62016CC0267
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
PAOLO MENGOZZI
prednesené 12. septembra 2017 (
1
)
Vec C‑267/16
Albert Buhagiar,
Wayne Piri,
Stephanie Piri,
Arthur Taylor,
Henry Bonifacio,
Colin Tomlinson,
Darren Sheriff,
proti
The Hon. Gilbert Licudi QC MP Minister for Justice
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court of Gibraltar (Najvyšší súd Gibraltáru, Spojené kráľovstvo)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Právomoc – Pojem súdny orgán členského štátu – Gibraltár – Článok 29 Aktu o podmienkach pristúpenia Spojeného kráľovstva – Colná únia – Smernica o kontrole získavania a vlastnenia zbraní – Smernica 91/477 – Výklad ustanovení vzťahujúcich sa na poľovníkov a športových strelcov – Európsky zbrojný pas – Voľný pohyb tovaru – Slobodné poskytovanie služieb – Voľný pohyb osôb“
I. Úvod
1.
V tejto veci Supreme Court of Gibraltar (Najvyšší súd Gibraltáru) položil Súdnemu dvoru prejudiciálne otázky v tom zmysle, či sa smernica Rady 91/477/EHS z 18. júna 1991 o kontrole získavania a vlastnenia zbraní (
2
), zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/51/ES z 21. mája 2008 (
3
) (ďalej len „smernica 91/477“), uplatňuje na území Gibraltáru.
2.
Konkrétnejšie sa vzhľadom na osobitné postavenie Gibraltáru, ktorý je vylúčený z colného územia Únie, vnútroštátny súd pýta, či napriek skutočnosti, že, ako sa zdá, smernica 91/477 patrí do pravidiel práva Únie týkajúcich sa voľného pohybu tovaru a nemala by sa teda na Gibraltár uplatňovať, sa na Gibraltár predsa len nemôžu uplatňovať určité ustanovenia tejto smernice, ktoré sa týkajú európskeho zbrojného pasu (ďalej len „pas“) vydávaného poľovníkom a športovým strelcom nosiacim zbrane na účely cestovania medzi viacerých členskými štátmi.
3.
Ako vysvetlím v týchto návrhoch, nemyslím si, že je to tak.
II. Právny rámec
4.
Podľa článku 355 ZFEÚ:
„Okrem ustanovení článku 52 Zmluvy o Európskej únii o územnej pôsobnosti zmlúv sa uplatňujú tieto ustanovenia:
…
3.   Ustanovenia zmlúv sa uplatňujú na európskych územiach, za ktoré v zahraničných vzťahoch zodpovedá členský štát.
…“
5.
Článok 28 Aktu o podmienkach pristúpenia Dánskeho kráľovstva, Írska, Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska a o zmenách zmlúv (
4
) (ďalej len „akt o pristúpení z roku 1972“) stanovuje:
„Akty orgánov spoločenstiev týkajúce sa výrobkov prílohy II zmluvy o EHS a výrobkov podliehajúcich pri dovoze do spoločenstiev osobitnej právnej úprave v dôsledku uplatňovania spoločnej poľnohospodárskej politiky rovnako ako akty v oblasti zosúlaďovania právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu sa nevzťahujú na Gibraltár, pokiaľ Rada jednomyseľne na návrh Komisie nestanoví inak.“
6.
V zmysle článku 29 aktu o pristúpení z roku 1972 v spojení s jeho prílohou I časťou I bodom 4 je územie Gibraltáru vylúčené z colného územia Spoločenstva.
7.
Podľa tretieho, štvrtého, piateho, šiesteho a siedmeho odôvodnenia smernice 91/477:
„keďže Komisia vo svojej bielej knihe ‚Dokončenie vnútorného trhu‘ vyhlásila, že zrušenie kontrol bezpečnosti prepravovaných predmetov a osôb si vyžaduje, okrem iného, aproximáciu právnych predpisov týkajúcich sa zbraní;
keďže zrušenie kontrol držby zbraní na vnútorných hraniciach spoločenstva si nevyhnutne vyžaduje prijatie účinných pravidiel umožňujúcich, aby kontroly nadobúdania a držby strelných zbraní a ich prepravy do iného členského štátu vykonávali v rámci členských štátov…;
keďže vzájomná dôvera v oblasti ochrany osôb, ktorá sa vytvorí medzi členskými štátmi vďaka týmto pravidlám, bude väčšia, ak bude podložená čiastočne zosúladenými právnymi predpismi; keďže by preto bolo prospešné určiť kategóriu strelných zbraní, ktorých nadobudnutie a držba súkromnými osobami sa má zakázať alebo sa má podrobiť oprávneniu, alebo ohláseniu;
keďže prechádzanie z jedného členského štátu do druhého so zbraňou by v zásade malo byť zakázané; keďže odchýlka z tohto je prijateľná iba vtedy, ak sa prijme postup, ktorý umožní členským štátom, aby sa im oznamovalo, že na ich územie sa má priniesť strelná zbraň;
keďže by sa však mali prijať flexibilnejšie pravidlá, pokiaľ ide o lov a športovú streľbu, aby sa zabránilo ohrozeniu voľného pohybu viac, ako je nevyhnutné“.
8.
Podľa článku 1 ods. 1 smernice 91/477:
„Na účely tejto smernice ‚strelná zbraň‘ znamená akúkoľvek prenosnú zbraň s hlavňou, v ktorej sa strela, náboj alebo projektil uvádza do pohybu okamžitým uvoľnením nahromadenej energie, alebo zbraň, ktorá je na tento účel vyrobená alebo ktorú je možné na tento účel upraviť, okrem prípadov, keď je vylúčená z jedného z dôvodov uvedených v prílohe I časti III. Strelné zbrane sú rozdelené do kategórií v prílohe I časti II.
…“
9.
Podľa článku 1 ods. 4 smernice 91/477:
„‚… pas‘ vydávajú na žiadosť orgány členských štátov osobe, ktorá sa zákonne stáva držiteľom a užívateľom strelnej zbrane. Obdobie platnosti európskeho zbrojného pasu je najviac päť rokov a je možné ho predĺžiť. ‚... pas‘ obsahuje informácie stanovené v prílohe II. ‚… pas‘ je neprenosný a je v ňom zapísaná strelná zbraň alebo strelné zbrane, ktoré drží a užíva držiteľ tohto pasu. Musí ho mať pri sebe vždy osoba užívajúca strelnú zbraň a musia sa v ňom zapísať všetky zmeny v držaní alebo charakteristikách strelnej zbrane, ako aj strata alebo krádež zbrane.“
10.
Článok 3 smernice 91/477 stanovuje:
„S výhradou práv udelených občanom s bydliskom v členských štátoch na základe článku 12 ods. 2, členské štáty môžu prijať do svojich právnych predpisov prísnejšie ustanovenia, ako sú tie, ktoré sú stanovené v tejto smernici.“
11.
Článok 8 ods. 3 smernice 91/477 stanovuje:
„3.   Ak členský štát na svojom území zakazuje alebo podrobuje oprávneniu nadobúdanie a držbu strelnej zbrane zaradenej do kategórie B, C alebo D, bude o tom informovať ostatné členské štáty, ktoré potom podľa článku 12 ods. 2 do každého pasu vydaného pre takúto strelnú zbraň výslovne zaznamenajú vyhlásenie v tomto zmysle.“
12.
Článok 11 ods. 1 smernice 91/477 uvádza:
„1.   Bez toho, by bol dotknutý článok 12, strelné zbrane sa môžu prevážať z jedného členského štátu do druhého iba podľa postupu stanoveného v nasledujúcich odsekoch. Tieto ustanovenia sa použijú aj na prevozy strelných zbraní na základe zásielkového predaja.“
13.
Podľa článku 12 ods. 1 a 2 smernice 91/477:
„1.   Ak sa nepoužije postup stanovený v článku 11, nepovolí sa držba zbrane počas cesty cez dva alebo viacero členských štátov, kým dotknutá osoba nezíska oprávnenie každého z týchto členských štátov.
Členské štáty môžu udeliť takéto oprávnenie na jednu alebo niekoľko ciest najviac na dobu jedného roka, ktorú je možné predĺžiť. Takéto oprávnenia sa zapíšu do … pasu, ktorý musí cestujúci predložiť vždy, keď o to úrady členských štátov požiadajú.
2.   Bez ohľadu na odsek 1 môžu poľovníci v súvislosti s kategóriami C a D a strelci v súvislosti s kategóriami B, C a D držať bez predchádzajúceho povolenia jednu alebo viacero strelných zbraní počas cesty cez dva alebo viaceré členské štáty na účely vykonávania svojej činnosti, pokiaľ vlastnia... pas, v ktorom je zapísaná táto strelná zbraň alebo tieto strelné zbrane, a pokiaľ vedia preukázať dôvody svojej cesty, najmä predložením pozvánky alebo iného dôkazu o ich poľovníckej činnosti alebo činnosti športovej streľby v cieľovom členskom štáte.
Členské štáty nesmú podmieňovať uznanie... pasu zaplatením akýchkoľvek poplatkov.
Táto odchýlka sa však nepoužije na cesty do členského štátu, ktorý zakazuje nadobúdanie alebo držbu príslušnej strelnej zbrane, alebo ktorý to v súlade s článkom 8 ods. 3 podmieňuje oprávnením; v takomto prípade sa do … pasu zaznamená výslovné vyhlásenie v tomto zmysle.
…“
14.
Príloha I smernice 91/477 obsahuje definíciu strelných zbraní, ktoré sú potom rozdelené takto: Kategória A – Zakázané strelné zbrane, Kategória B – Strelné zbrane podliehajúce oprávneniu, Kategória C – Strelné zbrane a zbrane podliehajúce ohláseniu a Kategória D – Iné strelné zbrane.
15.
Príloha II uvádza časti, ktoré musí pas obsahovať. Táto príloha obsahuje pod písm. f) túto informáciu:
„Právo cestovať do iného členského štátu s jednou alebo viacerými strelnými zbraňami kategórie B, C alebo D uvedených v tomto pase podlieha jednému alebo niekoľkým predchádzajúcim príslušným oprávneniam navštíveného členského štátu. Toto alebo tieto oprávnenia sa môžu zaznamenať do pasu.
Vyššie uvedené predchádzajúce oprávnenie nie je v zásade potrebné na cestu so strelnou zbraňou kategórie C alebo D s cieľom účasti na love, alebo so strelnou zbraňou kategórie B, C alebo D s cieľom účasti na športovej streľbe pod podmienkou, že cestujúci je držiteľom zbrojného pasu a môže preukázať dôvod svojej cesty.
Keď členský štát informoval ostatné členské štáty v súlade s článkom 8 ods. 3, že držba určitých strelných zbraní kategórie B, C alebo D je zakázaná alebo podlieha oprávneniu, doplní sa jedno z týchto vyhlásení:
‚Cesta do … (príslušného štátu/ov) so strelnou zbraňou … (identifikácia) je zakázaná.‘
‚Cesta do … (príslušného štátu/ov) so strelnou zbraňou … (identifikácia) podlieha oprávneniu.‘“
III. Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie pred Súdnym dvorom
16.
Všetci žalobcovia vo veci samej sú členmi združenia športovej streľby Gibraltar Target Shooting Association. Dňa 19. mája 2015 pán Albert Buhagiar, predseda uvedeného združenia, zaslal list žalovanému, ministrovi spravodlivosti Gibraltáru (ďalej len „minister spravodlivosti“), ktorým ho požiadal o vydanie pasu pre každého zo žalobcov vo veci samej.
17.
Dňa 2. júna 2015 minister spravodlivosti odpovedal, že vzhľadom na stanovisko tak Európskej komisie ako aj vlády Spojeného kráľovstva, podľa ktorého sa smernica 91/477 na Gibraltári neuplatňuje, vláda Gibraltáru sa rozhodla nepristúpiť k jej prebratiu. V dôsledku toho minister spravodlivosti nemohol žalobcom vo veci samej vydať požadované pasy. Po tomto zamietnutí sa žalobcovia vo veci samej obrátili na vnútroštátny súd.
18.
Vnútroštátny súd pripomína, že na základe článku 355 ods. 3 ZFEÚ sa právo Únie v plnej miere na Gibraltár uplatňuje, okrem výnimiek uvedených v článkoch 28 až 30 aktu o pristúpení z roku 1972. článok 29 tohto aktu, v spojení s prílohou I časťou I bodom 4 tohto aktu uvádza, že Gibraltár je vylúčený zo spoločného colného územia Únie.
19.
Podľa vnútroštátneho súdu Súdny dvor vymedzil účinky tohto vylúčenia vo svojom rozsudku z 23. septembra 2003, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑30/01, EU:C:2003:489, bod 59), v ktorom uviedol, že uplatňovanie smerníc, ktorých právnym základom sú články 114 a 115 ZFEÚ a ktorých hlavným účelom je voľný pohyb tovaru, je na území Gibraltáru vylúčené.
20.
Napriek tomu podľa názoru vnútroštátneho súdu žalobcovia vo veci samej predkladajú dosiaľ neanalyzované argumenty.
21.
V prvom rade tvrdia, že vzhľadom na účel výnimiek uvedených v akte o pristúpení z roku 1972, rovnako ako aj vo svetle zásady reštriktívneho výkladu výnimiek by sa mali na Gibraltár uplatňovať opatrenia práva Únie týkajúce sa voľného pohybu tovaru, ktoré nemaria účel výnimiek uvedených v akte o pristúpení z roku 1972. Podľa žalobcov vo veci samej je to prípad ustanovení smernice 91/477 týkajúcich sa pasu a prijatých v prospech poľovníkov a športových strelcov. Tento pas sa vydáva výlučne na účely cestovania na území členských štátov, kvôli účasti na športových podujatiach bez toho, aby s tým bola spojená akákoľvek obchodná transakcia týkajúca sa predmetného tovaru.
22.
Po druhé žalobcovia tvrdia, že ustanovenia vzťahujúce sa na pas sa týkajú slobodného poskytovania služieb. Ako také sú na Gibraltári uplatniteľné a mali by sa na tomto území teda prebrať. Neprebratie v zmysle článku 56 ZFEÚ diskriminuje poľovníkov a športových strelcov, ktorí sú obyvateľmi Gibraltáru, ktorí musia čeliť dodatočným výdavkom a administratívnym prieťahom počas cestovania v Únii so svojimi strelnými zbraňami, aby sa zúčastnili podujatí a súťaží v poľovaní a športovej streľbe. Tieto strelné zbrane totiž nepredstavujú tovar v rámci komerčného obchodu ale športový výstroj nevyhnutný pre ich činnosť.
23.
Napokon žalobcovia vo veci samej subsidiárne spochybňujú platnosť smernice 91/477. Tvrdia, že ustanovenia smernice 91/477 vzťahujúce sa na pas sa týkajú voľného pohybu osôb. To potvrdzuje siedme odôvodnenie tejto smernice. V dôsledku toho má uvedená smernica nesprávny právny základ. Smernica je totiž založená na článku 100a Zmluvy o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva (zmenený na článok 95 ods. 1 ES, teraz článok 114 ZFEÚ) hoci článok 100a ods. 2 EHS vylučuje možnosť prijať opatrenia týkajúce sa voľného pohybu osôb.
24.
Za týchto podmienok sa vnútroštátny súd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Ak sa ustanovenia smernice 91/477 … týkajúce sa pasu … týkajú len voľného pohybu tovaru, môžu sa napriek tomu uplatňovať na Gibraltár na základe toho, že nezahŕňajú žiadnu obchodnú ani komerčnú transakciu, a preto vybočujú z pôsobnosti výnimiek, ktoré boli Gibraltáru udelené podľa aktu o pristúpení z roku 1972?
2.
Sú ustanovenia smernice [91/477] týkajúce sa pasu, pokiaľ ide o poľovníkov a športových strelcov, uplatniteľné na Gibraltár na základe toho, že sa týkajú voľného pohybu služieb?
3.
Sú ustanovenia smernice [91/477] týkajúce sa pasu, pokiaľ ide o poľovníkov a športových strelcov, neplatné na základe toho, že sa týkajú voľného pohybu osôb, a preto boli prijaté na nesprávnom právnom základe?“
25.
Tieto otázky boli predmetom písomných pripomienok zo strany žalobcov vo veci samej, ministra spravodlivosti, vlády Spojeného kráľovstva, Európskeho parlamentu, Rady Európskej únie a Európskej komisie. Prednesy dotknutých účastníkov konania boli vypočuté na pojednávaní 16. mája 2017.
IV. O právomoci Súdneho dvora
26.
Toto je prvý raz, keď sú Súdnemu dvoru kladené otázky zo strany Supreme Court of Gibraltar (Najvyšší súd Gibraltáru). Napriek osobitnému postaveniu Gibraltáru v práve Únie ani vnútroštátny súd, ani dotknuté osoby nespochybnili postavenie Supreme Court of Gibraltar (Najvyšší súd Gibraltáru) ako súdneho orgánu v zmysle článku 267 ZFEÚ.
27.
Aj ja sa stotožňujem s týmto názorom.
28.
Predovšetkým je nesporné, že ustanovenia zmlúv sa uplatňujú na Gibraltár na základe článku 355 ods. 3 ZFEÚ, keďže Spojené kráľovstvo za toto európske územie zodpovedá v zahraničných vzťahoch.
29.
V tomto ohľade treba uviesť, že na základe článku 1 ods. 3 aktu o pristúpení z roku 1972 sa ustanovenia, ktoré sa týkajú právomocí a príslušnosti orgánov spoločenstiev, použijú vzhľadom na tento akt. Právomoc rozhodovať o návrhu na začatie prejudiciálneho konania priznaná Súdnemu dvoru článkom 267 ZFEÚ sa teda vzťahuje aj na akt o pristúpení z roku 1972. (
5
)
30.
Ďalej je potrebné zdôrazniť, že Súdny dvor uznal za súdny orgán v zmysle článku 267 ZFEÚ súdne orgány iných európskych území, na ktoré sa vzťahujú rozličné odseky článku 355 ZFEÚ. Pokiaľ ide o Normandské ostrovy a Ostrov Man, vo vzťahu ku ktorým článok 355 ods. 5 písm. c) ZFEÚ uvádza, že zmluvy sa na ne vzťahujú iba v rozsahu nevyhnutnom na zabezpečenie plnenia dojednaní pre tieto ostrovy, ako je uvedené v akte o pristúpení z roku 1972, Súdny dvor pripustil, že súdy, ktoré sú zriadené na týchto územiach sú oprávnené položiť mu prejudiciálne otázky na účely zabezpečenia jednotného uplatňovania práva Únie v rozsahu, v akom sa na tieto územia uplatňuje. (
6
) Tento prístup bol nepriamo potvrdený v rámci návrhu na začatie prejudiciálneho konania podaného súdom Ålandských ostrovov, o ktorých je známe, že uplatňovanie práva Únie na tomto území Fínskej republiky je upravené v súlade s článkom 355 ods. 4 ZFEÚ. (
7
)
31.
V tejto veci si vnútroštátny súd želá vedieť, v akom rozsahu by sa mohla uplatňovať smernica 91/477 na území Gibraltáru, vzhľadom na jeho postavenie.
32.
Je zrejmé, že táto záležitosť sa týka jednotného uplatňovania práva Únie v zmysle judikatúry citovanej v bode 30 týchto návrhov. Preto sa domnievam, že Supreme Court of Gibraltar (Najvyšší súd Gibraltáru) treba považovať za súd oprávnený obrátiť sa s prejudiciálnou otázkou na Súdny dvor na základe článku 267 ZFEÚ.
V. O prejudiciálnych otázkach
33.
Článok 355 ods. 3 ZFEÚ rozširuje uplatniteľnosť ustanovení práva Únie na územie Gibraltáru, s výnimkami výslovne uvedenými v akte o pristúpení z roku 1972.
34.
Tieto výnimky sa týkajú ustanovení práva Únie o voľnom pohybe tovaru, (
8
) ale nie tých, ktoré sa vzťahujú na slobodné poskytovanie služieb (
9
) a na voľný pohyb osôb.
35.
Ako to vyplýva z odôvodnenia návrhu na začatie prejudiciálneho konania a zo znenia prejudiciálnych otázok, vnútroštátny súd nepochybuje o tom, že smernica 91/477 sa týka, prinajmenšom hlavne, voľného pohybu tovaru, čo by malo a priori viesť k jej neuplatniteľnosti na území Gibraltáru, na základe článku 29 aktu o pristúpení z roku 1972.
36.
Úplne súhlasím s predpokladom odôvodnenia vnútroštátneho súdu, podľa ktorého smernica 91/477 patrí medzi ustanovenia práva Únie vzťahujúce sa na voľný pohyb tovaru.
37.
Tento výklad vyplýva aj z konštatovaní Súdneho dvora uvedených v rozsudku zo 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143). Súdny dvor totiž zo sledovaných cieľov, systému a celkovej štruktúry smernice 91/477 vyvodil, že tento akt zaviedol účinné pravidlá zabezpečujúce harmonizáciu určitých administratívnych podmienok týkajúcich sa nadobúdania zbraní, ich držby a cezhraničného pohybu. (
10
) Ide teda o nástroj týkajúci sa kontroly a pohybu strelných zbraní, keďže tieto spadajú do kategórie tovaru.
38.
Toto tvrdenie však neodpovedá na otázky položené vnútroštátnym súdom.
39.
Vnútroštátny súd sa totiž v zásade pýta, v akom rozsahu by bolo možné článok 12 ods. 2 tejto smernice – ktorý sa týka konania vzťahujúceho sa na nosenie strelných zbraní počas ciest medzi dvoma alebo viacerými členskými štátmi podniknutými poľovníkmi alebo športovými strelcami, ktorí sú držiteľmi pasu – napriek tomu odlíšiť od všeobecnej povahy smernice 91/477 ako nástroja viažuceho sa na voľný pohyb tovaru a v dôsledku toho ho uplatniť na území Gibraltáru. V tomto ohľade vnútroštátny súd uvádza tri rôzne hypotézy.
40.
Prvá spočíva v otázke, či by článok 12 ods. 2 smernice 91/477 mohol uniknúť spod pôsobnosti výnimky upravenej v článku 29 aktu o pristúpení z roku 1972 z toho dôvodu, že uvedený článok treba vykladať reštriktívne a že na Gibraltári sa neuplatňujú iba opatrenia, ktoré súvisia komerčnými transakciami alebo obchodmi. Táto hypotéza spočíva na postuláte, že z konania upraveného článkom 12 ods. 2 smernice 91/477 nevyplývajú také komerčné transakcie alebo obchody.
41.
Druhá a tretia hypotéza ‐ ktoré zodpovedajú druhej a tretej prejudiciálnej otázke ‐ sú uvádzané subsidiárne. Na strane jednej sa vnútroštátny súd pýta, či by sa článok 12 ods. 2 smernice 91/477 mohol týkať slobodného poskytovania služieb a uplatňovať sa preto na území Gibraltáru. Na strane druhej, kladúc otázku z hľadiska platnosti smernice 91/477, sa vnútroštátny súd v zásade pýta, či sa článok 12 ods. 2 smernice 91/477 týka voľného pohybu osôb a aké z toho vyplývajú dôsledky.
42.
Žiadna z uvedených hypotéz ma nepresvedčila.
43.
Myslím, že pre zodpovedanie troch otázok položených vnútroštátnym súdom je potrebné najskôr preskúmať povahu ustanovení smernice 91/477 týkajúcich sa pasu, najmä jej článku 12 ods. 2 Toto preskúmanie umožní odpovedať na druhú a tretiu prejudiciálnu otázku v tom zmysle, či článok 12 ods. 2 smernice 91/477 sleduje dva ciele, ten hlavný vzťahujúci sa na voľný pohyb tovaru. Potom bude potrebné odpovedať na prvú prejudiciálnu otázku v znení, či vzhľadom na reštriktívny výklad článku 29 aktu o pristúpení z roku 1972 má voľný pohyb tovaru obmedzený rozsah pôsobnosti vo vzťahoch s Gibraltárom. Už teraz uvádzam, že túto hypotézu treba podľa mojej mienky vylúčiť. Napokon, pre prípad, že Súdny dvor sa nestotožní s mojou analýzou a bude názoru, že článok 12 ods. 2 smernice 91/477 sleduje dvojaký cieľ (voľný pohyb tovaru a voľný pohyb osôb) bez toho, aby jeden prevažoval nad druhým, uvediem subsidiárne niekoľko poznámok k dôsledkom, ktoré treba z takého prístupu vyvodiť v spore vo veci samej.
A. O povahe článku 12 ods. 2 smernice 91/477 a o voľnom pohybe služieb alebo osôb
44.
Žalobcovia vo veci samej v zásade uvádzajú, že článok 12 ods. 2 smernice 91/477 spadá do účelu, ktorý je nezávislý od účelu voľného pohybu tovaru. V prvom rade, jediným účelom tohto článku je uľahčiť cestovanie poľovníkov a športových strelcov nosiacich svoje strelné zbrane tak, aby sa im umožnilo poskytovanie a prijímanie služieb v Únii. V druhom rade a alternatívne, účelom článku 12 ods. 2 smernice 91/477 je uľahčiť pohyb poľovníkov a športových strelcov v rámci Únie s ich strelnými zbraňami. Na podporu svojich tvrdení sa žalobcovia vo veci samej odvolávajú na rozsudok zo 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143).
45.
Pripomínam, že článok 12 smernice 91/477 upravuje konanie vzťahujúce sa na pohyb strelných zbraní držaných fyzickou osobou počas cestovania medzi dvoma alebo viacerými členskými štátmi.
46.
Podľa ustanovení článku 12 ods. 1 smernice 91/477 musí dotknutá osoba získať predchádzajúce oprávnenie uvedených členských štátov, ktoré je zaznamenané do pasu definovaného v článku 1 ods. 4 tejto smernice.
47.
Odchylne od uvedeného konania článok 12 ods. 2 smernice 91/477 udeľuje poľovníkom a športovým strelcom právo cestovať v rámci Únie bez predchádzajúceho povolenia s kategóriami strelných zbraní, ktoré vymenúva uvedený článok pod podmienkou, že sú držiteľmi pasu, v ktorom je zapísaná táto strelná zbraň alebo strelné zbrane a keď vedia preukázať dôvod svojej cesty.
48.
V odpovedi na otázku týkajúcu sa rozsahu pôsobnosti ustanovení smernice 91/477 týkajúcich sa pasu, pokiaľ ide o poľovníkov a športových strelcov, Súdny dvor v rozsudku zo 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143), pripustil, že účelom týchto ustanovení je nepochybne uľahčiť cezhraničný pohyb poľovníkov a športových strelcov spolu s ich zbraňami bez toho, aby tento cieľ prevážil nad hlavným cieľom tejto smernice vzťahujúcim sa na nadobúdanie, držbu a pohyb zbraní.
49.
Hoci je pravda, že body 53 a 57 rozsudku zo 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143), zdôrazňujú, že smernica 91/477 priznáva právo výslovne poľovníkom a športovým strelcom a že „cieľom zavedenia … pasu bolo umožniť voľný pohyb poľovníkov a športových strelcov spolu so svojimi zbraňami medzi členskými štátmi, a to iba v rozsahu potrebnom na dosiahnutie tohto cieľa“; bod 52 uvádza, že „cieľom článku 1 ods. 4 smernice 91/477… v spojení s článkom 12 ods. 2 tejto smernice je predovšetkým zjednodušiť pohyb zbraní určených na výkon poľovníckej činnosti alebo športovej streľby“. (
11
)
50.
Toto tvrdenie je podporené siedmym odôvodnením smernice 91/477, rovnako ako aj jej štruktúrou. Na jednej strane totiž siedme odôvodnenie uvádza, že flexibilnejšie pravidlá, pokiaľ ide o lov a športovú streľbu by nemali brániť ohrozeniu voľného pohybu viac, ako je nevyhnutné. Na druhej strane treba pripomenúť, že článok 12 ods. 2 smernice 91/477 je súčasťou kapitoly 3 tejto smernice, nazvanej „Formálne náležitosti pre pohyb zbraní v rámci Spoločenstva“. (
12
) Okrem iného pohyb poľovníkov a športových strelcov, ak aj majú pas, možno obmedziť na základe článku 8 ods. 3 smernice 91/477 vtedy, keď členský štát zakazuje na svojom území nadobúdanie a držbu strelných zbraní spadajúcich do kategórií uvedených v tomto článku. Taký zákaz sa však neviaže na personálne kritérium týkajúce sa individuálnych charakteristík dotknutých osôb ale na materiálne kritérium, konkrétne kategóriu zbraní, o ktoré ide.
51.
Analýza Súdneho dvora v rozsudku zo 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143), teda odporuje jednému z tvrdení žalobcov vo veci samej, podľa ktorého sa určovanie ťažiska sekundárneho práva Únie obmedzuje na rozhodovanie medzi konkurujúcimi si právnymi základmi.
52.
Je pravda, že tento test sa pravidelne používa v kontexte určovania správneho právneho základu aktu sekundárneho práva Únie. Pripomínam, že na základe tohto testu musí byť voľba právneho základu aktu Únie založená na objektívnych prvkoch, ktoré možno preskúmať v rámci súdneho preskúmania, medzi ktoré patrí cieľ a obsah tohto aktu. Ak preskúmanie opatrenia preukáže, že sleduje dvojaký cieľ alebo že obsahuje dve zložky, a ak jeden z týchto cieľov alebo jednu z týchto zložiek možno označiť za hlavný cieľ alebo hlavnú zložku, zatiaľ čo druhý cieľ alebo zložka má doplňujúcu povahu, musí byť akt založený na jedinom právnom základe, a to na tom, ktorý si vyžaduje hlavný alebo prevažujúci cieľ alebo zložka. V prípade, že ide o opatrenie, ktoré naraz sleduje viacero cieľov alebo ktoré má viacero zložiek, ktoré sú navzájom nerozlučne spojené bez toho, aby jeden cieľ alebo jedna zložka boli doplňujúcimi vo vzťahu k ostatným, Súdny dvor rozhodol, že pokiaľ sa takto majú uplatniť rôzne ustanovenia Zmluvy, takéto opatrenie sa môže zakladať výnimočne na rôznych príslušných právnych základoch. (
13
)
53.
Judikatúra však ukazuje, že taký test je tiež v zásade používaný Súdnym dvorom vtedy, keď ide napríklad o to určiť, vzhľadom na aké slobody pohybu zaručené právom Únie treba preskúmať vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá sa týka viacerých týchto slobôd (
14
) alebo kvalifikovať zložitú transakciu uvádzanú v oblasti dane z pridanej hodnoty ako „dodávka tovaru“ alebo „poskytovanie služieb“. (
15
) Ide teda o test všeobecnej povahy. Pokiaľ sa tento test vzťahuje na akt sekundárneho práva Únie, umožňuje označiť účel alebo účely tohto aktu, najmä na výklad jeho ustanovení a prípadne na určenie správneho právneho základu alebo právnych základov.
54.
Okrem toho už pred rozsudkom zo 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143), bol tento test uplatnený v rozsudku z 23. septembra 2003, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑30/01, EU:C:2003:489), vo vzťahu k údajného neprebratiu, na území Gibraltáru, určitých smerníc, v ktorom nebol spochybnený právny základ týchto aktov, čo ilustruje tvrdenie, podľa ktorého test ťažiska nie je vyhradený len pre vyhľadávanie správneho právneho základu aktu sekundárneho práva Únie.
55.
Navyše v rozsudku z 23. septembra 2003, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑30/01, EU:C:2003:489), Súdny dvor rozhodol, že hlavným účelom týchto smerníc je odstránenie prekážok obchodu s tovarom medzi členskými štátmi a patria teda do výnimky z uplatňovania voľného pohybu tovaru na území Gibraltáru, na základe článku 29 aktu o pristúpení z roku 1972. Hoci uvedené smernice sledovali tiež ciele ochrany životného prostredia, tieto ciele boli vyhodnotené jednoducho ako doplňujúce (čo bolo nedostatočné na to, aby sa tieto smernice mohli uplatňovať na území Gibraltáru). Súdny dvor teda nekonštatoval nesplnenie povinnosti vytýkané Spojenému kráľovstvu Komisiou.
56.
Analogické odôvodnenie možno oprávnene rozpracovať v tejto veci, ako to správne navrhli tak vláda Spojeného kráľovstva, ako aj tri inštitúcie, ktoré Súdnemu dvoru predniesli pripomienky. Pokiaľ ide o článok 12 ods. 2 smernice 91/477 a v súlade s analýzou uvedenou v bodoch 48 až 50 vyššie, cieľ týkajúci sa voľného pohybu osôb zostáva doplnkovým k hlavnému alebo prevažujúcemu cieľu tohto článku viažucemu sa na pohyb strelných zbraní.
57.
Táto analýza umožňuje už odpovedať na druhú a tretiu prejudiciálnu otázku.
58.
Po prvé, na rozdiel od toho, čo uvádzajú žalobcovia vo veci samej, čo sa týka slobodného poskytovania služieb konštatujem, že žiadne ustanovenie smernice 91/477 nesmeruje k tomu, aby upravilo či vymedzilo poskytovanie a využívanie služieb strelníc alebo poľovných revírov, čo vyplýva z rozsudku zo 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143). Ak by aj poskytovaniu takých služieb zjavne mohla prospieť možnosť ponúkajúca sa poľovníkom a športovým strelcom cestovať so svojimi strelnými zbraňami, ide len o náhodný dôsledok prijatia článku 12 ods. 2 smernice 91/477.
59.
Okrem toho európsky zbrojný pas predstavuje cestovný doklad ale vôbec nie oprávnenie na výkon streľby alebo poľovný lístok. (
16
) O to menej nahrádza oprávnenia vydané športovými strelnicami alebo vlastníkmi poľových revírov na výkon týchto činností. V dôsledku toho sa nemožno dovolávať žiadnej analógie medzi vydaním pasu a udelením, fyzickou alebo právnickou osobou, oprávnenia na rybolov na vodnej ploche, ktoré bolo základom sporu, ktorý viedol k rozsudku z 21. októbra 1999, Jägerskiöld (C‑97/98, EU:C:1999:515, bod 36), o ktorý sa žalobcovia vo veci samej podľa mňa nesprávne opierajú.
60.
Podľa môjho názoru teda treba na druhú prejudiciálnu otázku položenú vnútroštátnym súdom odpovedať v tom zmysle, že smernica 91/477 sa netýka slobodného poskytovania služieb.
61.
Pokiaľ ide o tretiu prejudiciálnu otázku, predošlá analýza umožňuje tvrdiť, že keďže hlavný cieľ smernice 91/477, vrátane jej článku 12 ods. 2, spadá do oblasti voľného pohybu tovaru, tento akt mohol byť, s uplatnením judikatúry citovanej v bode 52 týchto návrhov, platne založený na článku 100a ods. 1 Zmluvy EHS (teraz článok 114 ods. 1 ZFEÚ), pretože smernica 91/477 je opatrením na harmonizáciu správnych opatrení členských štátov viažucich sa na nadobúdanie, držbu a cezhraničný pohyb strelných zbraní, ktoré smeruje k vytváraniu a fungovaniu vnútorného trhu.
62.
Keďže hlavným cieľom smernice 91/477, vrátane článku jej 12 ods. 2, je pohyb strelných zbraní, treba teda teraz preskúmať, či, ako to tvrdia žalobcovia vo veci samej, je rozsah uplatnenia voľného pohybu tovaru zmenený potrebou vykladať článok 29 aktu o pristúpení z roku 1972 reštriktívne.
B. O reštriktívnom výklade článku 29 aktu o pristúpení z roku 1972 a o jeho dopade na voľný pohyb tovaru vo vzťahoch s Gibraltárom
63.
Žalobcovia vo veci samej bránia myšlienku, že článok 29 aktu o pristúpení z roku 1972 treba vykladať reštriktívne.
64.
Táto argumentácia je v zhode s výkladom tohto článku poskytnutým Súdnym dvorom v rozsudku z 21. júla 2005, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑349/03, EU:C:2005:488). Súdny dvor totiž rozhodol, že ak na základe článku 29 aktu o pristúpení z roku 1972 je Gibraltár vylúčený z colného územia Únie, túto výnimku treba vykladať reštriktívne. (
17
) Práve preto v tomto rozsudku Súdny dvor vyjadril názor, že akt sekundárneho práva v záležitostiach vzájomnej spolupráce príslušných orgánov členských štátov v oblasti spotrebných daní sa uplatní na území Gibraltáru, ak by aj na Gibraltár neboli uplatniteľné ustanovenia smernice Rady 92/12/EHS z 25. februára 1992 o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov (
18
) týkajúce sa harmonizácie hmotnoprávnych ustanovení v oblasti spotrebných daní. (
19
)
65.
Som naklonený záveru, že výnimku z uplatňovania práva Únie na územie Gibraltáru treba vykladať reštriktívne. Napriek tomu však nie je takým reštriktívnym výkladom pozmenený rozsah colného územia Únie.
66.
Inými slovami to stále znamená, ako Súdny dvor konštatoval, že z výnimky z článku 29 aktu o pristúpení z roku 1972, to znamená „z vylúčenia Gibraltáru z colného územia Spoločenstva, vyplýva, že na Gibraltár sa nevzťahujú ani pravidlá Zmluvy týkajúce sa voľného pohybu tovaru ani pravidlá sekundárneho práva, ktorých cieľom je, pokiaľ ide o voľný pohyb tovaru, zaistiť aproximáciu ustanovení zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov, v súlade s článkami [114 a 115 ZFEÚ]“ (
20
).
67.
Toto konštatovanie teda nie je v nesúlade s rozsudkom z 21. júla 2005, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑349/03, EU:C:2005:488, body 52 a 53), pretože v uvedenej veci Súdny dvor rozhodoval výlučne o uplatniteľnosti, na území Gibraltáru, aktu sekundárneho práva, ktorého cieľom nebola aproximácia hmotnoprávnej právnej úpravy členských štátov v oblasti spotrebných daní.
68.
Naopak, v prejednávanej veci je nesporné, že cieľom smernice 91/477 je harmonizácia určitých správnych podmienok vzťahujúcich sa na nadobúdanie strelných zbraní, ich držbu a ich cezhraničný pohyb, v súlade s článkom 100a ods. 1 Zmluvy EHS (teraz článok 114 ods. 1 ZFEÚ), ako to Súdny dvor pripomenul v rozsudku zo 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, bod 47).
69.
Na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobcovia vo veci samej, z reštriktívneho výkladu článku 29 aktu o pristúpení z roku 1972 nevyplýva, že by voľný pohyb tovaru mal mať výklad, ktorý bude vo vzťahoch s Gibraltárom obmedzenejší ako je ten, ktorý vyplýva z ustanovení ZFEÚ.
70.
Konkrétnejšie nechápem, ako by sa taká sloboda mohla obmedziť na komerčné transakcie alebo obchody tak, aby sa článok 12 ods. 2 smernice 91/477 mohol uplatňovať na Gibraltár.
71.
Ak by sme totiž aj pripustili tézu žalobcov vo veci samej, podľa ktorej z cesty poľovníka alebo športového strelca s jeho strelnou zbraňou nevyplývajú komerčné transakcie alebo obchody, stále zostáva pravdou, že táto situácia bude naďalej spadať do rozsahu pôsobnosti voľného pohybu tovaru. Práve takto v rozsudku z 3. decembra 2015, Pfotenhilfe‑Ungarn (C‑301/14, EU:C:2015:793, body 46 a 47) Súdny dvor pripomenul, že colná únia sa vzťahuje na celý obchod s tovarom a ustanovenia Zmluvy o FEÚ o voľnom pohybe tovaru sa v zásade uplatnia bez ohľadu na to, či sa dotknutý tovar prepravuje alebo neprepravuje cez štátne hranice na účely predaja alebo spätného predaja, alebo na osobné použitie či spotrebu.
72.
Práve preto strelné zbrane, ktorých sa týka smernica 91/477, patria všetky do rámca voľného pohybu tovaru, bez ohľadu na otázku, či ich preprava v rámci Únie prebieha, napríklad, v rámci zásielkového predaja alebo cesty poľovníka alebo športového strelca.
73.
Predpokladať rozdiely v právnom režime v práve Únie podľa toho, či je tovar predmetom predaja alebo použitia na osobné účely by malo za následok neprekonateľné praktické ťažkosti. Rovnaký tovar by totiž patril alebo nepatril do rozsahu pôsobnosti voľného pohybu tovaru podľa svojho použitia, raz obchodného, inokedy osobného, to znamená na základe subjektívneho kritéria, ktoré by bolo potrebné určiť v každom jednotlivom prípade.
74.
Vzhľadom na vyššie uvedenú analýzu z reštriktívneho výkladu článku 29 aktu o pristúpení z roku 1972 nevyplýva, že by bol voľný pohyb tovaru obmedzený na tovar, ktorý je predmetom komerčných transakcií alebo obchodov. V dôsledku toho patria všetky ustanovenia smernice 91/477 do rozsahu tejto slobody a na základe článku 29 aktu o pristúpení z roku 1972 sú neuplatniteľné na území Gibraltáru.
C. Subsidiárne úvahy vzťahujúce sa na odpoveď na tretiu prejudiciálnu otázku
75.
V prípade, že sa Súdny dvor nestotožní s vyššie uvedenou analýzou a bude sa domnievať, že článok 12 ods. 2 smernice 91/477 sleduje dva neoddeliteľné ciele, cieľ voľného pohybu tovaru a cieľ voľného pohybu osôb bez toho, aby prvý prevažoval nad druhým, zjavne z toho vyplynie neplatnosť tejto smernice. Smernica 91/477 by tak totiž bola založená na nedostatočnom právnom základe, článku 100a ods. 2 Zmluvy EHS, ktorý uvádza, že odsek 1 tohto článku sa neuplatňuje na ustanovenia vzťahujúce sa na voľný pohyb osôb.
76.
V takom prípade by nebolo potrebné zamýšľať sa nad prípadnou oddeliteľnosťou alebo odlíšiteľnosťou ustanovení smernice 91/477 vzťahujúcich sa na pas vo vzťahu k ostatným ustanoveniam smernice. Hoci totiž účastníci sporu vo veci samej venovali tejto téme vo svojich pripomienkach určité úvahy, ide o tvrdenie, ktoré je svojou povahou praktické a subsidiárne, vzťahujúce sa na vykonanie očakávaného rozsudku. Prichádza totiž do úvahy jedna z dvoch možností: buď, ako som preukázal vyššie, sleduje smernica 91/477 hlavný cieľ (pohyb tovaru) a doplnkový cieľ (pohyb osôb) a v tomto prípade je založená na správnom právnom základe a nie je teda uplatniteľná na Gibraltári, alebo smernica 91/477 sleduje dva rovnocenné ciele a teda jej právny základ je nedostatočný, smernica 91/477 je preto neplatná a je úlohou príslušných orgánov Gibraltáru vyvodiť z nadchádzajúceho rozsudku dôsledky tým, že preberú iba tie ustanovenia tejto smernice, ktoré sú nevyhnutné na vystavenie pasu. (
21
)
77.
Až do prijatia týchto opatrení na prebratie smernice by však vyvstávala dodatočná otázka ‐ ktorá sama nebola položená vnútroštátnym súdom ‐ a to, či sa poľovníci a športoví strelci na Gibraltári, konkrétne žalobcovia vo veci samej, môžu dovolávať priamo článku 12 ods. 2 smernice 91/477 a žiadať, aby im boli vystavené pasy vyžadované od ministra spravodlivosti.
78.
V tomto ohľade pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry sa vo všetkých prípadoch, keď sa ustanovenia smernice zdajú byť z hľadiska ich obsahu bezpodmienečné a dostatočne presné, jednotlivci môžu na ne odvolávať pred vnútroštátnymi súdmi voči štátu, pokiaľ tento štát neprebral smernicu do vnútroštátneho právneho poriadku v stanovenej lehote, alebo ju prebral nesprávne. (
22
)
79.
Ako som už uviedol, článok 12 ods. 2 smernice 91/477 priznáva poľovníkom a športovým strelcom právo cestovať v rámci Únie bez predchádzajúceho oprávnenia s tými kategóriami strelných zbraní, ktoré vymenúva tento článok za predpokladu, že sú držiteľmi pasu definovaného v článku 1 ods. 4 tejto smernice, v ktorom je zapísaná táto strelná zbraň alebo strelné zbrane a keď vedia preukázať dôvod svojej cesty.
80.
V rozsudku zo 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, body 52 až 54), Súdny dvor vyvodil z článku 1 ods. 4 a článku 12 ods. 2 smernice 91/477, že členské štáty sú povinné vydať poľovníkom a športovým strelcom pas, keďže pri nevydaní takého pasu by také kategórie osôb nemohli vykonávať právo, ktoré im je výslovne priznané touto smernicou, pričom článok 3 uvedenej smernice spresňuje, že toto právo nemožno obmedziť prijatím prísnejších vnútroštátnych ustanovení zo strany členských štátov.
81.
V dôsledku toho sa článok 12 ods. 2 smernice 91/477 vzhľadom na jeho obsah zdá byť v zmysle judikatúry citovanej v bode 78 týchto návrhov dostatočne presný a bezpodmienečný na to, aby oprávňoval žalobcov vo veci samej priamo sa na naň dovolávať voči ministrovi spravodlivosti. (
23
)
82.
Ako som už uviedol, tieto úvahy sú relevantné len v prípade, že by mala byť smernica 91/477 uplatniteľná v Gibraltári, čo podľa mojej mienky a z dôvodov, ktoré som vysvetlil vyššie, nie je tak.
VI. Návrh
83.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Supreme Court of Gibraltar (Najvyšší súd Gibraltáru, Spojené kráľovstvo) takto:
1.
Článok 12 ods. 2 smernice Rady 91/477/EHS z 18. júna 1991 o kontrole získavania a vlastnenia zbraní, zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/51/ES z 21. mája 2008, sa týka hlavne pohybu tovaru bez toho, aby bolo potrebné rozlišovať, či sú alebo nie sú strelné zbrane predmetom komerčných transakcií alebo obchodov tak, že žiadne z ustanovení tejto smernice nie je uplatniteľné na území Gibraltáru.
2.
Žiadne ustanovenie smernice 91/477 sa netýka slobodného poskytovania služieb.
3.
Smernica 91/477 tým, že harmonizuje určité správne podmienky vzťahujúce sa na nadobúdanie strelných zbraní, ich držbu a ich cezhraničný pohyb, je správne založená na článku 100a ods. 1 Zmluvy o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva (zmenený na článok 95 ods. 1 ES, teraz článok 114 ZFEÚ).
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Ú. v. ES L 256, 1991, s. 51; Mim. vyd. 13/011, s. 3.
(
3
)	Ú. v. EÚ L 179, 2008, s. 5.
(
4
)	Ú. v. ES L 73, 1972, s. 14.
(
5
)	Pozri analogicky rozsudok z 3. júla 1991, Barr a Montrose Holdings (C‑355/89, EU:C:1991:287, bod 8).
(
6
)	Rozsudky z 3. júla 1991, Barr a Montrose Holdings (C‑355/89, EU:C:1991:287, body 9 a 10), zo 16. júla 1998, Pereira Roque (C‑171/96, EU:C:1998:368), ako aj z 8. novembra 2005, Jersey Produce Marketing Organisation (C‑293/02, EU:C:2005:664). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát La Pergola vo veci Pereira Roque (C‑171/96, EU:C:1997:425, bod 24).
(
7
)	Rozsudok z 13. novembra 2003, Lindman (C‑42/02, EU:C:2003:613).
(
8
)	Pozri rozsudok z 23. septembra 2003, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑30/01, EU:C:2003:489, bod 59).
(
9
)	Rozsudok z 13. júna 2017, The Gibraltar Betting and Gaming Association (C‑591/15, EU:C:2017:449, body 30 a 39).
(
10
)	Rozsudok zo 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, body 43 a 47).
(
11
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
12
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
13
)	Pozri najmä rozsudok z 19. júla 2012, Parlament/Rada (C‑130/10, EU:C:2012:472, body 42 až 45).
(
14
)	Pozri napríklad, pokiaľ ide o vzťahy medzi voľným pohybom tovaru a slobodným poskytovaním služieb, rozsudky z 2. decembra 2010, Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, bod 43), a zo 16. decembra 2010, Josemans (C‑137/09, EU:C:2010:774, bod 50). Pozri tiež, v tom istom zmysle, pokiaľ ide o vzťahy medzi slobodou usadiť sa a slobodným poskytovaním služieb, najmä rozsudok z 26. mája 2016, NN (L) International (C‑48/15, EU:C:2016:356, bod 36 a citovanú judikatúru).
(
15
)	Pozri najmä rozsudok z 29. marca 2007, Aktiebolaget NN (C‑111/05, EU:C:2007:195, body 27 a 28, ako aj citovanú judikatúru).
(
16
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, bod 51).
(
17
)	Rozsudok z 21. júla 2005, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑349/03, EU:C:2005:488, bod 51).
(
18
)	Ú. v. ES L 76, 1992, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 179.
(
19
)	Rozsudok z 21. júla 2005, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑349/03, EU:C:2005:488, body 52 a 53).
(
20
)	Rozsudok z 23. septembra 2003, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑30/01, EU:C:2003:489, bod 59).
(
21
)	Pre úplnosť uvádzam, že zatiaľ čo sa minister spravodlivosti domnieva, že nie je možné oddeliť od seba ustanovenia smernice 91/477 bez toho, aby tým nebol ohrozený vnútorný súlad tohto aktu ako celku, a preto čiastočné prebratie tohto aktu si nemožno predstaviť, žalobcovia vo veci samej sa domnievajú, že pre vydanie pasu by bolo možné prebrať samostatne článok 1 ods. 1 a ods. 4, článok 2, článok 4a, články 5 a 12, ako aj prílohy I a II smernice 91/477.
(
22
)	Pozri najmä rozsudok z 15. februára 2017, British Film Institute (C‑592/15, EU:C:2017:117, bod 13 citovanú judikatúru).
(
23
)	V každom prípade údaje, ktoré musia byť povinne uvedené na pase sú vymenované v prílohe II a jednotný vzor pasu je uvedený v prílohe odporúčania Komisie z 25. februára 1993 o európskom zbrojnom pase (Ú. v. ES L 93, 1993, s. 39).