62024CJ0209
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 12. marca 2026 (
*1
)
„Odvolanie – Verejná služba – Dočasný zamestnanec – Článok 266 ZFEÚ – Rozhodnutie prijaté na vykonanie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie, ktorým bolo zrušené rozhodnutie o neobnovení zmluvy na dobu neurčitú a ktorým sa ukladá povinnosť nahradiť spôsobenú škodu – Žaloba o neplatnosť a o náhradu škody – Skreslenie skutočností uvedených v spise – Článok 151 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Žiadosť o odstránenie dokumentu zo spisu – Dôvernosť komunikácie medzi advokátmi – Rozsah“
Vo veci C‑209/24 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 17. marca 2024,
VP, bydliskom v Mníchove (Nemecko), v zastúpení: J. Menze a H. Tettenborn, Rechtsanwälte,
odvolateľka,
ďalší účastník konania:
Európske stredisko pre rozvoj odborného vzdelávania (Cedefop), v zastúpení: T. Bontinck a A. Guillerme, avocats,
žalovaný v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún (spravodajkyňa), sudcovia J. Passer, E. Regan, D. Gratsias, a B. Smulders,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní z 12. júna 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojím odvolaním sa VP domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 7. februára 2024, VP/Cedefop (T‑563/22, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2024:72), ktorým uvedený súd zamietol jej žalobu, ktorou sa domáhala jednak zrušenia rozhodnutia výkonného riaditeľa Európskeho strediska pre rozvoj odborného vzdelávania (Cedefop) zo 17. decembra 2021 (ďalej len „sporné rozhodnutie“) a rozhodnutia odvolacieho výboru Cedefop zo 17. júna 2022 (ďalej len „rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti“) a jednak zaplatenia náhrady škody vo výške 100000 eur ako náhrady nemajetkovej ujmy, ktorá jej údajne vznikla. VP okrem toho navrhuje, aby bola Cedefop uložená povinnosť zaplatiť jej náhradu škody vo výške 5000000 eur ako náhradu nemajetkovej ujmy, ktorá jej údajne vznikla.
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Okolnosti predchádzajúce sporu vysvetlil Všeobecný súd v bodoch 2 až 15 napadnutého rozsudku a možno ich zhrnúť takto.
3
Odvolateľka bola 16. novembra 2007 prijatá do zamestnania v Cedefop ako dočasná zamestnankyňa na výkon funkcie právneho poradcu. Jej pracovná zmluva bola predĺžená do 15. novembra 2017.
4
Dňa 10. marca 2017 odvolateľka zaslala výkonnému riaditeľovi Cedefop k tomuto dátumu žiadosť o obnovenie jej zmluvy na základe článku 90 ods. 1 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“), uplatniteľného na dočasných zamestnancov podľa článku 46 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie (ďalej len „žiadosť o obnovenie zmluvy“).
5
Rozhodnutím z 12. mája 2017 tento výkonný riaditeľ zamietol túto žiadosť a informoval odvolateľku, že jej zmluva nebude obnovená.
6
Rozhodnutím z 1. decembra 2017 odvolací výbor Cedefop (ďalej len „odvolací výbor“) zamietol sťažnosť podanú odvolateľkou proti rozhodnutiu z 12. mája 2017.
7
Rozsudkom zo 16. decembra 2020, VP/Cedefop (T‑187/18, ďalej len rozsudok o zrušení, EU:T:2020:613), Všeobecný súd zrušil rozhodnutie z 12. mája 2017 (bod 1 výroku), ako aj rozhodnutie z 1. decembra 2017 (bod 2 výroku) (ďalej spoločne len „zrušené rozhodnutia“). Všeobecný súd okrem toho uložil Cedefop povinnosť zaplatiť sumu 30000 eur ako náhradu majetkovej ujmy spôsobenej odvolateľke (bod 3 výroku), ako aj sumu 10000 eur ako náhradu jej nemajetkovej ujmy (bod 4 výroku). Všeobecný súd v zostávajúcej časti žalobu zamietol (bod 5 výroku) a uložil Cedefop povinnosť nahradiť trovy konania (bod 6 výroku).
8
Z odôvodnenia rozsudku o zrušení vyplýva, že Všeobecný súd rozhodol, že rozhodnutie z 12. mája 2017 obsahuje zjavne nesprávne posúdenie v rozsahu, v akom odôvodňuje toto opatrenie plánovaným zrušením právnej služby Cedefop. Všeobecný súd okrem toho konštatoval, že nemožno vylúčiť, že toto rozhodnutie mohlo byť založené na inom dôvode ako na strate dôvery výkonného riaditeľa Cedefop vo vzťahu k odvolateľke. Rozhodol, že uvedené rozhodnutie bolo v rozsahu, v akom bolo založené na tejto strate dôvery, prijaté v rozpore s právom byť vypočutý, právom na obhajobu a článkom 26 služobného poriadku.
9
Dňa 8. januára 2021 odvolateľka vyzvala Cedefop, aby vykonalo rozsudok o zrušení v súlade s článkom 266 ZFEÚ (ďalej len „žiadosť o vykonanie rozsudku o zrušení“). Z tohto dôvodu požiadala Cedefop o obnovenie jej zmluvy na dobu neurčitú od 16. novembra 2017.
10
Listom z 2. marca 2021 výkonný riaditeľ Cedefop k tomuto dátumu odvolateľke odpovedal, že vykonanie rozsudku o zrušení vyžaduje len zaplatenie sumy 40000 eur ako náhrady majetkovej a nemajetkovej ujmy spôsobenej odvolateľke, zvýšenej o trovy konania, keďže účinky nezákonnosti konštatovanej Všeobecným súdom boli kompenzované vyplatením tejto náhrady.
11
Dňa 28. apríla 2021 odvolateľka podala sťažnosť na základe článku 90 ods. 2 služobného poriadku proti tomuto rozhodnutiu z 2. marca 2021. Opäť tvrdila, že Cedefop nevykonalo body 1 a 2 výroku rozsudku o zrušení.
12
Predseda odvolacieho výboru 29. júla 2021 zaslal odvolateľke list, v ktorom uviedol, že tento výbor sa na svojom zasadnutí 16. júla 2021 rozhodol vyhovieť jej sťažnosti z 28. apríla 2021 a „zrušiť“ uvedené rozhodnutie z 2. marca 2021, keďže odvolateľka nemala možnosť predložiť pripomienky k danému rozhodnutiu.
13
Dňa 7. septembra 2021 výkonný riaditeľ Cedefop zaslal odvolateľke list, v ktorom jej oznámil, že prijíma nové rozhodnutie v nadväznosti na rozhodnutie odvolacieho výboru uvedené v predchádzajúcom bode a nemá v úmysle prijať dodatočné opatrenia, ktoré odvolateľka požadovala najmä v žiadosti o vykonanie rozsudku o zrušení, a to z dôvodu, že podľa neho rozsudok o zrušení bol už v plnom rozsahu vykonaný. S cieľom dodržať právo odvolateľky byť vypočutá ju vyzval, aby predložila svoje pripomienky k navrhovanému rozhodnutiu.
14
V odpovedi na tento list odvolateľka predložila svoje pripomienky 15. októbra 2021.
15
Sporným rozhodnutím prijatým 17. decembra 2021 výkonný riaditeľ Cedefop oznámil odvolateľke, že vzhľadom na to, že táto agentúra vyplatila všetky sumy, ktorých zaplatenie nariadil Všeobecný súd v rozsudku o zrušení, nie je potrebné prijať dodatočné opatrenia na vykonanie tohto rozsudku.
16
Dňa 3. marca 2022 podala odvolateľka proti tomuto rozhodnutiu sťažnosť, ktorá bola zamietnutá rozhodnutím o zamietnutí sťažnosti.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
17
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 2. septembra 2022 sa odvolateľka domáhala zrušenia sporného rozhodnutia a rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti, náhrady nemajetkovej ujmy, ktorá jej údajne vznikla v dôsledku týchto rozhodnutí, a uloženia povinnosti Cedefop nahradiť trovy konania.
18
Na podporu svojich návrhov na zrušenie odvolateľka uviedla päť žalobných dôvodov, z ktorých prvý bol založený na nedostatku právomoci odvolacieho výboru, druhý na porušení článku 266 ZFEÚ a na zjavne nesprávnom posúdení, tretí na porušení povinnosti starostlivosti, štvrtý na porušení zásad ochrany legitímnej dôvery, rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie a piaty na zneužití právomoci.
19
Na pojednávaní pred Všeobecným súdom odvolateľka vzala prvý žalobný dôvod späť.
20
Všeobecný súd napadnutým rozsudkom zamietol ďalšie štyri žalobné dôvody ako nedôvodné.
21
Pokiaľ ide najmä o druhý žalobný dôvod založený na porušení článku 266 ZFEÚ a zjavne nesprávnom posúdení, Všeobecný súd po tom, ako v bode 34 napadnutého rozsudku uviedol, že Cedefop bolo povinné v rámci výkonu rozsudku o zrušení opätovne preskúmať žiadosť o obnovenie zmluvy a prijať nové rozhodnutie nahrádzajúce zrušené rozhodnutia, v bode 38 napadnutého rozsudku rozhodol, že Cedefop si splnilo túto povinnosť, keďže, ako vyplýva z odôvodnenia rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti, v štádiu preskúmania sťažnosti odvolateľky preskúmalo, či treba tejto žiadosti vyhovieť, a na záver tohto preskúmania usúdilo, že nie je potrebné opätovné prijatie odvolateľky do zamestnania z dôvodov týkajúcich sa vnútornej organizácie tejto agentúry.
22
Všeobecný súd v bodoch 43 a 44 napadnutého rozsudku rozhodol, že odvolateľka jednak nespochybnila opodstatnenosť dôvodu založeného na vývoji vnútornej organizácie Cedefop a že jednak tento dôvod sám osebe postačuje na odôvodnenie rozhodnutia o neobnovení jej zmluvy.
Návrhy účastníkov odvolacieho konania
23
VP svojím odvolaním navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
uložil Cedefop povinnosť nahradiť nemajetkovú ujmu, ktorá jej údajne vznikla, ohodnotenú ex aequo et bono na 5000000 eur, a
–
uložil Cedefop povinnosť nahradiť tak trovy odvolacieho konania, ako aj trovy konania pred Všeobecným súdom.
24
Cedefop navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil VP povinnosť nahradiť trovy konania.
O žiadosti o odstránenie dokumentu zo spisu
Argumentácia účastníkov konania
25
Cedefop vo svojom vyjadrení k odvolaniu na základe článku 151 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora požiadalo o odstránenie korešpondencie uvedenej v prílohe C.1 k odvolaniu (ďalej len „príloha C.1“).
26
Podľa Cedefop sa na túto prílohu C.1 v rozsahu, v akom obsahuje e‑mail zaslaný 2. apríla 2021, ktorý v rovnakom znení reprodukuje list zaslaný v neurčitom čase jeho právnym zástupcom bývalej právnej zástupkyni odvolateľky, týkajúci sa možnosti začať diskusiu medzi účastníkmi konania s cieľom urovnať spor formou zmieru (ďalej len „list právneho zástupcu Cedefop“), v celom rozsahu vzťahuje ochrana dôvernosti korešpondencie medzi advokátmi podľa belgických etických pravidiel, ktoré belgický zákonodarca vyhlásil za záväzné. Ochrana dôvernosti komunikácie medzi advokátmi a klientmi uznaná judikatúrou Súdneho dvora a Všeobecného súdu sa pritom vzťahuje na korešpondenciu medzi advokátmi, ak je ochrana dôvernosti tejto korešpondencie uznaná vnútroštátnym právom.
27
Odvolateľka tvrdí, že táto žiadosť je neprípustná z dôvodu, že nebola podaná samostatným podaním, čo je v rozpore s článkom 151 rokovacieho poriadku.
28
Okrem toho uvedená žiadosť je nedôvodná, keďže na jednej strane judikatúra, na ktorú sa odvoláva Cedefop, nie je relevantná na podporu údajného „advokátskeho tajomstva“ a v každom prípade nie sú splnené podmienky stanovené touto judikatúrou. Na druhej strane príloha C.1 predstavuje podstatný dôkaz na účely tohto odvolania.
Posúdenie Súdnym dvorom
29
V prvom rade treba uviesť, ako vyplýva z článku 151 ods. 1 rokovacieho poriadku, že účastník konania musí predložiť žiadosť samostatným podaním len vtedy, ak tento účastník konania požiada, aby Súdny dvor rozhodol o námietke alebo o nedostatku podmienok konania pred prejednaním veci samej. Z toho vyplýva, že Cedefop malo predložiť svoju žiadosť o odstránenie prílohy C.1 samostatným podaním len vtedy, ak by táto agentúra požiadala Súdny dvor, aby rozhodol o takejto žiadosti pred prejednaním veci samej, k čomu nedošlo. Námietku neprípustnosti uvedenej žiadosti, ktorú vzniesla odvolateľka, preto treba zamietnuť.
30
V druhom rade treba pripomenúť, že zásada rovnosti zbraní, ktorá je logickým dôsledkom samotného pojmu spravodlivý proces, zaručeného najmä článkom 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), zahrňuje povinnosť poskytnúť každému účastníkovi konania primeranú možnosť uviesť svoje tvrdenia vrátane dôkazov za podmienok, ktoré ho zjavne neznevýhodňujú vo vzťahu k protistrane (rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 128, ako aj citovaná judikatúra).
31
Okrem toho Súdny dvor zakotvil zásadu voľného hodnotenia dôkazov súdom Únie, z ktorej najmä vyplýva, že prípustnosť dôkazu, ktorý bol včas predložený, možno pred týmto súdom spochybniť iba na základe toho, že tento dôkaz bol získaný alebo predložený nezákonne (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 129, ako aj citovanú judikatúru).
32
Ak sa preukáže, že dôkaz bol získaný alebo predložený nezákonne, súd Únie ho môže vyhlásiť za prípustný len vtedy, ak sa po zvážení záujmov zdá, že záujmy žalobcu, ktorý predložil tieto dôkazy, najmä vzhľadom na ich užitočnosť na účely posúdenia dôvodnosti žaloby podanej týmto žalobcom, prevažujú nad záujmami protistrany, ktoré by mohli byť ponechaním uvedených dôkazov v spise konkrétne a skutočne poškodené (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 131).
33
V prejednávanej veci z prílohy C.1 vyplýva, že na jednej strane 30. marca 2021 bývalá právna zástupkyňa odvolateľky oznámila odvolateľke a jej novému právnemu zástupcovi, že list právneho zástupcu Cedefop je dôverný, a že na druhej strane uvedená bývalá právna zástupkyňa odvolateľky oznámila odvolateľke znenie tohto listu až po tom, čo jej odvolateľka 1. apríla 2021 oznámila, že „ako advokát a Vaša klientka opätovne potvrdzujem, že poskytnuté informácie zostávajú absolútne dôverné“.
34
Vzhľadom na to, že samotná odvolateľka tak uznala dôvernosť obsahu listu právneho zástupcu Cedefop a formálne sa zaviazala rešpektovať ho, predloženie e‑mailu, v ktorom sa opakovalo jeho znenie, v štádiu tohto odvolania, má za následok, že takéto predloženie dôkazu svedčí o istej nezrovnalosti.
35
Vzhľadom na to, že Všeobecný súd pri odôvodnení svojho rozhodnutia nevychádzal z tohto listu alebo z e‑mailu, ktorý opakoval jeho znenie, a že sa nezdá, že tento dokument má ústredné miesto v argumentácii uvedenej odvolateľkou, jej záujmy na tom, aby bol tento dokument ponechaný v spise, nemôžu prevažovať nad záujmami Cedefop, aby bola dodržaná dôvernosť uvedeného listu.
36
Vzhľadom na okolnosť, že ostatné skutočnosti uvedené v prílohe C.1 súvisia s kontextom, v ktorom bol e‑mail z 2. apríla 2021 zaslaný odvolateľke, treba preto vyhovieť žiadosti Cedefop a odstrániť prílohu C.1 zo spisu.
O odvolaní
37
Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza deväť odvolacích dôvodov.
38
Prvý odvolací dôvod je založený na skreslení dôkazov v spise. Druhý odvolací dôvod je založený na porušení povinnosti ex offo overiť právomoc odvolacieho výboru prijať rozhodnutie týkajúce sa vykonania rozsudku o zrušení. Tretí odvolací dôvod je založený na nekonštatovaní takéhoto nedostatku právomoci odvolacieho výboru. Štvrtý odvolací dôvod je založený na porušení zásady „súdu zriadeného zákonom“ uznanej v článku 47 Charty. Piaty odvolací dôvod je založený na nedostatku právomoci zrušiť rozsudok o zrušení. Šiesty odvolací dôvod je založený na porušení článku 266 ZFEÚ. Siedmy odvolací dôvod je založený na porušení rozsudkov z 25. októbra 2013, Komisia/Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557), ako aj zo 16. októbra 2019, ZV/Komisia (T‑684/18, EU:T:2019:748). Osmy odvolací dôvod je založený na porušení povinnosti odôvodnenia. Deviaty odvolací dôvod je založený na porušení práva byť vypočutý zakotveného v článku 47 Charty.
39
Odvolateľka vo svojom odvolaní tiež navrhuje, aby bola Cedefop uložená povinnosť zaplatiť náhradu škody ako náhradu nemajetkovej ujmy, ktorá jej údajne vznikla z dôvodu pretrvávajúceho odmietania tejto agentúry vykonať rozsudok o zrušení, ktorá bola stanovená ex aequo et bono na 5 miliónov eur.
O prípustnosti návrhu na náhradu škody
40
Podľa článku 169 ods. 1 rokovacieho poriadku „v odvolaní možno navrhnúť, aby bolo čiastočne alebo úplne zrušené rozhodnutie Všeobecného súdu, ktoré sa nachádza v jeho výrokovej časti“. Okrem toho v súlade s článkom 170 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku v odvolaní možno navrhnúť, aby sa v prípade, ak sa rozhodne, že je dôvodné, čiastočne alebo úplne vyhovelo návrhom, ktoré boli predložené v prvostupňovom konaní, s výnimkou akéhokoľvek nového návrhu.
41
V prejednávanej veci druhý odvolací návrh odvolateľky smeruje k tomu, aby bola Cedefop uložená povinnosť zaplatiť náhradu škodu ako náhradu nemajetkovej ujmy, ktorá jej údajne vznikla z dôvodu pretrvávajúceho odmietania tejto agentúry vykonať rozsudok o zrušení, ktorá bola stanovená ex aequo et bono na 5 miliónov eur.
42
Odvolateľka však pred Všeobecným súdom navrhla, aby bola Cedefop uložená povinnosť zaplatiť jej náhradu tejto ujmy, ktorú v tom čase ohodnotila na 100000 eur ex aequo et bono.
43
Z uvedeného vyplýva, že druhý odvolací návrh odvolateľky predstavuje nový návrh v rozsahu, v akom sa odvolateľka týmto odvolacím návrhom domáha náhrady ujmy vo výške presahujúcej sumu 100000 eur, ktorej zaplatenie z rovnakého dôvodu požadovala v prvostupňovom konaní. Uvedený odvolací návrh je preto v tomto rozsahu neprípustný bez toho, aby bola dotknutá možnosť Súdneho dvora uplatniť v prípade, že odvolanie bude vyhlásené za dôvodné, neobmedzenú právomoc, ktorú článok 91 ods. 1 služobného poriadku priznáva súdu Únie v sporoch finančného charakteru.
O veci samej
O prvom odvolacom dôvode
– Argumentácia účastníkov konania
44
Svojím prvým odvolacím dôvodom, ktorý smeruje proti bodom 22, 37 a 38 napadnutého rozsudku, odvolateľka v podstate tvrdí, že Všeobecný súd tým, že dospel k záveru, že rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti predstavuje rozhodnutie týkajúce sa vykonania rozsudku o zrušení a konkrétne rozhodnutie prijaté na nahradenie zrušených rozhodnutí, skreslil skutočnosti uvedené v spise, najmä rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti.
45
Odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd na to, aby dospel k tomuto záveru, vychádzal zo skutočnosti, že odvolací výbor v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti odkázal na úvahy týkajúce sa vnútorného fungovania Cedefop. Podľa odvolateľky sa však jediný odkaz v tomto rozhodnutí na vnútornú organizáciu Cedefop nachádza na strane 16 uvedeného rozhodnutia. Odvolateľka však spochybňuje, že by tento odkaz mohol viesť k záveru, že odvolací výbor tak prijal rozhodnutie, ktorým nahradil zrušené rozhodnutia.
46
Okrem toho spis v prejednávanej veci neobsahuje nijaký dokument, z ktorého by vyplývalo, že Cedefop malo v úmysle prijať alebo skutočne prijalo rozhodnutie nahrádzajúce zrušené rozhodnutia. Z tohto spisu naopak vyplýva len pretrvávajúce odmietanie zo strany Cedefop prijať takéto rozhodnutie.
47
Cedefop tvrdí, že Všeobecný súd správne uviedol, že odvolací výbor v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti po prvé vyhlásil, že Všeobecný súd v rozsudku o zrušení nezaujal stanovisko k otázke vnútornej organizácie Cedefop alebo obnovenia právneho servisu, po druhé, že diskusie o obnovení pracovného miesta interného právneho poradcu, ktoré sa uskutočnili v roku 2021, nesúviseli s osobitným prípadom odvolateľky, a po tretie, že postup prijímania interného právneho poradcu úzko súvisel s výsledkom výberového konania na nového riaditeľa ľudských zdrojov.
48
Na základe všetkých týchto skutkových okolností, ktoré sú uvedené na stranách 16 až 17 rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti, však odvolací výbor výslovne dospel k záveru, že „Cedefop zamýšľalo reorganizovať spôsob vykonávania právnej funkcie v rámci agentúry s cieľom obmedziť riziká bez toho, aby malo v úmysle opäť do nej začleniť osoby alebo spôsoby organizácie práce z minulosti“.
49
V dôsledku toho odvolací výbor odvolateľke jasne oznámil, že sa v prvom rade domnieva, že Cedefop nie je nevyhnutne povinné opätovne preskúmať žiadosť o obnovenie zmluvy, keďže táto agentúra v celom rozsahu vykonala rozsudok o zrušení vyplatením finančnej náhrady za celú ujmu, ktorá vznikla v dôsledku zrušených rozhodnutí, a že subsidiárne napriek tomu preskúmala túto žiadosť a zamietla ju z dôvodov uvedených v bodoch 47 a 48 tohto rozsudku.
50
Odvolateľka vo svojej replike zdôrazňuje, že na rozdiel od toho, čo Cedefop opakovane tvrdilo vo veciach, v ktorých bolo vydané uznesenie z 20. mája 2022, VP/Cedefop (T‑534/21, EU:T:2022:327), a napadnutý rozsudok, táto agentúra po prvýkrát v štádiu odvolania tvrdí, že bolo prijaté rozhodnutie nahrádzajúce zrušené rozhodnutia bez toho, aby predložila dôkazy na podporu tohto tvrdenia.
51
Cedefop vo svojej duplike tvrdí, že Všeobecný súd neskreslil skutkový stav, pretože len odkázal na jasné znenie rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti bez toho, aby sa pokúsil o jeho výklad.
– Posúdenie Súdnym dvorom
52
Podľa ustálenej judikatúry ku skresleniu dôkazov dochádza vtedy, keď Všeobecný súd zjavne prekročil hranice primeraného posúdenia týchto dôkazov. Skreslenie musí zjavne vyplývať z dokumentov v spise bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkového stavu a dôkazov. V tejto súvislosti nestačí preukázať, že dokument mohol byť vykladaný odlišne od výkladu, ktorý zvolil Všeobecný súd (rozsudok z 5. marca 2024, Kočner/Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, bod 96 a citovaná judikatúra).
53
Na účely overenia dôvodnosti tohto odvolacieho dôvodu treba pripomenúť, že Všeobecný súd v bode 34 napadnutého rozsudku na základe judikatúry citovanej v bodoch 31 až 33 toho rozsudku dospel k záveru, že Cedefop je na základe rozsudku o zrušení povinné opätovne preskúmať žiadosť o obnovenie zmluvy a prijať rozhodnutie nahrádzajúce zrušené rozhodnutia.
54
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bodoch 35 až 38 napadnutého rozsudku na základe častí odôvodnenia rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti zhrnutých v bode 37 tohto rozsudku konštatoval, že Cedefop si splnilo takúto povinnosť, keďže odvolací výbor v tomto rozhodnutí na jednej strane potvrdil záver, ku ktorému dospel výkonný riaditeľ Cedefop pri prijímaní sporného rozhodnutia, a to konkrétne, že v nadväznosti na vyplatenie náhrad, ktoré boli tejto agentúre uložené rozsudkom o zrušení, bol tento rozsudok v celom rozsahu vykonaný, v dôsledku čoho Cedefop nemuselo prijať žiadne ďalšie dodatočné opatrenie na vykonanie tohto rozsudku, ale na druhej strane opätovne preskúmalo žiadosť o obnovenie zmluvy a zamietlo ju z dôvodov súvisiacich s vnútornou organizáciou Cedefop, čím prijalo rozhodnutie nahrádzajúce zrušené rozhodnutia. Ako vyplýva z bodu 43 napadnutého rozsudku, podľa Všeobecného súdu bolo toto posledné uvedené rozhodnutie založené najmä na úvahe, podľa ktorej Cedefop zamýšľalo zmeniť svoju vnútornú organizáciu a reorganizovať spôsob, akým bola v rámci neho zabezpečená právna funkcia.
55
Z bodov napadnutého rozsudku uvedených v predchádzajúcom bode tak vyplýva, že podľa Všeobecného súdu Cedefop v nadväznosti na návrh na vykonanie rozsudku o zrušení na jednej strane odmietlo vyhovieť tomuto návrhu z dôvodu, že sa domnievalo, že tento posledný uvedený rozsudok už bol v celom rozsahu vykonaný, a preto nie je potrebné prijať žiadne ďalšie dodatočné vykonávacie opatrenie, ako je preskúmanie žiadosti o obnovenie zmluvy, a o to viac jej skutočné obnovenie, a na druhej strane napriek tomu vyhovelo tejto žiadosti v určitom rozsahu, keď opätovne preskúmalo žiadosť o obnovenie zmluvy, ale zamietlo ju z dôvodov súvisiacich s vnútornou organizáciou Cedefop. Táto agentúra tým prijala rozhodnutie, ktorým nahradila zrušené rozhodnutia, pričom toto rozhodnutie predstavuje opatrenie na vykonanie rozsudku o zrušení.
56
Treba uviesť, že samotné znenie rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti umožňuje konštatovať, ako správne tvrdí odvolateľka, že úvahy uvedené v bode 37 napadnutého rozsudku, ktoré viedli Všeobecný súd k záveru, že Cedefop prijalo rozhodnutie, ktorým nahradilo zrušené rozhodnutia, mohli byť prevzaté len z časti odôvodnenia rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti uvedenej od štvrtého odseku na strane 16 tohto rozhodnutia až do jeho druhého odseku na strane 17, ktorou tento výbor odôvodnil zamietnutie žalobného dôvodu založeného na porušení článku 266 ZFEÚ, ktorý odvolateľka uviedla vo svojej sťažnosti. Iba v tejto časti odôvodnenia rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti, ktorá obsahuje celkovo štyri odseky (ďalej len „sporná časť odôvodnenia“), sa totiž odkazuje na takéto úvahy.
57
Konkrétne zo spornej časti odôvodnenia vyplýva, že Všeobecný súd sa pri konštatovaní v bodoch 37, 38 a 43 napadnutého rozsudku, že Cedefop prijalo rozhodnutie nahrádzajúce zrušené rozhodnutia na základe úvah súvisiacich s jeho vnútornou organizáciou, nevyhnutne opieral len o druhý odsek na strane 17 rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti, ktorý predstavuje štvrtý a posledný odsek spornej časti odôvodnenia. V tomto odseku totiž odvolací výbor konkrétne uviedol: „na základe dôkladného a transparentného posúdenia súčasného stavu vykonaného v roku 2021 na základe údajov z roku 2020 má Cedefop v úmysle reorganizovať spôsob vykonávania právnej funkcie s cieľom zmierniť zistené riziká bez toho, aby mal v úmysle opäť do nej začleniť osoby alebo spôsoby organizácie práce z minulosti“.
58
Po prvé znenie druhého odseku na strane 17 rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti je pritom príliš nepresné na to, aby z neho bolo možné jasne vyvodiť, že odvolací výbor tak opätovne preskúma žiadosť odvolateľky o obnovenie zmluvy a zamietne ju, čím prijme rozhodnutie nahrádzajúce zrušené rozhodnutia, aby subsidiárne vykonal rozsudok o zrušení.
59
Po druhé je teda potrebné overiť, či tento druhý odsek mohol byť v jeho kontexte dôvodne chápaný v tomto zmysle.
60
V tejto súvislosti treba na úvod spresniť, že v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti je sporná časť odôvodnenia uvedená slovným spojením „okrem toho“ a nachádza sa bezprostredne za odôvodnením tohto rozhodnutia uvedeným na stranách 14 a 15 tohto rozhodnutia, ktoré sa týkajú zaplatenia náhrady, ktoré bolo Cedefop uložené rozsudkom o zrušení. Podľa týchto dôvodov však odvolací výbor bez výhrad dospel k záveru, ako vyplýva zo sporného rozhodnutia, že vykonanie tohto rozsudku zo strany Cedefop bolo v úplnom súlade s článkom 266 ZFEÚ, bez toho, aby bolo potrebné, aby táto agentúra prijala iné rozhodnutie.
61
Ďalej nič v znení prvých troch odsekov spornej časti odôvodnenia neumožňuje domnievať sa, že odvolací výbor napriek tomuto záveru zamýšľal subsidiárne opätovne preskúmať žiadosť o obnovenie zmluvy a prijať rozhodnutie, ktorým nahradí zrušené rozhodnutia, a teda prijať dodatočné opatrenia na vykonanie rozsudku o zrušení.
62
Stačí totiž uviesť, že na jednej strane v prvom odseku spornej časti odôvodnenia, ktorý zodpovedá štvrtému odseku na strane 16 rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti, sa odvolací výbor v podstate obmedzil na uvedenie dôvodov, pre ktoré sa domnieval, že z rozsudku o zrušení nemožno vyvodiť, že Cedefop je povinné opätovne prijať odvolateľku do zamestnania alebo obnoviť jej zmluvu. Na druhej strane v druhom a treťom odseku spornej časti odôvodnenia, ktoré zodpovedajú piatemu odseku na strane 16 a prvému odseku na strane 17 rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti, odvolací výbor s odkazom na závery výkonnej rady Cedefop z 3. marca 2021 týkajúce sa obnovenia miesta právneho poradcu v tejto agentúre (ďalej len „rozhodnutie výkonnej rady z 3. marca 2021“) v podstate potvrdil, že toto posledné uvedené rozhodnutie „nesúviselo“ s konkrétnym prípadom odvolateľky a rozsudkom o zrušení, ktorý „bol v celom rozsahu vykonaný vyplatením náhrady a trov konania“, a preto „nemožno hovoriť o rozpore medzi obnovením pracovného miesta a opätovným prijatím odvolateľky do zamestnania, ani o zabránení jej opätovnému prijatiu“.
63
Napokon treba zohľadniť skutočnosť, že sporná časť odôvodnenia predstavuje odpoveď odvolacieho výboru na konkrétne tvrdenie, ktoré pred ním uviedla odvolateľka na podporu svojho žalobného dôvodu založeného na porušení článku 266 ZFEÚ. Konkrétne týmto tvrdením odvolateľka, ktorá sa domnievala, že riadne vykonanie rozsudku o zrušení si vyžadovalo obnovenie jej zmluvy od 16. novembra 2017, tvrdila, že jej opätovné prijatie do zamestnania v Cedefop v rámci výkonu tohto rozsudku by nespôsobilo ťažkosti na úrovni vnútornej organizácie tejto agentúry, pretože pokiaľ ide o funkcie právneho poradcu, táto vnútorná organizácia sa nelíšila od organizácie platnej k tomuto dátumu. V tejto súvislosti odvolateľka tvrdila, že rozhodnutím výkonnej rady z 3. marca 2021, ktorého prijatie sa časovo zhodovalo s podaním návrhu na vykonanie rozsudku o zrušení, sa Cedefop rozhodlo obnoviť pracovné miesto interného právneho poradcu v tejto agentúre. V tejto súvislosti odvolateľka tvrdila, že odmietnutie výkonného riaditeľa Cedefop obnoviť jej zmluvu a opätovne ju prijať do zamestnania, hoci pracovné miesto interného právneho poradcu bolo obnovené v nadväznosti na jej žiadosť o vykonanie rozsudku o zrušení, a že z dôvodu obnovenia tohto pracovného miesta by nebola vnútorná organizácia Cedefop ovplyvnená jej opätovným prijatím do zamestnania, nemalo žiadne racionálne odôvodnenie a preukazovalo, že takéto odmietnutie zodpovedalo len rozhodnutiu ad personam tohto riaditeľa, ktoré tak predstavovalo zneužitie právomoci.
64
So zreteľom na uvedené tvrdenie odvolateľky tak zo znenia prvých troch odsekov spornej časti odôvodnenia jednoznačne vyplýva, že odvolací výbor týmito odsekmi chcel reagovať na toto tvrdenie tým, že odmietol akúkoľvek súvislosť medzi rozhodnutím výkonnej rady z 3. marca 2021 na jednej strane a rozsudkom o zrušení, ako aj návrhom na vykonanie tohto rozsudku, ktorý podala odvolateľka, na druhej strane, v tom zmysle, že toto rozhodnutie bolo prijaté na účely vykonania uvedeného rozsudku v nadväznosti na túto žiadosť a že sporné rozhodnutie bolo prijaté výkonným riaditeľom Cedefop z osobných dôvodov, a teda predstavovalo zneužitie právomoci.
65
V dôsledku toho vzhľadom na neexistenciu akejkoľvek skutočnosti v prvých troch odsekoch spornej časti odôvodnenia, ktorá by umožňovala domnievať sa, hoci len implicitne, že odvolací výbor mal v úmysle odchýliť sa od svojho záveru, podľa ktorého bol rozsudok o zrušení v celom rozsahu vykonaný v súlade s článkom 266 ZFEÚ vyplatením náhrad uvedených vo výroku tohto rozsudku, v dôsledku čoho nebolo potrebné prijať ďalšie dodatočné vykonávacie opatrenia – záver, ku ktorému práve dospela a na ktorom dokonca trval v treťom odseku spornej časti odôvodnenia – druhý odsek na strane 17 rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti nemožno chápať bez skreslenia jeho rozsahu v tom zmysle, že odvolací výbor v ňom subsidiárne preskúmal žiadosť o obnovenie zmluvy a prijal rozhodnutie, ktorým nahradil zrušené rozhodnutia.
66
Naopak, tento druhý odsek chápaný v jeho kontexte možno rozumne chápať len tak, že nadväzuje na úvahy týkajúce sa odpovede odvolacieho výboru na tvrdenie odvolateľky týkajúce sa rozhodnutia výkonnej rady z 3. marca 2021. Zdá sa teda, že úvahy týkajúce sa vnútornej organizácie Cedefop, ktoré zohľadnil odvolací výbor, predstavujú skutočnosť, ktorú tento výbor uviedol a ktorej cieľom nie je odôvodniť neobnovenie zmluvy odvolateľky v nadväznosti na opätovné preskúmanie jej žiadosti o obnovenie, ako to konštatoval Všeobecný súd v bode 38 napadnutého rozsudku, ale neexistenciu akejkoľvek súvislosti medzi rozhodnutím výkonnej rady z 3. marca 2021 na jednej strane a rozsudkom o zrušení, ako aj návrhom na vykonanie tohto rozsudku na druhej strane.
67
Po tretie skutočnosť, že tieto úvahy súvisiace s vnútornou organizáciou Cedefop vyplývajú podľa znenia druhého odseku na strane 17 rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti z preskúmania „status quo vykonaného v roku 2021 na základe údajov z roku 2020“, potvrdzuje skutočnosť, že uvedené úvahy nesúvisia s opätovným preskúmaním žiadosti o obnovenie zmluvy vykonaným v rámci výkonu rozsudku o zrušení, keďže takéto preskúmanie sa malo uskutočniť na základe situácie, ktorá existovala v čase prijatia zrušených rozhodnutí (pozri v tomto zmysle rozsudok z 31. marca 1971, Komisia/Rada, 22/70, EU:C:1971:32, bod 60).
68
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že Všeobecný súd tým, že dospel k záveru, že rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti predstavuje rozhodnutie týkajúce sa vykonania rozsudku o zrušení a konkrétne rozhodnutie prijaté na nahradenie zrušených rozhodnutí, skreslil skutočnosti uvedené v spise, najmä rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti.
69
Keďže prvý odvolací dôvod je dôvodný, treba napadnutý rozsudok zrušiť bez toho, aby bolo potrebné preskúmať druhý až deviaty odvolací dôvod.
O žalobe na Všeobecnom súde
70
Článok 61 prvý odsek Štatútu Súdneho dvora Európskej únie stanovuje, že ak je odvolanie dôvodné, Súdny dvor zruší rozhodnutie Všeobecného súdu a môže sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje, alebo môže vec vrátiť na rozhodnutie Všeobecnému súdu.
71
Keďže v prejednávanej veci je žaloba odvolateľky pred Všeobecným súdom založená na žalobných dôvodoch, ktoré boli predmetom kontradiktórnej diskusie pred Všeobecným súdom a ktorých preskúmanie si nevyžaduje prijatie žiadneho dodatočného opatrenia na zabezpečenie priebehu konania alebo na preskúmanie spisu, Súdny dvor usudzuje, že stav konania dovoľuje rozhodnúť vo veci a aby sám vydal konečný rozsudok (pozri analogicky rozsudok z 5. marca 2024, Kočner/Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, bod 112 a citovanú judikatúru).
O druhom žalobnom dôvode na Všeobecnom súde
Argumentácia účastníkov konania
72
Svojím druhým žalobným dôvodom odvolateľka tvrdí, že v nadväznosti na rozsudok o zrušení prináležalo Cedefop, aby opätovne preskúmalo žiadosť o obnovenie zmluvy a prijalo nové rozhodnutie, ktorým nahradí zrušené rozhodnutia. Podľa odvolateľky po tomto preskúmaní jediné opatrenie, ktoré mohlo Cedefop zákonne prijať, spočívalo v obnovení jej zmluvy. Odvolateľka z toho vyvodzuje, že Cedefop tým, že neprijalo rozhodnutie o obnovení jej zmluvy, porušilo článok 266 ZFEÚ a dopustilo sa zjavne nesprávneho posúdenia. Spresňuje, že skutočnosť, že Všeobecný súd v rozsudku o zrušení uložil Cedefop povinnosť zaplatiť náhradu škody, nemá nijaký vplyv na jeho povinnosť prijať takéto rozhodnutie na účely vykonania rozsudku o zrušení.
73
Cedefop v podstate tvrdí, že prijatím sporného rozhodnutia potvrdeného rozhodnutím o zamietnutí sťažnosti si táto agentúra riadne splnila povinnosť, ktorá jej vyplýva z článku 266 ZFEÚ, vykonať rozsudok o zrušení. Náhrada škody priznaná za stratu príležitosti, ktorú utrpela odvolateľka, napravila účinky konštatovanej nezákonnosti, v dôsledku čoho na vykonanie rozsudku o zrušení nebolo potrebné žiadne iné opatrenie. Podľa Cedefop je preto druhý žalobný dôvod nedôvodný.
Posúdenie Súdnym dvorom
74
Podľa článku 266 ZFEÚ je inštitúcia, orgán, úrad alebo agentúra, ktorej akt bol vyhlásený za neplatný, povinná urobiť nevyhnutné opatrenia, aby vyhovela rozsudku, ktorým bol tento akt zrušený.
75
Na dosiahnutie súladu s týmto rozsudkom a na jeho úplné vykonanie je dotknutá inštitúcia, orgán, úrad alebo agentúra povinná rešpektovať nielen jeho výrok, ale aj dôvody, o ktoré sa výrok bezpodmienečne opiera, v tom zmysle, že sú nevyhnutné na určenie presného významu toho, o čom sa rozhodlo v tomto výroku. Tieto dôvody totiž jednak presne identifikujú ustanovenie považované za nezákonné a jednak presne vysvetľujú dôvody nezákonnosti zistenej vo výroku, pričom dotknutá inštitúcia na ne musí prihliadnuť pri nahrádzaní zrušeného aktu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2024, DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, body 22 a 23, ako aj citovanú judikatúru).
76
Pokiaľ ide o účinky zrušenia aktu vyhláseného súdom Únie, treba pripomenúť, že toto zrušenie pôsobí ex tunc, a teda má za následok retroaktívne odstránenie zrušeného aktu z právneho poriadku Únie, takže tento akt sa považuje za akt, ktorý nikdy neexistoval (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. mája 2013, Abdulrahim/Rada a Komisia, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, bod 68).
77
Keďže článok 266 ZFEÚ nekonkretizuje povahu opatrení, ktoré má autor zrušeného aktu prijať na účely splnenia tejto povinnosti, musí uvedený autor takéto opatrenia sám určiť, pričom pri ich výbere má širokú mieru voľnej úvahy s tým, že tieto opatrenia musia byť zlučiteľné s výrokom rozsudku, ktorý tento akt zrušil, ako aj s dôvodmi, o ktoré sa tento výrok nutne opiera (rozsudok z 12. decembra 2024, DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, bod 24 a citovanú judikatúru).
78
Konkrétne, konanie smerujúce k nahradeniu zrušeného aktu sa musí znovu začať presne v bode, kde došlo k protiprávnosti, pričom zrušenie aktu nemá nevyhnutne vplyv na platnosť prípravných opatrení tohto aktu, ktoré predchádzali štádiu, v ktorom bola táto vada konštatovaná (rozsudok z 12. decembra 2024, DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, bod 25 a citovaná judikatúra).
79
Preto s cieľom zabezpečiť riadny výkon rozsudku o zrušení a dodržať tak povinnosť, ktorá jej vyplýva z článku 266 ZFEÚ, je inštitúcia, orgán, úrad alebo agentúra, ktorej akt bol vyhlásený za neplatný, povinná prijať opatrenia potrebné na odstránenie účinkov konštatovaných protiprávností, čo v prípade aktu, ktorý už bol vykonaný, zahŕňa obnovenie vecí do stavu, v akom by sa nachádzali v prípade neexistencie konštatovanej protiprávnosti.
80
Z vyššie uvedeného vyplýva, že na účely vykonania rozsudku o zrušení bolo Cedefop povinné opätovne preskúmať žiadosť o obnovenie zmluvy a prijať rozhodnutie, ktorým nahradí zrušené rozhodnutia, pričom na tento účel malo vychádzať zo situácie, ktorá existovala ku dňu prijatia týchto rozhodnutí, a prihliadnuť na odôvodnenie rozsudku o zrušení.
81
Na rozdiel od toho, čo tvrdí Cedefop, skutočnosť, že Všeobecný súd mu v rozsudku o zrušení uložil povinnosť zaplatiť náhradu škody ako náhradu majetkovej ujmy, ktorú odvolateľka utrpela z dôvodu straty príležitosti na obnovenie jej zmluvy, ho nijako neoslobodzovala od splnenia týchto povinností.
82
Takéto oslobodenie totiž nevyplýva zo žiadneho z dôvodov rozsudku o zrušení a náhrada škody, ktorej zaplatenie Všeobecný súd uložil Cedefop, predstavuje peňažnú náhradu, ktorá sa má odvolateľke vyplatiť z dôvodu straty príležitosti, bez toho, aby boli dotknuté ostatné povinnosti tejto agentúry vyplývajúce z výkonu rozsudku o zrušení, ako boli pripomenuté v bode 80 tohto rozsudku.
83
V každom prípade aj za predpokladu, že by sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že priznal odvolateľke náhradu škody za stratu príležitosti na obnovenie jej zmluvy v rovnakom čase, ako nariadil zrušenie rozhodnutia o neobnovení tejto zmluvy, takéto nesprávne posúdenie by bolo možné namietať len v rámci odvolania proti rozsudku o zrušení. Keďže však Cedefop nepodalo takéto odvolanie, tento rozsudok nadobudol právoplatnosť.
84
Preto tým, že Cedefop odmietlo prijať iné opatrenia na vykonanie rozsudku o zrušení, než je vyplatenie náhrad uvedených v tomto rozsudku, porušilo článok 266 ZFEÚ.
85
V dôsledku toho treba vyhlásiť druhý žalobný dôvod za dôvodný a zrušiť tak sporné rozhodnutie, ako aj rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti.
O návrhoch na náhradu škody
Argumentácia účastníkov konania
86
Odvolateľka tvrdí, že pretrvávajúce odmietanie vykonať rozsudok o zrušení zo strany Cedefop predstavuje zjavné nesplnenie povinností vyplývajúcich z práva Únie a porušenie dôvery, ktorú musí právny systém Únie vzbudzovať vo vzťahu ku každej osobe podliehajúcej súdnej právomoci. Okrem toho, pokiaľ ide o osobnú situáciu odvolateľky, od roku 2017 pretrvávajúca neistota, pokiaľ ide o otázku obnovenia jej zmluvy, spôsobila situáciu neistoty a psychického napätia v súvislosti s jej profesijnou budúcnosťou, ktorá jej spôsobila stres a úzkosť. Zrušenie teda nemôže predstavovať dostatočnú náhradu nemajetkovej ujmy, ktorú odvolateľka údajne utrpela z dôvodu nevykonania rozsudku o zrušení. V tejto súvislosti navrhuje, aby bola Cedefop uložená povinnosť zaplatiť náhradu škody vo výške 100000 eur.
87
Podľa Cedefop treba návrh odvolateľky na náhradu škody zamietnuť. Na jednej strane totiž nemajetková ujma spojená s neobnovením jej zmluvy už bola nahradená, keďže Všeobecný súd v rozsudku o zrušení uložil Cedefop povinnosť zaplatiť z tohto dôvodu sumu 10000 eur, ktorú aj zaplatil. Na druhej strane odvolateľka nespresnila skutočnosti, ktoré predstavujú jej nemajetkovú ujmu.
Posúdenie Súdnym dvorom
88
V prvom rade treba uviesť, že odvolateľka sa svojimi návrhmi na náhradu škody domáha náhrady nemajetkovej ujmy, ktorú jej spôsobilo Cedefop tým, že nezabezpečilo riadne vykonanie rozsudku o zrušení. Tieto závery teda súvisia s nezákonnosťou sporného rozhodnutia a rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti.
89
Nemajetková ujma, ktorú odvolateľka uvádza v rámci tohto odvolania, je teda odlišná od nemajetkovej ujmy, ktorej náhradu požadovala v rámci žaloby, v ktorej bol vydaný rozsudok o zrušení, ktorá bola založená na nezákonnosti zrušených rozhodnutí.
90
V dôsledku toho na rozdiel od toho, čo tvrdí Cedefop, cieľom týchto návrhov na náhradu škody nie je dosiahnuť náhradu škody, ktorá už bola nahradená.
91
V druhom rade treba pripomenúť, že vznik mimozmluvnej zodpovednosti agentúry Únie je podmienený súčasným splnením viacerých podmienok, a to protiprávnosťou konania vytýkaného tejto agentúre, existenciou škody a existenciou príčinnej súvislosti medzi jej konaním a uvádzanou škodou (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. júna 2020, Schokker/AESA, C‑310/19 P, EU:C:2020:435, bod 54 a citovanú judikatúru).
92
Na úvod, keďže sporné rozhodnutie a rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti boli zrušené z dôvodu, že Cedefop porušilo svoju povinnosť vykonať rozsudok o zrušení, ktorá mu vyplýva z článku 266 ZFEÚ, prvá podmienka vzniku zodpovednosti Cedefop, a to protiprávnosť vytýkaného konania, je teda splnená.
93
Pokiaľ ide ďalej o podmienku týkajúcu sa existencie škody, treba uviesť, že odmietnutie inštitúcie, orgánu, úradu alebo agentúry Únie vykonať rozhodnutie vydané súdom Únie predstavuje zásah do dôvery, ktorú musí mať každá osoba podliehajúca súdnej právomoci v právny systém Únie, založený najmä na rešpektovaní rozhodnutí vydaných súdmi Únie. Preto nezávisle od akejkoľvek majetkovej ujmy, ktorá by mohla vyplývať z nevykonania rozsudku, odmietnutie prijať opatrenia potrebné na účely jeho riadneho výkonu spôsobuje samo osebe nemajetkovú ujmu pre účastníka konania, ktorý dosiahol priaznivý rozsudok.
94
Okrem toho konanie Cedefop nepochybne a trvalo vystavilo odvolateľku neistote, pokiaľ ide o otázku obnovenia jej zmluvy, čo predstavuje nemajetkovú ujmu.
95
Treba teda konštatovať, že existencia škody je preukázaná.
96
Pokiaľ ide napokon o príčinnú súvislosť, stačí konštatovať, že nemajetková ujma, ktorú odvolateľka utrpela, je priamo spôsobená tým, že Cedefop odmietlo prijať iné opatrenia na vykonanie rozsudku o zrušení, než je vyplatenie náhrad uvedených v tomto rozsudku, a že takáto ujma by nevznikla, ak by Cedefop správne vykonalo tento rozsudok.
97
Z uvedeného vyplýva, že existencia príčinnej súvislosti medzi protiprávnym konaním Cedefop a škodou je tiež preukázaná.
98
Vzhľadom na osobitné okolnosti prejednávanej veci treba konštatovať, že priznanie sumy 15000 eur odvolateľke predstavuje primeranú náhradu tejto škody.
O trovách
99
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania.
100
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku Súdny dvor uloží účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
101
Keďže v prejednávanej veci odvolateľka navrhla zaviazať Cedefop na náhradu trov konania a Cedefop nemal úspech tak v rámci odvolania, ako aj v prvostupňovom konaní, je opodstatnené rozhodnúť, že táto agentúra znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť všetky trovy konania, ktoré vznikli odvolateľke v súvislosti s týmito dvoma konaniami.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 7. februára 2024, VP/Cedefop (T‑563/22, EU:T:2024:72), sa zrušuje.
2.
Rozhodnutie výkonného riaditeľa Európskeho strediska pre rozvoj odborného vzdelávania (Cedefop) zo 17. decembra 2021 a rozhodnutie odvolacieho výboru Cedefop zo 17. júna 2022 sa zrušujú.
3.
Európske stredisko pre rozvoj odborného vzdelávania (Cedefop) je povinné zaplatiť sumu 15000 eur ako náhradu nemajetkovej ujmy spôsobenej VP.
4.
Európske stredisko pre rozvoj odborného vzdelávania (Cedefop) znáša svoje vlastné trovy konania a je povinné nahradiť všetky trovy konania, ktoré vznikli VP v súvislosti s konaním na prvom stupni, ako aj s odvolacím konaním.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.