Predbežné znenie
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
z 23. apríla 2026(*)
„ Odvolanie – Štátna pomoc – Článok 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ – Nemecký trh s leteckou dopravou – Pomoc Spolkovej republiky Nemecko v prospech leteckej spoločnosti v súvislosti s pandémiou COVID‑19 – Dočasný rámec pre opatrenia štátnej pomoci – Rekapitalizácia spoločnosti Deutsche Lufthansa AG – Rozhodnutie Európskej komisie o nevznesení námietok – Pomoc určená na nápravu vážneho narušenia hospodárstva “
Vo veci C‑457/23 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 20. júla 2023,
Deutsche Lufthansa AG, so sídlom v Kolíne (Nemecko), v zastúpení: pôvodne J. Burger, H.‑J. Niemeyer, C. Sielmann a C. Wilken, Rechtsanwälte, neskôr P. Heuser, H.‑J. Niemeyer, C. Sielmann a M. Wilken, Rechtsanwälte,
odvolateľka,
ďalší účastníci konania:
Ryanair DAC, so sídlom vo Swords (Írsko), v zastúpení: pôvodne F.‑C. Laprévote a E. Vahida, avocats, D. Pérez de Lamo a S. Rating, abogados, neskôr F.‑C. Laprévote a E. Vahida, avocats, ako aj S. Rating, abogado,
Condor Flugdienst GmbH, so sídlom v Neu‑Isenburgu (Nemecko), v zastúpení: pôvodne A. Israel a J. Lang, Rechtsanwälte, G. J. Dietrich, barrister, E. Wright, avocate, neskôr A. Israel a J. Lang, Rechtsanwälte, G. J. Dietrich, barrister, neskôr A. Israel a J. Lang, Rechtsanwälte, T. Peevska, avocate, a napokon A. Israel et J. Lang, Rechtsanwälte, ako aj M. Álvarez‑Requejo Heredero, abogada,
žalobkyne v prvostupňovom konaní,
Európska komisia, v zastúpení: L. Flynn, J. Carpi Badía a F. Tomat, splnomocnení zástupcovia,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
Spolková republika Nemecko, v zastúpení: pôvodne J. Möller a P.‑L. Krüger, neskôr J. Möller, splnomocnení zástupcovia,
Francúzska republika,
vedľajší účastníci konania v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (tretia komora),
v zložení: predseda tretej komory C. Lycourgos, sudcovia O. Spineanu‑Matei, S. Rodin (spravodajca), N. Piçarra a N. Fenger,
generálny advokát: A. Biondi,
tajomník: M. Longar, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. mája 2025,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 16. októbra 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Svojím odvolaním sa spoločnosť Deutsche Lufthansa AG (ďalej len „DLH“) domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 10. mája 2023, Ryanair a Condor Flugdienst/Komisia (Lufthansa; COVID‑19) (T‑34/21 a T‑87/21, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2023:248), ktorým tento súd zrušil rozhodnutie Komisie C(2020) 4372 z 25. júna 2020 o štátnej pomoci SA 57153 (2020/N) – Nemecko – COVID‑19 – Pomoc spoločnosti Lufthansa, zmenené rozhodnutím Komisie C(2021) 9606 final zo 14. decembra 2021 (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právny rámec
Nariadenie (EHS) č. 95/93
2        Článok 2 nariadenia Rady (EHS) č. 95/93 z 18. januára 1993 o spoločných pravidlách prideľovania prevádzkových intervalov na letiskách spoločenstva (Ú. v. ES L 14, 1993, s. 1; Mim. vyd. 07/002, s. 3), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 793/2004 z 21. apríla 2004 (Ú. v. EÚ L 138, 2004, s. 50; Mim. vyd. 07/008, s. 171) stanovuje:
„Na účely tohto nariadenia
a)      ‚prevádzkový interval‘ znamená povolenie udelené koordinátorom v súlade s týmto nariadením na plné používanie infraštruktúry letiska, potrebnej na vykonávanie leteckej dopravnej služby na koordinovanom letisku v určitom dátume a čase na účely pristátia alebo vzletu, ktoré pridelil koordinátor v súlade s týmto nariadením,
…“
Dočasný rámec
3        Oznámenie Európskej komisie o dočasnom rámci pre opatrenia štátnej pomoci na podporu hospodárstva v súčasnej situácii spôsobenej nákazou COVID‑19 (2020/C‑91 1/01, Ú. v. EÚ C 91 I, 2020, s. 1) bolo uverejnené 20. marca 2020 v Úradnom vestníku Európskej únie a následne bolo sedemkrát zmenené. Body 44, 49, 51, 54, 59, 60 až 63 a 67 až 70 a 72 tohto oznámenia, zmenené oznámením Komisie z 8. mája 2020 (2020/C‑164/03, Ú. v. EÚ C 164, 2020, s. 3) (ďalej len „dočasný rámec“), stanovovali:
„3.11.      Rekapitalizačné opatrenia
44.      Tento dočasný rámec stanovuje kritériá podľa pravidiel EÚ týkajúcich sa štátnej pomoci, na základe ktorých smú členské štáty poskytovať verejnú podporu vo forme nástrojov vlastného imania a/alebo hybridných kapitálových nástrojov podnikom, ktoré čelia finančným ťažkostiam v dôsledku vypuknutia nákazy COVID‑19… Jeho cieľom je zaistiť, aby narušenie hospodárstva neviedlo k zbytočnému zanikaniu podnikov, ktoré boli pred vypuknutím nákazy COVID‑19 životaschopné. Rekapitalizácie preto nesmú prekročiť minimum potrebné na zaručenie životaschopnosti príjemcu a nemali by ísť nad rámec obnovenia kapitálovej štruktúry príjemcu pomoci do takej podoby, akú mala pred vypuknutím nákazy COVID‑19. Veľké podniky musia podávať správy o tom, ako poskytnutá pomoc podporuje ich činnosti v súlade s cieľmi EÚ a vnútroštátnymi povinnosťami spojenými so zelenou a s digitálnou transformáciou vrátane cieľa EÚ dosiahnuť do roku 2050 klimatickú neutrálnosť.
…
3.11.2.      Podmienky oprávnenosti a štátnej účasti
49.      Rekapitalizačné opatrenie COVID‑19 musí spĺňať tieto podmienky:
a)      bez intervencie štátu by príjemca zanikol alebo by mal vážne ťažkosti s udržaním činnosti. Takéto ťažkosti možno preukázať najmä zhoršením pomeru dlhu príjemcu k vlastnému imaniu alebo podobnými ukazovateľmi;
…
c)      príjemca nedokáže nájsť financovanie na trhoch za prijateľné podmienky a horizontálne opatrenia existujúce v príslušnom členskom štáte na pokrytie potrieb likvidity sú nedostatočné na zabezpečenie jeho životaschopnosti…
…
51.      Požiadavky tohto oddielu a oddielov 3.11.4, 3.11.5, 3.11.6 a 3.11.7 sa vzťahujú na rekapitalizačné schémy v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID‑19, ako aj na opatrenia individuálnej pomoci. Pri schvaľovaní jednotlivých schém Komisia bude žiadať o samostatnú notifikáciu individuálnej pomoci, ak táto presahuje prahovú hodnotu 250 miliónov EUR. V súvislosti s takýmito notifikáciami Komisia posúdi, či existujúce financovanie na trhu alebo horizontálne opatrenia na pokrytie potrieb likvidity sú nedostatočné na zabezpečenie životaschopnosti príjemcu; či vybrané rekapitalizačné nástroje a s nimi spojené podmienky sú vhodné na riešenie vážnych ťažkostí príjemcu; či je pomoc primeraná a či sú splnené podmienky stanovené v tomto oddiele a v oddieloch 3.11.4, 3.11.5, 3.11.6 a 3.11.7.
…
3.11.4.      Objem rekapitalizácie
54.      V záujme primeranosti pomoci objem rekapitalizácie poskytnutej v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID‑19 nesmie prekročiť minimum potrebné na zaručenie životaschopnosti príjemcu a nemal by ísť nad rámec obnovenia kapitálovej štruktúry príjemcu pomoci do takej podoby, akú mala pred vypuknutím nákazy COVID‑19, teda k 31. decembru 2019. Pri posudzovaní primeranosti pomoci sa zohľadní štátna pomoc prijatá alebo plánovaná v kontexte vypuknutia nákazy COVID‑19.
…
3.11.5.      Odmena štátu a ukončenie jeho angažovanosti
Všeobecné zásady
…
59.      Ako alternatívu k ďalej uvedeným metodikám stanovovania odmien môžu členské štáty notifikovať schémy alebo individuálne opatrenia, v prípade ktorých je metodika stanovovania odmien prispôsobená prvkom a nadriadenosti kapitálového nástroja, ak celkovo vedú k podobnému výsledku, pokiaľ ide o stimulačné účinky na ukončenie angažovanosti štátu, a podobnému celkovému vplyvu na odmenu štátu.
Odmena za nástroje vlastného imania
60.      Cena štátnej kapitálovej injekcie alebo rovnocennej intervencie nesmie prekročiť priemernú cenu akcií príjemcu za 15 dní predchádzajúcich podaniu žiadosti o kapitálovú injekciu. Ak príjemca nie je kótovanou spoločnosťou, odhad jeho trhovej hodnoty by sa mal stanoviť na základe posudku nezávislého znalca alebo inými primeranými prostriedkami.
61.      Akékoľvek rekapitalizačné opatrenie musí zahŕňať mechanizmus stupňovania odmeny pre štát s cieľom stimulovať príjemcu, aby odkúpil štátne kapitálové injekcie. Toto zvyšovanie odmeny môže mať podobu ďalších akcií… poskytnutých štátu alebo iných mechanizmov a malo by zodpovedať minimálne 10‑percentnému zvýšeniu odmeny štátu (za účasť vyplývajúcu zo štátnej kapitálovej injekcie v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID‑19, ktorá nebola splatená) za každú fázu stupňovania:
a)      mechanizmus stupňovania sa aktivuje štyri roky po kapitálovej injekcii v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID‑19, ak štát nepredal aspoň 40 % svojej majetkovej účasti vyplývajúcej z kapitálovej injekcie v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID‑19;
b)      mechanizmus stupňovania sa opäť aktivuje šesť rokov po kapitálovej injekcii v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID‑19, ak štát nepredal svoju majetkovú účasť vyplývajúcu zo štátnej kapitálovej injekcie v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID‑19 v plnej výške…
Ak príjemca nie je kótovanou spoločnosťou, členské štáty sa môžu rozhodnúť vykonať každý z týchto dvoch krokov o jeden rok neskôr, t. j. päť, resp. sedem rokov po poskytnutí kapitálovej injekcie v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID‑19.
62.      Komisia môže akceptovať alternatívne mechanizmy za predpokladu, že celkovo povedú k podobnému výsledku, pokiaľ ide o stimulačné účinky na ukončenie angažovanosti štátu, a k podobnému celkovému vplyvu na odmenu pre štát.
63.      Príjemca by mal mať kedykoľvek možnosť odkúpiť podiel vlastného imania, ktorý nadobudol štát. S cieľom zabezpečiť, aby štát za svoju investíciu dostal primeranú odmenu, by cena za odkúpenie mala byť tá, ktorá bude vyššia spomedzi týchto dvoch súm: i) nominálna investícia štátu zvýšená o ročnú odmenu v podobe úrokov o 200 bázických bodov vyššia, než sa uvádza nižšie v tabuľke…, alebo ii) trhová cena v čase odkúpenia.
…
Odmena za hybridné kapitálové nástroje
…
67.      Konverzia hybridných kapitálových nástrojov na vlastné imanie sa uskutoční na úrovni 5 % alebo viac pod úrovňou teoretickej ceny bez upisovacieho práva (Theoretical Ex‑Rights Price…) v čase konverzie.
68.      Po konverzii na vlastné imanie sa musí aktivovať mechanizmus stupňovania odmeny pre štát s cieľom stimulovať príjemcov, aby odkúpili štátne kapitálové injekcie. Ak je vlastné imanie vyplývajúce z intervencie štátu v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID‑19 dva roky po konverzii na vlastné imanie stále vo vlastníctve štátu, dostane štát dodatočný podiel vlastníctva príjemcu nad rámec jeho zostávajúcej účasti vyplývajúcej z konverzie hybridných kapitálových nástrojov poskytnutých v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID‑19 zo strany štátu. Tento dodatočný podiel vlastníctva musí byť minimálne 10 % zostatkovej účasti vyplývajúcej z konverzie hybridných kapitálových nástrojov v súvislosti s vypuknutím nákazy COVID‑19 zo strany štátu. Komisia môže akceptovať alternatívne mechanizmy stupňovania za predpokladu, že majú rovnaký stimulačný účinok a podobný celkový vplyv na odmenu pre štát.
69.      Členské štáty si môžu zvoliť vzorec na stanovenie odmeny, ktorý zahŕňa ďalšie doložky o stupňovaní alebo splatení. Takéto prvky by mali byť navrhnuté tak, aby stimulovali čo najskoršie ukončenie štátnej rekapitalizačnej podpory príjemcu. Komisia môže akceptovať aj alternatívne metodiky stanovenia odmeny, ak budú takto vypočítané odmeny vyššie alebo podobné ako pri použití uvedenej metodiky.
70.      Keďže povaha jednotlivých hybridných nástrojov sa výrazne líši, Komisia neposkytuje usmernenia pre všetky typy nástrojov. Hybridné nástroje sa v každom prípade musia riadiť uvedenými zásadami, pričom odmena musí odrážať riziko konkrétnych nástrojov.
…
72.      Ak príjemca rekapitalizačného opatrenia COVID‑19 vo výške nad 250 miliónov EUR je podnik s významnou trhovou silou aspoň na jednom z relevantných trhov, na ktorom pôsobí, členské štáty musia navrhnúť dodatočné opatrenia na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže na daných trhoch.…“
Skutkové okolnosti a sporné rozhodnutie
4        Okolnosti predchádzajúce sporu, ako vyplývajú z napadnutého rozsudku, možno zhrnúť takto.
5        DLH je materskou spoločnosťou na čele skupiny Lufthansa, ktorá zahŕňa najmä letecké spoločnosti Lufthansa Passenger Airlines, Brussels Airlines SA/NV, Austrian Airlines AG, Swiss International Air Lines Ltd a Edelweiss Air AG.
6        Dňa 12. júna 2020 Spolková republika Nemecko oznámila Komisii v súlade s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ zámer opatrenia individuálnej pomoci vo forme rekapitalizácie vo výške 6 miliárd eur v prospech spoločnosti DLH (ďalej len „predmetné opatrenie“).
7        Cieľom predmetného opatrenia založeného na článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ a dočasnom rámci bolo obnoviť bilančnú pozíciu a likviditu podnikov skupiny Lufthansa vo výnimočnej situácii spôsobenej pandémiou COVID‑19. Pomoc v mene nemeckej vlády financoval a spravoval Wirtschaftsstabilisierungsfonds (Fond pre stabilizáciu hospodárstva, Nemecko), verejná inštitúcia, ktorá poskytovala krátkodobú finančnú pomoc nemeckým podnikom zasiahnutým pandémiou COVID‑19.
8        Predmetné opatrenie pozostávalo z týchto troch zložiek:
–        účasť na základnom imaní vo výške 306 044 326,40 eura (ďalej len „účasť na základnom imaní“),
–        „tichá účasť“ vo výške 4 693 955 673,60 eura predstavujúca hybridný kapitálový nástroj, ktorý sa podľa medzinárodných účtovných štandardov považuje za vlastné imanie (ďalej len „tichá účasť I“),
–        „tichá účasť“ vo výške 1 miliardy eur s vlastnosťami prevoditeľného dlhopisu (ďalej len „tichá účasť II“).
9        Predmetné opatrenie bolo súčasťou série širších podporných opatrení v prospech skupiny Lufthansa, ktoré možno v čase prijatia sporného rozhodnutia zhrnúť takto:
–        štátna záruka do výšky 80 % za úver vo výške 3 miliardy eur, ktorú Spolková republika Nemecko zamýšľala poskytnúť spoločnosti DLH na základe schémy pomoci už schválenej Komisiou [rozhodnutie Komisie C(2020) 1886 final z 22. marca 2020 o štátnej pomoci SA.56714 (2020/N) – Nemecko – COVID‑19],
–        štátna záruka do výšky 90 % za úver vo výške 300 miliónov eur, ktorú Rakúska republika zamýšľala poskytnúť spoločnosti Austrian Airlines na základe schémy pomoci už schválenej Komisiou [rozhodnutie Komisie C(2020) 2354 final z 8. apríla 2020 o štátnej pomoci SA.56840 (2020/N), Rakúsko COVID‑19: rakúska schéma pomoci týkajúca sa likvidity],
–        úver vo výške 150 miliónov eur, ktorý Rakúska republika zamýšľala poskytnúť spoločnosti Austrian Airlines na účel náhrady škody vyplývajúcej zo zrušenia alebo preprogramovania jej letov v súvislosti s pandémiou COVID‑19,
–        250 miliónov eur v hotovosti a úver vo výške 40 miliónov eur, ktoré Belgické kráľovstvo zamýšľalo poskytnúť spoločnosti Brussels Airlines, a
–        štátna záruka vo výške 85 % za pôžičku vo výške 1,4 miliardy eur poskytnutá Švajčiarskou konfederáciou spoločnostiam Swiss International Air Lines a Edelweiss Air.
10      Dňa 25. júna 2020 Komisia prijala sporné rozhodnutie, v ktorom po tom, čo dospela k záveru, že predmetné opatrenie predstavuje „štátnu pomoc“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, a preskúmala zlučiteľnosť s vnútorným trhom z hľadiska dočasného rámca, rozhodla, že toto opatrenie je zlučiteľné s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ, a preto voči nemu nevzniesla žiadne námietky.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
11      Podaniami doručenými do kancelárie Všeobecného súdu 22. januára a 12. februára 2021 Ryanair DAC (ďalej len „Ryanair“) a Condor Flugdienst GmbH (ďalej len „Condor“) podali žaloby, ktorými sa domáhali zrušenia sporného rozhodnutia.
12      Na podporu svojej žaloby vo veci T‑34/21 Ryanair uviedla päť žalobných dôvodov, z ktorých prvý je založený na nesprávnom uplatnení dočasného rámca a na zneužití právomoci, druhý na nesprávnom uplatnení článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ, tretí na porušení niektorých osobitných ustanovení Zmluvy o FEÚ a všeobecných zásad práva Únie, štvrtý na tom, že Komisia nezačala konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ a piaty na porušení povinnosti odôvodnenia.
13      Na podporu svojej žaloby vo veci T‑87/21 Condor uviedla tri žalobné dôvody, z ktorých prvý je založený na nesplnení povinnosti Komisie začať konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ, druhý na zjavne nesprávnom posúdení, keďže Komisia usúdila, že predmetné opatrenie je zlučiteľné s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ, a tretí na porušení povinnosti odôvodnenia.
14      Všeobecný súd na úvod v bodoch 15 až 67 napadnutého rozsudku vyhlásil za prípustné žaloby podané spoločnosťami Ryanair a Condor, pričom konštatoval na jednej strane, že sú zainteresovanými stranami, ktoré majú záujem na zabezpečení ochrany svojich procesných práv, ktoré im vyplývajú z článku 108 ods. 2 ZFEÚ a na druhej strane, že preukázali, že sú priamo a osobne dotknuté sporným rozhodnutím v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, čo im umožňuje spochybniť dôvodnosť tohto rozhodnutia.
15      Všeobecný súd následne v bodoch 68 až 503 napadnutého rozsudku preskúmal tieto žaloby vo veci samej, pričom v bodoch 70 a 71 tohto rozsudku v prvom rade zoskupil žalobné dôvody uvedené na ich podporu a najmä konštatoval, že všetky otázky uvedené v prvom žalobnom dôvode žaloby vo veci T‑34/21 a prvý a druhý žalobný dôvod vo veci T‑87/21 možno zoskupiť do šiestich problematík, ktoré sa týkajú po prvé oprávnenosti spoločnosti DLH na poskytnutie štátnej pomoci, po druhé existencie iných opatrení, ktoré sú vhodnejšie a menej narúšajú hospodársku súťaž, po tretie výšky pomoci, po štvrté odmeny a ukončenia angažovanosti štátu, po piate zákazu obchodnej expanzie financovanej predmetným opatrením a po šieste existencie významnej trhovej sily (ďalej len „VTS“) príjemcu na relevantných trhoch a štrukturálnych záväzkoch.
16      V druhom rade Všeobecný súd v bodoch 73 až 87 napadnutého rozsudku pristúpil k úvodným pripomienkam jednak pokiaľ ide o intenzitu súdneho preskúmania, ktoré súdy Únie uskutočňujú v súvislosti s komplexnými ekonomickými posúdeniami, ktoré Komisia vykonáva v oblasti štátnej pomoci pri posudzovaní zlučiteľnosti opatrení pomoci s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ, a jednak pokiaľ ide o dôkaznú hodnotu znaleckých posudkov, o ktoré sa Ryanair opierala v rámci žaloby vo veci T‑34/21.
17      V treťom rade Všeobecný súd pri preskúmaní žalobných dôvodov a problematík uvedených v bode 15 tohto rozsudku, v bodoch 88 až 503 napadnutého rozsudku, rozhodol, že sporné rozhodnutie vykazuje nesprávne právne posúdenie, pokiaľ ide o:
–        oprávnenosť dotknutého príjemcu na predmetné opatrenie podľa bodu 49 písm. c) dočasného rámca, tak ako sa uvádza v prvej časti prvého žalobného dôvodu vo veci T‑34/21 a v druhej časti prvého žalobného dôvodu vo veci T‑87/21 (body 112 až 138 napadnutého rozsudku),
–        neexistenciu mechanizmu stupňovania odmeny štátu alebo podobného mechanizmu podľa bodov 61, 62, 68 a 70 dočasného rámca, uvedenú v štvrtej časti prvého žalobného dôvodu vo veci T‑34/21 (body 242 až 271 napadnutého rozsudku),
–        cenu akcií pri konverzii tichej účasti II podľa bodu 67 dočasného rámca uvedenú vo štvrtej časti prvého žalobného dôvodu vo veci T‑34/21 (body 272 až 288 napadnutého rozsudku),
–        existenciu VTS aj na iných letiskách, na ktorých má DLH bázu (ďalej len „relevantné letiská“) než sú letiská Frankfurt (Nemecko) a Mníchov (Nemecko), a v každom prípade na letiskách Düsseldorf (Nemecko) a Viedeň (Rakúsko), počas letnej sezóny 2019 IATA, uvedenú v piatej časti prvého žalobného dôvodu vo veci T‑34/21 a v prvej časti prvého žalobného dôvodu vo veci T‑87/21 (body 373 až 412 napadnutého rozsudku), a
–        aspekty záväzkov uvedené v piatej časti prvého žalobného dôvodu vo veci T‑34/21 a v prvej časti prvého žalobného dôvodu vo veci T‑87/21 (body 467 až 480 a 494 až 502 napadnutého rozsudku).
18      Všeobecný súd preto po tom, čo v bode 505 napadnutého rozsudku rozhodol, že každé z týchto pochybení môže samo osebe odôvodniť zrušenie sporného rozhodnutia, zrušil toto rozhodnutie bez toho, aby preskúmal ostatné žalobné dôvody a výhrady uvádzané žalobkyňami v prvostupňovom konaní.
Návrhy účastníčok odvolacieho konania
19      DLH svojím odvolaním navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zrušil napadnutý rozsudok,
–        zamietol žaloby v prvostupňovom konaní a
–        uložil spoločnostiam Ryanair a Condor povinnosť nahradiť trovy prvostupňového konania, ako aj odvolacieho konania.
20      Ryanair a Condor navrhujú, aby Súdny dvor:
–        zamietol odvolanie a
–        uložil odvolateľke povinnosť nahradiť trovy konania.
21      Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zrušil napadnutý rozsudok a
–        uložil spoločnostiam Ryanair a Condor povinnosť nahradiť trovy prvostupňového konania, ako aj odvolacieho konania.
22      Spolková republika Nemecko navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zrušil napadnutý rozsudok,
–        uložil spoločnostiam Ryanair a Condor povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania a
–        uložil spoločnosti Ryanair povinnosť nahradiť trovy prvostupňového konania vo veci T‑34/21.
O odvolaní
23      DLH na podporu svojho odvolania uvádza šesť odvolacích dôvodov. Prvý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, skreslení skutkových okolností a prekročení hraníc súdneho preskúmania Všeobecným súdom v rozsahu, v akom nesprávne rozhodol, že Komisia porušila bod 49 písm. c) dočasného rámca. Druhý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa mal Všeobecný súd dopustiť, keď konštatoval, že Komisia porušila body 62 a 68 dočasného rámca tým, že nevyžadovala, aby účasť na základnom imaní a tichá účasť II boli sprevádzané mechanizmom stupňovania odmeny štátu alebo podobným mechanizmom. Tretí odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa mal Všeobecný súd dopustiť, keď konštatoval, že Komisia porušila bod 67 dočasného rámca. Štvrtý odvolací dôvod je založený na tom, že Všeobecný súd sa vo svojom rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia a prekročil hranice svojho súdneho preskúmania, keď rozhodol, že Komisia nesprávne posúdila, či DLH mala na relevantných letiskách VTS. Piaty odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa Všeobecný súd mal dopustiť, keď konštatoval, že Komisia sa vo svojom rozhodnutí dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že vylúčila konkurentov, ktorí už majú základňu na letiskách Frankfurt a Mníchov, z prvej fázy procesu postúpenia prevádzkových intervalov, ktoré sa majú uvoľniť. Šiesty odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa mal Všeobecný súd dopustiť tým, že rozhodol, že Komisia porušila svoju povinnosť odôvodnenia, pretože nespresnila, z akých dôvodov sa malo postúpenie prevádzkových intervalov spoločnosti DLH vykonať za protihodnotu a neovplyvnilo atraktívnosť záväzkov týkajúcich sa prevádzkových intervalov.
O prvom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníčok konania
24      Svojím prvým odvolacím dôvodom, ktorý sa skladá z troch častí, DLH vytýka Všeobecnému súdu, že sa v bodoch 112 až 138 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, skreslil skutkové okolnosti a prekročil hranice svojho súdneho preskúmania v rozsahu, v akom rozhodol, že Komisia porušila bod 49 písm. c) dočasného rámca, keď usúdila, že DLH nebola schopná získavať financovanie na trhoch za prijateľných podmienok, a v akom nezohľadnila všetky relevantné skutočnosti v tejto súvislosti.
25      V prvej časti prvého odvolacieho dôvodu DLH tvrdí, že Všeobecný súd tým, že v bode 125 napadnutého rozsudku konštatoval, že odôvodnenie 22 sporného rozhodnutia spočívalo „na nesprávnom predpoklade, podľa ktorého financovanie, ktoré možno získať na trhoch, musí nevyhnutne pokrývať všetky potreby príjemcu pomoci“, skreslil tvrdenia Komisie. Už samotné znenie pojmov použitých v tomto odôvodnení neumožňuje vyvodiť záver, že Komisia sa domnievala, že financovanie na súkromných trhoch musí nevyhnutne vždy pokrývať všetky potreby príjemcu.
26      V druhej časti prvého odvolacieho dôvodu DLH vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 125 a nasl. napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia mala v štádiu preskúmania prípustnosti podľa bodu 49 písm. c) dočasného rámca určiť, či nezanedbateľnú časť finančných potrieb príjemcu bolo možné uspokojiť financovaním z trhov.
27      Po prvé takýto výklad je v rozpore so širokým a otvoreným znením bodu 49 písm. c) dočasného rámca.
28      Po druhé z tohto znenia vyplýva, že použiteľné právne kritérium spočíva v otázke, či príjemca nedokáže nájsť financovanie na trhoch za prijateľných podmienok a či vnútroštátne opatrenia na pokrytie jeho potrieb likvidity sú nedostatočné na zabezpečenie jeho životaschopnosti. Je teda potrebné zobrať do úvahy všetky potreby likvidity vyjadrené príjemcom.
29      Po tretie v bode 129 napadnutého rozsudku Všeobecný súd nezohľadnil cieľ bodu 49 písm. c) dočasného rámca, ktorým je zabrániť nadmernému využívaniu verejných zdrojov, a v bode 130 napadnutého rozsudku nesprávne prebral zásadu nevyhnutného minima v rámci preskúmania proporcionality opatrenia v štádiu prípustnosti.Okrem toho Všeobecný súd tým, že v bodoch 150 až 217 napadnutého rozsudku odmietol všetky tvrdenia žalobkýň v prvostupňovom konaní založené na výške pomoci, pričom v bodoch 208 a 217 tohto rozsudku konštatoval, že celková suma 6 miliárd eur bola obmedzená na minimum potrebné na zabezpečenie životaschopnosti príjemcu, spôsobil rozpornosť svojho odôvodnenia. Napokon výklad bodu 49 písm. c) dočasného rámca, ktorý prijal Všeobecný súd, je zároveň v rozpore s jeho vlastnou judikatúrou v iných veciach, a teda porušuje zásadu rovnosti zaobchádzania.
30      V tretej časti prvého odvolacieho dôvodu DLH Všeobecnému súdu na jednej strane vytýka, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia a prekročil hranice svojho súdneho preskúmania, keď v bodoch 117 a 131 až 135 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia nezohľadnila všetky skutočnosti požadované na účely preskúmania podmienky stanovenej v bode 49 písm. c) dočasného rámca. Na druhej strane Všeobecný súd v bode 120 napadnutého rozsudku skreslil sporné rozhodnutie, vyjadrenie Komisie k žalobe a vyjadrenie spoločnosti DLH ako vedľajšieho účastníka konania, keď vyhlásil, že Komisia a DLH nespochybnili presnosť a spoľahlivosť údajov predložených znalcom Oxera spoločnosti Ryanair v jeho prvej správe s názvom „Assessment of the Commission’s analysis of the prorataality of the aid to DLH“ („Posúdenie analýzy vykonanej Komisiou týkajúcej sa primeranosti pomoci poskytnutej spoločnosti DLH“) z 21. januára 2021.
31      Spolková republika Nemecko a Komisia v podstate podporujú argumentáciu, ktorú DLH uviedla v rámci svojho prvého odvolacieho dôvodu, a domnievajú sa, že tomuto odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť.
32      Ryanair a Condor spochybňujú túto argumentáciu a tvrdia, že prvý odvolací dôvod treba zamietnuť ako prinajmenšom sčasti neprípustný v rozsahu tretej časti tohto odvolacieho dôvodu a v prípade spoločnosti Ryanair aj v rozsahu prvej časti. V každom prípade sa tento odvolací dôvod musí podľa týchto účastníkov konania zamietnuť ako nedôvodný. V podstate navrhujú, aby sa potvrdili dôvody napadnutého rozsudku uvedené v tomto odvolacom dôvode, pričom Všeobecný súd najmä neprekročil hranice svojho súdneho preskúmania.
Posúdenie Súdnym dvorom
33      Na úvod treba uviesť, že bod 49 písm. c) dočasného rámca podmieňuje prípustnosť rekapitalizačného opatrenia podmienkou spočívajúcou v tom, že na jednej strane príjemca rekapitalizačného opatrenia nedokáže nájsť financovanie na trhoch za prijateľné podmienky a na druhej strane horizontálne opatrenia existujúce v príslušnom členskom štáte na pokrytie potrieb likvidity tohto príjemcu sú nedostatočné na zabezpečenie jeho životaschopnosti.
34      Zo súhrnného posúdenia bodov 125 až 132 napadnutého rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd vyložil tento bod 49 písm. c) v tom zmysle, že na určenie, či príjemca spĺňa túto podmienku, musí Komisia preskúmať, či príjemca môže získavať financovanie nezanedbateľnej časti svojich potrieb na trhoch alebo na základe týchto horizontálnych opatrení.
35      Na podporu tejto úvahy Všeobecný súd na jednej strane v bode 129 napadnutého rozsudku pripomenul, že bod 49 písm. c) dočasného rámca má za cieľ obmedziť intervenciu štátu len na prípady, keď príjemca pomoci nie je schopný nájsť financovanie na finančných trhoch za prijateľných podmienok, a na druhej strane v bode 130 tohto rozsudku pripomenul, že toto ustanovenie sa má vykladať s prihliadnutím na zásadu proporcionality. Podľa Všeobecného súdu z toho vyplýva povinnosť Komisie preskúmať, či príjemca môže mobilizovať nezanedbateľnú časť potrebného financovania na trhoch.
36      V tejto súvislosti po prvé z doslovného výkladu celého bodu 49 písm. c) dočasného rámca vyplýva, že jeho účelom je vylúčiť z okruhu príjemcov rekapitalizačného opatrenia podniky, ktoré by boli bez takéhoto opatrenia schopné skutočne získať dostatočné financovanie na trhoch alebo vďaka horizontálnym opatreniam existujúcim v dotknutom členskom štáte.
37      Po druhé treba uviesť, že uvedený bod sa nachádza v oddiele 3.11.2 dočasného rámca, ktorý sa týka podmienky oprávnenosti a štátnej účasti. Podmienka opísaná v bode 33 tohto rozsudku tak patrí medzi ďalšie podmienky, akými je aj podmienka uvedená v bode 49 písm. a) dočasného rámca, podľa ktorej by bez intervencie štátu príjemca zanikol alebo by mal vážne ťažkosti s udržaním činnosti. Je preto potrebné konštatovať, že podmienka stanovená v bode 49 písm. c) dočasného rámca spočíva v existencii potreby financovania určeného na zabezpečenie životaschopnosti podniku, ktorú nemožno splniť za prijateľných podmienok na trhoch alebo prostredníctvom vnútroštátnych horizontálnych opatrení.
38      Tento výklad je podporený treťou vetou bodu 51 dočasného rámca, ktorá, hoci sa týka len notifikácií členských štátov o individuálnej pomoci presahujúcej prahovú hodnotu 250 miliónov eur, preberá a objasňuje podmienku uvedenú v bode 49 písm. c) dočasného rámca, pričom uvádza, že existujúce financovanie na trhu alebo horizontálne opatrenia na pokrytie potrieb likvidity musia byť nedostatočné na zabezpečenie životaschopnosti príjemcu.
39      Po tretie z bodu 54 dočasného rámca uvedeného v jeho oddiele 3.11.4. s názvom „Objem rekapitalizácie“ vyplýva, že v záujme primeranosti pomoci výška opatrenia nesmie prekročiť minimum potrebné na zaručenie životaschopnosti príjemcu. Preskúmanie podmienok oprávnenosti príjemcu vzhľadom na podmienky stanovené v bode 49 dočasného rámca však treba odlišovať od preskúmania proporcionality výšky pomoci vykonaného podľa bodu 54 tohto rámca. V bode 51 dočasného rámca sa navyše výslovne rozlišuje medzi podmienkou oprávnenosti, podľa ktorej existujúce financovanie na trhu alebo horizontálne opatrenia na pokrytie potrieb likvidity musia byť nedostatočné na zabezpečenie jeho životaschopnosti, a požiadavkou, podľa ktorej musí byť pomoc primeraná.
40      Z doslovného a kontextuálneho výkladu bodu 49 písm. c) dočasného rámca tak vyplýva, že tento bod sa má vykladať v tom zmysle, že oprávnenosť podniku na poskytnutie rekapitalizačného opatrenia je podmienená existenciou potreby financovania bez toho, aby Komisia musela v tejto fáze posudzovania posúdiť presnú výšku financovania, ktoré sa má zabezpečiť takým opatrením, a teda ani určiť, či príjemca môže využiť trhy alebo horizontálne opatrenia na pokrytie zanedbateľnej alebo nezanedbateľnej časti svojich potrieb financovania.
41      Všeobecný súd síce správne uviedol, že účelom bodu 49 písm. c) dočasného rámca je obmedziť využitie rekapitalizačných opatrení len na podniky, ktorých potreba financovania je stále neuspokojená, avšak úvahy uvedené v bodoch 129 a 130 napadnutého rozsudku, podľa ktorých by bol tento účel ohrozený, ak by sa verejné zdroje mali mobilizovať na financovanie potrieb čiastočne financovateľných na trhoch, sa viažu na posúdenie výšky pomoci, a nie na posúdenie oprávnenosti príjemcu tejto pomoci. Tak je to aj v prípade úvah týkajúcich sa zásady proporcionality.
42      Z toho vyplýva, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 132 a 137 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia tým, že nepreskúmala, či príjemca mohol mobilizovať aspoň časť potrebného financovania na trhoch, nezohľadnila všetky relevantné skutočnosti na účely preskúmania podmienky stanovenej v bode 49 písm. c) dočasného rámca.
43      Okrem toho, hoci Všeobecný súd v bodoch 123 a 124 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia nepreskúmala existenciu záruk umožňujúcich spoločnosti DLH získať financovanie na trhoch zodpovedajúcich jej potrebám, zo skutkových zistení uvedených v bode 119 napadnutého rozsudku vyplýva, že DLH mohla v každom prípade získať použitím svojich lietadiel a náhradných dielov ako záruky iba sumu vo výške 1 až 3,7 miliardy eur na účely uspokojenia potrieb likvidity odhadovaných v spornom rozhodnutí, ako je uvedené v bode 115 napadnutého rozsudku, na takmer 9 miliárd eur. Za týchto podmienok okolnosť, že Komisia nepreskúmala existenciu záruk umožňujúcich spoločnosti DLH získať financovanie na trhoch, nemá v prejednávanej veci vplyv na preskúmanie oprávnenosti príjemcu podľa bodu 49 písm. c) dočasného rámca.
44      Z uvedeného vyplýva, že druhá časť prvého odvolacieho dôvodu je dôvodná. Tomuto odvolaciemu dôvodu treba preto vyhovieť bez toho, aby bolo potrebné preskúmať jeho ostatné časti, a teda ani s nimi súvisiace otázky prípustnosti.
O druhom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníčok konania
45      Svojím druhým odvolacím dôvodom, ktorý sa skladá z dvoch častí, DLH tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v bodoch 242 až 271 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia porušila najmä body 61, 62, 68 a 70 dočasného rámca, keď nevyžadovala, aby účasť na základnom imaní a tichá účasť II boli sprevádzané mechanizmom stupňovania odmeny štátu alebo podobným mechanizmom.
46      V prvej časti druhého odvolacieho dôvodu DLH tvrdí, že na rozdiel od toho, ako Všeobecný súd rozhodol v bodoch 252 až 263 napadnutého rozsudku, Komisia sa dôvodne domnievala, že účasť na základnom imaní vzhľadom na celkovú štruktúru rekapitalizačných opatrení a ich úzko vzájomne prepojené zložky sprevádza mechanizmus analogický mechanizmu stupňovania odmeny štátu.
47      Po prvé prístup Všeobecného súdu v tejto súvislosti, pokiaľ ide o výklad bodu 62 dočasného rámca, je nesprávny a formalistický v rozsahu, v akom v bode 263 napadnutého rozsudku najmä konštatoval, že Komisia nemohla zohľadniť kombinované účinky rekapitalizačných opatrení na stimulačné účinky na ukončenie angažovanosti štátu na základnom imaní spoločnosti DLH. Takýto výklad by bol v rozpore s bodom 59 dočasného rámca, ktorý práve umožňuje „alternatívu k ďalej uvedeným metodikám stanovovania odmien“. Všeobecný súd tým, že prijal takýto výklad, neprihliadol na širokú mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje Komisia v rámci komplexných ekonomických posúdení, a prekročil hranice svojho súdneho preskúmania.
48      Po druhé DLH tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 254 až 256 napadnutého rozsudku nesprávne konštatoval, že podstatná zľava, s ktorou štát vstúpil do základného imania spoločnosti DLH, nemala dostatočne úzku súvislosť s predmetom mechanizmu stupňovania odmeny štátu ani s cieľom tohto mechanizmu. Všeobecný súd sa predovšetkým dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 255 napadnutého rozsudku konštatoval, že dodatočný vlastnícky podiel nadobudnutý štátom v tejto spoločnosti a zodpovedajúca odmena nemohli byť zohľadnené iba z dôvodu, že pôvodná kúpna cena bola upravená bodom 60 dočasného rámca. Okrem toho Všeobecný súd skreslil účel bodov 60, 61 a 62 dočasného rámca, keď v bode 256 napadnutého rozsudku konštatoval, že aj ostatné mechanizmy stupňovania odmeny štátu musia systematicky zahŕňať odmenu, ktorá sa má v priebehu času zvyšovať, a ex post stimulačný účinok pre včasný odchod štátu. DLH dodáva, že mechanizmus stupňovania odmeny štátu, ako je stanovený v bode 61 dočasného rámca, nemôže byť ako taký uplatnený na účasť na základnom imaní. Navyše sa Všeobecný súd podľa spoločnosti DLH dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 260 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že Komisia nemohla zohľadniť rastúce úrokové sadzby tichých účastí I a II v rámci svojho posúdenia podľa bodu 62 dočasného rámca. Napokon sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď obdobne konštatoval, že záväzky v súvislosti s určitým správaním uvedené v oddiele 3.11.6 dočasného rámca nemohli byť zohľadnené v rámci posúdenia podľa bodu 62 dočasného rámca.
49      V druhej časti druhého odvolacieho dôvodu DLH tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 265 a nasl. napadnutého rozsudku konštatoval, že tichá účasť II po jej konverzii na vlastné imanie tiež nebola sprevádzaná „alternatívnym mechanizmom stupňovania odmeny štátu“ v zmysle bodu 68 dočasného rámca. V tejto súvislosti Všeobecný súd predovšetkým v bode 266 napadnutého rozsudku nesprávne konštatoval, že bod 70 dočasného rámca nie je v prejednávanej veci relevantný. Tento bod podľa spoločnosti DLH stanovuje, že Komisia je povinná dodržiavať všeobecné zásady stanovené v ostatných bodoch dočasného rámca a že vzhľadom na veľmi odlišnú povahu hybridných kapitálových nástrojov a širokú mieru voľnej úvahy, ktorú má táto inštitúcia pri ich preskúmaní, musí tiež posúdiť riziko hybridných kapitálových nástrojov od prípadu k prípadu.
50      V každom prípade Komisia mohla v odôvodnení 161 sporného rozhodnutia oprávnene dospieť k záveru, že úrovne odmeny za tiché účasti I a II, pričom výrazná zľava zahŕňala účinky „nežiaduceho“ vyššieho vlastníckeho podielu a dodatočné stimulačné účinky na ukončenie účasti, odrážali riziko spojené s tichou účasťou II po jej konverzii na vlastné imanie a že tieto vzájomne prepojené zložky rekapitalizačného opatrenia predstavovali „alternatívny mechanizmus“ v zmysle bodu 68 dočasného rámca a tiež vo vzťahu k tichej účasti II.
51      Spolková republika Nemecko a Komisia v podstate podporujú argumentáciu, ktorú DLH uviedla v rámci svojho druhého odvolacieho dôvodu, a domnievajú sa, že tomuto odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť.
52      Ryanair a Condor spochybňujú túto argumentáciu, pričom táto posledná uvedená spoločnosť tvrdí, že druhý odvolací dôvod treba zamietnuť prinajmenšom ako sčasti neprípustný z dôvodu, že na rozdiel od toho, čo tvrdí DLH, Komisia nedisponuje širokou mierou voľnej úvahy na základe dočasného rámca a že v každom prípade nebolo potrebné vykonať žiadne komplexné ekonomické posúdenie. Tento odvolací dôvod sa musí podľa týchto účastníkov konania vo veci samej zamietnuť ako nedôvodný. V podstate navrhujú, aby sa potvrdili dôvody napadnutého rozsudku uvedené v tomto odvolacom dôvode, pričom Všeobecný súd najmä neprekročil hranice súdneho preskúmania, ktoré mu prináleží vykonať.
Posúdenie Súdnym dvorom
53      Na úvod treba zamietnuť výhradu spoločnosti Condor založenú na čiastočnej neprípustnosti druhého odvolacieho dôvodu. Týmto odvolacím dôvodom totiž DLH v podstate vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že zasiahol do širokej miery voľnej úvahy, ktorou Komisia podľa spoločnosti DLH disponuje. Otázka, či Komisia disponovala alebo nedisponovala takouto voľnou úvahou a či mala v tomto rámci vykonať komplexné ekonomické posúdenia, totiž patrí do vecného preskúmania tohto údajne nesprávneho právneho posúdenia, na ktoré má Súdny dvor v štádiu odvolania právomoc. Z toho vyplýva, že druhý odvolací dôvod je prípustný v celom rozsahu.
54      Vo veci samej je potrebné zdôrazniť, že pokiaľ ide o nástroje vlastného imania, z bodu 61 dočasného rámca vyplýva, že akékoľvek rekapitalizačné opatrenie musí zahŕňať mechanizmus stupňovania odmeny štátu s cieľom stimulovať príjemcu, aby odkúpil štátne kapitálové injekcie. Tento mechanizmus môže mať podobu ďalších akcií poskytnutých štátu alebo iných foriem a musí zodpovedať minimálne 10 % zvýšeniu odmeny štátu za každú fázu stupňovania, štyri roky po kapitálovej injekcii, ak štát nepredal aspoň 40 % svojej majetkovej účasti vyplývajúcej z tejto injekcie a šesť rokov, ak štát nepredal svoju majetkovú účasť vyplývajúcu zo štátnej kapitálovej injekcie v plnej výške. Bod 62 dočasného rámca stanovuje, že Komisia môže akceptovať alternatívne mechanizmy za predpokladu, že celkovo povedú k podobným následkom, pokiaľ ide o stimulačné účinky na ukončenie angažovanosti štátu, a k podobnému celkovému vplyvu na odmenu pre štát.
55      Pokiaľ ide o hybridné kapitálové nástroje, z bodu 68 dočasného rámca vyplýva, že po konverzii na vlastné imanie sa musí aktivovať mechanizmus stupňovania odmeny pre štát s cieľom stimulovať príjemcov, aby odkúpili štátne kapitálové injekcie. Ak je vlastné imanie vyplývajúce z intervencie štátu dva roky po konverzii na vlastné imanie stále vo vlastníctve štátu, dostane tento štát od príjemcu dodatočný podiel nad rámec zostávajúcej účasti vyplývajúcej z konverzie hybridných kapitálových nástrojov zo strany štátu. Tento dodatočný vlastnícky podiel je stanovený na minimálne 10 % tohto zostávajúceho podielu. Tento istý bod spresňuje, že Komisia môže akceptovať alternatívne mechanizmy stupňovania odmeny štátu za predpokladu, že majú rovnaký stimulačný účinok a podobný celkový vplyv na odmenu pre štát.
56      V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry uvedenej Všeobecným súdom v bodoch 74 a 75 napadnutého rozsudku vyplýva, že na účely posúdenia zlučiteľnosti opatrení pomoci s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ má Komisia širokú mieru voľnej úvahy, ktorej uplatnenie zahŕňa komplexné hodnotenie hospodárskeho a sociálneho charakteru (pozri rozsudok z 19. júla 2016, Kotnik a i., C‑526/14, EU:C:2016:570, bod 38, ako aj citovanú judikatúru).
57      Z toho vyplýva, že súdne preskúmanie sa musí v tejto súvislosti obmedziť na overenie dodržania procesných noriem a odôvodnenia, ako aj na preskúmanie vecnej presnosti skutkových okolností a neexistencie zjavného nesprávneho posúdenia a zneužitia právomoci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. decembra 2008, Régie Networks, C‑333/07, EU:C:2008:764, bod 78 a citovanú judikatúru).
58      Komisia totiž tým, že prijala pravidlá postupu, akými sú pravidlá zavedené dočasným rámcom, s cieľom stanoviť kritériá, na základe ktorých chce Komisia posudzovať zlučiteľnosť pomoci plánovanej členskými štátmi s vnútorným trhom, a tým, že prostredníctvom ich zverejnenia oznámila, že ich do budúcnosti bude uplatňovať na prípady, na ktoré sa vzťahujú, sa totiž samotná táto inštitúcia obmedzila vo výkone voľnej úvahy, ktorú jej v tejto súvislosti priznáva najmä článok 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ, a v zásade sa od týchto pravidiel nemôže odchýliť, pretože inak by mohla byť prípadne sankcionovaná z dôvodu porušenia základných právnych zásad, akými sú rovnosť zaobchádzania alebo ochrana legitímnej dôvery (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. júla 2016, Kotnik a i., C‑526/14, EU:C:2016:570, body 39 a 40, ako aj z 31. januára 2023, Komisia/Braesch a i., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, bod 90).
59      Z judikatúry Súdneho dvora tiež vyplýva, že hoci je Komisia v oblasti štátnej pomoci v zásade viazaná pravidlami správania, ktoré prijíma, ako je dočasný rámec, prijatie takýchto pravidiel nezbavuje Komisiu jej povinnosti preskúmať konkrétne výnimočné okolnosti, na ktoré v osobitnom prípade poukazuje členský štát na účely žiadosti o priame uplatnenie článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ. Členské štáty si preto zachovávajú možnosť oznamovať Komisii plány štátnej pomoci, ktoré nespĺňajú kritériá stanovené v takýchto pravidlách správania, a Komisia za výnimočných okolností môže tieto plány schváliť (pozri v tomto zmysle rozsudky z 31. januára 2023, Komisia/Braesch a i., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, body 92 a 93, ako aj zo 7. novembra 2024, Ryanair/Komisia, C‑588/22 P, EU:C:2024:935, body 59 a 60).
60      Hoci podľa judikatúry Súdneho dvora pripomenutej v bode 58 tohto rozsudku Komisia sa prijatím dočasného rámca sama obmedzila vo výkone svojej voľnej úvahy, treba však konštatovať, že tento rámec vo svojich bodoch 62 a 68 výslovne stanovuje okrem existencie mechanizmov stupňovania odmeny štátu podrobne opísaných v uvedenom rámci, možnosť použiť alternatívy, ktoré majú celkovo podobné účinky.
61      Vzhľadom na kritérium celkovej podobnosti takto stanovenom dočasným rámcom nemožno vyžadovať, aby bol alternatívny mechanizmus zhodný s mechanizmom stanoveným v dočasnom rámci, či už pokiaľ ide o jeho koncepciu alebo účinky.
62      Okrem toho z judikatúry pripomenutej v bodoch 56 a 57 tohto rozsudku vyplýva, že nesprávne posúdenie Komisie, pokiaľ ide o otázku, či má alternatívny mechanizmus celkovo podobné účinky ako mechanizmy stupňovania odmeny štátu podrobne opísané v bodoch 61 a 68 dočasného rámca, môže viesť k zrušeniu rozhodnutia tejto inštitúcie súdom Únie len vtedy, ak je toto nesprávne posúdenie zjavné.
63      V takom prípade zjavne nesprávne posúdenie možno preukázať prostredníctvom takých skutočností, v dôsledku ktorých sa posúdenie skutkového stavu vykonané Komisiou v jej rozhodnutí stane neprijateľným. Naproti tomu odvolací dôvod sa musí zamietnuť, ak sa napriek skutočnostiam uvedeným odvolateľmi nezdá, že spochybnené posúdenie je poznačené takýmto pochybením (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. mája 2020, BTB Holding Investments a Duferco Participations Holding/Komisia, C‑148/19 P, EU:C:2020:354, bod 72).
64      Súd Únie však musí nielen preveriť vecnú presnosť predložených dôkazov, ich spoľahlivosť a koherenciu, ale aj preskúmať, či tieto dôkazy predstavujú celok relevantných údajov, ktoré musia byť zohľadnené pri posúdení komplexnej situácie, a či sú spôsobilé opodstatniť závery, ktoré sa z nich vyvodili (rozsudok z 24. októbra 2013, Land Burgenland a i./Komisia, C‑214/12 P, C‑215/12 P a C‑223/12 P, EU:C:2013:682, bod 79, ako aj citovaná judikatúra).
65      Okrem toho a vo všeobecnej rovine Všeobecný súd nemôže nahradiť odôvodnenie autora napadnutého aktu svojím vlastným odôvodnením (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. septembra 2023, Ryanair/Komisia, C‑320/21 P, EU:C:2023:712, bod 117 a citovanú judikatúru).
66      V bodoch 267 a 268 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že účasť na základnom imaní a tichá účasť II nie sú pri konverzii na vlastné imanie sprevádzané nijakým mechanizmom stupňovania odmeny alebo podobným mechanizmom podľa bodov 62 a 68 dočasného rámca, ktorých obsah je pripomenutý v bodoch 54 a 55 tohto rozsudku.
67      V tejto súvislosti z bodu 248 napadnutého rozsudku vyplýva, že na to, aby Komisia konštatovala, že celková štruktúra mechanizmu predstavuje v súlade s bodom 62 dočasného rámca mechanizmus porovnateľný s mechanizmom stupňovania odmeny štátu stanoveným v bode 61 tohto rámca, vychádzala po prvé z vysokej zľavy, s ktorou Spolková republika Nemecko nadobudla akcie spoločnosti DLH, po druhé zo skutočnosti, že prítomnosť účasti štátu v spoločnosti DLH bola pre príjemcu nežiaduca, po tretie zo skutočnosti, že tiché účasti I a II mali rastúce úrokové sadzby a že pravdepodobnosť konverzie určitej časti tichej účasti II na vlastné imanie by sa časom zvyšovala, čo by spôsobilo zníženie existujúcich účastí v prospech štátu, ako aj po štvrté z určitých záväzkov spojených so správaním, najmä zákazu vyplácať dividendy, ktoré zostali v platnosti až do úplného splatenia pomoci.
68      S cieľom rozhodnúť o týchto dôvodoch Všeobecný súd po prvé v bodoch 253 až 257 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že zľava vo výške 71,9 % z ceny akcií, ktorá podľa sporného rozhodnutia umožňuje ponúknuť vyššiu odmenu, než akú by Spolková republika Nemecko mohla získať v prípade neexistencie zľavy len uplatnením mechanizmu stupňovania odmeny, ako je stanovený v bode 61 dočasného rámca, nemala dostatočne úzku súvislosť s predmetom a cieľom mechanizmu stupňovania odmeny štátu. Po druhé Všeobecný súd v bode 258 napadnutého rozsudku odmietol tvrdenie, podľa ktorého je účasť na základnom imaní „nežiaduca“ ako subjektívne a irelevantné. Po tretie v bodoch 260 a 262 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že na skutočnosť, že úroková sadzba, ktorá je odmenou za tichú účasť I a II, sa postupom času zvyšuje a že DLH bude podliehať záväzkom v súvislosti s určitým správaním, sa vzťahujú iné požiadavky dočasného rámca. Pokiaľ ide o tichú účasť II, Všeobecný súd v bode 265 napadnutého rozsudku z rovnakých dôvodov odmietol tvrdenia Komisie a v bode 266 tohto rozsudku konštatoval, že táto inštitúcia dostatočne nepreukázala, že predmetné opatrenie bolo spojené s alternatívnym mechanizmom, ktorý by mohol vyvolať účinky porovnateľné s mechanizmom stupňovania odmeny štátu.
69      Všeobecný súd tým zamietol každé z tvrdení uvedených Komisiou v spornom rozhodnutí jednak z dôvodu nedostatku súvislosti so zamýšľaným mechanizmom stupňovania odmeny a jednak z dôvodu, že sa na ne vzťahovali odlišné požiadavky dočasného rámca.
70      Okolnosť, že na niektoré skutočnosti, ktoré Komisia zohľadnila na základe bodov 62 a 68 dočasného rámca, sa vzťahujú aj iné požiadavky stanovené týmto rámcom, sa však nezdá byť sama osebe takej povahy, že by ich zbavila akejkoľvek relevantnosti. Nemožno totiž vylúčiť, že súčasť opatrenia, ktorá priamo spĺňa jednu z požiadaviek dočasného rámca, môže tiež prispieť k naplneniu osobitného cieľa inej požiadavky stanovenej týmto rámcom.
71      V tejto súvislosti Všeobecný súd s cieľom dospieť v bodoch 251 a 252 napadnutého rozsudku k záveru o neexistencii mechanizmu stupňovania odmeny štátu alebo alternatívnych mechanizmov podľa bodov 62 a 68 dočasného rámca nepreukázal, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, pokiaľ ide o účinnosť jednotlivých skutočností, o ktoré sa táto inštitúcia opierala v spornom rozhodnutí, a to do takej miery, že by tým zbavila vierohodnosti svoju analýzu o celkovej podobnosti účinkov vyvolaných posudzovaným alternatívnym mechanizmom.
72      Predovšetkým z bodov 253 až 257 napadnutého rozsudku nevyplýva, že by bol neprijateľný záver, podľa ktorého vysoká zľava, s ktorou Spolková republika Nemecko nadobudla akcie spoločnosti DLH, mohla prispieť k vyvolaniu stimulačných účinkov na ukončenie angažovanosti štátu na základnom imaní.
73      Z bodov 258 až 269 napadnutého rozsudku tiež nevyplýva, že postupné zvyšovanie úrokových sadzieb za tiché účasti I a II, zvýšenie pravdepodobnosti konverzie časti tichej účasti II na vlastné imanie alebo skutočnosť, že DLH bude podliehať záväzkom v súvislosti s určitým správaním, zjavne nie sú spôsobilé vyvolať účinky celkovo porovnateľné s mechanizmami opísanými v bode 61 a v bode 68 prvej a druhej vete dočasného rámca.
74      Okrem toho Všeobecný súd nezohľadnil kumuláciu účinkov rôznych skutočností, ktoré Komisia zohľadnila na preukázanie existencie mechanizmu alternatívneho k mechanizmu stupňovania odmeny štátu v súlade s bodmi 62 a 68 dočasného rámca, hoci táto inštitúcia vychádzala práve z kombinovaných účinkov rôznych skutočností uvedených v predchádzajúcich dvoch bodoch.
75      Za týchto podmienok Všeobecný súd nepreukázal, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že usúdila, že predmetné opatrenie bolo doplnené, tak pokiaľ ide o účasť na základnom imaní, ako aj tichú účasť II, alternatívnymi mechanizmami spĺňajúcimi požiadavku celkovej podobnosti s mechanizmom stupňovania odmeny štátu, a preto vo svojom rozsudku vykonal nesprávne právne posúdenie.
76      Z vyššie uvedeného vyplýva, že obom častiam druhého odvolacieho dôvodu treba vyhovieť.
O treťom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníčok konania
77      Svojím tretím odvolacím dôvodom DLH vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v bodoch 272 až 288 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia porušila bod 67 dočasného rámca, keď sa domnievala, že časť tichej účasti II, konkrétne tichá účasť II‑A, môže byť konvertovaná za pevnú cenu 2,56 eura za akciu, a inú časť tejto tichej účasti II, konkrétne tichá účasť II‑B, môže byť konvertovaná za trhovú cenu akcií v čase konverzie zníženú o 10 % alebo 5,25 % v závislosti od spúšťacej udalosti.
78      V tejto súvislosti Všeobecný súd nezohľadnil, že Komisia môže podľa bodu 59 dočasného rámca prijať „alternatív[u] k metodikám stanovovania odmien uvedeným v tomto rámci“ a v dôsledku toho k riešeniu uvedenému v bode 67 uvedeného rámca. Keďže „teoretická cena bez upisovacieho práva“ (theoretical ex rights price, ďalej len „TERP“), teda teoretická trhová cena akcií po novej emisii práv, nemohla byť v prejednávanej veci vypočítaná, bolo nevyhnutné iné riešenie. Podľa spoločnosti DLH emitent s cieľom podnietiť kapitálový trh, aby uplatnil svoje upisovacie práva, poskytuje zľavu z trhovej ceny nových akcií, ktoré možno upísať pri paralelnej emisii práv. TERP by sa potom vypočítala na základe trhovej ceny po zriedení spôsobenom emisiou práv. V kontexte práva na konverziu, akým je právo stanovené v rámci tichej účasti II, však neexistuje žiadna dodatočná paralelná emisia práv (so zľavou) na trhu, ktorú by bolo možné použiť ako východiskový bod na účely výpočtu emisnej ceny práv na konverziu.
79      DLH uvádza, že vzhľadom na nemožnosť vypočítať TERP Spolková republika Nemecko navrhla použiť ako referenciu na jednej strane minimálnu emisnú cenu 2,56 eura uplatniteľnú na DLH za konverziu tichej účasti II‑A a na druhej strane trhovú cenu DLH, pričom použila zľavu 5,25 % alebo 10 % v závislosti od spúšťacej udalosti pre konverziu tichej účasti II‑B. Podľa spoločnosti DLH vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci bolo možné rovnako ako v spornom rozhodnutí očakávať, že obidve ceny konverzie budú v súlade s požiadavkou stanovenou v bode 67 dočasného rámca.
80      Na rozdiel od toho, čo Všeobecný súd konštatoval v bodoch 276 až 279 napadnutého rozsudku, nebolo teda možné použiť ako referenciu TERP, a teda Komisia správne súhlasila s alternatívnou odmenou podľa bodu 59 dočasného rámca, ktorá dosahovala rovnaký výsledok ako keby mohla byť zohľadnená TERP.
81      DLH tvrdí, že na rozdiel od toho, čo Všeobecný súd konštatoval v bodoch 280 až 285 napadnutého rozsudku, tento záver nie je spochybnený skutočnosťou, že sporné rozhodnutie vo svojom odôvodnení 158 vyžadovalo, aby sa Spolková republika Nemecko zaviazala požiadať Komisiu o súhlas s uplatnením možnosti konverzie, ak by táto konverzia nebola uskutočnená na úrovni nižšej alebo rovnajúcej sa 5 % pod úrovňou TERP. Riziko nesúladu bolo totiž iba teoretické a účelom súhlasu zo strany Komisie bolo zabezpečiť maximálny súlad. DLH, ktorá spochybňuje bod 283 napadnutého rozsudku predovšetkým tvrdí, že cieľom nebolo „odchýliť sa“ od bodu 67 dočasného rámca alebo pozastaviť účinnosť rozhodnutia v tomto bode, ale zabezpečiť vyššiu mieru ochrany a ubezpečiť sa, že Spolková republika Nemecko si splnila svoju povinnosť, pokiaľ ide o konverziu, ku ktorej nevyhnutne dochádza po rekapitalizácii (ex post).
82      Spolková republika Nemecko a Komisia v podstate podporujú argumentáciu uvádzanú spoločnosťou DLH v rámci jej tretieho odvolacieho dôvodu a domnievajú sa, že tomuto odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť.
83      Ryanair a Condor spochybňujú túto argumentáciu a tvrdia, že tretí odvolací dôvod treba zamietnuť ako prinajmenšom sčasti neprípustný z dôvodu, že jeho cieľom je spochybniť skutkové zistenia Všeobecného súdu. V každom prípade sa tento odvolací dôvod musí podľa týchto účastníkov konania zamietnuť ako nedôvodný. V podstate navrhujú, aby sa potvrdili dôvody napadnutého rozsudku uvedené v tomto odvolacom dôvode, pričom Všeobecný súd najmä neprekročil hranice súdneho preskúmania, ktoré mu prináleží vykonať.
Posúdenie Súdnym dvorom
84      Pokiaľ ide o odmenu za hybridné kapitálové nástroje, treba zdôrazniť, že podľa bodu 67 dočasného rámca sa konverzia takýchto nástrojov na vlastné imanie uskutočňuje na úrovni 5 % alebo viac pod úrovňou TERP.
85      V bode 275 napadnutého rozsudku Všeobecný súd najprv pripomenul, že Komisia v spornom rozhodnutí uviedla, že časť tichej účasti II, konkrétne tichá účasť II‑A, môže byť konvertovaná na akcie za pevnú cenu 2,56 eura za akciu, zatiaľ čo inú časť tejto tichej účasti II, konkrétne tichú účasť II‑B, možno konvertovať za trhovú cenu akcií v čase konverzie zníženú o 10 % alebo 5,25 % v závislosti od spúšťacej udalosti. V spornom rozhodnutí sa tiež uvádzalo, že možno „očakávať, že všetky tieto ceny budú v súlade s požiadavkou stanovenou v bode 67 dočasného rámca“, ale že „môže existovať cena, pod ktorou nebude splnená požiadavka podľa bodu 67 dočasného rámca“, ale že v takom prípade sa Spolková republika Nemecko zaviazala vyžiadať si súhlas Komisie pred uplatnením svojho práva na konverziu.
86      V bodoch 276 až 278 napadnutého rozsudku Všeobecný súd ďalej konštatoval, že cena akcií pri konverzii nebola stanovená na základe TERP, a to ani pokiaľ ide o tichú účasť II‑A, keďže zvolená pevná cena za akciu nezodpovedala metóde definovanej v bode 67 dočasného rámca, ani pokiaľ ide o tichú účasť II‑B, pri ktorej bola cena založená na trhovej cene v čase konverzie.
87      Všeobecný súd napokon konštatoval, že Komisia neodôvodnila rozhodnutie použiť alternatívnu metódu výpočtu a že tým, že stanovila režim súhlasu ex post v prípade nesúladných cien, táto inštitúcia len odložila svoje rozhodnutie v rozpore s týmto bodom 67.
88      V tejto súvislosti treba spresniť, že podľa bodu 59 dočasného rámca môžu členské štáty ako alternatívu k metodikám stanovovania odmien uvedeným v bodoch 60 až 70 rámca notifikovať schémy alebo individuálne opatrenia, v prípade ktorých je metodika stanovovania odmien štátu prispôsobená prvkom a nadriadenosti kapitálového nástroja, ak celkovo vedú k podobnému výsledku, pokiaľ ide o stimulačné účinky na ukončenie angažovanosti štátu, a podobnému celkovému vplyvu na jeho odmenu.
89      DLH preto dôvodne tvrdí, že Komisia mohla vychádzať z alternatívneho mechanizmu k mechanizmu opísanému v bode 67 dočasného rámca bez toho, aby sa na tento účel musela odvolávať na osobitný dôvod alebo výnimočnú okolnosť. Takýto alternatívny mechanizmus je však v súlade s požiadavkami vyplývajúcimi z dočasného rámca len vtedy, ak vedie celkovo k podobnému výsledku ako mechanizmus opísaný v tomto bode 67.
90      Z bodov 277, 278 a 280 až 286 napadnutého rozsudku však vyplýva, že Všeobecný súd konštatoval, že alternatívna metóda výpočtu definovaná v odôvodnení 158 sporného rozhodnutia mohla viesť k určeniu cien, ktoré by nezodpovedali cenám vyplývajúcim z uplatnenia metódy definovanej v bode 67 dočasného rámca. Na to, aby Všeobecný súd dospel k tomuto záveru, vychádzal najmä zo samotného znenia sporného rozhodnutia pripomenutého v bode 85 tohto rozsudku.
91      V rámci tohto odvolania nie je spochybnené konštatovanie Všeobecného súdu, podľa ktorého sa výsledok uplatnenia tejto alternatívnej metódy líši od výsledku uplatnenia metódy definovanej v bode 67 dočasného rámca.
92      V tomto kontexte argumentácia odvolateľky založená na nemožnosti vypočítať TERP v prejednávanej veci nemôže uspieť.
93      Okrem toho, že táto argumentácia je v rozpore so sporným rozhodnutím, ktoré výslovne predpokladá porovnanie výsledku alternatívnej metódy výpočtu a výsledku dosiahnutého v prípade použitia metódy založenej na TERP, v konečnom dôsledku, ako tvrdia Ryanair a Condor, totiž smeruje k tomu, aby Súdny dvor sám dospel ku skutkovým zisteniam, pričom však netvrdí, že Všeobecný súd skreslil dôkazy, ktoré mu boli predložené.
94      Z ustálenej judikatúry vyplýva, že Súdny dvor v prípade odvolania nemá právomoc zisťovať skutkový stav a v zásade ani skúmať dôkazy, ktoré Všeobecný súd uznal na preukázanie tohto skutkového stavu. Preskúmavacia právomoc Súdneho dvora vzťahujúca sa na zistenia skutkových okolností Všeobecným súdom sa teda týka najmä skreslenia skutkových okolností, teda vecnej nesprávnosti týchto zistení vyplývajúcej zo spisových dokumentov, nesprávneho posúdenia dôkazov, ich právnej kvalifikácie a otázky, či pravidlá v oblasti dôkazného bremena a hodnotenia dôkazov boli dodržané [rozsudok z 11. septembra 2025, Rakúsko/Komisia (Jadrová elektráreň Paks II), C‑59/23 P, EU:C:2025:686, bod 58 a citovaná judikatúra].
95      Tretí odvolací dôvod je teda neprípustný v rozsahu, v akom vyzýva Súdny dvor, aby konštatoval, že napadnutý rozsudok je postihnutý vadou spočívajúcou v tom, že nezohľadnil nemožnosť vypočítať TERP v prejednávanej veci.
96      Okrem toho na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, povinnosť Spolkovej republiky Nemecko požiadať Komisiu o súhlas v prípade, ak cena konverzie hybridných kapitálových nástrojov nie je v súlade s požiadavkou uvedenou v bode 67 dočasného rámca, ako je stanovené v odôvodnení 158 sporného rozhodnutia, nepostačuje na zabezpečenie súladu tohto odôvodnenia s touto požiadavkou.
97      Ako totiž uviedol Všeobecný súd v bode 284 napadnutého rozsudku, Spolková republika Nemecko sa nezaviazala zabezpečiť, že cena bude v každom prípade v súlade s požiadavkou uvedenou v bode 67 dočasného rámca, ale len získať súhlas Komisie, pokiaľ ide o stanovenú cenovú úroveň. Žiadne ustanovenie nespresňuje kritériá, podľa ktorých by Komisia mala prípadne preskúmať plán konverzie hybridných kapitálových nástrojov Spolkovej republiky Nemecko v prípade, že by neboli splnené požiadavky bodu 67 dočasného rámca. Z toho vyplýva, že neexistuje žiadna záruka, ktorá by mohla zabezpečiť dodržiavanie týchto požiadaviek.
98      Treba tiež konštatovať, ako to urobil Všeobecný súd v bodoch 280 až 286 napadnutého rozsudku, že štátna pomoc podlieha režimu predchádzajúceho povolenia podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ, takže opatrenie pomoci musí byť vyhlásené za zlučiteľné s vnútorným trhom pred jeho vykonaním. Komisia tak nemôže odložiť na neskorší dátum, než je dátum prijatia jej rozhodnutia o zlučiteľnosti štátnej pomoci, posúdenie takej skutočnosti, ktorá priamo súvisí s preskúmaním tejto zlučiteľnosti. Komisia totiž mala v spornom rozhodnutí zaujať stanovisko k spôsobu určenia ceny v prípade konverzie predmetných hybridných kapitálových nástrojov, pričom sa nemohla obmedziť na prijatie metódy výpočtu, ktorá nezabezpečuje splnenie požiadavky uvedenej v bode 67 dočasného rámca za všetkých okolností.
99      Okrem toho, hoci Komisia tvrdí, že odôvodnenie 158 sporného rozhodnutia povoľuje predmetné opatrenie len pod podmienkou, že cena konverzie je v konečnom dôsledku v súlade s bodom 67 dočasného rámca, treba konštatovať, že toto tvrdenie nemá oporu v tomto odôvodnení, ktoré stanovuje kontrolu ex post bez toho, aby definovalo parametre tejto kontroly.
100    Z toho vyplýva, že tretí odvolací dôvod sa musí zamietnuť ako sčasti neprípustný a sčasti nedôvodný.
O štvrtom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníčok konania
101    Svojím štvrtým odvolacím dôvodom, ktorý sa skladá z dvoch častí, DLH vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia a prekročil hranice svojho súdneho preskúmania, keď v bodoch 373 až 412 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia pri overovaní, či DLH mala VTS na relevantných letiskách.
102    V prvej časti štvrtého odvolacieho dôvodu DLH v podstate
tvrdí,
že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia a prekročil hranice svojho súdneho preskúmania, keď v bodoch 373 až 387 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia z dôvodu, že zohľadnila len kritériá týkajúce sa v podstate prekážok vstupu a rozšírenia nových konkurentov, ako aj „letiskovej kapacity“ bez toho, aby pri posúdení existencie VTS DLH na relevantných letiskách zohľadnila všetky faktory relevantné v prejednávanej veci.
103    V tejto súvislosti DLH tvrdí, že identifikácia VTS je súčasťou komplexnej ekonomickej analýzy, v rámci ktorej má Komisia širokú mieru voľnej úvahy, a že Všeobecný súd prekročil hranice súdneho preskúmania, ktoré môže vykonať vo vzťahu k rozhodnutiu, ktoré Komisia v tejto súvislosti prijala.
Predovšetkým v bode 385 napadnutého rozsudku je odôvodnenie Všeobecného súdu príliš vágne a iba stručne spomína potenciálnu relevantnosť podielov na trhu príjemcu „z hľadiska frekvencií (počtu letov) a ponúkaných miest pri príletoch na relevantné letiská a odletoch z nich“, aby dospel k záveru, že Komisia nezohľadnila všetky relevantné faktory. V tejto súvislosti Komisia podľa spoločnosti DLH konala správne, ak nezohľadnila túto poslednú uvedenú skutočnosť. Uplatnené kritériá totiž v prejednávanej veci postačovali na presnú analýzu účinkov predmetného opatrenia v súlade s bodom 72 dočasného rámca a boli zlučiteľné s analytickým rámcom, ktorý Komisia používa vo veciach koncentrácií týkajúcich sa leteckých spoločností. Navyše potenciálne účinky predmetného opatrenia na hospodársku súťaž sa netýkali osobitnej linky, ale skôr schopnosti DLH zachovať, či dokonca rozšíriť prevádzkové intervaly, ktoré mala na relevantných letiskách. Ide teda o posúdenie zlučiteľnosti pomoci s celkovým stavom hospodárskej súťaže.
104    Okrem toho DLH tvrdí, že úvahy Všeobecného súdu uvedené v bode 379 napadnutého rozsudku nepreukazujú, že analýza podielov na trhu z hľadiska frekvencií letov a ponúkaných miest by bola užitočnejšia ako kritériá použité Komisiou na účely posúdenia existencie VTS. DLH z toho vyvodzuje záver, že táto inštitúcia nebola povinná doplniť túto analýzu odhadom podielov na trhu z hľadiska frekvencií letov alebo ponúkaných miest, alebo zohľadnením všetkých ostatných „relevantných skutočností“.
105    V druhej časti štvrtého odvolacieho dôvodu DLH v podstate tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia a prekročil hranice svojho súdneho preskúmania v rozsahu, v akom v bodoch 388 až 412 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď konštatovala, že DLH nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň.
106    V tejto súvislosti DLH tvrdí, že vzhľadom na to, že Komisia má širokú právomoc analyzovať údaje o trhu na účely posúdenia existencie VTS, Všeobecný súd prekročil hranice svojho súdneho preskúmania tým, že nahradil analýzu Komisie svojou vlastnou analýzou týchto údajov. Osobitne v bode 411 napadnutého rozsudku je odôvodnenie Všeobecného súdu v tejto súvislosti príliš vágne, keďže tvrdí, že Komisia nesprávne konštatovala, že DLH nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň „prinajmenšom počas letnej sezóny 2019 IATA“. Takéto odôvodnenie je nedostatočné na konštatovanie zjavne nesprávneho posúdenia Komisiou, keďže boli dotknuté aj iné obdobia, ako napríklad zimná sezóna 2019/2020 IATA.
107    Podľa spoločnosti DLH Komisia správne konštatovala, že DLH nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň. DLH zdôrazňuje, že kritériá hodnotenia VTS, pokiaľ ide o tieto dve posledné uvedené letiská, sú podstatne odlišné od kritérií týkajúcich sa letísk Frankfurt a Mníchov a skutočne umožňujú preukázať, že na letiskách Düsseldorf a Viedeň nemala VTS. DLH, ktorá v tejto súvislosti kritizuje najmä bod 397 napadnutého rozsudku, uvádza údaje a číselné ukazovatele týkajúce sa najmä prevádzkových intervalov, ktoré mala na letiskách Düsseldorf, Viedeň, Frankfurt a Mníchov, s cieľom preukázať, že Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že Komisia nemohla dospieť k záveru, že na letiskách Düsseldorf a Viedeň nemala VTS.
108    Spolková republika Nemecko a Komisia v podstate podporujú argumentáciu, ktorú DLH uviedla v rámci svojho štvrtého odvolacieho dôvodu, a domnievajú sa, že tomuto odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť.
109    Ryanair a Condor spochybňujú túto argumentáciu a tvrdia, že druhú časť štvrtého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť ako prinajmenšom sčasti neprípustnú z dôvodu, že touto časťou sa DLH snaží spochybniť skutkové zistenia Všeobecného súdu, pričom Ryanair sa okrem toho domnieva, že tvrdenia spoločnosti DLH týkajúce sa nedostatočného odôvodnenia napadnutého rozsudku a tvrdenia založené na judikatúre a rozhodovacej praxi Komisie sú neprípustné. V každom prípade sa tento odvolací dôvod musí podľa týchto účastníkov konania zamietnuť ako nedôvodný. V podstate navrhujú, aby sa potvrdili dôvody napadnutého rozsudku uvedené v tomto odvolacom dôvode, pričom Všeobecný súd najmä neprekročil hranice súdneho preskúmania, ktoré mu prináleží vykonať.
Posúdenie Súdnym dvorom
110    Pokiaľ ide o prvú časť štvrtého odvolacieho dôvodu, treba uviesť, že Všeobecný súd v bodoch 373 až 387 napadnutého rozsudku preskúmal kritériá použité Komisiou na posúdenie, či DLH mala VTS na relevantných letiskách.
111    Všeobecný súd najprv v bode 373 napadnutého rozsudku pripomenul, že Komisia v bode 179 sporného rozhodnutia uviedla, že na tento účel sa opierala o tri kritériá: po prvé podiel prevádzkových intervalov skupiny, do ktorej patrí DLH na uvedených letiskách, definovaná v bode 376 tohto rozsudku ako pomer medzi počtom prevádzkových intervalov, ktoré má letecký dopravca (alebo leteckí dopravcovia patriaci do tej istej skupiny) na letisku, a celkovým počtom prevádzkových intervalov dostupných na tomto letisku, po druhé „úroveň vyťaženia“ týchto letísk posudzovaná, ako to v podstate vyplýva z tohto bodu napadnutého rozsudku, z hľadiska podielu prevádzkových intervalov pridelených všetkým leteckým dopravcom na dotknutom letisku vo vzťahu k celkovej kapacite tohto letiska z hľadiska prevádzkových intervalov, a po tretie podiel prevádzkových intervalov, ktoré majú konkurenti príjemcu. Podľa Všeobecného súdu sa teda tieto kritériá týkali najmä „letiskovej kapacity“ a prístupu k infraštruktúre.
112    Všeobecný súd však v bode 378 napadnutého rozsudku konštatoval, že na účely posúdenia existencie VTS boli relevantné iné faktory týkajúce sa trhových podielov príjemcu a jeho konkurentov na trhu služieb osobnej leteckej dopravy. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 379 tohto rozsudku najmä spresnil, že na jednej strane z dôvodu rozdielnej veľkosti lietadiel, ktoré prevádzkujú leteckí dopravcovia v rámci pridelených prevádzkových intervaloch, sa počet nimi ponúkaných miest môže v rámci daného prevádzkového intervalu značne líšiť, a na druhej strane leteckí dopravcovia môžu prevádzkovať rôzny počet letov v rámci toho istého prevádzkového intervalu. Informácie poskytnuté týmito dodatočnými kritériami tak umožňujú posúdiť význam podielov dotknutých leteckých dopravcov na trhu. V prejednávanej veci Všeobecný súd v bode 380 napadnutého rozsudku konštatoval, že podiely spoločnosti DLH na trhu vyjadrené z hľadiska frekvencií (počtu letov) a ponúkaných miest pri príletoch na relevantné letiská a odletoch z nich v niektorých prípadoch výrazne prevyšujú jej podiely prevádzkových intervalov, ako sú uvádzané v spornom rozhodnutí.
113    Všeobecný súd z toho v bode 386 napadnutého rozsudku vyvodil záver, že vzhľadom na význam podielov na trhu na účely určenia existencie VTS, ktorý je pripomenutý v bode 383 napadnutého rozsudku, Komisia tým, že nezobrala do úvahy túto skutočnosť, nezohľadnila všetky relevantné faktory.
114    Po prvé v tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že z definície pojmu „prevádzkový interval“ uvedenej v článku 2 písm. a) nariadenia č. 95/93 zmeneného nariadením č. 793/2004 vyplýva, že tento výraz označuje „povolenie udelené koordinátorom… na plné používanie infraštruktúry letiska, potrebnej na vykonávanie leteckej dopravnej služby na koordinovanom letisku v určitom dátume a čase na účely pristátia alebo vzletu, ktoré pridelil koordinátor“.
115    Z tejto definície v podstate vyplýva, že prevádzkový interval je právo prevádzkovať jeden let. Komisia preto v spornom rozhodnutí správne preukázala priamu súvislosť medzi počtom prevádzkových intervalov, ktoré má príjemca predmetného opatrenia, a počtom letov, ktoré môže tento príjemca organizovať, zatiaľ čo Všeobecný súd sa tým, že v bode 379 napadnutého rozsudku konštatoval, že pridelenie jediného prevádzkového intervalu umožňuje prevádzkovať viacero letov, dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade pojmu „prevádzkové intervaly“. Z toho vyplýva, že na rozdiel od toho, ako rozhodol Všeobecný súd, zohľadnenie kritéria frekvencie letov sa nezdá byť nevyhnutné na to, aby bolo možné posúdiť, do akej miery má subjekt skutočnú možnosť súťažiť so spoločnosťou DLH na danom letisku.
116    Po druhé, pokiaľ ide o kritériá týkajúce sa frekvencie a počtu ponúkaných miest, ktoré Všeobecný súd uviedol v bode 380 napadnutého rozsudku a ktoré podľa neho mala Komisia zohľadniť, hoci nemožno vylúčiť, že tieto kritériá môžu prispieť k posúdeniu schopnosti leteckého dopravcu poskytovať služby z daného letiska, táto okolnosť sama osebe nie je spôsobilá preukázať, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia v zmysle judikatúry pripomenutej v bodoch 56 a 57 tohto rozsudku, keďže táto schopnosť, ktorú táto inštitúcia považovala za rozhodujúcu na účely posúdenia existencie VTS na letisku, môže byť tiež určená z hľadiska rovnocenného kritéria, akým je prideľovanie prevádzkových intervalov medzi subjekty.
117    Za týchto podmienok, keďže Všeobecný súd z právneho hľadiska dostatočne nepreukázal, že kritérium zvolené Komisiou, a to prideľovanie prevádzkových intervalov, zjavne nemohlo umožniť správne posúdenie tejto kapacity na účely posúdenia VTS a zbavilo analýzu vykonanú touto inštitúciou vierohodnosti, v bodoch 380 a 382 napadnutého rozsudku nesprávne vytkol Komisii, že v spornom rozhodnutí neposúdila schopnosť leteckého dopravcu poskytovať svoje služby na základe kritéria spojeného s frekvenciou a počtom ponúkaných miest, teda iného kritéria, než aké použila Komisia v tomto rozhodnutí.
118    Po tretie Všeobecný súd v bodoch 373 až 387 napadnutého rozsudku nepreukázal ani to, že Komisia sa nemohla oprávnene domnievať, že úroveň vyťaženia letiska a prideľovanie prevádzkových intervalov medzi jednotlivé subjekty pôsobiace pri odletoch tohto letiska predstavovali primerané parametre na určenie stupňa využívania letiska daným subjektom, ako aj schopnosti subjektu organizovať viac letov z uvedeného letiska počas relevantného obdobia. Všeobecný súd preto nepreukázal, že Komisia sa nemohla opierať o tieto rôzne parametre na účely posúdenia skutočnej, ako aj potenciálnej hospodárskej súťaže, ktorej bola počas tohto obdobia vystavená DLH.
119    Na rozdiel od toho, ako rozhodol Všeobecný súd v bode 386 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd z právneho hľadiska dostatočne nepreukázal v súlade s judikatúrou Súdneho dvora pripomenutou v bodoch 56 až 64 tohto rozsudku, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že svoju analýzu VTS založila na kritériách pripomenutých v bode 111 tohto rozsudku, keďže do svojho posúdenia nezahrnula zohľadnenie podielov na trhu vyjadrených z hľadiska frekvencií a ponúkaných miest. Z toho vyplýva, že treba vyhovieť prvej časti štvrtého odvolacieho dôvodu.
120    Pokiaľ ide o druhú časť štvrtého odvolacieho dôvodu, treba pripomenúť, že pokiaľ ide o otázku jej prípustnosti, na jednej strane porušenie povinnosti odôvodnenia Všeobecným súdom, ktorá mu prináleží, a prekročenie hraníc jeho súdneho preskúmania sú právnymi otázkami, o ktorých má Súdny dvor právomoc rozhodovať v rámci odvolania (rozsudky zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, EU:C:2004:6, bod 47, ako aj z 26. mája 2016, Rose Vision/Komisia, C‑224/15 P, EU:C:2016:358, bod 26 a citovaná judikatúra). Otázka, či sú tvrdenia spoločnosti DLH, pokiaľ ide o porušenie povinnosti odôvodnenia, dostatočne podložené, alebo, pokiaľ ide o prekročenie hraníc súdneho preskúmania, v rozpore s judikatúrou alebo rozhodovacou praxou Komisie, patrí do vecnej roviny argumentácie a nemôže mať nijaký vplyv na prípustnosť.
121    Na druhej strane vzhľadom na skutočnosť, ako bolo pripomenuté v bode 94 tohto rozsudku, že Súdny dvor nemá právomoc zisťovať skutkový stav, treba poznamenať, že v rozsahu, v akom DLH nabáda Súdny dvor, aby s ohľadom na skutkové okolnosti, ktoré mu predložila, overil, či Komisia správne konštatovala, že DLH nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň, alebo či Všeobecný súd nesprávne zistil skutkový stav, je druhá časť štvrtého odvolacieho dôvodu neprípustná, keďže DLH nenamietala nijaké skreslenie skutkových okolností Všeobecným súdom.
122    Pokiaľ ide o vec samu, treba uviesť, že Všeobecný súd po tom, čo v bode 410 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia nezohľadnila všetky relevantné kritériá a dopustila sa tak zjavne nesprávneho posúdenia, v bode 411 tohto rozsudku dodal, že Komisia v každom prípade nemohla len na základe kritérií, ktoré zvolila, oprávnene dospieť k záveru, že skupina Lufthansa nemala VTS na letiskách Düsseldorf a Viedeň, prinajmenšom počas letnej sezóny 2019 IATA.
123    Všeobecný súd dospel k tomuto záveru tak, že pokiaľ ide o letisko v Düsseldorfe, v bode 397 napadnutého rozsudku najskôr konštatoval, že priemerný podiel prevádzkových intervalov skupiny Lufthansa na tomto letisku počas letnej sezóny 2019 IATA, konkrétne medzi 40 a 50 %, prekročil hranicu 40 %, čo malo predstavovať prvú indíciu, ktorá sa mala zohľadniť na účely preukázania existencie VTS. Všeobecný súd ďalej v bode 398 napadnutého rozsudku uviedol, že priemerná úroveň vyťaženia na uvedenom letisku počas letnej sezóny 2019 IATA bola veľmi vysoká, a to medzi 80 a 90 %, a v čase dopravnej špičky dosahovala rozsah medzi 90 a 100 %, pričom úroveň vyššia ako 60 % už bola problematická. Všeobecný súd napokon v bode 399 napadnutého rozsudku poukázal na slabú hospodársku súťaž medzi subjektmi pôsobiacimi na tom istom letisku, pričom tento záver podporil uvedením počtu lietadiel, ktoré má každý z nich k dispozícii. Všeobecný súd z toho v bode 401 napadnutého rozsudku vyvodil záver, že len na základe týchto kritérií nemohla Komisia oprávnene dospieť k záveru, že skupina Lufthansa nemala VTS na letisku Düsseldorf prinajmenšom počas letnej sezóny 2019 IATA.
124    Z analogických dôvodov mutatis mutandis ako tie uvedené v predchádzajúcom bode Všeobecný súd v bode 408 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia nemohla oprávnene dospieť k záveru, že skupina Lufthansa nemala VTS na letisku Viedeň, prinajmenšom počas letnej sezóny 2019 IATA.
125    Všeobecný súd tak nepreskúmal dôvody uvedené v odôvodneniach 203, 204, 211 a 212 sporného rozhodnutia. Tieto dôvody pritom spresňovali, prečo Komisia vykladala údaje, ktoré mala k dispozícii, tak, že neumožňujú preukázať existenciu VTS skupiny Lufthansa na letiskách Düsseldorf a Viedeň. Pokiaľ ide o letisko v Düsseldorfe, Komisia sa predovšetkým domnievala, že najvyšší podiel prevádzkových intervalov spoločnosti DLH nepresiahol 55 až 65 % v žiadnom časovom úseku, čo malo za následok, že konkurenti spoločnosti DLH si mohli vytvoriť veľké portfólio prevádzkových intervalov s využitím tých, ktoré neboli pridelené skupine Lufthansa, a pokiaľ ide o veľkosť prevádzkovanej flotily, že konkurenti spoločnosti DLH sa nachádzali v lepšom postavení v Düsseldorfe ako vo Frankfurte alebo Mníchove. Pokiaľ ide o letisko vo Viedni, Komisia vychádzala aj z okolností, že najvyšší podiel prevádzkových intervalov spoločnosti DLH nepresiahol 50 až 60 % v žiadnom časovom úseku, že prevádzkové intervaly zostávali dostupné, že na danom mieste pôsobili dvaja relatívne silní konkurenti a že konkurenti spoločnosti DLH si mohli vytvoriť značné portfólio prevádzkových intervalov využitím tých, ktoré neboli pridelené skupine Lufthansa. Komisia sa tak domnievala, že bez ohľadu na približne podobné úrovne vyťaženia na týchto štyroch letiskách bol podiel prevádzkových intervalov spoločnosti DLH vo Frankfurte a Mníchove oveľa vyšší ako v Düsseldorfe a vo Viedni a že konkurenti spoločnosti DLH boli naopak silnejší v Düsseldorfe a vo Viedni ako vo Frankfurte a Mníchove.
126    V bodoch 396 až 408 napadnutého rozsudku však Všeobecný súd, ktorý sa opieral o tie isté údaje ako Komisia, vykonal novú analýzu týchto údajov, a na základe ich celkového posúdenia dospel k odlišnému záveru ako táto inštitúcia, pričom však nespochybnil konštatovania Komisie uvedené v spornom rozhodnutí.
127    Z toho vyplýva, že Všeobecný súd sa neobmedzil iba na preskúmanie toho, či sa Komisia dopustila zjavne nesprávneho posúdenia v súlade s judikatúrou pripomenutou v bodoch 56 až 64 tohto rozsudku, ale nahradil posúdenie Komisie svojím vlastným posúdením v prípade, v ktorom však táto inštitúcia disponuje širokou mierou voľnej úvahy.
128    Z uvedeného vyplýva, že druhej časti štvrtého odvolacieho dôvodu treba vyhovieť a v dôsledku toho aj štvrtému odvolaciemu dôvodu ako celku.
O piatom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníčok konania
129    Svojím piatym odvolacím dôvodom DLH vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v bodoch 467 až 480 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia z dôvodu, že z procesu postúpenia prevádzkových intervalov vylúčila niektorých konkurentov, ktorí už mali základňu na letiskách Frankfurt a Mníchov, z prvej etapy tohto procesu.
130    V tejto súvislosti DLH tvrdí, že hoci Všeobecný súd uznal, že Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy na posúdenie dostatočnosti prijatých záväzkov, nezohľadnil svoju vlastnú judikatúru vyplývajúcu z rozsudku z 13. mája 2015, Niki Luftfahrt/Komisia (T‑162/10, EU:T:2015:283, bod 295), podľa ktorej okolnosť, že sa mohli schváliť aj iné záväzky, ktoré mohli byť pre hospodársku súťaž priaznivejšie, nemôže viesť k zrušeniu rozhodnutia Komisie, ak Komisia mohla odôvodnene dospieť k záveru, že záväzky prevzaté do tohto rozhodnutia umožňujú odstrániť vážne pochybnosti. Všeobecný súd tak zasiahol do voľnej úvahy Komisie tým, že odmietol záväzok z dôvodu, že iný záväzok by bol podľa neho priaznivejší pre hospodársku súťaž, čím nahradil posúdenie tejto inštitúcie svojím vlastným posúdením.
131    DLH uvádza, ako uviedol Všeobecný súd v bode 421 napadnutého rozsudku, že potenciálne účinky štátnej pomoci sú viac nepriame ako účinky koncentrácií, pokiaľ príjemca nenadobúda konkurenta, a tým neodstraňuje konkurenčné obmedzenie, ale môže využiť dodatočné verejné zdroje, ktoré má k dispozícii, na udržanie alebo posilnenie svojho postavenia na trhu. Podľa dočasného rámca boli na riešenie tohto rizika potrebné záväzky na letiskách, na ktorých DLH mala VTS.
132    Na rozdiel od toho, čo Všeobecný súd konštatoval v bode 472 napadnutého rozsudku, Komisia v odôvodneniach 226 a 227 sporného rozhodnutia výslovne uviedla, že obmedzenie procesu postúpenia prevádzkových intervalov iba na nových účastníkov trhu je výhodné, pretože umožňuje štrukturálnu hospodársku súťaž so skupinou Lufthansa. Táto inštitúcia zohľadnila najmä problémy hospodárskej súťaže spojené s pomocou na rekapitalizáciu na základe svojich predchádzajúcich skúseností vo veciach koncentrácií a kartelov v odvetví letectva, pričom dospela k záveru, že záväzok skupiny Lufthansa previesť časť svojich činností s cieľom umožniť konkurentom vstup na trh predstavuje najúčinnejšie opatrenie na zabránenie akémukoľvek neprípustnému narušeniu hospodárskej súťaže.
133    Odôvodnenie Všeobecného súdu v bodoch 472 až 477 napadnutého rozsudku však vôbec nezohľadňuje skutočnosť, že ak si Komisia musí vybrať medzi dvoma rôznymi štruktúrami záväzkov, disponuje širokou mierou voľnej úvahy na uplatnenie užšie vymedzených záväzkov, pokiaľ môže dôvodne dospieť k záveru, že navrhované záväzky sú dostatočné na to, aby čelili rizikám, ktoré v prejednávanej veci spôsobil VTS spoločnosti DLH na letiskách Frankfurt a Mníchov.
134    Rovnako Všeobecný súd tým, že v bodoch 473 až 476 napadnutého rozsudku analyzoval štruktúru trhu na letiskách Frankfurt a Mníchov a odkázal na inú štruktúru, ktorá nevylučuje existujúcich konkurentov z procesu postúpenia prevádzkových intervalov, nahradil posúdenie Komisie svojím vlastným posúdením, hoci opäť išlo o komplexnú ekonomickú analýzu.
135    Okrem toho so zreteľom na závery, ku ktorým Všeobecný súd v podstate dospel v bodoch 452 a 463 napadnutého rozsudku, DLH zastáva názor, že odôvodnenie Všeobecného súdu je rozporuplné, pretože v bodoch 473 až 476 napadnutého rozsudku konštatuje, že dopravcovia, ktorí majú základňu na letisku, boli v lepšom postavení na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže.
136    Spolková republika Nemecko a Komisia v podstate podporujú argumentáciu, ktorú DLH uviedla v rámci svojho piateho odvolacieho dôvodu, a domnievajú sa, že tomuto odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť.
137    Ryanair a Condor spochybňujú túto argumentáciu a tvrdia, že piaty odvolací dôvod treba zamietnuť. V podstate navrhujú, aby sa potvrdili dôvody napadnutého rozsudku uvedené v tomto odvolacom dôvode, pričom Všeobecný súd najmä neprekročil hranice súdneho preskúmania, ktoré mu prináleží vykonať.
Posúdenie Súdnym dvorom
138    Na úvod treba pripomenúť, že podľa bodu 72 dočasného rámca ak má príjemca rekapitalizačného opatrenia VTS na trhu, členský štát musí navrhnúť dodatočné opatrenia na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže na tomto trhu. V tejto súvislosti z odôvodnení 71 a 72 sporného rozhodnutia vyplýva, že Spolková republika Nemecko sa zaviazala uložiť príjemcovi predmetného rekapitalizačného opatrenia povinnosť postúpiť určitý počet denných prevádzkových intervalov a dodatočných aktív na letiskách Frankfurt a Mníchov. Predpokladalo sa, že ak by po troch sezónach neboli prevedené prevádzkové intervaly prevzaté novým účastníkom trhu, tieto prevádzkové intervaly sa sprístupnia ostatným konkurenčným dopravcom, ktorí už majú základňu na týchto letiskách.
139    V bode 479 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že Komisia nepreskúmala všetky relevantné skutočnosti týkajúce sa záväzkov Spolkovej republiky Nemecko určených na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže na dotknutom trhu, posudzované v závislosti od štruktúry a osobitných charakteristík relevantných trhov.Všeobecný súd v bodoch 472 až 478 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisii prináleží preskúmať, či uprednostnenie nových účastníkov trhu a vylúčenie už existujúcich konkurentov v prvej etape procesu prideľovania prevádzkových intervalov bolo vhodné a nevyhnutné na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže.
140    Na podporu tohto záveru Všeobecný súd v bodoch 474 až 477 napadnutého rozsudku predovšetkým uviedol, že iné opatrenia spočívajúce najmä v postúpení predmetných prevádzkových intervalov na už existujúcich konkurentov na trhu za iných podmienok, než sú podmienky stanovené v záväzkoch Spolkovej republiky Nemecko, by boli vhodnejšie na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže.
141    V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že z judikatúry Súdneho dvora pripomenutej v bodoch 56 až 64 tohto rozsudku vyplýva, že Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri určení, či dodatočné opatrenia navrhnuté členskými štátmi umožňujú splniť požiadavky vyplývajúce z bodu 72 dočasného rámca.
142    Okrem toho vzhľadom na samotné znenie tohto bodu 72 a zásady upravujúce režim štátnej pomoci má Komisia v rámci svojho posúdenia preskúmať nie to, či navrhované dodatočné opatrenia predstavujú najúčinnejšie možné opatrenia na podporu hospodárskej súťaže na relevantných trhoch, ale výlučne to, či sú tieto opatrenia dostatočné na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže na týchto trhoch.
143    DLH preto dôvodne tvrdí, že okolnosť, že iné opatrenia než tie, ktoré sú uvedené v spornom rozhodnutí, by mohli prispieť k vyššej úrovni hospodárskej súťaže na relevantných trhoch, v každom prípade nemohla mať za následok protiprávnosť tohto rozhodnutia.
144    Z uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd nemohol oprávnene dospieť k záveru o existencii zjavne nesprávneho posúdenia, ktoré by malo postihovať sporné rozhodnutie, opierajúc sa o skutočnosť, že Komisia nepreskúmala potenciálne pozitívne účinky procesu postúpenia prevádzkových intervalov, ktorý by nevylučoval existujúcich konkurentov, hoci takýto mechanizmus by prispel k silnejšej hospodárskej súťaži, bez toho, aby v medziach preskúmania, ktoré jej prináleží, konštatovala, že záväzky uvedené v spornom rozhodnutí boli nedostatočné na to, aby umožnili zachovanie účinnej hospodárskej súťaže na relevantných trhoch.
145    Z uvedeného vyplýva, že piatemu odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť.
O šiestom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníčok konania
146    Svojím šiestym odvolacím dôvodom DLH vytýka Všeobecnému súdu, že sa najmä v bode 501 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že Komisia si nesplnila svoju povinnosť odôvodnenia, pokiaľ ide o jej konštatovanie, že postúpenie prevádzkových intervalov musí byť za odmenu a že nemá vplyv na účinnosť záväzkov týkajúcich sa týchto prevádzkových intervalov.
147    DLH pripomína, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že rozhodnutie, akým je sporné rozhodnutie, prijaté v krátkych lehotách, musí obsahovať iba dôvody, pre ktoré sa Komisia domnieva, že opatrenie, ktoré je predmetom jej preskúmania, podľa nej nevyvoláva vážne ťažkosti a že stačí, aby uviedla skutkové okolnosti, ako aj právne úvahy, ktoré majú v štruktúre dotknutého rozhodnutia zásadný význam. Všeobecný súd sa preto dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že Komisia porušila svoju povinnosť odôvodnenia.
148    DLH okrem toho tvrdí, že sporné rozhodnutie bolo vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora v tejto oblasti z právneho hľadiska dostatočne odôvodnené, keďže na jednej strane vzhľadom na počet tvrdení uvedených vo vzťahu ku každému aspektu záväzkov týkajúcich sa prevádzkových intervalov, ktoré Všeobecný súd preskúmal v bodoch 413 až 493 napadnutého rozsudku, žalobkyne v prvostupňovom konaní zjavne mohli spochybniť dôvodnosť sporného rozhodnutia. Na druhej strane osobitná štruktúra každého postúpenia prevádzkových intervalov bola odlišná a zahŕňala osobitné technické posúdenia nevyžadujúce si preto dodatočné osobitné odôvodnenie.
149    Spolková republika Nemecko a Komisia v podstate podporujú argumentáciu, ktorú DLH uviedla v rámci svojho šiesteho odvolacieho dôvodu, a domnievajú sa, že tomuto odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť.
150    Ryanair a Condor spochybňujú túto argumentáciu a tvrdia, že šiesty odvolací dôvod treba zamietnuť. V podstate navrhujú, aby sa potvrdili dôvody napadnutého rozsudku uvedené v tomto odvolacom dôvode, pričom Všeobecný súd najmä neprekročil hranice súdneho preskúmania, ktoré mu prináleží vykonať.
Posúdenie Súdnym dvorom
151    Je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry má byť odôvodnenie, ktoré sa vyžaduje podľa článku 296 druhého odseku ZFEÚ, prispôsobené povahe dotknutého aktu, pričom má jasným a jednoznačným spôsobom uvádzať úvahy inštitúcie, ktorá akt prijala, umožňujúce dotknutým osobám spoznať odôvodnenia prijatého opatrenia a príslušnému súdu vykonávať svoje preskúmanie. Požiadavka odôvodnenia musí byť hodnotená vzhľadom na okolnosti daného prípadu, najmä na obsah aktu, na povahu uvádzaných dôvodov, ako aj na záujem, ktorý môžu mať na získaní takýchto vysvetlení osoby, ktorým je akt určený, alebo ďalšie osoby priamo a individuálne dotknuté takýmto aktom. Nevyžaduje sa, aby odôvodnenie špecifikovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 296 druhého odseku ZFEÚ, sa musí posudzovať nielen vzhľadom na znenie aktu, ale aj vzhľadom na jeho kontext a na všetky právne normy, ktoré upravujú dotknutú oblasť (rozsudok z 23. januára 2025, Neos/Ryanair a Komisia, C‑490/23 P, EU:C:2025:32, bod 34, ako aj citovaná judikatúra).
152    Pokiaľ ide konkrétne, ako je to v prejednávanej veci, o rozhodnutie o nevznesení námietok voči opatreniu pomoci podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ, Súdny dvor konštatoval, Súdny dvor už mal príležitosť spresniť, že takéto rozhodnutie, ktoré sa má prijať v krátkych lehotách, musí obsahovať iba dôvody, pre ktoré sa Komisia domnieva, že nemá vážne ťažkosti s posúdením zlučiteľnosti dotknutej pomoci s vnútorným trhom a že aj stručné odôvodnenie tohto rozhodnutia treba považovať za dostatočné vzhľadom na požiadavku odôvodnenia, ktorú stanovuje článok 296 druhý odsek ZFEÚ, ak z neho jasne a jednoznačne vyplývajú dôvody, pre ktoré sa Komisia domnievala, že sa s takýmito ťažkosťami nestretla, pričom otázka dôvodnosti tohto odôvodnenia s touto požiadavkou vôbec nesúvisí (pozri analogicky rozsudok z 23. januára 2025, Neos/Ryanair a Komisia, C‑490/23 P, EU:C:2025:32, bod 35, ako aj citovanú judikatúru).
153    Práve vzhľadom na tieto kritériá treba preskúmať, či sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodol, že sporné rozhodnutie porušuje povinnosť odôvodnenia, ktorá Komisii vyplýva z článku 296 druhého odseku ZFEÚ.
154    V prejednávanej veci Všeobecný súd v bodoch 498 až 502 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisii prináleží, aby v spornom rozhodnutí podrobne uviedla dôvody, ktoré ju viedli k záveru, že postúpenie predmetných prevádzkových intervalov musí byť za odmenu a nie bezodplatne, keďže voľba odplatného postúpenia by mohla mať za následok zníženie atraktívnosti navrhovaných prevádzkových intervalov a z tohto dôvodu aj účinnosti súvisiacich záväzkov.
155    V tejto súvislosti Všeobecný súd tým, že v bode 501 napadnutého rozsudku Komisii vytýkal, že v spornom rozhodnutí neuviedla dôvody, pre ktoré nebolo uprednostnené bezodplatné postúpenie dotknutých prevádzkových intervalov pred ich odplatným postúpením, od tejto inštitúcie požadoval, aby nielen pozitívne odôvodnila opodstatnenosť voľby odplatného postúpenia prevádzkových intervalov, ktorá bola potvrdená sporným rozhodnutím, ale aj negatívne odôvodnila absenciu relevantnosti opačnej voľby, teda bezodplatného postúpenia.
156    Vzhľadom na to, že ako vyplýva z bodu 142 tohto rozsudku, prináleží výlučne Komisii, aby na základe dočasného rámca preskúmala, či sú navrhované dodatočné opatrenia dostatočné na zachovanie účinnej hospodárskej súťaže na relevantných trhoch, od tejto inštitúcie nemožno v rámci jej povinnosti odôvodnenia požadovať, aby preskúmala, či by iné opatrenia mohli účinnejšie podporiť hospodársku súťaž na týchto trhoch, a uviedla dôvody, pre ktoré nevyžadovala vykonanie týchto iných opatrení.
157    Z vyššie uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 501 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia si nesplnila svoju povinnosť odôvodnenia tým, že nevysvetlila, prečo musia byť predmetné prevádzkové intervaly postúpené za odmenu a nie bezodplatne.
158    Z toho vyplýva, že šiestemu odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť.
Záver
159    Ako správne rozhodol Všeobecný súd v bode 505 napadnutého rozsudku, ktorý nebol spochybnený v rámci tohto odvolania, každé z pochybení, ktorými bolo rozhodnutie postihnuté, tak ako boli pripomenuté v bode 504 tohto rozsudku, môže samo osebe odôvodniť zrušenie sporného rozhodnutia. Zrušenie napadnutého rozsudku by preto bolo odôvodnené len vtedy, ak by sa preukázalo, že Všeobecný súd nesprávne konštatoval každé z týchto pochybení. Z toho vyplýva, že tomuto odvolaniu možno vyhovieť a napadnutý rozsudok zrušiť len vtedy, ak sú všetky odvolacie dôvody uvedené odvolateľkou dôvodné.
160    Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy, hoci treba vyhovieť prvému, druhému a štvrtému až šiestemu odvolaciemu dôvodu, tretí odvolací dôvod treba naopak zamietnuť. V dôsledku toho musí byť odvolanie zamietnuté v celom rozsahu.
O trovách
161    Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne o trovách konania.
162    Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
163    Keďže Ryanair a Condor navrhli zaviazať DLH na náhradu trov konania a DLH nemala úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania vynaložené spoločnosťami Ryanair a Condor.
164    Keďže Spolková republika Nemecko a Komisia nemali vo veci úspech, ale Ryanair a Condor nenavrhli zaviazať ich na náhradu trov konania, je opodstatnené rozhodnúť, že Spolková republika Nemecko a Komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
1.      Odvolanie sa zamieta.
2.      Deutsche Lufthansa AG znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené spoločnosťami Ryanair DAC a Condor Flugdienst GmbH.
3.      Spolková republika Nemecko a Európska komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.
Podpisy
*      Jazyk konania: angličtina.