ROZSUDOK SÚDNEHO DVORAz 2. decembra 1971 (*)Vo veci 5/71_ktorej
predmetom je žaloba o náhradu škody v zmysle článku 215
ods. 2 Zmluvy EHS, podaná v súvislosti so škodou spôsobenou
v dôsledku prijatia nariadenia Rady č. 769/68, ktoré
ustanovuje opatrenia nutné na kompenzáciu rozdielov medzi vnútroštátnymi
cenami cukru a cenami platnými od 1. júla 1968_Aktien-Zuckerfabrik Schöppenstedt,
so sídlom v Schöppenstedt (Dolné Sasko), v zastúpení: Rudolf
Schrader, predseda predstavenstva, a Alfred Isensee, podpredseda
riadiaceho výboru, za právnej pomoci Arved Deringer, Rechtsanwalt, Claus
Tessin, Rechtsanwalt, Hansjürgen Herrmann a Jochim Sedemund,
Rechtsanwalt, advokáti pri odvolacom súde v Kolíne, s adresou
na doručovanie v Luxemburgu, Advokátska kancelária Marc Baden,
advokát, 1, boulevard Prince-Henri_žalobca_protiRade Európskej únie,
v zastúpení: Ernst Wohlfarth, generálny riaditeľ právneho servisu
Rady, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci Hans Jürgen Lambers,
právny poradca Rady, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
J. N. Van den Houten, riaditeľ právneho servisu Európskej
investičnej banky, 2, place de Metz_žalovanej_SÚDNY DVOR_v zložení:
predseda R. Lecourt, predsedovia komôr J. Mertens de Wilmars
a H. Kutscher, sudcovia A. M. Donner, A. Trabucchi, R. Monaco
(spravodajca) a P. Pescatore_generálny advokát: K. Roemer_tajomník: A. Van Houtte_vyhlásil tentoRozsudok1        Žalobou
podanou do kancelárie Súdneho dvora 13. februára 1971 podľa článku
215 ods. 2 Zmluvy EHS sa podnik Aktien-Zuckerfabrik Schöppenstedt
domáha, aby Súdny dvor zaviazal Radu na náhradu škody spôsobenej mu
prijatím nariadenia č. 769/68 z 18. júna 1968 (Ú. v. ES
1968, L 143, s. 14), ktorým sa stanovujú opatrenia potrebné na
kompenzáciu rozdielov medzi vnútroštátnymi cenami cukru a cenami
platnými od 1. júla 1968. Žalobca sa
domáha, aby mu Rada uhradila 38 852,78 účtovných jednotiek, teda
155 411,13 DM, čo zodpovedá ušlému zisku vo vzťahu k pôvodnej
nemeckej cene nespracovaného cukru. Subsidiárne sa okrem iného domáha odškodnenia spôsobených škôd iným spôsobom. O prípustnosti2        Keďže
Rada namieta prípustnosť žaloby tvrdiac, že v skutočnosti sa ňou
nedomáha náhrady škody spôsobenej Radou, ale o odstránenie právnych
účinkov vyplývajúcich z napadnutého aktu. Pripustenie
oprávnenosti žaloby by narušilo systém riešenia sporov stanovený
Zmluvou, najmä podľa článku 173 ods. 2, v zmysle ktorého
súkromné osoby nie sú oprávnené podať žalobu o neplatnosť
nariadení.3        Možnosť
podať žalobu o náhradu škody zakotvenú v článkoch 178
a 215 ods. 2 Zmluvy bola zavedená ako samostatný prostriedok
s osobitnou funkciou v rámci systému opravných prostriedkov,
ktorý je podriadený podmienkam výkonu určeným z hľadiska jeho
špecifického predmetu. Od žalôb
o neplatnosť sa líši tým, že jej cieľom nie je dosiahnuť zrušenie
daného opatrenia, ale náhradu ujmy, ktorú jej spôsobila inštitúcia pri
výkone svojich právomocí.4        Rada
sa odvoláva na neprípustnosť hlavných žalobných návrhov, pretože sú
prejavom snahy o nahradenie sporného právneho predpisu novým
právnym predpisom, ktorý by spĺňal kritériá určené žalujúcou stranou,
teda o substitúciu, ktorú nie je Súdny dvor príslušný nariadiť.5        Hlavné
žalobné návrhy smerujú iba k náhrade škôd a následne
k plneniu s účinkami jedine voči žalujúcej strane.Tento žalobný dôvod je potrebné zamietnuť.6        Žalovaný
poukazuje na to, že ak by sa vyhovelo žalobe o náhradu škody,
Súdny dvor by musel na účely určenia výšky ujmy stanoviť kompenzačné
kritériá v oblasti cien, čím by sa zasiahlo do práva voľnej úvahy,
ktoré má Rada pri prijímaní normatívnych právnych aktov.7        Stanovenie
kritérií použiteľných na výpočet spornej kompenzácie nevyplýva
z prípustnosti, ale z veci samej.8        Žalovaný
sa dovoláva neprípustnosti subsidiárnej žaloby s tým, že jej
predmet je nepresný a odôvodnenie úplne chýba.9        Žaloba
o náhradu škody nie je dostatočne presná, preto je potrebné ju
považovať za neprípustnú.10      Žaloba je teda prípustná, iba pokiaľ ide o hlavné žalobné návrhy. O veci samej11      V tomto
prípade mimozmluvná zodpovednosť Spoločenstva predpokladá aspoň
protiprávny charakter aktu, ktorý mal spôsobiť škodu.Keďže
ide o normatívny právny akt, ktorý zahŕňa voľbu obchodnej
politiky, zodpovednosť Spoločenstva za ujmy spôsobené jednotlivcom,
ktoré účinkom tohto aktu môžu vzniknúť z hľadiska ustanovení článku
215 ods. 2 Zmluvy, je daná iba vtedy, ak došlo k porušeniu
ustanovenia nadradeného právneho predpisu chrániaceho jednotlivcov.Na
základe uvedeného preto platí, že skúmanie Súdneho dvora sa
v tomto spore musí zamerať hlavne na to, či došlo k takémuto
porušeniu.12      Nariadenie
č. 769/68 bolo prijaté v zmysle článku 37 ods. 1
nariadenia č. 1009/67, ktoré Rade ukladá prijať ustanovenia
týkajúce sa opatrení potrebných na kompenzáciu rozdielov medzi
vnútroštátnymi cenami cukru a cenami platnými od 1. júla 1968,
oprávňuje členský štát, v ktorom je cena bieleho cukru vyššia ako
referenčná cena, aby dohodol kompenzáciu pre množstvá bieleho cukru
a nespracovaného cukru, ktoré sa 1. júla 1968 o 0,00
hodine nachádzali na jeho území. Žalobca
poukazuje na to, že členským štátom s nízkymi cenami ukladá toto
nariadenie zaplatiť poplatky za skladovanie iba vtedy, ak predchádzajúce
ceny boli nižšie než intervenčná cena platná od 1. júla 1968,
a že nariadenie prijatím odlišných kritérií na právo na kompenzáciu
pre výrobcov cukru v členskom štáte s vysokými cenami
porušuje ustanovenie článku 40 ods. 3 posledného pododseku Zmluvy,
podľa ktorého musí byť spoločná cenová politika založená na spoločných
kritériách a jednotných metódach výpočtu.13      Uvedený
rozdiel nie je diskrimináciou, pretože je následkom nového systému
spoločnej regulácie trhu cukru, ktorý nestanovuje iba jednu pevnú cenu,
ale tým, že pozná aj vyššiu a nižšiu cenu, vytvára cenový rámec,
v ktorom sa skutočná výška cien určuje podľa vývoja na trhu. Keďže
nemožno poprieť oprávnenosť prechodného nariadenia, ktoré ukladá
platenie poplatkov iba v prípadoch, keď boli predchádzajúce ceny
ešte pod úrovňou nových cien, a umožňuje kompenzáciu iba
v prípadoch cien nad touto úrovňou, berúc do úvahy skutočnosť, že
v prípadoch, keď sa predchádzajúce ceny nachádzali už
v stanovenom rámci, mohli pôsobiť trhové mechanizmy.14      Navyše
vzhľadom na osobitosti režimu zavedeného od 1. júla 1968 Rada
splnila prijatím nariadenia č. 769/68 požiadavky článku 37
nariadenia č. 1009/67.15      Takisto
je potrebné zamietnuť tvrdenie žalujúcej strany, podľa ktorého
nariadenie č. 769/68 porušilo ustanovenia článku 40 Zmluvy tým, že
metóda výpočtu odškodnenia a kompenzačných poplatkov pre zásoby
nespracovaného cukru vychádzala z metódy prijatej pre biely cukor,
čo by podľa nej mohlo zapríčiniť nerovnosť vo vzťahu k výrobcom
nespracovaného cukru.Vychádzajúc
z hypotetických prípadov, žalobca tvrdil, že zvolené metódy výpočtu
neviedli nevyhnutne k rovnakým výsledkom pre výrobcov surového
cukru, nepreukázal, že to tak mohlo byť k 1. júlu 1968.16      Žaloba
o mimozmluvnej zodpovednosti Rady podaná žalobcom tak nespĺňa už
uvedenú podmienku, a preto musí byť zamietnutá. O trovách17      Podľa
článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo
veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania.V tomto prípade nemal úspech žalobca.Z týchto dôvodov_so zreteľom na podania_po vypočutí správy sudcu spravodajcu_po vypočutí pripomienok účastníkov konania_po vypočutí návrhov generálneho advokáta_so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva, najmä články 40, 173 a článok 215 ods. 2_so zreteľom na nariadenie Rady č. 1009/67 z 18. decembra 1967, najmä jeho článok 37 ods. 1_so zreteľom na nariadenie Rady č. 769/68 z 18. júna 1968_so zreteľom na Protokol o štatúte Súdneho dvora Európskych spoločenstiev_so zreteľom na Rokovací poriadok Súdneho dvora Európskych spoločenstiev_Súdny dvor, zamietnuc všetky ďalšie širšie alebo odporujúce návrhy, rozhodol a vyhlásil:1.      Žaloba sa zamieta ako neprípustná.2.      Žalobca je povinný nahradiť trovy konania.LecourtMertens de WilmarsKutscherDonnerTrabucchi      MonacoPescatoreRozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 2. decembra 1971.Tajomník PredsedaA. Van Houtte R. Lecourt* Jazyk konania: nemčina.