62023CJ0300
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (devátého senátu)
12. prosince 2024 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 93/13/EHS – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Smlouva o hypotečním úvěru – Ujednání o pohyblivé úrokové sazbě – Referenční index založený na ročních celkových skutečných sazbách (RPSN) pro hypoteční úvěry poskytované spořitelnami – Oficiální index stanovený zveřejněným správním aktem – Údaje obsažené v preambuli uvedeného aktu – Přezkum týkající se požadavku transparentnosti – Posouzení zneužívající povahy – Zásada efektivity“
Ve věci C‑300/23,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Juzgado de Primera Instancia no 8 de Donostia – San Sebastián (soud prvního stupně č. 8, Donostia – San Sebastián, Španělsko) ze dne 27. dubna 2023, došlým Soudnímu dvoru dne 10. května 2023, v řízení
NB
proti
Kutxabank SA,
za účasti:
Ministerio Fiscal,
SOUDNÍ DVŮR (devátý senát),
ve složení: S. Rodin, předseda osmého senátu vykonávající funkci předsedy devátého senátu, J. Passer a O. Spineanu–Matei (zpravodajka), soudci,
generální advokátka: L. Medina,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za NB: J. M. Erausquin Vázquez a M. Ortiz Pérez, abogados,
–
za Kutxabank SA: I. Ortega Ochoa, abogado, a S. Tamés Alonso, procurador,
–
za španělskou vládu: A. Gavela Llopis a A. Pérez-Zurita Gutiérrez, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: J. Baquero Cruz, P. Kienapfel a N. Ruiz García, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu zaprvé čl. 3 odst. 1, článku 5, čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288; oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26), zadruhé článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. 2005, L 149, s. 22), jakož i zatřetí zásady efektivity.
2
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi NB a Kutxabank SA ve věci platnosti ujednání o pravidelné revizi úrokové sazby smlouvy o hypotečním úvěru.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 93/13
3
Podle čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 platí:
„Smluvní ujednání, které nebylo individuálně sjednáno, je považováno za zneužívající, jestliže v rozporu s požadavkem poctivosti způsobuje významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy, v neprospěch spotřebitele.“
4
Článek 4 uvedené směrnice stanoví:
„1.   Aniž je dotčen článek 7, posuzuje se zneužívající povaha smluvního ujednání s ohledem na povahu zboží nebo služeb, pro které byla smlouva uzavřena, a s ohledem na všechny okolnosti v době uzavření smlouvy, které provázely její uzavření, a na všechna ostatní ujednání smlouvy nebo jiné smlouvy, ze kterých vychází.
2.   Posouzení nepřiměřené povahy podmínek [ujednání] se netýká ani definice hlavního předmětu smlouvy, ani přiměřenosti ceny a odměny službám nebo zboží dodávaným jako protiplnění, pokud jsou tyto podmínky sepsány jasným a srozumitelným jazykem.“
5
Článek 5 uvedené směrnice zní následovně:
„V případě smluv, v nichž jsou všechna nebo některá ujednání nabízená spotřebiteli předložena písemně, musí být tato ujednání sepsána jasným a srozumitelným jazykem. Při pochybnosti o významu některého ujednání se použije výklad, který je pro spotřebitele nejpříznivější. Toto pravidlo pro výklad se nepoužije v souvislosti s postupy stanovenými v čl. 7 odst. 2.“
6
Článek 6 odst. 1 směrnice 93/13 stanoví:
„Členské státy stanoví, že zneužívající ujednání použitá ve smlouvě uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem nejsou podle jejich vnitrostátních právních předpisů pro spotřebitele závazná a že smlouva zůstává pro strany závaznou za stejných podmínek, může-li nadále existovat bez dotyčných zneužívajících ujednání.“
7
Článek 7 odst. 1 uvedené směrnice zní takto:
„Členské státy zajistí, aby v zájmu spotřebitelů a soutěžitelů byly k dispozici odpovídající a účinné prostředky zabraňující dalšímu používání zneužívajících ujednání ve smlouvách, které uzavírají prodávající nebo poskytovatelé se spotřebiteli.“
8
Podle článku 8 uvedené směrnice:
„Členské státy mohou přijmout nebo ponechat v platnosti přísnější ustanovení slučitelná se Smlouvou v oblasti působnosti této směrnice, aby zajistily nejvyšší stupeň ochrany spotřebitele.“
Směrnice 2005/29
9
Podle článku 19 směrnice 2005/29 měly členské státy nejpozději do 12. června 2007 přijmout a zveřejnit právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s uvedenou směrnicí a neprodleně o nich uvědomit Evropskou komisi. Tyto předpisy měly používat nejpozději ode dne 12. prosince 2007.
Španělské právo
Zákon 7/1998
10
Směrnice 93/13 byla do španělského práva provedena prostřednictvím Ley 7/1998, sobre condiciones generales de la contratación (zákon č. 7/1998 o obecných smluvních podmínkách) ze dne 13. dubna 1998 (BOE č. 89 ze dne 14. dubna 1998, s. 12304).
11
Článek 5 odst. 5 uvedeného zákona, ve znění Ley 5/2019, de regulación de los contratos de crédito inmobiliario (zákon 5/2019 o úpravě smluv o hypotečním úvěru) ze dne 15. března 2019 (BOE č. 65 ze dne 16. března 2019), stanoví, že podmínky vložené do smluv netransparentním způsobem jsou absolutně neplatné.
Obecný zákon o ochraně spotřebitelů a uživatelů
12
Real Decreto Legislativo 1/2007, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias (královské legislativní nařízení 1/2007, kterým se schvaluje přepracované znění obecného zákona o ochraně spotřebitelů a uživatelů a dalších souvisejících zákonů) ze dne 16. listopadu 2007 (BOE č. 287 ze dne 30. listopadu 2007, s. 49181), vyhlásilo přepracované znění uvedeného zákona, které bylo pozměněno zákonem 5/2019 (dále jen „obecný zákon o ochraně spotřebitelů a uživatelů“).
13
Článek 8 obecného zákona o ochraně spotřebitelů a uživatelů stanoví:
„Základními právy spotřebitelů a uživatelů jsou:
[…]
b)
ochrana jejich oprávněných hospodářských a sociálních zájmů zvláště před nekalými obchodními praktikami a vložením zneužívajících ujednání do smluv.
[…]
d)
správné informace o jednotlivých výrobcích a službách, jakož i vzdělávání a osvěta zprostředkovávající znalosti o jejich náležitém používání, spotřebě nebo požívání.
[…]“
14
Článek 60 uvedeného obecného zákona, nadepsaný „Informace předcházející uzavření smlouvy“, v odstavci 1 stanoví:
„Podnikatel spotřebiteli nebo uživateli dříve, než je tento vázán příslušnou smlouvou nebo nabídkou, poskytne jasným a srozumitelným jazykem relevantní, pravdivé a dostatečné informace o hlavních znacích smlouvy, zejména o jejich právních a finančních podmínkách […]“
15
Článek 80 odst. 1 uvedeného obecného zákona, nadepsaný „Podmínky, které musí splňovat ujednání, která nebyla individuálně sjednána“, stanoví:
„Ve smlouvách uzavíraných se spotřebiteli a uživateli, které obsahují ujednání, která nebyla individuálně sjednána, včetně smluv uzavřených veřejnou správou a na ní závislými subjekty a podniky, musí tato ujednání splňovat tyto podmínky:
a)
jejich znění musí být přesné, jasné a jednoznačné, aby mohlo být samo srozumitelné, aniž odkazuje na texty nebo dokumenty, které nebyly poskytnuty předem nebo v době uzavření smlouvy a které je v každém případě třeba výslovně uvést ve smluvním dokumentu.“
[…]
c)
poctivost a spravedlivé vyvážení povinností stran, což v každém případě vylučuje používání zneužívajících ujednání.“
16
Článek 82 odst. 1 obecného zákona o ochraně spotřebitelů a uživatelů, nadepsaný „Pojem zneužívající ujednání“, stanoví:
„Za zneužívající se považují všechna ujednání, která nebyla individuálně sjednána, a veškeré praktiky, které nevyplývají z výslovné dohody, jestliže v rozporu s požadavkem poctivosti způsobují významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy, v neprospěch spotřebitele a uživatele.“
17
Článek 83 uvedeného obecného zákona, nadepsaný „Neplatnost zneužívajících ujednání a další trvání smlouvy“, stanoví:
„Zneužívající ujednání jsou absolutně neplatná a považují se za nesjednaná. Za tímto účelem soud po vyslechnutí účastníků řízení určí neplatnost zneužívajících ujednání obsažených ve smlouvě, která však zůstává pro smluvní strany závazná za stejných podmínek, může-li nadále existovat bez zneužívajících ujednání.
Podmínky včleněné do smluv netransparentním způsobem v neprospěch spotřebitele jsou absolutně neplatné.“
Občanský zákoník
18
Článek 1303 Código Civil (občanský zákoník) stanoví:
„Nestanoví-li následující články jinak, v případě určení neplatnosti určitého závazku si smluvní strany vzájemně vrátí dosud poskytnutá plnění, která byla předmětem smlouvy, spolu s jejich užitky, a cenu včetně úroků.“
19
Článek 1306 bod 2 uvedeného zákoníku stanoví:
„Pokud skutek, který je nemorální, není trestným činem ani přestupkem, dodržují se následující pravidla:
[…]
2)
Je-li na vině pouze jedna ze smluvních stran, nemůže se domáhat vrácení plnění, které uskutečnila na základě smlouvy, ani se domáhat uskutečnění protiplnění. Druhá smluvní strana, která nenese vinu, se může domáhat vrácení plnění, které uskutečnila na základě smlouvy, aniž má povinnost uskutečnit protiplnění.“
Oběžníky 8/1990 a 5/1994
20
Banco de España (Španělská centrální banka) vydala dne 7. září 1990 circular 8/1990, a entidades de crédito, sobre transparencia de las operaciones y protección de la clientela (oběžník č. 8/1990 pro úvěrové instituce o transparentnosti transakcí a ochraně klientů; BOE č. 226 ze dne 20. září 1990, s. 27498).
21
Oběžník 8/1990 byl změněn mimo jiné prostřednictvím circular 5/1994 a entidades de crédito (oběžník č. 5/1994 pro úvěrové instituce) ze dne 22. července 1994 (BOE č. 184 ze dne 3. srpna 1994, s. 25106), který zejména doplnil přílohu VIII k oběžníku 8/1990. Juzgado de Primera Instancia no 8 de Donostia – San Sebastián (soud prvního stupně č. 8, Donostia – San Sebastián, Španělsko), který je předkládajícím soudem, v tomto ohledu upřesňuje, že v Boletín Oficial del Estado nebylo zveřejněno konsolidované znění oběžníku 8/1990 ve znění oběžníku 5/1994 (dále jen „oběžník 8/1990, ve znění pozdějších předpisů“).
22
Oběžník 8/1990 ve znění pozdějších předpisů stanovil určité oficiální referenční indexy pro hypoteční úvěry. Mezi nimi byly různé průměrné sazby hypotečních úvěrů na dobu přesahující tři roky poskytnutých za účelem nabytí nemovitosti určené k bydlení, jejíž cena je volně stanovena (dále jen „IRPH“), mezi nimi IRPH týkající se úvěrů poskytnutých spořitelnami (dále jen „IRPH spořitelen“).
23
IRPH spořitelen je v příloze VIII oběžníku 8/1990 ve znění pozdějších předpisů definován takto:
„[…] prostý průměr průměrných úrokových sazeb vážených kapitálem použitým pro úvěry zajištěné zástavním právem k nemovitosti se splatností nejméně tři roky, jejichž účelem je nabytí nemovitosti určené k bydlení, jejíž cena je volně určena, které všechny spořitelny poskytly nebo obnovily během referenčního měsíce indexu. Těmito váženými průměrnými úrokovými sazbami jsou ekvivalentní roční sazby nahlášené za tyto doby splatnosti všemi spořitelnami Španělské centrální bance […]“
24
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že tato definice je doplněna poznámkou, že „vážené průměrné úrokové sazby“ jsou celkové roční skutečné úrokové sazby (RPSN) deklarované Španělské centrální bance všemi spořitelnami pro dotčené operace.
25
Z uvedeného rozhodnutí rovněž vyplývá, že oběžník 5/1994 obsahoval upozornění pro úvěrové instituce, kterým byl určen, podle něhož by prosté přímé použití IRPH znamenalo, že RPSN operace hypotečního úvěru by byl vyšší než tržní sazba, čemuž by se zamezilo použitím přiměřené záporné marže, jejíž hodnota by se měnila v závislosti na provizích za tuto operaci a na frekvenci splátek.
Zákon 14/2013
26
Ley 14/2013, de apoyo a los emprendedores y su internacionalización (zákon 14/2013 o podpoře podnikatelů a jejich internacionalizaci) ze dne 27. září 2013 (BOE č. 233, ze dne 28. září 2013, s. 78787) obsahuje patnácté dodatkové ustanovení, které stanoví zánik od 1. listopadu 2013 zejména IRPH spořitelen.
27
Odstavce 2 až 4 uvedeného dodatečného ustanovení zní takto:
„2. Odkazy na sazby uvedené v předchozím odstavci se od příští revize použitelných sazeb nahradí náhradní sazbou nebo referenčním indexem stanoveným smlouvou.
3. V případě, že ve smlouvě nebudou náhradní sazba nebo referenční index stanoveny, nebo pokud půjde o jeden z indexů či sazeb, které se ruší, uplatní se oficiální úroková sazba označovaná jako [IRPH úvěrových institucí], doplněná o marži odpovídající aritmetickému průměru rozdílů mezi zrušenou a výše uvedenou sazbou, který se vypočítá na základě údajů dostupných mezi okamžikem uzavření smlouvy a okamžikem, kdy nová sazba nabývá účinnosti.
[…]
4. Smluvní strany s ohledem na uplatnění tohoto ustanovení nedisponují žádným prostředkem, jehož prostřednictvím by se mohly dožadovat pozměnění, jednostranné změny nebo ukončení půjčky či úvěru.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
28
Dne 11. září 2006 uzavřel NB se společností Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Gipuzkoa y San Sebastián, nyní Kutxabank smlouvu o hypotečním úvěru na 35 let (dále jen „úvěrová smlouva dotčená ve věci v původním řízení“).
29
V souladu s článkem 3a uvedené smlouvy (dále jen „sporné ujednání“) je úroková sazba pohyblivá, přičemž nová úroková sazba musí být pravidelně stanovena v závislosti na IRPH spořitelen.
30
Ve sporném ujednání je upřesněno, že tento index odpovídá prostému průměru průměrných úrokových sazeb, vážených kapitálem, pro hypoteční úvěry zajištěné zástavním právem k nemovitosti, poskytnuté spořitelnami, se splatností nejméně tři roky, jejichž účelem je nabytí nemovitosti určené k bydlení, jejíž cena je volně stanovena, bez jakékoli změny a referenční hodnotou je hodnota posledního indexu zveřejněného Španělskou centrální bankou v měsíci předcházejícím každému datu předpokládané revize sazby, nebo podpůrně posledního indexu zveřejněného Španělskou centrální bankou před uvedeným předchozím měsícem.
31
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že sporné ujednání neuvádí závěrečnou část definice IRPH spořitelen uvedenou v příloze VIII oběžníku 8/1990, ve znění pozdějších předpisů, která upřesňuje, že dané „[vážené] průměrné úrokové sazby“ jsou RPSN oznámené Španělské centrální bance všemi spořitelnami pro dotčené operace.
32
Dne 4. března 2022 podal NB k předkládajícímu soudu žalobu směřující zejména ke konstatování zneužívající povahy sporného ujednání.
33
Předkládající soud upřesňuje, že IRPH se stanoví na základě průměru RPSN uplatňovaného na podobné operace. Z toho důvodu by úprava úrokové sazby dané smlouvy na základě IRPH vedla ke zvýšení uvedené úrokové sazby, protože by zahrnovala to, co dlužníci dotčení všemi smlouvami, které sloužily jako základ pro stanovení dané IRPH, zaplatili – kromě nominální úrokové sazby – z titulu poplatků a případných provizí, ačkoli v případě smlouvy, jejíž úroková sazba je takto indexována, by byly kromě marže připočteny podobné náklady a byla by již zaplacena provize. Uvedený soud dodává, že některé skutečnosti zohledněné v RPSN, které sloužily jako základ pro stanovení IRPH, vyplývaly ze smluvních ujednání, jejichž zneužívající povaha byla od té doby uznána nebo je možná.
34
Předkládající soud, který nejprve zkoumal sporné ujednání s ohledem na požadavek transparentnosti, si klade otázku ohledně dodržení tohoto požadavku, neboť toto ujednání spotřebiteli neumožňuje přesně zjistit ekonomické důsledky, které s sebou nese v rámci smlouvy uzavřené na dobu 35 let.
35
Především má pochybnosti o tom, zda průměrný spotřebitel může sám o sobě pochopit rozdíly mezi pojmy „úroková sazba“, „referenční index“ nebo „RPSN“ a následně i fungování způsobu výpočtu referenčních indexů, které jsou stanoveny na základě RPSN.
36
Kromě toho předkládající soud uvádí, že sporné ujednání obsahuje definici IRPH spořitelen, která nezahrnuje část této definice týkající se skutečnosti, že tento index je založen na RPSN. Vyvozuje z toho, že průměrný spotřebitel, který neví o oběžnících Španělské centrální banky zaslaných úvěrovým institucím a který nebyl svým smluvním partnerem informován o skutečnosti, že IRPH spořitelen odpovídá RPSN, ani o upřesněních obsažených v oběžníku 5/1994 týkajících se úrovně IRPH ve vztahu k tržní sazbě, nemá žádný důvod před uzavřením smlouvy požadovat informace v tomto ohledu, neboť se domnívá, že návrh smlouvy, který je mu předložen, je zajímavý, jelikož stanoví nižší marže, než jsou marže obvykle stanovené ve smlouvách, jejichž úroková sazba je stanovena ve vztahu k referenčnímu indexu Euribor (úroková sazba na mezibankovním trhu v EUR).
37
Tyto úvahy jsou uvedeny na podporu první až třetí a páté otázky.
38
Předkládající soud dále odkazuje na judikaturu Tribunal Supremo (Nejvyšší soud, Španělsko), z níž vyplývá, že požadavek transparentnosti týkající se složení a výpočtu IRPH je nutně splněn z důvodu zveřejnění oběžníku 8/1990 v Boletín Oficial del Estado a způsobu výpočtu uvedených indexů, takže úvěrová instituce, která takový index zahrne do uvedených smluvních podmínek, nemá povinnost zahrnout do úvěrové smlouvy úplnou definici daného indexu. Citovaná judikatura je založena výlučně na bodech 53 a 56 rozsudku ze dne 3. března 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138), s vyloučením bodů 51, 52, 54 a 55.
39
Předkládající soud má za to, že body 53 a 56 uvedeného rozsudku jsou založeny na údajích, které nejsou zcela v souladu se skutečností. Oběžník 8/1990, o jehož zveřejnění se uvedený rozsudek opírá, totiž neobsahuje žádnou zmínku o IRPH, neboť ty byly zavedeny oběžníkem 5/1994. Nahlédnutí do posledně uvedeného oběžníku každopádně neumožňuje zjistit způsob výpočtu IRPH, neboť v něm není uveden, takže spotřebitel by musel z dostupných údajů vyvodit, že IRPH je RPSN zahrnující marže, provize a poplatky.
40
Tyto úvahy jsou uvedeny na podporu čtvrté a šesté až osmé otázky.
41
Kromě toho má předkládající soud pochybnosti o tom, zda je výše citovaná judikatura Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) v rozsahu, v němž stanoví, že úvěrové instituce jsou bezpodmínečně osvobozeny od povinnosti zahrnout do smluv o hypotečním úvěru úplnou definici IRPH použitou pro pravidelné úpravy úrokové sazby a informovat spotřebitele o předchozím vývoji tohoto indexu, pokud je tento index úředně zveřejněn, v souladu s judikaturou Soudního dvora, s ohledem na bod 54 rozsudku ze dne 3. března 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138), a na bod 34 usnesení ze dne 17. listopadu 2021, Gómez del Moral Guasch (C‑655/20, EU:C:2021:943).
42
Tyto pochybnosti jsou základem deváté a desáté předběžné otázky.
43
Konečně předkládající soud odkazuje rovněž na směrnici 2005/29, o níž má za to, že byla použitelná v době uzavření úvěrové smlouvy dotčené ve věci v původním řízení. Uvádí, že neexistence důležitých prvků v definici IRPH spořitelen, která je uvedena v této smlouvě, může představovat opomenutí závažných informací ve smyslu článku 7 uvedené směrnice, a tedy představovat klamavou praktiku. Pokud by tomu tak bylo, klade si předkládající soud otázku, zda takové konstatování může vyloučit veškerou poctivost ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13.
44
Tyto úvahy jsou předloženy na podporu jedenácté a dvanácté otázky.
45
Zadruhé předkládající soud zvažuje případ, kdy je třeba mít za to, že sporné ujednání není v souladu s požadavkem transparentnosti. V takové situaci má za to, že by měl přezkoumat případnou zneužívající povahu uvedeného ujednání, a navrhuje, aby to Soudní dvůr potvrdil, jelikož jeho předchozí rozhodnutí se týkala pouze tohoto požadavku.
46
V tomto případě předkládající soud zaprvé zmiňuje vnitrostátní pravidla, která od roku 2019 stanoví, že smluvní podmínky vložené netransparentním způsobem v neprospěch spotřebitelů jsou absolutně neplatné. Uvádí, že Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) nepovažuje uvedená pravidla za použitelná se zpětnou účinností. Naproti tomu, pokud jde o takzvaná „ujednání o minimální úrokové sazbě“, podle kterých nemůže pohyblivá úroková sazba klesnout pod určitou hranici, judikatura uvedeného Nejvyššího soudu je ustálena v tom smyslu, že taková ujednání nejsou transparentní, a jsou tedy zneužívající, jelikož stanoví zjevně pohyblivou úrokovou sazbu, která se však ve skutečnosti mění pouze směrem nahoru. Předkládající soud má za to, že citovaná judikatura by měla být v projednávané věci použita obdobně s ohledem na klamavý prvek, který sporné ujednání obsahuje z důvodu, že ve smluvní definici IRPH není uvedeno, že IRPH je RPSN.
47
Tyto úvahy jsou předloženy na podporu třinácté a čtrnácté otázky.
48
Zadruhé předkládající soud zmiňuje judikaturu Tribunal Supremo (Nejvyšší soud), podle níž použití oficiálního indexu, používaného orgány veřejné moci při financování dotovaného bydlení, nemůže být v rozporu s požadavkem poctivosti.
49
Nicméně poznamenává, že použití oficiálního indexu je v případě uzavření smlouvy o hypotečním úvěru povinné a orgány veřejné moci, které použily IRPH, tak učinily s přihlédnutím k upozornění Španělské centrální banky uvedenému v preambuli oběžníku 5/1994.
50
Předkládající soud dále uvádí, že posouzení zneužívající povahy se netýká použití IRPH, ale ujednání, které stanovilo jeho použití v úvěrové smlouvě. S ohledem na bod 69 rozsudku ze dne 14. března 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164), je tedy relevantní určit, zda poskytovatel úvěru, který jedná s dlužníkem poctivě a přiměřeně, mohl očekávat, že by posledně uvedený s vložením sporného ujednání do úvěrové smlouvy dotčené ve věci v původním řízení souhlasil v rámci individuálního vyjednávání, pokud by pochopil fungování způsobu výpočtu IRPH spořitelen, a mohl tedy na základě přesných kritérií posoudit potenciálně významné hospodářské důsledky vyplývající z použití tohoto indexu, pokud by znal jeho vývoj za dva roky předcházející uzavření uvedené smlouvy a pokud by byl informován o tom, že oběžník č. 5/1994 obsahuje upozornění na nutnost zavést případně zápornou marži, což je upozornění, které poskytovatel úvěru nechtěl vzít v potaz.
51
Podle předkládajícího soudu je v rámci tohoto posouzení třeba s ohledem na bod 67 druhou odrážku rozsudku ze dne 26. ledna 2017, Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60) zejména srovnat způsob výpočtu smluvní úrokové sazby a skutečnou výši této sazby, která z něj vyplývá, s běžně používanými způsoby výpočtu a zákonnou úrokovou sazbou, jakož i úrokovými sazbami používanými na trhu k okamžiku uzavření dotčené smlouvy pro srovnatelné úvěry.
52
Tyto úvahy jsou předloženy na podporu patnácté až osmnácté otázky.
53
Konečně zatřetí v případě, že by bylo konstatováno, že sporné ujednání je zneužívající a úvěrová smlouva dotčená ve věci v původním řízení by v zásadě bez tohoto ujednání nemohla nadále trvat, má předkládající soud za to, že by měl zvážit možnost, že se spotřebitel rozhodne mezi zrušením této smlouvy nebo jejím zachováním výměnou za nahrazení sporného ujednání odkazem na dispozitivní index stanovený zákonem, zejména s ohledem na bod 52 usnesení ze dne 17. listopadu 2021, Gómez del Moral Guasch (C‑655/20, EU:C:2021:943).
54
Zaprvé v případě, že se spotřebitel rozhodne zachovat smlouvu, předkládající soud uvádí, že dispozitivní ustanovení, které označuje a které má zajistit kontinuitu smluv po nerozporovaném zániku IRPH spořitelen a IRPH bank, má podle jeho názoru zachovat rovnováhu mezi plněními smluvních stran, kdežto uznání zneužívající povahy sporného ujednání by znamenalo, že vytváří situaci nerovnováhy, kterou by bylo třeba napravit. Za těchto podmínek je uvedený soud toho názoru, že obnovení rovnováhy mezi plněními smluvních stran by vedlo k uplatnění záporné marže na referenční index určený sporným ujednáním v souladu s tím, co Španělské centrální banka doporučila v preambuli oběžníku 5/1994.
55
Zadruhé v případě, že by se spotřebitel rozhodl pro zrušení smlouvy, má předkládající soud za to, že použití článku 1303 občanského zákoníku, které by znamenalo vzájemné vrácení plnění navýšených o úroky, by zvýhodnilo finanční instituci, ačkoli posledně uvedená by byla z povahy věci odpovědná za neplatnost uvedené smlouvy. V případě uplatnění uvedeného článku by totiž finanční instituce měla nárok na úroky ve výši zákonné sazby, která je vyšší než smluvní úroková sazba, z celé jistiny ode dne uzavření uvedené smlouvy. Tak by tomu zřejmě nebylo, kdyby bylo třeba použít čl. 1306 bod 2 občanského zákoníku, což by bylo patrně možné, kdyby bylo konstatováno, že úvěrová smlouva dotčená ve věci v původním řízení musí být zrušena z důvodu své „nemorálnosti“ ve smyslu posledně uvedeného ustanovení a že tuto nemorálnost lze přičíst výlučně uvedené instituci, jelikož se jedná o adhezní smlouvu uloženou dlužníkovi.
56
Tyto úvahy jsou uvedeny na podporu devatenácté až dvacáté druhé otázky.
57
Za těchto podmínek se Juzgado de Primera Instancia no 8 de Donostia – San Sebastián (soud prvního stupně č. 8, Donostia – San Sebastián, Španělsko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Lze vzhledem k tomu, že Banco de España (Španělská centrální banka) v oběžníku č. 5/1994 […], kterým začlenila [IRPH] na španělský hypoteční trh, přičemž rovněž upozornila, že jejich prosté přímé použití znamená, že RPSN dotčené operace je vyšší než tržní RPSN, a aby se tomu zabránilo, je nutné začlenit příslušnou zápornou marži, ignorování tohoto upozornění a nezačlenění takové záporné marže chápat jako způsob, jak vytvořit […] nerovnováhu v rozporu s požadavkem poctivosti, který je uveden v čl. 3 odst. 1 směrnice [93/13]?
2)
Může skutečnost, že finanční instituce uplatňují záporné marže, snižující koeficienty nebo procentní podíly IRPH, jak stanoví Španělská centrální banka, pouze v případech, kdy jsou smlouvy o hypotečních úvěrech určeny k pořízení dotovaného bydlení, pod dohledem orgánů veřejné správy, a naopak neuplatňují tyto záporné marže, snižující koeficienty nebo procentní podíly IRPH, pokud je hypoteční úvěr určen k pořízení bydlení, jehož cena je volně stanovena, bez dohledu orgánů veřejné správy, představovat způsob, jak vytvořit […] nerovnováhu v rozporu s požadavkem poctivosti, který je uveden v čl. 3 odst. 1 směrnice [93/13]?
3)
Je zachování platnosti ujednání zahrnujícího IRPH spořitelen, která byla stanovena měsíc po měsíci na základě údajů získaných při použití ujednání, která byla prohlášena za zneužívající, pokud byly některé prvky RPSN hypotečních úvěrových operací, které byly použity pro stanovení IRPH spořitelen měsíc po měsíci, jako je počáteční provize nebo určité poplatky placené poskytovatelem úvěru, prohlášeny za zneužívající, v rozporu s čl. 6 odst. 1 směrnice [93/13]?
4)
Je v rozporu s body 51, 52, 54 a 55 rozsudku [ze dne 3. března 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138)] vnitrostátní judikatura, jako je judikatura stanovená španělským Tribunal Supremo (Nejvyšší soud), podle níž, aniž by bylo třeba provádět kontroly a ověření vyžadované uvedenými body, musí vnitrostátní soud vycházet z toho, že kontrola transparentnosti ujednání obsahujícího referenční index IRPH ve smlouvě uzavřené mezi spotřebitelem a poskytovatelem úvěru je v každém případě splněna tím, že definice tohoto indexu je uvedena v […] oběžníku […] č. 5/1994, zveřejněném v [Boletín Oficial del Estado (BOE č. 184 ze dne 3. srpna 1994)], ačkoli spotřebitel s těmito informacemi není seznámen?
5)
Musí být článek 5 směrnice [93/13], za účelem splnění požadavku transparentnosti ujednání vloženého do smlouvy o hypotečním úvěru s pohyblivou úrokovou sazbou vázanou na oficiální index, jako je IRPH, který vzhledem k vlastnostem svého výpočtu neodráží pouze sazbu úroků z úvěru a vyžaduje použití složitého výpočtu marže za účelem porovnání s jinými indexy a pro spotřebitele znamená potenciální riziko, že bude muset převzít částečně duplicitní platbu bankovních provizí, vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě nebo judikatuře, která umožňuje, aby poskytovatel úvěru nezahrnul do smlouvy, nebo výslovně neposkytl spotřebiteli s dostatečným předstihem před uzavřením smlouvy, následující informace:
a)
informaci, že referenční [index] neodráží pouze sazby úroků z úvěru, ale také provize;
b)
informaci o konkrétním zvýšení, které z toho vyplývá;
c)
informaci, zda k vyrovnání tohoto zvýšení použije zápornou marži v marži referenční sazby;
to vše s cílem usnadnit spotřebiteli skutečné srovnání různých možných referenčních sazeb a umožnit mu zjistit, zda a do jaké výše bude ve smlouvě, kterou se chystá uzavřít, platit částečně duplicitní provize, a pokud ano, zda je může napadnout?
6)
Je taková vnitrostátní judikatura, jako je judikatura španělského Tribunal Supremo (Nejvyšší soud), podle níž je poskytovatel úvěru zproštěn veškeré odpovědnosti za informování spotřebitele o fungování způsobu výpočtu [referenčního] indexu IRPH a o hospodářských důsledcích z toho vyplývajících, přičemž přenáší tuto povinnost na samotného spotřebitele, který si při svých nedostatečných finančních znalostech musí tyto informace sám vyhledat a pochopit definici zveřejněnou v [Boletín Oficial del Estado], která neuvádí výslovně nic o zahrnutí marží a poplatků do [referenčního] indexu, což je okolnost, kterou si musí sám odvodit ze znalosti toho, že [uvedený] index je měsíčně určován prostřednictvím průměru RPSN referenčních operací, v rozporu s bodem 57 vyjádření Evropské komise [ve věci C‑125/18], body 2 a 125 stanoviska generálního advokáta [M. Szpunara ve věci Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2019:695),] a body 51, 52, 54 a 55 rozsudku [ze dne 3. března 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138)]?
7)
Je výklad bodů 53 a 56 rozsudku [ze dne 3. března 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138)], podle něhož pouhé zveřejnění definice sazby IRPH v [Boletín Oficial del Estado] umožňuje spotřebiteli poznat, že [tento index] zahrnuje marže a poplatky uplatňované [úvěrovými] institucemi, slučitelný s ustálenou judikaturou SDEU, podle níž se spotřebitel z hlediska informací nachází ve slabším postavení vůči prodávajícímu nebo poskytovateli, s nímž uzavírá smlouvu, a s bodem 2 stanoviska generálního advokáta [M. Szpunara ve věci Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2019:695)], podle kterého průměrný spotřebitel není schopen porozumět některým pojmům, jako je ‚úroková sazba‘, ‚referenční index‘ nebo ‚[RPSN]‘, a zejména rozdílům mezi těmito pojmy, a že to platí rovněž pro fungování či konkrétní výpočet nejen pohyblivých úrokových sazeb, ale i oficiálních referenčních indexů hypotečních úvěrů a RPSN, na jejichž základě se tyto úrokové sazby vypočítávají?
8)
Je výklad bodů 53 a 56 rozsudku [ze dne 3. března 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138),] v tom smyslu, že spotřebitel může vědět, že […] index IRPH zahrnuje marže a poplatky na základě definice zveřejněné v [Boletín Oficial del Estado], když je pro tento účel nezbytné, aby tento spotřebitel věděl, co je to sazba RPSN a co představuje, aby mohl dovodit, že jelikož je sazba IRPH spořitelen stanovena na základě prostého průměru sazeb RPSN, bude nutně zahrnovat provize, marže a poplatky uplatňované [úvěrovými] institucemi, v rozporu s ustálenou judikaturou SDEU, podle níž se spotřebitel z hlediska informací nachází ve slabším postavení vůči prodávajícímu nebo poskytovateli, s nímž uzavírá smlouvu, a s bodem 2 stanoviska generálního advokáta [M. Szpunara ve věci Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2019:695)]?
9)
Je osvobození poskytovatele úvěru od povinnosti včlenit do smlouvy úplnou definici referenčního indexu, který slouží pro výpočet pohyblivé úrokové sazby, a předat spotřebiteli písemnou informaci o dřívějším vývoji tohoto indexu, uvedené v usnesení [ze dne 17. listopadu 2021, Gómez del Moral Guasch (C‑655/20, EU:C:2021:943)], bezvýhradné a bezpodmínečné, nebo je naopak podmíněno tím, že na základě výše uvedených informací poskytnutých prodávajícím nebo poskytovatelem je spotřebitel již schopen pochopit, jak funguje způsob výpočtu [uvedeného] indexu, aby mohl na základě přesných a srozumitelných kritérií posoudit potenciálně významné ekonomické důsledky uvedeného ujednání pro své finanční závazky?
10)
Vztahuje se takové osvobození i na případy, kdy je podle vnitrostátního práva platného v době uzavření smlouvy vyžadováno včlenit do smlouvy úplnou definici referenčního indexu, který slouží pro výpočet pohyblivé úrokové sazby, a předat spotřebiteli písemnou informaci o dřívějším vývoji tohoto indexu?
11)
Použije-li se směrnice [2005/29] o nekalých obchodních praktikách podniků vůči spotřebitelům na vnitřním trhu, lze opomenutí tak relevantních informací ze strany poskytovatele úvěru, jako [jsou informace týkající se] zvláštní[ho] způsob[u] výpočtu […] IRPH, jejich stanovení na základě sazeb RPSN referenčních operací (což vede k zahrnutí průměrných marží, provizí a poplatků těchto operací v jejich nominální hodnotě), jejich trvalý vývoj nad [referenční index] Euribor po všechny roky uplynulé od jeho vytvoření, ačkoli Španělská centrální banka vydala upozornění pro finanční instituce o nutnosti zahrnout zápornou marži, aby se zabránilo tomu, že RPSN operace bude vyšší než tržní RPSN, chápat jako klamavou praktiku ve světle článku 7 uvedené směrnice?
12)
V případě, že vnitrostátní soud dospěje k závěru, že postup prodávajícího nebo poskytovatele byl klamavý ve světle směrnice [2005/29], lze mít automaticky za to, že [jeho] jednání vytváří významnou nerovnováhu v rozporu s požadavkem poctivosti, který je uveden v čl. 3 odst. 1 směrnice [93/13], nebo je naopak možné, aby prodávající nebo poskytovatel jednal klamavě s ohledem na směrnici [2005/29] a přitom poctivě [s ohledem na] směrnic[i 93/13]?
13)
Je v rozporu se zásadou efektivity vnitrostátní judikatura, jako je judikatura španělského Tribunal Supremo (Nejvyšší soud), podle níž jakmile bylo ujednání o začlenění IRPH spořitelen do smlouvy uzavřené mezi spotřebitelem a poskytovatelem úvěru prohlášeno za netransparentní, použijí se ustanovení obsažená v článku 83 […] obecného zákona na ochranu spotřebitelů a uživatelů a v čl. 5 odst. 5 zákona [7/98, ve znění zákona 5/2019], čímž vznikly dvě úrovně ochrany ve vztahu k totožnému zneužívajícímu ujednání, jedna pro spotřebitele, kteří podepsali smlouvu před změnou, a druhá pro spotřebitele, kteří podepsali smlouvu po změně?
14)
Je v rozporu se zásadou efektivity vnitrostátní judikatura, jako je judikatura Tribunal Supremo (Nejvyšší soud), podle níž netransparentnost ujednání týkajícího se ceny smlouvy, jako je ujednání o minimální úrokové sazbě, zakládá její zneužívající povahu, neboť obsahuje klamavý prvek, zatímco netransparentnost ujednání, které do smlouvy zahrnuje IRPH spořitelen, tedy ujednání, které má rovněž vliv na cenu smlouvy, nezakládá její zneužívající povahu?
15)
Je v rozporu s bodem 69 rozsudku [ze dne 14. března 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164),] a pojmem nerovnováha ‚v rozporu s požadavkem poctivosti‘ taková vnitrostátní judikatura, jako je judikatura Tribunal Supremo (Nejvyšší soud), podle níž je nelogické tvrdit, že poskytovatel úvěru nejednal poctivě, pokud použil oficiální [referenční index] regulovaný Španělskou centrální bankou a běžně používaný orgány veřejné správy v programech dotovaného bydlení, z čehož se v každém případě vyvozuje poctivé jednání poskytovatele úvěru, aniž je třeba [ověřit], zda poskytovatel úvěru, který jedná s dlužníkem poctivě a přiměřeně, mohl očekávat, že by posledně uvedený přijal sporné ujednání v rámci individuálního vyjednávání?
16)
Musí být bod 69 rozsudku [ze dne 14. března 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164),] v rámci sporu týkajícího se zahrnutí ujednání o [úrokové] sazbě [indexované podle] IRPH spořitelen do smlouvy [o hypotečním úvěru] za účelem stanovení smluvní odměny vykládán v tom smyslu, že si vnitrostátní soud musí položit otázku, zda poskytovatel úvěru mohl mít za to, že by spotřebitel, který rozumí fungování způsobu výpočtu IRPH spořitelen, je seznámen s vývojem IRPH spořitelen po dobu nejméně dvou let předcházejících uzavření smlouvy a je informován o tom, že Španělská centrální banka v oběžníku č. 5/1994 vydala upozornění na nutnost zavést případně zápornou marži, což je upozornění, které poskytovatel úvěru nechtěl vzít v potaz, přijal sporné ujednání v rámci individuálního vyjednávání?
17)
Musí být bod 67 rozsudku [ze dne 26. ledna 2017, Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60)], ve vztahu k ujednání, které zahrnuje IRPH spořitelen do smlouvy [o hypotečním úvěru] uzavřené mezi poskytovatelem úvěru a spotřebitelem, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud musí za účelem posouzení existence nerovnováhy v rozporu s požadavky poctivosti porovnat způsob výpočtu [tohoto IRPH] se způsobem použitým k určení široce používaného [referenčního] indexu Euribor a příslušných skutečných sazeb z toho vyplývajících pro úvěry ve srovnatelné výši a době trvání?
18)
Je ve vztahu k ujednání, které zahrnuje IRPH spořitelen do smlouvy uzavřené mezi poskytovatelem úvěru a spotřebitelem, a pro účely posouzení existence nerovnováhy v rozporu s požadavky poctivosti podle bodu 67 rozsudku [ze dne 26. ledna 2017, Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60),], relevantní, že skutečná sazba vyplývající z […] [referenčního] indexu Euribor představuje cenu, za kterou [úvěrové] instituce získávají peníze, které následně půjčují svým klientům, zatímco skutečná sazba vyplývající ze stanovení IRPH spořitelen, která je vždy vyšší, představuje celkové náklady zaplacené klienty, kterým spořitelny tyto peníze půjčily?
19)
Je v rozporu s čl. 7 odst. 1 směrnice [93/13], že poté, co bylo ujednání obsahující IRPH spořitelen ve smlouvě [o hypotečním úvěru] uzavřené mezi poskytovatelem úvěru a spotřebitelem prohlášeno za zneužívající, a ukáže se, že smlouva nemůže po jeho vynětí ze smlouvy nadále trvat, je toto ujednání nahrazeno v souladu s [dispozitivním pravidlem uvedeným v] dodatečném patnáctém ustanovení zákona č. 14/2013, přičemž toto nahrazení by vedlo k zachování stejné situace nerovnováhy, jako je situace [vyplývající z ujednání,] kter[é] vnitrostátní soud zrušil, ve prospěch prodávajícího nebo poskytovatele vzhledem k tomu, že toto dodatečné pravidlo bylo určeno k nespornému nahrazení [jím stanoveného] indexu a mělo za cíl, aby takové nahrazení nezměnilo situaci existující před zánikem [původního referenčního] indexu?
20)
Musí být čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13/EHS, s ohledem na to, že podle Španělské centrální banky jsou všechny výtky, které lze vznést vůči IRPH spořitelen, neutralizovány, pokud je začleněna odpovídající záporná marže, vykládán v tom smyslu, že jakmile je ujednání obsahující IRPH spořitelen ve smlouvě [o hypotečním úvěru] mezi spotřebitelem a poskytovatelem úvěru prohlášeno za zneužívající, nebrání to tomu, aby vnitrostátní soud zpětně nahradil [původně začleněnou] marži odpovídající zápornou marží, která měla být začleněna v době uzavření smlouvy, s tím, že spotřebiteli bude vrácena částka, která byla neoprávněně stržena, navýšená o úroky, a to s cílem zabránit neplatnosti smlouvy a změnit smlouvu na smlouvu, která měla být uzavřena, jak upozornila Španělská centrální banka?
21)
Je v rozporu s čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13, že poté, co bylo ujednání obsahující IRPH spořitelen ve smlouvě uzavřené mezi poskytovatelem úvěru a spotřebitelem prohlášeno za zneužívající a smlouva byla prohlášena za neplatnou z důvodu nemožnosti zachovat smlouvu po odstranění tohoto ujednání, nastávají účinky článku 1303 občanského zákoníku, takže ten, kdo se dopustil porušení, má prospěch z vrácení celé částky úvěru se zákonným úrokem vyšším než úrok stanovený ve smlouvě, který se vztahuje na celou částku úvěru od prvního dne?
22)
Musí být čl. 7 odst. 1 směrnice [93/13], vzhledem k tomu, že se jedná o adhezní smlouvu, která se skládá z nesjednaných všeobecných podmínek stanovených výlučně poskytovatelem úvěru, a [jelikož] je jako jediný odpovědný za to, že do smlouvy zahrnul zneužívající ujednání týkající se podstatných prvků ceny, vykládán v tom smyslu, že je to prodávající nebo poskytovatel, kdo je odpovědný za nemorálnost, která způsobila neplatnost smlouvy jako celku, a v důsledku toho se použije čl. 1306 bod 2 občanského zákoníku?“
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce
K přípustnosti
58
Španělská vláda vyjadřuje pochybnosti o přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce. V tomto ohledu tvrdí, že vzhledem k neexistenci dostatečných údajů o skutkovém rámci věci v původním řízení kromě toho, že ještě nebylo rozhodnuto o připuštění důkazů předložených účastníky původního řízení a tvrzení těchto účastníků řízení nejsou známa, Soudní dvůr nemůže užitečně rozhodnout o položených otázkách, jelikož posouzení transparentnosti a zneužívající povahy ujednání musí být založeno na všech konkrétních okolnostech každého případu. Za těchto okolností by Soudní dvůr musel provést obecný a abstraktní přezkum směrnice 93/13 ve vztahu k použití IRPH jako referenčního indexu ve smlouvách o hypotečním úvěru. Uvedená vláda rovněž tvrdí, že judikatura Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) uvedená v předkládacím rozhodnutí je přibližná, či dokonce nepřesná a judikatura Soudního dvora již obsahuje odpověď na několik z uvedených otázek.
59
Především je třeba připomenout, zaprvé že přísluší pouze vnitrostátnímu soudu, kterému byl spor předložen a který nese odpovědnost za soudní rozhodnutí, jež bude vydáno, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání rozsudku, tak relevanci otázek, které Soudnímu dvoru klade a na které se v tomto ohledu vztahuje domněnka relevance. Proto když se položená otázka týká výkladu nebo platnosti pravidla unijního práva, Soudní dvůr je v zásadě povinen rozhodnout, s výjimkou situace, kdy je zjevné, že žádaný výklad nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, pokud se jedná o hypotetický problém nebo dále pokud Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na tuto otázku (rozsudek ze dne 21. prosince 2021, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, bod 25 a citovaná judikatura). Zadruhé podle čl. 94 písm. a) a c) jednacího řádu Soudního dvora musí žádost o rozhodnutí o předběžné otázce obsahovat „stručné vylíčení“ skutkových okolností a „uvedení“ důvodů pro podání dotčené žádosti.
60
Předkládací rozhodnutí přitom obsahuje údaje o skutkových okolnostech věci v původním řízení, které, i když jsou omezené, nicméně dostačují k tomu, aby umožnily pochopit dosah položených otázek a jejich relevanci pro vyřešení této věci, jakož i umožnily Soudnímu dvoru, aby podal užitečné odpovědi, přičemž vládám členských států, jakož i ostatním zúčastněným umožňuje předložit vyjádření v souladu s článkem 23 statutu Soudního dvora Evropské unie.
61
V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že nikoliv Soudnímu dvoru, ale vnitrostátnímu soudu přísluší, aby s přihlédnutím ke kritériím uvedeným v čl. 3 odst. 1 a článku 5 směrnice 93/13 určil, zda vzhledem ke všem okolnostem projednávané věci splňuje smluvní ujednání požadavky poctivosti, vyváženosti a transparentnosti stanovené touto směrnicí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. března 2019, Abanca Corporación Bancaria a Bankia, C‑70/17 a C‑179/17, EU:C:2019:250, bod 50, jakož i citovaná judikatura).
62
Dále je věcí vnitrostátních soudů obrátit se na Soudní dvůr s otázkami v kterékoli fázi řízení, kterou považují za vhodnou, pokud alespoň vysvětlí skutkové předpoklady, na nichž jsou jejich předběžné otázky založeny [v tomto smyslu viz usnesení ze dne 25. března 2022, IP a další (Zjištění věcné správnosti skutkových zjištění v původním řízení), C‑609/21, EU:C:2022:232, bod 21, jakož i citovaná judikatura].
63
Konečně, otázky týkající se výkladu unijního práva jsou předkládány vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí v rámci své odpovědnosti a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. června 2016, Hünnebeck, C‑479/14, EU:C:2016:412, bod 30 a citovaná judikatura).
64
Žalovaná v původním řízení rovněž prakticky zpochybňuje přípustnost všech položených otázek z důvodu, že judikatura Soudního dvora již obsahuje odpověď na tyto otázky.
65
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že taková okolnost, i kdyby byla prokázána, by mohla odůvodnit pouze podání odpovědi formou usnesení s odůvodněním na základě článku 99 jednacího řádu, a nikoli zamítnutí žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce. Ostatně je třeba konstatovat, že ačkoli lze odpověď na některé otázky vyvodit z judikatury, není tomu tak v případě všech otázek.
66
V důsledku toho je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce přípustná, aniž je dotčen přezkum přípustnosti některých otázek.
K předběžným otázkám
67
Čtvrtá a šestá až desátá otázka, jakož i zčásti pátá otázka se týkají dodržení požadavku transparentnosti ujednání ve spotřebitelských smlouvách v rámci uzavírání smlouvy o hypotečním úvěru, která obsahuje takové ujednání, jako je sporné ujednání.
68
První až třetí a jedenáctá až osmnáctá otázka, jakož i zčásti pátá otázka se týkají případné zneužívající povahy takového ujednání.
69
Devatenáctá až dvacátá druhá otázka se týkají důsledků případného konstatování zneužívající povahy tohoto ujednání.
70
Uvedené otázky je třeba zkoumat v tomto pořadí.
Ke čtvrté a šesté až desáté otázce, jakož i zčásti k páté otázce, které se týkají dodržení požadavku transparentnosti
71
Úvodem je třeba připomenout, že podle čl. 267 prvního pododstavce SFEU má Soudní dvůr pravomoc rozhodovat o předběžných otázkách týkajících se výkladu Smluv a aktů přijatých orgány, institucemi nebo jinými subjekty Unie. Nemůže se tedy vyjadřovat k výkladu stanovisek, která generální advokát přednesl v rámci dřívější žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, ani k vyjádření, která orgán předložil v rámci takového řízení o předběžné otázce.
72
Soudní dvůr tedy nemá pravomoc odpovědět na šestou až osmou otázku v rozsahu, v němž se týkají výkladu takových stanovisek nebo vyjádření.
73
Podstatou čtvrté a šesté až desáté otázky, jakož i zčásti páté otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda čl. 4 odst. 2 a článek 5 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že požadavek transparentnosti vyplývající z uvedených ustanovení je dodržen při uzavření smlouvy o hypotečním úvěru, pokud jde o ujednání uvedené smlouvy, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě oficiálního indexu zavedeného správním aktem, který obsahuje jeho definici, pouze z toho důvodu, že uvedený akt, jakož i předchozí hodnoty dotyčného indexu byly zveřejněny v úředním věstníku dotyčného členského státu, aniž poskytovatel úvěru musel sám spotřebitele informovat o definici tohoto indexu a o jeho předchozím vývoji, i když daný index z důvodu způsobu svého výpočtu neodpovídá sazbě úroku z úvěru, ale RPSN, jelikož uvedený způsob výpočtu zohledňuje rovněž marže, provize a poplatky stanovené v podobných smlouvách, které slouží ke stanovení po sobě jdoucích hodnot uvedeného indexu. Předkládající soud se dále táže, zda je v tomto ohledu relevantní, že vnitrostátní právní úprava použitelná k okamžiku uzavření dotčené smlouvy stanoví, že úvěrové instituce musí do smluv uzavřených s jednotlivci zahrnout definici referenčního indexu sloužícího k pravidelné úpravě úrokové sazby a předložit dokument uvádějící předchozí vývoj tohoto referenčního indexu během určitého období.
74
Předkládající soud v tomto ohledu zdůrazňuje, že se spotřebitel nachází v nerovném postavení vůči poskytovateli úvěru v oblasti informovanosti, zejména pokud jde o přesný dosah pojmu „RPSN“, že způsob výpočtu takového indexu, jako je IRPH, může ztížit srovnání návrhu smlouvy obsahujícího doložku o úpravě úrokové sazby odkazem na takový index s návrhy, které stanoví úpravu úrokové sazby s ohledem na indexy, které odpovídají nominálním úrokovým sazbám, a nikoli RPSN, a že je pro spotřebitele obtížné určit, v jakém rozsahu použití takového indexu, jako je IRPH, nepřímo znamená platbu jiných marží, provizí nebo poplatků než těch, které jsou výslovně stanoveny v jeho vlastní smlouvě.
75
Za účelem odpovědi na otázky, jak byly přeformulovány v bodě 73 tohoto rozsudku, je třeba připomenout, že informace o smluvních podmínkách a důsledcích uzavření smlouvy poskytnuté před uzavřením smlouvy mají pro spotřebitele zásadní význam. Spotřebitel se totiž rozhoduje zejména na základě těchto informací o tom, zda chce být vázán podmínkami, které prodávající nebo poskytovatel služeb vyhotovil předem [rozsudek ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 51 a citovaná judikatura].
76
Vzhledem k tomu, že systém ochrany zavedený směrnicí 93/13 vychází z myšlenky, že se spotřebitel nachází v nerovném postavení vůči prodávajícímu nebo poskytovateli zejména z hlediska úrovně informovanosti, musí být požadavek transparentnosti vykládán široce [rozsudek ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 52 a citovaná judikatura].
77
Konkrétně požadavek, podle kterého musí být smluvní ujednání sepsáno jasným a srozumitelným jazykem, předpokládá, že v případě úvěrových smluv musí finanční instituce poskytnout dlužníkům dostatečné informace, které jim umožní přijmout informovaná a obezřetná rozhodnutí. V tomto ohledu je na vnitrostátním soudu, aby při zohledňování všech okolností, za kterých byla smlouva uzavřena, ověřil, zda byly dotyčnému spotřebiteli sděleny veškeré informace, které mohou mít vliv na rozsah jeho závazku a umožní mu tento rozsah posoudit, zejména pokud jde o celkové náklady úvěru [rozsudek ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 53 a citovaná judikatura].
78
Rozhodující roli při tomto posouzení zaprvé hraje skutečnost, zda byla ujednání sepsána jasně a srozumitelně a umožňovala průměrnému spotřebiteli, tj. běžně informovanému a přiměřeně pozornému a obezřetnému spotřebiteli, vyhodnotit takové náklady, a zadruhé zda v úvěrové smlouvě chyběly či nechyběly informace považované za podstatné s ohledem na povahu zboží či služeb, které jsou předmětem této smlouvy [rozsudek ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 54 a citovaná judikatura].
79
Pokud jde konkrétně o ujednání smlouvy o hypotečním úvěru, které stanoví úplatu za tento úvěr prostřednictvím úroků vypočítaných na základě pohyblivé sazby prostřednictvím odkazu na oficiální index, jako ve věci v původním řízení, je třeba požadavek transparentnosti chápat tak, že ukládá zejména to, aby průměrnému běžně informovanému a přiměřeně pozornému a obezřetnému spotřebiteli bylo umožněno pochopit konkrétní fungování způsobu výpočtu této sazby a posoudit na základě přesných a srozumitelných kritérií potenciálně významné ekonomické důsledky tohoto ujednání pro jeho finanční závazky [rozsudek ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 55 a citovaná judikatura].
80
Mezi relevantní skutečnosti, které musí vzít vnitrostátní soud v úvahu při provádění ověření nezbytných v tomto ohledu, patří nejen obsah informací poskytnutých věřitelem v rámci sjednávání dotčené úvěrové smlouvy, ale rovněž okolnost, že hlavní prvky výpočtu referenčního indexu jsou snadno přístupné z důvodu jejich zveřejnění [rozsudek ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 56 a citovaná judikatura].
81
V případě úvěrové smlouvy, jejíž úroková sazba je pohyblivá, takže přesná hodnota této úrokové sazby nemůže být určena pro celou dobu trvání uvedené smlouvy, je totiž relevantní, že referenční index, na který tato smlouva odkazuje, je stanoven správním aktem, který byl úředně zveřejněn, neboť dlužníci mají v zásadě přístup k informacím, které mohou průměrnému spotřebiteli umožnit pochopit způsob výpočtu tohoto indexu.
82
Ačkoli takové zveřejnění může vést k tomu, že poskytovatel úvěru bude osvobozen od povinnosti poskytnout žadateli o úvěr určité informace týkající se ujednání, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby u navrhovaného úvěru, je tomu tak nicméně za podmínky, že s ohledem na veřejně dostupné a přístupné informace, jakož i na informace poskytnuté případně poskytovatelem úvěru, byl průměrný, běžně informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný spotřebitel schopen porozumět konkrétnímu fungování způsobu výpočtu pohyblivé úrokové sazby, zvláště v rozsahu v němž zahrnuje referenční index a posoudit na základě přesných a srozumitelných kritérií potenciálně významné ekonomické důsledky tohoto ujednání pro své finanční závazky (v tomto smyslu viz unesení ze dne 17. listopadu 2021, Gómez del Moral Guasch, C‑655/20, EU:C:2021:943, body 29 a 34).
83
Z toho zejména vyplývá, že informace o některých smluvních aspektech, které jsou pro žadatele o úvěr nezbytné k pochopení dosahu přijetí návrhu úvěrové smlouvy, může vyplývat z informací, které poskytovatel úvěru neposkytl přímo, pokud jsou tyto informace veřejně dostupné a přístupné, případně díky určitým údajům poskytnutým za tímto účelem uvedeným poskytovatelem.
84
Pokud jde konkrétně o přístupnost informací nepřímo poskytnutých poskytovatelem úvěru, z bodu 60 rozsudku ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index) (C‑265/22, EU:C:2023:578), vyplývá, že je třeba, aby uvedený poskytovatel poskytl žadatelům o úvěr dostatečně jasné a přesné údaje, aby se mohli o těchto informacích dozvědět, aniž by učinili kroky, které vzhledem k tomu, že spadají do oblasti právní rešerše, není možné od průměrného spotřebitele rozumně očekávat.
85
V projednávané věci z předkládacího rozhodnutí nevyplývá, že úvěrová smlouva dotčená ve věci v původním řízení obsahuje odkaz na Boletín Oficial del Estado ani na relevantní oběžník Španělské centrální banky. Z předchozího bodu tohoto rozsudku přitom vyplývá, že nedostatek spolehlivých údajů v tomto ohledu může ohrozit přístupnost dotčených informací pro průměrného spotřebitele.
86
Naproti tomu sporné ujednání obsahuje definici IRPH spořitelen. Předkládající soud však upřesňuje, že tato definice je neúplná, neboť přebírá pouze první část oficiální definice uvedeného indexu, jak je uvedena v oběžníku 5/1994, podle níž uvedený index představuje průměr průměrných úrokových sazeb pro smlouvy, které jsou obdobné úvěrové smlouvě dotčené ve věci v původním řízení. Není zde tedy uvedena druhá část této oficiální definice, která uvádí, že tyto „průměrné úrokové sazby“ jsou RPSN.
87
Ve sporném ujednání není uveden ani odkaz na upozornění vydané Španělskou centrální bankou v preambuli uvedeného oběžníku ohledně této vlastnosti, které upozorňuje úvěrové instituce na její důsledek, pokud jde o úroveň IRPH ve vztahu k tržní sazbě, a tudíž na skutečnost, že pro uvedení RPSN dotyčné transakce do souladu s tržní sazbou je nutné uplatnit zápornou marži.
88
Pokud jde přitom o uvedenou vlastnost a dané upozornění, Soudní dvůr v bodě 59 rozsudku ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index) (C‑265/22, EU:C:2023:578), uvedl, že skutečnost, že instituce, která je autorem oběžníku č. 5/1994, považovala za vhodné v dané preambuli upozornit úvěrové instituce na úroveň IRPH ve vztahu k tržní sazbě a na nutnost uplatnit zápornou marži, tak aby byl tento index uveden do souladu s touto sazbou, představuje relevantní indicii užitečnosti takových informací pro spotřebitele.
89
Kromě toho s výhradou ověření, které v tomto ohledu provede předkládající soud, pokud jde o jeho přesné znění, uvedené upozornění, jak je převzato v bodě 14 rozsudku ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index) (C‑265/22, EU:C:2023:578), může být rovněž relevantním ukazatelem pro určení toho, jak průměrný spotřebitel chápe pojem RPSN v takovém kontextu, vzhledem k tomu, že Španělská centrální banka patrně považovala za užitečné upřesnit, že průměrné sazby hypotečních úvěrů zohledněné při stanovení hodnoty IRPH jsou RPSN právě proto, že zahrnují mimo jiné dopad provizí.
90
Naproti tomu použití IRPH patrně nemůže ohrozit srovnatelnost návrhu smlouvy, který jej stanoví, s jinými návrhy, které odkazují na index neodpovídající RPSN, pokud jsou současná hodnota a po sobě následující předchozí hodnoty uvedených dvou indexů poskytnuty nebo přístupné tak, aby se s nimi žadatelé o úvěr mohli seznámit, aniž učiní kroky, které nelze od průměrného spotřebitele rozumně očekávat. V tomto případě totiž průměrný spotřebitel může porovnat úrokové sazby stanovené v jednotlivých návrzích, neboť k tomu, aby získal srovnatelné hodnoty, mu stačí, aby pro každou z nich doplnil k po sobě jdoucím hodnotám jakéhokoli určeného referenčního indexu stanovenou marži.
91
Nicméně skutečnost, že takové indexy, jako jsou IRPH, jsou podle způsobů svého výpočtu stanoveny odkazem na RPSN, nemá za následek přeměnu úrokové sazby úvěru, která se pravidelně upravuje s ohledem na po sobě jdoucí hodnoty IRPH, na RPSN, která může být rozdělena jednak na úrokovou sazbu ve vlastním slova smyslu a jednak na marže, provize a poplatky. Ujednání úvěrové smlouvy, které určuje jakýkoli referenční index použitelný pro pravidelnou úpravu úrokové sazby, má totiž za cíl pouze stanovit smluvní způsob výpočtu uvedené sazby, aniž by měnilo její povahu.
92
Konečně, pokud jde o okolnost, že vnitrostátní právní úprava ukládá úvěrovým institucím určité zvláštní informační povinnosti vůči žadatelům o úvěr, z bodů 54 a 55 rozsudku ze dne 3. března 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138), vyplývá, že takové povinnosti musí být poskytovatelem úvěru dodrženy.
93
Článek 8 směrnice 93/13 totiž výslovně povoluje členským státům přijmout přísnější ustanovení slučitelná se Smlouvou v oblasti působnosti uvedené směrnice, aby zajistily nejvyšší stupeň ochrany spotřebitele. Taková ustanovení se přitom mohou týkat určitých informací, které musí obchodníci povinně poskytovat v rámci uzavírání určitých smluv.
94
Na čtvrtou a šestou až desátou otázku, jakož i zčásti na pátou otázku, je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 4 odst. 2 a článek 5 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že požadavek transparentnosti vyplývající z uvedených ustanovení je dodržen při uzavření smlouvy o hypotečním úvěru, pokud jde o ujednání uvedené smlouvy, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě oficiálního indexu zavedeného správním aktem, který obsahuje jeho definici, pouze z toho důvodu, že uvedený akt, jakož i předchozí hodnoty dotyčného indexu byly zveřejněny v úředním věstníku dotyčného členského státu, aniž poskytovatel úvěru musel sám spotřebitele informovat o definici tohoto indexu a o jeho předchozím vývoji, i když daný index z důvodu způsobu svého výpočtu neodpovídá sazbě úroku z úvěru, ale RPSN, jsou-li tyto informace z důvodu svého zveřejnění pro průměrného spotřebitele dostatečně přístupné díky údajům, které mu za tímto účelem poskytl uvedený poskytovatel úvěru. Pokud takové údaje chybí, přísluší poskytovateli úvěru, aby přímo poskytl úplnou definici tohoto indexu, jakož i veškeré relevantní informace, zejména ohledně případného upozornění vydaného orgánem, který tento index zavedl, pokud jde o jeho zvláštnosti a jejich důsledky, které lze považovat za významné pro to, aby spotřebitel mohl správně posoudit ekonomické důsledky uzavření smlouvy o hypotečním úvěru, která je mu nabídnuta. V každém případě přísluší poskytovateli úvěru poskytnout spotřebiteli veškeré informace, jejichž poskytnutí ukládá vnitrostátní právní úprava platná k okamžiku uzavření smlouvy.
K první až třetí a k jedenácté až osmnácté otázce, jakož i zčásti k páté otázce, které se týkají případné zneužívající povahy smluvního ujednání
95
Předně je třeba uvést, že jedenáctá a dvanáctá otázka se týkají výkladu směrnice 2005/29.
96
Jak přitom Soudní dvůr konstatoval v bodě 40 rozsudku ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index) (C‑265/22, EU:C:2023:578), směrnice 2005/29 byla do španělského práva provedena prostřednictvím Ley 29/2009, por la que se modifica el régimen legal de la competencia desleal y de la publicidad para la mejora de la protección de los consumidores y usuarios (zákon č. 29/2009, kterým se mění právní úprava nekalé soutěže a reklamy za účelem zlepšení ochrany spotřebitelů a uživatelů) ze dne 30. prosince 2009 (BOE č. 315, ze dne 31. prosince 2009, s. 112039).
97
Proto je ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny v bodech 37 až 39 a 42 rozsudku ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index) (C‑265/22, EU:C:2023:578), vzhledem k tomu, že směrnice 2005/29 nebyla použitelná ke dni uzavření úvěrové smlouvy dotčené ve věci v původním řízení, tedy k 11. září 2006, výklad této směrnice pro řešení sporu v původním řízení irelevantní.
98
Dále třináctá otázka směřuje k tomu, aby se Soudní dvůr vyjádřil k judikatuře Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) týkající se časové působnosti vnitrostátního zákona zavádějícího ustanovení příznivější pro spotřebitele.
99
V tomto ohledu Soudní dvůr opakovaně rozhodl, že mu nepřísluší, aby se v rámci řízení o předběžné otázce vyjadřoval k výkladu vnitrostátních ustanovení, ani aby posuzoval, zda je jejich výklad, který poskytuje předkládající soud, správný, jelikož takový výklad je ve výlučné pravomoci vnitrostátních soudů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. února 2017, IOS Finance EFC, C‑555/14, EU:C:2017:121, bod 21 a citovaná judikatura).
100
Konečně, čtrnáctá otázka směřuje k tomu, aby Soudní dvůr přezkoumal soudržnost judikatury Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) nikoli ve vztahu k předpisu unijního práva, ale ve vztahu ke dvěma prvkům uvedené judikatury, o nichž má předkládající soud podle všeho za to, že se bez platného důvodu od sebe odchylují.
101
Soudní dvůr přitom nemá pravomoc takový přezkum provést, s výhradou případného přezkumu zásady rovnocennosti, která však není v dotyčném případě relevantní a předkládající soud ji ostatně nezmiňuje.
102
Jedenáctá až čtrnáctá otázka jsou tudíž nepřípustné.
– K první a druhé otázce
103
Španělská vláda zpochybňuje přípustnost druhé otázky, která se týká obvyklého jednání úvěrových institucí, pokud jsou smlouvy o hypotečním úvěru uzavírány pod dohledem orgánů veřejné správy, z důvodu, že tato otázka je založena na neúplném nebo nepřesném předpokladu. Sazba použitelná v rámci smluv o koupi dotovaného bydlení byla totiž určena vnitrostátní právní úpravou, takže nešlo o volné určení ceny, na rozdíl od smluv o hypotečním úvěru uzavřených za účelem nabytí jiného bydlení, jako je úvěrová smlouva dotčená ve věci v původním řízení.
104
Nicméně v souladu s judikaturou připomenutou v bodě 63 tohoto rozsudku, byly otázky týkající se výkladu unijního práva vnitrostátním soudem položeny v právním a skutkovém rámci, jejž vymezuje v rámci své odpovědnosti a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat.
105
Druhá otázka je tedy přípustná.
106
Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že pro posouzení případné zneužívající povahy ujednání smlouvy o hypotečním úvěru s pohyblivou úrokovou sazbou, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě oficiálního indexu, je relevantní skutečnost, že toto ujednání činí prostý přímý odkaz na tento index, zatímco z údajů uvedených ve správním aktu, který tento index zavedl, vyplývá, že z důvodu zvláštností plynoucích ze způsobu jeho výpočtu je pro uvedení dotyčné transakce do souladu s tržní RPSN nutné uplatnit zápornou marži.
107
Předkládající soud v tomto ohledu zdůrazňuje, že úvěrové instituce nicméně uplatňují takovou zápornou marži v některých smlouvách o hypotečním úvěru, které jsou uzavírány pod dohledem orgánů veřejné správy.
108
Je třeba připomenout, že pokud má předkládající soud za to, že smluvní ujednání týkající se způsobu výpočtu běžných úroků nebylo sepsáno jasným a srozumitelným jazykem ve smyslu čl. 4 odst. 2 této směrnice, musí přezkoumat, zda je toto ujednání zneužívající ve smyslu čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice (rozsudek ze dne 26. ledna 2017, Banco Primus, C‑421/14, EU:C:2017:60, bod 67 druhá odrážka; v tomto smyslu viz rovněž usnesení ze dne 17. listopadu 2021, Gómez del Moral Guasch, C‑655/20, EU:C:2021:943, bod 46).
109
Z toho důvodu odpověď na první a druhou otázku, pokud jde o případnou zneužívající povahu takového ujednání, jako je sporné ujednání, předpokládá, že z předchozího posouzení předkládajícího soudu vyplývá, že dané ujednání není v souladu s požadavkem transparentnosti stanoveným směrnicí 93/13.
110
Kromě toho transparentnost smluvního ujednání, jak ji vyžaduje článek 5 směrnice 93/13, je jedním z prvků, které je třeba zohlednit v rámci posouzení zneužívající povahy tohoto ujednání. Avšak z článku 4 odst. 2 uvedené směrnice vyplývá, že okolnost, že ujednání není sepsáno jasným a srozumitelným jazykem, nemůže sama o sobě propůjčit tomuto ujednání zneužívající povahu [rozsudek ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 66 a citovaná judikatura].
111
V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 stanoví, že smluvní ujednání, které nebylo individuálně sjednáno, je považováno za zneužívající, jestliže v rozporu s požadavkem poctivosti způsobuje významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy, v neprospěch spotřebitele.
112
V rámci posouzení, které musí provést vnitrostátní soud na základě čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13, přísluší vnitrostátnímu soudu, aby s ohledem na všechny okolnosti věci nejprve posoudil možné nedodržení požadavku poctivosti a poté existenci případné významné nerovnováhy v neprospěch spotřebitele ve smyslu uvedeného ustanovení [rozsudek ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 63 a citovaná judikatura].
113
Pokud jde o otázku, za jakých okolností je způsobena taková nerovnováha „v rozporu s požadavkem poctivosti“, s ohledem na šestnáctý bod odůvodnění směrnice 93/13, musí vnitrostátní soud ověřit, zda prodávající nebo poskytovatel, který jedná se spotřebitelem poctivě a přiměřeně, mohl rozumně očekávat, že by spotřebitel s takovým ujednáním souhlasil v rámci individuálního vyjednávání [rozsudky ze dne 14. března 2013, Aziz, C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 69, a ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 64 a citovaná judikatura].
114
Mimoto za účelem určení, zda ujednání způsobuje významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy, v neprospěch spotřebitele ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13, je třeba zohlednit především vnitrostátní právní úpravu, která se použije pro případ, že si smluvní strany samy daný aspekt neupravily, a přitom zhodnotit, zda a případně do jaké míry je právní postavení spotřebitele smlouvou zhoršeno ve srovnání s právním postavením, které by měl podle platné vnitrostátní právní úpravy. Pokud jde o ujednání týkající se výpočtu úroků z úvěrové smlouvy, je rovněž relevantní srovnat způsob výpočtu sazby běžných úroků stanovený tímto ujednáním a skutečnou výši této sazby, která z něj vyplývá, s běžně používanými způsoby výpočtu a zákonnou úrokovou sazbou, jakož i úrokovými sazbami používanými na trhu k okamžiku uzavření dotčené úvěrové smlouvy pro úvěr ve srovnatelné výši a době trvání, které vyplývají z dané úvěrové smlouvy [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 65 a citovaná judikatura].
115
Relevance, v případě smlouvy o hypotečním úvěru obsahující takové ujednání, jako je sporné ujednání, informací uvedených v oběžníku, z nichž s ohledem na způsob výpočtu vyplývá nezbytnost uplatnit zápornou marži s cílem uvést RSPN smlouvy do souladu s RSPN trhu, již byla Soudním dvorem uznána [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. července 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiální index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 67].
116
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že na první a druhou otázku je třeba odpovědět tak, že čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že pro posouzení případné zneužívající povahy ujednání smlouvy o hypotečním úvěru s pohyblivou úrokovou sazbou, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě oficiálního indexu, je relevantní skutečnost, že toto ujednání činí prostý přímý odkaz na tento index, zatímco z údajů uvedených ve správním aktu, který tento index zavedl, vyplývá, že z důvodu zvláštností plynoucích ze způsobu jeho výpočtu je pro uvedení RPSN dotyčné transakce do souladu s tržní RPSN nutné uplatnit zápornou marži, pokud poskytovatel úvěru o těchto údajích spotřebitele neinformoval a uvedené údaje nebyly pro průměrného spotřebitele dostatečně přístupné.
– K třetí otázce
117
Španělská vláda zpochybňuje přípustnost třetí otázky, neboť je založena na neúplném nebo nepřesném předpokladu. Z judikatury Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) totiž nevyplývá, že by smluvní ujednání, která stanoví provize a poplatky uvedené v rámci této otázky, měla být považována za zneužívající.
118
Jak je však připomenuto v bodě 63 tohoto rozsudku, vymezení vnitrostátního právního rámce relevantního pro položené otázky spadá do výlučné odpovědnosti předkládajícího soudu. Tato odpovědnost se případně týká vnitrostátní judikatury, kterou považuje za relevantní. V každém případě z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že v rámci třetí otázky, která se týká možnosti, že takové ujednání, jako je sporné ujednání, bude ve svém důsledku zneužívající v rozsahu, v němž zahrnuje do smlouvy určité prvky RPSN týkající se jiných úvěrů, které slouží jako základ pro stanovení IRPH použitelné na tuto smlouvu, za předpokladu, že uvedené prvky vyplývají ze zneužívajících ujednání, předkládající soud odkazuje nejen na smluvní ujednání, jejichž zneužívající povaha je prokázána, ale rovněž na ujednání, jejichž legalita je sporná.
119
Třetí otázka je tedy přípustná.
120
Předně je třeba uvést, že i když se tato otázka týká výkladu čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13, který se týká platnosti takového ujednání, jako je sporné ujednání, týká se otázka předkládajícího soudu především zneužívající povahy takového ujednání, která vede k jeho neplatnosti vůči spotřebiteli, jak je uvedeno v daném ustanovení.
121
Proto je třeba mít za to, že podstatou uvedené otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, že ujednání, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby smlouvy o hypotečním úvěru, odkazuje na referenční index stanovený na základě RPSN použitelné na smlouvy zohledněné pro účely výpočtu po sobě jdoucích hodnot uvedeného indexu, skutečnost, že uvedené RPSN obsahují prvky vyplývající z ujednání, jejichž zneužívající povaha byla později konstatována, znamená, že ujednání o úpravě úrokové sazby dotčené smlouvy musí být považováno za zneužívající, a tudíž vůči spotřebiteli nevymahatelné.
122
V tomto ohledu je třeba připomenout, že jak vyplývá z bodu 91 tohoto rozsudku, cílem odkazu na oficiální index pro účely pravidelné úpravy úrokové sazby použitelné na úvěrovou smlouvu je pouze stanovit smluvní způsob výpočtu uvedené sazby, takže způsoby určení hodnoty tohoto indexu nemají vliv na povahu úrokové sazby dotyčné smlouvy bez ohledu na skutečnosti zohledněné v rámci uvedených způsobů určení. Proto nelze tuto úrokovou sazbu považovat za RPSN, jejíž některé prvky by mohly být považovány za neplatné a mohly by vést k neplatnosti ujednání o pravidelné úpravě uvedené úrokové sazby.
123
Ostatně okolnost, že v RPSN smluv zohledněných při výpočtu po sobě jdoucích hodnot indexu mohou některé prvky vyplývat ze smluvních ujednání, která se a posteriori ukázala jako zneužívající, nemůže zpochybnit oficiální referenční povahu tohoto indexu, ani se zpětnou účinností ovlivnit platnost ustanovení jiné smlouvy, které na něj odkazuje. Z ustanovení čl. 4 odst. 1 směrnice 93/13, jakož i z článku 3 uvedené směrnice, jak je vykládá Soudní dvůr, totiž vyplývá, že posouzení zneužívající povahy smluvního ujednání musí být provedeno k okamžiku uzavření dotyčné smlouvy (rozsudek ze dne 27. ledna 2021, Dexia Nederland, C‑229/19 a C‑289/19, EU:C:2021:68, bod 52, jakož i citovaná judikatura).
124
Z toho důvodu je třeba na třetí otázku odpovědět tak, že čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, že ujednání, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby smlouvy o hypotečním úvěru, odkazuje na referenční index stanovený na základě RPSN použitelných na smlouvy zohledněné pro účely výpočtu po sobě jdoucích hodnot uvedeného indexu, skutečnost, že uvedené RPSN obsahují prvky vyplývající z ujednání, jejichž zneužívající povaha byla později konstatována, neznamená, že ujednání o úpravě úrokové sazby dotčené smlouvy musí být považováno za zneužívající, a tudíž vůči spotřebiteli nevymahatelné.
– K patnácté a šestnácté otázce
125
Podstatou patnácté a šestnácté otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že je domněnka poctivosti poskytovatele úvěru dána v případě, že ujednání, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby smlouvy o hypotečním úvěru, vychází z referenčního indexu, a to pouze z toho důvodu, že se jedná o oficiální index vypracovaný správním orgánem a používaný orgánem veřejné správy.
126
V tomto ohledu je především třeba zdůraznit, že o konkrétní kvalifikaci předmětného smluvního ujednání s ohledem na čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 musí být rozhodnuto v závislosti na okolnostech daného případu (v tomto smyslu rozsudek ze dne 3. října 2019, Kiss a CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, bod 47, jakož i citovaná judikatura). Nelze tedy mít a priori za to, že zahrnutí určitého ujednání, které nebylo individuálně sjednáno, prodávajícím nebo poskytovatelem do smlouvy je nutně slučitelné s požadavkem poctivosti uloženým tímto ustanovením, s výhradou použití čl. 1 odst. 2 uvedené směrnice, který z její působnosti vylučuje smluvní ujednání, která odrážejí závazné právní a správní předpisy, vzhledem k tomu, že tato výjimka je odůvodněna domněnkou, podle níž vnitrostátní zákonodárce nastolil rovnováhu mezi právy a závazky smluvních stran určitých smluv, což je rovnováha, kterou výslovně zamýšlel chránit unijní normotvůrce (rozsudek ze dne 5. května 2022, Zagrebačka banka, C‑567/20, EU:C:2022:352, bod 57 a citovaná judikatura). Z předkládacího rozhodnutí však vyplývá, že toto vyloučení není v projednávaném případě použitelné, jelikož IRPH jsou jedním z indexů, které byly ostatně finančními institucemi využity pouze menšinově.
127
Dále je podle čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 takové ujednání považováno za zneužívající, jestliže v rozporu s požadavkem poctivosti způsobuje významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy, v neprospěch spotřebitele.
128
Jak bylo připomenuto v bodě 113 tohoto rozsudku, posouzení požadavku poctivosti v souvislosti s určitým smluvním ujednáním zahrnuje určení, zda prodávající nebo poskytovatel, který jedná se spotřebitelem poctivě a přiměřeně, mohl rozumně očekávat, že by spotřebitel s takovým ujednáním souhlasil v rámci individuálního vyjednávání.
129
Uvedené kritérium předpokládá, že k takovému vyjednávání došlo s plnou znalostí věci, to znamená, pokud jde o ujednání o výpočtu úroků z úvěrové smlouvy, zatímco spotřebitel byl dobře informován o všech skutečnostech týkajících se způsobu výpočtu úrokové sazby a mohl posoudit potenciálně významné ekonomické důsledky uvedeného ujednání pro své finanční závazky.
130
V souladu s judikaturou připomenutou v bodě 110 tohoto rozsudku je totiž transparentnost smluvního ujednání, jak ji vyžaduje článek 5 směrnice 93/13, jedním z prvků, které je třeba zohlednit v rámci posouzení zneužívající povahy tohoto ujednání. Jak přitom vyplývá z bodu 109 tohoto rozsudku, přezkum případné zneužívající povahy sporného ujednání předpokládá, že již bylo konstatováno, že dané ujednání není v souladu s požadavkem transparentnosti, což představuje relevantní skutečnost, kterou je třeba zohlednit.
131
Konečně zneužívající povaha ujednání závisí rovněž na existenci případné významné nerovnováhy v neprospěch spotřebitele ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13. Jak je připomenuto v bodě 114 tohoto rozsudku, pro posouzení ujednání týkajícího se výpočtu úroků z úvěrové smlouvy je v tomto ohledu rovněž relevantní srovnat způsob výpočtu sazby běžných úroků stanovený tímto ujednáním a skutečnou výši této sazby, která z něj vyplývá, s běžně používanými způsoby výpočtu, a zejména s úrokovými sazbami používanými na trhu k okamžiku uzavření dotčené smlouvy pro úvěr ve srovnatelné výši a době trvání, které vyplývají z dané úvěrové smlouvy.
132
Pokud jde o takové ujednání, jako je sporné ujednání, které stanoví úpravu úrokové sazby ve smlouvě o hypotečním úvěru odkazem na oficiální index, který se s ohledem na své charakteristiky jeví jako na první pohled nevýhodný pro spotřebitele, takové posouzení vyžaduje zohlednit nejen hodnoty tohoto referenčního indexu, ale také smluvně uplatňovanou marži, za účelem porovnání skutečné úrokové sazby, která je výsledkem daného ujednání, s obvyklými tržními úrokovými sazbami. S výhradou dalších možných relevantních aspektů způsobu výpočtu smluvní úrokové sazby nebo referenčního indexu totiž případná existence nerovnováhy v neprospěch spotřebitele vyplývající z takového ujednání v konečném důsledku závisí nikoli na samotném referenčním indexu, ale na úrokové sazbě, která z tohoto ujednání skutečně vyplývá s ohledem na navýšení uplatněné na hodnotu daného indexu na základě uvedeného ujednání.
133
Na patnáctou a šestnáctou otázku je tedy třeba odpovědět tak že čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že domněnka poctivosti poskytovatele úvěru není dána v případě, že ujednání, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby smlouvy o hypotečním úvěru, vychází z referenčního indexu, a to pouze z toho důvodu, že se jedná o oficiální index vypracovaný správním orgánem a používaný orgánem veřejné správy. Posouzení případné zneužívající povahy takového ujednání musí být provedeno v závislosti na okolnostech projednávané věci, s přihlédnutím zejména k nedodržení požadavku transparentnosti a na základě srovnání způsobu výpočtu sazby běžných úroků stanoveného tímto ujednáním a skutečnou výši této sazby, která z něj vyplývá, s běžně používanými způsoby výpočtu a mimo jiné s úrokovými sazbami používanými na trhu k okamžiku uzavření dotčené úvěrové smlouvy pro úvěr ve srovnatelné výši a době trvání, které vyplývají z dané úvěrové smlouvy.
– K sedmnácté a osmnácté otázce
134
Podstatou sedmnácté a osmnácté otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že pro posouzení případné zneužívající povahy ujednání smlouvy o hypotečním úvěru s pohyblivou sazbou, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě určitého referenčního indexu, je relevantní jednak srovnat způsob výpočtu tohoto indexu se způsobem výpočtu jiného referenčního indexu, který se v dotyčném členském státě používá ve většině případů pro podobné smlouvy, jakož i skutečné úrokové sazby, které vyplývají z tohoto ujednání a ze srovnatelných ujednání, která využívají uvedený jiný referenční index, a jednak zohlednit to, co konkrétně představuje každý z těchto indexů.
135
V souladu s judikaturou připomenutou v bodě 114 tohoto rozsudku je pro účely určení, zda ujednání o výpočtu úroků z úvěrové smlouvy způsobuje významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, které vyplývají ze smlouvy, v neprospěch spotřebitele ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13, relevantní srovnat způsob výpočtu sazby běžných úroků stanovený tímto ujednáním a skutečnou výši této sazby, která z něj vyplývá, s běžně používanými způsoby výpočtu, a zejména s úrokovými sazbami používanými na trhu k okamžiku uzavření dotčené úvěrové smlouvy pro úvěr ve srovnatelné výši a době trvání, které vyplývají z dané úvěrové smlouvy.
136
Předkládající soud se rovněž táže na případnou relevanci způsobu výpočtu obou indexů, které uvádí, a toho, co představují uvedené dva indexy, a sice v podstatě, pokud jde o IRPH, průměrnou RPSN smluv o hypotečním úvěru srovnatelných s dotčenou úvěrovou smlouvou, a pokud jde o sazbu Euribor, která je druhým referenčním indexem, který předkládající soud uvádí, průměrnou úrokovou sazbu, za kterou si evropské banky navzájem poskytují úvěry v eurech.
137
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že jak tato shoda, která vyplývá ze způsobů výpočtu uvedených indexů, tak samotné tyto způsoby se konkrétně promítají do příslušných hodnot.
138
Kromě toho z bodu 132 tohoto rozsudku vyplývá, že případná existence nerovnováhy v neprospěch spotřebitele vyplývající z ujednání, které se týká způsobu výpočtu úroků z úvěrové smlouvy, v konečném důsledku závisí nikoli na samotném referenčním indexu, ale na úrokové sazbě, která z tohoto ujednání skutečně vyplývá s ohledem na navýšení použité na hodnotu tohoto indexu na základě uvedeného ujednání.
139
Nelze však vyloučit, že některé zvláštnosti způsobu výpočtu smluvní úrokové sazby nebo samotného referenčního indexu mohou způsobit nerovnováhu v neprospěch spotřebitele, zejména z důvodu jejich dopadu na vývoj uvedené sazby nebo uvedeného indexu.
140
Na sedmnáctou a osmnáctou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že pro posouzení případné zneužívající povahy ujednání smlouvy o hypotečním úvěru s pohyblivou sazbou, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě určitého referenčního indexu, je relevantní srovnat způsob výpočtu sazby běžných úroků stanovený v tomto ujednání a z něj vyplývající skutečnou výši této sazby s obvyklými způsoby výpočtu, a zejména s úrokovými sazbami uplatňovanými na trhu ke dni uzavření této smlouvy pro úvěr ve srovnatelné výši a době trvání, které vyplývají z dané úvěrové smlouvy. Další aspekty způsobu výpočtu smluvní úrokové sazby nebo referenčního indexu mohou být relevantní, pokud mohou způsobit nerovnováhu v neprospěch spotřebitele.
K devatenácté až dvacáté druhé otázce, které se týkají důsledků případného konstatování zneužívající povahy smluvního ujednání
141
Devatenáctá až dvacátá druhá otázka se týkají důsledků případného konstatování zneužívající povahy takového smluvního ujednání, jako je sporné ujednání, v případě, že by smlouva nemohla bez tohoto ujednání v zásadě nadále existovat.
– K devatenácté a dvacáté otázce
142
Podstatou devatenácté a dvacáté otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že v případě, že smlouva o hypotečním úvěru s pohyblivou sazbou v zásadě nemůže nadále trvat bez ujednání, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě určitého referenčního indexu, jehož zneužívající povaha byla konstatována, avšak zrušení této smlouvy jako celku by vystavilo spotřebitele zvláště nepříznivým důsledkům, je vnitrostátní soud povinen nahradit toto ujednání dispozitivním ustanovením vnitrostátního práva, i kdyby jeho použití vedlo k zachování nerovnováhy v neprospěch spotřebitele obdobné nerovnováze zohledněné v rámci posouzení zneužívající povahy uvedeného ujednání, a v případě záporné odpovědi, zda uvedený soud může se zpětnou účinností upravit smluvní ujednání tak, že do způsobu výpočtu úrokové sazby zavede prvek, který uvedenou nerovnováhu odstraní.
143
Na základě čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 má vnitrostátní soud povinnost nepoužít zneužívající ujednání, aby nebyla vůči spotřebiteli závazná, vyjma případu, kdy s tím spotřebitel nesouhlasí. Kromě změny vyplývající ze zrušení zneužívajících ujednání musí tato smlouva v zásadě nadále existovat bez jakékoli jiné změny, je-li v souladu s vnitrostátním právem takové další trvání smlouvy právně možné (rozsudek ze dne 25. listopadu 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, bod 29 a citovaná judikatura).
144
Není-li další trvání smlouvy možné, nebrání čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 tomu, aby vnitrostátní soud na základě zásad smluvního práva vyloučil použití zneužívajícího ujednání tím, že jej nahradí dispozitivním ustanovením vnitrostátního práva v situacích, kdy by zrušení smlouvy jako celku vystavilo spotřebitele zvláště nepříznivým důsledkům, v tom smyslu, že jednak by byl spotřebitel penalizován a jednak by mohl být ohrožen odrazující účinek zrušení smlouvy. Pokud jde o úvěrovou smlouvu, důsledkem takového zrušení by v zásadě bylo, že by se zbývající dlužná částka úvěru stala okamžitě splatnou, což by mohlo přesahovat finanční možnosti spotřebitele a postihovat spíše jeho než poskytovatele úvěru (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. listopadu 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, body 32 a 34, jakož i citovaná judikatura).
145
Takové nahrazení však předpokládá, že dotčené ustanovení je skutečně dispozitivní a jeho dosah je rovnocenný dosahu ujednání, které má nahradit.
146
V projednávané věci předkládající soud patrně vychází z předpokladu, že uvedené podmínky mohou být splněny, pokud jde o patnácté dodatkové ustanovení zákona 14/2013.
147
Pokud jde zaprvé o povahu uvedeného ustanovení, je třeba připomenout, že je na vnitrostátním soudu, aby určil, zda lze mít za to, že ustanovení vnitrostátního práva má s ohledem na toto právo dispozitivní povahu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. března 2020, Gómez del Moral Guasch, C‑125/18, EU:C:2020:138, body 65 a 66). Za tímto účelem přísluší předkládajícímu soudu, aby přezkoumal přesný obsah patnáctého dodatkového ustanovení zákona 14/2013.
148
Jeví se přitom, že toto ustanovení zavádí přechodný režim po zrušení dvou IRPH od 1. listopadu 2013, když stanoví, že v ujednáních smluv o hypotečním úvěru, která stanoví úpravu úrokové sazby v závislosti na zrušené IRPH, se odkaz na tuto IRPH do budoucna nahrazuje odkazem na jinou IRPH, která nadále platí, s určitými úpravami požadovanými k zajištění rovnocennosti.
149
S výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, se jeví, že takové přechodné pravidlo neodpovídá obecně přijímané definici dispozitivního pravidla, která podle judikatury Soudního dvora zahrnuje případy, kdy se strany buď neodchýlily od standardního pravidla, které vnitrostátní zákonodárce pro dotčené smlouvy stanovil, nebo si výslovně zvolily, kdy se použije pravidlo, které pro tento účel vnitrostátní zákonodárce zavedl (rozsudek ze dne 3. října 2019, Dziubak, C‑260/18, EU:C:2019:819, bod 60).
150
Zadruhé, pokud jde o dosah patnáctého dodatkového ustanovení zákona 14/2013, nahrazení, které stanoví, se podle všeho netýká uvedených ujednání, ale pouze jednoho z prvků těchto ujednání, a sice referenčního indexu, který tato ujednání určují, kdežto v projednávané věci jde o nahrazení ujednání.
151
Kromě toho je třeba uvést, že takový náhradní mechanismus patrně předpokládá platnost dotčených ujednání, což je případ, který úvahy uvedené v předkládacím rozhodnutí patrně v projednávaném případě zcela nevylučují, jelikož úvahy tohoto rozsudku o přezkumu otázek týkajících se případné zneužívající povahy takového ujednání, jako je sporné ujednání, ukazují, že se pochybnosti předkládajícího soudu netýkají hlavně použití IRPH, ale použití IRPH bez uplatnění záporné marže, jak ji zmiňuje preambule oběžníku 5/1994. Z bodu 142 tohoto rozsudku však vyplývá, že v projednávané věci jsou devatenáctá otázka a dvacátá otázka položeny pro případ konstatování neplatnosti takového ujednání z důvodu jeho zneužívající povahy.
152
Ve zbývající části, v případě, že ujednání považované za zneužívající nelze vyjmout a nahradit dispozitivním ustanovením, je třeba připomenout, že pokud vnitrostátní soud konstatuje neplatnost zneužívajícího ujednání ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, nemůže uvedený soud doplnit tuto smlouvu tak, že změní obsah tohoto ujednání. Pokud by totiž vnitrostátní soud měl pravomoc změnit obsah zneužívajících ujednání v takové smlouvě, mohlo by tím být ohroženo splnění dlouhodobého cíle stanoveného v článku 7 směrnice 93/13. Tato možnost by mohla přispět k odstranění odrazujícího účinku pro prodávající a poskytovatele vyvolaného tím, že se taková zneužívající ujednání vůči spotřebiteli prostě a jednoduše neuplatní, a to v tom smyslu, že prodávající a poskytovatelé by byli i nadále sváděni k používání uvedených ujednání, jelikož by věděli, že i kdyby mělo být rozhodnuto o jejich neplatnosti, vnitrostátní soud bude moci smlouvu v nezbytném rozsahu doplnit, takže jejich zájmy budou tímto způsobem přesto zajištěny (rozsudek ze dne 25. listopadu 2020, Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, body 30 a 31, jakož i citovaná judikatura).
153
Přidat ke způsobu výpočtu úrokové sazby stanovenému v ujednání, jako je sporné ujednání, doplňující prvek, který by měl napravit smluvní nerovnováhu, jež přispěla ke konstatování, že je toto ujednání zneužívající, by se však rovnalo revizi obsahu ujednání.
154
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na devatenáctou a dvacátou otázku odpovědět tak, že čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že v případě, že smlouva o hypotečním úvěru s pohyblivou sazbou v zásadě nemůže nadále trvat bez ujednání, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě určitého referenčního indexu, jehož zneužívající povaha byla konstatována, avšak zrušení této smlouvy jako celku by vystavilo spotřebitele zvláště nepříznivým důsledkům, nebrání uvedená ustanovení tomu, aby vnitrostátní soud nahradil toto ujednání dispozitivním ustanovením vnitrostátního práva, pokud má uvedené dispozitivní ustanovení stejný dosah jako ujednání, které má nahradit. Uvedený soud naproti tomu nemůže změnit toto ujednání tak, že by do něj doplnil prvek, který by mohl napravit nerovnováhu, kterou ujednání obsahuje v neprospěch spotřebitele.
– K jednadvacáté otázce
155
Žalovaná v původním řízení a španělská vláda tvrdí, že Soudní dvůr nemá pravomoc odpovědět na jednadvacátou otázku, neboť se týká použití ustanovení vnitrostátního práva.
156
Uvedená otázka však nesměřuje k tomu, aby Soudní dvůr vykládal ustanovení vnitrostátního práva, jehož se toto ustanovení týká, ale k tomu, aby rozhodl o slučitelnosti důsledků, které podle předkládajícího soudu vyplývají z tohoto ujednání v rozsahu, v němž je použitelné, se směrnicí 93/13.
157
Na uvedenou otázku tedy je třeba odpovědět.
158
Úvodem je třeba poznamenat, že i když předkládající soud nezmiňuje čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13, je třeba jej rovněž zohlednit, jelikož toto ustanovení stanoví důsledky neplatnosti smluvního ujednání.
159
Z toho důvodu je třeba mít za to, že podstatou dvacáté první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že v případě, že smlouva o hypotečním úvěru nemůže nadále trvat bez ujednání, jehož zneužívající povaha byla konstatována, brání použití ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého má poskytovatel úvěru nárok na vrácení celé částky úvěru navýšené o úroky vypočítané podle zákonné sazby ode dne, kdy byla tato částka dána spotřebiteli k dispozici.
160
Je třeba připomenout, že čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 uvádí, že členské státy stanoví, že zneužívající ujednání nejsou „podle jejich vnitrostátních právních předpisů“ pro spotřebitele závazná. Úprava ochrany, kterou spotřebitelům zaručuje směrnice 93/13, však ve vnitrostátním právu nemůže měnit rozsah, a tudíž podstatu této ochrany, a tím dokonce zpochybnit zvýšení účinnosti uvedené ochrany přijetím jednotných pravidel o zneužívajících ujednáních, které bylo cílem unijního normotvůrce, jak uvádí desátý bod odůvodnění směrnice 93/13 [rozsudek ze dne 15. června 2023, Bank M. (Důsledky zrušení smlouvy), C‑520/21, EU:C:2023:478, bod 60 a citovaná judikatura].
161
Pokud jde o praktické důsledky neplatnosti smlouvy o hypotečním úvěru z důvodu existence zneužívajících ujednání, Soudní dvůr rozhodl, že otázka, zda jsou vnitrostátní pravidla upravující uvedené důsledky slučitelná s unijním právem, závisí na tom, zda tato pravidla umožňují právně a fakticky obnovit situaci spotřebitele, ve které by se nacházel, kdyby tato smlouva nebyla sjednána, a dále zda nezpochybňují odrazující účinek, o nějž usiluje směrnice 93/13 [rozsudek ze dne 15. června 2023, Bank M. (Důsledky zrušení smlouvy), C‑520/21, EU:C:2023:478, bod 68].
162
Nároky prodávajícího nebo poskytovatele vůči spotřebiteli lze tedy v takové situaci připustit pouze tehdy, nezpochybňují-li cíle uvedené v předchozím bodě tohoto rozsudku.
163
Přitom kdyby bylo úvěrové instituci přiznáno právo požadovat po spotřebiteli náhradu jdoucí nad rámec vrácení finančních prostředků vyplacených na základě plnění této smlouvy a případného zaplacení úroků z prodlení, mohl by tím být zpochybněn odrazující účinek, o který usiluje směrnice 93/13 [rozsudek ze dne 15. června 2023, Bank M. (Důsledky zrušení smlouvy), C‑520/21, EU:C:2023:478, bod 76].
164
Možnost poskytovatele úvěru získat takové úroky z prodlení musí být chápána jako úroky splatné od výzvy k vrácení částek obdržených v rámci plnění zrušené smlouvy. V případě, že by poskytovatel úvěru mohl požadovat úroky ode dne, kdy byla dlužníkovi poskytnuta jistina na základě plnění zrušené smlouvy, byl by poskytovatel úvěru odměněn za použití uvedené jistiny spotřebitelem. Taková možnost by přitom zpochybnila odrazující účinek pro poskytovatele úvěru plynoucí ze zrušení smluv ovlivněných zneužívajícím ujednáním a zároveň účinnost ochrany přiznané spotřebitelům směrnicí 93/13, jelikož by mohly nastat situace, kdy by pro spotřebitele bylo výhodnější pokračovat v plnění smlouvy, která obsahuje zneužívající ujednání, než uplatnit práva, která pro něj vyplývají z uvedené směrnice [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. června 2023, Bank M. (Důsledky zrušení smlouvy), C‑520/21, EU:C:2023:478, body 78, 79 a 84].
165
V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že takové řešení je v souladu se zásadou nemo auditur propriam turpitudinem allegans (nikdo se nemůže dovolávat vlastní nepoctivosti), neboť nelze připustit, aby smluvní strana těžila hospodářské výhody ze svého protiprávního jednání, ani aby jí byla poskytnuta náhrada za znevýhodnění způsobená takovým jednáním [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. června 2023, Bank M. (Důsledky zrušení smlouvy), C‑520/21, EU:C:2023:478, bod 81].
166
Je tomu tak tím spíše, pokud zákonná úroková sazba, použitelná v případě povinnosti vrátit částky obdržené na základě provádění zrušené smlouvy o úvěru, přesahuje úrokovou sazbu stanovenou dotčenou smlouvou, jako je tomu v projednávaném případě.
167
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na jednadvacátou otázku odpovědět tak, že čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že v případě, že smlouva o hypotečním úvěru nemůže nadále trvat bez ujednání, jehož zneužívající povaha byla konstatována, brání uvedená ustanovení použití ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého má poskytovatel úvěru nárok na vrácení celé částky úvěru navýšené o úroky vypočítané podle zákonné sazby ode dne, kdy byla tato částka dána spotřebiteli k dispozici.
– K dvacáté druhé otázce
168
Žalovaná v původním řízení a španělská vláda rovněž tvrdí, že Soudní dvůr nemá pravomoc odpovědět na dvacátou druhou otázku, neboť se týká použití ustanovení vnitrostátního práva.
169
Je třeba konstatovat, že cílem této otázky je především určit, zda zahrnutí zneužívajícího smluvního ujednání, které nebylo individuálně sjednáno, do smlouvy prodávajícím nebo poskytovatelem, jehož neplatnost způsobuje neplatnost této smlouvy, představuje „nemorálnost“ ve smyslu čl. 1306 bodu 2 občanského zákoníku.
170
Přezkum uvedené otázky přitom předpokládá výklad tohoto pojmu vnitrostátního práva, který jak vyplývá z judikatury připomenuté v bodě 63 tohoto rozsudku, nespadá do pravomoci Soudního dvora.
171
Na dvaadvacátou otázku tudíž není třeba odpovídat.
K nákladům řízení
172
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (devátý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 4 odst. 2 a článek 5 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách
musí být vykládány v tom smyslu, že
požadavek transparentnosti vyplývající z uvedených ustanovení je dodržen při uzavření smlouvy o hypotečním úvěru, pokud jde o ujednání uvedené smlouvy, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě oficiálního indexu zavedeného správním aktem, který obsahuje jeho definici, pouze z toho důvodu, že uvedený akt, jakož i předchozí hodnoty dotyčného indexu byly zveřejněny v úředním věstníku dotyčného členského státu, aniž poskytovatel úvěru musel sám spotřebitele informovat o definici tohoto indexu a o jeho předchozím vývoji, i když daný index z důvodu způsobu svého výpočtu neodpovídá sazbě úroku z úvěru, ale roční celkové skutečné sazbě (RPSN), jsou-li tyto informace z důvodu svého zveřejnění pro průměrného spotřebitele dostatečně přístupné díky údajům, které mu za tímto účelem poskytl uvedený poskytovatel úvěru. Pokud takové údaje chybí, přísluší poskytovateli úvěru, aby přímo poskytl úplnou definici tohoto indexu, jakož i veškeré relevantní informace, zejména ohledně případného upozornění vydaného orgánem, který tento index zavedl, pokud jde o jeho zvláštnosti a jejich důsledky, které lze považovat za významné pro to, aby spotřebitel mohl správně posoudit ekonomické důsledky uzavření smlouvy o hypotečním úvěru, která je mu nabídnuta. V každém případě přísluší poskytovateli úvěru poskytnout spotřebiteli veškeré informace, jejichž poskytnutí ukládá vnitrostátní právní úprava platná k okamžiku uzavření smlouvy.
2)
Článek 3 odst. 1 směrnice 93/13
musí být vykládán v tom smyslu, že
pro posouzení případné zneužívající povahy ujednání smlouvy o hypotečním úvěru s pohyblivou úrokovou sazbou, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě oficiálního indexu, je relevantní skutečnost, že toto ujednání činí prostý přímý odkaz na tento index, zatímco z údajů uvedených ve správním aktu, který tento index zavedl, vyplývá, že z důvodu zvláštností plynoucích ze způsobu jeho výpočtu je pro uvedení roční celkové skutečné sazby (RPSN) dotyčné transakce do souladu s tržní RPSN nutné uplatnit zápornou marži, pokud poskytovatel úvěru o těchto údajích spotřebitele neinformoval a uvedené údaje nebyly pro průměrného spotřebitele dostatečně přístupné.
3)
Článek 3 odst. 1 směrnice 93/13
musí být vykládán v tom smyslu, že
v případě, že ujednání, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby smlouvy o hypotečním úvěru, odkazuje na referenční index stanovený na základě ročních celkových skutečných sazeb RPSN použitelných na smlouvy zohledněné pro účely výpočtu po sobě jdoucích hodnot uvedeného indexu, skutečnost, že uvedené RPSN obsahují prvky vyplývající z ujednání, jejichž zneužívající povaha byla později konstatována, neznamená, že ujednání o úpravě úrokové sazby dotčené smlouvy musí být považováno za zneužívající, a tudíž vůči spotřebiteli nevymahatelné.
4)
Článek 3 odst. 1 směrnice 93/13
musí být vykládán v tom smyslu, že
domněnka poctivosti poskytovatele úvěru není dána v případě, že ujednání, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby smlouvy o hypotečním úvěru, vychází z referenčního indexu, a to pouze z toho důvodu, že se jedná o oficiální index vypracovaný správním orgánem a používaný orgánem veřejné správy. Posouzení případné zneužívající povahy takového ujednání musí být provedeno v závislosti na okolnostech projednávané věci, s přihlédnutím zejména k nedodržení požadavku transparentnosti a na základě srovnání způsobu výpočtu sazby běžných úroků stanoveného tímto ujednáním a skutečnou výši této sazby, která z něj vyplývá, s běžně používanými způsoby výpočtu a mimo jiné s úrokovými sazbami používanými na trhu k okamžiku uzavření dotčené úvěrové smlouvy pro úvěr ve srovnatelné výši a době trvání, jaké vyplývají z dané úvěrové smlouvy.
5)
Článek 3 odst. 1 směrnice 93/13
musí být vykládán v tom smyslu, že
pro posouzení případné zneužívající povahy ujednání smlouvy o hypotečním úvěru s pohyblivou sazbou, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě určitého referenčního indexu, je relevantní srovnat způsob výpočtu sazby běžných úroků stanovený v tomto ujednání a z něj vyplývající skutečnou výši této sazby s obvyklými způsoby výpočtu, a zejména s úrokovými sazbami uplatňovanými na trhu ke dni uzavření této smlouvy pro úvěr ve srovnatelné výši a době trvání, které vyplývají z dané úvěrové smlouvy. Další aspekty způsobu výpočtu smluvní úrokové sazby nebo referenčního indexu mohou být relevantní, pokud mohou způsobit nerovnováhu v neprospěch spotřebitele.
6)
Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13
musí být vykládány v tom smyslu, že
v případě, že smlouva o hypotečním úvěru s pohyblivou sazbou v zásadě nemůže nadále trvat bez ujednání, které stanoví pravidelnou úpravu úrokové sazby v závislosti na hodnotě určitého referenčního indexu, jehož zneužívající povaha byla konstatována, avšak zrušení této smlouvy jako celku by vystavilo spotřebitele zvláště nepříznivým důsledkům, nebrání uvedená ustanovení tomu, aby vnitrostátní soud nahradil toto ujednání dispozitivním ustanovením vnitrostátního práva, pokud má uvedené dispozitivní ustanovení stejný dosah jako ujednání, které má nahradit. Uvedený soud naproti tomu nemůže změnit toto ujednání tak, že by do něj doplnil prvek, který by mohl napravit nerovnováhu, kterou ujednání obsahuje v neprospěch spotřebitele.
7)
Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13
musí být vykládány v tom smyslu, že
v případě, že smlouva o hypotečním úvěru nemůže nadále trvat bez ujednání, jehož zneužívající povaha byla konstatována, brání uvedená ustanovení použití ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého má poskytovatel úvěru nárok na vrácení celé částky úvěru navýšené o úroky vypočítané podle zákonné sazby ode dne, kdy byla tato částka dána spotřebiteli k dispozici.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.