62015CJ0466
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
6. října 2016 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb pracovníků — Národní úředníci přidělení k orgánu nebo instituci Unie — Starobní důchod — Právo volby — Pozastavení nebo zachování účasti ve vnitrostátním důchodovém systému — Omezení souběhu důchodu, na který vznikl nárok na základě vnitrostátního důchodového systému, s důchodem, na který vznikl nárok na základě důchodového systému Unie“
Ve věci C‑466/15,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Conseil d’État (Státní rada, Francie) ze dne 8. dubna 2015, došlým Soudnímu dvoru dne 3. září 2015, v řízení
Jean-Michel Adrien a další
proti
předsedovi vlády,
Ministre des Finances et des Comptes publics (ministr financí a veřejných rozpočtů),
Ministre de la Décentralisation et de la Fonction publique (ministr pro decentralizaci a veřejnou službu),
SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
ve složení T. von Danwitz (zpravodaj), předseda senátu, C. Lycourgos, E. Juhász, C. Vajda a K. Jürimäe, soudci,
generální advokát: M. Wathelet,
vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření předložená:
—
za J-M. Adriena a další, jimi samotnými,
—
za francouzskou vládu D. Colasem a S. Ghiandoni, jako zmocněnci,
—
za Evropskou komisi D. Martinem, jako zmocněncem,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 45 a 48 SFEU a čl. 4 odst. 3 SEU.
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu, v němž stojí Jean-Michel Adrienem a další proti předsedovi vlády, Ministre des Finances et des Comptes publics (ministr financí a veřejných rozpočtů) a Ministre de la Décentralisation et de la Fonction publique (ministr pro decentralizaci a veřejnou službu), jehož předmětem je starobní důchod žalobců v původním řízení v rámci vnitrostátního důchodového systému.
Právní rámec
Unijní právo
3
Služební řád úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie (dále jen „pracovní řád“) jsou obsahem nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství a zvláštní předpisy, které se dočasně uplatňují na úředníky Komise (Úř. věst. 1968, L 56, s. 1; Zvl. vyd. 01/02, s. 5), ve znění nařízení Rady (EU) č. 1240/2010 ze dne 20. prosince 2010 (Úř. věst. 2010, L 338, s. 7; Zvl. vyd. 01/02, s. 130).
4
Podle článku 77 služebního řádu:
„Úředník, který splní alespoň deset let služby, má nárok na starobní důchod. […]“
5
Článek 83 odst. 2 služebního řádu stanoví:
„Na náklady důchodového systému přispívají úředníci z jedné třetiny. […]“
6
Článek 12 odst. 1 a 2 přílohy VIII služebního řádu stanoví:
„1.   Úředník mladší 63 let, který ukončí služební poměr z jiných důvodů, než je úmrtí nebo invalidita, a který nemá nárok na bezodkladné nebo odložené vyplácení starobního důchodu, má po skončení služebního poměru nárok:
a)
za předpokladu, že výkon jeho služby trval méně než jeden rok a že nevyužil možnosti stanovené v čl. 11 odst. 2, na výplatu odchodného ve výši trojnásobku částek, které byly formou srážky zaplaceny z jeho základního platu jako příspěvky do důchodového systému po odečtení všech částek hrazených na základě článků 42 a 112 [pracovního řádu];
b)
nebo v ostatních případech na dávky stanovené v čl. 11 odst. 1 nebo na převod pojistně matematické protihodnoty uvedených dávek do soukromé pojišťovny nebo penzijního fondu dle vlastního výběru, pokud příslušná pojišťovna nebo fond zaručí, že:
[…]
2.   Odchylně od odst. 1 písm. b) mají úředníci mladší 63 let, kteří od doby převzetí služebních povinností odváděli platby za účelem vytvoření nebo zachování nároku na důchod do vnitrostátního důchodového systému, soukromého systému důchodového pojištění nebo do penzijního fondu dle vlastního výběru, který splňuje podmínky stanovené v odstavci 1, a jejichž služební poměr byl ukončen z jiných důvodů, než je úmrtí nebo invalidita, aniž by jim vznikl nárok na bezodkladný nebo odložený starobní důchod, nárok při odchodu ze služby na odchodné ve výši pojistně matematické protihodnoty jejich nároku na důchod vzniklého během služby v orgánu. V těchto případech jsou platby prováděné za účelem vytvoření nebo zachování nároku na důchod v rámci vnitrostátního důchodového systému při uplatňování článku 42 nebo 112 [pracovního řádu] odečteny od částky odstupného.“
7
Článek 2 pracovního řádu stanoví:
„Pro účely tohoto pracovního řádu se ‚dočasnými zaměstnanci‘ rozumí:
[…]
c)
zaměstnanci, jiní než úředníci Společenství, přijatí jako asistenti osoby, která zastává úřad stanovený Smlouvami o založení Společenství nebo Smlouvou o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, nebo zvoleného předsedy jednoho z orgánů nebo institucí Společenství nebo zvoleného předsedy některé z politických skupin v Evropském parlamentu;
[…]“
8
Podle čl. 39 odst. 1 prvního pododstavce pracovního řádu platí:
„Při odchodu ze služby má zaměstnanec ve smyslu článku 2 nárok na starobní důchod, převod pojistně matematické protihodnoty nebo na odchodné vyměřené v souladu s kapitolou 3 hlavy V a s přílohou VIII služebního řádu. Pokud má zaměstnanec nárok na starobní důchod, jeho nárok na důchod se sníží v poměru k částkám vyplaceným v souladu s článkem 42.“
9
Článek 41 pracovního řádu stanoví:
„Na financování systému sociálního zabezpečení stanoveného v oddílech B a C se obdobně použijí články 83 a 83a služebního řádu a články 36 a 38 přílohy VIII služebního řádu.“
Francouzské právo
10
Článek 46b loi du 11 janvier 1984 portant dispositions statutaires relatives à la fonction publique de l’État (zákon ze dne 11. ledna 1984, kterým se stanoví služební řád pro státní službu), ve znění loi no 2002‑73 du 17 janvier 2002 de modernisation sociale (zákon č. 2002‑73, ze dne 17. ledna 2002, o sociální modernizaci, dále jen „zákon č. 2002‑73“) stanoví:
„Úředník přidělený k orgánu nebo organizaci usazeným na území cizího státu nebo k mezinárodní organizaci může i přesto, že je účastníkem důchodového systému, do něhož spadá funkce jeho přidělení, požádat o to, aby mohl přispívat do systému zřízeného code des pensions civiles et militaires de retraite (zákoník o civilních a vojenských důchodech). V takovém případě výše důchodu, na který mu vznikl nárok na základě tohoto systému, spolu s výší důchodu, na který mu případně vznikne nárok ze služby v rámci přidělení, nemůže přesahovat výši důchodu, na kterou by měl daný úředník nárok, kdyby nedošlo k přidělení, a důchod ze systému zákoníku o civilních a vojenských důchodech se případně sníží na úroveň důchodu, na kterou úředník získal nárok v okamžiku přidělení.
Nařízení Conseil d’État (Státní rada) stanoví k tomuto článku prováděcí pravidla.“
11
Článek L. 87 zákoníku o civilních a vojenských důchodech ve znění zákona č. 2002‑73 stanoví:
„V případě, že se úředník nebo voják přidělený k orgánům nebo organizaci usazeným na území cizího státu nebo k mezinárodní organizaci v průběhu své kariéry rozhodl pokračovat v platbách podle čl. L. 61, nemůže výše důchodu, na který mu vznikl nárok na základě tohoto zákoníku, spolu s výší důchodu případně vypláceného na základě služby vykonané na přidělené pozici, přesahovat výši důchodu, na kterou by měl daný úředník nárok, kdyby nedošlo k přidělení, a důchod podle tohoto zákoníku se případně sníží na úroveň důchodu, na kterou úředník získal nárok během tohoto přidělení.
[…]“
12
Článek 570 téhož zákoníku stanoví:
„Přidělení úředníci uvedení v čl. 46b loi no 8416 du 11 janvier 1984 modifiée portant dispositions statutaires relatives à la fonction publique de l’État (zákon č. 8416 ze dne 11. ledna 1984, ve znění, kterým se stanoví služební řád pro státní službu) mohou požádat o to, aby mohli přispívat do systému zřízeného zákoníkem o civilních a vojenských důchodech, a to ve lhůtě 4 měsíců ode dne, kdy jim bylo oznámeno rozhodnutí o přidělení nebo o prodloužení přidělení.
Žádost se podává písemně orgánu, k němuž je úředník přidělen.
Úředníkovi, který se rozhodl pro možnost uvedenou v prvním odstavci, vzniká povinnost platit účetnímu určenému vyhláškou ministra pověřeného správou rozpočtu příspěvek uvedený v odstavci 2 článku L. 61 za podmínek stanovených vyhláškou. Nedodržení této platební povinnosti pozastavuje účast úředníka na tomto systému.
U úředníka, který ve stanovené lhůtě nevyužil svého práva volby, se má za to, že se vzdal možnosti přispívat do systému zřízeného zákoníkem o civilních a vojenských důchodech.
Volba provedená úředníkem pro předcházející období přidělení se v případě prodloužení přidělení mlčky obnovuje, pokud ve lhůtách stanovených v prvním odstavci tohoto článku neuvede opačnou volbu.“
13
Oběžník ze dne 18. prosince 2002 stanoví pro dotčené složky veřejné správy způsob provádění ustanovení upravených v článku 46b loi no 8416 du 11 janvier 1984 (zákon č. 84‑16 ze dne 11. ledna 1984) a v článku L. 87 zákoníku o civilních a vojenských důchodech, ve znění zákona č. 2002‑73.
Spor v původním řízení a předběžná otázka
14
Žalobci v původním řízení jsou francouzští úředníci přidělení na pracovní místa referendářů u Soudního dvora Evropské unie, kde jsou zaměstnáni jako dočasní zaměstnanci. Protože povinně přispívají na financování důchodového systému Unie, mají nárok na důchod vyplácený z tohoto systému, pokud dovrší alespoň deset let služby u orgánu nebo instituce Unie. V případě, že skončí jejich služební poměr před dovršením deseti let, mají zejména právo podle délky trvání služby buď na odchodné ve výši trojnásobku částek, které byly formou srážky zaplaceny z jejich základního platu jako příspěvky do důchodového systému, nebo na převod pojistněmatematické protihodnoty důchodových nároků nabytých ve službách Unie do soukromé pojišťovny nebo penzijního fondu dle vlastního výběru.
15
Podle francouzské právní úpravy dotčené ve věci v původním řízení si musí úředník přidělený k orgánu nebo instituci Unie zvolit mezi dvěma možnostmi, pokud jde o jeho důchod plynoucí z vnitrostátního systému.
16
Úředník může pozastavit svoji účast na francouzském důchodovém systému po dobu svého přidělení. V takovém případě se po tuto dobu výlučně účastní důchodového systému Unie, přičemž jeho důchod plynoucí z francouzského důchodového systému se poměrně snižuje v závislosti na letech neúčasti na systému. Posledně uvedený důchod bude ovšem plně souběžný s důchodem plynoucím z nároků nabytých v rámci účasti na důchodovém systému Unie.
17
Úředník může pokračovat v přispívání do francouzského důchodového systému, a zůstat tak účastníkem tohoto systému. V takovém případě nabývá během doby přidělení nároky v uvedené systému. Výše důchodu, kterou obdrží z tohoto titulu, však může doplnit důchod, na který mu vznikl nárok na základě systému Unie pouze v mezích důchodu, na který by měl nárok na základě vnitrostátního systému, kdyby nedošlo k přidělení (pravidlo horního limitu). V důsledku toho se vnitrostátní starobní důchod snižuje až na důchod plynoucí z důchodového systému Unie takovým způsobem, že součet dvou důchodů nepřekročí takto stanovený strop (pravidlo dorovnání). Tato adaptace se týká celkové výše francouzského důchodu, a nikoliv pouze výše důchodu odpovídající době přidělení, která vedla k dvojité účasti.
18
Žalobci v původním řízení si zvolili zůstat během doby svého přidělení účastníky francouzského důchodového systému, takže přispívali zároveň do tohoto systému a do důchodového systému Unie. Dovršili, nebo dovrší, deset let služby u orgánu Unie, což jim dává nárok na důchod z důchodového systému Unie. Vzhledem k tomu, že unijní důchod, na který žalobci v původním řízení mají nebo budou mít nárok, je vyšší než francouzský důchod, který by získali, kdyby nedošlo k přidělení, nezískávají nebo nezískají v souladu s francouzskou právní úpravou dotčenou ve věci v původním řízení žádný důchod na základě francouzského důchodového systému.
19
Žalobci v původním řízení požádali v žádosti přijaté dne 6. března 2012 francouzský stát, aby zrušil dotčenou vnitrostátní právní úpravu. Když byla tato žádost zamítnuta implicitním rozhodnutím ze dne 6. května 2012, podali proti tomuto zamítnutí žalobu ke Conseil d’État (Státní rada).
20
Za těchto podmínek se Conseil d’État (Státní rada, Francie) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„[J]e vnitrostátní právní úprava – umožňující úředníkovi přidělenému k orgánu Evropské unie zvolit si po dobu svého přidělení mezi pozastavením plateb příspěvků do důchodového systému státu svého původu, v kterémžto případě by se na důchod vyplácený z tohoto systému uplatnil plný souběh s důchodovými výhodami spojenými s pracovním místem na které byl přidělen, a pokračováním v těchto příspěvcích, v kterémžto případě by byla výše důchodu vypláceného z tohoto systému omezena tak, aby celková výše důchodu, včetně důchodu, na který získal nárok v rámci systému, do něhož spadá pracovní místo na které byl přidělen, nepřekročila výši, na kterou by měl nárok, kdyby nedošlo k přidělení – v rozporu s povinnostmi vyplývajícími z článku 45 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládaného ve světle článku 48 téže smlouvy a zásady loajální spolupráce uvedené v článku 4 Smlouvy o Evropské unii?“
K předběžné otázce
21
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je to, zda článek 45 SFEU ve spojení s článkem 48 SFEU a čl. 4 odst. 3 SEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, jejímž důsledkem je, že vnitrostátní úředník přidělený k orgánu nebo instituci Unie, který si zvolil zůstat po dobu svého přidělení účastníkem vnitrostátního důchodového systému, ztratí všechny výhody nebo jejich část odpovídající jeho účasti na posledně uvedeném systému, pokud dovrší deset let služby v Unii potřebných pro vznik nároku na důchod na základě důchodového systému Unie.
22
Úvodem je třeba připomenout, že i když si členské státy ponechávají pravomoc organizovat své systémy sociálního zabezpečení, musí nicméně při výkonu této pravomoci dodržovat unijní právo, zejména ustanovení Smlouvy o FEU týkající se volného pohybu pracovníků (rozsudky ze dne 1. dubna 2008, Vláda Francouzského společenství a Valonská vláda, C‑212/06, EU:C:2008:178, bod 43, a ze dne 21. ledna 2016, Komise v. Kypr, C‑515/14, EU:C:2016:30, bod 38).
23
Je tak třeba ověřit, zda jsou ustanovení Smlouvy o FEU týkající se volného pohybu pracovníků použitelná v takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení. Pokud tomu tak je, bude třeba dále určit, zda taková vnitrostátní právní úprava, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, zakládá překážku volnému pohybu pracovníků, a pokud ano, zda je taková překážka odůvodněná.
24
Zaprvé pokud jde o působnost ustanovení Smlouvy o FEU týkající se volného pohybu pracovníků, z ustálené judikatury vyplývá, že občan Unie, který pracuje v jiném členském státě než ve státě svého původu a přijal zaměstnání u mezinárodní organizace, spadá do působnosti článku 45 SFEU (viz rozsudky ze dne 15. března 1989, Echternach a Moritz, C‑389/87 a C‑390/87, EU:C:1989:130, bod 11; ze dne 16. února 2006, Rockler, C‑137/04, EU:C:2006:106, bod 15, a ze dne 4. července 2013, Gardella, C‑233/12, EU:C:2013:449, bod 25 a citovaná judikatura).
25
Z toho vyplývá, že občanovi Unie, který pracuje pro orgán nebo instituci Unie v jiném členském státě než ve státě svého původu, jako žalobci v původním řízení, nemůže být odmítnuto požívat sociálních nároků a dávek, které mu přiznává článek 45 SFEU (viz rozsudky ze dne 15. března 1989, Echternach a Moritz, C‑389/87 a C‑390/87, EU:C:1989:130, bod 12, a ze dne 16. února 2006, Rockler, C‑137/04, EU:C:2006:106, bod 16 a citovaná judikatura).
26
Zadruhé pokud jde o otázku, zda taková vnitrostátní právní úprava, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, zakládá překážku volnému pohybu pracovníků uvnitř Unie, je třeba připomenout, že článek 45 SFEU brání veškerým opatřením, která – i když se použijí bez diskriminace na základě státní příslušnosti – mohou bránit příslušníkům Unie ve výkonu základních svobod zaručených Smlouvou o FEU nebo tento jejich výkon učinit méně přitažlivým (rozsudky ze dne 1. dubna 2008, Vláda Francouzského společenství a Valonská vláda, C‑212/06, EU:C:2008:178, bod 45; ze dne 10. března 2011, Casteels, C‑379/09, EU:C:2011:131, bod 22, a ze dne 5. února 2015, Komise v. Belgie, C‑317/14, EU:C:2015:63, bod 23).
27
Unijní primární právo sice nemůže pojištěnci zaručit, že přestěhování do jiného členského státu bude z hlediska sociálního zabezpečení neutrální, zejména v oblasti nemocenských a důchodových dávek, jelikož takové přestěhování může být vzhledem k rozdílům existujícím mezi systémy a právními předpisy členských států v konkrétním případě z hlediska sociální ochrany pro dotčenou osobu více či méně výhodné nebo nevýhodné, avšak z ustálené judikatury vyplývá, že v případě, že je její použití méně výhodné, je vnitrostátní právní úprava v souladu s unijním právem pouze tehdy, když tato vnitrostátní právní úprava zejména neznevýhodňuje dotyčného pracovníka vzhledem k pracovníkům, kteří vykonávají veškeré činnosti v členském státě, kde se použije, a když nevede čistě k tomu, že jsou odváděny příspěvky na sociální pojištění bez nároku na protiplnění (rozsudky ze dne 18. dubna 2013, Mulders, C‑548/11, EU:C:2013:249, bod 45, a ze dne 21. ledna 2016, Komise v. Kypr, C‑515/14, EU:C:2016:30, bod 40).
28
Soudní dvůr v této souvislosti opakovaně kvalifikoval jako překážky opatření, která způsobují, že pracovníci následkem toho, že využijí práva volného pohybu, ztrácejí výhody sociálního zabezpečení, které jim poskytují jedině právní předpisy jednoho z členských států, zejména pokud tyto výhody představují protiplnění za jimi zaplacené příspěvky (viz rozsudky ze dne 21. října 1975, Petroni, 24/75, EU:C:1975:129, bod 13; ze dne 1. dubna 2008, Vláda Francouzského společenství a Valonská vláda, C‑212/06, EU:C:2008:178, bod 46, a ze dne 18. dubna 2013, Mulders, C‑548/11, EU:C:2013:249, bod 46 a citovaná judikatura).
29
Pokud jde o vnitrostátní právní úpravu dotčenou ve věci v původním řízení, je třeba konstatovat, že v případě, že úředník přidělený k orgánu nebo instituci Unie zůstal po dobu svého přidělení účastníkem vnitrostátního důchodového systému, uvedená vnitrostátní právní úprava podřizuje důchod vyplývající z této účasti pravidlu horního limitu a pravidlu adaptace. Podle těchto pravidel může výši důchodu, kterou obdrží úředník na základě vnitrostátního důchodového systému, doplňovat důchod nabytý na základě důchodového systému Unie pouze v mezích vnitrostátního důchodu, který by nabyl, kdyby nedošlo k přidělení, a vnitrostátní důchod se snižuje o výši důchodu z důchodového systému Unie takovým způsobem, že součet dvou důchodů nepřekročí takto stanovený strop.
30
Důsledkem tohoto pravidla horního limitu a pravidla adaptace je, že úředník přidělený k orgánu nebo instituci Unie, který zůstal po dobu svého přidělení účastníkem vnitrostátního důchodového systému, ztratí všechny výhody nebo jejich část odpovídající jeho účasti na posledně uvedeném systému, pokud dovrší deset let služby v Unii potřebných pro vznik nároku na důchod na základě důchodového systému Unie. Za těchto podmínek úředník, který zůstává účastníkem vnitrostátního důchodového systému, platí své příspěvky bez nároku na protiplnění. Uvedená pravidla tak mohou bránit takovému úředníkovi ve výkonu svobody zaručené článkem 45 SFEU nebo tento výkon činit méně přitažlivým.
31
Tvrdí-li francouzská vláda, že zachování účasti ve vnitrostátním důchodovém systému představuje možnost, kterou nabízí právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, a nikoliv povinnost, je třeba konstatovat, že tato okolnost nezbavuje takovou právní úpravu charakteru překážky volného pohybu pracovníků.
32
Nezávaznost zachování účasti na vnitrostátním důchodovém systému totiž nemění nic na tom, že důsledkem pravidla horního limitu a pravidla adaptace, která se použijí v případě využití této možnosti, je to, že úředník, který využil uvedené možnosti, platí příspěvky bez nároku na protiplnění, pokud dovrší deset let služby v Unii potřebných pro vznik nároku na důchod na základě důchodového systému Unie. V případě, že vnitrostátní důchodový systém umožňuje přiděleným úředníkům zůstat účastníky systému, musí být tato možnost navržena tak, aby neměla takový dopad, neboť by jinak představovala překážku volného pohybu pracovníků.
33
Charakter překážky volného pohybu pracovníků v takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, není zpochybněn ani argumentací předloženou francouzskou vládou, podle které taková právní úprava neznevýhodňuje přidělené úředníky oproti úředníkům, kteří mají za sebou celou svoji kariéru v domovském členském státě.
34
Taková právní úprava totiž znevýhodňuje přiděleného úředníka, který je současně účastníkem důchodového systému Unie a vnitrostátního důchodového systému, oproti úředníkovi, který zůstal ve svém domovském členském státě a který je účastníkem pouze posledně uvedeného systému, jelikož přidělený úředník utrpí ztrátu všech výhod nebo jejich části odpovídající jeho účasti na vnitrostátním důchodovém systému, přestože přispíval současně do obou systémů, pokud získá nárok na důchod na základě důchodového systému Unie.
35
Zatřetí a na posledním místě, pokud jde o existenci případného odůvodnění, je třeba konstatovat, že předkládající soud nezmiňuje důvod způsobilý odůvodnit překážku volnému pohybu pracovníků, kterou představuje taková právní úprava, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení. Ani francouzská vláda ve svých vyjádřeních předložených Soudnímu dvoru neuvedla odůvodnění takové právní úpravy.
36
Za těchto okolností je třeba mít za to, že taková právní úprava, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, představuje neodůvodněnou překážku volného pohybu pracovníků zaručenou v článku 45 SFEU.
37
Není tudíž třeba se vyjadřovat k výkladu článku 48 SFEU a čl. 4 odst. 3 SEU.
38
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, jejímž důsledkem je, že vnitrostátní úředník přidělený k orgánu nebo instituci Unie, který si zvolil zůstat po dobu svého přidělení účastníkem vnitrostátního důchodového systému, ztratí všechny výhody nebo jejich část odpovídající jeho účasti na posledně uvedeném systému, pokud dovrší deset let služby v Unii potřebných pro vznik nároku na důchod na základě důchodového systému Unie.
K nákladům řízení
39
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
Článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, jejímž důsledkem je, že vnitrostátní úředník přidělený k orgánu nebo instituci Unie, který si zvolil zůstat po dobu svého přidělení účastníkem vnitrostátního důchodového systému, ztratí všechny výhody nebo jejich část odpovídající jeho účasti na posledně uvedeném systému, pokud dovrší deset let služby v Unii potřebných pro vznik nároku na důchod na základě důchodového systému Unie.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.