62019CC0287
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené 30. apríla 2020 (
1
)
Vec C‑287/19
DenizBank AG
proti
Verein für Konsumenteninformation
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd, Rakúsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľa – Platobné služby na vnútornom trhu – Nekalé podmienky – Zmena podmienok rámcovej zmluvy – Kontrola transparentnosti – Platnosť podmienok, ktoré zahŕňajú fikciu prijatia a na základe ktorých dochádza k prenosu rizika zodpovednosti za neautorizované platby na používateľa platobných služieb – Výnimka pre platobné nástroje týkajúce sa súm nízkej hodnoty – Personalizovaná platobná karta vybavená funkciou komunikácie na krátku vzdialenosť (NFC) – Anonymné platobné nástroje – Platobné nástroje bez možnosti zablokovania“
1.
Technologická inovácia má enormný vplyv na platobné služby na vnútornom trhu. Svedčí o tom prijatie smernice 2007/64/ES (
2
) a jej nahradenie smernicou (EÚ) 2015/2366 (
3
) o niekoľko rokov neskôr. Uvedená aktualizácia bola nevyhnutná vzhľadom na nové platobné systémy, rastúci objem elektronických platieb a zvýšenie bezpečnostných rizík súvisiacich s týmito systémami a platbami.
2.
Jednou z uvedených inovácií, ktorá rýchlo získala popularitu, je takzvaná funkcia komunikácie na krátku vzdialenosť (Near Field Communication; ďalej len „NFC“), ktorá je zabudovaná do určitých platobných kariet. (
4
) Pomocou tejto funkcie sa dajú anonymne a bez potreby silnej autentifikácie uskutočňovať platby nízkej hodnoty.
3.
Bankové inštitúcie, ktoré vydávajú karty vybavené funkciou NFC, sa usilujú urýchliť hromadné uzatváranie zmlúv a uľahčiť správu týchto kariet, ale podmienky ich používania, ktoré ukladajú, môžu poškodzovať práva spotrebiteľov. Otázky vnútroštátneho súdu odzrkadľujú napätie medzi týmito dvoma cieľmi.
I. Právny rámec
A.
Právo Únie. Smernica 2015/2366
4.
Súčasťou tejto smernice sú nasledujúce odôvodnenia:
„(6)
… Súčasným a novým hráčom na trhu by sa mali zaručiť rovnocenné prevádzkové podmienky, čím sa umožní, aby nové spôsoby platby oslovili širší trh, a zabezpečí sa vyššia úroveň ochrany spotrebiteľa pri využívaní uvedených platobných služieb v rámci celej Únie. Malo by to vytvoriť efektívnosť platobného systému ako celku a viesť k širšiemu výberu a väčšej transparentnosti platobných služieb, pričom by sa mala zároveň posilniť dôvera spotrebiteľov v harmonizovaný trh s platbami.
…
(63)
S cieľom zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa by členské štáty mali mať v záujme spotrebiteľa možnosť zachovať alebo zaviesť obmedzenia alebo zákazy jednostranných zmien podmienok rámcovej zmluvy, napríklad ak na takúto zmenu neexistuje opodstatnený dôvod.
…
(91)
Poskytovatelia platobných služieb sú zodpovední za bezpečnostné opatrenia. Uvedené opatrenia musia byť primerané daným bezpečnostným rizikám. Poskytovatelia platobných služieb by mali ustanoviť rámec na zmiernenie rizík a mali by zachovávať účinné postupy na zvládanie incidentov. Na zabezpečenie toho, aby poskytovatelia platobných služieb pravidelne poskytovali príslušným orgánom aktualizované posúdenie svojich bezpečnostných rizík a opatrení, ktoré prijali v reakcii na tieto riziká, by sa mal zaviesť mechanizmus pravidelného podávania správ. Navyše s cieľom zabezpečiť, aby boli škody vzniknuté používateľom, iným poskytovateľom platobných služieb alebo platobným systémom, ako je napríklad závažné narušenie platobného systému, čo najmenšie, je nevyhnutné, aby sa od poskytovateľov platobných služieb vyžadovalo bez zbytočného odkladu hlásiť závažné bezpečnostné incidenty príslušným orgánom. Mala by sa ustanoviť koordinačná úloha orgánu EBA.
…
(96)
Bezpečnostné opatrenia by mali byť zlučiteľné s úrovňou rizika spojeného s platobnou službou. S cieľom umožniť vyvinutie užívateľsky prijateľných a dostupných platobných prostriedkov pre nízkorizikové platby, napríklad bezkontaktné platby s nízkou hodnotou v mieste predaja, či už pomocou mobilného telefónu alebo bez neho, by sa mali v regulačných technických predpisoch spresniť výnimky z uplatňovania bezpečnostných požiadaviek. …“
5.
Článok 4 bod 14 vymedzuje „platobný nástroj“ ako „personalizované zariadenie (zariadenia) a/alebo súbor postupov dohodnutých medzi používateľom platobných služieb a poskytovateľom platobných služieb, ktoré sa používajú na iniciovanie platobného príkazu“.
6.
Predmetom hlavy III je „transparentnosť podmienok a požiadavky na poskytovanie informácií o platobných službách“. V jej kapitole 3, ktorá upravuje „rámcové zmluvy“, sa nachádzajú články 52 a 54.
7.
Článok 52 („Informácie a podmienky“) stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby sa používateľovi platobných služieb poskytli tieto informácie a podmienky:
…
6.
v súvislosti so zmenami rámcovej zmluvy a jej ukončením:
a)
v prípade dohody informácia, že platí domnienka, že používateľ platobných služieb prijal zmeny podmienok v súlade s článkom 54, pokiaľ pred navrhovaným dňom nadobudnutia účinnosti týchto zmien neoznámil poskytovateľovi platobných služieb, že tieto zmeny neprijíma;
b)
trvanie rámcovej zmluvy;
c)
právo používateľa platobných služieb ukončiť rámcovú zmluvu a iné dohody týkajúce sa jej ukončenia v súlade s článkom 54 ods. 1 a článkom 55;
…“.
8.
V článku 54 („Zmeny podmienok rámcovej zmluvy“) sa uvádza:
„1.   Každú zmenu rámcovej zmluvy alebo informácií a podmienok vymedzených v článku 52 predkladá poskytovateľ platobných služieb rovnakým spôsobom, aký je uvedený v článku 51 ods. 1, a to najneskôr dva mesiace pred navrhovaným dátumom začatia uplatňovania zmien. Používateľ platobných služieb môže zmeny akceptovať alebo odmietnuť pred dátumom ich navrhovaného nadobudnutia účinnosti.
V relevantných prípadoch v súlade s článkom 52 bodom 6 písm. a) poskytovateľ platobných služieb informuje používateľa platobných služieb, že ak pred navrhovaným dátumom nadobudnutia účinnosti týchto zmien neoznámi poskytovateľovi platobných služieb, že tieto zmeny neakceptuje, platí domnienka, že tieto zmeny akceptoval. Poskytovateľ platobných služieb informuje používateľa platobných služieb aj o tom, že ak používateľ platobných služieb uvedené zmeny odmietne, používateľ platobných služieb má právo vypovedať rámcovú zmluvu bezplatne s účinnosťou v ktoromkoľvek okamihu až do dátumu, ku ktorému by sa zmeny začali uplatňovať.
…“
9.
Článok 63 („Výnimka pre nástroje na vykonávanie platieb nízkej hodnoty a elektronické peniaze“), ktorý je súčasťou kapitoly 1 („Spoločné ustanovenia“) hlavy IV („Práva a povinnosti týkajúce sa poskytovania a používania platobných služieb“), znie:
„1.   V prípade platobných nástrojov, ktoré sa na základe rámcovej zmluvy týkajú iba jednotlivých platobných transakcií nepresahujúcich 30 EUR, alebo pre ktoré je buď stanovený výdavkový limit 150 EUR, alebo na ktorých sa uchovávajú finančné prostriedky v sume, ktorá nikdy nepresiahne 150 EUR, sa poskytovatelia platobných služieb môžu dohodnúť so svojimi používateľmi platobných služieb, že:
a)
článok 69 ods. 1 písm. b), článok 70 ods. 1 písm. c) a d) a článok 74 ods. 3 sa neuplatňujú, ak sa platobný nástroj nemôže zablokovať alebo ak sa nedá zabrániť ďalšiemu používaniu platobného nástroja;
b)
články 72 a 73 a článok 74 ods. 1 a 3 sa neuplatňujú, ak sa platobný nástroj používa anonymne alebo poskytovateľ platobných služieb nemôže dokázať z iných dôvodov, ktoré vyplývajú z povahy platobného nástroja, že platobná transakcia bola autorizovaná;
…“.
B.
Vnútroštátne právo. Zahlungsdienstegesetz 2018 (
5
)
10.
§ 4 bod 14 vymedzuje „platobný nástroj“ rovnako ako článok smernice 2015/2366, ktorý má rovnaké znenie.
11.
Pokiaľ ide o zmenu rámcových zmlúv, § 48 ods. 1 bod 6 preberá obsah článku 52 bodu 6 smernice 2015/2366.
12.
§ 50 ods. 1, ktorý sa týka zmeny podmienok rámcových zmlúv, je sformulovaný podobne ako článok 54 ods. 1 smernice 2015/2366
13.
To isté platí pre § 57 ods. 1 ZaDiG a článok 63 ods. 1 smernice 2015/2366, pokiaľ ide o výnimku týkajúcu sa platobných nástrojov na vykonávanie platieb nízkej hodnoty a elektronických peňazí.
II. Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
14.
Verein für Konsumenteninformation (Združenie ochrany záujmov spotrebiteľov, ďalej len „VKI“) je združenie, ktoré je podľa rakúskeho práva aktívne legitimované chrániť záujmy spotrebiteľov.
15.
DenizBank AG je banková inštitúcia, ktorá pôsobí v Rakúsku. Pri svojej činnosti so zákazníkmi používa všeobecné obchodné podmienky a vzorové zmluvy, a to okrem iných služieb aj v prípade používania platobných kariet vybavených funkciou NFC. Táto funkcia sa aktivuje automaticky v okamihu, keď zákazník použije kartu po prvý raz.
16.
Pomocou priblíženia týchto kariet k predajnému terminálu v predajniach, ktoré sú vybavené zariadením pripraveným na bezdrôtové spojenie, možno uskutočniť platby do výšky 25 eur bez zadania osobného identifikačného čísla (ďalej len „PIN kód“). V prípade vyšších súm sa vyžaduje identifikácia pomocou PIN kódu.
17.
Medzi všeobecnými podmienkami, ktoré DenizBank uplatňuje vo svojich zmluvách, sa nachádzajú tieto podmienky:
„Podmienka 14:
Zmeny zákazníckych smerníc: návrh zmeny týchto zákazníckych smerníc sa zákazníkovi predloží najneskôr dva mesiace pred predpokladaným okamihom nadobudnutia ich účinnosti. Platí domnienka, že zákazník prijal zmenu týchto zákazníckych smerníc, a vzhľadom na túto skutočnosť sa zmeny považujú za vzájomne dohodnuté, ak zákazník neoznámil DenizBank AG svoj nesúhlas pred predpokladaným okamihom nadobudnutia účinnosti zmien. Vyššie uvedený návrh zmeny sa zákazníkovi predloží v papierovej podobe alebo, ak s tým zákazník súhlasí, na inom trvalom nosiči údajov. DenizBank AG vo svojom návrhu zmeny zákazníkovi pripomenie a upozorní ho na to, že jeho mlčanie sa vo vyššie uvedenom zmysle považuje za prijatie zmeny. DenizBank AG okrem toho na svojej internetovej stránke zverejní porovnanie ustanovení zákazníckych smerníc dotknutých predmetnou zmenou a toto porovnanie doručí aj zákazníkovi. Ak ide o podnikateľa, stačí, ak sa návrh zmien podnikateľovi sprístupní na požiadanie v podobe, s ktorou podnikateľ súhlasil. V prípade takejto zamýšľanej zmeny zákazníckych smerníc má zákazník, ktorý sa považuje za spotrebiteľa, pred nadobudnutím účinnosti zmeny právo bezplatne a s okamžitou účinnosťou vypovedať svoje rámcové zmluvy o platobných službách (najmä zmluvu o sporožírovom účte). Aj na toto právo upozorní DenizBank AG vo svojom návrhu zmeny, ktorý predloží zákazníkom.
Podmienka 15:
Oslobodenie od povinnosti preukázať autorizáciu: Keďže cieľom vykonania platieb nízkej hodnoty bez zadania osobného kódu je zjednodušenie procesu platobnej transakcie, ktorý si nevyžaduje autorizáciu, DenizBank AG nie je povinná preukázať, že platobná transakcia bola autorizovaná, riadne zaznamenaná a zaúčtovaná a že nebola narušená technickým zlyhaním alebo inou poruchou.
Podmienka 16:
Vylúčenie zodpovednosti za neautorizované platby: Keďže v prípade, ak sa pri vykonaní platby nízkej hodnoty použije referenčná karta bez zadania osobného kódu, DenizBank AG nemá možnosť preukázať, že majiteľ karty autorizoval platobnú transakciu, DenizBank AG nie je v prípade neautorizovanej platobnej transakcie povinná nahradiť sumu neautorizovanej platobnej transakcie a uviesť účet, z ktorého bola suma odpísaná, do stavu, v ktorom by sa nachádzal, ak by sa neautorizovaná platobná transakcia neuskutočnila. Vylúčené sú aj ďalšie nároky voči DenizBank AG prevyšujúce túto sumu, ak sú založené na nevedomej nedbanlivosti DenizBank AG.
Podmienka 17:
Upozornenie: Riziko zneužitia referenčnej karty pre platby nízkej hodnoty bez zadania osobného kódu znáša majiteľ účtu.
Podmienka 18:
V prípade straty referenčnej karty neexistuje možnosť zablokovania pre platby nízkej hodnoty: Zablokovanie referenčnej karty pre platby nízkej hodnoty nie je technicky možné. V prípade straty (napr. strata, odcudzenie) referenčnej karty možno aj po zablokovaní podľa bodu 2.7 naďalej vykonávať platby nízkej hodnoty bez zadania osobného kódu až do výšky 75 eur: tieto sumy sa nenahrádzajú. Keďže ide o platby nízkej hodnoty v zmysle § 33 ZaDiG, je možné vykonať len jednotlivé platobné transakcie najviac do výšky 25 eur a neexistuje možnosť zablokovať referenčnú kartu pre platby nízkej hodnoty bez zadania osobného kódu, § 44 ods. 3 ZaDiG sa neuplatní.
Podmienka 19:
V prípade, ak platby nízkej hodnoty výslovne nepodliehajú osobitnej právnej úprave uvedenej v bode 3, platia pre ne ustanovenia bodu 2 (servis kariet).“
18.
VKI podalo 9. augusta 2016 proti spoločnosti DenizBank žalobu o zdržanie sa konania na Handelsgericht Wien (Obchodný súd Viedeň, Rakúsko).
19.
Uvedený súd rozsudkom z 28. apríla 2017 vyhovel žalobe, pokiaľ ide o podmienky 14 až 19. Podľa jeho názoru bola podmienka 14 zjavne nekalá a neboli splnené požiadavky na uplatnenie výnimočných pravidiel pre platobné nástroje nízkej hodnoty, keďže referenčná karta sa mohla používať aj na iné platby. Doplnkovú funkciu bezkontaktnej platby bez autentifikácie nemožno ani považovať za platobný nástroj.
20.
Oberlandesgericht Wien (Vyšší krajinský súd Viedeň, Rakúsko) v odvolacom konaní rozsudkom z 20. novembra 2017 čiastočne potvrdil výklad prvostupňového súdu.
21.
Odvolací súd sa domnieval, že ak sa vezme do úvahy len funkcia bezkontaktnej platby, nepoužíva sa platobný nástroj a pôjde skôr o transakciu s kreditnou kartou uskutočnenú poštou alebo telefonicky. Svedčí o tom skutočnosť, že funkcia NFC, ktorá si nevyžaduje zadanie PIN kódu, sa aktivuje automaticky pre nákupy nízkej hodnoty na rozdiel od toho, ako je to v prípade „elektronickej peňaženky“. Platobná karta používaná pri transakciách typu NFC navyše nie je anonymná, ale je personalizovaná a chránená osobným kódom.
22.
VKI a DenizBank podali proti rozsudku z 20. novembra 2017 opravné prostriedky „Revision“ na Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd, Rakúsko), ktorý kladie Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 52 bod 6 písm. a) v spojení s článkom 54 ods. 1 smernice (EÚ) 2015/2366 (smernica o platobných službách), podľa ktorých sa uplatní domnienka o prijatí navrhovaných zmien zmluvných podmienok používateľom platobných služieb, ak tento používateľ platobných služieb pred navrhovaným dňom nadobudnutia účinnosti zmenených podmienok poskytovateľovi platobných služieb neoznámi, že tieto zmeny neprijíma, vykladať v tom zmysle, že fikciu prijatia možno úplne neobmedzene dohodnúť so spotrebiteľom pre akékoľvek zmluvné podmienky?
2.
a)
Má sa článok 4 bod 14 smernice o platobných službách vykladať v tom zmysle, že sa funkcia NFC personalizovanej multifunkčnej bankovej karty, ktorá slúži na vykonávanie platieb nízkej hodnoty na ťarchu súvisiaceho bankového účtu, považuje za platobný nástroj?
2.
b)
V prípade kladnej odpovede na druhú otázku písm. a):
Má sa článok 63 ods. 1 písm. b) smernice o platobných službách, ktorý upravuje výnimku pre nástroje na vykonávanie platieb nízkej hodnoty a elektronické peniaze, vykladať v tom zmysle, že bezkontaktné vykonanie platby nízkej hodnoty prostredníctvom funkcie NFC personalizovanej multifunkčnej bankovej karty sa má považovať za anonymné použitie platobného nástroja v zmysle tejto výnimky?
3.
Má sa článok 63 ods. 1 písm. b)[ (
6
)] smernice o platobných službách vykladať v tom zmysle, že poskytovateľ platobných služieb sa môže odvolávať na túto výnimku len vtedy, ak platobný nástroj s ohľadom na objektívny stav techniky preukázateľne nie je možné zablokovať alebo ak nemožno zabrániť jeho ďalšiemu používaniu?“
23.
Hoci právnym predpisom, ktorý sa uplatní na skutkový stav z hľadiska ratione temporis, je smernica 2007/64, Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd) na žiadosť Súdneho dvora vysvetlil, že pri rozhodovaní o žalobách o zdržanie sa konania týkajúcich sa platnosti zmluvných podmienok („Klauselprozess“) musí uplatniť aj smernicu 2015/2366, platnú v čase vyhlásenia rozsudku. Vzhľadom na to, že – pokiaľ ide o toto konanie – obsah ustanovení oboch smerníc je v podstate rovnaký (
7
), budem odkazovať na ustanovenia smernice 2015/2366, na ktoré sa pýta vnútroštátny súd.
24.
Písomné pripomienky predložili VKI, DenizBank a Komisia, ako aj portugalská a česká vláda. Dňa 13. februára 2020 sa konalo pojednávanie, na ktorom sa zúčastnili VKI, DenizBank a Komisia.
III. Posúdenie
25.
Štyri otázky vnútroštátneho súdu možno preskúmať tak, že sa zmení ich poradie a niektoré z nich sa zlúčia. Preto:
–
v prvom rade preskúmam, či funkcia NFC platobných kariet umožňuje považovať túto funkciu za platobný nástroj [písmeno a) druhej prejudiciálnej otázky],
–
v druhom rade sa budem zaoberať používaním kariet s funkciou NFC ako anonymných platobných nástrojov bez možnosti zablokovania [písmeno b) druhej otázky a tretia prejudiciálna otázka],
–
napokon sa budem venovať možnostiam konkludentnej zmeny podmienok rámcovej zmluvy (prvá prejudiciálna otázka).
26.
Hoci DenizBank uviedla, že je vhodné obmedziť časové účinky prípadného rozsudku, ktorý by nezodpovedal jej stanovisku, domnievam sa, že uvedené opatrenie, ktoré vnútroštátny súd ani ostatné oprávnené subjekty vôbec nenavrhujú, netreba prijať. DenizBank navyše len uvádza všeobecné tvrdenia týkajúce sa možného finančného vplyvu tohto rozsudku, ale neuvádza konkrétne skutočnosti na odôvodnenie tohto výnimočného návrhu dobrou vierou dotknutých osôb a rizikom vážnych ťažkostí, ako to vyžaduje judikatúra Súdneho dvora. (
8
)
A.
Funkcia NFC personalizovaných platobných kariet ako platobný nástroj [písmeno a) druhej prejudiciálnej otázky]
27.
Vnútroštátny súd sa pýta, či „funkcia NFC personalizovanej multifunkčnej bankovej karty…, predstavuje platobný nástroj“ v zmysle článku 4 bodu 14 smernice 2015/2366.
28.
Podľa uvedeného ustanovenia je platobný nástroj „personalizované zariadenie (zariadenia) a/alebo súbor postupov dohodnutých medzi používateľom platobných služieb a poskytovateľom platobných služieb, ktoré sa používajú na iniciovanie platobného príkazu“.
29.
Podľa rozsudku Súdneho dvora vo veci T‑Mobile Austria (
9
) platobné nástroje môžu byť:
–
personalizované, teda tie, ktoré umožňujú poskytovateľovi platobných služieb overiť, či platobný príkaz bol udelený užívateľom, ktorý bol na to oprávnený,
–
anonymné alebo nepersonalizované, pri ktorých poskytovatelia platobných služieb nie sú povinní predložiť dôkaz o autentifikácii transakcie.
30.
Existencia nepersonalizovaných platobných nástrojov znamená, že pojem definovaný v článku 4 bodu 14 smernice 2015/2366 môže pokrývať súbor nepersonalizovaných postupov dohodnutých medzi užívateľom a poskytovateľom platobných služieb, ktoré uplatňuje užívateľ, aby mohol udeliť platobný príkaz. (
10
)
31.
V tom istom rozsudku Súdny dvor objasnil pochybnosti, ktoré vyvoláva rozdielne použitie prídavného mena „personalizované“ v jednotlivých jazykových verziách článku 4 bodu 23 smernice 2007/64 (
11
), ktorého obsah je prakticky zhodný so súčasným článkom 4 bodom 14 smernice 2015/2366.
32.
Definícia platobného nástroja, v ktorej je výraz „personalizovaný“ použitý tak na označenie zariadenia, ako aj na označenie súboru postupov, sa nachádza jedine v nemeckej verzii. (
12
) Vzhľadom na ostatné verzie a ciele smernice 2015/2366 sa treba zhodnúť na tom, že definícia platobných nástrojov pripúšťa personalizované aj nepersonalizované alebo anonymné platobné nástroje. (
13
)
33.
Ako uvádza portugalská vláda, je pravda, že bankové karty v smernici 2015/2366 nie sú výslovne označené za platobné nástroje. Podľa prílohy I bodu 3 písm. b) tejto smernice sa však „vykonávanie platobných transakcií prostredníctvom platobnej karty alebo podobného platobného nástroja alebo prostredníctvom podobného zariadenia“ považuje za platobnú službu.
34.
V článku 2 bode 15 nariadenia (EÚ) 2015/751 (
14
) je navyše „platobná karta“ vymedzená ako „kategória platobného nástroja, ktorá umožňuje platiteľovi iniciovať transakciu s debetnou alebo kreditnou kartou“.
35.
Podľa článku 2 bodu 7 toho istého nariadenia „platobná transakcia viazaná na kartu“ je „služba založená na infraštruktúre a obchodných pravidlách kartovej schémy zameraná na vykonanie platobnej transakcie prostredníctvom akejkoľvek karty alebo akéhokoľvek telekomunikačného, digitálneho alebo IT zariadenia alebo softvéru, pokiaľ je jej výsledkom debetná alebo kreditná transakcia s platobnou kartou. K platobným transakciám viazaným na kartu nepatria transakcie založené na iných druhoch platobných služieb“.
36.
Z týchto ustanovení smernice 2015/2366 a nariadenia 2015/751 (ktoré sú úzko prepojené) vyplýva, že platobné karty sú platobnými nástrojmi v zmysle uvedenej smernice. Multifunkčná banková karta, akú vystavila DenizBank, sa teda môže považovať za platobný nástroj, na ktorý sa vzťahuje smernica 2015/2366.
37.
Karty uvedeného typu majú dvojakú povahu, resp. dve funkcie:
–
na jednej strane sú viazané na konkrétneho a jednoznačne identifikovateľného zákazníka, takže ich možno používať ako personalizované platobné nástroje, ak zákazník bankovej inštitúcie udelí tejto inštitúcii oprávnenie na uskutočnenie platby v prospech príjemcu zadaním PIN kódu alebo podpisom. Okrem toho možno stanoviť, že uvedené použitie bankovej karty ako personalizovaného platobného nástroja je jediným možným použitím v prípade všetkých platobných transakcií. Považujem za nepochybné, že na bankové karty s touto jedinou funkciou sa uplatnia ustanovenia smernice 2015/2633 a predpisy prijaté na jej vykonanie,
–
na druhej strane môžu mať doplnkovú funkciu, ktorou je funkcia NFC, ako je to v prípade kariet, ktoré vystavila DenizBank. Funkcia NFC, ktorou sú uvedené kreditné aj debetné karty vybavené, umožňuje zaplatiť za nákup pomocou rádiofrekvenčnej identifikačnej technológie zabudovanej v samotnej karte. Zákazníci uskutočnia platbu priblížením tejto karty k predajnému terminálu, pričom ju netreba vložiť do čítacieho zariadenia. Bezdrôtová komunikácia medzi kartou, ktorá je vybavená funkciou NFC, a predajným terminálom stačí na overenie transakcie bez ohľadu na to, kto je v tom čase držiteľom karty, pričom sa nevyžaduje zadanie PIN kódu ani vlastnoručný podpis majiteľa. (
15
) Ide teda o nepersonalizovaný alebo anonymný platobný postup.
38.
Funkcia NFC personalizovanej multifunkčnej bankovej karty spadá do kategórie anonymných platobných nástrojov, keďže predstavuje súbor nepersonalizovaných postupov dohodnutých medzi poskytovateľom platobných služieb a používateľom, ktorý ich používa na iniciovanie platobného príkazu, v zmysle článku 4 bodu 14 smernice 2015/2366.
39.
Ako som už uviedol, na uskutočnenie platby stačí mať kartu, ktorá je vybavená funkciou NFC. Preto ju môže použiť ktorákoľvek, dokonca aj neoprávnená tretia osoba. Toto významné riziko je dôvodom, pre ktorý sa funkcia NFC zabudovaná do karty vzťahuje len na uhrádzanie malých súm so zníženým maximálnym limitom hodnoty (v tejto veci 25 eur).
40.
Ako som uviedol vyššie, anonymné platobné nástroje tvorí súbor nepersonalizovaných postupov„dohodnutý“ medzi poskytovateľom platobných služieb a používateľom. Vnútroštátny súd musí overiť, či v tejto veci došlo k uvedenej dohode, lebo VKI tvrdí, že DenizBank aktivuje funkciu NFC personalizovanej multifunkčnej bankovej karty automaticky aj bez súhlasu používateľa. (
16
)
41.
Riešenie, podľa ktorého sa funkcia NFC personalizovanej multifunkčnej bankovej karty považuje za anonymný platobný nástroj, najviac zodpovedá teleologickému výkladu (
17
) článku 4 bodu 14 smernice 2015/2366 a je v súlade s jej cieľmi, ako sú opísané v odôvodneniach 5 a 6 tejto smernice.
42.
Vysoká úroveň ochrany spotrebiteľov (používateľov kariet vybavených funkciou NFC) a podpora poctivej a transparentnej súťaže medzi finančnými inštitúciami, ktoré vystavujú tieto karty, totiž svedčia v prospech záveru, že uvedené karty sa majú považovať za platobné nástroje, na ktoré sa vzťahuje smernica 2015/2366. To by znamenalo, že sa na ne uplatnia záruky, ktoré stanovuje uvedená smernica s cieľom zvýšiť mieru dôvery spotrebiteľov v harmonizovaný trh platieb.
43.
To isté posúdenie vyplýva aj z článku 11 delegovaného nariadenia (EÚ) 2018/389 (
18
), ktorý upravuje „bezkontaktné platby na predajných miestach“ ako prostriedok, ktorý umožňuje vývoj používateľsky ústretových a nízkorizikových platobných služieb (
19
).
44.
Podľa uvedeného ustanovenia majú poskytovatelia platobných služieb možnosť neuplatňovať silnú autentifikáciu zákazníka (
20
), ak platiteľ iniciuje bezkontaktnú elektronickú platobnú transakciu, a to za predpokladu, že sú splnené tieto podmienky:
a)
jednotlivá suma transakcie nepresahuje sumu 50 eur a
b)
kumulatívna suma predchádzajúcich transakcií od dátumu posledného uplatnenia silnej autentifikácie nepresahuje 150 eur, alebo
c)
počet po sebe nasledujúcich bezkontaktných elektronických platobných transakcií od posledného uplatnenia silnej autentifikácie nie je väčší ako päť.
45.
Platby uskutočnené prostredníctvom anonymných platobných nástrojov (ako je platobná karta vybavená funkciou NFC) vzhľadom na samotnú svoju povahu nepodliehajú povinnosti silnej autentifikácie zákazníka (
21
), pričom od tejto povinnosti sú oslobodené (
22
) aj iné nástroje (
23
).
46.
Česká vláda však tvrdí, že platobným nástrojom je samotná personalizovaná multifunkčná platobná karta, a domnieva sa, že funkcia NFC je len ďalšou z možností používania uvedenej karty. Táto karta nie je anonymným platobným nástrojom, ale ju jednoducho možno použiť na uskutočnenie platieb nízkej hodnoty menej bezpečným spôsobom s použitím autentifikácie pomocou technológie NFC (teda bez toho, aby majiteľ karty musel použiť bezpečnostný prvok, ako je jeho podpis alebo PIN kód).
47.
S uvedeným tvrdením nesúhlasím. Ako som už vysvetlil, podľa môjho názoru také karty, aké vydáva DenizBank, zahŕňajú dva rôzne platobné nástroje, ktorými sú:
–
personalizované zariadenie, ktoré si vyžaduje použitie jedného alebo dvoch bezpečnostných prvkov (silná autentifikácia) a ktoré je vyhradené pre platby od určitej hodnoty,
–
súbor postupov na uskutočnenie platby nižšej hodnoty bez použitia uvedených bezpečnostných prvkov pomocou funkcie NFC.
48.
Zásada neutrality technológií, z ktorej vychádzajú rôzne ustanovenia smernice 2015/2366 a ktorá je spomenutá v odôvodnení 21 tejto smernice (
24
), svedčí v prospech záveru, že uvedené dve funkcie tej istej bankovej karty sa majú považovať za dva rôzne platobné nástroje.
49.
Je to tak preto, lebo k tradičnému nástroju (klasickej personalizovanej platobnej karte) (
25
) bol nedávno doplnený ďalší nástroj, funkcia NFC, ktorá predstavuje odlišný platobný nástroj s rozdielnym právnym režimom. Hmotný nosič je rovnaký (karta vydaná bankovou inštitúciou), ale tento nosič v súčasnosti zahŕňa dva rôzne platobné nástroje.
50.
Pripomínam, že tento výklad najviac zodpovedá zásade neutrality technológií stanovenej v smernici 2015/2366, ktorej ustanovenia nemajú brániť vývoju nových platobných prostriedkov a služieb, pokiaľ to umožňuje pokrok technológií. Nič nemá brániť tomu, aby sa v budúcnosti do karty popri personalizovanej funkcii a funkcii NFC, ktoré už môžu byť jej súčasťou, doplnili ďalšie platobné nástroje.
51.
Možno to zhrnúť tak, že funkcia NFC personalizovanej multifunkčnej platobnej karty sa má považovať za platobný nástroj v zmysle článku 4 bodu 14 smernice 2015/2366.
B.
Používanie kariet vybavených funkciou NFC ako anonymných platobných nástrojov bez možnosti zablokovania [písmeno b) druhej otázky a tretia prejudiciálna otázka]
52.
Vnútroštátny súd sa pýta, či v prípade, ak sa uskutoční bezkontaktná platba nízkej hodnoty pomocou karty vybavenej funkciou NFC, „platobný nástroj [sa] používa anonymne“ na účely výnimky stanovenej v článku 63 ods. 1 písm. b) smernice 2015/2366.
53.
Vo svojej tretej prejudiciálnej otázke sa navyše pýta, či sa na tieto prípady uplatní článok 63 ods. 1 písm. a) uvedenej smernice, ktorý stanovuje ďalšiu výnimku, ktorá je podobná (nie totožná) uvedenej výnimke, ak „sa platobný nástroj nemôže zablokovať alebo ak sa nedá zabrániť ďalšiemu používaniu platobného nástroja“.
54.
Článok 63 smernice 2015/2366 stanovuje viaceré výnimky pre platobné nástroje nízkej hodnoty (a pre elektronické peniaze, ale tie v tomto prípade nie sú relevantné), na základe ktorých sa neuplatňujú niektoré „práva a povinnosti týkajúce sa poskytovania a používania platobných služieb“ stanovené v hlave IV tejto smernice.
55.
Odsek 1 článku 63 sa zameriava na celkom konkrétne platobné nástroje, a to tie, „ktoré sa na základe rámcovej zmluvy týkajú iba jednotlivých platobných transakcií nepresahujúcich 30 EUR, alebo pre ktoré je buď stanovený výdavkový limit 150 EUR, alebo na ktorých sa uchovávajú finančné prostriedky v sume, ktorá nikdy nepresiahne 150 EUR“.
56.
V uvedených prípadoch môžu poskytovatelia platobných služieb dohodnúť so svojimi používateľmi, že sa neuplatnia určité práva alebo určité povinnosti, ktoré sú uvedené v iných ustanoveniach smernice 2015/2366:
–
ak sa platobný nástroj „nemôže zablokovať alebo ak sa nedá zabrániť ďalšiemu používaniu platobného nástroja“ [písmeno a) odseku 1], účastníci zmluvy nemusia uplatniť článok 69 ods. 1 písm. b) (
26
), článok 70 ods. 1 písm. c) a d) (
27
) a článok 74 ods. 3 (
28
),
–
ak sa platobný nástroj „používa anonymne alebo poskytovateľ platobných služieb nemôže dokázať z iných dôvodov, ktoré vyplývajú z povahy platobného nástroja, že platobná transakcia bola autorizovaná“ [písmeno b) odseku 1], účastníci zmluvy nemusia uplatniť článok 72 (
29
), článok 73 (
30
) a článok 74 ods. 1 a 3 (
31
).
1. Povinnosti vydávajúcej inštitúcie, ak sa karty nemôžu zablokovať ani sa nedá zabrániť ich ďalšiemu používaniu
57.
Prvou výnimkou [článok 63 ods. 1 písm. a)] sa zavádza režim „zmiernenej“ zodpovednosti bankovej inštitúcie, ktorá vydala platobnú kartu.
58.
Ak sa uvedená karta nemôže zablokovať ani sa nedá zabrániť jej „ďalšiemu používaniu“ (napríklad v prípadoch neštandardného použitia v dôsledku straty, odcudzenia, zneužitia alebo neautorizovaného použitia), banková inštitúcia sa môže dohodnúť so svojimi zákazníkmi, že nebude niesť všeobecné povinnosti stanovené v smernici na uľahčenie zablokovania karty a jej ďalšieho používania v prípade neštandardného použitia.
59.
Ako vnútroštátny súd správne uvádza, banková inštitúcia, ktorá vydala kartu vybavenú funkciou NFC, sa môže odvolávať na túto výnimku len vtedy, ak preukáže, že vo vyššie uvedených prípadoch nie je technicky možné zablokovať uvedenú kartu alebo zabrániť jej ďalšiemu používaniu. Nesie preto dôkazné bremeno, pokiaľ ide o uvedenú nemožnosť, keďže táto výnimka sa má vykladať striktne.
60.
Vnútroštátny súd rovnako správne dodáva, že ak by banková inštitúcia nemusela preukázať nemožnosť zablokovania karty, stačilo by, ak by na trh uvádzala technicky priemernú kartu (bez akéhokoľvek blokovania) s cieľom poškodiť záujmy spotrebiteľov a nechala ich niesť riziko vyplývajúce z neautorizovaných platieb.
61.
Súhlasím s uvedenými posúdeniami, lebo inak by bolo zbavenie zodpovednosti v rozpore s odôvodnením 91 (
32
) a článkom 73 smernice 2015/2366, ktoré ukladajú poskytovateľovi platobných služieb povinnosť zaručiť bezpečnosť platieb a zodpovedať (aj keď s určitými malými obmedzeniami) za neautorizované platobné transakcie.
62.
Prináleží vnútroštátnemu súdu overiť to, ale všetko nasvedčuje tomu, že stav techniky umožňuje bankovej inštitúcii zablokovať personalizovanú multifunkčnú platobnú kartu. (
33
) Niektoré ustanovenia smernice (okrem iného články 69, 70 a 74) vychádzajú z uvedenej možnosti. Nezdá sa teda, že zabudovanie funkcie NFC do uvedených kariet bráni ich zablokovaniu.
63.
Ak je to tak, podmienka rámcovej zmluvy, v ktorej sa – tak ako v podmienke, ktorú vopred sformulovala DenizBank (podmienka 18) – uvádza, že „zablokovanie referenčnej karty pre platby nízkej hodnoty nie je technicky možné“ (a ktorá vylučuje vrátenie určitých neoprávnene zaplatených súm v prípade straty alebo odcudzenia tejto karty), odporuje článku 63 ods. 1 písm. a) smernice 2015/2366.
2. Zodpovednosť vydávajúcej inštitúcie, ak sa platobný nástroj používa anonymne
64.
Vnútroštátny súd sa pýta, či používanie funkcie NFC personalizovanej multifunkčnej platobnej karty môže spadať pod pojem „anonymné používanie“, ktorý zodpovedá výnimke stanovenej v článku 63 ods. 1 písm. b) smernice 2015/2366.
65.
Pripomínam, že uvedené ustanovenie stanovuje režim zmiernenej zodpovednosti poskytovateľa služby, ak sa platobný nástroj používa anonymne alebo ak „poskytovateľ platobných služieb nemôže dokázať z iných dôvodov, ktoré vyplývajú z povahy platobného nástroja, že platobná transakcia bola autorizovaná“.
66.
Ako uvádza vnútroštátny súd a Komisia, spoločným znakom oboch prípadov je nemožnosť preukázať, kto v skutočnosti autorizoval platobnú transakciu. Táto okolnosť môže vysvetliť, prečo Súdny dvor v rozsudku T‑Mobile Austria posudzoval výnimku stanovenú v článku 53 ods. 1 písm. b) smernice 2007/64 všeobecne a bez rozlišovania dvoch vyššie uvedených okolností. (
34
)
67.
Na základe argumentov, ktoré som uviedol vyššie (
35
), som dospel k záveru, že funkcia NFC personalizovanej multifunkčnej bankovej karty spadá do kategórie anonymných platobných nástrojov. K týmto argumentom doplním, že je potrebné rozlišovať identifikáciu majiteľa karty (ktorá je vždy možná, lebo karta je personalizovaná) a autorizáciu platby, ktorú uskutoční držiteľ karty (ktorý v prípade straty, odcudzenia, sfalšovania alebo zneužitia nemusí byť jej skutočným majiteľom).
68.
Autorizácie platieb pomocou funkcie NFC personalizovanej platobnej karty si vyžadujú len obyčajnú autentifikáciu (ktorá preukazuje len jej držbu) a nie silnú autentifikáciu (ako by to bolo v prípade, ak by sa vyžadovalo zadanie PIN kódu alebo podpis). Preto uvedené autorizácie platieb treba považovať za anonymné, keďže inštitúcia, ktorá vydala karty, nemôže preukázať, či platbu v skutočnosti autorizoval majiteľ karty a nie tretia osoba, ktorá ju odcudzila, sfalšovala alebo zneužila.
69.
Anonymnosť funkcie NFC personalizovanej platobnej karty má výhody aj nevýhody:
–
na jednej strane v súlade s cieľmi smernice 2015/2366 umožňuje rýchlejšie spracúvanie platieb a podporuje vývoj nových platobných služieb alebo prostriedkov, (
36
)
–
na druhej strane vyvoláva riziko zneužitia karty, ktoré nepodlieha kontrole jej majiteľa a vydávajúcej bankovej inštitúcie. Ako už bolo zdôraznené, v záujme minimalizácie tohto rizika funkcia NFC umožňuje len platby nízkej hodnoty (do 30 eur), ktoré nesmú presiahnuť maximálny limit (150 eur).
70.
Vyvážené rozhodnutie použité v smernici 2015/2366, ktoré sa nachádza v rozmedzí týchto krajných možností, spočíva v tom, že ak majiteľ personalizovanej platobnej karty súhlasí s tým, aby bola táto karta vybavená funkciou NFC, uplatní sa výnimka stanovená v článku 63 ods. 1 písm. b) smernice 2015/2366. Zmluvné podmienky, ktoré stanovujú uvedenú výnimku, ako je to zrejme v prípade podmienok 15, 16 a 17 rámcovej zmluvy spoločnosti DenizBank, teda budú zlučiteľné s uvedenou smernicou.
71.
Možno to zhrnúť tak, že bezkontaktná platba nízkej hodnoty pomocou funkcie NFC sa môže považovať za „anonymné“ použitie personalizovanej multifunkčnej platobnej karty v zmysle článku 63 ods. 1 písm. b) smernice 2015/2366.
C.
Prvá prejudiciálna otázka: konkludentná zmena podmienok rámcovej zmluvy
72.
Vnútroštátny súd chce vedieť, či z článku 52 bodu 6 písm. a) v spojení s článkom 54 ods. 1 smernice 2015/2366 vyplýva, že používateľ súhlasí so zmenou zmluvných povinností, ktorú navrhol poskytovateľ platobných služieb, ak ju jednoducho neodmietne.
73.
Vnútroštátny súd dodáva, že ak by sa pripustil uvedený výklad, banková inštitúcia by mohla „fikciu prijatia… úplne neobmedzene dohodnúť so spotrebiteľom pre akékoľvek zmluvné podmienky“.
74.
Podľa článku 52 bodu 6 písm. a) smernice 2015/2366 „v prípade dohody… platí domnienka, že používateľ platobných služieb prijal zmeny podmienok v súlade s článkom 54, pokiaľ pred navrhovaným dňom nadobudnutia účinnosti týchto zmien neoznámil poskytovateľovi platobných služieb, že tieto zmeny neprijíma“. (
37
)
75.
Povinnosť poskytnúť spotrebiteľom informácie pred uzavretím zmluvy je jedným z kľúčových prvkov práva Únie v oblasti ochrany spotrebiteľov. V kontexte hromadného uzatvárania zmlúv, keď existuje zjavná nerovnováha medzi poskytovateľom platobných služieb a spotrebiteľmi, informácie pred uzavretím zmluvy pomáhajú spotrebiteľom prijímať primerané rozhodnutia. Tieto informácie navyše chránia ich zmluvnú autonómiu a umožňujú im zvážiť ponuky dostupné na trhu a tiež podporujú transparentnosť pri plnení zmlúv. (
38
)
76.
Smernica 2015/2366 odzrkadľuje toto usmernenie tak vo svojich odôvodneniach (najmä v odôvodnení 59), (
39
) ako aj v článkoch 51 až 54 (
40
).
77.
Článok 51 upravuje spôsob a postup poskytnutia informácií pred uzavretím zmluvy používateľovi platobných služieb. V článku 52 je uvedený obsah týchto podrobných a konkrétnych informácií, ktoré musí poskytovateľ poskytnúť používateľovi. (
41
)
78.
Jedna zo zložiek týchto informácií sa týka zmien rámcovej zmluvy uvedených v článku 52 bode 6 písm. a) smernice, ktorý som citoval vyššie. Poskytovateľ a používateľ platobných služieb sa môžu výnimočne dohodnúť na konkludentnom prijatí zmeny zmluvných podmienok („v prípade dohody“).
79.
Uvedenú možnosť stanovuje podmienka 14 rámcovej zmluvy, ktorú DenizBank uzatvára so svojimi zákazníkmi. V tejto podmienke je upravené konkludentné prijatie zmien, ktoré navrhla (a oznámila) táto inštitúcia, s upozornením, že ak zákazník nevyjadrí nesúhlas, platí domnienka, že s týmito zmenami súhlasí. (
42
)
80.
Podľa spoločnosti DenizBank sa konkludentné prijatie, ktoré pripúšťa článok 52 bod 6 písm. a) smernice 2015/2366, vzťahuje na každý typ zmien zmluvy. Podľa jej názoru sa nezdá realistické a je veľmi ťažké dosiahnuť, aby používatelia platobných služieb výslovne súhlasili so zmenami zmluvy, akou je zmluva, ktorá upravuje právny režim personalizovanej multifunkčnej bankovej karty.
81.
Konkludentné prijatie zmien je podľa spoločnosti DenizBank nevyhnutým mechanizmom modelu bankovej činnosti. Jeho fungovanie nemôže poškodzovať záujmy spotrebiteľov, keďže im umožňuje ľahšie a rýchlejšie získať prístup k vylepšeniam ich platobných nástrojov alebo k využívaniu nových technických zdokonalení, ako je to v prípade funkcie NFC zabudovanej do kariet.
82.
Zastávam názor, že možnosť konkludentne prijať zmenu zmluvných podmienok, ktorá je stanovená v článku 52 bode 6 písm. a) smernice 2015/2366 v prípade dohody medzi používateľom a poskytovateľom platobných služieb, sa má vykladať reštriktívne, pokiaľ je obsah uvedených podmienok v neprospech zákazníka.
83.
Uvedená možnosť je naďalej výnimkou zo všeobecnej zásady, že zmeny rámcovej zmluvy si – tak ako pôvodné podmienky – vyžadujú výslovný súhlas používateľa.
84.
Uvedený striktný výklad potvrdzujú ciele smernice 2015/2366 (spomedzi ktorých treba zdôrazniť ochranu spotrebiteľov) a skutočnosť, že článok 52 bod 6 písm. a) sa v systematike tejto smernice nachádza medzi ustanoveniami o informáciách pred uzavretím zmluvy, ktoré musí poskytovateľ platobných služieb v každom prípade poskytnúť používateľovi na kompenzáciu znevýhodnenej situácie, v ktorej sa používateľ nachádza. Informačná nerovnováha, ktorú som už spomenul, existuje tak pri prejavení prvotného súhlasu s uzavretím rámcovej zmluvy, ako aj pri prijatí jej neskorších zmien.
85.
Súhlasím s vnútroštátnym súdom a s Komisiou v tom, že prípadné konkludentné prijatie nemožno rozšíriť na všetky podmienky rámcovej zmluvy. To by v praxi znamenalo, že poskytovateľovi platobných služieb by sa priznala takmer neobmedzená a de facto jednostranná právomoc meniť uvedenú zmluvu: prax ukazuje, že väčšina spotrebiteľov vôbec kriticky neposudzuje návrhy na zmenu podmienok svojich zmlúv, najmä ak sú tieto zmluvy z technického alebo právneho hľadiska do určitej miery zložité.
86.
Na pojednávaní DenizBank uznala, že vo svojej bankovej praxi nepoužíva konkludentné prijatie v súvislosti s podstatnými zmenami zmluvných podmienok. Presvedčivo však nevysvetlila, prečo nezosúladila podmienku 14 rámcovej zmluvy s uvedenou praxou tak, že by obmedzila jej účinnosť na menej významné zmeny zmluvného vzťahu.
87.
Možnosť konkludentného prijatia zmien by podľa môjho názoru mohla platiť len pre nepodstatné zmeny podmienok rámcovej zmluvy, pokiaľ rešpektujú záruky stanovené smernicou 2015/2366. (
43
)
88.
Ako som už vysvetlil, zabudovaním funkcie NFC do personalizovanej multifunkčnej platobnej karty pre bezkontaktné platby nízkej hodnoty sa do uvedenej karty dopĺňa nový platobný nástroj. V tomto rozsahu teda ide buď o novú službu, ktorá by mala byť predmetom ďalšej novej zmluvy, alebo o podstatnú zmenu podmienok skoršej rámcovej zmluvy (
44
) (ktorá upravovala vzťahy medzi inštitúciou, ktorá vydala kartu, a spotrebiteľom).
89.
V oboch prípadoch (nová zmluva alebo objektívna novácia podstatnej náležitosti skoršej zmluvy) spotrebiteľ po tom, čo bol informovaný o výhodách a rizikách, ktoré sú spojené s funkciou NFC, ktorou je jeho karta vybavená, musí jednoznačne udeliť výslovný súhlas s týmto platobným nástrojom, čo nie je zlučiteľné s konkludentným prijatím.
IV. Návrh
90.
Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré mu položil Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd, Rakúsko), takto:
1.
Funkcia komunikácie na krátku vzdialenosť (NFC) personalizovanej multifunkčnej platobnej karty sa má považovať za platobný nástroj v zmysle článku 4 bodu 14 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2366 z 25. novembra 2015 o platobných službách na vnútornom trhu.
2.
Bezkontaktná platba nízkej hodnoty pomocou funkcie NFC personalizovanej multifunkčnej platobnej karty predstavuje „anonymné“ použitie v zmysle článku 63 ods. 1 písm. b) smernice 2015/2366.
3.
Banková inštitúcia, ktorá vydala personalizovanú multifunkčnú platobnú kartu, do ktorej bola doplnená funkcia NFC, sa môže odvolávať na výnimku stanovenú v článku 63 ods. 1 písm. a) smernice 2015/2366 len vtedy, ak preukáže, že v prípade straty, odcudzenia, zneužitia alebo neautorizovaného použitia nie je technicky možné zablokovať uvedenú kartu alebo zabrániť jej ďalšiemu používaniu.
4.
Možnosť konkludentného prijatia zmien podmienok rámcovej zmluvy, ktorú článok 52 bod 6 písm. a) smernice 2015/2366 pripúšťa v prípade dohody medzi používateľom a poskytovateľom platobných služieb, sa má vykladať striktne a nemôže sa uplatniť na zmeny podstatných náležitostí uvedenej rámcovej zmluvy, ako sú zmeny týkajúce sa zabudovania funkcie NFC do platobnej karty.
(
1
)	Jazyk prednesu: španielčina.
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 13. novembra 2007 o platobných službách na vnútornom trhu, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a ktorou sa zrušuje smernica 97/5/ES (Ú. v. EÚ L 319, 2007, s. 1).
(
3
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 25. novembra 2015 o platobných službách na vnútornom trhu, ktorou sa menia smernice 2002/65/ES, 2009/110/ES a 2013/36/EÚ a nariadenie (EÚ) č. 1093/2010 a ktorou sa zrušuje smernica 2007/64/ES (Ú. v. EÚ L 337, 2015, s. 35). Smernica 2007/64 bola zrušená s účinnosťou od 13. februára 2018.
(
4
)	Zabudovanie technológie NFC do bezkontaktných (contactless) kariet umožňuje, aby sa pri ich priblížení ku kompatibilnému terminálu nadviazalo bezdrôtové spojenie medzi kartou a terminálom, pričom nie je potrebný nijaký ďalší úkon. NFC je bezdrôtová komunikačná technológia s krátkym dosahom a vysokou frekvenciou, ktorá umožňuje takmer okamžitý prenos dát medzi zariadeniami. Využíva sa v rôznych aplikáciách, ku ktorým patria kreditné a debetné karty, a čoraz častejšie v mobilných telefónoch. Štandardy NFC zahŕňajú komunikačné protokoly a formáty výmeny dát, ktoré sú založené najmä na norme ISO 14443, ktorú spoločne spravuje Medzinárodná organizácia pre normalizáciu (ISO) a Medzinárodná elektrotechnická komisia (IEC).
(
5
)	Zákon o platobných službách z roku 2018 (ďalej len „ZaDiG“), ktorým bola do rakúskeho práva prebratá smernica 2015/2366.
(
6
)	Vnútroštátny súd neskôr opravil túto otázku v tom zmysle, že sa netýka článku 63 ods. 1 písm. b), ale článku 63 ods. 1 písm. a) smernice 2015/2366.
(
7
)	Na pojednávaní Komisia zdôraznila, že smernica 2015/2366 kladie väčší dôraz na ochranu používateľov platobných služieb než smernica 2007/64.
(
8
)	Podľa ustálenej judikatúry Súdny dvor môže len výnimočne prostredníctvom uplatnenia všeobecnej zásady právnej istoty, ktorá je vlastná právnemu poriadku Únie, pristúpiť k obmedzeniu možnosti akejkoľvek dotknutej osoby dovolávať sa ustanovenia, ktoré vyložil, s cieľom spochybniť právne vzťahy, ktoré vznikli v dobrej viere. Na rozhodnutie o takom obmedzení je nevyhnutné, aby boli splnené dve podstatné kritériá, ktorými sú dobrá viera dotknutých osôb a riziko vážnych ťažkostí (pozri najmä rozsudky z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, bod 41; z 19. apríla 2018, Oftalma Hospital, C‑65/17, EU:C:2018:263, bod 57, a z 3. októbra 2019, Schuch‑Ghannadan, C‑274/18, EU:C:2019:828, body 60 až 62).
(
9
)	Rozsudok z 9. apríla 2014 (C‑616/11, EU:C:2014:242; ďalej len rozsudok „T‑Mobile Austria“, body 33 a 34).
(
10
)	Tamže, bod 35.
(
11
)	Súdny dvor konštatoval, že vo všetkých jazykových verziách sa prídavné meno „personalizované“ viaže na výraz „každé zariadenie“. Vo francúzskej verzii („tout dispositif personnalisé et/ou ensemble de procédures“), ktorá sa zhoduje najmä so španielskou, maďarskou, portugalskou a rumunskou verziou, sa však prídavné meno „personalizované“ neviaže na výraz „súbor postupov“. Naopak v nemeckej verzii („jedes personalisierte Instrument und/oder jeden personalisierten Verfahrensablauf“) sa prídavné meno „personalizované“ viaže aj na výraz „súbor postupov“. Anglická verzia [„any personalised devices) and/or set of procedures“], ktorá sa zhoduje najmä s dánskou, gréckou, holandskou, fínskou a švédskou verziou, pripúšťa dvojaký výklad (rozsudok T‑Mobile Austria, bod 31, ako aj návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wathelet v tej istej veci 19. apríla 2014, EU:C:2013:691, bod 36).
(
12
)	Je možné, že diskusia v rakúskej právnej vede týkajúca sa tejto otázky je spôsobená do veľkej miery doslovným znením nemeckej verzie článku 4 bodu 23 smernice 2007/64 („jedes personalisierte Instrument und/oder jeden personalisierten Verfahrensablauf“).
(
13
)	Rozsudok T‑Mobile Austria, bod 35 in fine: „… pojem platobný nástroj definovaný v článku 4 bode 23 tejto smernice môže pokrývať nepersonalizovaný súbor postupov dohodnutých medzi užívateľom a poskytovateľom platobných služieb, ktoré uplatňuje užívateľ, aby mohol udeliť platobný príkaz“.
(
14
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 29. apríla 2015 o výmenných poplatkoch za platobné transakcie viazané na kartu (Ú. v. EÚ L 123, 2015, s. 1).
(
15
)	Pokiaľ ide o používanie bezkontaktných platobných nástrojov, odkazujem na analýzu Európskej centrálnej banky Card payments in Europe – current landscape and future prospects: a Eurosystem perspective, 2019 (dostupná na https://www.ecb.europa.eu/pub/pubbydate/2019/html/ecb.cardpaymentsineu_currentlandscapeandfutureprospects201904~30d4de2fc4.en.html#toc1), ako aj na analýzu European Cards Stakeholders Group, Feasibility Study on the development of open specifications for a card and mobile contactless payment application, 2017, (https://www.ecb.europa.eu/paym/groups/erpb/shared/pdf/7th‑ERPB‑meeting/Annex_to_Stat_past_ERPB_Recommendations_ECSG_Interim_Report_contatless_feasibility_study_and_progress_indicators.pdf?115946678f056d5ccc9eba5f72cb4a88).
(
16
)	Na pojednávaní DenizBank úplne nepoprela toto tvrdenie VKI. Potvrdila, že v niektorých prípadoch si používateľ, ktorý dostane kartu poštou (to je podľa jej tvrdení obvyklý spôsob jej odovzdania), nemusí uvedomovať, že uvedená karta má aktivovanú funkciu NFC.
(
17
)	Súdny dvor použil teleologické kritérium pri výklade iných pojmov smernice 2007/64, ktorá predchádzala smernici 2015/2366. Pozri rozsudok z 25. januára 2017, BAWAG (C‑375/15, EU:C:2017:38, body 40 až 45), týkajúci sa pojmu „trvalý nosič údajov“ v zmysle článku 4 bodu 25 smernice 2007/64; rozsudok z 22. marca 2018, Rasool (C‑568/16, EU:C:2018:211, body 30 až 39), týkajúci sa pojmu „platobná služba“ v zmysle článku 4 bodu 3, a rozsudok zo 4. októbra 2018, ING‑DiBa Direktbank Rakúsko (C‑191/17, EU:C:2018:809), ktorý sa týkal pojmu „platobný účet“ v zmysle článku 4 bodu 14.
(
18
)	Delegované nariadenie Komisie z 27. novembra 2017, ktorým sa dopĺňa smernica 2015/2366, pokiaľ ide o regulačné technické predpisy pre silnú autentifikáciu zákazníka a spoločné a bezpečné otvorené komunikačné normy (Ú. v. EÚ L 69, 2018, s. 23).
(
19
)	Odôvodnenie 11 delegovaného nariadenia 2018/389.
(
20
)	Podľa článku 4 bodu 30 smernice 2015/2366 „silná autentifikácia zákazníka“ je „autentifikácia na základe použitia dvoch alebo viacerých prvkov, ktoré sú kategorizované ako poznatok (niečo, čo vie len používateľ), vlastníctvo (niečo, čo má len používateľ) a inherencia (niečo, čím používateľ je) a sú nezávislé v tom zmysle, že narušenie jedného prvku nenaruší spoľahlivosť ostatných prvkov, pričom je vytvorená takým spôsobom, aby chránila dôvernosť autentifikačných údajov“. Táto silná autentifikácia, ktorá je stanovená na dosiahnutie elektronických platobných služieb, ktoré budú bezpečnejšie pre spotrebiteľov a budú viac rešpektovať ich osobné údaje, má v konečnom dôsledku za následok použitie aspoň dvoch z týchto bezpečnostných prvkov: niečo, čo vie len používateľ, ako je heslo alebo číselný kód; niečo, čo patrí používateľovi, ako je jeho mobilný telefón, a niečo, čo je inherentné pre používateľa, ako je jeho hlas alebo odtlačky prstov.
(
21
)	Odôvodnenie 8 delegovaného nariadenia 2018/389.
(
22
)	„Výnimky“ zo zásady silnej autentifikácie zákazníka stanovuje delegované nariadenie 2018/389, ktorým sa vykonáva článok 97 smernice 2015/2366, na základe úrovne rizika, sumy, častosti výskytu a platobného kanála používaného na vykonanie platobnej transakcie.
(
23
)	Články 10 až 18 delegovaného nariadenia 2018/389 stanovujú ďalšie výnimky zo silnej autentifikácie v prípadoch informácií o platobnom účte, samoobslužných terminálov na úhradu cestovného a poplatkov za parkovanie, dôveryhodných príjemcov, opakujúcich sa transakcií, úhrad medzi účtami, ktoré vlastní tá istá fyzická alebo právnická osoba, transakcií nízkej hodnoty, ako aj bezpečných platobných procesov a protokolov pre podniky.
(
24
)
(
25
)	Platobná karta môže tiež zahŕňať dve rôzne funkcie, ak ju možno používať ako kreditnú kartu a debetnú kartu, takže jedna banková karta obsahuje dva personalizované platobné nástroje.
(
26
)	Povinnosť používateľa oznámiť poskytovateľovi platobných služieb zistenie straty, odcudzenia, zneužitia alebo neautorizované použitie platobného nástroja.
(
27
)	Povinnosť poskytovateľa platobných služieb zabezpečiť používateľovi dostupnosť prostriedkov na požiadanie o odblokovanie platobného nástroja.
(
28
)	Neexistencia finančnej zodpovednosti platiteľa po oznámení straty, odcudzenia alebo zneužitia platobného nástroja.
(
29
)	Povinnosť poskytovateľa platobných služieb preukázať autentifikáciu a vykonanie platobných transakcií.
(
30
)	Zodpovednosť poskytovateľa platobných služieb za neautorizované platobné transakcie.
(
31
)	Zodpovednosť platiteľa do maximálnej výšky 50 eur za straty vyplývajúce z neautorizovaných platobných transakcií v prípade straty, odcudzenia alebo zneužitia platobného nástroja, s výnimkou ak platiteľ koná podvodným spôsobom alebo nesplní povinnosti týkajúce sa primeraného používania nástroja a ochrany bezpečnostných prvkov (odsek 1), a neexistencia finančnej zodpovednosti platiteľa po oznámení straty, odcudzenia alebo zneužitia platobného nástroja (odsek 3).
(
32
)
(
33
)	DenizBank to uznala na pojednávaní v reakcii na pripomienky VKI. VKI tvrdilo, že „takmer všetky rakúske banky, okrem žalovanej, vo svojich všeobecných obchodných podmienkach stanovujú, že po oznámení o zablokovaní sa funkcia NFC, ktorou je karta vybavená, musí zablokovať a zablokuje sa…“ (písomné pripomienky VKI, bod 5).
(
34
)	Rozsudok T‑Mobile Austria, bod 34.
(
35
)	Body 36 až 51 týchto návrhov.
(
36
)	Pozri odôvodnenia 15, 21 a 96 smernice 2015/2366. Súdny dvor v rozsudku z 21. marca 2019, Tecnoservice Int. (C‑245/18, EU:C:2019:242, bod 28), na základe cieľov týkajúcich sa priameho spracúvania a rýchlosti platieb uvedených v odôvodneniach 40 a 43 smernice 2007/64 vyložil článok 74 ods. 2 tejto smernice tak, že „obmedzuje zodpovednosť poskytovateľa platobných služieb tak platiteľa, ako aj príjemcu, čo oslobodí týchto poskytovateľov od povinnosti overovať, či jedinečný identifikátor poskytnutý užívateľom platobných služieb skutočne zodpovedá osobe uvedenej ako príjemca“.
(
37
)	V tomto prípade má používateľ platobných služieb právo vypovedať rámcovú zmluvu bezplatne s účinnosťou v ktoromkoľvek okamihu až do dátumu, ku ktorému by sa zmeny začali uplatňovať.
(
38
)	V odbornej literatúre sa objavujú určité pochybnosti o skutočnej užitočnosti poskytnutia tohto typu informácií, ak ide o finančný sektor. Niektorí presadzujú ako vhodné riešenie skôr reguláciu zmluvných podmienok ex ante než rozšírenie samotných informácií pred uzavretím zmluvy. Pozri napríklad ALFARO, J.: „Poskytnutie informácií menej sofistikovaným, teda menej vzdelaným spotrebiteľom im nie je na prospech, lebo ich náklady na pochopenie, spracovanie a porozumenie dôsledkom informácií, ktoré sa im poskytnú, sú vysoké, a to také vysoké, že nie je racionálne vynaložiť čas a úsilie na ich pochopenie, a to aj v prípade, ak im ich banky poskytnú z vlastného podnetu, takže tieto informácie sa neodzrkadlia v ‚najlepších rozhodnutiach‘ týchto málo sofistikovaných spotrebiteľov“. Blog https://derechomercantilespana.blogspot.com, príspevok z 25. novembra 2018, No todos los prestatarios son iguales: lecciones para el legislador.
(
39
)	Malo by sa „stanoviť právo spotrebiteľa na bezplatné získanie relevantných informácií pred tým, než je viazaný akoukoľvek zmluvou o poskytovaní platobných služieb. Spotrebitelia by mali mať takisto možnosť kedykoľvek počas zmluvného vzťahu vopred žiadať o bezplatné poskytnutie informácií, ako aj rámcovej zmluvy, v papierovej forme, čo by im umožnilo porovnať služby poskytovateľov platobných služieb, ako aj ich podmienky a v prípade akéhokoľvek sporu overiť svoje zmluvné práva a povinnosti, čím sa zachová vysoká úroveň ochrany spotrebiteľov“.
(
40
)	Ako bolo zdôraznené v rozsudku z 25. januára 2017, BAWAG (C‑375/15, EU:C:2017:38, bod 45), v prípade smernice 2007/64 to tiež bolo tak.
(
41
)	Tieto informácie sa týkajú okrem iných aspektov používania platobných služieb; poplatkov, úrokov a výmenných kurzov; komunikácie medzi stranami; bezpečnostných a nápravných opatrení; práva na nápravu, ako aj zmien rámcovej zmluvy a jej ukončenia.
(
42
)	V uvedenej podmienke sú spresnené podmienky predloženia návrhu v papierovej podobe alebo na inom trvalom nosiči údajov, jeho predloženie pred dátumom nadobudnutia účinnosti, lehota na udelenie konkludentného súhlasu a možnosť používateľa vyjadriť nesúhlas so zmenou a vypovedať rámcovú zmluvu.
(
43
)	Vnútroštátny súd v návrhu na začatie prejudiciálneho konania (strana 12 originálu) uvádza svoju judikatúru týkajúcu sa obmedzení konkludentného prijatia zmluvných podmienok, ktorá je vyjadrená v rôznych rozsudkoch (1Ob 210/12g, 2Ob 131/12x, 8Ob 58/14 h, 9Ob 26/15m, 10Ob 60/17x). Na pojednávaní VKI tiež poukázalo na rozsudok Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko) z 11. októbra 2007 (III ZR 63/07), ktorý Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd) zasa citoval v bode 2.20 svojho rozsudku z 11. apríla 2013 (ECLI:OGH002:2013:0010OB00210.12G.0411.000) s cieľom potvrdiť, že „fikcia prijatia“ (konkludentné prijatie) nemôže zahŕňať podstatné zmluvné zmeny.
(
44
)	Podľa článku 4 bodu 21 smernice 2015/2366 rámcová zmluva je „zmluva o poskytovaní platobných služieb, ktorou sa riadi budúci výkon jednotlivých a následných platobných transakcií a ktorá môže obsahovať povinnosť a podmienky zriadenia platobného účtu“.