62012CC0237_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Obsah
I –Úvod3
II –Unijní právní rámec4
III –Řízení a návrhová žádání7
IV –Posouzení8
A –K právním základům8
B –Francouzská právní úprava platná v rozhodné době8
C –Ke kritériu pro posouzení, jak byla provedena ustanovení příloh směrnice o dusičnanech10
D –První žalobní důvod: období používání11
1.K věcně nezpochybněným částem žalobního důvodu12
2.K používání hnojiv typu II na déle než šest měsíců zasetých travinných porostech14
3.K používání hnojiv typu III na déle než šest měsíců zasetých travinných porostech15
E –Druhý žalobní důvod: kapacity skladování statkových hnojiv15
1.K neexistenci přesných pravidel pro určení nezbytných kapacit skladování16
2.K délce maximálních dob skladování, které mají být pokryty18
3.Ke skladování na poli19
F –Třetí žalobní důvod: vyvážené hnojení21
G –Čtvrtý žalobní důvod: zabezpečení horní hranice 170 kg dusíku za hektar a rok22
1.K dojnicím23
2.K ostatním užitkovým zvířatům24
H –Pátý žalobní důvod: používání na strmých plochách27
I –Šestý žalobní důvod: zamrzlé nebo sněhem pokryté pozemky28
V –Náklady řízení29
VI –Závěry29
I – Úvod
1. Směrnice o dusičnanech(2) má velký význam pro kvalitu vody v Evropské unii. Týká se používání hnojiv obsahujících dusík, zejména statkových hnojiv, v zemědělství. Cílem této směrnice je zabránit tomu, aby zemědělci rozšiřovali více dusíku, než plodiny v dané chvíli potřebují. Pokud je toto množství překročeno, existuje nebezpečí, že dusík nespotřebují plodiny a namísto toho se uvolní do životního prostředí.
2. Význam přitom nemá dusík jako takový, který se jak známo vyskytuje ve velkém množství ve vzduchu, nýbrž některé dusíkaté látky, které plodiny potřebují ke svému růstu, a to především dusičnany. Tyto formy dusíku se nazývají „mineralizované“. Statkové hnojivo tvoří kromě mineralizovaného dusíku z velké části také organický dusík, a to například v proteinech a aminokyselinách. Tento organický dusík musí být „mineralizován“ mikroorganismy, než ho lze použít pro plodiny.
3. Dusičnany nespotřebované plodinami mohou znečišťovat vody. Rozpouští se ve vodě, a mohou se tak průsaky dostat do podzemních a povrchových vod. Povrchové vody mohou být navíc znečištěny dusičnany ve vodách tekoucích na povrchu. Tímto způsobem znečištění může být přenášen také organický dusík, k jehož mineralizaci dochází teprve ve vodách.
4. V povrchových vodách působí dusičnany jako statková hnojiva a podporují především růst některých řas. Ty mohou zhoršit kvalitu vody a narušit biodiverzitu vod. Kromě toho se mohou rozšiřovat také druhy řas, které vyměšují jedovaté látky. Zatížení podzemních vod dusičnany může zhoršit zejména kvalitu pitné vody.
5. Komise sice nedávno informovala o zlepšení kvality povrchových vod, avšak kvalita podzemní vody se změnila jen nepatrně(3) . Tak je tomu i ve Francii, kde od roku 2000 stále vykazuje přes 10 % všech měřicích stanic hodnoty dusičnanů více než 50 mg/l v podzemních vodách. U povrchových vod k tomu dochází mnohem méně často a navíc je patrná tendence snižování problematických výsledků měření(4) . Každopádně je stále ještě třeba učinit mnohé, aby mohla být zmenšena zátěž vod dusičnany.
6. Soudní dvůr se tedy směrnicí o dusičnanech nezabývá poprvé. Toto řízení se ovšem týká nové úrovně jejího uplatňování. Zatímco dosavadní řízení se v zásadě zaměřovala na to, aby členské státy vůbec přijaly stanovená opatření, v projednávané věci se Komise intenzivně zabývá kvalitou prováděcích opatření.
7. Jde přitom zčásti o obtížné technické otázky, a sice o období, během nichž je třeba zakázat používání statkových hnojiv, o kapacity skladování statkových hnojiv, které jsou za tímto účelem potřeba, o otázku, za jakých podmínek a v jakém množství lze statková hnojiva používat, a o otázku používání na strmých, zmrzlých nebo sněhem pokrytých pozemcích.
II – Unijní právní rámec
8. Cíl směrnice o dusičnanech je vymezen v článku 1:
„Cílem této směrnice je:
– snížit znečištění vod způsobované dusičnany ze zemědělských zdrojů,
– předcházet dalšímu takovémuto znečišťování.“
9. Členské státy za tímto účelem podle článku 4 směrnice o dusičnanech přijmou nezávazné zásady správné zemědělské praxe, které budou obsahovat alespoň ustanovení uvedená v příloze II A, a podle článku 3 vymezí ohrožené oblasti, které potřebují zvláštní ochranu, jež je podrobněji stanovena v článku 5:
„(1) Členské státy připraví pro vymezené ohrožené oblasti akční programy k dosažení cílů uvedených v článku 1 […].
(2) […]
(3) Akční programy vezmou v úvahu:
a) dostupné vědecké a technické údaje, zejména pokud jde o podíly dusíku ze zemědělských nebo z jiných zdrojů;
b) podmínky životního prostředí ve zmíněných oblastech dotyčných členských států.
(4) Akční programy jsou zaváděny do čtyř let po jejich vypracování a obsahují následující závazná opatření:
a) opatření uvedená v příloze III;
b) opatření, která členské státy zahrnuly do zásad správných zemědělských postupů přijatých v souladu s článkem 4, s výjimkou těch, které byly nahrazeny opatřeními uvedenými v příloze III.
(5) […]
(6) […]
(7) Členské státy přezkoumají a v případě nutnosti upraví své akční programy včetně všech dodatečných opatření přijatých podle odstavce 5, a to nejméně každé čtyři roky. O veškerých změnách v akčních programech uvědomí Komisi.“
10. Konkrétně se jedná o následující opatření podle přílohy II a III:
„Příloha II
Zásady správné zemědělské praxe
A. Zásady správné zemědělské praxe směřující ke snížení znečišťování dusičnany s přihlédnutím k podmínkám v různých oblastech Společenství by měly obsahovat pravidla s následujícími podstatnými údaji:
1. období nevhodné pro používání hnojiv;
2. používání hnojiv na velmi strmých pozemcích;
3. používání hnojiv na podmáčených, zaplavených, zmrzlých nebo sněhem pokrytých pozemcích;
4. […];
5. kapacita a stavba zásobníků pro skladování statkových hnojiv, a zvláště opatření k zamezení znečišťování vod tekutinami s obsahem odpadu z živočišné výroby a ze skladovaného rostlinného materiálu, jako je siláž, odtokem, průsaky do půdy nebo vytékáním do povrchových vod;
6. postupy pro rozšiřování umělých a statkových hnojiv, včetně dávkování a rovnoměrnosti při jejich používání, s cílem udržet úniky živin do vod na přijatelné úrovni.
B. […]“
„Příloha III
Opatření, která mají být zahrnuta do akčních programů uvedených v čl. 5 odst. 4 písm. a)
1 Tato opatření obsahují pravidla pro:
1. období, ve kterých je používání určitých druhů hnojiv zakázáno;
2. kapacitu zásobníků pro skladování statkových hnojiv, která musí být větší, než kapacita nutná pro jejich skladování během nejdelšího období, ve kterém je jejich používání v ohrožených oblastech zakázáno, s výjimkou případů, kdy je příslušným orgánům prokázáno, že s množstvím hnojiv přesahujícím kapacitu zásobníků bude nakládáno způsobem, který neohrozí životní prostředí;
3. omezení používání hnojiv odpovídající zásadám správných zemědělských postupů, s ohledem na vlastnosti dotyčných ohrožených oblastí, zejména na:
a) půdní podmínky, půdní typy a sklon pozemků;
b) klimatické poměry, srážky a zavlažování;
c) využití půdy a zemědělské postupy, zvláště cyklické pěstování plodin;
a založené na rovnováze mezi:
i) předpokládanou potřebou dusíku u plodin a
ii) zásobováním plodin dusíkem z půdy a z hnojení, a to:
– množstvím dusíku obsaženým v půdě v okamžiku, kdy plodiny začínají dusík ve významném množství přijímat (zbytkové množství na konci zimy),
– přísunem dusíku čistou mineralizací zásob organicky vázaného dusíku v půdě,
– dodatečnými přísuny dusíkatých látek ze statkových hnojiv,
– dodatečnými přísuny dusíkatých látek z umělých a jiných hnojiv.
2. Tato opatření zajistí, že množství použitých statkových hnojiv, včetně výkalů hospodářských zvířat, nepřekročí na žádném zemědělském provozu (farmě nebo chovu hospodářských zvířat) stanovené množství na hektar za rok.
Nejvyšší roční množství na jeden hektar je takové množství statkových hnojiv, které obsahuje 170 kg dusíku. […]
3. Členské státy vypočítají množství uvedené v odstavci 2 na základě počtu zvířat.“
III – Řízení a návrhová žádání
11. Komise začala přezkoumávat francouzskou právní úpravu v roce 2009 a v návaznosti na výzvu k předložení stanoviska dne 28. října 2011 zaslala Francii odůvodněné stanovisko, v němž stanovila poslední lhůtu pro splnění povinností vyplývajících z unijního práva do 28. prosince 2011. Vzhledem k tomu, že odpověď Francie nevyvrátila pochybnosti Komise, podala Komise dne 16. května 2012 tuto žalobu.
12. Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
1. určil, že Francouzská republika tím, že nezajistila správné a úplné provedení všech požadavků uvedených v přílohách II a III směrnice o dusičnanech, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4 ve spojení s přílohou II částí A body 1, 2, 3 a 5, jakož i přílohou III body 1.1, 1.2, 1.3 a 2 uvedené směrnice;
2. uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.
13. Francouzská republika navrhuje, aby Soudní dvůr:
1. zamítl žalobu Komise a
2. uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
14. Účastníci řízení předložili svá písemná vyjádření a na jednání konaném dne 7. listopadu 2013 přednesli svá ústní vyjádření.
IV – Posouzení
A – K právním základům
15. Cílem směrnice o dusičnanech je podle jejího článku 1 snížit znečištění vod způsobované dusičnany ze zemědělských zdrojů a předcházet dalšímu takovémuto znečišťování.
16. Za tímto účelem členské státy vymezují, mimo jiné, ohrožené oblasti, které jsou nebo mohou být v případě nepřijetí ochranných opatření znečištěny dusičnany. Členské státy musejí pro tyto oblasti podle čl. 5 odst. 1 stanovit akční programy.
17. V projednávané věci jde o tyto akční programy. Ty se týkají přibližně poloviny francouzského státního území(5) .
18. Podle čl. 5 odst. 4 písm. a) a b) směrnice o dusičnanech stanoví akční programy závazná opatření uvedená v příloze III a opatření zahrnutá do zásad správné zemědělské praxe. Podle čl. 4 odst. 1 písm. a) musejí zásady správné zemědělské praxe obsahovat alespoň ustanovení uvedená v příloze II A.
B – Francouzská právní úprava platná v rozhodné době
19. Komise v rámci postupu před zahájením soudního řízení i v žalobě napadala zejména nařízení č. 2001-34 ze dne 10. ledna 2001(6) a vyhlášku ze dne 6. března 2001(7), jejichž předmětem byly vnitrostátní akční programy na ochranu vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů, jakož i akční programy připravené různými Départements.
20. Francie se však odvolává výlučně na novější právní úpravu, zejména na vyhlášku ze dne 19. prosince 2011(8), a také Komise se vyjadřuje k těmto ustanovením.
21. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že podle ustálené judikatury se existence nesplnění povinnosti posuzuje vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku. Následné změny nemůže brát Soudní dvůr v úvahu(9) .
22. Komise stanovila ve svém odůvodněném stanovisku ze dne 28. října 2011 Francii poslední lhůtu do 28. prosince 2011.
23. Vyhláška ze dne 19. prosince 2011 vstoupila v platnost před uplynutím této lhůty, a tudíž musí být v projednávané věci v zásadě zohledněna(10) . Článek 2 odst. II vyhlášky ovšem uvádí různá ustanovení, která vstoupila v platnost teprve 1. září 2012, tedy po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku. Některá ustanovení je navíc třeba zohlednit až ke dni 1. července 2016, tedy ještě později. Obě uvedené skupiny ustanovení jsou tedy v projednávané věci irelevantní.
24. Dále je třeba objasnit, zda Komise může napadat ostatní ustanovení vyhlášky ze dne 19. prosince 2011. Ta sice nebyla předmětem postupu před zahájením soudního řízení, avšak v každém případě nelze vyžadovat dokonalou shodu mezi vnitrostátními právními předpisy, které jsou uvedeny v odůvodněném stanovisku, a těmi, které se nacházejí v žalobě. Pokud došlo mezi různými fázemi tohoto řízení k legislativní změně, stačí, aby právní úprava zavedená právními předpisy zpochybněnými během postupu před zahájením soudního řízení byla jako celek zachována novými opatřeními, která členský stát přijal následně po odůvodněném stanovisku a která jsou napadena v rámci žaloby(11) .
25. Soudní dvůr rovněž rozhodl, že žaloba je přípustná, pokud se vztahuje k novým vnitrostátním opatřením zavádějícím výjimky do právní úpravy, jež je předmětem odůvodněného stanoviska, které částečně vyvracejí výtku. Neuznat v takovém případě přípustnost žaloby by mohlo umožnit členskému státu zabránit řízení o nesplnění povinnosti tím, že by nepatrně pozměnil své právní předpisy po každém oznámení odůvodněného stanoviska, ve zbývající části by ale kritizovanou právní úpravu zachoval.(12)
26. O takový případ by se naopak nejednalo u jiných žalobních důvodů, než jsou ty, které byly uvedeny v odůvodněném stanovisku, vznesených vůči vnitrostátním opatřením přijatým po odůvodněném stanovisku za účelem vyhovět výtkám v tomto odůvodněném stanovisku uvedeným.(13)
27. Proto je třeba přezkoumat přípustnost každé v žalobě uvedené vytýkané skutečnosti s ohledem na otázku, do jaké míry k nim Soudní dvůr může přihlížet.
C – Ke kritériu pro posouzení, jak byla provedena ustanovení příloh směrnice o dusičnanech
28. Francie zpochybňuje různé výtky tím, že podle směrnice o dusičnanech mohou členské státy rozhodnout o tom, které předpisy k provedení jednotlivých ustanovení příloh II a III je třeba přijmout. Komise tedy může podle jejího názoru napadat pouze zjevně nevhodné právní úpravy.
29. Ve vztahu k tomuto argumentu je třeba připustit, že sporná ustanovení v přílohách jsou formulována relativně otevřeně. Členské státy musejí přijmout ustanovení nebo právní předpisy týkající se určitých otázek, ale ze samotného znění nelze vždy přesně odvodit, jaký obsah musí mít tato právní úprava k provedení směrnice. Směrnice o dusičnanech tudíž členským státům poskytuje prostor pro provedení(14) .
30. Tento prostor je ovšem omezený, a to především cílem směrnice o dusičnanech zakotveným v jejím článku 1, kterým je snížit stávající znečištění vod způsobované dusičnany ze zemědělských zdrojů a předcházet dalšímu takovémuto znečišťování(15) . Směrnice tedy má uskutečnit cíl zlepšování kvality životního prostředí podle první odrážky čl. 191 odst. 1 SFEU a zásadu prevence
zakotvenou v čl. 191 odst. 2 SFEU.
31. Při stanovování nezbytných opatření v akčních programech členské státy dále musejí podle čl. 5 odst. 3 směrnice o dusičnanech – jakož i ve smyslu čl. 191 odst. 3 SFEU – zohlednit dostupné vědecké a technické údaje(16) .
32. Komise tak může vytýkat všechny vady vnitrostátních akčních programů, které brání účinnému snižování a předcházení znečišťování vod způsobovanému dusičnany ze zemědělských zdrojů. Musí se přitom opírat zejména o nejlepší dostupné vědecké poznatky.
33. V projednávané věci mají v tomto ohledu význam především tři studie. Komise se výslovně odvolává na studii z roku 2001(17) vypracovanou na její žádost a na vědecký příspěvek z roku 2007(18), který sice nepředkládá, ale který není ani věcně zpochybňován Francií. Komise kromě toho na internetu zveřejnila aktuálnější studii z roku 2011(19), kterou rovněž nechala vypracovat. Naposled uvedenou studii sice nelze použít v neprospěch Francie, jelikož účastníci řízení se na ni neodvolávají, ale vzhledem ke skutečnosti, že Komise ji zjevně pokládá za významnou, je třeba vycházet z předpokladu, že popisuje aktualizované vědecké poznatky ve srovnání se studií z roku 2001. V zásadě tudíž může vyvrátit nebo alespoň relativizovat vědecky odůvodněné argumenty Komise.
34. Francie může dále příslušné výtky vyvrátit zejména novějšími nebo lepšími vědeckými poznatky. Za tímto účelem tento členský stát předkládá různé dokumenty.
35. Nakonec je třeba zdůraznit také potřebu provedení směrnice o dusičnanech takovým způsobem, aby ji mohli zemědělci prakticky používat. V souvislosti s provedením směrnice o stanovištích(20) Soudní dvůr rozhodl, že v rámci této směrnice, která stanoví komplexní a technická pravidla v oblasti práva životního prostředí, jsou členské státy zvláště povinny dbát na to, aby jejich právní předpisy určené k zajištění provedení této směrnice byly jasné a přesné.(21) Jak ukazuje toto řízení, je právní úprava obsažená ve směrnici o dusičnanech rovněž komplexní a technická. Kromě toho přísluší její praktické používání převážně zemědělcům, a nikoli orgánům, které musejí mít nezbytné odborné znalosti. Provedení směrnice proto musí být tak přesné a určité, že je možné i bez vzdělání specialisty v oblasti ochrany životního prostředí(22) .
D – První žalobní důvod: období používání hnojiv
36. První žalobní důvod má pět částí týkajících se období používání hnojiv. Podle přílohy II A bodu 1 směrnice o dusičnanech by zásady správné zemědělské praxe měly obsahovat pravidla stanovící období nevhodná pro používání hnojiv, pokud jsou relevantní. Také podle přílohy III bodu 1.1 směrnice o dusičnanech obsahují akční programy pravidla pro období, ve kterých je používání určitých druhů hnojiv zakázáno.
37. Francie se oproti tomu odvolává výlučně na přílohu I bod I vyhlášky ze dne 19. prosince 2011, který obsahuje novou právní úpravu týkající se většiny částí tohoto žalobního důvodu. Tato vyhláška sice vstoupila v platnost před 28. prosincem 2011, avšak – jak uvádí Francie – předmětné postupy se měly podle čl. 2 odst. 2 této vyhlášky používat teprve od 1. září 2012. Neurčovaly tak právní stav k rozhodnému dni.
38. Rozhodující je tudíž dříve platná právní úprava obsažená ve vyhlášce ze dne 6. března 2001. Stejně jako nová právní úprava, rozlišuje i tato dřívější právní úprava mezi různými kulturami, a dále mezi různými typy hnojiv. Pokud jde o kultury, rozlišuje se mezi velkými jarními a podzimními kulturami a již déle než šest měsíců zasetými travinnými porosty. Typ I klasifikace hnojiv obsahuje spíše pevné statkové hnojivo, typ II naopak spíše tekuté statkové hnojivo, tzn. močůvku nebo kejdu. Typ III zahrnuje např. umělá minerální hnojiva.
1. K věcně nezpochybněným částem žalobního důvodu
39. Komise Francii vytýká, že nesplnila tyto povinnosti, když
– nepřijala žádné zákazy používání hnojiv typu I u velkých podzimních kultur a u déle než šest měsíců zasetých travinných porostů,
– přijala zákazy používání hnojiv typu I u velkých jarních kultur pouze pro měsíce červenec a srpen.
– přijala zákazy používání hnojiv typu II u velkých podzimních kultur pouze od 1. listopadu do 15. ledna a nepřijala žádné zákazy používání hnojiv typu III pro období po 15. lednu, a
– přijala zákazy používání hnojiv typu II u velkých jarních kultur pouze do 15. ledna.
40. Pokud jde o naprosté nepřijetí zákazů, Komise uvádí, že členské státy jsou podle přílohy II A bodu 1 a přílohy III bodu 1.1 směrnice o dusičnanech v zásadě povinny přijmout takové zákazy. Nepřijetí zákazů tedy podle Komise vyžaduje odůvodnění.
41. V rozsahu, v němž Komise napadá stávající zákazy jako nedostatečné, uvádí, že po skončení, resp. před začátkem období růstu nesmějí být používána žádná hnojiva.
42. Francie se však nesnaží odůvodnit chybějící zákazy nebo délku kritizovaných zákazů. V rámci svých tvrzení pouze představuje, resp. obhajuje minimální zákazy používání hnojiv zavedené podle přílohy I části I vyhlášky ze dne 19. prosince 2011.
43. Francie tak nezpochybňuje, že právní úprava existující před rokem 2011 byla nedostatečná. Vzhledem ke skutečnosti, že nová právní úprava v rozhodné době ale ještě nenabyla platnosti, jsou tyto části žalobního důvodu opodstatněné.
44. V rozsahu, v němž se Komise zaměřuje na novou
právní úpravu(23), je však třeba její argumentaci zamítnout již z důvodu správně uvedeného Francií, že tyto výhrady nevyplývají v rozporu s čl. 21 odst. 1 statutu a čl. 38 odst. 1 písm. c) jednacího řádu platného v době podání žaloby [dnes čl. 120 písm. c) jednacího řádu] z žaloby, nýbrž jen z přílohy odůvodněného stanoviska(24) .
45. To je v projednávané věci o to významnější, že Komise v žalobě pouze vytýká některá období zákazů jako nedostatečná a pouze v této příloze uvádí, která období zákazů pokládá za přiměřená. Tento naposled uvedený argument by ovšem změnil předmět žaloby, a proto měl být jasně uveden již v žalobě (a v rámci postupu před zahájením soudního řízení). Příslušná vysvětlení obsažená v replice jsou podle čl. 42 odst. 2 jednacího řádu platného v době podání repliky (nyní čl. 127 odst. 1 jednacího řádu) opožděná.
46. To ovšem neznamená, že příloha I část I vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 není tímto žalobním důvodem dotčena. Francie totiž jen nedostatečně popsala novou právní úpravu týkající se používání hnojiv na travinných porostech. Tato právní úprava zahrnuje výjimku týkající se používání nepatrně zatíženého statkového hnojiva typu I na travinné porosty až do 20 kg dusíku na hektar pro období zákazu od 15. prosince do 15. ledna(25) . Pokud by ale zemědělci každý měsíc použili tolik dusíku, byla by dosažena hodnota 240 kg dusíku za rok, tedy podstatně více, než kolik připouští příloha III bod 2 směrnice o dusičnanech. V souvislosti s touto výjimkou, která má tedy velmi široký dosah, je tudíž přílohu I část I vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 s ohledem na používání statkového hnojiva typu I na travinné porosty třeba pokládat pouze za nepatrnou změnu předchozí právní úpravy. Tato právní úprava je tedy předmětem tohoto řízení potud, že celoročně připouští používání statkového hnojiva typu I na travinné porosty(26) .
47. Francie tedy nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4, z přílohy II části A bodu 1 a z přílohy III bodu 1.1 směrnice o dusičnanech, jelikož
– vyhláška ze dne 6. března 2001 neobsahuje žádné zákazy týkající se používání hnojiv typu I u velkých podzimních kultur a
– příloha I část I vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 obsahuje pouze nepatrná omezení použití hnojiv typu I na déle než šest měsíců zasetých travinných porostech,
– vyhláška ze dne 6. března 2001 zakazovala používání hnojiv typu I u velkých jarních kultur pouze mezi 1. červencem a 31. srpnem,
– vyhláška ze dne 6. března 2001 zakazovala používání hnojiv typu II u velkých podzimních kultur pouze mezi 1. listopadem a 15. Lednem; jakož i z toho důvodu, že
– vyhláška ze dne 6. března 2001 zakazovala používání hnojiv typu III u velkých podzimních kultur a hnojiv typu II u velkých jarních kultur pouze do 15. ledna.
2. K používání hnojiv typu II na déle než šest měsíců zasetých travinných porostech
48. Komise požaduje, aby Francie zakázala používání statkových hnojiv typu II na travinné porosty nejpozději od 15. září, a nikoli teprve od 15. listopadu, jak stanoví vyhláška ze dne 6. března 2001 a ze dne 19. prosince 2011. Uvádí, že plodiny rostou, a tudíž vstřebávají dusík, pouze pokud venkovní teploty dosáhnou 5 °C. K mineralizaci organického dusíku, tzn. k přeměně do podoby, která je použitelná pro plodiny, navíc dochází i při nižších teplotách. S cílem zamezit nebezpečí vyčerpání tohoto dusíku je možné hnojit nejpozději 15 dní před koncem období růstu. V replice Komise doplňuje, že statková hnojiva typu II obsahují zvlášť vysoké koncentrace minerálního dusíku. Riziko znečištění vod je proto obzvlášť velké.
49. Francie se domnívá, že je třeba přihlížet k dalším hlediskům. Její argumenty se však soustřeďují v zásadě na statková hnojiva typu I, která nemají význam z hlediska projednávané výtky.
50. Pokud jde o statková hnojiva typu II, Francie víceméně obecně uvádí, že k mineralizaci v nich obsaženého organického
dusíku nedochází tak rychle, jak se Komise domnívá. Aby mohla být zajištěna dostatečná disponibilita mineralizovaného dusíku na začátku období růstu, je rozumné používat statková hnojiva již v průběhu předcházejícího pozdního podzimu.
51. Francie však nezpochybňuje přesvědčivou argumentaci Komise týkající se relativně vysokého podílu již mineralizovaného
dusíku v tomto statkovém hnojivu. Používání hnojiv na podzim tak zvětšuje riziko, že mineralizovaný dusík bude přes zimu vyčerpán, a tudíž přispěje ke znečištění vod, místo aby byl spotřebován plodinami.
52. Ani argument nedostatku dusíku („faim d’azote“) v důsledku imobilizace dusíku mikroorganismy nemůže odůvodnit používání hnojiv na podzim. Naopak je třeba mít obavy, že velké podíly dusíku rozšířeného na podzim budou do jara buď imobilizovány, nebo vyčerpány. Nebezpečí imobilizace lze čelit pouze používáním hnojiv co nejblíže období růstu.
53. Francie tedy nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4, přílohy II části A bodu 1 a z přílohy III bodu 1.1 směrnice o dusičnanech, jelikož příloha I část I vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 nezakazuje používání hnojiv typu II na déle než šest měsíců zaseté travinné porosty již od 15. září.
3. K používání hnojiv typu III na déle než šest měsíců zasetých travinných porostech
54. Komise požaduje, aby bylo používání hnojiv typu III na travinných porostech v horských oblastech zakázáno také v únoru, pokud teploty během tohoto období nedosáhnou 5 °C. Tento požadavek nezohledňuje ani vyhláška ze dne 6. března 2001, ani vyhláška ze dne 19. prosince 2011.
55. Přesvědčivost této argumentace vyplývá ze skutečnosti, že plodiny při nižších teplotách nerostou, a tudíž nevstřebávají žádný dusík. Soudní dvůr již navíc konstatoval, že význam ustanovení uvedených v příloze II A směrnice o dusičnanech je třeba posuzovat na základě objektivních kritérií, jako jsou geologické a klimatické vlastnosti konkrétní oblasti(27) . Pro požadavky podle přílohy III bodu 1.1 toto vyplývá již z čl. 5 odst. 3 písm. b). Při stanovování zákazů používání hnojiv je proto třeba zohlednit okolnost, že v horských oblastech panují déle nízké teploty.
56. Francie tento přesvědčivý argument Komise nezpochybňuje.
57. Francie tedy nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4 přílohy II části A bodu 1 a z přílohy III bodu 1.1 směrnice o dusičnanech, jelikož příloha I část I vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 nezakazuje používání hnojiv typu III na déle než šest měsíců zaseté travinné porosty v horských oblastech v únoru, pokud tam teploty nedosáhnou 5 °C.
E – Druhý žalobní důvod: kapacity skladování statkových hnojiv
58. Ve svém druhém žalobním důvodu Komise kritizuje francouzskou právní úpravu skladování statkových hnojiv.
59. Podle přílohy II A bodu 5 směrnice o dusičnanech by zásady správné zemědělské praxe měly obsahovat ustanovení upravující kapacitu a stavbu zásobníků pro skladování statkových hnojiv, včetně opatření k zamezení znečišťování vod tekutinami s obsahem odpadu ze živočišné výroby a ze skladovaného rostlinného materiálu, jako je siláž, odtokem, průsaky do půdy nebo vytékáním do povrchových vod, je-li to relevantní. Také podle přílohy III bodu 1.2 zahrnují akční programy ustanovení týkající se kapacity zásobníků pro skladování statkových hnojiv. Ta musí být větší než kapacita nutná pro jejich skladování během nejdelšího období, ve kterém je jejich používání v ohrožených oblastech zakázáno, s výjimkou případů, kdy je příslušným orgánům prokázáno, že s množstvím hnojiv přesahujícím kapacitu zásobníků bude nakládáno způsobem, který neohrozí životní prostředí.
60. Komise Francii vytýká, že neexistují žádná přesná pravidla upravující přezkoumatelný výpočet nezbytných kapacit. Jsou-li pro účely výpočtu uváděna určitá období, jsou tato období podle Komise příliš krátká, a skladování pevných statkových hnojiv na poli by nemělo být povoleno.
1. K neexistenci přesných pravidel pro určení nezbytných kapacit skladování
61. Podle názoru Komise nestačí, že francouzské právní předpisy sice abstraktně uvádějí cíle právní úpravy týkající se nezbytných kapacit skladování, ale konkrétně neupravují, jak mají být vypočteny nezbytné kapacity skladování jednotlivých podniků. Podle Komise nemohou ani zemědělci, ani kontrolní orgány určit, jaké kapacity jsou nezbytné.
62. Francie nezpochybňuje nezbytnost konkrétní právní úpravy, avšak Komisi oponuje, že příloha II část II bod 1 vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 obsahuje nezbytná kritéria. Kapacity skladování musejí pokrýt období zákazů pro používání statkových hnojiv a musejí být vypočteny s pomocí metody DEXEL (Diagnostic Environnement de l'Exploitation d'Elevage – Environmentální diagnostika v odvětví živočišné výroby).
63. Toto ustanovení vstoupilo formálně v platnost přímo zveřejněním dané vyhlášky. Podle skutečností uvedených Francií, které nebyly zpochybněny, bylo toto ustanovení okamžitě použitelné na používání hnojiv na základě stávajících období zákazů. Podle něj platilo již při uplynutí lhůty odůvodněného stanoviska dne 28. prosince 2011 a v projednávané věci musí být zohledněno.
64. Komise však namítá, že ani metoda DEXEL není dostatečně jasná, jelikož nestanoví jednoduchá kritéria pro určování používaných hnojiv. Naopak obsahuje komplexní soubor předpisů, který musí být akreditovanými odborníky použit na každý jednotlivý podnik.
65. Není však zřejmé, že by zapojení odborníků za účelem určení nezbytných kapacit skladování bylo nevhodné nebo vyloučené směrnicí o dusičnanech. Naopak i studie Komise ukazuje, že přesné určení nezbytných kapacit skladování je složitým úkolem(28), který může přirozeně vyžadovat spolupráci odborníků.
66. Komise dále již v rámci postupu před zahájením soudního řízení kritizovala, že metoda DEXEL vede k příliš nízkým kapacitám skladování. V replice tuto kritiku přípustným způsobem konkretizuje v tom smyslu, že není stanovena žádná bezpečnostní rezerva a že tato metoda při určování kapacit skladování zohledňuje i hospodářské a zemědělsko-vědecké pohnutky podniku.
67. Nezbytnost bezpečnostní rezervy vyplývá ze znění přílohy III bodu 1.2 směrnice o dusičnanech. Podle tohoto ustanovení musí být kapacita zásobníků pro skladování statkových hnojiv větší
než kapacita nutná pro jejich skladování během nejdelšího období
68. Francie však správně uvádí, že minimální bezpečnostní rezerva je stanovena v příloze I části II bodě 1 odst. 3 vyhlášky ze dne 19. prosince 2011. Podle tohoto ustanovení je třeba zahrnout klimatická rizika, tzn. riziko dalších období, kdy nelze používat statková hnojiva, například pokud zamrzne půda. V důsledku toho je tato část žalobního důvodu Komise neopodstatněná.
69. Pokud jde o hospodářské a zemědělsko-vědecké pohnutky, směrnice o dusičnanech nikde nestanoví, že by tyto pohnutky odůvodňovaly odchýlení se od požadavků v ní stanovených. Pokud podnik nemůže zabezpečit nezbytné kapacity skladování a ani nemůže prokázat, že s hnojivy bude nakládáno způsobem, který neohrozí životní prostředí, bude muset odpovídajícím způsobem omezit chov svých hospodářských zvířat.
70. Části dokumentu týkajícího se metody DEXEL(29), které Komise cituje, však neumožnují domnívat se, že by se tato metoda při určování nezbytných kapacit skladování zakládala na hospodářských a zemědělsko-vědeckých pohnutkách. Spíše se zaměřují na to, aby byly bez nadbytečného úsilí splněny požadavky směrnice o dusičnanech.
71. Nanejvýš lze kritizovat, že tato metoda stanoví přechodná opatření před vybudováním nezbytných kapacit skladování a přitom toleruje používání hnojiv v rozporu se směrnicí o dusičnanech, dokud nejsou připraveny dostatečné kapacity skladování. V praxi se sice zdá být málo realistické trvat na tom, aby zemědělci nepoužívali žádná statková hnojiva, přestože jejich skladovací kapacity jsou již vyčerpány, nicméně pokud členské státy takové chování povolí, porušují směrnici o dusičnanech. Naopak musejí zemědělce přimět k tomu, aby přebytečná statková hnojiva v případě nouze skladovali jiným způsobem nebo aby se jich řádně zbavili. Tento aspekt ale není předmětem projednávané žaloby.
72. Tato část žalobního důvodu tudíž není opodstatněná.
2. K délce maximálních dob skladování, které mají být pokryty
73. Komise v rámci druhé části svého druhého žalobního důvodu Francii výslovně vytýká, že při výpočtu kapacit skladování byly dosaženy příliš krátké maximální doby skladování.
74. Tato výtka je opodstatněná již proto, že podle čl. 2 odst. I bodu 2 vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 se má na nových zákazech používání hnojiv zakládat výpočet nezbytných kapacit skladování teprve tři roky po vydání 5. akčního programu a nejpozději dne 1. července 2016. Vzhledem k tomu, že tyto zákazy používání jsou dosud stanoveny po příliš krátká období(30), stanovené kapacity skladování nemusejí nutně pokr ývat danou potřebu.
75. Komise však jde ještě dále: podle jejího názoru musejí být ve všech départements v regionech Bretaň, Dolní Normandie, Horní Normandie, Pikardie, Champagne-Ardenne, Lotrinsko, Alsasko, Poitou-Charentes, Franche-Comté, Île-de-France, Rhôna-Alpy, Auvergne, Burgundsko, Pays de la Loire, Nord-Pas-de-Calais a Střed stanovena období v délce alespoň šesti měsíců a v départements v regionech Languedoc-Roussillon, Akvitánie, Midi-Pyrénées a na Azurovém pobřeží období v délce alespoň pěti měsíců. V rámci odůvodnění těchto lhůt se Komise opírá o studii z roku 2001(31) .
76. Francie Komisi oponuje, že tyto požadavky nejsou dostatečně diferencované. Podle jejího názoru existuje celá řada faktorů, které musejí být zohledněny a které by mohly vést k jiným obdobím.
77. Zdůraznit je třeba dva z těchto faktorů: zaprvé nakládání s pevným statkovým hnojivem, resp. kompaktním slámovým hnojem („fumier compact pailleux“), který je ve Francii definován jako statkové hnojivo typu I, a zadruhé význam travinných porostů.
78. Francie předkládá shrnutí studie, jehož věcnou správnost Komise nezpochybnila a z něhož vyplývá, že různé druhy statkových hnojiv, a zejména kompaktní slámový hnůj, váží více mineralizovaného dusíku, než ho vypouští(32) . I kdyby byla tato hnojiva používána relativně dlouhodobě před začátkem vegetačního období, je tedy riziko znečištění vod omezené. Novější studie zveřejněná Komisí dospěla k podobným závěrům(33) .
79. Travinné porosty navíc zřejmě mohou spotřebovávat dusík po zřetelně delší období než jiné kultury. Studie z roku 2011, kterou zveřejnila Komise, proto pro travinné porosty stanoví zřetelně kratší období, která mají být zajištěna, než pro ostatní kultury, a sice pro Francii mezi dvěma až šesti měsíci v závislosti na regionu(34) . Tato studie má význam v projednávané věci, jelikož aktualizuje vědecké poznatky, které jsou popsány ve studii z roku 2001 uvedené Komisí.
80. Aniž by tedy bylo nutné jednotlivě přezkoumávat ostatní námitky uplatněné Francií, lze konstatovat, že paušální období v délce šesti nebo pěti měsíců, která chce Komise prosadit, nejsou pro celé území Francie odůvodněná.
81. Tato období by tak byla pravděpodobně příliš dlouhá pro podnik, který na jihu Francie provozuje chov dobytka v odvětví extenzivního pastevectví. Naopak intenzivní výkrmový závod na severu, který své plochy používá v celém rozsahu pro účely výroby krmiv, musí při výpočtu nezbytných kapacit skladování vycházet možná dokonce z ještě delších období.
82. Francie proto nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4, přílohy II části A bodu 5 a z přílohy III bodu 1.2 směrnice o dusičnanech, jelikož kapacity skladování se pro statková hnojiva podle čl. 2 odst. I bodu 1 a 2, jakož i podle přílohy I části II vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 vypočítávají na základě zákazů používání hnojiv, které trvají příliš krátkou dobu. Ve zbývající části je tato část žalobního důvodu neopodstatněná.
3. Ke skladování na poli
83. V rámci poslední části druhého žalobního důvodu Komise Francii vytýká, že téměř všechny její akční programy připouštějí skladování kompaktního slámového hnoje na poli po dobu deseti měsíců, aniž by bylo třeba provést izolaci půdy nebo ji zakrýt. Dusičnany by se tak mohly dostávat do podzemních vod a v případě silného deště i do povrchových vod. V replice Komise poprvé uvádí, že nelze kontrolovat podmínky skladování stanovené ve francouzských právních předpisech.
84. Francie nejprve správně namítá, že Komise v odůvodněném stanovisku pokládala přechodné skladování po dobu několika týdnů ještě za přípustné(35) . Tato část žalobního důvodu je proto přípustná pouze v rozsahu, v němž Komise kritizuje skladování po delší dobu než několik týdnů.
85. I pokud jde o možnost kontroly dodržování těchto podmínek, kritika Komise obsažená v replice rozšiřuje předmět řízení. Tato kritika se totiž netýká přímo rizik znečišťování spojených s přípustnou praxí, nýbrž rizika zakázaného skladování statkového hnojiva na poli, což předtím nebylo zmíněno.
86. V rozsahu, v němž Komise naopak v žalobě kritizuje podmínky skladování, a sice chybějící izolaci půdy a chybějící zakrytí, byla její výtka na rozdíl od názoru Francie alespoň nepřímo obsažena ve výtce příliš dlouhodobého skladování na poli uplatněné v rámci postupu před zahájením soudního řízení. Tyto podmínky jsou totiž charakteristické pro riziko znečištění vod, které je s touto praxí spojeno. Tento bod žalobního důvodu je tedy přípustný.
87. Francie se sice odvolává na právní úpravu, která podle čl. 2 odst. II vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 nabyla účinnosti teprve po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku, a sice na přílohu I část II bod 2. Podle údajů poskytnutých Francií, které nebyly zpochybněny, však tato právní úprava odpovídá již dříve platným 4. akčním programům. Proto by mohly být zohledněny v projednávané věci.
88. Tato právní úprava snižuje riziko znečištění vod, jelikož kompaktní slámový hnůj musí být nejprve dva měsíce uskladněn, aby mohly být uvolněny případné tekutiny obsahující dusičnany. Ve zbývajícím, převážně suchém statkovém hnojivu nejprve nevzniká téměř žádný přebytek dusičnanů, neboť mineralizovaný dusík je opět vstřebáván mikroorganismy(36) .
89. I podle údajů poskytnutých Francií je však vstřebávání mineralizovaného dusíku mikroby časově omezeno, a to v zásadě na období podzimu a zimy(37) . Avšak vzhledem k tomu, že statkové hnojivo smí být skladováno nanejvýš deset měsíců, je třeba vycházet z toho, že v průběhu teplejších ročních období zase vznikne přebytek mineralizovaného dusíku. Nejpozději k tomuto okamžiku se stává významnou neexistence povinnosti izolovat statkové hnojivo od půdy a zakrýt ji. Volně ležící kompaktní slámový hnůj totiž může být po dešti znovu napuštěn vodou, která vstřebává mineralizovaný dusík a svádí ho do podzemních a povrchových vod.
90. Francie tedy nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4, z přílohy II části A bodu 5 a z přílohy III bodu 1.2 směrnice o dusičnanech, jelikož příloha I část II bod 2 vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 připouští skladování kompaktního slámového hnoje na poli nejvýše po dobu deseti měsíců, aniž by stanovila, že statkové hnojivo musí být izolováno od půdy a zakryto.
F – Třetí žalobní důvod: vyvážené hnojení
91. Soudní dvůr již konstatoval, že opatření akčních programů podle čl. 5 odst. 4 písm. a) ve spojení s přílohou III bodem 1.3 směrnice o dusičnanech musí obsahovat pravidla týkající se omezení používání hnojiv založeného na rovnováze mezi předpokládanou potřebou dusíku u plodin a zásobováním plodin dusíkem z půdy a z hnojení(38) . Tento výklad přílohy III bodu 1.3 je ostatně potvrzen cílem směrnice, která má poskytnout nezbytné prostředky k zajištění ochrany vod před znečištěním způsobovaným dusičnany ze zemědělských zdrojů ve Společenství(39) .
92. Komise má výhrady k tomu, že francouzské právní předpisy tyto zásady sice opakují, nicméně neprovádějí je do přímo použitelné právní úpravy. Podle jejího názoru je potřeba spolehlivá metoda výpočtu, jakož i stanovení nezbytných parametrů umožňujících zemědělcům vypočíst, jaká množství statkového hnojiva by mohli použít. Tyto parametry by měly zohledňovat především příslušné kultury, účinnost dusíku v příslušném typu statkového hnojiva a dusík, který se již nachází v půdě.
93. Francie uplatňuje v zásadě dvě námitky proti tomuto žalobnímu důvodu: zaprvé směrnice o dusičnanech nevyžaduje takto přesnou právní úpravu a zadruhé příloha I část III bod 1 vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 je dokonce vhodnější k zajištění vyváženého hnojení než požadavky Komise.
94. Pokud jde o první námitku, Soudní dvůr již upozornil na to, že přílohu III bod 1.3 směrnice o dusičnanech je třeba provést přesně(40) . Pokud jde o nezbytný stupeň přesnosti, musejí být rozhodující adresáti dané právní úpravy. Musí jim být umožněno poznat, jakým povinnostem podléhají. Pokud se příslušná právní úprava vztahuje na zemědělce, musejí mít na základě prostředků, které mají k dispozici, možnost spolehlivě posoudit, jaká množství statkového hnojiva smějí rozšířit.
95. Na otázku, zda lze tyto požadavky splnit pouze s pomocí systému Komise, zde není třeba odpovídat.
96. Ustanovení, která uvedla Francie, tyto požadavky nesplňují již proto, že v době uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku je ještě vůbec nebylo možné použít na zemědělce. Příloha I část III bod 1 písm. c) vyhlášky ze dne 19. prosince 2011, která stanoví povinnosti zemědělců, totiž podle čl. 2 odst. II vyhlášky platila teprve od 1. září 2012.
97. Systém zakotvený v příloze I části III bodě 1 písm. a) a b) vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 byl sice v rozhodné době platný, ale ani on ještě nemohl být použit. Písmeno a) totiž vyžaduje stanovení prováděcích ustanovení, tj. vypracování operativních pravidel a jejich vyplnění parametry. Tyto parametry je podle písmene b) třeba stanovit regiony pro každou kulturu a pro travinné porosty. Podle údajů Komise tato právní úprava vstoupila v platnost teprve po uplynutí rozhodné lhůty, a to ke dni 1. září 2012.
98. V rozsahu, v němž Komise poprvé v replice vytýká věcné vady této regionální úpravy a určitou podrobnou právní úpravu obsaženou ve vyhlášce ze dne 19. prosince 2011, se pokouší rozšířit předmět tohoto řízení. Tento argument je proto nepřípustný.
99. Pokud jde konečně o starou právní úpravu obsaženou v bodě 2.3 přílohy vyhlášky ze dne 16. března 2001, která v rozhodné době ještě pro zemědělce platila, ta od zemědělců pouze vyžaduje vyvážené hnojení ve smyslu přílohy III bodu 1.3 směrnice o dusičnanech.
100. Argumentaci Francie týkající se těchto pravidel chápu v tom smyslu, že zemědělci musejí v souladu s ní pro každou jednotlivou parcelu sami určit, jaké hnojení je přípustné. Toto řešení musí mít přednost před stanovením určitých parametrů, jelikož tak mohou být v plném rozsahu zohledněny místní podmínky.
101. Tento přístup teoreticky slibuje optimální hnojení. Toto řízení ovšem ukazuje, že určení přípustné úrovně hnojení je nanejvýš složitým počinem. Není samozřejmé, že by každý zemědělec mohl splnit tento úkol bez podrobněji stanovených pravidel(41) . Nejsou-li k dispozici snadno přezkoumatelná kritéria, existuje navíc velké riziko zneužití. Ostatně i Francie od tohoto přístupu upustila v rámci nových pravidel a nahradila ho regionálními prováděcími pravidly.
102. Francie tedy nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4, přílohy III bodu 1.3 směrnice o dusičnanech, když ve vyhlášce ze dne 6. března 2001 nestanovila dostatečně určitou právní úpravu týkající se vyváženého hnojení.
G – Čtvrtý žalobní důvod: zabezpečení horní hranice 170 kg dusíku za hektar a rok
103. Tento žalobní důvod se vztahuje na metodu, která se ve Francii používá k zajištění toho, že bude dodržena horní hranice 170 kg dusíku za hektar a rok podle přílohy III bodu 2 směrnice o dusičnanech. Příloha III bod 3 připouští, aby toto množství bylo určeno na základě počtu zvířat. Tato metoda se ve Francii používá tak, že pro různé druhy zvířat se stanoví množství dusíku, která jsou obsažena ve statkovém hnojivu exempláře použitém za rok.
104. Stanovením přípustného množství dusíku na základě počtu zvířat má být zjevně zjednodušeno uplatňování horní hranice. Zemědělci nemusejí přezkoumávat, kolik dusíku skutečně rozšiřují. Pokud počet jejich zvířat nepřekročí schopnost vstřebávání hnojených ploch, naopak postačí statkové hnojivo rovnoměrně rozprostřít, aby byly tyto požadavky splněny.
105. Komise však Francii vytýká, že předpokládá u různých druhů zvířat příliš malá množství dusíku v rozšířeném statkovém hnojivu.
106. Francie se sice rovněž s ohledem na tento žalobní důvod neprávem odvolává na novou právní úpravu obsaženou ve vyhlášce ze dne 19. prosince 2011, a sice na přílohu II, která je podle přílohy I části V ve spojení s čl. 2 odst. II použitelná teprve od podzimu 2012. To má ovšem význam pouze pro posouzení hodnot dusíku produkovaného dojnicemi, jelikož hodnoty pro ostatní užitková zvířata byly zachovány.
1. K dojnicím
107. Komise opírá výtky směřující proti hodnotám dusíku produkovaného dojnicemi o dva vědecky odůvodněné argumenty: zaprvé se nezohledňuje produkce mléka krav. Spolu se zvyšující se produkcí mléka se totiž také vylučuje více dusíku. Zadruhé Komise vytýká použití příliš vysokého takzvaného koeficientu odpaření.
108. Francie nezpochybňuje tento argument Komise opírající se o produkci mléka a zejména ani vědecké poznatky, na nichž se zakládá. Příloha II písm. b) vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 naopak potvrzuje stanovisko Komise. Namísto jediné hodnoty vyprodukovaného dusíku se v tomto ustanovení stanoví různé hodnoty v závislosti na produkci mléka. V tomto ohledu je tato část žalobního důvodu tedy opodstatněná.
109. Druhý argument týkající se takzvaného koeficientu odpaření je potřeba objasnit. Tento koeficient umožňuje odečíst od vyloučených množství dusíku podíl, který se před rozšířením hnojiva odpaří do vzduchu. Tento odpočet je odvozen z rozhodnutí Soudního dvora, v němž bylo konstatováno, že pro použití roční horní hranice 170 kg je rozhodující dusík, jejž obsahuje hnojivo v období používání. Odpaření dusíku v průběhu používání proto nesmí být zohledněno ve smyslu zmenšení jeho množství(42) . Komise ovšem nezpochybňuje, že v této souvislosti lze zohlednit dusík, který se odpařil před
rozšířením, tj. ve stáji nebo během skladování statkového hnojiva.
110. Francie používá koeficient odpaření, aby mohla provést tento odpočet. Před vyhláškou ze dne 19. prosince 2011 činil tento koeficient pro dojnice 30 %. Francie tedy vycházela z předpokladu, že 30 % dusíku vyloučeného ve stáji se v ní nebo během skladování statkového hnojiva odpaří do vzduchu. Komise se ale odvolává na vědecký příspěvek z roku 2007(43), z něhož vyplývá koeficient pouze ve výši 24 %.
111. Vyhodnocení příslušné literatury předložené Francií potvrzuje tuto hodnotu(44) . V souladu s tím se vyhláška ze dne 19. prosince 2011 nadále nezakládá na koeficientu ve výši 30 %, nýbrž na koeficientu ve výši 25 %.
112. Francie tak nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4 ve spojení s přílohou III body 2 a 3 směrnice o dusičnanech, jelikož vyhláška ze dne 6. prosince 2001 při stanovení hodnot dusíku produkovaného dojnicemi nezohledňovala přiměřeně rozdíly v produkci mléka a zakládala se na příliš vysokém koeficientu odpaření.
113. V rozsahu, v němž Komise napadá přechodnou právní úpravu pro období od 1. září 2012 do 31. srpna 2013, je třeba konstatovat, že tato právní úprava nebyla předmětem postupu před zahájením soudního řízení. Tento argument je proto nepřípustný.
2. K ostatním užitkovým zvířatům
114. Pokud jde o ostatní užitková zvířata, Komise kritizuje pouze příslušné koeficienty odpaření, které zůstaly stejné před přijetím vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 i po něm. Ohledně prasat však Komise vzala svou žalobu zpět.
115. Komise v této souvislosti v případě hovězího dobytka vyjma dojnic uznává první námitku uplatněnou Francií, že se Komise v rámci upřesnění uvedených výtek v žalobě dopustila početní chyby, která vedla k nesprávnému popsání důsledků
napadených koeficientů. Nezpochybňuje ani tvrzení Francie, že tatáž chyba se týká také popsání důsledků u ostatních užitkových zvířat. Tato početní chyba ovšem sama o sobě nevyvrací výtku týkající se použití příliš vysokých koeficientů.
116. Dále je třeba poukázat na to, že Komise v tabulce týkající se ostatních druhů hovězího dobytka nesprávně uvádí, že používá koeficient ve výši 30 %, přestože ve skutečnosti používá koeficient ve výši 21 %(45) . Tato skutečnost vede možná k nedorozumění ze strany Francie, že Komise nadále nezpochybňuje francouzské koeficienty(46) . Této zjevné chybě ve psaní, které se dopustila Komise, však nelze přisuzovat takový význam, jelikož souvislosti a konkrétně uvedené hodnoty ukazují, že nadále vychází z nižších koeficientů.
117. Francie dále uvádí, že napadené koeficienty byly stanoveny za použití lepší metody než hodnoty, na které se odvolává Komise. Podle jejího názoru byly hodnoty Komise odvozeny z množství dusíku, která se ve stájích a skladech statkového hnojiva odpařují do okolního vzduchu. Naopak francouzské hodnoty se zakládají na srovnání vyloučeného dusíku s dusíkem, který je ještě obsažen ve statkovém hnojivu v okamžiku, kdy toto hnojivo opouští stáj nebo sklad za účelem jeho rozšíření.
118. Komise tomuto na první pohled logickému argumentu sice neodporuje výslovně, ale minimálně nepřímo, jelikož na svých hodnotách trvá.
119. Pochybnosti týkající se francouzského stanoviska vznikají proto, že z přehledu literatury předloženého Francií nevyplývá žádná metodická preference, ale tento přehled naopak vysvětluje, že všechny
hodnoty v literatuře se zakládají na pokusech, které zohledňují pouze v jednotlivém případě zkoumané konkrétní podmínky chovu dobytka(47) . Dále je v něm zdůrazněna velká kolísavost stanovených hodnot a je vysvětleno, že francouzské koeficienty se velmi blíží hodnotám uváděným v literatuře(48) . Nakonec je zařazena a ponechána bez výhrad také studie uvedená Komisí.
120. Nahlédneme-li navíc do francouzských dokumentů, v nichž byly poprvé identifikovány dodnes platné koeficienty odpaření pro hovězí dobytek, je zjevné, že jde pouze o střední hodnotu obsaženou v tehdy dostupné literatuře týkající se odpařování dusíku vyprodukovaného dojnicemi(49) . Diskuze o metodách se patrně nevedla.
121. Nelze tudíž vycházet z toho, že by případné metodické rozdíly při zjišťování koeficientů mohly zpochybnit vědecký základ tohoto žalobního důvodu Komise.
122. Větší význam by mohl být připisován námitce Francie, že vědecky zjištěné údaje vykazují velké rozdíly u odpařování dusičnanů ve stáji a během skladování. Toto kolísání hovoří proti tomu, aby byla určitá hodnota pokládána za jediný správný koeficient odpaření. To by mohlo být chápáno tak, že členské státy v zásadě mohou svobodně stanovit koeficient odpaření, který se pohybuje v rámci vymezeném různými závěry vědeckých studií.
123. Takový prostor pro uvážení by však byl v rozporu se zásadou prevence, kterou je třeba dodržet při používání směrnice o dusičnanech(50), a tudíž i při provádění přílohy III bodů 2 a 3. Hodnota vyprodukovaného dusíku stanovená na zvíře tudíž musí nutně zajistit, aby nebyla překročena horní hranice 170 kg. Toho lze dosáhnout, pouze pokud je tato hodnota stanovena tak nízko, že nezávisle na rozpětí kolísání skutečných hodnot odpařování nemůže být v žádném případě rozšířeno více než 170 kg dusičnanů.
124. Jinak by bylo třeba obávat se toho, že na základě klimatických podmínek nebo běžných praktik v určitých regionech by se do vzduchu před rozšířením průběžně odpařilo méně dusíku, než předpokládá koeficient odpaření. V těchto regionech by se tedy rozšířilo více než 170 kg dusíku za rok a hektar. To by mohlo vést k takovým znečištěním vod, kterým musí být zamezeno akčními programy.
125. Koeficienty odpaření tedy mohou být při stanovení hodnot vyprodukovaného dusíku za účelem uplatňování horní hranice stanoveny na základě počtů zvířat podle přílohy III bodů 2 a 3 směrnice o dusičnanech pouze na základě nejnižšího
vědecky prokazatelného množství odpaření.
126. Pokud členské státy přesto chtějí zemědělcům poskytnout možnost vyčerpat v každém případě v plném rozsahu přípustné maximální množství, nemohou stanovit přípustná množství rozšiřovaných hnojiv na základě jednoduché kategorizace podle počtu zvířat. Každá kategorizace totiž musí být opatřena dostatečnou bezpečnostní rezervou, aby se zabránilo překročení horní hranice v některých případech.
127. Vzhledem k tomu, že nízké koeficienty odpaření požadované Komisí se zakládají v zásadě na vědecké studii z roku 2007(51), kterou Francie nevyvrátila lepšími poznatky, jsou pro tento žalobní důvod rozhodné.
128. Francie ovšem na ostatní užitková zvířata uplatňuje výrazně vyšší koeficienty odpaření, než je přípustné podle údajů poskytnutých Komisí, a to 30 % místo 21 % pro ostatní hovězí dobytek, 60 % místo 30 % pro drůbež, 30 % místo 9,5 % pro ovce i kozy, 30 % místo 13 % pro koně a 60 % místo 45 % pro králíky.
129. Francie tedy nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4 ve spojení s přílohou III body 2 a 3 směrnice o dusičnanech, jelikož stanovení hodnot dusíku produkovaného hovězím dobytkem s výjimkou dojnic, jakož i drůbeží, ovcemi, kozami, koňmi a králíky v příloze II vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 se zakládá na příliš vysokých koeficientech odpaření.
H – Pátý žalobní důvod: používání na strmých plochách
130. Podle přílohy II části A bodu 2 směrnice o dusičnanech by zásady správné zemědělské praxe měly obsahovat pravidla týkající se používání hnojiv na velmi strmých zemědělských plochách, pokud jsou relevantní. K tomuto sklonu půdy je třeba přihlížet i podle přílohy III bodu 3 písm. a).
131. Pátý žalobní důvod Komise je založen na tvrzení, že Francie sice zakazuje používání hnojiv na takových plochách, ale neupravuje, jaký sklon je přípustný. Na polích by mělo být používání hnojiv zakázáno, jakmile sklon dosáhne 8 %, na travinných porostech ho lze připustit nanejvýš do sklonu dosahujícího 15 %.
132. Francie se naopak domnívá, že sklon není třeba regulovat. Podle jejího názoru jsou pro riziko znečištění vod naopak významné i mnohé jiné faktory. Obecně koncipovaný zákaz, v jehož rámci zemědělci mohou zohlednit tyto faktory, je proto dostačující.
133. Komise nezpochybňuje význam jiných faktorů, ale odvolává se na studii, která vychází z existence závažných rizik již v případě sklonu dosahujícího 5 % a doporučuje hnojit, pouze pokud sklon nepřesáhne 7 %. Při použití vhodného stroje anebo v horských oblastech podle ní lze hnojit až do sklonu dosahujícího 10 %. Kejda, tedy tekuté hnojivo, by však mělo být v každém případě používáno pouze, pokud sklon nepřesáhne 7 %(52) .
134. Francie nepředkládá žádné vědecké argumenty pro zpochybnění těchto doporučení. To by mohlo být vykládáno v tom smyslu, že toto tvrzení Komise nebylo vyvráceno. Vzhledem k tomu, že akční programy je třeba opírat o nejlepší dostupné vědecké poznatky, Francie nepřijala dostatečnou právní úpravu týkající se používání hnojiv na velmi strmých plochách.
135. V novější studii, kterou Komise zveřejnila na internetu, se však od povrchového hnojení odrazuje pouze na nevyužívaných plochách se sklonem přesahujícím 8 %, a to zejména v případě délky svahu přesahující 100 metrů. Teprve jakmile sklon dosáhne 15 %, doporučuje se úplný zákaz hnojení. Obě doporučení platí zejména v blízkosti povrchových vod(53) .
136. Uvedení délky svahu přesahující 100 metrů má u svahů se sklonem přesahujícím 8 % za cíl pouze znázornit zvláštní
rizika. Proto ji není třeba pokládat za nezbytný předpoklad povinnosti stanovit zákaz.
137. Na první pohled by se dalo předpokládat, že pro blízkost povrchových vod platí totéž jako pro délku svahu. Studie však popisuje rizika používání hnojiv na velmi strmých svazích pouze ve vztahu ke znečištění povrchových vod. Používání hnojiv na strmých plochách je tedy problematické, neboť statkové hnojivo nebo sloučeniny dusíku již rozpuštěné ve vodě mohou být po svahu roznášeny spolu se stékající vodou. Pokud se na nich nacházejí povrchové vody, mohou být přímo znečištěny.
138. Specifická rizika pro podzemní vody vyvolaná používáním statkového hnojiva na strmých plochách si lze sice představit, nicméně tato rizika nejsou zmíněna ani ve studii, ani v argumentaci Komise. Komise proto neprokázala, že je nezbytné stanovit zákazy používání hnojiv na strmých svazích, pokud se v jejich blízkosti nenacházejí žádné povrchové vody.
139. Tento žalobní důvod nevyvrací nicméně ani francouzská první úprava týkající se používání statkového hnojiva v blízkosti povrchových vod podle přílohy I části VI vyhlášky ze dne 19. prosince 2011. Zaprvé, také tato pravidla vstoupila podle čl. 2 odst. II vyhlášky v platnost teprve dne 1. září 2012 po uplynutí rozhodné lhůty, a tudíž jsou v projednávané věci irelevantní. Zadruhé není zjevné, že by vzdálenosti stanovené v této právní úpravě čelily riziku zavádění škodlivých látek na velmi strmé svahy. Tyto vzdálenosti totiž platí nezávisle na sklonu sousedících ploch, a tudíž jsou také objektivně vypočteny jako příliš malé. Bezpečnostní vzdálenosti totiž činí pouze mezi dvěma a 35 metry. V případě vod nacházejících se na úpatí strání tyto vzdálenosti nemohou vyloučit přímý únik dusičnanů do půdy.
140. Francie tedy nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4 ve spojení s přílohou II písm. A bodem 2 a přílohou III bodem 3 písm. a) směrnice o dusičnanech, když v blízkosti povrchových vod nezakazuje používat statkové hnojivo na svazích se sklonem přesahujícím 15 %, jakož i povrchově na nevyužívaných plochách se sklonem mezi 8 % až 15 %. Ve zbývající části musí být tento žalobní důvod zamítnut.
I – Šestý žalobní důvod: zamrzlé nebo sněhem pokryté pozemky
141. Podle přílohy II písm. A bodu 3 směrnice o dusičnanech musejí akční programy obsahovat ustanovení týkající se používání hnojiv na zmrzlých nebo sněhem pokrytých pozemcích. Podle přílohy III bodu 1.3 písm. b) je třeba zohlednit klimatické podmínky.
142. V rámci šestého žalobního důvodu má Komise výhrady k tomu, že podle bodu 2.5 č. 3 přílohy vyhlášky ze dne 6. března 2001 zemědělci mohou za určitých podmínek používat hnojiva typů I a III na zmrzlých pozemcích. Totéž platí pro používání hnojiv typu I na sněhem pokrytých pozemcích. Pokud půda během 24 hodin střídavě taje a zase zamrzá, lze používat všechna hnojiva.
143. Francie proti tomu namítá, že ve směrnici o dusičnanech není stanoven absolutní zákaz používání hnojiv na zamrzlých nebo sněhem pokrytých pozemcích.
144. Také v tomto ohledu je však prostor pro provedení omezen cíli směrnice o dusičnanech a stavem vědy(54) . Ze studie předložené Komisí vyplývá, že hnojení zamrzlých nebo sněhem pokrytých pozemků nelze nikdy připustit, neboť vyvolává závažná rizika pro podzemní a povrchové vody(55) . Tatáž studie zdůrazňuje, že právě střídání mezi zamrzáním a táním půdy podporuje mineralizaci dusíku. Sloučeniny dusíku vznikající v důsledku toho jsou rozpustné ve vodě, a mohou tak přispívat ke znečištění zejména podzemních vod, jelikož za takto nízkých teplot plodiny ještě nevstřebávají žádný dusík(56) .
145. Francie tento vědecky odůvodněný argument nezpochybňuje.
146. Novější studie Komise sice zvažuje relativizaci zákazu používání hnojiv na suchých zamrzlých pozemcích, které jsou vystaveny zvláštnímu riziku stlačení v důsledku přejíždění vozidel(57) . Francouzské výjimky se však na tento případ nevztahují.
147. Francie tedy nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4 ve spojení s přílohou II písm. A bodem 3 a přílohou III bodem 1.3 písm. b) směrnice o dusičnanech, jelikož bod 2.5 č. 3 přílohy vyhlášky ze dne 6. března 2001 připouští, aby byla hnojiva používána na pozemcích, které během 24 hodin střídavě tají a zase zamrzají, jakož i proto, že poskytuje možnost připustit za určitých podmínek používání hnojiv typu I a III na zamrzlých pozemcích a hnojiv typu I na sněhem pokrytých pozemcích.
V – Náklady řízení
148. Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala, aby byla Francouzské republice uložena náhrada nákladů řízení, a posledně uvedená – i s přihlédnutím k části žalobního důvodu, která byla vzata zpět, a k nepřípustnému argumentu Komise – v zásadě neměla ve věci úspěch, je důvodné jí uložit náhradu nákladů řízení.
VI – Závěry
149. Soudnímu dvoru proto navrhuji, aby rozhodl následovně:
1) Francouzská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 4 ve spojení s přílohou II částí A body 1, 2, 3 a 5, jakož i s přílohou III body 1.1, 1.2, 1.3, 2 a 3 směrnice Rady 91/676/EHS ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů, jelikož
– vyhláška ze dne 6. března 2001 o vnitrostátním akčním programu ke snížení znečištění vod dusičnany ze zemědělských zdrojů, který musí být proveden v ohrožených oblastech, neobsahovala žádné zákazy týkající se používání hnojiv typu I u velkých podzimních kultur,
– příloha I část I vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 o vnitrostátním akčním programu ke snížení znečištění vod dusičnany ze zemědělských zdrojů, který musí být proveden v ohrožených oblastech, obsahuje pouze nepatrná omezení používání hnojiv typu I na déle než šest měsíců zasetých travinných porostech,
– vyhláška ze dne 6. března 2001 zakazovala používání hnojiv typu I u velkých jarních kultur pouze mezi 1. červencem a 31. srpnem,
– vyhláška ze dne 6. března 2001 zakazovala používání hnojiv typu II u velkých podzimních kultur pouze mezi 1. listopadem a 15. lednem,
– vyhláška ze dne 6. března 2001 zakazovala používání hnojiv typu III u velkých podzimních kultur a hnojiv typu II u velkých jarních kultur pouze do 15. ledna,
– příloha I část I vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 nezakazuje používání hnojiv typu II na déle než šest měsíců zaseté travinné porosty již od 15. září,
– příloha I část I vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 nezakazuje používání hnojiv typu III na déle než šest měsíců zaseté travinné porosty v horských oblastech v únoru, pokud tam teploty nedosáhnou 5 stupňů,
– kapacity skladování se pro statková hnojiva podle čl. 2 odst. I bodu 1 a 2, jakož i podle přílohy I části II vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 vypočítávají na základě zákazů používání hnojiv, které trvají příliš krátkou dobu,
– příloha I část II bod 2 vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 připouští skladování kompaktního slámového hnoje na poli nejvýše po dobu deseti měsíců, aniž by stanovila, že statkové hnojivo musí být izolováno od půdy a zakryto,
– vyhláška ze dne 6. března 2001 neobsahuje dostatečně určitou právní úpravu týkající se vyváženého hnojení,
– vyhláška ze dne 6. března 2001 při stanovení hodnot dusíku produkovaného dojnicemi nezohledňovala přiměřeně rozdíly v produkci mléka a zakládala se na příliš vysokém koeficientu odpaření,
– stanovení hodnot dusíku produkovaného hovězím dobytkem s výjimkou dojnic, jakož i drůbeží, ovcemi, kozami, koňmi a králíky v příloze II vyhlášky ze dne 19. prosince 2011 se zakládá na příliš vysokých koeficientech odpaření,
– v blízkosti povrchových vod nezakazuje používat statkové hnojivo na svazích se sklonem přesahujícím 15 %, jakož i povrchově na nevyužívaných plochách se sklonem mezi 8 % až 15 %, jakož i proto, že
– bod 2.5 č. 3 přílohy vyhlášky ze dne 6. března 2001 připouští, aby byla hnojiva používána na pozemcích, které během 24 hodin střídavě tají a zase zamrzají, jakož i proto, že poskytuje možnost připustit za určitých podmínek používání hnojiv typu I a III na zamrzlých pozemcích a hnojiv typu I na sněhem pokrytých pozemcích.
2) Ve zbývající části se žaloba zamítá.
3) Francouzská republika ponese náklady řízení.
(1) .
(2)
– Směrnice Rady 91/676/EHS ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů (Úř. věst. L 375, s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 68), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1137/2008 ze dne 22. října 2008 o přizpůsobení některých aktů přijatých postupem podle článku 251 Smlouvy regulativnímu postupu s kontrolou podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES (Úř. věst. L 311, s. 1).
(3)
–	Zpráva Komise Radě a Evropskému parlamentu o provádění směrnice Rady 91/676/EHS o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů na základě zpráv členských států za období 2008–2011 (COM[2013] 0683 final).
(4)
–	Commission staff working document accompanying the Report on the implementation of Council Directive 91/676/EEC concerning the protection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources based on Member State reports for the period 2008-2011, SWD(2013) 405 final, Part ¾, s. 41.
(5)
–	Dokument Komise SWD(2013) 405 final (citovaný v poznámce pod čarou 4, s. 17).
(6)
–	JORF ze dne 13. ledna 2001, s. 655.
(7)
–	JORF ze dne 25. března 2001, s. 4712.
(8)
– JORF ze dne 21. prosince 2011, s. 21556.
(9)
–	Rozsudky ze dne 28. června 2007, Komise v. Španělsko (C‑235/04, Sb. rozh. s. I‑5415, bod 52), ze dne 6. září 2012, Komise v. Belgie (C‑150/11, bod 43), a ze dne 6. listopadu 2012, Komise v. Maďarsko (C‑286/12, bod 41).
(10)
–	Obdobně rozsudek ze dne 22. září 2005, Komise v. Belgie (C‑221/03, Sb. rozh. s. I‑8307, body 24 a násl.).
(11)
–	Rozsudky ze dne 1. prosince 1965, Komise v. Itálie (45/64, Recueil, s. 1126, 1137 a násl.), ze dne 17. listopadu 1992, Komise v. Řecko (C‑105/91, Recueil, s. I‑5871, bod 13), a Komise v. Belgie (citovaný v poznámce pod čarou 10, bod 39).
(12)
–	Rozsudky ze dne 1. února 2005, Komise v. Rakousko (C‑203/03, Sb. rozh. s. I‑935, bod 30), a Komise v. Belgie (citovaný v poznámce pod čarou 10, bod 40).
(13)
–	Rozsudek Komise v. Belgie (citovaný v poznámce pod čarou 10, bod 41).
(14)
– Rozsudek ze dne 2. října 2003, Komise v. Nizozemsko (C‑322/00, Recueil, s. I‑11267, bod 46). K vymezení ohrožených oblastí srov. též rozsudek ze de 29. dubna 1999, Standley a další (C‑293/97, Recueil, s. I‑2603, body 37 a 39).
(15)
–	Rozsudek Komise v. Nizozemsko (citovaný v poznámce pod čarou 14, bod 46).
(16)
–	Viz rozsudky ze dne 8. června 2006, WWF Italia a další (C‑60/05, Sb. rozh. s. I‑5083, bod 27), ze dne 25. října 2007, Komise v. Řecko (C‑334/04, Sb. rozh. s. I‑9215, bod 32), a ze dne 13. prosince 2007, Komise v. Irsko (C‑418/04, Sb. rozh. s. I‑10947, bod 63).
(17)
– Environmental Resources Management, Evaluation des programmes d’action élaborés par les États membres (2001), příloha A-10 k žalobě.
(18)
–	Gac, A., Béline, F., Bioteau, T. a Maguet, K. (2007) „A French inventory of gaseous emissions (CH4, N20, NH3) from livestock manure management using a mass-flow approach”, Livestock Science
112 (2007) 252 až 260.
(19)
–	DLO-Alterra Wageningen UR a další, Recommendations for establishing Action Programmes under Directive 91/676/EEC concerning the protection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources (http://ec.europa.eu/environment/water/water-nitrates/pdf/study4.zip).
(20)
– Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/ 02, s. 102).
(21)
–	Rozsudky ze dne 20. října 2005, Komise v. Spojené království (C‑6/04, Sb. rozh. s. bod 26), ze dne 10. května 2007, Komise v. Rakousko (C‑508/04, Sb. rozh. s. I‑3787, bod 73), a Komise v. Irsko (citovaný v poznámce pod čarou 16, bod 219).
(22)
–	Viz mé stanovisko ze dne 28. ledna 2010, Komise v. Lucembursko (C‑526/08, Sb. rozh. s. I‑6151, bod 99).
(23)
–	Bod 108, poslední věta žaloby.
(24)
–	S. 446 příloh žaloby.
(25)
–	Viz poznámku pod čarou 7 k příloze I části I vyhlášky ze dne 19. prosince 2011.
(26)
–	Viz výše bod 25.
(27)
–	Rozsudek Komise v. Nizozemsko (citovaný v poznámce pod čarou 14, bod 136).
(28)
–	Viz studie z roku 2011 (citovaná v poznámce pod čarou 19, část B, Farming practices in relation to water pollution risks, s. 46).
(29)
– Http://www.inst-elevage.asso.fr/IMG/pdf/Dexel_Methode_et_referentiel.pdf, s. 63.
(30)
–	Viz výše, body 36 a násl.
(31)
–	Citovanou v poznámce pod čarou 17.
(32)
–	Příloha 3 k žalobní odpovědi, s. 93.
(33)
–	Viz studie z roku 2011 (citovaná v poznámce pod čarou 19, část B, Farming practices in relation to water pollution risks, s. 43).
(34)
–	Citovaná v poznámce pod čarou 19, část D, Recommendations for Measures, s. 47.
(35)
–	S. 392 a 394 příloh k žalobě.
(36)
–	Viz bod 78 výše.
(37)
–	Viz příloha 3 k žalobní odpovědi, s. 97.
(38)
–	Rozsudek Komise v. Nizozemsko (citovaný v poznámce pod čarou 14, bod 71).
(39)
–	Rozsudek Komise v. Nizozemsko (citovaný v poznámce pod čarou 14, bod 73).
(40)
–	Rozsudek ze dne 8. března 2001, Komise v. Lucembursko (C‑266/00, Recueil, s. I‑2073, bod 30).
(41)
–	Viz výše bod 35.
(42)
–	Rozsudek ze dne 14. března 2002, Komise v. Německo (C‑161/00, Recueil, s. I‑2753, bod 46).
(43)
–	Citovaný v poznámce pod čarou 18.
(44)
–	Příloha 5 žalobní odpovědi, s. 101 a násl.
(45)
–	Bod 132 repliky.
(46)
–	Bod 171 dupliky.
(47)
–	Příloha 5 žalobní odpovědi, s. 103.
(48)
–	Příloha 5 žalobní odpovědi, s. 103 a násl.
(49)
–	CORPEN, Estimation des flux d’azote, de phosphore et de potassium associés aux bovins allaitants et aux bovins en croissance et à l’engrais, issus des troupeaux allaitants et laitiers et à leur système fourrager (2001), s. 6, s odkazem na hodnoty pro dojnice, CORPEN, Estimation des flux d’azote, de phosphore et de potassium associés aux vaches laitières et à leur système fourrager (1999), s. 5.
(50)
–	Viz bod 30 výše.
(51)
– Citovaný v poznámce pod čarou 18.
(52)
–	Studie z roku 2001 (citovaná v poznámce pod čarou 17, s. 18).
(53)
–	Studie z roku 2011 (citovaná v poznámce pod čarou 19, část D, Recommendations for Measures, s. 54 a 55).
(54)
–	Viz výše body 30 a 31.
(55)
–	Studie z roku 2001 (citovaná v poznámce pod čarou 17, s. 16).
(56)
–	Studie z roku 2001 (citovaná v poznámce pod čarou 17, s. 17).
(57)
–	Studie z roku 2011 (citovaná v poznámce pod čarou 19, část D, Recommendations for Measures, s. 55 a a 56).