62012CC0475
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
prednesené 30. januára 2014 (
1
)
Vec C‑475/12
UPC DTH Sàrl
proti
Nemzeti Média‑ és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fövárosi Törvényszék (Maďarsko)]
„Spoločný právny rámec pre elektronické komunikačné siete a služby — Slobodné poskytovanie služieb — Príslušnosť v oblasti dohľadu nad cezhraničnými službami — Registrácia — Povinnosť usadiť sa“
I – Úvod
1.
Po reorganizácii obchodov medzinárodného koncernu už maďarským divákom prístup cez satelit k určitým televíznym programom neponúka jeho maďarská dcérska spoločnosť, ale jeho luxemburská dcérska spoločnosť. Na základe sťažností maďarských predplatiteľov existuje medzi maďarským národným úradom pre elektronickú komunikáciu a touto luxemburskou spoločnosťou spor o tom, či je maďarský úrad napriek reorganizácii oprávnený vykonávať určité kontrolné opatrenia.
2.
Právomoc maďarského regulačného úradu by existovala predovšetkým vtedy, keď ponuka luxemburskej spoločnosti predstavuje elektronickú komunikačnú službu v zmysle nového právneho rámca pre elektronické komunikačné služby (ďalej len „NPR“). NPR však prioritne nie je zameraný na zabezpečenie ochrany spotrebiteľov, ktoré je predmetom sporu v konaní vo veci samej, ale na rozdelenie obmedzených zdrojov, napríklad frekvencií, ako aj na správu sietí, predovšetkým z hľadiska práva hospodárskej súťaže. Prichádza preto do úvahy aj posudzovanie kontrol so zreteľom na slobodné poskytovanie služieb, čo si však vyžaduje presné vymedzenie vo vzťahu k pravidlám NPR.
II – Právny rámec
3.
NPR tvorí rámcová smernica (
2
), smernica o povolení, (
3
) prístupová smernica, (
4
) smernica o univerzálnej službe (
5
) a smernica o súkromí a elektronických komunikáciách (
6
). Posledná smernica však v prejednávanom prípade nie je relevantná.
A – Rámcová smernica
4.
V odôvodnení 10 rámcovej smernice sa vysvetľuje, že regulované služby sa môžu zhodovať s neregulovanými službami:
„Jeden podnik, napríklad poskytovateľ služieb internetu, môže ponúkať elektronické komunikačné služby, ako prístup na internet a služby, na ktoré sa nevzťahuje táto smernica, ako napríklad poskytovanie webového obsahu.“
5.
Predmet úpravy rámcovej smernice a NPR sa stanovuje v článku 1 rámcovej smernice:
„1.   Touto smernicou sa vytvára harmonizovaný rámec regulácie elektronických komunikačných služieb, elektronických komunikačných sietí, pridružených prostriedkov a pridružených služieb… Ustanovujú sa ňou povinnosti národných regulačných orgánov a zriaďuje sa sústava postupov na zabezpečenie harmonizovaného uplatňovania regulačného rámca v celom Spoločenstve.
2. …
3.   Táto smernica a špecifické smernice sa nevzťahujú na opatrenia prijaté na úrovni spoločenstva alebo na národnej úrovni v súlade s právom spoločenstva, sledujúce ciele vo všeobecnom záujme, najmä pokiaľ ide o reguláciu obsahu a audiovizuálnu politiku.“
6.
Článok 2 rámcovej smernice obsahuje predovšetkým definíciu elektronických komunikačných sietí a služieb, ako aj systémov podmieneného prístupu:
„Na účely tejto smernice:
a)
‚elektronická komunikačná sie[ť]‘ znamená prenosové systémy, a kde je to aplikovateľné, i prepojovacie alebo smerovacie zariadenie a iné prostriedky…, ktoré umožňujú prenos signálov po vedení, rádiovými, optickými alebo inými elektromagnetickými prostriedkami vrátane družicových sietí, pevných (s prepájaním okruhov a paketov vrátane internetu) a mobilných pozemských sietí, elektrických káblových systémov v rozsahu, v ktorom sa používajú na prenos signálov, sietí používaných na rozhlasové a televízne vysielanie a sietí káblovej televízie bez ohľadu na typ prenášanej informácie;
…
c)
‚elektronická komunikačná služba‘ znamená službu bežne poskytovanú za úhradu, ktorá pozostáva úplne alebo prevažne z prenosu signálov v elektronických komunikačných sieťach, vrátane telekomunikačných služieb a prenosových služieb v sieťach používaných na vysielanie, s výnimkou služieb poskytujúcich obsah alebo vykonávajúcich edičnú kontrolu obsahu prenášaného pomocou elektronických komunikačných sietí a služieb; nezahŕňa služby informačnej spoločnosti definované v článku 1 smernice 98/34/ES[ (
7
)], ktoré úplne alebo prevažne nepredstavujú prenos signálov v elektronických komunikačných sieťach;
…
ea)
‚pridružené služby‘ znamenajú služby pridružené k elektronickej komunikačnej sieti a/alebo elektronickej komunikačnej službe, ktoré umožňujú a/alebo podporujú poskytovanie služieb prostredníctvom takejto siete a/alebo služby alebo sú toho schopné, a zahŕňajú okrem iného prevod čísel alebo systémy ponúkajúce rovnocennú funkciu, systémy podmieneného prístupu a elektronických programových sprievodcov, ako aj iné služby, ako je služba identity, lokalizácie a prítomnosti;
f)
‚systém podmieneného prístupu‘ je akékoľvek technické opatrenie a/alebo usporiadanie, ktoré sprístupňuje v zrozumiteľnej podobe chránenú službu rozhlasového alebo televízneho vysielania na základe predplatenia alebo iného druhu poskytnutého individuálneho povolenia“.
B – Smernica o povolení
7.
Odôvodnenie 20 smernice o povolení obsahuje vysvetlenie o kumulácii rôznych obchodných činností v jednom podniku:
„Rovnaký podnik, napríklad telegrafný operátor, môže ponúknuť obidve služby elektronických komunikácií, ako napríklad prenášanie televíznych signálov, a služby nezahrnuté podľa tejto smernice, ako napríklad komercializácia ponuky služieb obsahujúcich zvukové alebo televízne vysielanie, a preto dodatočné povinnosti môžu byť uložené tomuto podniku vo vzťahu k jeho činnosti ako poskytovateľ alebo distributér obsahu, podľa ustanovení iných ako sú ustanovenia tejto smernice, bez ohľadu na zoznam podmienok stanovených v dodatku k tejto smernici.“
8.
Článok 3 smernice o povolení upravuje podmienky poskytovania elektronických komunikačných sietí alebo služieb takto:
„1.   …
2.   Poskytovanie elektronických komunikačných sietí alebo poskytovanie elektronických komunikačných služieb môže, bez toho, aby boli dotknuté špecifické záväzky, na ktoré sa odvoláva článok 6 ods. 2 alebo práva na používanie, na ktoré sa odvoláva článok 5, podliehať len všeobecnému povoleniu. Od spomenutého podniku sa môže požadovať predkladanie oznámenia, ale nemôže sa požadovať získanie výslovného rozhodnutia alebo akéhokoľvek iného správneho opatrenia od národného regulačného orgánu pred vykonávaním práv pochádzajúcich z povolenia. Na základe oznámenia, v prípadoch, keď sa to vyžaduje, podnik môže začať činnosť, v prípadoch kde je to potrebné, vzhľadom na ustanovenia o právach používania v článkoch 5, 6 a 7.
Podniky poskytujúce cezhraničné elektronické komunikačné služby podnikom sídliacim vo viacerých členských štátoch podliehajú najviac jednému postupu oznamovania v príslušnom členskom štáte.
3.   Oznámenie, na ktoré sa odvoláva odsek 2, neznamená viac ako prehlásenie právnickej osoby alebo fyzickej osoby národnému regulačnému orgánu o úmysle začať s poskytovaním elektronických komunikačných sietí alebo služieb a predkladanie minimálnej informácie, ktorá sa vyžaduje na to, aby sa umožnilo národnému regulačnému orgánu uchovávať register alebo zoznam poskytovateľov elektronických komunikačných sietí a služieb. Tieto informácie musia byť obmedzené na také, ktoré sú potrebné na identifikáciu poskytovateľa, ako napríklad registračné čísla spoločnosti, a kontaktné osoby poskytovateľov, adresy poskytovateľov, krátky opis siete alebo služby a odhadovaný dátum začatia činnosti.“
9.
Všeobecné povolenie, ktoré sa uvádza v článku 3 smernice o povolení, môže podľa článku 6 podliehať podmienkam uvedeným v prílohe. V bode 8 prílohy sa uvádzajú osobitné predpisy o ochrane spotrebiteľov, ktoré sa týkajú elektronickej komunikácie.
C – Smernica o univerzálnej službe
10.
Článok 1 ods. 4 smernice o univerzálnej službe stanovuje, že ostatné pravidlá ochrany spotrebiteľa nie sú dotknuté: „Ustanovenia tejto smernice týkajúce sa práv koncových užívateľov sa uplatňujú bez toho, aby boli dotknuté pravidlá Spoločenstva o ochrane spotrebiteľa, najmä smernice 93/13/EHS a 97/7/ES, a vnútroštátne pravidlá, ktoré sú v súlade s právom Spoločenstva.“
D – Smernica 2009/140
11.
Odôvodnenie 5 pozmeňujúcej smernice 2009/140 obsahuje zhrnutie cieľov NRR:
„Cieľom je postupne redukovať predpisy ex ante špecifické pre daný sektor počas toho, ako sa bude rozvíjať hospodárska súťaž na príslušných trhoch, pričom v konečnom dôsledku by sa elektronické komunikácie mali spravovať výhradne právom hospodárskej súťaže. Vzhľadom na to, že na trhoch v oblasti elektronických komunikácií sa v posledných rokoch zaznamenala vysoká dynamika hospodárskej súťaže, je dôležité, aby sa regulačné povinnosti ex ante ukladali, len ak neexistuje efektívna a udržateľná hospodárska súťaž.“
III – Skutkový stav a návrh na začatie prejudiciálneho konania
12.
UPC DTH je obchodná spoločnosť registrovaná v Luxembursku, ktorá sa venuje predaju programových balíkov obsahujúcich služby rozhlasových a televíznych programov. V tejto súvislosti poskytuje svoje služby z Luxemburska predplatiteľom v iných členských štátoch, predovšetkým v Maďarsku.
13.
Vysielanie programov, ktoré vyrobila tretia strana, sa uskutočňuje prostredníctvom satelitu. Z vyjadrenia účastníkov konania vyplýva, že spoločnosť UPC DTH nie je vlastníkom satelitnej infraštruktúry, ale využíva služby tretej strany. UPC DTH nemá okrem toho právo vykonávať redakčnú kontrolu programov. Odmena, ktorá sa fakturuje za službu, zahŕňa náklady na prenos, ako aj poplatky, ktoré sa platia vysielacím organizáciám a organizáciám kolektívnej správy práv v súvislosti so sprístupnením ich obsahov.
14.
Najprv od roku 2000 ponúkala v Maďarsku túto službu lokálna sesterská spoločnosť UPC DTH. Od roku 2010 sa služba previedla na UPC DTH a odvtedy – spoločne s príslušnými službami pre Českú republiku a Slovenskú republiku – ju prevádzkuje táto spoločnosť.
15.
Medzi UPC DTH a námestníkom riaditeľa maďarského Národného komunikačného úradu (Nemzeti Média‑ és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese) existuje spor o tom, či je spoločnosť v rámci konania týkajúceho sa trhového dohľadu povinná poskytnúť dokumentáciu a ďalšie informácie o zmluvných vzťahoch s určitým predplatiteľom, ktoré sú uvedené v jej registri.
16.
UPC DTH sa odvoláva na to, že príslušný luxemburský úrad, Institut Luxembourgeois de Régulation (ILR – Luxemburský regulačný úrad) poskytol úradné stanovisko, podľa ktorého služby, ktoré poskytuje žalobkyňa, spadajú do právomoci Luxemburska, pričom podľa luxemburského práva nemožno službu, ktorú žalobkyňa poskytuje, klasifikovať ako elektronickú komunikačnú službu.
17.
O právnom spore rozhoduje Fövárosi Törvényszék, súd hlavného mesta. Tento súd predložil Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania o šiestich prejudiciálnych otázkach:
„1.
Má sa článok 2 písm. c) rámcovej smernice vykladať v tom zmysle, že služba, ktorou poskytovateľ služby zabezpečuje za odplatu podmienený prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov a ktorý sa prenáša cez satelit, sa má považovať za elektronickú komunikačnú službu?
2.
Má sa Zmluva o fungovaní Európskej únie vykladať v tom zmysle, že na službu opísanú v prvej otázke sa vzťahuje zásada slobodného poskytovania služieb medzi členskými štátmi, pokiaľ ide o službu poskytovanú z Luxemburska na územie Maďarska?
3.
Má sa Zmluva o fungovaní Európskej únie vykladať v tom zmysle, že v prípade služby opísanej v prvej otázke krajina určenia, do ktorej smeruje služba, má právo obmedziť poskytovanie takýchto služieb tým, že stanoví, že [poskytovateľ] služby je povinný zaregistrovať sa v členskom štáte a zriadiť si pobočku alebo samostatný právny subjekt, a tiež tým, že vyžaduje, aby sa tento druh služieb mohol poskytovať až po založení pobočky alebo samostatného právneho subjektu?
4.
Má sa Zmluva o fungovaní Európskej únie vykladať v tom zmysle, že správne konania týkajúce sa služieb opísaných v prvej otázke bez ohľadu na členský štát, v ktorom pôsobí alebo je zaregistrovaný podnik, ktorý poskytuje službu, podliehajú právomoci správnych orgánov členského štátu, ktorý má právomoc na základe miesta, v ktorom sa [poskytuje] služba?
5.
Má sa článok 2 písm. c) rámcovej smernice vykladať v tom zmysle, že služba opísaná v prvej otázke sa má považovať za elektronickú komunikačnú službu, alebo sa uvedená služba má považovať za službu podmieneného prístupu poskytovanú s použitím systému podmieneného prístupu vymedzeného v článku 2 písm. f) rámcovej smernice?
6.
Majú sa relevantné ustanovenia na základe vyššie uvedeného vykladať v tom zmysle, že poskytovateľ služby opísanej v prvej otázke sa má považovať za poskytovateľa elektronických komunikačných služieb podľa právnych predpisov Spoločenstva?“
18.
Písomné pripomienky podali UPC DTH, maďarský Národný komunikačný úrad (ďalej len „maďarský regulačný úrad“) spolu s Maďarskom, ako aj Belgické kráľovstvo, Česká republika, Holandské kráľovstvo, Litovská republika, Rumunsko, Slovenská republika a Európska komisia. Na pojednávaní 20. novembra 2013 sa zúčastnili UPC DTH, maďarský regulačný úrad, Maďarsko, Česká republika a Komisia.
IV – Právne posúdenie
19.
Návrhom na začatie prejudiciálneho konania sa má vysvetliť, či maďarský regulačný úrad môže vykonávať dohľad nad činnosťou UPC DTH. Na tento účel možno predložené otázky zaradiť do dvoch tematických celkov: Prvá, piata a šiesta otázka vnútroštátneho súdu sa týkajú predovšetkým otázky, či činnosť UPC DTH ako „elektronická komunikačná služba“ spadá do pôsobnosti NPR, to znamená do nového právneho rámca pre elektronickú komunikáciu (o tom v časti A). V prípade druhej, tretej a štvrtej otázky ide naproti tomu o to, či slobodné poskytovanie služieb podľa článku 56 ZFEÚ predstavuje prekážku výkonu dohľadu nad UPC DTH zo strany maďarských orgánov (o tom v časti B).
20.
Dalo by sa pochybovať o tom, či treba odpovedať na oba komplexy otázok. Keď sa v NPR s konečnou platnosťou harmonizujú určité otázky, vylučuje sa uplatnenie slobodného poskytovania služieb. (
8
) Uvedené však nevyhnutne neplatí, pokiaľ ide o definíciu elektronickej komunikačnej služby. Keď členský štát totiž touto definíciou vymedzí právomoc regulačného úradu, ale v súvislosti so službami, na ktoré sa vzťahuje, mu vymedzí kontrolné právomoci, ktoré prekračujú úpravu podľa NPR, môže byť napriek NPR v súvislosti s týmito rozsiahlejšími právomocami relevantné slobodné poskytovanie služieb.
21.
O také opatrenia ide v prejednávanom prípade. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania možno odvodiť, že maďarský regulačný úrad by chcel preskúmať predovšetkým vzťah medzi spoločnosťou UPC DTH a jej predplatiteľmi, čiže zabezpečenie ochrany spotrebiteľa. NPR ju s konečnou platnosťou neharmonizuje. (
9
) Zároveň treba v každom prípade dôkladne posúdiť, či sa na príslušnú otázku predsa len už nevzťahuje aj NPR.
A – O právnej úprave elektronických komunikačných služieb
22.
Právna úprava elektronických komunikačných služieb sa podľa NPR týka predovšetkým prenosu elektronických signálov. Po tom, ako boli prenosové služby tohto typu dlhý čas vyhradené pre štátne monopoly, je NPR podľa odôvodnenia 10 smernice 2009/140 zameraný na to, aby v závislosti od vývoja hospodárskej súťaže na týchto trhoch postupne odstránil predpisy ex ante a v neposlednom rade upravil elektronickú komunikáciu len právom hospodárskej súťaže.
23.
Cieľ odbúrať pravidlá ex ante sa v smernici o povolení sleduje tým, že táto smernica kladie poskytovateľom služieb len povoľovacie podmienky relatívne malého rozsahu. Jedno povolenie však nevyhnutne neplatí pre celú Úniu. Skôr môže každý členský štát, v ktorom sa služba ponúka, vydať podľa článku 3 ods. 2 vlastné povolenie.
24.
Smernica o povolení okrem toho obsahuje ustanovenia o právach na používanie rádiových frekvencií, ktorých správa je aj súčasťou rámcovej smernice.
25.
Okrem toho možno podľa smernice o povolení uložiť spoločnostiam so značným vplyvom na trhu osobitné povinnosti, aby iné podniky mohli prípadne tiež získať prístup na predmetné trhy. Tieto pravidlá sa orientujú podľa tzv. teórie „essential facilities“, o ktorej sa diskutuje v súvislosti so zákazom zneužitia dominantného postavenia na trhu podľa článku 102 ZFEÚ. (
10
)
26.
V konečnom dôsledku má smernica o univerzálnej službe zabezpečiť, aby všetci koncoví používatelia získali prístup k určitým minimálnym službám. Smernica o súkromí a elektronických službách, ktorá má v tomto prípade menší význam, sa týka osobitných požiadaviek na ochranu údajov v tejto oblasti.
1. O zaradení spornej služby do NPR pre elektronickú komunikáciu
27.
Prvou a šiestou otázkou sa má vysvetliť, či spoločnosť UPC DTH ponúka elektronickú službu v zmysle článku 2 písm. c) rámcovej smernice, na ktorú sa vzťahuje NPR.
28.
Uvedená definícia zahŕňa službu bežne poskytovanú za úhradu, ktorá pozostáva úplne alebo prevažne z prenosu signálov v elektronických komunikačných sieťach vrátane telekomunikačných služieb a prenosových služieb v sieťach používaných na vysielanie, s výnimkou služieb poskytujúcich obsah alebo vykonávajúcich edičnú kontrolu obsahu prenášaného pomocou elektronických komunikačných sietí a služieb. Nezahŕňa služby informačnej spoločnosti definované v článku 1 smernice 98/34, ktoré úplne alebo prevažne nepredstavujú prenos signálov v elektronických komunikačných sieťach.
a) O prenose signálov
29.
Sporná služba zahŕňa prenos signálov prostredníctvom elektronických komunikačných sietí, konkrétne prenos prostredníctvom satelitu. Prenosové systémy, ako aj iné zariadenia, ktoré umožňujú prenos signálov prostredníctvom satelitných sietí, predstavujú podľa článku 2 písm. a) rámcovej smernice „elektronické komunikačné siete“. Siete pre rozhlas a televíziu sa v tejto definícii výslovne uvádzajú.
30.
Na rozdiel od toho, čo sa domnieva UPC DTH, skutočnosť, že prenos prostredníctvom satelitu uskutočňuje tretia strana, nespochybňuje klasifikáciu tejto služby. Spoločnosť UPC DTH totiž nielenže umožňuje prístup k svojej službe prostredníctvom siete, ktorá existuje nezávisle od tejto služby, napríklad internet alebo telefonická sieť, ale najprv zabezpečuje prenos a umožňuje prístup predplatiteľom v Maďarsku.
31.
Uvedený prístup zo strany predplatiteľov v Maďarsku je rozhodujúci na posúdenie, či v tomto členskom štáte vôbec treba regulovať službu podľa NPR. Ani v členských štátoch, kde síce dochádza k príjmu satelitného prenosu, ale z dôvodu neexistujúcej ponuky UPC DTH ho nemožno dekódovať, totiž neexistuje nijaká potreba regulácie. V súlade s tým nie je správnym adresátom regulačných opatrení podľa NPR satelitný operátor, ale nanajvýš spoločnosť UPC DTH.
b) O ponuke obsahov
32.
Naďalej je nesporné, že v súvislosti so službou, ktorú UPC DTH ponúka za odmenu, sa nevykonáva nijaká edičná kontrola vysielaných programov.
33.
Naproti tomu sa na prvý pohľad javí, že služba spoločnosti UPC DTH spočíva v ponuke obsahov. Podľa článku 2 písm. c) rámcovej smernice by teda nešlo o elektronickú komunikačnú službu.
34.
Túto otázku však Súdny dvor načrtol v nedávnom konaní k podobnej službe holandskej sesterskej spoločnosti UPC DTH, v ktorom išlo o prenos programových balíkov prostredníctvom káblovej siete. Podľa toho relevantné smernice, najmä rámcová smernica a smernica o audiovizuálnych mediálnych službách (
11
), určujú jasný rozdiel medzi tvorbou obsahu, ktorá zahŕňa redakčnú zodpovednosť, a prenosom obsahu bez akejkoľvek redakčnej zodpovednosti, keďže na obsah a jeho prenos sa vzťahuje odlišná právna úprava, ktorá sleduje svoje vlastné ciele bez toho, aby odkazovala na klientov, ktorým sa služby poskytujú, alebo štruktúru nákladov na prenos účtovaných týmto klientom. (
12
)
35.
To znamená, že na účely vylúčenia služby z definície elektronických komunikačných služieb nie je rozhodujúce, či je predmetom služby ponuka obsahov, ale to, či služba zahŕňa jej výrobu a/alebo redakčnú kontrolu. V tomto prípade to tak však nie je.
c) O podstate služby
36.
Napriek tomu by mohlo ísť o službu, ktorá je vylúčená z uplatnenia NPR, pretože nepozostáva úplne alebo prevažne z prenosu. Ako uvádza UPC DTH, prenos predstavuje len jeden z niekoľkých prvkov charakterizujúcich službu.
37.
Aj v uvedenom rozsudku týkajúcom sa holandskej sesterskej spoločnosti UPC DTH sa načrtol aj tento bod. Podľa neho nie je relevantné, že si zákazníci predplatili službu, aby získali prístup k určitým obsahom (
13
), to znamená, že nie sú motivovaní prístupom k určitému prenosovému systému. Na takú službu sa NPR musí skôr vzťahovať minimálne v tom zmysle, že zahŕňa prenos. (
14
)
38.
Súdny dvor odôvodnil tento záver predovšetkým tým, že akýkoľvek iný výklad by významne zužoval rozsah NPR, čo by mohlo narušiť potrebný účinok jeho ustanovení a tým ohroziť dosiahnutie cieľov, ktoré tento rámec sleduje. Cieľom NPR bolo totiž, ako vyplýva z odôvodnenia 27 rámcovej smernice a z odôvodnenia 5 smernice 2009/140, zavedenie skutočného vnútorného trhu s elektronickými komunikáciami, v rámci ktorého musia byť tieto elektronické komunikácie v konečnom dôsledku upravené len právom hospodárskej súťaže, pričom vylúčenie ponuky programových balíkov prístupných prostredníctvom káblovej televízie z jeho pôsobnosti s odkazom, že sa neobmedzuje len na prenos signálu, by zbavilo NPR akejkoľvek pôsobnosti. (
15
)
39.
Kombinácia rôznych služieb však nevedie k tomu, že všetky prvky služby podliehajú úprave podľa NPR. Ako sa konštatuje v odôvodnení 20 smernice o povolení, bez toho, aby tým boli dotknuté podmienky podľa NPR, možno poskytovateľovi alebo distributérovi obsahu uložiť povinnosti podľa iných ustanovení. (
16
)
40.
Z toho vyplýva, že na prvú a šiestu otázku treba odpovedať tak, že služby, v rámci ktorých poskytovateľ služieb za odplatu poskytuje právo na prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov a ktorý sa prenáša cez satelit, predstavujú elektronické komunikačné služby v zmysle článku 2 písm. c) rámcovej smernice, pokiaľ je ich predmetom prenos signálov prostredníctvom komunikačných sietí. Poskytovateľov týchto služieb teda treba klasifikovať ako poskytovateľov elektronických komunikačných služieb.
2. O klasifikácii ako systém podmieneného prístupu
41.
Piata otázka je zameraná na to, či služby, v rámci ktorých poskytovateľ služby výmenou za odplatu zabezpečuje podmienený prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov a ktorý sa prenáša cez satelit, treba považovať za elektronické komunikačné služby alebo za služby systému podmieneného prístupu v zmysle článku 2 písm. f) rámcovej smernice.
42.
Je zrejmé, že súčasťou služby, ktorú ponúka UPC DTH, je systém podmieneného prístupu. Článok 2 písm. f) rámcovej smernice definuje tento systém ako akékoľvek technické opatrenie a/alebo usporiadanie, ktoré sprístupňuje v zrozumiteľnej podobe chránenú službu rozhlasového alebo televízneho vysielania na základe predplatného alebo iného druhu poskytnutého individuálneho povolenia. Presne tak je koncipovaný prístup k zakódovaným programovým balíkom, ktoré ponúka UPC DTH.
43.
Vyzerá to však tak, že otázka sa zakladá na domnienke, že elektronická komunikačná služba a systém podmieneného prístupu sa navzájom vylučujú. Pokiaľ by išlo o systém podmieneného prístupu, znamenalo by to, že pravidlá o elektronických komunikačných službách by sa neuplatnili.
44.
Táto domnienka by ale nebola správna. Je pravda, že existujú osobitné pravidlá pre systémy podmieneného prístupu. Okrem smernice o právnej ochrane služieb založených na podmienenom prístupe alebo pozostávajúcich z podmieneného prístupu (
17
) treba uviesť aj článok 6 a prílohu I smernice o povolení. Keď sa systém podmieneného prístupu ponúka oddelene od komunikačnej služby, podlieha týmto pravidlám.
45.
Taká izolovaná ponuka sa však v súlade s definíciou v článku 2 písm. ea) rámcovej smernice bude zameriavať na to, aby príjemca služby, ktorý zo svojej strany ponúka komunikačnú službu, používal systém ako pridruženú službu. Podľa toho ide totiž o službu spojenú s elektronickou komunikačnou službou, ktorá umožňuje a/alebo podporuje poskytovanie služieb prostredníctvom tejto služby alebo je na to uspôsobená.
46.
Kombinácia so systémom podmieneného prístupu však nebráni úprave ako elektronickej komunikačnej služby. Z okolnosti, že túto službu podporuje a umožňuje druhá služba, totiž nevyplýva, že prvú službu treba kvalifikovať rovnako ako tú druhú. Druhá služba je skôr súčasťou prvej služby.
47.
Na piatu otázku teda treba odpovedať, že služby, v rámci ktorých poskytovateľ služieb za odplatu poskytuje podmienený prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov a ktorý sa prenáša cez satelit, môžu zahŕňať systémy podmieneného prístupu v zmysle článku 2 písm. ea) a f) rámcovej smernice, ale preto ich nemožno ako celok považovať za takéto systémy.
B – O slobodnom poskytovaní služieb
48.
Druhá, tretia a štvrtá otázka sa týkajú uplatnenia slobodného poskytovania služieb. Najprv treba objasniť, či sporná služba spadá do pôsobnosti slobodného poskytovania služieb, ak sa z Luxemburska poskytuje na územie Maďarska (o tom v časti 1). Následne treba preskúmať, či je s touto slobodou zlučiteľné, že orgány prijímajúceho členského štátu uskutočňujú v súvislosti s touto službou správne konanie (o tom v časti 2), ako aj to, či tento štát môže požadovať registráciu [o tom v časti 3 písm. b)] a/alebo pobočku na jeho štátnom území [o tom v časti 3 písm. c)].
1. O uplatniteľnosti slobodného poskytovania služieb
49.
Na vysielanie televíznych programov sa rovnako ako na ich prenos vzťahujú ustanovenia ZFEÚ, ktoré upravujú poskytovanie služieb. (
18
) Okrem toho je zrejmé, že v konaní vo veci samej ide o ponuku týchto služieb, ktorú spoločnosť so sídlom v Luxembursku adresuje osobám v Maďarsku.
50.
Okolnosť, že spoločnosť UPC DTH neposkytuje v členskom štáte, v ktorom má sídlo, nijaké porovnateľné služby, nebráni uplatneniu slobodného poskytovania služieb podľa článku 56 ZFEÚ. Právo hospodárskeho subjektu so sídlom v jednom členskom štáte poskytovať služby v inom členskom štáte, ktoré potvrdzuje toto ustanovenie, totiž nepodlieha podmienke, aby uvedený hospodársky subjekt poskytoval takéto služby aj v členskom štáte svojho sídla. V tomto ohľade článok 56 ES vyžaduje len to, aby bol poskytovateľ usadený v inom členskom štáte než v členskom štáte príjemcu služby. (
19
)
51.
Harmonizácia prostredníctvom NPR by však napriek tomu mohla vylúčiť posúdenie so zreteľom na slobodné poskytovanie služieb [o tom písmeno a)]. Okrem toho sa uvádza, že dovolávanie sa slobodného poskytovania služieb poskytuje priestor na zneužitie [o tom písmeno b)].
a) O harmonizácii
52.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa každé vnútroštátne opatrenie v oblasti, ktorá bola na úrovni Únie harmonizovaná vyčerpávajúcim spôsobom, nemá posudzovať s ohľadom na ustanovenia primárneho práva, ale s ohľadom na ustanovenia tohto harmonizačného opatrenia. (
20
)
53.
Súdny dvor v súlade s uvedeným vychádza z toho, že NPR preberá v oblasti elektronických komunikačných sietí a služieb slobodné poskytovanie služieb, (
21
) takže sa uplatnia len ustanovenia NPR. (
22
) V oblasti televízneho vysielania to platí napríklad pre udelenie licencie na povolenie vysielania, ale aj pridelenie vysielacích rádiových frekvencií. (
23
) Účelom NPR však nie je konečná harmonizácia všetkých pravidiel, ktoré sa týkajú komunikačných služieb. Podľa článku 1 ods. 3 rámcovej smernice zostávajú nedotknuté tie opatrenia, ktoré prijali členské štáty v súlade s právom Únie na dosiahnutie cieľov vo verejnom záujme.
54.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania síce v tejto súvislosti obsahuje len náznaky, ale predovšetkým tvrdenie maďarského regulačného úradu poukazuje na to, že právny spor vo veci samej sa týka najmä vzťahu medzi spoločnosťou UPC DTH a jej predplatiteľmi, to znamená ochrany spotrebiteľov.
55.
Rámcová smernica ani smernica o univerzálnej službe však nestanovujú úplnú harmonizáciu aspektov, ktoré sa týkajú ochrany spotrebiteľa. Článok 20 smernice o univerzálnej službe, ktorý sa vzťahuje na zmluvy uzatvorené medzi spotrebiteľmi a poskytovateľmi elektronických komunikačných služieb, sa totiž podľa článku 1 ods. 4 tejto smernice uplatňuje bez toho, aby boli dotknuté pravidlá Únie o ochrane spotrebiteľov a vnútroštátne pravidlá v tejto oblasti, ktoré sú v súlade s právom Únie. (
24
)
56.
Nič na tom nemení ani okolnosť, že všeobecné povolenie na sprístupnenie elektronických komunikačných sietí alebo služieb, ktoré je upravené v smernici o povolení, môže byť podľa článku 6 ods. 1 a bodu 8 prílohy tejto smernice okrem iného spojené s pravidlami ochrany spotrebiteľov, ktoré sa osobitne týkajú elektronickej komunikácie. Je totiž právomocou členského štátu, aby s ohľadom na všeobecné normatívy práva Únie stanovil obsah týchto osobitných ustanovení o ochrane spotrebiteľov.
57.
Z toho vyplýva, že vo veci samej sa neuplatnia (len) ustanovenia NPR. Ak vnútroštátne súdy nedospejú k záveru, že relevantné sú iné ustanovenia sekundárneho práva, napríklad smernica o nekalých obchodných praktikách, (
25
) ktorá tiež s konečnou platnosťou upravuje niektoré otázky, (
26
) vyplýva z toho uplatnenie slobodného poskytovania služieb.
b) O zneužití so zreteľom na dovolávanie sa slobodného poskytovania služieb
58.
Česká republika však zastáva názor, že spoločnosti UPC DTH sa bráni v tom, aby sa dovolávala slobodného poskytovania služieb, pretože v Luxembursku má sídlo len preto, aby mohla poskytovať služby v iných členských štátoch. Slobodné poskytovanie služieb sa teda využíva zneužívajúcim spôsobom.
59.
K tomuto tvrdeniu treba doplniť, že členský štát je oprávnený prijať opatrenia, ktoré majú zabrániť, aby sa niektorí z jeho štátnych príslušníkov vyhli pôsobnosti vnútroštátnej právnej úpravy tým, že zneužijú práva zavedené Zmluvou, a aby sa právne subjekty neoprávnene alebo podvodne dovolávali právnych noriem Únie. (
27
)
60.
Napriek tomu samotné uskutočňovanie základnej slobody s cieľom využívať výhodnejšiu právnu úpravu iného členského štátu nestačí na vyvodenie záveru o zneužití tejto slobody. (
28
)
61.
Aj keby bolo možné konštatovať, že prevod spornej služby z maďarskej spoločnosti na UPC DTH bol motivovaný iba tým, aby sa touto službou neoprávnene obišlo uplatnenie maďarskej právnej úpravy, nemuselo by sa tým vylúčiť uplatnenie slobodného poskytovania služieb. Otázka jeho uplatnenia je totiž odlišná od otázky, či členský štát môže prijať opatrenia, aby zabránil tomu, že pri využití možností daných Zmluvou sa budú niektorí jeho štátni príslušníci snažiť neoprávnene obísť uplatnenie svojej vnútroštátnej právnej úpravy. (
29
)
62.
Neexistuje teda nijaká skutočnosť, ktorá by naznačovala vylúčenie uplatnenia slobodného poskytovania služieb z dôvodu zneužitia. Prípadné opatrenia na boj proti zneužitiu by sa mali preskúmať skôr v tom zmysle, či ide o obmedzenie slobodného poskytovania služieb, ako aj to, či sú tieto obmedzenia prípadne odôvodnené.
c) Predbežný záver
63.
Na vnútroštátne pravidlá, ktoré sa týkajú služieb poskytovaných z Luxemburska na územie Maďarska a v rámci ktorých poskytovateľ služieb za odplatu zabezpečuje podmienený prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov a ktorý sa prenáša cez satelit, sa teda vzťahuje slobodné poskytovanie služieb podľa článku 56 ZFEÚ, pretože ani NPR, ani iné ustanovenia sekundárneho práva neharmonizujú ich predmet s konečnou platnosťou.
2. O kontrolnej právomoci maďarských orgánov
64.
Otázka o právomociach maďarských orgánov sa zameriava na to, či slobodné poskytovanie služieb pripúšťa kontrolu služieb zo strany orgánov štátu, ktorý je príjemcom. V tejto súvislosti treba najprv preskúmať, či taká kontrola obmedzuje slobodné poskytovanie služieb, a následne prípadne posúdiť, či je také obmedzenie odôvodnené.
65.
Aj v tejto súvislosti treba pripomenúť, že právomoc vnútroštátnych orgánov v prípade úplnej harmonizácie v sekundárnom práve nemožno posudzovať so zreteľom na slobodné poskytovanie služieb. (
30
) NPR síce neupravuje obsahové normatívy ochrany spotrebiteľov v oblasti elektronickej komunikácie, ale členské štáty môžu podľa článku 6 a bodu 8 prílohy smernice o povolení spojiť všeobecné povolenie takých služieb s predpismi o ochrane spotrebiteľov, ktoré sa osobitne týkajú elektronickej komunikácie. Kontrola týchto normatívov je podľa článku 10 uvedenej smernice právomocou vnútroštátnych regulačných orgánov.
66.
Slobodné poskytovanie služieb sa teda uplatní len vtedy, keď kontrolná právomoc nevyplýva už z NPR alebo z iných ustanovení sekundárneho práva. Je úlohou vnútroštátnych súdov, aby posúdili, do akej miery to tak je.
67.
Ak nie je právomoc vykonávať sporné kontroly upravená už v sekundárnom práve Únie, článok 56 ZFEÚ vyžaduje odstránenie všetkých obmedzení voľného pohybu služieb, aj keď sa uplatňujú rovnako na vnútroštátnych poskytovateľov služieb a poskytovateľov služieb z iných členských štátov, pokiaľ môžu zabraňovať činnosti poskytovateľa so sídlom v inom členskom štáte, kde legálne poskytuje obdobné služby, sťažovať ju alebo ju robiť menej atraktívnou. (
31
)
68.
Každá kontrola služieb je síce vhodná na to, aby sťažila aktivity poskytovateľa služieb alebo ich spravila menej atraktívnymi. Ale v prejednávanom prípade sa v štáte, v ktorom má poskytovateľ služieb sídlo, neposkytujú nijaké porovnateľné služby. Spoločnosť UPC DTH totiž v Luxembursku neposkytuje prístup k programovým balíkom.
69.
Zároveň je zrejmé, že aj v situáciách tohto druhu si obmedzenia slobodného poskytovania služieb vyžadujú odôvodnenie. (
32
) Pri posudzovaní takého odôvodnenia musí byť neprítomnosť vnútroštátnej činnosti pri poskytovaní služieb plne relevantná. Myšlienka, že spravidla nie je nevyhnutné, aby prijímajúci štát zopakoval kontroly v štáte pôvodu, (
33
) sa tak uplatní len vtedy, keď sa v štáte pôvodu vôbec uskutoční nejaká kontrola.
70.
Pojem obmedzenie tým však nie je dotknutý. To znamená, že sa aj potom vzťahuje na všetky opatrenia, ktoré sú vhodné na to, aby zabránili aktivitám poskytovateľa služieb, ktorý má sídlo v inom členskom štáte, obmedzili ich alebo ich zmenili na menej atraktívne, ak poskytovateľ služieb neponúka v členskom štáte, v ktorom má svoje sídlo, nijaké porovnateľné služby. Kontrola služby spoločnosti UPC DTH maďarskými orgánmi teda predstavuje obmedzenie.
71.
Také obmedzenie slobodného poskytovania služieb môže byť odôvodnené naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, ak sa uplatňuje na všetky osoby a podniky vykonávajúce činnosť na území prijímajúceho štátu, ak je primerané na zabezpečenie splnenia cieľa, ktorý sleduje, a ak nejde nad rámec toho, čo je potrebné na jeho dosiahnutie, a v rozsahu, v akom tento záujem nie je chránený predpismi, ktorým poskytovateľ podlieha v členskom štáte, kde je usadený. (
34
)
72.
V prejednávanom prípade nič nenaznačuje, že spoločnosť UPC DTH sa má podrobiť iným kontrolám ako tuzemskí poskytovatelia.
73.
Pokiaľ sú kontroly zamerané na presadenie ochrany spotrebiteľov, treba upozorniť na to, že táto ochrana predstavuje cieľ, ktorý možno považovať za naliehavý dôvod všeobecného záujmu a možno ním odôvodniť obmedzenie slobodného poskytovania služieb. (
35
)
74.
Kým určité formy kontroly nemusia byť primerané, nie je zrejmé, že to platí už pre samotnú právomoc orgánov prijímajúceho štátu v oblasti kontroly spornej služby. Taká právomoc je v zásade vhodná na to, aby podporila ochranu spotrebiteľov. Keďže v štáte pôvodu nie sú zrejmé nijaké porovnateľné kontroly, možno ju v rámci priestoru na voľnú úvahu, na ktorý má prijímajúci štát právo, tiež považovať za potrebnú. A rovnako nie je možná domnienka, že príspevok v podobe uvedenej právomoci nesúvisí s nevýhodami, ktoré sú s ňou spojené.
75.
Tento záver je okrem toho v súlade s odhadom normotvorcu na úrovni Únie pri schvaľovaní smernice o povolení, ktorá, hoci by nemala byť uplatniteľná na konkrétne kontroly, stanovuje kontrolnú právomoc prijímajúceho štátu v súvislosti s podmienkami, ktoré sa spájajú so všeobecným povolením.
76.
Rozhodnutím Súdneho dvora sa okrem toho potvrdzuje, že členský štát môže prevádzkovateľa rozhlasového alebo televízneho vysielania, ktorý sa usadí v inom členskom štáte, aby tam poskytoval určité služby smerujúce na územie prvého štátu, považovať za tuzemský vysielač, pretože týmto opatrením sa má zabrániť tomu, aby sa prevádzkovatelia, ktorí sa usadia v inom členskom štáte, uplatnením slobôd zaručených v Zmluve mohli zneužívajúcim spôsobom vyhnúť povinnostiam, ktoré pre nich vyplývajú z vnútroštátnych právnych predpisov. (
36
)
77.
Pokiaľ príslušnosť nie je upravená už sekundárnym právom Únie, článok 56 ZFEÚ teda orgánom členských štátov nebráni v tom, aby v súvislosti so službami, ktoré sa poskytujú z iného členského štátu a poskytovateľ služieb za odplatu v rámci nich poskytuje podmienený prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov, uskutočnili správne konanie.
3. O nevyhnutnosti registrácie a pobočky v Maďarsku
78.
Treťou prejudiciálnou otázkou chce vnútroštátny súd zistiť, či je so slobodným poskytovaním služieb zlučiteľné vyžadovať registráciu služby v Maďarsku [o tom písmeno b)] alebo dokonca pobočku [o tom písmeno c)]. Najprv sa však treba zaoberať pochybnosťami o prípustnosti tejto otázky [o tom písmeno a)].
a) O prípustnosti tretej otázky
79.
Maďarsko a maďarský regulačný úrad majú pochybnosti o prípustnosti tejto otázky, pretože spor vo veci samej sa netýka ani otázky registrácie, ani otázky pobočky. Táto otázka preto nemá význam pre rozhodnutie.
80.
Zdá sa, že prinajmenšom otázka registrácie je skutočne predmetom iného právneho sporu, ktorý viedol k predloženiu návrhu na začatie prejudiciálneho konania s rovnakými otázkami. (
37
)
81.
Je však potrebné pripomenúť, že pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na svoju vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí podľa ustálenej judikatúry domnienka relevantnosti. Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal vnútroštátny súd, môže Súdny dvor zamietnuť len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, ak ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi poznatkami potrebnými na užitočné zodpovedanie položených otázok. (
38
)
82.
Na žiadosť Súdneho dvora o vysvetlenie podľa článku 101 rokovacieho poriadku vnútroštátny súd okrem toho uviedol, že odpoveď na túto otázku môže byť relevantná aj pre jeho rozhodnutie v konaní vo veci samej.
83.
Keďže Súdny dvor nemôže s istotou vylúčiť, že vnútroštátny súd môže v konaní vo veci samej rozhodnúť aj o týchto aspektoch sporu medzi spoločnosťou UPC DTH a regulačným orgánom, nemožno konštatovať, že táto otázka zjavne nesúvisí s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej alebo ide o hypotetický problém. Treba na ňu teda odpovedať. Okrem toho odpoveď v prebiehajúcom konaní uľahčí vyriešenie spomenutého druhého návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
b) O registračnej povinnosti
84.
Čo sa týka registrácie spornej služby v členskom štáte určenia, už z článku 3 ods. 2 a 3 smernice o povolení vyplýva, že poskytovateľom elektronickej komunikačnej služby možno uložiť povinnosť, aby pred začiatkom svojej činnosti v predmetnom členskom štáte podali regulačnému úradu oznámenie s určitými údajmi.
85.
Tieto informácie musia byť podľa článku 3 ods. 3 smernice o povolení dostatočné na vedenie registra, ale podľa článku 3 ods. 2 druhej vety nemožno od predmetnej spoločnosti požadovať, aby pred uplatnením práv, ktoré sa s povolením spájajú, získala jednoznačné rozhodnutie alebo iný správny akt vnútroštátneho regulačného orgánu. Tretia veta objasňuje, že spoločnosť môže po príslušnom oznámení, pokiaľ sa to vyžaduje, začať svoju činnosť.
86.
V súvislosti s registráciou sú teda už na základe článku 3 smernice o povolení v prípade poskytovateľov elektronických komunikačných služieb vylúčené ďalšie povinnosti. Z toho vyplýva, že ich nemožno posúdiť ani so zreteľom na slobodné poskytovanie služieb.
87.
Vnútroštátne predpisy, ktoré spoločnostiam so sídlom v iných členských štátoch ukladajú povinnosť zaregistrovať sa na vnútroštátnom orgáne, ak elektronické komunikačné služby poskytujú tuzemským spotrebiteľom, treba preto posúdiť výlučne so zreteľom na článok 3 smernice o povolení.
c) O potrebe pobočky
88.
Podmienka, že si podnik musí zriadiť stálu pobočku alebo založiť dcérsku spoločnosť v členskom štáte poskytovania služby, je v priamom rozpore so slobodným poskytovaním služieb, keďže znemožňuje poskytovanie služieb v tomto členskom štáte podnikmi usadenými v iných členských štátoch. (
39
) Aj v tom teda spočíva obmedzenie slobodného poskytovania služieb.
89.
Napriek tomu je vhodná na uľahčenie účinnej kontroly. (
40
) Prostredníctvom pobočky v tuzemsku totiž príslušné orgány získajú prístup k informáciám, osobám a majetkovým aktívam spoločnosti, ktorá poskytuje služby.
90.
Povinnosť usadiť sa však obzvlášť výrazne obmedzuje slobodné poskytovanie služieb. Do určitej miery ho neguje (
41
) a prakticky znemožňuje jeho uplatňovanie. Podľa Súdneho dvora preto spravidla nie je potrebná. Na jednej strane musí prijímajúci členský štát totiž vziať do úvahy rovnocenné povinnosti v štáte pôvodu (
42
) a na druhej strane môže od príslušného poskytovateľa služby požadovať dôkazy o tom, že v štáte pôvodu spĺňa oprávnené podmienky spojené s ponukou príslušnej služby v prijímajúcom štáte (
43
).
91.
V prejednávanom prípade nie je zrejmé, že sú nevyhnutné rozsiahlejšie možnosti kontroly, ktoré by viedli k vzniku miestnej pobočky alebo miestnej dcérskej spoločnosti. Naopak, úprava kontroly obsahov televíznych programov, čiže smernica o audiovizuálnych mediálnych službách, vychádza z toho, že pobočka v prípade televízií nie je v nijakom prípade potrebná. (
44
) So všetkou úctou k významu ochrany spotrebiteľov sa spoločnostiam, ktoré tieto obsahy iba prenášajú, nemajú ukladať prísnejšie požiadavky. Povinnosť usadiť sa by bola okrem toho prinajmenšom v rozpore s cieľmi uľahčiť povoľovanie elektronických komunikačných služieb podľa NPR.
92.
Článok 56 ZFEÚ teda bráni povinnosti, aby sa služby, v rámci ktorých poskytovateľ služieb za odplatu poskytuje podmienený prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov a ktorý sa prenáša cez satelit, mohli ponúkať len prostredníctvom pobočky v členskom štáte, ktorý túto službu prijíma, alebo samostatného právneho subjektu, ktorý tam má sídlo.
V – Návrh
93.
Navrhujem preto Súdnemu dvoru, aby na návrh na začatie prejudiciálneho konania odpovedal takto:
1.
Služby, v rámci ktorých poskytovateľ služieb za odplatu poskytuje podmienený prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov a ktorý sa prenáša cez satelit, predstavujú elektronické komunikačné služby v zmysle článku 2 písm. c) rámcovej smernice, pokiaľ je ich predmetom prenos signálov prostredníctvom komunikačných sietí. Poskytovateľov týchto služieb treba preto klasifikovať ako poskytovateľov elektronických komunikačných služieb.
2.
Služby, v rámci ktorých poskytovateľ služieb za odplatu poskytuje podmienený prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov a ktorý sa prenáša cez satelit, môžu zahŕňať systémy podmieneného prístupu v zmysle článku 2 písm. ea) a f) rámcovej smernice, ale preto ich nemožno ako celok považovať za uvedené systémy.
3.
Na vnútroštátne pravidlá, ktoré sa týkajú služieb poskytovaných z Luxemburska na územie Maďarska a v rámci ktorých poskytovateľ služieb za odplatu poskytuje podmienený prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov a ktorý sa prenáša cez satelit, sa v tejto súvislosti vzťahuje slobodné poskytovanie služieb podľa článku 56 ZFEÚ, pretože ani nový právny rámec, ani iné ustanovenia sekundárneho práva neharmonizujú ich predmet s konečnou platnosťou.
4.
Pokiaľ už sekundárne právo Únie neupravuje príslušnosť, článok 56 ZFEÚ nebráni orgánom členských štátov v tom, aby v súvislosti so službami, ktoré sa poskytujú z iného členského štátu a v rámci ktorých poskytovateľ služieb za odplatu poskytuje podmienený prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov a ktorý sa prenáša cez satelit, uskutočnili správne konanie.
5.
Vnútroštátne predpisy, ktoré spoločnostiam so sídlom v iných členských štátoch ukladajú povinnosť zaregistrovať sa na vnútroštátnom orgáne, ak tuzemským spotrebiteľom poskytujú elektronické komunikačné služby, treba posúdiť výlučne so zreteľom na článok 3 smernice o povolení.
6.
Článok 56 ZFEÚ bráni vnútroštátnej úprave, podľa ktorej sa služby, v rámci ktorých poskytovateľ služieb poskytuje za odplatu podmienený prístup k balíku programov, ktorý obsahuje služby rozhlasových a televíznych programov a ktorý sa prenáša cez satelit, môžu ponúkať len prostredníctvom pobočky v členskom štáte prijímajúcom túto službu alebo samostatného právneho subjektu, ktorý tam má sídlo.
(
1
)	Jazyk prednesu: nemčina.
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (Ú. v. ES L 108, s. 33; Mim. vyd. 13/029; s. 349), zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/140/ES z 25. novembra 2009 (Ú. v. EÚ L 337, s. 37).
(
3
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/20/ES zo 7. marca 2002 o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby (Ú. v. ES L 108, s. 21; Mim. vyd. 13/029, s. 337), zmenená a doplnená smernicou 2009/140.
(
4
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/19/ES zo 7. marca 2002 o prístupe a prepojení elektronických komunikačných sietí a príslušných zariadení (Ú. v. ES L 108, s. 7; Mim. vyd. 13/029, s. 323), zmenená a doplnená smernicou 2009/140.
(
5
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (Ú. v. ES L 108, s. 51; Mim. vyd. 13/029, s. 367), zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/136/ES z 25. novembra 2009 (Ú. v. EÚ L 337, s. 11).
(
6
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002, týkajúca sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (Ú. v. ES L 201, s. 37; Mim. vyd. 13/029, s. 514), zmenená a doplnená smernicou 2009/136.
(
7
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/34/ES z 22. júna 1998 o postupe pri poskytovaní informácií v oblasti technických noriem a predpisov (Ú. v. ES L 204, s. 37; Mim. vyd. 13/020, s. 337), zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 98/48/ES z 20. júla 1998 (Ú. v. ES L 217, s. 18; Mim. vyd. 13/021, s. 8).
(
8
)	Rozsudok z 31. januára 2008, Centro Europa 7 (C-380/05, Zb. s. I-349, body 73 a 77).
(
9
)	Rozsudok z 11. marca 2010, Telekomunikacja Polska (C-522/08, Zb. s. I-2079, bod 29).
(
10
)	Pozri rozsudky zo 6. apríla 1995, RTE a ITP/Komisia (C-241/91 P a C-242/91 P, Zb. s. I-743, bod 52 a nasl.); z 26. novembra 1998, Bronner (C-7/97, Zb. s. I-7791, bod 37 a nasl.), a zo 17. februára 2011, TeliaSonera Sverige (C-52/09, Zb. s. I-527, bod 60 a nasl.).
(
11
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/13/EÚ z 10. marca 2010 o koordinácii niektorých ustanovení upravených zákonom, iným právnym predpisom alebo správnym opatrením v členských štátoch týkajúcich sa poskytovania audiovizuálnych mediálnych služieb (Ú. v. EÚ L 95, s. 1).
(
12
)	Rozsudok zo 7. novembra 2013, UPC Nederland (C‑518/11, bod 41).
(
13
)	Rozsudok UPC Nederland (už citovaný v poznámke pod čiarou 12, bod 43).
(
14
)	Tamže (bod 44).
(
15
)	Tamže (bod 45).
(
16
)	Pozri aj odôvodnenie 10 rámcovej smernice.
(
17
)	Smernica 98/84/ES Európskeho parlamentu a Rady z 20. novembra 1998 o právnej ochrane služieb založených na podmienenom prístupe alebo pozostávajúcich z podmieneného prístupu (Ú. v. ES L 320, s. 54; Mim. vyd. 06/003, s. 147).
(
18
)	Rozsudky z 30. apríla 1974, Sacchi (155/73, Zb. s. 409, bod 6); z 29. novembra 2001, De Coster (C-17/00, Zb. s. I-9445, bod 28), a z 13. decembra 2007, United Pan‑Europe Communications Belgium a i. (C-250/06, Zb. s. I-11135, bod 28).
(
19
)	Rozsudky z 5. júna 1997, VT4 (C-56/96, Zb. s. I-3143, bod 22), a z 8. septembra 2010, Carmen Media Group (C-46/08, Zb. s. I-8149, bod 43).
(
20
)	Rozsudky z 12. októbra 1993, Vanacker a Lesage (C-37/92, Zb. s. I-4947, bod 9); z 11. decembra 2003, Deutscher Apothekerverband (C-322/01, Zb. s. I-14887, bod 64), a z 18. júla 2013, Citroën Belux (C‑265/12, bod 31).
(
21
)	Rozsudok Centro Europa 7 (už citovaný v poznámke pod čiarou 8, body 76 a 80).
(
22
)	Tamže (body 73 a 77).
(
23
)	Tamže (bod 85).
(
24
)	Rozsudok Telekomunikacja Polska (už citovaný v poznámke pod čiarou 9, bod 29).
(
25
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (Ú. v. EÚ L 149, s. 22). K tomu pozri rozsudok Telekomunikacja Polska (už citovaný v poznámke pod čiarou 9, body 31 a 32), ako aj prejednávanú vec C‑388/13, UPC Magyarország.
(
26
)	Rozsudky z 23. apríla 2009, VTB‑VAB a Galatea (C-261/07 a C-299/07, Zb. s. I-2949, bod 52); zo 14. januára 2010, Plus Warenhandelsgesellschaft (C-304/08, Zb. s. I-217, bod 41), a Citroën Belux (už citovaný v poznámke pod čiarou 20, bod 20).
(
27
)	Rozsudky z 3. decembra 1974, van Binsbergen (33/74, Zb. s. 1299, bod 13); z 5. októbra 1994, TV10 (C-23/93, Zb. s. I-4795, bod 20); z 9. marca 1999, Centros (C-212/97, Zb. s. I-1459, bod 24), a z 15. decembra 2005, Nacin a Nadin‑Lux (C-151/04 a C-152/04, Zb. s. I-11203, bod 45).
(
28
)	Rozsudky TV10 (už citovaný v poznámke pod čiarou 27, bod 15), Centros (už citovaný v poznámke pod čiarou 27, bod 27) a z 12. septembra 2006, Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas (C-196/04, Zb. s. I-7995, bod 37).
(
29
)	Rozsudky TV10 (už citovaný v poznámke pod čiarou 27, bod 15), Centros (už citovaný v poznámke pod čiarou 27, bod 18) a z 21. februára 2013, A (C‑123/11, body 26 a 27).
(
30
)	Pozri bod 52.
(
31
)	Pozri napríklad rozsudky z 8. septembra 2009, Liga Portuguesa de Futebol Profissional a Bwin International (C-42/07, Zb. s. I-7633, bod 51 a citovanú judikatúru); z 8. júla 2010, Sjöberg a Gerdin (C-447/08 a C-448/08, Zb. s. I-6921, bod 32), ako aj zo 4. októbra 2011, Football Association Premier League a i. (C-403/08 a C-429/08, Zb. s. I-9083, bod 85).
(
32
)	Pozri rozsudky Carmen Media Group (už citovaný v poznámke pod čiarou 19, bod 55 a nasl.) a TV10 (už citovaný v poznámke pod čiarou 27, bod 17 a nasl.).
(
33
)	Pozri rozsudky z 9. marca 2000, Komisia/Belgicko (C-355/98, Zb. s. I-1221, body 35 až 38); z 29. apríla 2004, Komisia/Portugalsko (C-171/02, Zb. s. I-5645, bod 60), a zo 17. marca 2011, Peñarroja Fa (C-372/09 a C-373/09, Zb. s. I-1785, bod 54).
(
34
)	Rozsudok Peñarroja Fa (už citovaný v poznámke pod čiarou 33 a citovaná judikatúra).
(
35
)	Rozsudky z 26. februára 1991, Komisia/Taliansko (C‑180/89, Fremdenführer, Zb. s. I‑709, bod 20); z 5. decembra 2006, Cipolla a i. (C-94/04 a C-202/04, Zb. s. I-11421, bod 64), a z 12. septembra 2013, Konstantinides (C‑475/11, bod 51).
(
36
)	Rozsudok TV10 (už citovaný v poznámke pod čiarou 27, bod 21).
(
37
)	Vec C‑563/13, UPC DTH (II).
(
38
)	Rozsudky z 15. decembra 1995, Bosman (C-415/93, Zb. s. I-4921, bod 61); zo 7. októbra 2010, dos Santos Palhota a i. (C-515/08, Zb. s. I-9133, bod 20), a z 30. mája 2013, X (C‑651/11, body 20 a 21).
(
39
)	Rozsudok z 21. januára 2010, Komisia/Nemecko (C-546/07, Zb. s. I-439, bod 39).
(
40
)	Pozri rozsudok z 20. mája 1992, Ramrath (C-106/91, Zb. s. I-3351, bod 35).
(
41
)	Pozri rozsudky zo 4. decembra 1986, Komisia/Nemecko (205/84, Zb. s. 3755, bod 52), a zo 6. júna 1996, Komisia/Taliansko (C-101/94, Zb. s. I-2691, bod 31). Pozri rozsudok van Binsbergen (už citovaný v poznámke pod čiarou 27, bod 11).
(
42
)	Rozsudky Komisia/Nemecko (už citovaný v poznámke pod čiarou 41, bod 47) a z 11. marca 2004, Komisia/Francúzsko (C-496/01, Zb. s. I-2351, bod 71).
(
43
)	Rozsudok Komisia/Francúzsko (už citovaný v poznámke pod čiarou 42, body 70 a 72 a nasl.).
(
44
)	Pozri článok 3 smernice o audiovizuálnych mediálnych službách a rozsudok z 22. septembra 2011, Mesopotamia Broadcast a Roj TV (C-244/10 a C-245/10, Zb. s. I-8777, body 35 a 36).