62000CC0455_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Kommissionen har yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 9.3 i rådets direktiv 90/270/EEG av den 29 maj 1990 (nedan kallat direktivet) genom att inte i sin rättsordning definiera de villkor under vilka de berörda arbetstagarna har rätt att få speciella synkorrigerande hjälpmedel för vissa verksamheter.
I - Gemenskapsrättsliga bestämmelser
2. Direktivet motsvarar kraven i artikel 118a i EEG-fördraget, "enligt vilket rådet genom denna typ av normativa rättsakter skall anta minimikrav för att, främst i fråga om arbetsmiljön, främja förbättringar i syfte att säkerställa en högre skyddsnivå för arbetstagares säkerhet och hälsa".
3. "Konkret utgör direktivet ett av särdirektiven i den mening som avses i artikel 16.1 i rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet."
4. Enligt föreskrifterna i artikel 9 i direktivet skall arbetstagarna ha rätt att genomgå en lämplig ögon- och synundersökning som utförs av en person med tillräckliga kvalifikationer före bildskärmsarbetets början, med jämna mellanrum därefter och i fall då de känner av synbesvär som kan vara förorsakade av bildskärmsarbete (artikel 9.1). Arbetstagarna har rätt att genomgå en synundersökning hos en ögonläkare om resultaten av den undersökningen visar att det är nödvändigt (artikel 9.2).
5. Artikel 9.3 har följande lydelse:
"Om resultaten av den undersökning som avses i punkt 1 eller av den undersökning som avses i punkt 2 visar att det är nödvändigt och om synkorrigerande hjälpmedel för normalt bruk inte kan användas, skall arbetstagarna få speciella synkorrigerande hjälpmedel som är lämpliga för arbetet."
6. Enligt artikel 11.1 skulle medlemsstaterna senast den 31 december 1992 sätta i kraft de lagar och andra författningar som var nödvändiga för att följa direktivet.
II - Den italienska lagstiftningen
7. Direktivet har införlivats med italiensk rätt genom lagdekret nr 626 av den 19 september 1994.
8. Under rubriken "Hälsokontroller" föreskrivs i artikel 55 i nämnda lagdekret följande:
"1. Arbetstagare skall, innan de omfattas av de verksamheter som avses i detta kapitel, genomgå en läkarundersökning för att upptäcka eventuella strukturella avvikelser, och en ögon- och synundersökning som utförs av en läkare med tillräckliga kvalifikationer. När resultaten föranleder detta skall de genomgå ytterligare speciella undersökningar.[]
2. Mot bakgrund av resultaten av de undersökningar som avses i första stycket skall arbetstagarna hänföras till en av följande två kategorier:
a) lämpliga, med eller utan ordination,
b) ej lämpliga.
3. De arbetstagare som hänförs till kategorin lämpliga med ordination samt de som har fyllt 45 år, skall genomgå läkarkontroller minst vartannat år.
4. Arbetstagaren skall på egen begäran genomgå en oftalmologisk undersökning när denne misstänker en förändring i synförmågan, som bekräftats av en läkare med tillräckliga kvalifikationer.
5. Arbetsgivaren skall svara för kostnaderna i samband med installationen av speciella synkorrigerande hjälpmedel avseende den verksamhet som bedrivs."
9. Genom lag nr 422 av den 29 december 2000 om bestämmelser för fullgörandet av de skyldigheter som följer av Italiens tillhörighet till Europeiska gemenskaperna - gemenskapslag 2000, har artikel 55.3 och 55.4 i 1994 års lagdekret nr 626 ändrats och två nya stycken har lagts till bestämmelsen:
"3. Arbetstagarna skall genomgå en sådan läkarundersökning som avses i artikel 16.[]
3 bis Undersökningarna skall ske på det sätt som föreskrivs i styckena 1 och 2.
3 ter Dessa undersökningar skall, med undantag för speciella fall som kräver en annan frekvens som fastställs av en läkare med tillräckliga kvalifikationer, ske vartannat år i fråga om arbetstagare som hänförs till kategorin lämpliga med ordination, samt för dem som har fyllt 45 år, och vart femte år för övriga arbetstagare.
4. Arbetstagaren skall på egen begäran genomgå en oftalmologisk kontroll när denne misstänker en förändring i synförmågan, som bekräftats av en läkare med tillräckliga kvalifikationer, eller när den undersökning som föreskrivs i styckena 1-3 visar att detta behövs."
10. Denna ändring innebär enligt kommissionen en försenad fullgörelse från Republiken Italiens sida av de skyldigheter som följer av artikel 9.1 och artikel 9.2 i direktivet. Trots förseningen har kommissionen på grund av detta frånträtt de två första grunderna för talan.
III - Fördragsbrottet
11. Den bestämmelse som enligt kommissionen inte har införlivats är klar och precis. Genom artikel 9.3 i direktivet ges arbetstagarna rätt att få speciella synkorrigerande hjälpmedel som är lämpliga för det berörda arbetet om resultaten av den undersökning som avses i de nämnda punkterna i bestämmelsen visar att det är nödvändigt och om synkorrigerande hjälpmedel för normalt bruk inte kan användas.
12. Kommissionen har kritiserat att 1994 års lagdekret nr 626 inte innehåller någon bestämmelse som garanterar arbetstagarna denna rättighet. Den har medgivit att arbetsgivaren genom artikel 55.5 åläggs skyldigheten att svara för kostnaderna för att installera dessa specialhjälpmedel, men enligt dess uppfattning är det inte tillräckligt för att utgöra det "villkor som ligger till grund" för arbetstagarnas rätt till sådana.
13. Den italienska regeringen har drivit två olika försvarslinjer, som dock båda förutsätter en systematisk tolkning av nämnda lagdekret.
14. Enligt den första, som anfördes i svaromålet, har den gjort gällande att artikel 55 i lagdekretet skall tolkas jämförd med artiklarna 41 och följande artiklar, som innehåller bestämmelser om arbetstagarnas och arbetsgivarnas rättigheter och skyldigheter i fråga om sådana individinriktade skyddsåtgärder som avses i rådets direktiv 89/656/EEG av den 30 november 1989, vars tillämpningsområde är ett annat och vidare än tillämpningsområdet för det direktiv som är i fråga i förevarande mål.
15. Kommissionen har med rätta kritiserat detta argument för att vara verkningslöst därför att de individinriktade skyddsåtgärder som avses i direktiv 89/656 gäller förebyggande skydd för arbetstagare, medan de speciella synkorrigerande hjälpmedel som nu är föremål för uppmärksamhet syftar till att åtgärda situationer där de relevanta läkarkontrollerna visar att en faktisk, redan manifesterad, risk föreligger för arbetstagarens hälsa.
16. Med andra ord garanterar inte föreskriften om arbetsgivarens skyldighet att erbjuda arbetstagarna individinriktade skyddsåtgärder, att den rätt som de tillerkänns genom artikel 9.3 i direktivet faktiskt erkänns. Denna rättighet innebär att arbetstagare som utför sitt arbete med utrustning som är försedd med bildskärmar skall erbjudas speciella synkorrigerande hjälpmedel om de normala individinriktade hjälpmedlen inte kan användas.
17. Republiken Italien aktualiserade i dupliken, kanske i medvetande om svagheten i sitt försvar, ett argument som den hade anfört under det administrativa förfarandet men övergivit i svaromålet. Genom detta argument har den gjort gällande att en systematisk tolkning av de två olika punkterna i nämnda artikel 55, jämförd med artikel 16, i lagdekretet, visar att artikel 9.3 i direktivet har införlivats korrekt med den nationella rätten.
18. Jag anser att Republiken Italien har fel på denna punkt. Systematiken i artikel 9 i direktivet är klar. Arbetstagare som arbetar med bildskärmar har rätt att genomgå synundersökningar och, vid behov, en synundersökning hos en ögonläkare. Om resultaten av någon av dessa föranleder det, och under förutsättning att synkorrigerande hjälpmedel för normalt bruk inte kan användas, har de rätt att få speciella synkorrigerande hjälpmedel, utan någon som helst kostnad.
19. Av nämnda artikel 55 i dess senaste lydelse, jämförd med artikel 16, kan dock utläsas att arbetstagare som arbetar med bildskärmar skall genomgå läkarkontroller innan de påbörjar arbetet och därefter regelbundet, inklusive särskilda kontroller och undersökningar hos ögonläkare. De tillerkänns dock inte någonstans rätten att få speciella synkorrigerande hjälpmedel när resultaten av dessa kontroller och undersökningar föranleder detta. Det är riktigt att arbetsgivaren genom punkt 5 i bestämmelsen åläggs att svara för kostnaderna i samband med installationen av nämnda hjälpmedel, men av den bestämmelsen framgår inte att arbetstagarna har en ovillkorlig rätt att erhålla sådana hjälpmedel när en läkare med tillräckliga kvalifikationer, med anledning av de utförda undersökningarna och kontrollerna, föreskriver detta.
20. Med andra ord föreskrivs i den italienska lagstiftningen att installationen av speciella synkorrigerande hjälpmedel skall bekostas av arbetsgivaren, men inte att arbetstagarna har rätt att få dem installerade om resultaten av läkarundersökningarna och kontrollerna föranleder detta, det vill säga när den berörde läkaren föreskriver det, vilket krävs enligt artikel 9.3 i direktivet.
21. Inom ett område som skydd för arbetstagares säkerhet och hälsa, som är så intimt förknippat med förbättrade levnads- och arbetsvillkor, där gemenskapens grundare har ingripit genom att ålägga de europeiska institutionerna och medlemsstaterna exakta skyldigheter, skall de nationella rättsordningarnas anpassning till de krav som följer av fördraget och sekundärrätten för att uppnå detta mål vara klar och ovillkorlig. När det som i detta fall är fråga om ett minimidirektiv, som anger den lägre tröskel som skall uppnås av medlemsstaternas lagstiftning, skall införlivandet ske på ett sätt som undanröjer varje tvivel om att de rättigheter och skyldigheter som definieras i detta faktiskt har införlivats med den nationella rättsordningen. Principen om lojalt samarbete som ligger till grund för artikel 10 EG innebär att införlivandet av direktiv i den interna rättsordningen skall vara tillräckligt troget.
22. Av ovanstående övervägande drar jag slutsatsen att Republiken Italien har gjort sig skyldig till det fördragsbrott som kommissionen har anklagat medlemsstaten för, varför talan skall bifallas.
IV - Rättegångskostnader
23. I enlighet med vad som föreskrivs i artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall svarandemedlemsstaten förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Kommissionen frånträdde i repliken två av tre grunder för talan, men denna taleändring förändrar inte de förutsättningar som skall ligga till grund för beslutet om rättegångskostnaderna. Genom att för sent och endast delvis fullgöra de skyldigheter som åligger medlemsstaten, tvingade Republiken Italien kommissionen att väcka talan enligt artikel 226 andra stycket EG, varför medlemsstaten skall ersätta rättegångskostnaderna.
V - Förslag till avgörande
24. Jag föreslår att domstolen skall bifalla talan och
1) konstatera att kommissionen har frånträtt de två första grunderna för talan,
2) fastställa att Republiken Italien har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt artikel 9.3 i rådets direktiv 90/270/EEG av den 29 maj 1990 om minimikrav för säkerhet och hälsa i arbete vid bildskärm (femte särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) genom att inte i sin rättsordning definiera de villkor under vilka arbetstagare har rätt att få speciella synkorrigerande hjälpmedel för vissa verksamheter,
3) förplikta Republiken Italien att ersätta rättegångskostnaderna.