Preliminär utgåva
DOMSTOLENS DOM (sjätte avdelningen)
den 21 maj 2026 (*)
” Begäran om förhandsavgörande – Statligt stöd – Gruppundantag för vissa kategorier av stöd inom jordbruks- och skogsbrukssektorn – Förordning (EU) nr 702/2014 – Stöd för att kompensera för skador som orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof – Minskning av stödbeloppet om ingen försäkring har tecknats som täcker minst 50 procent av den genomsnittliga årsproduktionen eller den produktionsrelaterade inkomsten och som täcker de statistiskt sett oftast förekommande klimatriskerna i den berörda medlemsstaten eller regionen – Artikel 25.9 – Omöjligt för stödmottagaren att teckna den erforderliga försäkringen ”
I de förenade målen C‑52/25 [Binanrier](i) och C‑53/25 [Beaudeluc]i,
angående två beslut att begära förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, från Cour d’appel de Mons (Appellationsdomstolen i Mons, Belgien), av den 21 januari 2025, som inkom till domstolen den 28 januari 2025, i målen
RZ,
GT (C‑52/25),
AX,
UI (C‑53/25)
mot
Région wallonne,
meddelar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
sammansatt av tillförordnade avdelningsordföranden A. Kumin samt domarna S. Gervasoni och M. Bošnjak (referent),
generaladvokat: A. Biondi,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–        Belgiens regering, genom P. Cottin, C. Pochet och M. Van Regemorter, samtliga i egenskap av ombud, biträdda av X. Drion, avocat,
–        Europeiska kommissionen, genom A. Bouquet, C. Kovács och S. Verschraegen, samtliga i egenskap av ombud,
och efter att den 15 januari 2026 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
1        Respektive begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 25.9 i kommissionens förordning (EU) nr 702/2014 av den 25 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd inom jordbruks- och skogsbrukssektorn och i landsbygdsområden förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 [FEUF] (EUT L 193, 2014, s. 1).
2        Respektive begäran har framställts i två mål mellan, å ena sidan, i det första målet, RZ och GT (mål C‑52/25) och, i det andra målet, AX och UI (mål C‑53/25), vilka samtliga är jordbrukare, och, å andra sidan, regionen Vallonien (Belgien), angående ersättning för skador som de förstnämnda har lidit till följd av torka.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
3        Skälen 10, 42 och 54 i förordning nr 702/2014, som var i kraft vid tidpunkten för omständigheterna i de nationella målen och senare ersattes, hade följande lydelse:
”(10)      De allmänna villkoren för tillämpningen av denna förordning bör fastställas på grundval av ett antal gemensamma principer som garanterar att stödet tillgodoser gemensamma intressen, har en tydlig stimulanseffekt, är ändamålsenligt och proportionerligt, beviljas med full insyn, och omfattas av en kontrollmekanism och regelbunden utvärdering och inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.
…
(42)      Dessa kategorier av stöd bör i synnerhet omfatta … stöd till risk- och krishantering (såsom stöd för att kompensera för förluster som orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof …) …. Sådant stöd bör i synnerhet syfta till att öka konkurrenskraften och lönsamheten i hela jordbrukssektorn.
…
(54)      God risk- och krishantering är ett centralt verktyg för en hållbar och konkurrenskraftig jordbrukssektor. Primär jordbruksproduktion utsätts för särskilda risker och kriser på natur-, klimat- och hälsoområdet. Därför bör stöd för risk- och krishantering och stöd till animaliesektorn begränsas till mikroföretag samt små och medelstora företag som är verksamma inom primär jordbruksproduktion. Statligt stöd för att kompensera för förluster som orsakas av allvarliga klimathändelser som kan likställas med naturkatastrofer, stöd för att bekämpa djursjukdomar och skadegörare på växter och stöd för betalning av försäkringspremier bör begränsas till att hjälpa stödmottagare som ställs inför särskilda svårigheter trots att de har vidtagit rimliga åtgärder för att minimera sådana risker. Statligt stöd bör inte leda till att stödmottagare lockas att ta onödiga risker. Mikroföretag samt små och medelstora företag som är verksamma inom primär jordbruksproduktion bör själva stå för konsekvenserna av obetänksamma val av produktionsmetoder eller produkter.”
4        I artikel 3 i denna förordning, med rubriken ”Villkor för undantag”, anges följande:
”Stödordningar, individuellt stöd som beviljas enligt stödordningar och stöd för särskilda ändamål ska anses vara förenliga med den inre marknaden i den mening som avses i artikel 107.2 eller 107.3 [FEUF] och ska undantas från anmälningsskyldigheten i artikel 108.3 i fördraget under förutsättning att sådant stöd uppfyller samtliga villkor i kapitel I i denna förordning och de särskilda villkor för den relevanta stödkategorin som anges i kapitel III i denna förordning.”
5        I artikel 25 i nämnda förordning, med rubriken ”Stöd för att kompensera för skador som orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof”, föreskrevs följande:
”1.      Stöd för att kompensera mikroföretag samt små och medelstora företag som är verksamma inom primär jordbruksproduktion för skador som orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof ska anses vara förenligt med den inre marknaden i den mening som avses i artikel 107.3 c [FEUF] och ska undantas från anmälningsskyldigheten i artikel 108.3 i fördraget om det uppfyller villkoren i punkterna 2–10 i denna artikel och i kapitel I.
…
9.      Stöd som beviljas enligt denna artikel ska minskas med 50 % om det inte beviljas stödmottagare som har tecknat en försäkring som täcker minst 50 % av deras genomsnittliga årsproduktion eller produktionsrelaterade inkomst och de statistiskt sett oftast förekommande klimatriskerna i den berörda medlemsstat eller region som omfattas av försäkringen.
…”
Belgisk rätt
6        I artikel 6 i arrêté du gouvernement wallon, du 23 août 2018, considérant comme une calamité agricole la sécheresse d’août 2016 à juin 2017, délimitant l’étendue géographique de cette calamité et déterminant l’indemnisation des dommages (den vallonska regeringens förordning om att den torka som inträffade mellan augusti 2016 och juni 2017 ska betecknas som en jordbrukskatastrof, varvid katastrofens geografiska omfattning och ersättningsbelopp fastställs) (Moniteur belge av den 4 september 2018, s. 68445) (nedan kallad förordningen av den 23 augusti 2018), föreskrivs följande:
”I fråga om kompensationen, ska de belopp som följer av en tillämpning av artikel [5] minskas med 50 procent om den katastrofdrabbade inte har tecknat en försäkring som täcker minst 50 procent av dennes produktion mot klimatrisker.”
Målen vid den nationella domstolen, tolkningsfrågorna och förfarandet vid EU-domstolen
7        Klagandena i de nationella målen, vars jordbruksföretag består av permanent och tillfällig gräsmark samt gräsmark för utfordring av boskap, led skada under torrperioder som inträffade mellan augusti 2016 och juni 2017. Genom förordningen av den 23 augusti 2018 erkände den vallonska regeringen (Belgien) denna torka som en katastrof inom jordbruket som ger rätt till ersättning enligt nationell rätt. Klagandena i de nationella målen har yrkat ersättning för detta.
8        Den 31 oktober 2018 föreslog guvernören i provinsen Luxemburg (Belgien) att klagandena i de nationella målen skulle beviljas halv ersättning, med tillämpning av artikel 6 i förordningen av den 23 augusti 2018, med motiveringen att de inte hade tecknat någon försäkring som täckte minst 50 procent av deras produktion mot klimatrisker.
9        Klagandena i målet vid den nationella domstolen ifrågasatte grunderna för detta förslag och gjorde gällande att de försäkringar som fanns tillgängliga i Belgien inte gav möjlighet att försäkra jordbruksföretag mot risken för torka. Genom två beslut av den 10 december 2018 beviljade guvernören i provinsen Luxemburg emellertid klagandena i de nationella målen halv ersättning.
10      Klagandena i målen vid den nationella domstolen överklagade dessa två beslut till Cour d’appel de Liège (Appellationsdomstolen i Liège, Belgien). Genom två domar av den 15 mars 2021 ogillade nämnda domstol dessa överklaganden med motiveringen att artikel 6 i förordningen av den 23 augusti 2018 är förenlig med artikel 25.9 i förordning nr 702/2014, enligt vilken ett stöd ska minskas med 50 procent om det inte avser stödmottagare som har tecknat en försäkring som täcker minst 50 procent av deras genomsnittliga årsproduktion eller produktionsrelaterade inkomst och de statistiskt sett oftast förekommande klimatriskerna i den berörda medlemsstaten eller regionen Eftersom den vanligaste klimathändelsen i Belgien är hagel och det i denna medlemsstat finns försäkringar som täcker de risker som är förknippade med denna typ av klimathändelse, fann nämnda domstol att det hade varit möjligt för klagandena i de nationella målen att teckna en sådan försäkring.
11      Cour de cassation (Högsta domstolen, Belgien) upphävde, genom domar av den 19 januari 2023, dessa båda domar, med motiveringen att Cour d’appel de Liège (Appellationsdomstolen i Liège) inte hade beaktat klagandenas argument att det hade varit omöjligt för dem att teckna en hagelförsäkring, eftersom denna försäkring inte omfattade skador på permanent och tillfällig gräsmark.
12      Målen återförvisades till Cour d’appel de Mons (Appellationsdomstolen i Mons, Belgien), som är den hänskjutande domstolen. Klagandena i de nationella målen har vid den hänskjutande domstolen gjort gällande att det i Belgien, vid den tidpunkt då den aktuella torkan inträffade, inte var möjligt att försäkra ett jordbruksföretag mot en sådan risk. Även om det visserligen fanns försäkringar som täckte risken för hagel, hade klagandena i de nationella målen emellertid inte tillgång till dem, eftersom deras jordbruksmark inte kunde försäkras mot en sådan risk, med hänsyn till sådan marks särskilda egenskaper. De anser att artikel 6 i förordningen av den 23 augusti 2018 är diskriminerande, eftersom den inte gör det möjligt för jordbrukare att visa att de inte kunde försäkra mer än hälften av sin produktion mot den aktuella risken, eller ens mot den statistiskt sett oftast förekommande klimatrisken i Belgien.
13      Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i räckvidden av artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 och huruvida artikel 6 i förordningen av den 23 augusti 2018 är förenlig med denna bestämmelse. Den hänskjutande domstolen har i detta avseende påpekat att artikel 6 inte tar hänsyn till den omständigheten att en skadelidande kanske inte har kunnat försäkra sig mot den specifika klimatrisk som har orsakat skadan, i förevarande fall torka, eller att försäkra sitt jordbruksföretag mot andra klimatrisker.
14      Mot denna bakgrund beslutade Cour d’appel de Mons (Appellationsdomstolen i Mons) att vilandeförklara målen och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)      Är artikel 25[.9] i [förordning nr 702/2014] – i vilken det föreskrivs att stöd för att kompensera mikroföretag samt små och medelstora företag som är verksamma inom primär jordbruksproduktion för skador som orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof … ska minskas med 50 procent om det inte avser stödmottagare som har tecknat en försäkring som täcker minst 50 procent av deras genomsnittliga årsproduktion eller produktionsrelaterade inkomst och de statistiskt sett oftast förekommande klimatriskerna i den berörda medlemsstat eller region som omfattas av försäkringen – tillämplig om stödet är avsett att kompensera jordbruksföretag för skador som har orsakats av en klimathändelse som anses utgöra en naturkatastrof (i detta fall torka) och som inte hör till de statistiskt sett oftast förekommande klimatriskerna i den berörda medlemsstaten (i detta fall [Konungariket] Belgien)?
2)       Är den minskning som föreskrivs i nämnda artikel [25] tillämplig om stödet är avsett att kompensera jordbruksföretag för skador som orsakats av en klimathändelse som anses utgöra en naturkatastrof (i detta fall torka) och som inte hör till de klimatrisker för vilka det finns en försäkring tillgänglig i den berörda medlemsstaten (i detta fall [Konungariket] Belgien), även om det finns försäkringar som täcker andra klimatrisker – vilka statistiskt sett är oftare förekommande (i detta fall hagel) – och som det stödmottagande jordbruksföretaget skulle ha kunnat teckna?
3)       Är det enligt samma artikel tillåtet för den berörda medlemsstaten att inte minska stödet som är avsett att kompensera jordbruksföretag för skador som orsakats av en klimathändelse som anses utgöra en naturkatastrof, när stödmottagaren visar att den typ av produktion som vederbörande bedriver (i detta fall permanent och tillfällig gräsmark samt betesmark, men inte åkermark) inte kan försäkras i den berörda medlemsstaten (i detta fall [Konungariket] Belgien) mot de statistiskt sett oftast förekommande klimatriskerna, upp till minst 50 procent av den genomsnittliga årsproduktionen eller produktionsrelaterade inkomsten i företaget?”
15      Genom beslut av domstolens ordförande den 24 februari 2025 förenades målen C‑52/25 och C‑53/25 vad gäller det skriftliga förfarandet och domen.
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första och den andra tolkningsfrågan
16      Den hänskjutande domstolen har ställt den första och den andra frågan, vilka ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 ska tolkas så, att ett stöd för att kompensera ett mikroföretag, ett litet företag eller ett medelstort företag som är verksamt inom primär jordbruksproduktion för skador som orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof ska halveras när detta företag inte är försäkrat mot de statistiskt sett vanligaste klimatriskerna i den berörda medlemsstaten eller regionen, i en situation där det aktuella stödet syftar till att ersätta en skada som orsakats av ett sådant klimatfenomen som, dels inte omfattas av dessa risker, dels inte utgör en försäkringsbar risk i den berörda medlemsstaten eller regionen.
17      Enligt artikel 25.1 i förordning nr 702/2014 ska stöd för att kompensera mikroföretag samt små och medelstora företag som är verksamma inom primär jordbruksproduktion för skador som orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof anses vara förenligt med den inre marknaden, i den mening som avses i artikel 107.3 c FEUF, och ska undantas från anmälningsskyldigheten i artikel 108.3 FEUF, om det uppfyller villkoren i särskilt punkterna 2–10 i nämnda artikel 25.
18      Bland de bestämmelser som avses återfinns artikel 25.9 i förordning nr 702/2014, enligt vilken det stöd som beviljas enligt denna artikel 25 ska minskas med 50 procent om det inte avser stödmottagare som har tecknat en försäkring som täcker minst 50 procent av deras genomsnittliga årsproduktion eller produktionsrelaterade inkomst och de statistiskt sett oftast förekommande klimatriskerna i den berörda medlemsstat eller region som omfattas av försäkringen.
19      För att besvara de frågor som ställts ska det erinras om att det följer av fast rättspraxis att vid tolkningen av en unionsbestämmelse ska, förutom lydelsen, även sammanhanget och i synnerhet dess syfte beaktas (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 november 2025, JYSK, C‑117/24, EU:C:2025:872, punkt 23 och där angiven rättspraxis).
20      Vad gäller ordalydelsen i artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 preciseras i denna att stöd som beviljas enligt denna artikel 25 i princip ska halveras, såvida inte stödmottagaren har tecknat en försäkring som täcker ”minst 50 % av [dennes] genomsnittliga årsproduktion eller produktionsrelaterade inkomst” och, när det gäller definitionen av de risker som täcks, ”de statistiskt sett vanligaste klimatriskerna i den berörda medlemsstat[en] eller region[en] …”.
21      Denna bestämmelse anger således de två kumulativa villkor som den försäkring som stödmottagaren måste ha tecknat måste uppfylla för att stödbeloppet inte ska halveras. Där görs ingen hänvisning till den klimatrisk som i praktiken är orsaken till den skada som gör att stöd ska beviljas eller till tecknandet av en försäkring som specifikt täcker denna risk. Det följer således av en bokstavstolkning av artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 att varken frågan vilken typ av klimatrisk som konkret ligger till grund för en ersättningsgill skada eller frågan huruvida denna särskilda risk, i förevarande fall torka, faktiskt kunde försäkras, är relevant vid prövningen av huruvida det aktuella stödet ska halveras enligt denna bestämmelse. Den enda kontroll som de behöriga nationella myndigheterna är skyldiga att utföra i detta sammanhang är att kontrollera huruvida den potentiella stödmottagaren har tecknat en försäkring som uppfyller ovannämnda villkor, särskilt om denne har försäkrat sig mot en risk som förekommer bland de statistiskt vanligast förekommande riskerna i den berörda medlemsstaten eller regionen.
22      En sådan tolkning är helt förenlig med det mål som eftersträvas med artikel 25.9 i förordning nr 702/2014.
23      Såsom framgår av skäl 54 i denna förordning ingår stöd för att kompensera för skador som orsakats av allvarliga klimathändelser som kan likställas med naturkatastrofer i god risk- och krishantering och syftar till att hjälpa mikroföretag samt små och medelstora företag som ställs inför särskilda svårigheter trots att de har vidtagit rimliga åtgärder för att minimera sådana risker, särskilt klimatrelaterade risker, som primär jordbruksproduktion är utsatt för. Det framgår även av skälen 10 och 42 i nämnda förordning att sådant stöd bör ha en uppenbar stimulanseffekt, samtidigt som konkurrenskraften och lönsamheten inom hela jordbrukssektorn inom unionen stärks.
24      Syftet med den minskning som föreskrivs i artikel 25.9 i denna förordning är således att uppmuntra små och medelstora företag som är verksamma inom primär jordbruksproduktion att teckna försäkringar som täcker de klimatrisker som de statistiskt sett är mest utsatta för. Genom att göra beviljandet av hela stödbeloppet beroende av att de potentiella stödmottagarna har tecknat en försäkring som kan minimera de ekonomiska konsekvenserna av förutsebara klimatrisker för deras jordbruksverksamhet, har unionslagstiftaren försökt minska de berörda mikroföretagen samt små och medelstora företagens ekonomiska beroende av det jordbruksstöd som beviljas inom ramen för systemen för ersättning för skador som orsakats av allvarliga klimathändelser som kan likställas med en naturkatastrof, samtidigt som det totala stödbeloppet begränsas på ett övergripande sätt.
25      Det strider emellertid inte mot detta syfte att med stöd av artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 halvera stödbeloppet för en skada som orsakats av ett klimatfenomen i en situation där, för det första, ett sådant fenomen inte ingår bland de statistiskt sett vanligaste klimatriskerna i den berörda medlemsstaten eller regionen, och, för det andra, det inte går att teckna försäkring mot dessa risker. Om det tvärtom skulle anses att den berörda stödmottagaren i en sådan situation inte ska behöva riskera att få stödbeloppet halverat, så riskerar detta att minska den övergripande effekten av de åtgärder som föreskrivits för att stimulera hela sektorn för primär jordbruksproduktion att skaffa ett så fullständigt försäkringsskydd som möjligt.
26      Mot bakgrund av ovanstående skäl ska den första och den andra frågan besvaras enligt följande. Artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 ska tolkas så, att ett stöd för att kompensera ett mikroföretag, ett litet företag eller ett medelstort företag som är verksamt inom primär jordbruksproduktion för skador som orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof ska halveras när detta företag inte är försäkrat mot de statistiskt sett vanligaste klimatriskerna i den berörda medlemsstaten eller regionen, i en situation där det aktuella stödet syftar till att ersätta en skada som orsakats av ett sådant klimatfenomen som, dels inte omfattas av dessa risker, dels inte utgör en försäkringsbar risk i den berörda medlemsstaten eller regionen.
Den tredje frågan
27      Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 ska tolkas så, att ett stöd för att kompensera ett mikroföretag, ett litet företag eller ett medelstort företag som är verksamt inom primär jordbruksproduktion för skador som har orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof ska halveras när detta företag inte har kunnat teckna en försäkring som uppfyller villkoren i nämnda bestämmelse för den typ av produktion som detta företag driver, med beaktande av det tillgängliga utbudet på den relevanta försäkringsmarknaden.
28      Av punkt 21 ovan framgår att artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 endast anger de två villkor som den försäkring som mottagaren av ett stöd som beviljats enligt denna artikel 25 måste ha tecknat måste uppfylla för att stödet inte ska halveras i enlighet med samma bestämmelse.
29      Ordalydelsen i artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 gör det således inte i sig möjligt att avgöra huruvida de behöriga nationella myndigheterna, innan de minskar ett stöd i enlighet med denna bestämmelse, är skyldiga att kontrollera huruvida stödmottagaren, med hänsyn till det utbud som finns på den relevanta försäkringsmarknaden, faktiskt kunde teckna en försäkring som uppfyllde villkoren i denna bestämmelse för den typ av produktion som denne driver. Denna ordalydelse gör det i synnerhet inte möjligt att entydigt dra slutsatsen att den halvering av stödet som föreskrivs som en allmän regel inte är avsedd att tillämpas när stödmottagaren inte har tillgång till en sådan försäkring. Under dessa omständigheter är det nödvändigt att göra en teleologisk tolkning av artikel 25.9 för att besvara den tredje frågan.
30      Såsom framgår av punkt 24 ovan är syftet med den minskning som föreskrivs i denna bestämmelse att uppmuntra mikroföretag samt små och medelstora företag som är verksamma inom primär jordbruksproduktion att teckna försäkringar som täcker de klimatrisker som de statistiskt sett är mest utsatta för, så att deras ekonomiska beroende av jordbruksstöd som beviljas inom ramen för system för ersättning för skador som orsakats av allvarliga klimathändelser som kan likställas med en naturkatastrof minskar.
31      Inom ramen för en god risk- och krishantering ingår tecknandet av en försäkring som uppfyller villkoren i artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 bland de rimliga ansträngningar som lagligen kan krävas av mikroföretag samt små och medelstora företag som är verksamma inom primär jordbruksproduktion för att minimera de ekonomiska konsekvenserna av förutsebara klimatrisker för deras verksamhet. Om stödmottagaren inte har gjort sådana ansträngningar och inte har försäkrat sitt jordbruk på ett korrekt sätt, så är den betydande minskning av stödet som föreskrivs i artikel 25.9 i den förordningen motiverad som en direkt följd av detta beteende.
32      Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 28 och 29 i sitt förslag till avgörande bör en sådan konsekvens emellertid inte följa i det exceptionella fallet att en försäkring som uppfyller kraven i artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 inte är tillgänglig på den berörda marknaden. I ett sådant fall kan stödmottagaren inte klandras för att ha underlåtit att vidta alla rimliga åtgärder för att minimera de ekonomiska konsekvenserna av förutsebara klimatrisker för sin verksamhet genom att teckna en sådan försäkring. Stödmottagaren kunde nämligen inte på eget initiativ minska sitt ekonomiska beroende av ersättningssystemen, vilket innebär att det incitament som ligger till grund för minskningen av stödet förlorar sitt syfte. Denna slutsats gör sig än mer gällande eftersom stödmottagaren fortfarande är utsatt för samtliga ekonomiska konsekvenser av de skador som denne har lidit och som det stöd som stödmottagaren kan göra anspråk på är avsett att kompensera.
33      Härav följer att det inte finns anledning att minska ett stöd som har beviljats enligt artikel 25 i förordning nr 702/2014 i enlighet med punkt 9 i denna artikel 25 när det har fastställts att stödmottagaren, med hänsyn till det tillgängliga utbudet på den relevanta försäkringsmarknaden, inte kunde teckna en försäkring som uppfyllde de villkor som föreskrivs i denna bestämmelse för den typ av produktion som stödmottagaren driver. Det ankommer i förekommande fall på stödmottagaren att styrka de faktiska och rättsliga omständigheter som visar att en sådan situation föreligger.
34      En sådan tolkning av artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 strider inte mot kravet på en enhetlig tolkning av denna bestämmelse. Såsom generaladvokaten har angett i punkt 33 i sitt förslag till avgörande gör denna bestämmelse det nämligen möjligt att säkerställa att den minskning av stödet som tillämpas enligt nämnda bestämmelse sker på grundval av ett objektivt kriterium och i enlighet med kravet på god risk- och krishantering.
35      Vidare finns det inget som tyder på att en sådan tolkning skulle kunna leda till snedvridning av konkurrensen inom sektorn för primär jordbruksproduktion inom unionen. Tvärtom kan den omständigheten att ett stöd som har beviljats med stöd av artikel 25 i förordning nr 2014/702 inte ska minskas i enlighet med punkt 9 i denna artikel 25 i en situation där stödmottagaren inte kunde teckna en försäkring som uppfyller villkoren i sistnämnda punkt avhjälpa de nackdelar för mikroföretag samt små och medelstora företag som är verksamma inom denna sektor som följer av avsaknaden av en europeisk försäkringsmarknad som kan erbjuda fullständiga och enhetliga försäkringstjänster i varje medlemsstat.
36      I förevarande fall framgår det av beslutet om hänskjutande att den vanligaste klimatrisken i Belgien är hagel och att det vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i de nationella målen fanns möjlighet att teckna försäkringsskydd mot denna risk på den belgiska försäkringsmarknaden. Klagandena i målen vid den nationella domstolen har emellertid gjort gällande att det, med hänsyn till särdragen hos deras jordbruksföretag, som kännetecknas av permanent och tillfällig gräsmark samt betesmark som är avsedd för uppfödning av boskap, var omöjligt för dem att teckna en hagelförsäkring som täcker minst 50 procent av deras genomsnittliga årsproduktion eller produktionsrelaterade inkomst.
37      Det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva huruvida det, mot bakgrund av samtliga uppgifter som den förfogar över, kan fastställas att klagandena i de nationella målen, med hänsyn till det tillgängliga utbudet på den relevanta försäkringsmarknaden, faktiskt inte kunde teckna en försäkring som uppfyllde villkoren i artikel 25.9 i förordning nr 702/2014.
38      Mot bakgrund av ovanstående skäl ska den tredje frågan besvaras enligt följande. Artikel 25.9 i förordning nr 702/2014 ska tolkas så, att ett stöd för att kompensera ett mikroföretag, ett litet företag eller ett medelstort företag som är verksamt inom primär jordbruksproduktion för skador som orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof inte ska halveras när detta företag inte har kunnat teckna en försäkring som uppfyller villkoren i nämnda bestämmelse för den typ av produktion som det driver, med beaktande av det tillgängliga utbudet på den relevanta försäkringsmarknaden.
Rättegångskostnader
39      Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i de nationella målen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (sjätte avdelningen) följande:
1)      Artikel 25.9 i kommissionens förordning (EU) nr 702/2014 av den 25 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd inom jordbruks- och skogsbrukssektorn och i landsbygdsområden förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 [FEUF]
ska tolkas så,
att ett stöd för att kompensera ett mikroföretag, ett litet företag eller ett medelstort företag som är verksamt inom primär jordbruksproduktion för skador som orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof ska halveras när detta företag inte är försäkrat mot de statistiskt sett vanligaste klimatriskerna i den berörda medlemsstaten eller regionen, i en situation där det aktuella stödet syftar till att ersätta en skada som orsakats av ett sådant klimatfenomen som, dels inte omfattas av dessa risker, dels inte utgör en försäkringsbar risk i den berörda medlemsstaten eller regionen.
2)      Artikel 25.9 i förordning nr 702/2014
ska tolkas så,
att ett stöd för att kompensera ett mikroföretag, ett litet företag eller ett medelstort företag som är verksamt inom primär jordbruksproduktion för skador som orsakats av en allvarlig klimathändelse som kan likställas med en naturkatastrof inte ska halveras när detta företag inte har kunnat teckna en försäkring som uppfyller villkoren i nämnda bestämmelse för den typ av produktion som det driver, med beaktande av det tillgängliga utbudet på den relevanta försäkringsmarknaden.
Underskrifter
*      Rättegångsspråk: franska.
i      Förevarande mål har getts fiktiva namn. Dessa namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.