániť uvádzaniu odrôd zapísaných v katalógu do obehu, hoci podľa postupu ustanoveného v článku 40 smernice je členský štát oprávnený zakázať obchodovanie s osivom odrôd, ktoré nie sú odlišné, stále alebo dostatočne vyrovnané (článok 16 ods. 1 a 2).
14. Ako už bolo uvedené, Komisia uverejňuje pod názvom „Spoločný katalóg odrôd druhov zeleniny“ skupiny, ktorých odrody sú podľa článku 16 uvádzané do obehu bez akýchkoľvek obmedzení (článok 17).
15. Členské štáty sú na základe článku 40 oprávnené zakázať predaj niektorej skupiny z vyššie uvedeného spoločného katalógu, ak jej pestovanie môže z hľadiska zdravotného stavu rastlín ohroziť pestovanie iných druhov (článok 18).
16. Smernica o osive bola kodifikovaná smernicou Rady 2002/55/ES z 13. júna 2002(12) s rovnakým názvom, ktorá ju nahradila. Tento nový predpis nadobudol účinnosť v auguste 2002, ale na prejednávanú vec sa neuplatňuje, pretože ako bude ďalej uvedené, sporný nárok sa vzťahuje na dva druhy osiva zapísané do spoločného katalógu v roku 1997.
b) Smernica o sadive
17. Týka sa uvádzania do obehu iného množiteľského a sadivového materiálu(13) ako osivo vo vnútri Spoločenstva, ktoré patrí do rodov a druhov zeleniny a ich hybridov vymenovaných v prílohe II (článok 1), medzi ktorými sa nachádza šalotka.
18. Reprodukčné nástroje rastlín vymenované v prílohe a tiež uvedené v smernici o osive môžu byť voľne uvádzané do obehu v Spoločenstve, ak patria k odrode schválenej v súlade so smernicou o osive (článok 9 ods. 1 smernice o sadive). V opačnom prípade, ako je to v prípade šalotky, podlieha ich uvádzanie do obehu úradnému schváleniu aspoň v jednom členskom štáte podľa podmienok a formalít ustanovených v smernici o osive (článok 9 ods. 2). V obidvoch prípadoch musí zápis do spoločného katalógu spĺňať podmienky a ciele uvedené v článkoch 16 až 19 smernice o osive (článok 9 ods. 4). Tieto nástroje však nemôžu podliehať iným obchodným obmedzeniam, ako sú obmedzenia ustanovené v smernici o sadive (článok 14).
B – Francúzske právo: výnos zo 17. mája 1990 (14)
19. Tento výnos sa týka šalotiek určených na ich dodanie spotrebiteľovi v prírodnom stave (článok 2); termín „šalotka“ povoľuje výnos iba pre odrody allium cepa L. var ascalonicum
vytvorené vegetatívnym rozmnožovaním z cibuliek, ktoré majú určité vlastnosti, a z tohto dôvodu zakazuje predaj odrôd, ktoré sa rozmnožujú iným spôsobom.
20. Na základe článku 214-2 spotrebiteľského zákona a dekrétu č. 55-1126 z 19. augusta 1955 prijatého na vykonanie zákona z 1. augusta 1905 o potláčaní podvodov v obchode s ovocím a zeleninou(15) je porušenie ustanovení výnosu zo 17. mája 1990 trestne sankcionované ako priestupok.
II – Skutkový stav, spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
21. Šalotka je záhradná rastlina z čeľade ľaliovitých, ktorá sa tradične pestuje vegetatívnym rozmnožovaním(16) použitím cibuliek. Tento spôsob pestovania sa uplatňuje najmä vo francúzskych regiónoch Bretónsko a Vallée de la Loire.
22. Holandské spoločnosti De Groot en Slot Allium BV a Bejo Zaden BV (ďalej len „De Groot a Bejo“) vyvinuli dve odrody semienok tejto hľuzy s názvom „ambition“ a „matador“, ktoré sa rozmnožujú pohlavne. Dňa 29. júna 1995, po predložení relevantných dôkazov, boli tieto dve odrody zaradené na základe smernice o osive do katalógu v Holandsku ako nové odrody druhu allium ascalonicum L. – šalotka, čo bolo oznámené spolu s popisom ich vlastností ostatným členským štátom a Komisii.
23. Dňa 18. marca 1997 uverejnila uvedená inštitúcia dodatok k devätnástemu úplnému vydaniu spoločného katalógu, ktorý zahŕňal tieto odrody pod názvom allium ascalonicum L.(17), bez toho, aby ďalšie vydania túto situáciu zmenili(18) . Od tohto dátumu boli odrody „ambition“ a „matador“ uvádzané v členských štátoch s výnimkou Francúzska do obehu ako šalotky, a to z dôvodu uplatňovania výnosu zo 17. mája 1990.
24. Od roku 1999 sa spoločnosti De Groot a Bejo, ktorých činnosť sa predovšetkým týkala uvádzania šalotky do obehu na účely jej predaja spotrebiteľovi, upriamili na uvádzanie do obehu osiva, a to najmä dvoch sporných odrôd.
25. V roku 2000 a 2001 boli na Komisiu podané dve sťažnosti týkajúce sa voľného pohybu tejto zeleniny, pričom ani k jednej sa Komisia nevyjadrila. Prvá sťažnosť bola podaná francúzskymi a holandskými pestovateľmi a týkala sa zápisu vyššie citovaných druhov do spoločného katalógu, druhá sťažnosť pochádzala od holandských výrobcov namietajúcich nesúlad už citovaného francúzskeho výnosu s právom Spoločenstva.
26. V roku 2001 v bližšie nešpecifikovanom čase(19) podali spoločnosti De Groot a Bejo na príslušné ministerstvá odvolanie smerujúce k zrušeniu výnosu; vzhľadom na nečinnosť ministerstiev podali na Conseil d’État návrh na začatie sporového konania, do ktorého tiež vstúpil Regionálny poľnohospodársky ekonomický výbor pre ovocie a zeleninu regiónu Bretónsko (ďalej len „Cerafel“).
27. Uznesením zo 4. februára 2004 požiadal Conseil d’État Súdny dvor, aby určil, či smernice o osive a sadive umožňujú zapísať do spoločného katalógu len tie odrody šalotiek, ktoré sa reprodukujú bez osiva, vegetatívnym rozmnožovaním, a to tak, že určí, či je možné zapísať odrody „matador“ a „ambition“ do časti vyhradenej pre túto zeleninu.
III – Konanie pred Súdnym dvorom
28. Komisia, francúzska a holandská vláda, žalujúce spoločnosti v konaní vo veci samej a Cerafel podali písomné pripomienky v lehote stanovenej v článku 20 Štatútu Súdneho dvora; ich zástupcovia sa dostavili na pojednávanie, ktoré sa konalo 21. apríla 2005, kde svoje tvrdenia ústne prezentovali.
IV – Rozbor prejudiciálnej otázky
29. Cieľom sporu, ktorý viedol k položeniu prejudiciálnej otázky, je zrušenie výnosu, ktorý vo Francúzsku upravuje obchodovanie so šalotkami určenými pre spotrebiteľa bez ich predchádzajúceho spracovania, a to z dôvodu, že výnos je v rozpore s právom Spoločenstva. Tento kontext si vyžaduje analýzu dvoch úzko prepojených aspektov, ktoré boli podrobne rozobraté v niektorých písomných pripomienkach: jednak vecnej pôsobnosti vykladaných smerníc a jednak možnosti zmeniť príslušnú legislatívu odhliadnuc od týchto smerníc uplatnením základných zásad primárneho práva, akými je zákaz množstevných obmedzení dovozu a opatrení s rovnocenným účinkom uvedený v článku 28 ES.
A – Predmet smerníc o osive a sadive
30. Uvedené predpisy Spoločenstva sa týkajú materiálov určených na produkciu zeleniny (prvá sa týka osív a druhá iných množiteľských materiálov); výnos napadnutý na Conseil d’État sa týka šalotiek v prirodzenom stave určených na predaj, pričom tie sú výsledkom reprodukčného procesu. Inými slovami, obsah smerníc nie je totožný s porovnávanými ustanoveniami francúzskeho práva, pretože cieľom európskej právnej úpravy je uvádzanie vyššie uvedených reprodukčných materiálov
do obehu bez obmedzení vo vnútri Spoločenstva, zatiaľ čo dotknutý výnos sa týka uvádzania do obehu na francúzskom trhu výrobku, ktorý z týchto materiálov vznikol, s cieľom jeho predaja verejnosti.
31. Toto konštatovanie umožňuje rýchlym a uceleným spôsobom odpovedať na pochybnosti vnútroštátneho súdu uvedením, že dotknuté smernice sa neuplatňujú na spor vo veci samej, pretože neupravujú ani uvádzanie do obehu, ani označenie konečného výrobku, a že z tohto dôvodu výnos zo 17. mája 1990 nie je v rozpore s právom Spoločenstva. Toto riešenie ponúkané Komisiou aj spoločnosťami De Groot a Bejo zodpovedá nie len zneniu príslušnej legislatívy, ale aj jej významu.
32. Smernice o sadive a osive v súlade s cieľmi uvedenými v článku 33 ods. 1 písm. a) ES smerujú k zvýšeniu úrodnosti v pestovaní zeleniny určitým prostriedkom: kontrolou kvality a zdravotného stavu nástrojov používaných na jej reprodukciu tým spôsobom, že bez obmedzení môžu byť v Spoločenstve uvádzané do obehu iba nástroje spĺňajúce požadované podmienky, pričom spoločný katalóg slúži ako prostriedok zaistenia publicity a právnej istoty.
33. Prirodzene šalotky Spoločenstva sú poľnohospodárske výrobky, ktoré nesmú podliehať vnútorným prekážkam, táto požiadavka však nie je odvodená z vyššie citovaných smerníc; predstavuje imperatív spoločného trhu ustanovený v Zmluve o ES, osobitne v článku 3 ods. 1 písm. c) a článku 32 ods. 1 a 2(20) .
34. Conseil d’État na vyriešenie sporu jednoducho nepotrebuje vedieť, či výklad smernice o osive, ktorá sa šalotiek netýka, v spojení so smernicou o sadive, ktorá sa ich týka, vedie k zákazu zápisu dotknutých odrôd do spoločného katalógu osív v kategórii ľaliovitých bez toho, aby bol zaistený ich voľný pohyb; pretože výnos, o ktorom má rozhodnúť, neupravuje množiteľské materiály, ale vypestované výrobky s cieľom ich predaja spotrebiteľovi.
35. Zákaz pohybu výrobkov vypestovaných z osiva pod názvom šalotka nepriamo ovplyvňuje obchodovanie a dotýka sa uvádzania tejto zeleniny na trh, avšak tento aspekt sa týka aj diskusie v spore vo veci samej. Súdny dvor sa musí uspokojiť s tým, že vnútroštátnemu súdu poskytne kritériá umožňujúce posúdiť, či je vnútroštátna legislatíva v súlade s právom Spoločenstva, pričom na tieto účely nie sú smernice o sadive a osive relevantné.
36. Treba však túto úvahu rozviesť ďalej(21) . Všetky poľnohospodárske výrobky sa musia pohybovať bez obmedzení(22), pretože to vyžaduje článok 28 ES okrem prípadu, ak sú tieto obmedzenia odôvodnené jedným z dôvodov vymenovaných v článku 30 ES; v tejto súvislosti je nepodstatné, či ide o výrobky konečné, viac‑menej vyrobené, ktoré sú pripravené na spotrebu, alebo rastlinné materiály, z ktorých sú získané(23) .
B – Uplatnenie článku 28 ES
1. Opatrenie s rovnocenným účinkom ako množstevné obmedzenie
37. Francúzska vláda sa odvoláva na rozsudok DaimlerChrysler(24) na podporu tvrdenia, že ak je určitá otázka harmonizovaná, musí byť posúdená s ohľadom na ustanovenia sekundárneho práva a nie na základe ustanovení Zmluvy ES. Toto tvrdenie má však veľkú nevýhodu, pretože dotknuté smernice sa týkajú množiteľských materiálov, pričom tie nezahŕňajú šalotku, ktorá sa považuje za konečný výrobok. Nič teda Súdnemu dvoru nebráni, aby vyslovil svoje stanovisko vo svetle Zmluvy.
38. Od vyhlásenia rozsudku z 11. júla 1974, Dassonville(25), v ktorom sa uvádza formulácia označená pri jednej príležitosti ako „slávna“(26), sa pripúšťa, že článok 28 ES zakazuje akúkoľvek právnu úpravu, ktorá môže priamo alebo nepriamo, skutočne alebo potenciálne, brániť obchodu medzi členskými štátmi, pričom ju treba považovať za opatrenie s rovnocenným účinkom, ako sú množstevné obmedzenia (bod 5).
39. Právnu úpravu, ktorá zaobchádza s vnútroštátnymi tovarmi odlišne ako so zahraničnými tovarmi, treba za také opatrenie považovať, takéto opatrenie však je prípustné iba z niektorého z dôvodov všeobecného záujmu, ktoré sú vymenované v článku 30 ES(27) .
40. Do tej istej kategórie patria tiež obmedzenia, ktoré tým, že prispôsobujú režim dovážaných výrobkov a vnútroštátnych výrobkov, sťažujú nejakým spôsobom prístup dovážaných výrobkov na trh(28) . Tieto situácie sú časté v neharmonizovaných odvetviach, v ktorých existujúce rozdiely vytvárajú prekážky voľnému pohybu vo vnútri Spoločenstva(29) . Takéto obmedzenia sú však odôvodnené, ak sledujú jeden z cieľov článku 30 ES alebo ak sú nevyhnutné z dôvodov účinnosti daňových kontrol, ochrany verejného zdravia, poctivosti v obchodnom styku a ochrany spotrebiteľov(30) .
41. Judikatúra rozsudku Dassonville, často krát potvrdená, príležitostne aj vo veciach týkajúcich sa potravín(31), sa uplatnila vo veciach, ktoré majú skutkové okolnosti predchádzajúce sporu podobné, ako sú okolnosti prejednávanej veci, a ponúka kritériá užitočné pre jej vyriešenie.
42. Rozsudkom Miro(32) sa rozhodlo, že článok 30 Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 28 ES) bráni vnútroštátnemu opatreniu, ktoré pri alkoholických nápojoch požaduje dodržanie dopredu stanovenej úrovne obsahu alkoholu, aby mohli byť tieto nápoje predávané ako borovička, pričom zamedzuje, aby alkoholické nápoje pochádzajúce z iných členských štátov boli uvádzané do obehu s rovnakým názvom, ak nedosahujú minimálny stanovený obsah alkoholu, hoci to zodpovedá tradíciám v ich krajine pôvodu a primeraná informovanosť klientov je zaistená. Rozsudok Deserbais(33) sa v rovnakom zmysle vyjadruje v súvislosti so syrmi Edam.
43. Pokiaľ ide o už citovaný rozsudok Smanor, bolo rozhodnuté, že vyššie uvedené ustanovenie neumožňuje, aby sa obmedzilo použitie podstatného mena „jogurt“ na zmrazené jogurty, legálne uvádzané do obehu v iných členských štátoch, ak sa ich vlastnosti podstatne neodlišujú od vlastností čerstvých výrobkov. Rozsudok z 22. októbra 1998, Komisia/Francúzsko,(34) skonštatoval, že tento štát porušil článok 28 ES tým, že zakázal uvádzať do obehu ako foie gras
zahraničný výrobok vyrobený v súlade s odlišnými pravidlami a postupmi, ako sú tie, ktoré stanovuje francúzska legislatíva. V rozsudku Guimont(35) sa uvedené ustanovenie vyložilo tak, že bráni členskému štátu (znovu Francúzskej republike), aby znemožňoval používanie označenia „syr ementál“ za hranicami tohto štátu na syry legitímne v Spoločenstve vyrábané bez kôrky. Španielske kráľovstvo a Talianska republika podľa rozsudkov vydaných 16. januára 2003(36) tiež porušili tento článok tým, že bránili, aby boli na trh uvedené pod názvom čokoláda určité náhradné výrobky, ktoré boli pod týmto názvom známe v iných krajinách Spoločenstva.
44. V prejednávanej veci je situácia podobná(37), keďže zákaz uvádzania odrôd, ktoré vznikli z osiva, do obehu ako šalotky, sa netýka iba tých, ktoré sa pestujú vo Francúzsku, ale aj tých, ktoré sa pestujú mimo jeho územia. Rovnako ako vo vyššie citovaných veciach(38) a v iných podobných(39) veciach sa zdá, že tento zákaz týkajúci sa šalotiek pestovaných v iných členských štátoch predstavuje prekážku dovozu, pretože implikuje povinnosť používať pri ich predaji iný názov, ktorý je neznámy alebo menej oceňovaný spotrebiteľmi, a tým sťažuje ich distribúciu a nepriamo ovplyvňuje obchod vo vnútri Spoločenstva(40) .
45. V dôsledku toho treba posúdiť, či sú ustanovenia francúzskeho výnosu odôvodnené jednou z výnimiek uvedených v rozsudku Cassis de Dijon. Vnútroštátne rozhodnutie a pripomienky predložené v priebehu tohto konania o prejudiciálnych otázkach neprinášajú žiadne objasnenie tejto otázky; francúzska vláda a Cerafel sa v tejto súvislosti nevyjadrujú; preambula výnosu zo 17. mája 1990 však poskytuje určitý návod tým, že sa odvoláva na právnu úpravu podvodov a falšovania v oblasti výrobkov a služieb. Táto zmienka odkazuje na dve možné oblasti: jednak ochranu obchodného vlastníctva a jednak ochranu spotrebiteľov(41) ; v prejednávanej veci sa musí prvá možnosť vylúčiť, pretože ako som pripomenul v bode 65 návrhov prednesených 10. mája 2005 vo veciach „Feta II“(42), výnimk a z článku 30 ES sa musí vykladať reštriktívne a nesmie sa rozšíriť na iné ako stanovené prípady, pričom existuje zhoda v tom, že názov „šalotka“ nepatrí do tohto osobitného rámca(43) .
2. Ochrana spotrebiteľov
46. Tento dôvod obmedzenia pohybu tovarov umožňuje spotrebiteľovi tovary dobre spoznať tak, aby jeho výber nebol dotknutý omylom(44) .
47. Pokiaľ ide o spotrebiteľa, vhodná informácia je často postačujúca(45) na ozrejmenie skutočnosti, že hoci majú ponúkané potraviny rovnaký názov, nie sú identické. Toto požaduje zásada proporcionality(46) .
48. Ak sa však rozdielnosť medzi tovarmi zdá byť opodstatnená, rozsudky Smanor (bod 21) a Deserbais ( obiter dictum v bode 13)(47) oprávňujú členský štát požadovať, aby sa zmenilo označenie dovážanej potraviny pri jej uvádzaní do obehu za predpokladu, že má vzhľadom na svoje zloženie alebo výrobu vlastnosti, ktoré ju zreteľne odlišujú od potravín známych pod takýmto názvom v Spoločenstve a umožňujú domnievať sa, že patria do odlišných kategórií.
49. Je zložité dať v súvislosti s týmto bodom odpoveď. Predovšetkým nikto nespochybňuje, že tradičné šalotky a šalotky, ktoré vznikli z osiva, majú rovnaký vonkajší vzhľad, hoci keď sa otvoria, sú značne odlišné, pretože šalotky z osiva sa podobajú na cibuľu. Výrobný proces je okrem iného založený na odlišných postupoch, keďže jedny sa rozmnožujú vegetatívne cibuľkami, ktoré sa znovu sadia, a tak vytvárajú svoje vlastné potomstvo, zatiaľ čo druhé sa reprodukujú pohlavne, siatím semienok, pričom konečný produkt nevedie k vzniku nových indivíduí. Bez ohľadu na rozdielne postupy reprodukcie však netreba zabúdať, že pokiaľ ide začlenenie, obidve odrody patria pod rovnaký druh (allium ascalonicum L . ).
50. Šalotky z osiva sa objavili na trhu nedávno a ich podiel na celkovom objeme pestovania v Spoločenstve je veľmi obmedzený. Táto skutočnosť je vysvetlená tým, že vo Francúzsku, ktoré je prvým výrobcom v Európskej únii (90 % z celkového množstva), je vo všeobecnosti používaný vegetatívny spôsob; ide o krajinu, v ktorej práve kvôli platnosti výnosu zo 17. mája 1990 šalotky vytvorené pohlavným rozmnožovaním nenesú tento názov na rozdiel od iných členských štátov, ako napríklad Holandsko, kde sa takýto názov používa(48) .
51. Najvhodnejšie riešenie ponúka Komisia vo svojich písomných pripomienkach, ktorá, hoci nepredložila žiaden návrh umožňujúci vyriešiť prejudiciálnu otázku, obhajuje legislatívnu iniciatívu orientovanú na harmonizáciu označenia výrobkov, pričom názov „šalotka z osiva“ by sa vyhradil šalotkám, ktoré sa reprodukujú osivom; avšak pokiaľ sa takýto záväzok neskonkretizuje, Súdny dvor musí poskytnúť Conseil d’État relevantné kritériá, aby mohol rozhodnúť v spore vo veci samej.
52. Za týchto okolností a so zreteľom na skutočnosť, že cieľ sledovaný francúzskymi orgánmi môže byť dosiahnutý vhodným informovaním nadobúdateľa výrobku prostredníctvom zodpovedajúceho označenia, ktoré uvedie, že kupovaná zelenina bola vypestovaná z osiva, navrhujem, aby Súdny dvor potvrdil vnútroštátnemu súdu, že článok 28 ES nepripúšťa takú vnútroštátnu právnu úpravu, akou je úprava, o ktorej má vnútroštátny súd rozhodnúť, ktorá vytvára zbytočnú prekážku a ktorej trestnoprávna ochrana ešte zdôrazňuje jej neprimeranosť.
V – Návrh
53. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby odpovedal na prejudiciálnu otázku Conseil d’État takto:
1. Smernica Rady 70/458/EHS z 29. septembra 1970 o uvádzaní osiva zeleniny do obehu [ neoficiálny preklad ] a smernica Rady 92/33/EHS z 28. apríla 1992 o uvádzaní do obehu množiteľského a sadivového zeleninového materiálu, iného ako osivo sa neuplatňujú na taký prípad, akým je spor vo veci samej.
2. Článok 28 ES bráni tomu, aby vnútroštátna právna úprava vyhradzovala právo používať označenie ‚šalotka‘ jedine na šalotky vypestované vegetatívnym rozmnožovaním, s vylúčením šalotiek vytvorených z osiva, pokiaľ sa posledné menované uvádza do obehu a legálne vytvára pod týmto názvom v iných členských štátoch a pokiaľ sa vhodné označenie zdá byť dostatočné na zabezpečenie správneho informovania spotrebiteľov o odlišnom výrobnom procese.
(1) .
(2)  –	Šalotka je hľuza patriaca do rovnakého rodu ako cibuľa (allium cepa L . ) a cesnak (allium sativum), ktorá sa používa ako prísada. Pochádza zo strednej Ázie a za svoje meno vďačí antickému mestu Aškalon v Palestíne, kde sa pestovala.
(3)  –	Smernica Rady z 29. septembra 1970 o uvádzaní osiva zeleniny do obehu [ neoficiálny preklad ], (Ú. v. ES L 225, s. 7, ďalej len „smernica o osive“).
(4)  –	Smernica Rady z 28. apríla 1992 o uvádzaní do obehu množiteľského a sadivového zeleninového materiálu, iného ako osivo (Ú. v. ES L 157, s. 1; Mim. vyd. 03/012, s. 275, ďalej len „ smernica o sadive“).
(5)  –	Súdny dvor doteraz nevykladal žiadnu z týchto smerníc; iba dvakrát skonštatoval, že Talianska republika si nesplnila svoje komunitárne povinnosti tým, že uvedené smernice neprebrala v stanovenej lehote: v rozsudku z 26. februára 1976, Komisia/Taliansko (52/75, Zb. s. 277), v súvislosti so smernicou o osive a v rozsudku z 30. novembra 1995, Komisia/Taliansko (C‑118/95, Zb. s. I‑4281), pokiaľ ide o smernicu o sadive.
(6)  –	V návrhoch prednesených 28. apríla 2005 týkajúcich sa spojených vecí Atzeni a i. (C‑346/03) a Scalas a Lilliu (C‑529/03), ktoré prejednáva Súdny dvor (body 104 a nasl.), som sa zaoberal vzájomnou závislosťou medzi poľnohospodárskou výrobou, spoločným trhom a hospodárskou súťažou.
(7)  –	Tento článok sa odvoláva na verejný poriadok, na verejnú morálku a verejnú bezpečnosť, ochranu zdravia a života ľudí a zvierat, ochranu rastlín, ochranou národného kultúrneho bohatstva, ktoré má umeleckú, historickú alebo archeologickú hodnotu, alebo na ochranu priemyselného a obchodného vlastníctva.
(8)  –	Zoznam nie je nemenný, pretože článok 2 ods. 1a (vložený smernicou Rady 78/55/ES z 19. decembra 1977, Ú. v. ES L 16, 1978, s. 23; Mim. vyd. 03/003, s. 189) umožňuje zmeny.
(9)  –	Článok 2 ods. 1 definuje „základné osivo“ (časť B) a „certifikované osivo“ (časť C).
(10)  –	Ide o osivo, ktoré článok 2 ods. 1 D nazýva „štandardné osivo“, ako možno vyvodiť z iných jazykových verzií, napríklad španielskej („semillas estándar“), anglickej („standard seed“), nemeckej („Standardsaatgut“), talianskej („sementi standard“) alebo portugalskej („sementes-tipo“). Toto osivo, ktoré má dostatočnú identitu a jednotnosť, je určené predovšetkým na pestovanie zeleniny, a ktoré tým, že spĺňa podmienky čistoty, obsahu tukov iných druhov a klíčivosti stanovené v prílohe II smernice, podlieha dodatočnej úradnej kontrole uskutočnenej prostredníctvom odberu vzoriek.
(11)  –	Existujú katalógy odrôd úradne prijatých na certifikáciu, kontrolovanie ako štandardné osivo a uvádzanie do obehu (článok 3 ods. 2).
(12)  –	Ú. v. ES L 193, s. 33; Mim. vyd. 03/036, s. 313.
(13)  –	Pod pojmom „množiteľský materiál“ sa rozumejú časti rastlín a materiál celých rastlín určené na množenie a produkciu zeleniny, zatiaľ čo pod pojmom „sadivový materiál“ sa rozumejú celé rastliny a časti rastlín vrátane navrúbľovaných komponentov určené na sadenie pre produkciu zeleniny [článok 3 písm. a) a b)].
(14)  –	Výnos uverejnený v Úradnom vestník Francúzskej republiky č. 127 z 2. júna 1990.
(15)  –	Úradný vestník Francúzskej republiky z 23. augusta 1955.
(16)  –	Spôsob nepohlavného rozmnožovania sa používa v prípade mnohobunkových rastlín a je založený na prirodzenom alebo umelom odčlenení určitých častí rastliny (stolónov, cibúľ, hľúz, rizóm), ktoré sú spôsobilé rásť a za priaznivých podmienok vytvoriť nové indivíduum.
(17)  –	Ú. v. ES C 87 A, 1997, s. 1 a nasl. osobitne s. 4. Francúzska vláda spochybňuje tento zápis a namieta jeho nelegálnosť, ale táto výhrada sa zdá byť nerelevantná, pretože nereagovala v lehote za podmienok stanovených v smernici o osive.
(18)  –	Dvadsiate (Ú. v. ES C 130 A, 1998, s. 5), dvadsiate prvé (Ú. v. ES C 167 A, 1999, s. 5), dvadsiate druhé (Ú. v. EÚ C 308 A, 2003, s. 5) a dvadsiate tretie vydanie (Ú. v. EÚ C 260 A, 2004, s. 8).
(19)  –	Vo svojom rozhodnutí Conseil d’État uvádza 28. február 2001 (druhé odôvodnenie); žalobcovia vo veci samej neuviedli dátum odvolania; francúzska vláda sa odvoláva na 21. február 2001 ako na dátum, kedy spoločnosti De Groot a Bejo navrhli zrušiť výnos; Cerafel vo svojom návrhu na vstup do konania tiež neobjasňuje túto otázku; nakoniec Komisia datuje odvolanie na 26. februára 2001 (bod 17 jej písomných pripomienok), pričom tento deň je tiež uvedený v zápisnici z pojednávania (bod 23).
(20)  –	V návrhoch týkajúcich sa už citovaných vecí Atzeni a i. a Scalas a Lilliu som uviedol, že poľnohospodárska politika je jedna z foriem integrácie smerujúca k dosiahnutiu hospodárskych cieľov Spoločenstva (bod 104).
(21)  –	Rozsudok z 20. mája 2003, Ravil (C‑469/00, Zb. s. I‑5053, bod 27), pripomína, že v rámci spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, ustanovenej článkom 234 ES, prináleží Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnym súdom odpoveď umožňujúcu rozhodnúť spor, ktorý im bol predložený, pričom prípadne môže preformulovať otázku (rozsudok z 28. novembra 2000, Roquette Frères, C‑88/99, Zb. s. I‑10465, bod 18) a prihliadnuť na normy práva Spoločenstva, ktoré v rozhodnutí vnútroštátneho súdu neboli spomenuté (rozsudok z 18. mája 2000, Schiavon, C‑230/98, Zb. s. I‑3547, bod 37).
(22)  –	Voľný pohyb poľnohospodárskych tovarov spočíva v neobmedzenom tranzite z miesta výroby do miest transformácie a spotreby. Uvedené potvrdzuje Lorvellec, L. v „Voľný pohyb poľnohospodárskych tovarov“, Derecho agrario ante el tercer milenio (VI Congreso Mundial de Derecho Agrario), edición de la Universidad de Almería y de Dykinson, SL, Madrid, 2002, s. 709.
(23)  –	Na základe dvadsiateho tretieho odôvodnenia smernice o osive osivá zodpovedajúce požadovaným podmienkam nesmú byť podrobené obmedzeniam, ktoré nie sú ustanovené pravidlami Spoločenstva „bez tohto, aby bolo dotknuté uplatnenie článku 36 Zmluvy“ [ neoficiálny preklad ] (zmenený, teraz článok 30 ES).
(24)  –	Rozsudok z 13. decembra 2001, C‑324/99, Zb. s. I‑9897.
(25)  –	8/74, Zb. s. 837, bod 5.
(26)  –	Bod 48 návrhov týkajúcich sa veci Canadane Cheese Trading a Kouri (C‑317/95, Zb. s. I‑4681), ktorá bola ukončená uznesením z 8. augusta 1997, pretože vnútroštátny súd zobral späť položené prejudiciálne otázky.
(27)  –	Pozri rozsudok z 10. januára 1985, Leclerc a i., 229/83, Zb. s. 1, bod 29.
(28)  –	Pozri bod 33 mojich návrhov vo veci Komisia/Grécko (C‑398/98), o ktorej sa rozhodlo rozsudkom z 25. októbra 2001 (Zb. s. I‑7915).
(29)  –	Pripomínam, že v súlade s rozsudkom z 24. novembra 1993, Keck a Mithouard (C‑267/91 a C‑268/91, Zb. s. I‑6097), článok 28 ES sa netýka rozdielov vyplývajúcich z odlišností v spôsobe predaja, ak sa uplatňujú na všetky dotknuté subjekty vykonávajúce činnosť na vnútroštátnom území a ak sa rovnakým spôsobom vzťahujú na uvádzanie tak vnútroštátnych, ako aj zahraničných výrobkov do obehu (body 16 a 17).
(30)  –	Takéto posúdenie bolo prvýkrát použité v rozsudku z 20. februára 1979, Rewe‑Zentral (120/78, Zb. s. 649, bod 8), známom pod názvom „Cassis de Dijon“, a opakovane viackrát potvrdené, napríklad v rozsudku zo 14. júla 1988, Smanor (298/87, Zb. s. 4489, bod 15).
(31)  –	Napríklad rozsudkami z 12. marca 1987, Komisia/Grécko (176/84, Zb. s. 1193) a Komisia/Nemecko (178/84, Zb. s. 1227), sa určilo, že žalované členské štáty si nesplnili svoje komunitárne povinnosti z dôvodu, že zakázali na svojich územiach uvádzanie do obehu piva z iných krajín Spoločenstva, ktoré bolo vyrábané odlišnými metódami, ako sú metódy uvedené v ich príslušných legislatívach. Rozsudky zo 14. júla 1988, 3 Glocken a Kritzinger (407/85, Zb. s. 4233), a Zoni (90/86, Zb. s. 4285) preskúmavali taliansku úpravu, ktorá zakazovala predaj cestovín vyrobených z hladkej múky alebo zmiešanej hladkej a hrubej múky. Obdobne je to aj v prípade rozsudku zo 14. júla 1994, Van der Veldt (C‑17/93, Zb. s. I‑3537), ktorý určil, že vnútroštátna úprava brániaca uvádzať do obehu chlieb a iné pekárenské výrobky obsahujúce určitý obsah soli predstavuje opatrenie s rovnocenným účinkom, ako je množstevné obmedzenie dovozu. Šunka vyrábaná v Holandsku s kúskami bravčovej šunky a zákaz jej predaja v Nemecku boli predmetom rozsudku z 9. februára 1999, Van der Laan (C‑383/97, Zb. s. I‑731). Talianskej republike bolo rozsudkom z 19. júna 2003, Komisia/Taliansko (C‑420/01, Zb. s I‑6445), vytknuté, že si nesplnila svoje povinnosti, pretože nepovolila uvádzanie energetických nápojov obsahujúcich určité množstvo kofeínu do obehu. Nakoniec rovnakej výčitky sa dostalo aj Dánskemu kráľovstvu a Holandsku v rozsudkoch z 23. septembra 2003, Komisia/Dánsko (C‑192/01, Zb. s. I‑9693), a z 2. decembra 2004, Komisia/Holandsko (C‑41/02, Zb. s. I‑11373), pretože pohyb obohateného mäsa, ktoré sa legálne uvádzalo do obehu v iných členských štátoch, podrobili na svojom území povinnosti preukázať, že takéto zlepšenie zodpovedá nutričným potrebám ich obyvateľstva. Do rovnakej oblasti možno zaradiť rozsudky z 29. apríla 2004 vydané vo veciach Komisia/Nemecko (C‑387/99, Zb. s. I‑3751), a Komisia/Rakúsko (C‑150/00, Zb. s. I‑3887), určujúce, že tieto štáty porušili svoje povinnosti tým, že systematicky kvalifikovali ako lieky vitamínové prípravky legálne uvádzané do obehu v iných členských štátoch ako doplnky výživy.
(32)  –	Rozsudok z 26. novembra 1985, 182/84, Zb. s. 3731.
(33)  –	Rozsudok z 22. septembra 1988, 286/86, Zb. s. 4907.
(34)  –	C‑184/96, Zb. s. I‑6197.
(35)  –	Rozsudok z 5. decembra 2000, C‑448/98, Zb. s. I‑10663.
(36)  –	Rozsudky Komisia/Španielsko, C‑12/00, Zb. s. I‑459, a Komisia/Taliansko, C‑14/00, Zb. s. I‑513.
(37)  –	Francúzska vláda tvrdí, že citovaná judikatúra sa uplatňuje iba na vyrobené potraviny a nevzťahuje sa na šalotky, proti čomu treba namietať, že Zmluva garantuje voľný pohyb poľnohospodárskych výrobkov bez ohľadu na stupeň ich transformácie.
(38)  –	Už citovaný rozsudok Komisia/Francúzsko stanovuje, že právna úprava zakazujúca uvádzať do obehu foie gras
vyrobené podľa pravidiel členského štátu, z ktorého pochádza, ale nezodpovedajúce úplne tradičným postupom štátu určenia, môže obmedzovať, prinajmenšom potenciálne, obchod medzi štátmi (bod 18).
(39)  –	Rozsudky z 12. marca 1987, Komisia/Grécko, už citovaný, bod 26, a Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 29, ako aj 3 Glocken a Kritzinger, už citovaný, bod 11, a Zoni, už citovaný, bod 11.
(40)  –	Rozsudky Miro, už citovaný, bod 22; Smanor, už citovaný, body 12 a 13; Guimont, už citovaný, bod 26; Komisia/Španielsko, už citovaný, body 79 a 82, a Komisia/Taliansko zo 16. januára 2003, už citovaný, bod 75.
(41)  –	Toto odvetvie bolo spomenuté zástupkyňou francúzskej vlády počas pojednávania.
(42)  –	Spojené veci Nemecko/Komisia a Dánsko/Komisia (C‑465/02 a C‑466/02), v ktorých doteraz ešte nebol vyhlásený rozsudok.
(43)  –	Rozsudok z 10. novembra 1992, Exportur (C‑3/91, Zb. s. I‑5529), opierajúci sa o rozsudok z 31. októbra 1974, Winthrop (16/74, Zb. s. 1183), stanovuje, že článok 36 Zmluvy pripúšťa výnimky z voľného pohybu tovarov iba v rozsahu, v akom sú tieto výnimky odôvodnené ochranou práv tvoriacich špecifický predmet priemyselného alebo obchodného vlastníctva (point 24).
(44)  –	Okrem iného rozsudky Smanor, už citovaný, bod 18, a Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 84.
(45)  –	Rozsudky Guimont, bod 31, a Komisia/Španielsko, bod 86, ktoré som už uvádzal, uplatňujú túto myšlienku.
(46)  –	Už citovaný rozsudok Van der Laan pripomína, že záujmy spotrebiteľov musia byť chránené prostriedkami, ktoré nepredstavujú prekážku dovozu legálne vyrobených tovarov, ktoré sa predávajú v iných členských štátoch, a to predovšetkým umiestnením vhodného označenia týkajúceho sa povahy predávaného výrobku (point 24). Rozsudok Smanor výslovne túto zásadu preberá v bodoch 15 a 23.
(47)  –	Odvtedy bola táto myšlienka znovu potvrdená v rozsudku z 12. septembra 2000, Geffroy (C‑366/98, Zb. s. I‑6579, bod 22). Rovnako je to aj v prípade rozsudkov Komisia/Francúzsko, už citovaný, bod 23; Guimont, už citovaný, bod 30; Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 85, a Komisia/Taliansko zo 16. januára 2003, už citovaný, bod 80.
(48)  –	Pred posledným rozširovaním Spoločenstva a s vynechaním šalotiek vypestovaných vo Francúzsku predstavovali šalotky vytvorené z osiva 50 % objemu výroby v Spoločenstve.