null
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY
přednesené dne 11. září 2025(1)
Věc C‑376/24
MT
proti
Comité de direction de l’Autorité des Services et des Marchés Financiers (FSMA)
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Cour d‘appel de Bruxelles (odvolací soud v Bruselu, Belgie)]
„ Řízení o předběžné otázce – Finanční služby – Nařízení (EU) č. 596/2014 – Zveřejnění vnitřní informace a zneužívání trhu – Protiprávní povaha zveřejnění vnitřní informace – Výjimky – Článek 10 – Zveřejnění vnitřní informace v rámci běžného výkonu povolání či plnění povinností – Článek 21 – Zveřejnění vnitřní informace v rámci novinářské činnosti – Svoboda tisku a svoboda projevu – Šíření vnitřní informace o privatizaci veřejného podniku politickým představitelem“
1.        Ve sporu, který vedl k předložení této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, se rozhoduje o platnosti sankce uložené politickému představiteli, který v rozhovorech ve sdělovacích prostředcích zveřejnil informace, které lze údajně považovat za vnitřní informace ve smyslu směrnice 2003/6/ES(2) a nařízení (EU) č. 596/2014(3).
2.        Sporná informace se týkala chystané privatizace významného belgického veřejného podniku. Osoba, která tuto informaci zveřejnila, tvrdí, že tak učinila s cílem vyvolat diskusi o této otázce obecného zájmu a v rámci výkonu svých činností politického představitele.
3.        Podstatou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce je jednak základní právo na svobodu projevu a informací (v projednávané věci politického představitele) a jednak zájem na ochraně integrity finančních trhů, který je konkretizován zákazem zveřejňování vnitřních informací.
I.      Právní rámec
A.      Unijní právo
1.      Směrnice 2003/6
4.        Bod 44 jejího odůvodnění uvádí:
„Tato směrnice bere ohled na základní práva a řídí se zásadami uznávanými zejména Listinou základních práv Evropské unie [(dále jen ‚Listina‘)], a zejména článkem 11 uvedené listiny, a článkem 10 Evropské úmluvy o lidských právech [(dále jen ‚EÚLP‘)]. V tomto ohledu tato směrnice nijak nebrání členským státům používat svá ústavní pravidla vztahující se ke svobodě tisku a svobodě projevu ve sdělovacích prostředcích.“
5.        Článek 2 stanoví:
„1.      Členské státy zakáží každé osobě uvedené v druhém pododstavci, která drží důvěrnou informaci, používat takovou informaci při nabývání nebo zcizování nebo při pokusech o nabytí nebo zcizení, na vlastní účet nebo na účet třetí strany přímo nebo nepřímo finančních nástrojů, jichž se týká tato informace.
První pododstavec se vztahuje na každou osobu, která tuto informaci drží:
[…]
c)      z důvodu přístupu k informacím při výkonu svého zaměstnání, povolání nebo v souvislosti s plněním svých povinností nebo
[…]“
6.        Článek 3 stanoví:
„Členské státy zakáží každé osobě podléhající zákazu stanovenému v článku 2 toto:
a)      sdělovat důvěrnou informaci jiné osobě, pokud k tomuto sdělování nedochází při běžném výkonu jejího zaměstnání, povolání nebo v souvislosti s plněním povinností;
b)      na základě důvěrné informace doporučovat jiné osobě nabytí nebo zcizení, a to i prostřednictvím jiné osoby, finančních nástrojů, jichž se tato informace týká.“
2.      Nařízení č. 596/2014
7.        Bod 77 jeho odůvodnění uvádí:
„Toto nařízení ctí základní práva a dodržuje zásady uznané Listinou [...]. Toto nařízení by proto mělo být vykládáno a používáno v souladu s těmito právy a zásadami. Pokud se toto nařízení odvolává zejména na pravidla upravující svobodu tisku a svobodu slova v ostatních médiích a pravidla nebo kodexy upravující povolání novináře, je třeba přihlédnout k těmto svobodám, jak jsou zaručeny v Unii a členských státech a uznány podle článku 11 Listiny a jiných příslušných ustanovení.“
8.        Článek 7 („Vnitřní informace“) v podstatě přebírá definice obsažené ve směrnicích 2003/6 a 2003/124/ES(4).
9.        Článek 8 („Obchodování zasvěcené osoby“) stanoví:
„1.      Pro účely tohoto nařízení dochází k obchodování zasvěcené osoby tehdy, když osoba disponuje vnitřní informací a použije ji při nabytí nebo zcizení finančních nástrojů, jichž se informace týká, na svůj vlastní účet nebo na účet třetí osoby, přímo nebo nepřímo. Za obchodování zasvěcené osoby se považuje také využití vnitřní informace ke zrušení nebo změně pokynu týkajícího se finančního nástroje, jehož se informace týká, pokud byl tento pokyn zadán předtím, než dotyčná osoba vnitřní informaci získala. [...]
[…]
4.      Tento článek se použije na každou osobu, která disponuje vnitřní informací v důsledku toho, že:
[…]
c)      má přístup k této informaci v souvislosti s výkonem zaměstnání, povolání nebo v souvislosti s plněním povinností, nebo
[…]
Tento článek se rovněž použije na každou osobu, která disponuje vnitřní informací za jiných okolností než těch uvedených v prvním pododstavci, pokud tato osoba ví nebo by měla vědět, že se jedná o vnitřní informaci.
[…]“
10.      Článek 10 („Nedovolené zpřístupnění vnitřní informace“) stanoví:
„1.      Pro účely tohoto nařízení dochází k nedovolenému zpřístupnění vnitřní informace tehdy, pokud osoba disponuje vnitřní informací a zpřístupní tuto informaci jakékoli jiné osobě, s výjimkou případů, kdy dojde k tomuto zpřístupnění informací v rámci běžného výkonu zaměstnání, povolání či plnění povinností.
Tento odstavec se vztahuje na všechny fyzické či právnické osoby v situacích či za okolností uvedených v čl. 8 odst. 4.
[…]“
11.      Článek 21 („Zveřejňování nebo šíření informací ve sdělovacích prostředcích“) stanoví:
„Pro účely článku 10 [...], jsou-li informace zveřejňovány nebo šířeny a jsou-li doporučení formulována nebo šířena pro účely(5) žurnalistiky nebo jiné formy projevu ve sdělovacích prostředcích, je třeba toto zveřejňování nebo šíření informací posoudit s ohledem na pravidla týkající se svobody tisku a svobody projevu v ostatních sdělovacích prostředcích a na pravidla nebo kodexy, jimiž se řídí výkon novinářské činnosti, s výjimkou situací:
a)      příslušné osoby nebo osoby s nimi úzce propojené získávají, přímo nebo nepřímo, výhodu nebo zisk ze zveřejňování nebo šíření zmíněných informací, nebo
b)      zveřejnění nebo šíření je činěno se záměrem uvést trh v omyl, pokud jde o nabídku, poptávku nebo cenu finančních nástrojů.“
B.      Vnitrostátní právo. Loi du 2 août 2002 relative à la surveillance du secteur financier et aux services financiers(6)
12.      Článek 2 definuje pojem „vnitřní informace“ stejným způsobem jako směrnice 2003/6 a 2003/124, a tudíž jako nařízení č. 596/2014.
13.      Článek 25 stanoví:
„§ 1      Zakazuje se každé osobě:
1.      která disponuje informací, o které ví nebo by měla vědět, že má vnitřní povahu:
a)      nabývat nebo zcizit, nebo se pokoušet nabývat nebo zcizit, na vlastní účet nebo na účet třetí osoby, přímo nebo nepřímo, finanční nástroje, kterých se informace týkají;
b)      sdělovat takovou informaci jiné osobě, pokud k tomuto sdělování nedochází v rámci běžného výkonu jejího zaměstnání, povolání nebo v souvislosti s plněním povinností;
[…]
4.      šířit informace nebo zvěsti prostřednictvím médií, internetu nebo jakýmikoli jinými prostředky, které vydávají nebo mohou vydávat nesprávné nebo zavádějící signály týkající se finančních nástrojů, pokud tato osoba věděla nebo měla vědět, že tyto informace jsou nepravdivé nebo zavádějící.
V případě novinářů, kteří jednají v rámci svého povolání, je třeba šíření těchto informací posuzovat s ohledem na předpisy platné pro jejich povolání, ledaže by tito novináři přímo či nepřímo získali ze šíření těchto informací výhodu nebo zisk.“
II.    Skutkový stav, spor a předběžné otázky
14.      V roce 2016 byla společnost Bpost, akciová společnost založená podle veřejného práva, v níž stát držel více než 50 % akcií, hlavním provozovatelem poštovních služeb v Belgii a její akcie byly kótovány na bruselské burze (Belgie) (Euronext).
15.      MT byl socialistickým politickým představitelem. Od ledna 2013 do října 2014 byl ministrem pro veřejné podniky spolkové vlády. Po parlamentních volbách v roce 2014 přešla socialistická strana do opozice a v roce 2016 zastával MT vedoucí funkce v této straně a v Union nationale des mutualités socialistes – Solidaris.
16.      V roce 2015 vyjádřila nová belgická vláda ochotu snížit podíl státu ve veřejných podnicích pod 50 %, což bylo projednáno v belgickém parlamentu. Přijetí nového zákona o veřejných podnicích v prosinci 2015(7) kritizoval jeden odborový předák v belgickém deníku těmito slovy: „včerejší čtvrteční přijetí ve sněmovně návrhu zákona, který umožňuje privatizaci veřejných podniků kotovaných na burze, konkrétně Bpost a Proximus, bez nutnosti blokační menšiny, znamená konec veřejného podniku“(8).
17.      Stanovy společnosti Bpost byly změněny na řádné a mimořádné valné hromadě dne 11. května 2016 s cílem umožnit privatizaci společnosti Bpost(9). Dne 12. května 2016 jeden belgický deník komentoval výsledek těchto valných hromad akcionářů a odkazoval na „privatizaci společnosti Bpost“(10).
18.      Dne 27. května 2016 uvedl MT v reakci na otázku položenou během rozhlasového pořadu Matin Première na RTBF, že společnost Bpost v nejbližší době přijde o svoje veřejnoprávní postavení, a prohlásil, že „stát prodá část svých akcií [...], jde opravdu o otázku hodin“. Ztráta statusu veřejného podniku měla podle něj nastat v rámci operace sbližování s jiným evropským poštovním provozovatelem, neboť se tehdy jednalo o prodeji 10 % akcií Bpost nizozemskému poštovnímu provozovateli PostNL.
19.      MT tuto informaci potvrdil a doplnil téhož dne novináři z internetového portálu www.lavenir.net a v rozhovoru pro deník Le Soir.
20.      Dne 27. května 2016 požádala společnost Bpost Autorité belge des services et des marchés financiers (Belgický úřad pro finanční služby a trhy, dále jen „FSMA“), aby pozastavil obchodování jejích akcií na burze. Jednání o fúzi mezi společnostmi Bpost a PostNL zamrzla a fúze se nakonec neuskutečnila(11).
21.      Dne 28. července 2016 založil FSMA spis ohledně prohlášení MT, který byl vyzván, aby se vyjádřil, stejně jako SL, generální tajemník odvětví pošt Centrale Générale des Services Publics (CGSP)(12).
22.      Podle předkládacího rozhodnutí(13) FSMA vytkl MT, že dne 27. května 2016 ráno sdělil:
„a)      existenci plánu na chystanou privatizaci společnosti Bpost rozhlasovému novináři v pořadu Matin Première, který byl vysílán živě na vlnách RTBF, a tedy všem posluchačům tohoto pořadu; a
b)      informaci, že v rámci sbližování s jiným evropským hospodářským subjektem se stát hodlá zbavit zhruba deseti procent ve společnosti Bpost, novináři z internetové stránky www.lavenir.net, a tedy všem čtenářům článku, který tyto výroky převzal“.
23.      Po různých předběžných rozhodnutích, která MT napadl opravným prostředkem, avšak marně, se sankční komise FSMA dne 11. května 2023 nakonec rozhodla:
„[…]
2)      určit, že MT porušil čl. 25 odst. 1 bod 1 písm. b) zákona ze dne 2. srpna 2002 tím, že sdělil informaci, o níž věděl nebo měl vědět, že je vnitřní, a to mimo výkon svého zaměstnání, povolání nebo v souvislosti s plněním povinností,
3)      v souladu s čl. 72 odst. 3 zákona ze dne 2. srpna 2002 uložit MT pokutu ve výši 12 500 [eur] [...]“
24.      MT podal proti rozhodnutí ze dne 11. května 2023 žalobu ke Cour d’appel de Bruxelles, (odvolací soud v Bruselu, Belgie), oddělení Cour des marchés (tržní soud). FSMA navrhl zamítnutí žaloby.
25.      Podle MT:
–        Nebyl porušen článek 25 zákona ze dne 2. srpna 2002, protože šíření vnitřních informací se týká sdělení „jiné osobě“, pokud k tomuto sdělování nedochází při „běžném výkonu jejího zaměstnání, povolání nebo v souvislosti s plněním povinností“. V daném případě zveřejnil informace obecně a bez rozdílu a a fortiori informace zveřejněné tímto způsobem neměly za cíl uvést investory v omyl.
–        Zákaz zpřístupnění vnitřních informací se nevztahuje na ty, kteří jednají při běžném výkonu své činnosti, jako tomu bylo v projednávané věci.
–        I kdyby se připustilo, že šířil vnitřní informace, byla by na něj použitelná výjimka ze zákazu šíření tohoto druhu informací (článek 21 nařízení č. 596/2014) za účelem zajištění svobody projevu. Zveřejňování nebo šíření informací „ve sdělovacích prostředcích“ musí být vykládáno v tom smyslu, že se neomezuje na zveřejňování informací novináři.
–        Jeho veřejná prohlášení byla učiněna při výkonu jeho funkce bývalého ministra pro veřejné podniky a člena celostátního předsednictva socialistické strany. Neměl z toho žádný prospěch, právě naopak, a neměl v úmyslu uvést trh v omyl. Navíc se jednalo o prohlášení nezbytná pro výkon jeho politických funkcí a činností a představují výkon jeho svobody projevu chráněné článkem 11 Listiny a článkem 10 EÚLP.
26.      Podle FSMA:
–        Článek 21 nařízení č. 596/2014 obsahuje výjimku ze zákazu šíření vnitřní informace, která se vztahuje výlučně na novináře nebo nanejvýš na zveřejnění pro účely žurnalistiky, a může se tedy týkat pouze těch, kteří sice nevykonávají povolání novináře, ale prokáží, že vykonávají rovnocenné zaměstnání, povolání nebo povinnosti.
–        Tato výjimka se nevztahuje na projevy nebo prohlášení osob, které se prohlašují za politické osobnosti a jednají pro „politické účely“.
–        Zveřejnění transakce, kterou se společnost Bpost chystala uskutečnit, nebylo ani nezbytné, ani přiměřené pro účely „politické“ opozice vůči vládní „politice“ privatizace veřejných podniků. MT se mohl postavit proti privatizaci belgického veřejného podniku jinak než zveřejněním vnitřních informací.
–        Výjimka stanovená v článku 21 nařízení č. 596/2014 vyžaduje existenci úzké souvislosti mezi zveřejněním vnitřní informace a výkonem zaměstnání, povolání nebo povinností dané osoby.
27.      Za těchto okolností pokládá cour d’appel de Bruxelles (odvolací soud v Bruselu, Belgie), oddělení Cour des marchés (tržní soud), Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Musí být článek 3 směrnice 2003/6, vykládaný ve světle článků 11 a 52 Listiny [...], článku 10 EÚLP a zásady rovnosti, potud, pokud se týká zákazu ‚sdělovat důvěrnou informaci jiné osobě, pokud k tomuto sdělování nedochází při běžném výkonu jejího zaměstnání, povolání nebo v souvislosti s plněním povinností‘, vykládán tak, že zakazuje sdělování důvěrné informace ve sdělovacích prostředcích (rozhlas a internetové stránky tištěných médií) ze strany osoby, která má postavení politika, bývalého ministra a člena opoziční politické strany, která v tomto postavení vystupuje ve sdělovacích prostředcích a která chce tímto šířením vyvolat veřejnou debatu o otázce obecného zájmu způsobem, jenž je kritický k plánu privatizace, i když plnění jejích povinností tento druh šíření důvěrných informací ve sdělovacích prostředcích běžně nezahrnuje?
2)      Musí být článek 21 nařízení [č. 596/2014], ve světle týchž zásad, jaké jsou uvedeny v předchozí otázce, vykládán tak, že má působnost omezenu na zveřejňování nebo šíření vnitřních informací ze strany novinářů, nebo se použije i na zveřejňování nebo šíření vnitřní informace ve sdělovacích prostředcích ze strany osoby, jako je politik, bývalý ministr a člen opoziční strany, která chce tímto šířením vyvolat veřejnou debatu o otázce obecného zájmu způsobem, jenž je kritický k plánu privatizace?“
III. Řízení před Soudním dvorem
28.      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla zapsána do rejstříku kanceláře Soudního dvora dne 28. května 2024.
29.      Písemná vyjádření předložili MT, FSMA a Evropská komise, kteří se zúčastnili jednání konaného dne 22. května 2025.
IV.    Posouzení
30.      Obě předběžné otázky lze zodpovědět společně. Nejprve je třeba určit, které pravidlo unijního práva je ratione temporis použitelné na spor.
A.      Použitelná právní úprava
31.      Předkládající soud odkazuje bez rozdílu na směrnici 2003/6 a nařízení č. 596/2014.
32.      Články 10 a 21 nařízení č. 596/2014 jsou použitelné od 3. července 2016(14). V době, kdy došlo k údajnému zveřejnění vnitřních informací (27. května 2016), byla stále v platnosti směrnice 2003/6, jejíž článek 3 je tedy rozhodujícím ustanovením pro rozhodnutí sporu.
33.      Předkládající soud zřejmě naznačuje možnost použití článků 10 a 21 nařízení č. 596/2014, neboť obsahují „méně přísný“ právní režim, než je režim předchozí(15).
34.      Zpětná účinnost příznivějšího pozdějšího zákona by byla možná, pokud by tak belgické právo stanovilo pro protiprávní jednání, jehož postih je zajištěn prostřednictvím správního práva trestního. O této otázce musí rozhodnout předkládající soud.
35.      Pokud by vnitrostátní právo přijalo toto řešení, články 10 a 21 nařízení č. 596/2014 by měly zpětnou účinnost na skutečnosti, které nastaly před tím, než se tato ustanovení stala použitelnými, za předpokladu, že jejich obsah je příznivější než obsah článku 3 směrnice 2003/6.
36.      Článek 3 písm. a) směrnice 2003/6 má znění srovnatelné se zněním čl. 10 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 596/2014. Obě ustanovení sankcionují protiprávní zpřístupnění vnitřní informace třetím osobám, pokud k němu nedošlo v rámci běžného výkonu zaměstnání, povolání či plnění povinností. Obě tedy v tomto ohledu obsahují obdobnou výjimku(16).
37.      Článek 21 nařízení č. 596/2014 však doplnil upřesnění, které dále chrání zveřejňování nebo šíření informací ve sdělovacích prostředcích. Při posuzování otázky, zda se určitá osoba dopustila jednání, které lze potrestat podle článku 10 tohoto nařízení (nedovolené zpřístupnění vnitřní informace), je třeba zohlednit pravidla upravující svobodu tisku a svobodu projevu.
38.      Podle Soudního dvora článek 21 nařízení č. 596/2014 a článek 3 směrnice 2003/6 nemají „stejný význam a rozsah, pokud jde o zpřístupnění vnitřních informací novinářem“(17). Kromě toho rozhodl, že v závislosti na výkladu článku 21 nařízení č. 596/2014 je možné posoudit, zda jsou jeho „ustanovení [...] méně přísná než ustanovení směrnice 2003/6“(18).
39.      Podle mého názoru je režim stanovený pro zpřístupnění vnitřních informací při výkonu novinářské činnosti (článek 21 nařízení č. 596/2014) příznivější než režim obecně použitelný na jiné profesionály v rámci jejich zaměstnání, povolání či plnění povinností(19).
40.      Zaměřím se tedy na otázku, zda v případě, že politický představitel učiní prohlášení, která případně odhalí veřejnosti vnitřní informace ve smyslu článku 10 nařízení č. 596/2014, může využít ustanovení článku 21 tohoto nařízení.
B.      Odpověď na předběžné otázky
41.      Můj výklad bude mít následující strukturu: a) nejprve analyzuji výklad článku 21 nařízení č. 596/2014 jako takového a s ohledem na okolnosti projednávané věci a b) poté se budu zabývat možným dopadem čl. 10 odst. 1 nařízení č. 596/2014, včetně požadavků vyplývajících z ochrany svobody projevu a informací(20).
1.      Výklad článku 21 nařízení č. 596/2014
a)      Obecné úvahy
42.      Článek 21 nařízení č. 596/2014 zavádí zvláštní pravidlo pro posuzování existence „nedovoleného zpřístupnění vnitřní informace“, pokud jsou vnitřní informace zveřejněny nebo šířeny pro účely žurnalistiky nebo jiné formy projevu ve sdělovacích prostředcích.
43.      V takových případech se zveřejňování nebo šíření informací posoudí:
–        „s ohledem na pravidla týkající se svobody tisku a svobody projevu v ostatních sdělovacích prostředcích a na pravidla nebo kodexy, jimiž se řídí výkon novinářské činnost“;
–        přičemž tato pravidla o svobodě tisku a projevu se neuplatní, pokud příslušné osoby (nebo osoby s nimi úzce propojené) získají, přímo nebo nepřímo, výhodu nebo zisk ze zveřejňování nebo šíření zmíněných informací; nebo pokud je zveřejnění nebo šíření činěno se záměrem uvést trh v omyl, pokud jde o nabídku, poptávku nebo cenu finančních nástrojů.
44.      Soudní dvůr již vyložil články 10 a 21 nařízení č. 596/2014, pokud jde o zveřejňování informací pro účely žurnalistiky(21). V podstatě uvedl, že výjimka stanovená v článku 21 nařízení č. 596/2014 se vztahuje na šíření vnitřních informací v rámci novinářské činnosti chápané v širokém smyslu(22).
45.      Pokud se nemýlím, dosud nebyl vydán žádný rozsudek týkající se sdělování vnitřních informací za účelem „[…] jiné formy projevu ve sdělovacích prostředcích“ ve smyslu článku 21 nařízení č. 596/2014. Vzhledem k tomu, že toto ustanovení neodkazuje na vnitrostátní právo, jednotný výklad v rámci unijního práva vyžaduje, „aby bylo zohledněno nejen znění takového ustanovení, ale i kontext, do něhož spadá, jakož i cíle a účel, které sleduje akt, jehož je součástí“(23).
46.      Zúčastněné strany, které předložily vyjádření, zastávají protichůdná stanoviska k větě, která je předmětem výkladu:
–        MT a Komise navrhují široký výklad, který by se vztahoval nejen na novináře, ale také na zpřístupnění vnitřních informací politickými představiteli nebo odborníky, pokud se podílejí na novinářských činnostech prováděných ve sdělovacích prostředcích.
–        Naopak FMSA se domnívá, že tato věta se omezuje pouze na novináře a činnosti nezbytné a přiměřené pro výkon jejich činnosti. Podle jeho názoru pouze novináři mohou být nezávislí a dodržovat pravidla a kodexy upravující novinářské povolání.
47.      Výklad navrhovaný Komisí a MT se mi zdá být nejvhodnější z následujících důvodů.
48.      Z doslovného hlediska odkaz na „jiné formy projevu ve sdělovacích prostředcích“ jako alternativa k „účelům žurnalistiky“ odkazuje na šíření informací, které: a) jsou šířeny ve sdělovacích prostředcích, chápaných v širokém smyslu; b) nejsou omezeny na činnost novinářů a c) mohou zahrnovat účely vyjádření, které nejsou přímo novinářské, tj. „jiné formy“.
49.      Cílem tohoto ustanovení je zahrnout šíření informací, které – i když nebyly oznámeny novináři – jsou ve sdělovacích prostředcích zveřejňovány osobami s jiným postavením (např. politiky, odborníky nebo komentátory).
50.      Podle mého názoru se toto ustanovení vztahuje na politického představitele, který prostřednictvím rozhlasu, tisku nebo digitálních médií vydává prohlášení s informativním obsahem, která jsou následně převzata a šířena kterýmkoli z těchto sdělovacích prostředků.
51.      Je pravda, že novinářskou činností se v zásadě zabývají novináři sami. Článek 21 nařízení č. 596/2014 však nechtěl ochranu, kterou poskytuje, omezit pouze na novináře, ale rozšířil ji i na osoby, které zveřejňují určité informace ve sdělovacích prostředcích.
52.      Právě „zveřejňování nebo šíření informací ve sdělovacích prostředcích“ je chráněno z objektivního, nikoli subjektivního hlediska. Pro tyto účely není rozhodující, zda je provádějí přímo novináři, nebo jiné osoby, které se na tyto sdělovací prostředky obracejí za účelem svého sdělení.
53.      Odkaz na „pravidla nebo kodexy, jimiž se řídí výkon novinářské činnosti“ podle mého názoru neznamená, že použití článku 21 nařízení č. 596/2014 musí být omezeno na novináře. Ustanovení sice hovoří o pravidlech a kodexech týkajících se novinářské činnosti, ale také o pravidlech a kodexech, které se „týkají [...] svobody tisku a svobody projevu v ostatních sdělovacích prostředcích“. Tato jiná pravidla nejsou pouze pravidly profesní etiky, která se vztahují na novináře jako takové, ale pravidly, která obecně upravují činnost všech sdělovacích prostředků.
54.      Systematický a teleologický výklad sporného výrazu mě vede ke stejnému výsledku.
55.      Cílem nařízení č. 596/2014 je zajistit integritu finančních trhů v Unii a zvýšit důvěru investorů. Tato důvěra spočívá zejména ve skutečnosti, že tito investoři mají stejné postavení a budou chráněni proti neoprávněnému používání vnitřních informací(24).
56.      Na první pohled by byl tento cíl lépe chráněn, pokud by ochrana (podle článku 21 nařízení č. 596/2014) před sankcemi za zpřístupnění vnitřních informací byla omezena na novináře a byla odepřena osobám, které toto postavení nemají. Tímto způsobem by se vyloučila možnost, že by osoby, které nejsou novináři, jako například političtí představitelé nebo odborníci, mohly těžit z výsady, kterou zaručuje článek 21 nařízení č. 596/2014.
57.      Tento pohled by však opomíjel, že cíle ochrany integrity finančních trhů v Unii a důvěry investorů je třeba dosáhnout při dodržení „svobod[y] tisku a svobod[y] slova v ostatních médiích [...], jak jsou zaručeny v Unii a členských státech a uznány podle článku 11 Listiny [...]“(25).
58.      Význam základních svobod v demokratické společnosti vyžaduje široký výklad pojmů, které se na ně odvolávají. Článek 21 nařízení č. 596/2014 tím, že zavádí zvláštní výjimku (ze zákazu šíření vnitřních informací) pro zveřejnění pro účely žurnalistiky nebo pro účely projevu ve sdělovacích prostředcích, ji spojuje se svobodou tisku a svobodou projevu(26).
59.      Soudní dvůr vyložil výraz „zpracování osobních údajů výlučně pro účely žurnalistiky“ uvedený v článku 9 směrnice 95/46 za použití velmi otevřených kritérií(27):
–        „Činnostmi v oblasti žurnalistiky“ jsou činnosti, jejichž účelem je zpřístupnit veřejnosti informace, názory či myšlenky, ať již je způsob přenosu jakýkoli(28).
–        Výjimka se nevztahuje pouze na provozovatele sdělovacích prostředků, ale také na všechny osoby, které jsou činné v oblasti žurnalistiky(29).
–        Okolnost, že osoba není novinář z povolání, nemůže znamenat, že se na pořízení videozáznamu a jeho zveřejnění na internetových stránkách nemůže vztahovat výjimka týkající se činností v oblasti žurnalistiky(30).
–        Nosič, jehož pomocí jsou zpracovávané údaje předávány, ať již klasický, jako je papír či kmitočtové vlny, nebo elektronický, jako je internet, není určující pro posouzení, zda se jedná o činnosti prováděné „výlučně pro účely žurnalistiky“(31).
60.      I když byla tato judikatura formulována v souvislosti s ustanovením, které omezovalo jeho použití výlučně pro účely žurnalistiky, musí být tím spíše rozšířena na jiné ustanovení (jako je článek 21 nařízení č. 596/2014), které toto příslovce opomíjí a odkazuje mnohem velkoryseji na šíření informací „pro účely žurnalistiky nebo jiné formy projevu ve sdělovacích prostředcích“(32).
61.      Z tohoto hlediska je použití článku 21 nařízení č. 596/2014 na politické představitele vystupující ve sdělovacích prostředcích (ať už prostřednictvím rozhovorů, tiskových konferencí nebo obdobných aktů) a kteří v této souvislosti zveřejňují údajně vnitřní informace obecného zájmu, rovněž podpořeno judikaturou ESLP k článku 10 EÚLP.
62.      Smysl a rozsah článku 10 EÚLP v rozsahu, v němž odpovídá článku 11 Listiny(33), musí být vodítkem pro výklad tohoto ustanovení Listiny v souladu s jejím čl. 52 odst. 3 jakožto minimální úrovně ochrany(34).
63.      ESLP opakovaně uznal klíčovou úlohu sdělovacích prostředků při usnadňování a prosazování práva veřejnosti na přijímání a šíření informací a myšlenek(35). Rovněž prohlásil, že úloha vytváření různých „platforem pro veřejnou diskusi není omezena na [tradiční] tisk […]“(36).
64.      K této judikatuře se následně vrátím, abych potvrdil, že by nebylo slučitelné s článkem 11 Listiny, aby byl článek 21 nařízení č. 596/2014 vykládán tak, že brání politickým představitelům zveřejňovat prostřednictvím sdělovacích prostředků informace veřejného zájmu za takových okolností, jako jsou okolnosti projednávané věci.
65.      Když politický představitel zveřejní informace veřejného zájmu během rozhovoru v rozhlasovém pořadu nebo v prohlášení pro noviny, ať už v tištěné nebo digitální podobě, jedná buď v rámci činnosti novinářské (ve výše uvedeném smyslu), nebo v konečném důsledku v rámci činnosti jiné, jejímž cílem je vyjádření ve sdělovacích prostředcích.
b)      Úvahy ad casum
66.      MT chtěl informovat veřejnost o chystané privatizaci společnosti Bpost (jejíž kapitál byl většinově vlastněn státem) jejím částečným začleněním do společnosti PostNL. Jeho cílem tak bylo vyvolat veřejnou diskusi o vhodnosti těchto kroků belgické vlády.
67.      Předkládající soud má za to, že takové informace mohly být jako takové kvalifikovány jako vnitřní informace pro účely nařízení č. 596/2014. Zejména odmítá argumenty MT, podle kterých byla privatizace společnosti Bpost již veřejnou informací.
68.      Podle předkládajícího soudu změny zákona o veřejných podnicích (prosinec 2015) a stanov společnosti (11. května 2016) umožnily privatizaci společnosti Bpost, ale „to neznamenalo existenci konkrétního plánu na provedení privatizace podniku“(37).
69.      Jak FSMA zdůraznil na jednání, prohlášení MT odhalila konkrétní skutečnosti o privatizaci společnosti Bpost, přičemž byla zmíněna její bezprostřední blízkost, její propojení s jiným evropským poštovním provozovatelem a prodej desetiny akcií belgického státu v tomto veřejném podniku. Tato upřesnění mohou v zásadě podpořit tezi předkládajícího soudu týkající se vnitřní povahy informací, které MT odhalil.
70.      Vzhledem k tomu, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce neobsahuje žádnou otázku týkající se povahy zveřejněných informací, musí Soudní dvůr v tomto ohledu respektovat posouzení předkládajícího soudu(38).
71.      Za předpokladu, že by se tedy jednalo o vnitřní informaci, bylo by její zveřejnění nebo šíření ve sdělovacích prostředcích zákonné, pokud by splňovalo podmínky (pozitivní a negativní) stanovené v článku 21 nařízení č. 596/2014.
72.      Pozitivní podmínky jsem již zmínil v předchozích bodech: nastávají, když osoba, která informace zveřejňuje nebo šíří, tak činí pro účely žurnalistiky nebo jiné formy projevu ve sdělovacích prostředcích. Tak tomu bylo v projednávané věci.
73.      Pokud jde o negativní podmínky, použití článku 21 nařízení č. 596/2014 vyžaduje: a) aby příslušné osoby nebo osoby s nimi úzce propojené nezískaly přímo ani nepřímo výhodu nebo zisk ze zveřejňování nebo šíření zmíněných informací nebo b) aby zveřejnění nebo šíření nebylo činěno se záměrem uvést trh v omyl, pokud jde o nabídku, poptávku nebo cenu finančních nástrojů.
74.      Předkládající soud výslovně uvádí, že tyto negativní podmínky v tomto případě nastaly: „je nesporné, že [MT] neměl ze zpřístupnění, které mu je přičítáno, žádnou výhodu nebo prospěch a že tak neučinil s úmyslem uvést trh v omyl“(39).
75.      Předkládající soud patrně rovněž vyloučil (nyní implicitně), že by zveřejnění vnitřní informace přineslo MT, jeho politické straně a vzájemné organizaci, k níž náležel, nějakou nepřímou výhodu nebo zisk, spočívající v tom, že byla zastavena privatizace společnosti Bpost.
76.      Mám za to, že „výhoda nebo zisk“, o nichž se hovoří v článku 21 nařízení č. 596/2014, mají především ekonomickou povahu, tj. mají dopad na majetkovou situaci osoby, která zprávu šíří, nebo osob s ní propojených. Politický prospěch, který MT případně získal šířením zprávy, nelze proto klasifikovat jako zisk ve smyslu článku 21 nařízení č. 596/2014. Opačný výklad by značně omezil rozsah použití této výjimky, protože téměř každé zveřejnění informací může mít pro informující osobu nějaký nepřímý, nikoli nutně ekonomický, zisk.
77.      Předkládající soud opakuje argumentaci, kterou předložil MT, a klade si otázku:
–        zda „by se na něj článek 21 nařízení č. 596/2014 mohl použít jako příznivější právní ustanovení a v rozsahu, v němž se [MT] dovolává toho, že jednal v rámci plnění povinností bývalého ministra a politika opoziční politické strany, a s cílem upozornit veřejnost na plán privatizace předního veřejného podniku“, nebo,
–        zda se „obecně [...] může dovolávat výjimky týkající se šíření, k němuž dochází v rámci plnění povinností, a to vždy s přihlédnutím k tomu, že sdělování, které je mu vytýkáno, je šířením ve sdělovacích prostředcích, o němž tvrdí, že k němu přistoupil za účelem podnícení politické debaty“(40).
78.      Odpověď na tuto dvojí otázku musí být kladná, pokud zveřejnění informací dodrželo podmínky stanovené v článku 21 nařízení č. 596/2014.
79.      Tím, že MT zveřejnil informace o budoucím postupu vlády jako většinového vlastníka kapitálu společnosti Bpost, jednal jako představitel opoziční politické strany(41), která byla proti privatizaci tohoto veřejného podniku. Nezveřejnil čistě podnikové informace přijaté orgány soukromé společnosti, ale blížící se politické rozhodnutí vlády, a to s úmyslem vyvolat, dokud bylo ještě možné zasáhnout, „politickou diskusi“ o tomto rozhodnutí.
80.      Tato okolnost přesouvá spor do politické roviny, v níž by nemělo docházet k omezování postojů jednotlivých politických stran k otázkám významným pro veřejný život, ledaže by existovaly závažné důvody.
2.      Dopad článku 10 nařízení č. 596/2014
81.      Článek 21 nařízení č. 596/2014 je zvláštním pravidlem (lex specialis), které příznivěji upravuje jeden z případů zahrnutých do obecné výjimky uvedené v článku 10.
82.      Článek 10 nařízení č. 596/2014 definuje, co se rozumí nedovoleným zpřístupněním vnitřní informace („pokud osoba disponuje vnitřní informací a zpřístupní tuto informaci jakékoli jiné osobě“), a zavádí velmi širokou výjimku: „s výjimkou případů, kdy dojde k tomuto zpřístupnění informací v rámci běžného výkonu zaměstnání, povolání či plnění povinností“(42).
83.      Tato výjimka nabývá zvláštního významu v článku 21 nařízení č. 596/2014, který se týká zveřejňování nebo šíření informací pro účely žurnalistiky nebo jiné formy projevu ve sdělovacích prostředcích. Článek 21 z důvodu svého zvláštního významu vymezuje činnost (novinářskou v širším smyslu), na kterou se musí vztahovat výjimka, aby byla chráněna svoboda tisku a svoboda projevu.
84.      Úvahy, které Soudní dvůr uvedl v rozsudku Autorité des marchés financiers ohledně vztahu mezi články 10 a 21 nařízení č. 596/2014, jsou doplněny v bodech 78 a 81, kde se uvádí, že obecné požadavky nezbytnosti a přiměřenosti (zveřejnění vnitřní informace)(43) je třeba dodržovat a musí být posuzovány ve světle článku 11 Listiny(44).
85.      Právě z tohoto hlediska se budu zabývat těmito dvěma podmínkami.
a)      Nezbytnost
86.      Nezbytnost zveřejnění vnitřní informace, pokud ji zveřejňuje politický představitel, který je zapojený do novinářské činnosti, bude záviset na tom, zda je toto zveřejnění nejvhodnějším prostředkem k seznámení veřejnosti s relevantní informací o politickém životě.
87.      Nejedná se tedy o abstraktní posouzení nezbytnosti, ale o posouzení konkrétních okolností každého jednotlivého případu. V rozsudku Autorité des marchés financiers tak Soudní dvůr odkázal na nezbytnost toho, že novinář musí ověřit informace, o nichž se dozvěděl(45).
88.      Informace zveřejněná MT mohla mít vliv na burzovní kurz akcií veřejného podniku Bpost, i když se zdá, že její skutečný dopad nebyl významný. Alternativou k oznámení, že tato společnost bude v blízké době privatizována, bylo počkat, až to společnost Bpost oznámí finančnímu orgánu a veřejnosti.
89.      MT byl politický představitel patřící k opoziční straně a domníval se, že jeho povinnosti jakožto politického představitele ho zavazují k tomu, aby předem informoval o blížící se privatizaci společnosti Bpost, která měla být provedena na základě rozhodnutí vlády. Chtěl tak vyvolat veřejnou diskusi o této otázce a v souladu se svými politickými přesvědčeními zabránit této privatizaci.
90.      Bylo v rámci běžného výkonu politických povinností nezbytné zveřejnit vnitřní informace, které měl MT k dispozici ohledně společnosti Bpost?
91.      FSMA tvrdí, že zpřístupnění vnitřních informací ze strany MT nebylo nezbytné, protože diskuse o privatizaci veřejných podniků již v Belgii proběhla v rámci debat předcházejících přijetí zákona ze dne 16. prosince 2015 o reformě veřejných podniků. Dodává, že MT mohl tuto diskusi v roce 2016 znovu „oživit“, aniž musel ve sdělovacích prostředcích šířit tak přesné informace, jaké zveřejnil.
92.      MT zastává opačný názor a domnívá se, že nejvhodnějším způsobem, jak dosáhnout cíle vyvolat veřejnou diskusi o privatizaci a (částečném) spojení společnosti Bpost se společností PostNL, bylo odhalení a zveřejnění probíhajících tajných jednání.
93.      O nezbytnosti zveřejnění přísluší rozhodnout předkládajícímu soudu. Aniž bych chtěl nahrazovat jeho posouzení, domnívám se, že zveřejnění lze považovat za nezbytné, vezme-li se v úvahu účel, který MT sledoval zveřejněním informace o chystané privatizaci společnosti Bpost.
94.      Privatizace veřejného podniku takového významu, jakým je společnost Bpost, hlavní poštovní provozovatel v Belgii, doprovázená snížením podílu státu na základním kapitálu, byla politicky citlivou otázkou, která se dotýkala obecného zájmu. K běžnému výkonu funkce politického představitele patří mimo jiné i vyvolávání diskusí o tomto typu problémů.
95.      Je rovněž součástí povinností opozičního politika odhalit blížící se vládní rozhodnutí obecného zájmu, která jsou před veřejností utajována s cílem předložit je později jako hotovou věc. Pokud bylo nejúčinnějším způsobem, jak zabránit jejímu dokonání, zveřejnění této informace prostřednictvím sdělovacích prostředků, lze její zveřejnění považovat za nezbytné.
96.      Vzhledem k nastalé situaci by opětovná obecná diskuse o vhodnosti privatizace společnosti Bpost neměla stejný dopad jako odhalení, k němuž se uchýlil MT, že vláda se chystá privatizaci v nejbližší době schválit.
b)      Zásada proporcionality
97.      Při analýze proporcionality použiji stejný přístup, jaký byl použit v rozsudku Autorité des marchés financiers.
98.      Za účelem určení, kdy je zpřístupnění údajně vnitřní informace v souladu se zásadou proporcionality, je třeba „přezkoumat, zda by omezení svobody tisku, k němuž by zákaz takového zpřístupnění vedl, bylo nepřiměřené ve vztahu k újmě, kterou by takové zpřístupnění mohlo způsobit na integritě finančních trhů“(46).
99.      Pokud jde o narušení (integrity finančních trhů), předkládající soud učinil tvrzení, které přinejmenším vyvolává pochybnosti o tom, zda k němu skutečně došlo. I přes určité výhrady naznačuje možnost, že šířením této zprávy nebyla ve skutečnosti ohrožena integrita trhu, ale zájem společnosti Bpost na tom, aby prozatím utajila plánovanou transakci(47).
100. Pokud by předkládající soud shledal možnost narušení integrity trhů, opět mu přísluší zvážit, do jaké míry představoval zákaz šíření zprávy nepřiměřené omezení svobody tisku ve vztahu k tomuto narušení. Jak jsem již uvedl, nemyslím si, že v situaci, kdy se blíží privatizace společnosti Bpost, lze od politického představitele vyžadovat, aby mlčel, pokud považuje tuto operaci za ještě škodlivější než její zveřejnění.
101. V případě, že by předkládající soud po posouzení kritérií nezbytnosti a proporcionality dospěl k závěru, že existovaly důvody pro zákaz zveřejnění vnitřní informace, bude muset vyjasnit, zda bylo sporné jednání odůvodněno výkonem svobody projevu.
c)      Přednost svobody projevu
102. Uložení pokuty za zveřejnění zprávy ve sdělovacích prostředcích představuje omezení svobody projevu a svobody informací. MT je omezen ve svém právu vykonávat tyto svobody v rámci „politického žurnalismu“.
103. Je tedy třeba určit, zda je takové omezení v souladu s článkem 11 Listiny a článkem 10 EÚLP odůvodněné. Odůvodnění by v zásadě mohlo spadat jak pod čl. 10 odst. 2 EÚLP, tak pod čl. 52 odst. 1 Listiny.
104. Nemyslím si, že je nutné zdůrazňovat, že svoboda projevu je jedním ze základních pilířů demokratické a pluralitní společnosti a patří k hodnotám, na nichž je podle článku 2 SEU(48) založena Evropská unie, přičemž Listina (článek 11) jí přiznává postavení základního práva. Tento článek Listiny je třeba, jak jsem již uvedl, vykládat s přihlédnutím k velmi podobnému článku 10 EÚLP a k judikatuře ESLP, která se k němu vztahuje(49).
105. ESLP byl v ochraně tohoto práva zvlášť náročný: „svoboda projevu je jedním ze základních pilířů [demokratické společnosti] a jednou z hlavních podmínek jejího pokroku a rozvoje každého jednotlivce. S výhradou čl. 10 odst. 2 [EÚLP] chrání nejen ‚informace‘ nebo ‚myšlenky‘ vnímané příznivě nebo považované za neškodné či neutrální, nýbrž i ty, které zraňují, šokují či znepokojují, aby byla zaručena pluralita, tolerance a duch otevřenosti, bez nichž ‚demokratická společnost‘ nemůže existovat“(50).
106. Jak Soudní dvůr připomněl s odkazem na několik rozsudků ESLP, ESLP „zdůrazňuje zásadní úlohu tisku v demokratické společnosti, takže záruky, které je třeba tisku poskytnout, mají zvláštní význam. Tisk sice nesmí překračovat určité meze, zejména pokud jde o ochranu pověsti nebo práv jiných osob, má však povinnost sdělovat informace a myšlenky o všech otázkách obecného zájmu v souladu se svými povinnostmi a odpovědností. Pokud by tomu bylo jinak, tisk by nemohl plnit svou zásadní roli veřejného hlídacího psa. Při určování, jak to vyžaduje čl. 10 odst. 2 EÚLP, zda je dotčený zásah přiměřený sledovanému legitimnímu cíli, je tedy třeba přikládat velkou váhu zájmům demokratické společnosti na zajištění a zachování svobody tisku“(51).
107. Je pravda, že výkon tohoto práva může podléhat omezením(52), ale přípustné zásahy musí splňovat trojí kritérium, tj. musí být stanoveny zákonem, musí směřovat k ochraně oprávněného zájmu uvedeného v čl. 10 odst. 2 EÚLP a musí být nezbytné v demokratické společnosti.
108. Pokud jde o unijní právo, svoboda projevu a informací zakotvená v článku 11 Listiny může být omezena ve smyslu jejího čl. 52 odst. 1. Listina „připouští omezení výkonu těchto práv a svobod za předpokladu, že tato omezení jsou stanovena zákonem, respektují podstatu těchto práv a svobod a při dodržení zásady proporcionality jsou nezbytná a skutečně odpovídají cílům obecného zájmu, které uznává Unie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého“(53).
109. V projednávané věci je omezení svobody projevu MT: a) stanoveno zákonem, tj. nařízením č. 596/2014 a zákonem ze dne 2. srpna 2002; b) respektuje podstatu tohoto práva, jelikož zákaz zveřejňování vnitřní informací není uložen absolutně(54), a c) sleduje v zásadě obecný zájem, kterým je ochrana integrity finančních trhů.
110. Pochybnosti vyvstávají při snaze sladit toto omezení se zárukou základního práva na svobodu projevu, které zahrnuje právo politického představitele sdělovat veřejnosti informace o otázkách obecného zájmu.
111. Omezení svobody projevu politického představitele musí být posuzováno podle zvláště přísných kritérií, jak vyplývá z judikatury ESLP. Článek 10 odst. 2 EÚLP „neponechává téměř žádný prostor pro omezení svobody projevu v oblasti politického projevu nebo otázek obecného zájmu“(55).
112. Na základě tohoto předpokladu mám za to, že musí převážit svoboda projevu opozičního politického představitele, který tím, že odhalil, že vláda hodlá privatizovat významný veřejný podnik, předního poštovního provozovatele v Belgii, usiluje o vyvolání veřejné diskuze o této otázce(56).
V.      Závěry
113. S ohledem na výše uvedené navrhuji odpovědět Cour d’appel de Bruxelles (odvolací soud v Bruselu, Belgie), oddělení Cour des marchés (tržní soud) následovně:
„Články 10 a 21 nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 596/2014 ze dne 16. dubna 2014 o zneužívání trhu (nařízení o zneužívání trhu) a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES a směrnic Komise 2003/124/ES, 2003/125/ES a 2004/72/ES, ve spojení s článkem 11 Listiny základních práv Evropské unie,
musí být vykládány v tom smyslu, že
1)      článek 21 nařízení č. 596/2014 se vztahuje na šíření vnitřních informací politickým představitelem, bývalým ministrem a členem opoziční strany, který vystupuje ve sdělovacích prostředcích v tomto postavení a tímto způsobem se snaží vyvolat veřejnou diskusi o otázce obecného zájmu s cílem kritizovat chystanou privatizaci hlavního národního poštovního provozovatele, v němž měl stát dosud většinový podíl;
2)      šíření těchto informací prostřednictvím sdělovacích prostředků lze v souladu s článkem 10 nařízení č. 596/2014 považovat za výkon běžných povinností politického představitele. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil, zda je takové šíření nezbytné a přiměřené pro dosažení jeho cílů a zda v každém případě převažuje svoboda projevu a informací zaručená článkem 11 Listiny.“
1      Původní jazyk: španělština.
2      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu) (Úř. věst. 2003, L 96, s. 16; Zvl. vyd. 06/04, s. 367).
3      Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) ze dne 16. dubna 2014 o zneužívání trhu (nařízení o zneužívání trhu) a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES a směrnic Komise 2003/124/ES, 2003/125/ES a 2004/72/ES (Úř. věst. 2014, L 173, s. 1).
4      Směrnice Komise ze dne 22. prosince 2003, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES, pokud jde o definici a uveřejňování důvěrných informací a definici manipulace s trhem (Úř. věst. 2003, L 339, s. 70).
5      Většina jazykových verzí, do kterých jsem nahlédl, klade důraz spíše na „účely“ než na „důvody“, což je výraz použitý ve španělské verzi: v angličtině „for the purpose of journalism or other form of expression in the media“; ve francouzštině „à des fins journalistiques ou aux fins d’autres formes d’expression dans les médias“; v němčině „für journalistische Zwecke oder andere Ausdrucksformen in den Medien“; v italštině „ai fini dell’attività giornalistica o di altre forme di espressione nei mezzi d’informazione“; v portugalštině „para fins jornalísticos ou outra forma de expressão nos meios de comunicação social“; v rumunštině „în scopuri jurnalistice sau sub altă formă de exprimare în presă“. V tomto stanovisku budu používat slovo „účely“ namísto „důvodů“. Španělská jazyková verze jiných obdobných ustanovení, jako je článek 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 1995, L 281, s. 31), je sladěna s ostatními verzemi, přičemž obsahuje výraz „fines periodísticos [účely žurnalistiky]“, a nikoli „motivos periodísticos [důvody žurnalistiky]“.
6      Zákon ze dne 2. srpna 2002 o dohledu nad finančním odvětvím a finančními službami (dále jen „zákon ze dne 2. srpna 2002“).
7      Předkládací rozhodnutí (bod 64) uvádí, že „legislativní změna, ke které došlo v prosinci 2015, umožnila privatizaci“.
8      Příloha 6 písemného vyjádření MT.
9      Předkládací rozhodnutí, bod 64.
10      Příloha 8 písemného vyjádření MT.
11      Zveřejnění tiskové zprávy bylo plánováno na 6. června 2016 za účelem veřejného oznámení fúze.
12      SL byl jedním z pěti stálých zástupců vnitrostátních odborových svazů zaměstnaných společností Bpost v rozhodné době. Z tohoto titulu byl vedením podniku informován o existenci plánu sbližování mezi společnostmi Bpost a PostNL.
13      Bod 60, který přepisuje bod 53 zprávy auditeur.
14      Tak to upřesňuje článek 39 („Vstup v platnost a použitelnost“) nařízení č. 596/2014.
15      Ve druhém odstavci bodu 72 předkládacího rozhodnutí odkazuje předkládající soud za tímto účelem na body 59, 66 a 78 rozsudku Soudního dvora ze dne 15. března 2022, Autorité des marchés financiers (C‑302/20, EU:C:2022:190; dále jen „rozsudek Autorité des marchés financiers“). Ve třetím odstavci bodu 72 téhož rozhodnutí odkazuje předkládající soud na článek 21 nařízení č. 596/2014 jako na „příznivější právní ustanovení“.
16      Soudní dvůr tak rozhodl v rozsudku Autorité des marchés financiers (bod 76).
17      Rozsudek Autorité des marchés financiers, bod 59.
18      Rozsudek Autorité des marchés financiers, bod 59.
19      Tento právní režim se ostatně liší od režimu stanoveného směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1937 ze dne 23. října 2019 o ochraně osob, které oznamují porušení práva Unie (Úř. věst. 2019, L 305, s. 17). Směrnice 2019/1937 se vztahuje na osoby, které pracují pro určitou veřejnou nebo soukromou organizaci a které se dozvědí o porušení unijního práva, při nichž je poškozován veřejný zájem. Postavení oznamovatelů („whistleblowers“, „lanceurs d’alerte“) bylo rovněž řešeno v judikatuře Evropského soudu pro lidská práva (dále jen „ESLP“) na základě článku 10 EÚLP. Viz zejména rozsudek ze dne 14. února 2023, Halet v. Lucembursko (CE:ECHR:2023:0214JUD002188418).
20      Ačkoli se svoboda projevu a svoboda informací zcela neshodují, článek 11 Listiny zahrnuje do „práva na svobodu projevu“ svobodu zastávat názory a přijímat a rozšiřovat informace nebo myšlenky bez zasahování veřejné moci a bez ohledu na hranice.
21      Rozsudek Autorité des marchés financiers, body 64 a 68: „výrazem ‚pro účely žurnalistiky‘ se rozumí zpřístupňování informací za účelem novinářské činnosti, a tudíž nikoli nutně pouze zpřístupňování informací spočívající ve zveřejnění informací jako takových, ale rovněž zpřístupňování informací, které je součástí procesu vedoucího k takovému zveřejnění“ (bod 64); a „[…] nejenom zveřejnění, ale i přípravné akty ke zveřejnění, jako je shromažďování informací a výzkumná a investigativní činnost novináře, jsou inherentní svobodě tisku“ (bod 68).
22      Pro celkový přehled ochrany svobody projevu novinářů v unijním právu viz analýza Tinière, R., „La protection de la liberté d’expression des journalistes par l’Union européenne“, in Maubernard, C., Platon, S., a Tinière R. (dirs.), Les mutations de la liberté d’expression dans l’Union européenne, Bruylant, Brusel, 2025, s. 174 až 188.
23      Rozsudek Autorité des marchés financiers, bod 63.
24      Rozsudky ze dne 11. března 2015, Lafonta (C‑628/13, EU:C:2015:162, bod 21), a ze dne 23. prosince 2009, Spector Photo Group a Van Raemdonck (C‑45/08, EU:C:2009:806, bod 48).
25      Bod 77 odůvodnění nařízení č. 596/2014.
26      Viz Martucci, F., „L’équilibre bancal entre liberté de la presse et régulation financière dans la mise en œuvre du règlement MAR“, Maubernard, C., Platon, S., a Tinière, R. (dirs.), Les mutations de la liberté d’expression dans l’Union européenne, Bruylant, Brusel, 2025, s. 275 až 298.
27      Rozsudek ze dne 14. února 2019, Buivids (C‑345/17, EU:C:2019:122; dále jen „rozsudek Buivids“). V této věci byla směrnice č. 95/46 vykládána ve vztahu k činnosti osoby, která na internetové stránce www.youtube.com zveřejnila videozáznam pořízený na policejní stanici.
28      Rozsudek Buivids, bod 53, který cituje rozsudek ze dne 16. prosince 2008, Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia (C‑73/07, EU:C:2008:727; dále jen „rozsudek Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia“, bod 61). Pokud jde o rozsudek Buivids a rozsudek ze dne 29. července 2019, Spiegel Online (C‑516/17, EU:C:2019:625), viz Smartt, U., „Are bloggers and YouToubers Journalists?“, European Intellectual Property Review, 2020, s. 728 až 737.
29      Rozsudky Buivids, bod 52, a Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia, bod 58.
30      Rozsudek Buivids, bod 55.
31      Rozsudky Buivids, bod 57, a Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia, bod 60.
32      Rozsudky Buivids, body 51 a 57; a Autorité des marchés financiers, body 66 a 67.
33      Svoboda a pluralita sdělovacích prostředků jsou konkrétně chráněny v čl. 11 odst. 2 Listiny.
34      Rozsudky Autorité des marchés financiers, bod 67, a ze dne 12. ledna 2023, Migracijos departamentas (Důvody pronásledování založené na politických názorech) (C‑280/21, EU:C:2023:13, bod 29).
35      Rozsudek ESLP ze dne 8. listopadu 2016, Magyar Helsinki Bizottság v. Maďarsko (CE:ECHR:2016:1108JUD001803011, bod 165).
36      Rozsudek ESLP ze dne 8. listopadu 2016, Magyar Helsinki Bizottság v. Maďarsko, (CE:ECHR:2016:1108JUD001803011, body 166 a 168), které mezi entity a osoby postavené na roveň novinářům zahrnují nevládní organizace, vysokoškolské výzkumné pracovníky a autory děl o tématech obecného zájmu, protože přispívají k šíření názorů, informací a myšlenek mezi veřejností.
37      Předkládací rozhodnutí, bod 64.
38      Lze diskutovat o tom, zda zveřejnění této zprávy prostřednictvím sdělovacích prostředků skutečně vedlo k nějaké nerovnosti mezi potenciálními investory, která by znamenala výhody pro některé na úkor ostatních.
39      Předkládací rozhodnutí, bod 72. Je pravda, že zveřejnění vnitřní informace vedlo k pozastavení obchodování s akciemi společnosti Bpost, ale to neznamená, že došlo k uvedení investorů v omyl. Na jednání MT popsal dopad zveřejnění své informace na burzovní kurzy akcií společností Bpost a PostNL a poukázal na to, že cena akcií nizozemského provozovatele vzrostla a cena akcií společnosti Bpost mírně poklesla, ale rychle opět stoupla.
40      Předkládací rozhodnutí, třetí odstavec bodu 72.
41      Na jednání bylo potvrzeno, že MT byl významným politikem s důležitými funkcemi v rámci belgické socialistické strany, jakož i ve vzájemné organizaci a odborech spojených s touto stranou.
42      Obecná výjimka je nezbytná mimo jiné proto, aby nebránila podnikovým činnostem. Generální ředitel společnosti musí například mít možnost sdílet citlivé informace se svým výkonným orgánem, bankou, advokátní kanceláří, auditorem nebo daňovým poradcem, aniž by mu hrozil postih za zveřejnění vnitřních informací. Vzhledem k tomu, že není možné uvést všechny případy, na které se vztahuje tato výjimka, unijní normotvůrce zvolil obecné ustanovení.
43      Aby bylo zveřejnění důvěrných informací v rámci běžného výkonu zaměstnání, povolání či plnění povinností v souladu s právními předpisy, musí sledovat legitimní cíl, být přiměřené a nezbytné k jeho dosažení a respektovat zásadu proporcionality (Klöhn, L., „Financial journalism, unlawful disclosure of inside information and freedom of press: Mr A v. Autorité des marches financiers“, Common Market Law Review, 2023, č. 2, s. 566).
44      V bodě 80 rozsudku Autorité des marchés financiers se zdůrazňuje, že je třeba zachovat užitečný účinek článku 21 nařízení č. 596/2014 s ohledem na jeho účel, jímž je dodržování svobody tisku a svobody projevu v ostatních sdělovacích prostředcích, které jsou zaručeny zejména v článku 11 Listiny [s odkazem na rozsudek ze dne 29. července 2019, Spiegel Online (C‑516/17, EU:C:2019:625, bod 55).
45      Rozsudek Autorité des marchés financiers, bod 82.
46      Rozsudek Autorité des marchés financiers, bod 84.
47      Předkládací rozhodnutí, bod 72: „pokud jde o test proporcionality [...] je možná namístě mít za to, že cílem tohoto zákazu [zveřejnit vnitřní informaci ze strany MT] není ani tak zajistit ochranu integrity trhu jako ochranu zájmů dotčeného emitenta (v projednávaném případě společnosti Bpost), který [...] chtěl odložit informace pro trhy, aby zajistil, že vyjednávání o plánu s jeho partnerem proběhne bez jakýchkoli zásahů“.
48      Rozsudky ze dne 20. září 2022, SpaceNet a Telekom Deutschland (C‑793/19 a C-794/19, EU:C:2022:702, bod 59); ze dne 5. dubna 2022, Commissioner of An Garda Síochána a další (C‑140/20, EU:C:2022:258, body 42 a 43), a ze dne 6. září 2011, Patriciello (C‑163/10, EU:C:2011:543, bod 31).
49      Rozsudky Autorité des marchés financiers, bod 67, a ze dne 12. ledna 2023, Migracijos departamentas (Důvody pronásledování založené na politických názorech) (C‑280/21, EU:C:2023:13, bod 29).
50      Rozsudky ze dne 7. prosince 1976, Handyside v. Spojené království (CE:ECHR:1976:1207JUD000549372, bod 24), a ze dne 20. října 2015, Pentikäinen v. Finsko (CE:ECHR:2015:1020JUD001188210, bod 87). Rozsudek Soudního dvora ze dne 6. března 2001, Connolly v. Komise (C‑274/99 P, EU:C:2001:127, bod 39), cituje některé rozsudky ESLP k této otázce.
51      Rozsudek Soudního dvora ze dne 4. října 2024, Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, bod 55), který cituje rozsudky ESLP ze dne 23. září 1994, Jersild v. Dánsko (CE:ECHR:1994:0923JUD001589089, bod 31); ze dne 21. ledna 1999, Fressoz a Roire v. Francie (CE:ECHR:1999:0121JUD002918395, bod 45), a ze dne 16. června 2015, Delfi AS v. Estonsko (CE:ECHR:2015:0616JUD006456909, bod 132).
52      Podle čl. 10 odst. 2 EÚLP může výkon svobody projevu, „protože zahrnuje i povinnosti a odpovědnost, [...] podléhat takovým formalitám, podmínkám, omezením nebo sankcím, které stanoví zákon a které jsou nezbytné v demokratické společnosti v zájmu národní bezpečnosti, územní celistvosti nebo veřejné bezpečnosti, ochrany pořádku a předcházení nepokojům a zločinnosti, ochrany zdraví nebo morálky, ochrany pověsti nebo práv jiných, zabránění úniku důvěrných informací nebo zachování autority a nestrannosti soudní moci“.
53      Rozsudek ze dne 4. října 2024, Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, bod 48).
54      Pokud je šíření prováděno při běžném výkonu zaměstnání, povolání či plnění povinností nebo pro účely žurnalistiky nebo jiné formy projevu ve sdělovacích prostředcích, články 10 a 21 nařízení č. 596/2014 upřednostňují svobodu projevu, jak jsem již vysvětlil.
55      Rozsudek ze dne 22. února 2008, Desjardin v. Francie (CE:ECHR:2007:1122JUD002256703, bod 47): „[…] Svoboda projevu, která je cenná pro všechny, je obzvláště důležitá pro politické strany a jejich aktivní členy […]. Zásah do svobody projevu člena opozice, který zastupuje své voliče, vyjadřuje jejich obavy a hájí jejich zájmy, tak vyžaduje, aby Soud uplatnil co nejpřísnější přezkum“. Viz rovněž rozsudky ze dne 17. prosince 2004, Pedersen a Baadsgaard v. Dánsko (CE:ECHR:2004:1217JUD004901799, bod 71); ze dne 23. dubna 2015, Morice v. Francie (CE:ECHR:2015:0423JUD002936910, body 124 a 125), a ze dne 17. ledna 2017, Tavares de Almeida Fernandes a Almeida Fernandes v. Portugalsko (CE:ECHR:2017:0117JUD003156613, bod 55).
56      Při zvažování práva na svobodu projevu ve vztahu k jiným právům bere ESLP v úvahu, zda má daný druh „projevu“ nebo informace zvláštní význam, zejména v rámci politické debaty nebo debaty týkající se obecného zájmu. Rozsudek ze dne 10. ledna 2013, Ashby Donald a další v. Francie (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, bod 39).