UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
zo 6. júna 2023 (*)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 53 ods. 2 a článok 94 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Smernica 93/13/EHS – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Pôsobnosť – Uvedenie dôvodov potreby výkladu určitých ustanovení práva Únie Súdnym dvorom, ako aj existencie súvislosti medzi týmito ustanoveniami a uplatniteľnou vnútroštátnou právnou úpravou – Nedostatočne presné údaje – Zjavná neprípustnosť“
Vo veci C‑669/22,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Okresného súdu Prešov (Slovenská republika) z 8. septembra 2022 a doručený Súdnemu dvoru 24. októbra 2022, ktorý súvisí s konaním:
Rozhlas a televízia Slovenska
proti
CI,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory D. Gratsias, sudcovia M. Ilešič a Z. Csehi (spravodajca),
generálny advokát: M. Szpunar,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude rozhodnutá odôvodneným uznesením v súlade s článkom 53 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 ods. 2 a článku 2 písm. b) a c) smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi verejnoprávnou inštitúciou Rozhlas a televízia Slovenska (ďalej len „RTVS“) a CI, fyzickou osobou podliehajúcou povinnosti platiť úhradu za rozhlasové vysielanie a televízne vysielanie (ďalej len „platiteľ úhrady“), vo veci vymáhania úhrady, ktorú tento platiteľ nezaplatil.
Právny rámec
Právo Únie
Rokovací poriadok Súdneho dvora
3        Článok 94 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora stanovuje:
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania okrem znenia prejudiciálnych otázok položených Súdnemu dvoru obsahuje:
a)      stručné zhrnutie predmetu sporu, ako aj relevantné skutočnosti, ktoré zistil vnútroštátny súd, alebo aspoň zhrnutie skutkového stavu, z ktorého prejudiciálne otázky vychádzajú;
b)      znenie vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré možno v danom prípade použiť, a prípadne príslušnú vnútroštátnu judikatúru;
c)      uvedenie dôvodov, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade alebo platnosti určitých ustanovení práva Únie, ako aj súvislosti, ktoré vnútroštátny súd vidí medzi týmito ustanoveniami a svojou právnou úpravou uplatniteľnou vo vnútroštátnom konaní.“
Smernica 93/13
4        Článok 1 ods. 2 smernice 93/13 stanovuje:
„Zmluvné podmienky, ktoré odrážajú záväzné zákonné alebo regulačné ustanovenia a ustanovenia alebo zásady medzinárodných dohovorov, ktorých sú členské štáty alebo spoločenstvo zmluvnou stranou, najmä v oblasti dopravy, nepodliehajú ustanoveniam tejto smernice.“
5        Článok 2 písm. b) a c) tejto smernice stanovuje:
„Na účely tejto smernice:
…
b)      ‚spotrebiteľ‘ znamená akúkoľvek fyzickú osobu, ktorá v zmluvách podliehajúcich tejto smernici koná s cieľom, nevzťahujúcim sa k jeho obchodom, podnikaniu alebo povolaniu;
c)      ‚predajca alebo dodávateľ‘ znamená akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu, ktorá v zmluvách podliehajúcich tejto smernici koná s cieľom vzťahujúcim sa k jeho obchodom, podnikaniu alebo povolaniu bez ohľadu na to, či má verejnú alebo súkromnú formu vlastníctva.“
Slovenské právo
6        Ustanovenie § 52 zákona č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „Občiansky zákonník“) stanovuje:
„(1)      Spotrebiteľskou zmluvou je každá zmluva bez ohľadu na právnu formu, ktorú uzatvára dodávateľ so spotrebiteľom.
…
(3)      Dodávateľ je osoba, ktorá pri uzatváraní a plnení spotrebiteľskej zmluvy koná v rámci predmetu svojej obchodnej alebo inej podnikateľskej činnosti.
(4)      Spotrebiteľ je fyzická osoba, ktorá pri uzatváraní a plnení spotrebiteľskej zmluvy nekoná v rámci predmetu svojej obchodnej činnosti alebo inej podnikateľskej činnosti.“
7        Ustanovenie § 290 zákona č. 160/2015 Z. z. Civilný sporový poriadok v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „Civilný sporový poriadok“) stanovuje:
„Spotrebiteľský spor je spor medzi dodávateľom a spotrebiteľom vyplývajúci zo spotrebiteľskej zmluvy alebo súvisiaci so spotrebiteľskou zmluvou.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
8        RTVS je slovenskou verejnoprávnou národnou inštitúciou. Je financovaná najmä z povinnej úhrady, ktorú platia osoby, ktoré sú vlastníkmi alebo držiteľmi rozhlasových alebo televíznych prijímačov, a poskytuje služby v oblasti rozhlasového vysielania a televízneho vysielania.
9        Keďže RTVS konštatovala, že platiteľ úhrady nezaplatil úhradu stanovenú vnútroštátnou právnou úpravou za obdobie od 1. júna 2014 do 30. júna 2019, podala na vnútroštátny súd žalobu o zaplatenie istiny vo výške 284,49 eura a pokuty vo výške 17 eur, ako aj náhrady poštových sadzieb súvisiacich s odoslaním výzvy na zaplatenie úhrady. Tento súd uvedenej žalobe vyhovel.
10      Krajský súd v Prešove rozhodnutie uvedeného súdu zrušil a vec vrátil vnútroštátnemu súdu na ďalšie konanie. Na rozdiel od tohto súdu odvolací súd dospel k záveru, že právny vzťah medzi RTVS a platiteľom úhrady by sa mal považovať za vzťah medzi dodávateľom a spotrebiteľom v zmysle § 290 Civilného sporového poriadku, keďže platiteľ úhrady nevyužíva službu rozhlasového vysielania a televízneho vysielania v rámci svojej podnikateľskej činnosti. V dôsledku toho mal vnútroštátny súd preskúmať dôvodnosť uvedenej žaloby z hľadiska ochrany spotrebiteľov.
11      Vnútroštátny súd sa však domnieval, že osobu povinnú platiť poplatok nemožno považovať za „spotrebiteľa“ v zmysle smernice 93/13, pretože jednak predmetný poplatok má povahu dane a jednak vznik a obsah právneho vzťahu medzi RTVS a platiteľom úhrady sa neriadi súkromnoprávnou zmluvou, ale vnútroštátnymi ustanoveniami verejného práva.
12      Rozhodnutím z 8. septembra 2021 podal na Súdny dvor prvý návrh na začatie prejudiciálneho konania.
13      Uznesením z 28. apríla 2022, Rozhlas a televízia Slovenska (C‑638/21, neuverejnené, EU:C:2022:339), Súdny dvor rozhodol, že tento návrh je zjavne neprípustný, keďže vnútroštátny súd vo veci, v ktorej bolo vydané toto uznesenie, nesplnil požiadavky uvedené v článku 94 písm. c) rokovacieho poriadku.
14      V tomto návrhu na začatie prejudiciálneho konania vnútroštátny súd uvádza, že odpovede Súdneho dvora mu umožnia rozhodnúť o otázke, „či účastníci konania majú postavenie predajcu alebo dodávateľa a spotrebiteľa v zmysle smernice 93/13 a či ich vzťah patrí do pôsobnosti tejto smernice (a teda do pôsobnosti ustanovení Občianskeho zákonníka, ktorými sa preberá [uvedená] smernica [do slovenského právneho poriadku] a ustanovení Civilného sporového poriadku týkajúcich sa spotrebiteľov)“.
15      Za týchto okolností Okresný súd Prešov rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Aké znaky v zmysle článku 2 písm. b), c) smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách musí spĺňať subjekt verejného práva typu žalobcu a záväzkový vzťah s fyzickou osobou, v ktorom je poskytovateľom služby, aby ho bolo možné považovať za (verejného) dodávateľa a fyzickú osobu ako prijímateľa služby za spotrebiteľa?
2.      Ak podľa článku 1 ods. 2 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách – Zmluvné podmienky, ktoré odrážajú záväzné zákonné alebo regulačné ustanovenia a ustanovenia alebo zásady medzinárodných dohovorov, ktorých sú členské štáty alebo spoločenstvo zmluvnou stranou, najmä v oblasti dopravy, nepodliehajú ustanoveniam tejto smernice, je možné dospieť k záveru, že ustanoveniam smernice podliehajú právne vzťahy normované výlučne zákonom bez možnosti modifikácie ich stranami?“
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
16      Podľa článku 53 ods. 2 rokovacieho poriadku ak je návrh na začatie prejudiciálneho konania zjavne neprípustný, môže Súdny dvor po vypočutí generálneho advokáta kedykoľvek rozhodnúť odôvodneným uznesením bez ďalšieho konania.
17      Toto ustanovenie sa musí uplatniť v prejednávanej veci.
18      Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora konanie, ktoré upravuje článok 267 ZFEÚ, je nástrojom spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi, prostredníctvom ktorého Súdny dvor poskytuje týmto súdom výklad práva Únie, ktorý potrebujú na vyriešenie sporu, ktorý prejednávajú (rozsudok z 26. marca 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny, C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, bod 44, ako aj citovaná judikatúra).
19      Vzhľadom na to, že rozhodnutie vnútroštátneho súdu slúži ako základ pre toto konanie, je nevyhnutné, aby vnútroštátny súd v tomto rozhodnutí výslovne uviedol skutkový a právny rámec, do ktorého zapadá spor vo veci samej, a aby aspoň v minimálnej miere objasnil dôvody výberu ustanovení práva Únie, o ktorých výklad žiada, ako aj súvislosť medzi týmito ustanoveniami a vnútroštátnou právnou úpravou vzťahujúcou sa na spor, o ktorom rozhoduje [pozri v tomto zmysle najmä rozsudok zo 4. júna 2020, C. F. (Daňová kontrola), C‑430/19, EU:C:2020:429, bod 23 a citovanú judikatúru].
20      V tejto súvislosti treba tiež zdôrazniť, že informácie obsiahnuté v návrhoch na začatie prejudiciálneho konania musia jednak umožniť Súdnemu dvoru poskytnúť užitočné odpovede na otázky položené vnútroštátnym súdom a jednak vládam členských štátov, ako aj iným oprávneným subjektom uplatniť právo predložiť pripomienky, ktoré im priznáva článok 23 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie. Súdnemu dvoru prináleží dbať na to, aby toto právo bolo zachované, vzhľadom na skutočnosť, že podľa tohto ustanovenia sa dotknutým subjektom oznamujú iba návrhy na začatie prejudiciálneho konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. septembra 2021, Irish Ferries, C‑570/19, EU:C:2021:664, bod 134 a citovanú judikatúru).
21      Tieto kumulatívne požiadavky týkajúce sa obsahu návrhu na začatie prejudiciálneho konania sú výslovne uvedené v článku 94 rokovacieho poriadku a vnútroštátny súd ich v rámci spolupráce zavedenej článkom 267 ZFEÚ má poznať a je ich povinný starostlivo dodržiavať (uznesenie z 3. júla 2014, Talasca, C‑19/14, EU:C:2014:2049, bod 21, a rozsudok z 9. septembra 2021, Toplofikacija Sofia a i., C‑208/20 a C‑256/20, EU:C:2021:719, bod 20, ako aj citovaná judikatúra). Okrem toho sú pripomenuté v bodoch 13, 15 a 16 Odporúčaní Súdneho dvora Európskej únie pre vnútroštátne súdy pri podávaní návrhov na začatie prejudiciálneho konania (Ú. v. EÚ C 380, 2019, s. 1).
22      V prejednávanej veci návrh na začatie prejudiciálneho konania zjavne nespĺňa požiadavky stanovené v článku 94 rokovacieho poriadku a pripomenuté v bodoch 19 až 21 tohto uznesenia.
23      Treba totiž konštatovať, že napriek preformulovaniu otázok umožňujúcemu identifikovať ustanovenia smernice 93/13, ktorých výklad sa požaduje, a uvedeniu dôvodov, pre ktoré sa žiada ich výklad, toto rozhodnutie neobsahuje všetky požadované vysvetlenia, ako ich uviedol Súdny dvor najmä v bodoch 20 a 27 uznesenia z 28. apríla 2022, Rozhlas a televízia Slovenska (C‑638/21, neuverejnené, EU:C:2022:339).
24      Vnútroštátny súd najmä neuvádza dostatočne presne dôvody, pre ktoré je podľa neho potrebné vyložiť tieto ustanovenia, a ani vzťah, ktorý by mal existovať medzi právom Únie a vnútroštátnymi procesnými ustanoveniami, ktoré by sa prípadne uplatnili na spor vo veci samej.
25      Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že tento súd má určiť procesný režim uplatniteľný na tento spor vzhľadom na pojem „spotrebiteľský spor“ medzi dodávateľom a spotrebiteľom uvedený v § 290 Civilného sporového poriadku, pričom pojmy „spotrebiteľ“ a „dodávateľ“ sú definované v § 52 Občianskeho zákonníka. Uvedený súd zrejme vidí spojitosť medzi týmito definíciami a definíciami uvedenými v článku 2 písm. b) a c) smernice 93/13.
26      Po prvé z návrhu na začatie prejudiciálneho konania však nevyplýva, že cieľom § 52 Občianskeho zákonníka je prebrať článok 2 písm. b) a c) smernice 93/13 do slovenského právneho poriadku. V danom návrhu sa totiž odkazuje všeobecne na „ustanovenia Občianskeho zákonníka, ktorými sa preberá táto smernica“, pričom sa v ňom neuvádza, že § 52 tohto zákonníka patrí medzi tieto ustanovenia.
27      Po druhé vnútroštátny súd sa obmedzuje na všeobecné vysvetlenie osobitostí režimu uplatniteľného na „spotrebiteľské spory“ v zmysle § 290 Civilného sporového poriadku bez toho, aby akokoľvek spresnil okolnosti predmetnej veci samej. Okrem toho žiadne z týchto vnútroštátnych ustanovení sa netýka rozsahu právomocí vnútroštátneho súdu v súvislosti s posudzovaním nekalej povahy zmluvnej podmienky.
28      Po tretie, ako sám tento súd uvádza, spor, o ktorom rozhoduje, „nie je sporom zo spotrebiteľskej zmluvy alebo sporom so spotrebiteľskou zmluvou súvisiacim“, keďže predmetný právny vzťah je „založený a normovaný výlučne zákonnými ustanoveniami“. Keďže smernica 93/13 sa uplatňuje na nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách, a nie na „spotrebiteľské vzťahy“ vo všeobecnosti a bez ohľadu na ich právny základ, návrh na začatie prejudiciálneho konania neumožňuje určiť, v čom by výklad tejto smernice bol relevantný na vyriešenie tohto sporu, v rámci ktorého nejde o takúto podmienku.
29      Okrem toho treba konštatovať, že vnútroštátny súd dostatočne jasne a presne nevysvetlil súvislosť, ktorú vidí medzi dotknutými vnútroštátnymi ustanoveniami, ktoré sa prípadne uplatnia na spor vo veci samej, a ustanoveniami smernice 93/13.
30      V rámci prejudiciálneho konania tak musí medzi sporom vo veci samej a ustanoveniami práva Únie, o ktorých výklad sa žiada, existovať taká spojitosť, aby tento výklad bol objektívne nevyhnutný na rozhodnutie, ktoré musí vnútroštátny súd prijať (rozsudok z 26. marca 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny, C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, bod 48, ako aj citovaná judikatúra).
31      Vnútroštátny súd preto nesplnil požiadavky stanovené v článku 94 písm. c) rokovacieho poriadku.
32      Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy je tento návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 53 ods. 2 rokovacieho poriadku zjavne neprípustný.
33      Treba však pripomenúť, že vnútroštátny súd má možnosť podať nový návrh na začatie prejudiciálneho konania tak, že Súdnemu dvoru poskytne všetky informácie, ktoré mu umožnia rozhodnúť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. septembra 2019, Călin, C‑676/17, EU:C:2019:700, bod 31 a citovanú judikatúru).
O trovách
34      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný rozhodnutím Okresného súdu Prešov z 8. septembra 2022 je zjavne neprípustný.
Podpisy
*      Jazyk konania: slovenčina.