62025CJ0043
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
z 19. marca 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Justičná spolupráca v občianskych veciach – Nariadenie (ES) č. 1346/2000 – Konkurzné konania – Článok 13 – Kolízne normy – Pôžička poskytnutá spoločníkom kapitálovej spoločnosti v prospech tejto spoločnosti – Žaloba o vrátenie platieb prijatých veriteľom pred začatím konkurzného konania – Žaloba na zabezpečenie dodržania poradia pohľadávok v tomto konaní“
Vo veci C‑43/25,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko) zo 16. januára 2025 a doručený Súdnemu dvoru 23. januára 2025, ktorý súvisí s konaním:
SML Maschinengesellschaft mbH
proti
AK, správcovi konkurznej podstaty týkajúcej sa majetku spoločnosti MAPLAN Maschinenfabrik und Anlagen für Kunststofftechnik Schwerin GmbH,
SÚDNY DVOR (siedma komora),
v zložení: predseda siedmej komory F. Schalin, predsedníčka druhej komory K. Jürimäe (spravodajkyňa) a sudca M. Gavalec,
generálny advokát: R. Norkus,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
SML Maschinengesellschaft mbH, v zastúpení: T. Winter, Rechtsanwalt,
–
AK, správca konkurznej podstaty týkajúcej sa majetku spoločnosti MAPLAN Maschinenfabrik und Anlagen für Kunststofftechnik Schwerin GmbH, v zastúpení: A. Druckenbrodt, Rechtsanwalt,
–
nemecká vláda, v zastúpení: J. Möller, M. Hellmann a A. Sahner, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: S. Noë a N. Schaeffer, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 13 nariadenia Rady (ES) č. 1346/2000 z 29. mája 2000 o konkurznom konaní (Ú. v. ES L 160, 2000, s. 1; Mim. vyd. 19/001, s. 191) a článku 9 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 zo 17. júna 2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Rím I) (Ú. v. EÚ L 177, 2008, s. 6) (ďalej len „nariadenie Rím I“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi SML Maschinengesellschaft mbH (ďalej len „SML“), spoločnosťou so sídlom v Rakúsku, a správcom konkurznej podstaty spoločnosti MAPLAN Maschinenfabrik und Anlagen für Kunststofftechnik Schwerin GmbH (ďalej len „Maplan“), so sídlom v Nemecku, vo veci vrátenia súm, ktoré Maplan vyplatila spoločnosti SML, najmä vrátenia splátok pôžičiek, v mesiacoch pred začatím konkurzného konania voči spoločnosti Maplan.
Právny rámec
Právo Únie
Nariadenie č. 1346/2000
3
Článok 4 nariadenia č. 1346/2000, nazvaný „Príslušné právo“, stanovuje:
„1.   Ak v tomto nariadení nie je stanovené inak, konkurzné konania a ich účinky sa riadia právom členského štátu, na území ktorého sa toto konanie začne; tento štát sa ďalej označuje ako ‚štát, v ktorom sa konanie začne‘.
2.   Právo štátu, v ktorom sa konanie začne, stanoví podmienky začatia takéhoto konania, jeho vedenie a uzavretie. Stanoví najmä:
…
g)
pohľadávky, ktoré možno prihlásiť voči konkurznej podstate dlžníka, a spôsob zaobchádzania s pohľadávkami vzniknutými po začatí konkurzného konania;
…
i)
pravidlá rozdeľovania výnosov zo speňaženia majetku, poradie pohľadávok a práva veriteľov, ktorých pohľadávky boli po začatí konkurzného konania čiastočne uspokojené z titulu vecného práva alebo započítaním;
…
m)
pravidlá týkajúce sa neplatnosti, odporovateľnosti a nevymáhateľnosti [absolútnej neplatnosti, relatívnej neplatnosti alebo odporovateľnosti – neoficiálny preklad] právnych úkonov, ktoré poškodzujú všetkých veriteľov.“
4
Článok 13 tohto nariadenia, nazvaný „Škodlivé úkony“, stanovuje:
„Článok 4 ods. 2 písm. m) sa neuplatňuje v prípade, že osoba, ktorá mala úžitok z úkonu, ktorý poškodil všetkých veriteľov, dokáže, že:
–
uvedený úkon podlieha právu iného členského štátu, ako je členský štát, v ktorom sa konanie začalo,
a že
–
toto právo neposkytuje žiadne prostriedky na odporovanie tohto úkonu v danom prípade.“
Nariadenie Rím I
5
Článok 9 nariadenia Rím I, nazvaný „Imperatívne normy“, v odseku 1 stanovuje:
„Imperatívne normy sú normy, ktorých dodržiavanie pokladá krajina za rozhodujúce pre ochranu svojich verejných záujmov, ako je politické, sociálne alebo hospodárske zriadenie, až do takej miery, že vyžaduje ich uplatnenie v každej situácii, na ktorú sa norma vzťahuje, bez ohľadu na právo, ktoré je inak rozhodným pre zmluvu podľa tohto nariadenia.“
Nemecké právo
6
Ustanovenie § 39 Insolvenzordnung (Insolvenčný poriadok) z 5. októbra 1994 (BGBl. I, s. 2866), v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti sporu vo veci samej (ďalej len „InsO“), znie:
„1.   Vymenované pohľadávky konkurzných veriteľov sa uspokoja v podriadenom poradí za ostatnými pohľadávkami konkurzných veriteľov a v prípade rovnakého poradia pomerne k ich výške:
…
(5) v súlade s odsekmi 4 a 5 pohľadávky súvisiace so splácaním pôžičky poskytnutej spoločníkom alebo pohľadávky vyplývajúce z právnych úkonov, ktoré hospodársky zodpovedajú takejto pôžičke.
…
4.   Odsek 1 bod 5 sa vzťahuje na spoločnosti, ktorých osobne ručiacim spoločníkom nie je ani fyzická osoba, ani spoločnosť, v ktorej je osobne ručiacim spoločníkom fyzická osoba. …
…“
7
Ustanovenie § 135 InsO znie takto:
„1.   Možno odporovať právnemu úkonu, ktorým sa vo vzťahu k pohľadávke spoločníka na vrátenie pôžičky v zmysle § 39 ods. 1 bodu 5 alebo rovnocennej pohľadávke:
(1) poskytla zábezpeka, ak bol úkon vykonaný v období desiatich rokov pred podaním návrhu na začatie konkurzného konania, alebo po podaní tohto návrhu, alebo
(2) ktorým sa nárok uspokojil, ak bol úkon vykonaný v poslednom roku pred podaním návrhu na začatie konkurzného konania, alebo po podaní tohto návrhu.
…
4.   Ustanovenie § 39 ods. 4 a 5 sa použije primerane.“
8
Podľa § 174 ods. 3 InsO:
„Pohľadávky veriteľov nižšieho stupňa sa majú prihlásiť len vtedy, ak príslušný konkurzný súd osobitne vyzve veriteľov, aby prihlásili tieto pohľadávky. …“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
9
SML a Maplan sú súčasťou tej istej rakúskej skupiny spoločností. Medzi spoločníkov oboch spoločností patrí spoločnosť Franz S. Huemer GmbH, založená podľa rakúskeho práva, ktorá vlastní 78 % kapitálu spoločnosti SML a 33 % kapitálu spoločnosti Maplan.
10
Zmluvou uzatvorenou 19. mája 2015 SML poskytla spoločnosti Maplan pôžičku vo výške 3 milióny eur a ďalšou zmluvou uzavretou 16. júna 2015 poskytla druhú pôžičku vo výške 2 milióny eur (ďalej spoločne len „dve pôžičky“). Obe tieto pôžičky obsahovali klauzulu, podľa ktorej sa riadili rakúskym právom. S cieľom zaručiť práva vyplývajúce z prvej zmluvy o pôžičke Maplan postúpila spoločnosti SML pohľadávky vo výške 3 milióny eur, ktoré mala voči inému podniku.
11
Dňa 10. marca 2016 Maplan vyplatila spoločnosti SML sumu 500000 eur ako splátku tejto prvej pôžičky. Okrem toho jej zaplatila úroky vo výške 89397,92 eura za štvrtý štvrťrok roku 2015, ako aj za prvý a druhý štvrťrok roku 2016. Pokiaľ ide o druhú pôžičku, Maplan zaplatila spoločnosti SML úroky za tretí a štvrtý štvrťrok roku 2015 vo výške 101666,68 eura.
12
Dňa 1. októbra 2016 bolo voči spoločnosti Maplan začaté konkurzné konanie na jej návrh a bol vymenovaný správca konkurznej podstaty.
13
Po začatí tohto konania sa SML obrátila na Landgericht Schwerin (Krajinský súd Schwerin, Nemecko) s návrhom, aby pohľadávky, ktoré jej prináležali a ktoré vyplývajú z dvoch pôžičiek, boli zapísané do pasív spoločnosti Maplan. Uplatnila si tiež právo na prednostné uspokojenie z pohľadávok, ktoré jej boli postúpené ako zábezpeka za prvú pôžičku. Správca konkurznej podstaty týmto návrhom odporoval a podal protinávrh prostredníctvom odporovacej žaloby, ktorou sa domáhal vrátenia istiny a úrokov, ktoré Maplan zaplatila spoločnosti SML z dvoch pôžičiek spolu s úrokmi.
14
Landgericht Schwerin (Krajinský súd Schwerin) zamietol návrhy spoločnosti SML a vyhovel odporovacej žalobe. Odvolaniu, ktoré podala SML na Oberlandesgericht Rostock (Vyšší krajinský súd Rostock, Nemecko), nebolo vyhovené. Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko), ktorý rozhoduje o opravnom prostriedku „Revision“, sa pýta na právo uplatniteľné na túto odporovaciu žalobu.
15
Podľa článku 4 ods. 1 nariadenia č. 1346/2000 sa konkurzné konania a ich účinky riadia právom členského štátu, na ktorého území sa konanie začne. Keďže v prejednávanej veci bolo konkurzné konanie na spoločnosť Maplan začaté v Nemecku, uplatňuje sa nemecké právo.
16
Na základe tohto práva je SML povinná vrátiť správcovi konkurznej podstaty sumy prijaté v rámci plnenia z oboch pôžičiek.
17
Podľa zistení odvolacieho súdu, ktoré sú pre predkladajúci vnútroštátny súd záväzné, by sa SML vzhľadom na podiely spoločnosti Franz S. Huemer na kapitále spoločností SML a Maplan považovala podľa nemeckej právnej úpravy týkajúcej sa pôžičiek spoločníkov za spoločníka spoločnosti Maplan.
18
Vzhľadom na toto postavenie spoločníka sú pohľadávky spoločnosti SML súvisiace so splácaním oboch pôžičiek v rámci konkurzného konania pohľadávkami s nižším poradím v súlade s § 39 ods. 1 bodom 5 InsO. Okrem toho SML nemá právo zúčastniť sa na tomto konaní, keďže súd príslušný pre danú oblasť nevyzval podriadených veriteľov, aby prihlásili svoje pohľadávky, čo je podmienkou ich účasti na takomto konaní.
19
Za týchto okolností by SML mala do konkurznej podstaty vrátiť platby uskutočnené spoločnosťou Maplan v rámci splácania oboch pôžičiek v súlade s príslušnými ustanoveniami InsO. Tieto platby totiž umožnili spoločnosti SML dosiahnuť uspokojenie pohľadávok s nižším poradím, než sú pohľadávky konkurzných veriteľov, ktorí už boli vyzvaní na prihlásenie ich pohľadávok, v dôsledku čoho im uvedené platby spôsobili ujmu.
20
SML naopak tvrdí, že podľa rozhodného práva stanoveného v zmluvách o oboch pôžičkách sa uplatňuje rakúske právo. Toto právo však neumožňuje napadnúť dotknuté právne úkony.
21
V tejto súvislosti sa predkladajúci vnútroštátny súd domnieva, že v súvislosti so vzájomným návrhom je potrebné objasniť výklad článku 13 nariadenia č. 1346/2000. Podľa tohto ustanovenia sa totiž článok 4 ods. 2 písm. m) tohto nariadenia – podľa ktorého pravidlá týkajúce sa odporovateľnosti právnych úkonov, ktoré poškodzujú všetkých veriteľov, určuje právo štátu, v ktorom sa konanie začne – neuplatňuje, ak osoba, ktorá mala úžitok z takéhoto úkonu, dokáže jednak, že uvedený úkon podlieha právu iného členského štátu, ako je členský štát, v ktorom sa konanie začalo, a jednak, že toto právo neposkytuje žiadne prostriedky na odporovanie tohto úkonu v danom prípade.
22
Tento súd sa v prvom rade pýta, či sa článok 13 nariadenia č. 1346/2000 uplatňuje aj na žiadosť o vrátenie platby, ktorej cieľom je uplatnenie podriadenosti voči veriteľovi podľa uplatniteľného práva štátu, v ktorom bolo konanie začaté.
23
Za predpokladu, že by sa článok 13 nariadenia č. 1346/2000 uplatnil, uvedený súd si v druhom rade kladie otázku, či sa tento článok uplatňuje na ustanovenia o odporovateľnosti úkonu, ktoré – ako napríklad § 135 InsO – slúžia na to, aby sa pôžičky poskytnuté spoločníkom kapitálovej spoločnosti v čase pred začatím konkurzného konania na účely zabezpečenia poskytnutých pôžičiek považovali za vlastné imanie kapitálovej spoločnosti.
24
V prípade kladnej odpovede na túto druhú otázku následne vzniká v treťom rade otázka, či rozhodné právo pre pôžičku poskytnutú kapitálovej spoločnosti jej spoločníkom na účely článku 13 nariadenia č. 1346/2000 určuje právo štátu podľa osobného statusu tejto spoločnosti (lex societatis), prinajmenšom pokiaľ ide o uplatnenie podriadenosti voči určitým veriteľom, ako aj vrátenie platieb vyplatených v ich prospech v rozpore s touto podriadenosťou.
25
V prípade zápornej odpovede na túto tretiu otázku sa predkladajúci vnútroštátny súd vo štvrtom a poslednom rade pýta, či je článok 9 ods. 1 nariadenia Rím I uplatniteľný na právo, ktoré sa má určiť na základe článku 13 nariadenia č. 1346/2000, a či sa má tento článok 9 vykladať v tom zmysle, že imperatívne normy môžu byť obsiahnuté aj v ustanoveniach o zmluvnom práve uvedených vo vnútroštátnych predpisoch o konkurznom konaní, ako sú ustanovenia týkajúce sa podriadenosti pôžičiek spoločníkov v zmysle § 39 ods. 1 bodu 5 InsO a právnych dôsledkov takejto podriadenosti.
26
Za týchto podmienok Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 13 nariadenia [č. 1346/2000] vykladať v tom zmysle, že osoba, ktorá mala úžitok z úkonu, ktorý poškodil všetkých veriteľov, sa môže dovolávať účinkov tohto ustanovenia proti žiadosti konkurzného správcu o vrátenie platby aj vtedy, ak účelom žiadosti o vrátenie platby je uplatnenie podriadenosti podľa uplatniteľného práva štátu, v ktorom bolo konanie začaté [článok 4 ods. 2 druhá veta písm. i) tohto nariadenia]?
2.
Ak je odpoveď na prvú otázku kladná:
Má sa článok 13 nariadenia č. 1346/2000 vykladať v tom zmysle, že sa toto ustanovenie vzťahuje aj na ustanovenia o odporovateľnosti, ktoré slúžia na to, aby sa pôžičky poskytnuté spoločníkom kapitálovej spoločnosti pred vyhlásením konkurzu na zabezpečenie kapitalizácie spoločnosti považovali do značnej miery za vlastné imanie, ktorým sa ručí?
3.
Ak je odpoveď na druhú otázku kladná:
Má sa článok 13 nariadenia č. 1346/2000 vykladať v tom zmysle, že rozhodné právo pre pôžičku poskytnutú kapitálovej spoločnosti jej spoločníkom určuje právo štátu podľa osobného statusu spoločnosti (lex societatis)?
4.
Ak je odpoveď na tretiu otázku záporná:
Má sa článok 9 ods. 1 nariadenia [Rím I] vzťahovať na rozhodné právo, ktoré sa má určiť v súlade s článkom 13 nariadenia č. 1346/2000, a má sa vykladať v tom zmysle, že imperatívne normy môžu byť obsiahnuté aj v ustanoveniach o zmluvnom práve vnútroštátnych predpisov o konkurznom konaní, ako sú ustanovenia týkajúce sa podriadenosti pôžičiek spoločníkov a právnych dôsledkov takejto podriadenosti?“
O prvej otázke
27
Na úvod treba pripomenúť, že nie je úlohou Súdneho dvora vyjadrovať sa v rámci prejudiciálneho konania k výkladu vnútroštátnych ustanovení ani posúdiť, či je výklad, ktorý podáva vnútroštátny súd, správny (pozri rozsudky z 3. októbra 2000, Corsten, C‑58/98, EU:C:2000:527, bod 24; zo 16. februára 2017, IOS Finance EFC, C‑555/14, EU:C:2017:121, bod 21, a z 19. decembra 2024, Loredas, C‑531/23, EU:C:2024:1050, bod 45). Súdny dvor má totiž v rámci rozdelenia právomocí medzi súdy Únie a vnútroštátne súdy zohľadniť právny a skutkový rámec, do ktorého spadajú prejudiciálne otázky, tak ako ho definuje návrh na začatie prejudiciálneho konania (pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. októbra 2001, Ambulanz Glöckner, C‑475/99, EU:C:2001:577, bod 10, a z 19. decembra 2024, Loredas, C‑531/23, EU:C:2024:1050, bod 45). Preto sa preskúmanie prejudiciálnych otázok musí uskutočniť na základe výkladu, ktorý podal predkladajúci vnútroštátny súd a Súdnemu dvoru neprináleží preverovať jeho správnosť [rozsudok z 29. júla 2024, CU a ND (Sociálna pomoc – nepriama diskriminácia), C‑112/22 a C‑223/22, EU:C:2024:636, bod 40].
28
V prejednávanej veci z informácií poskytnutých predkladajúcim vnútroštátnym súdom vyplýva, že relevantný regulačný kontext je definovaný v § 39 a 135 InsO, ktoré sú podľa tohto súdu úzko prepojené.
29
Podľa vysvetlení uvedeného súdu na jednej strane z § 39 ods. 1 bodu 5 InsO vyplýva, že pohľadávky súvisiace s vrátením pôžičky poskytnutej spoločníkom majú nižšie poradie, ak je dlžníkom tejto pôžičky spoločnosť, ktorá nemá ako osobne zodpovedného spoločníka ani fyzickú osobu, ani spoločnosť, v ktorej je osobne zodpovedným spoločníkom fyzická osoba. Na druhej strane § 135 InsO zavádza procesný postup, ktorého cieľom je zabezpečiť prednosť tretích veriteľov pred veriteľom‑spoločníkom uvedeným v § 39 ods. 1 bode 5 InsO v súlade so zákonom o začatí konkurzného konania, ktorý je rozhodným právom podľa článku 4 ods. 2 písm. i) nariadenia č. 1346/2000.
30
Z opisu uplatniteľného vnútroštátneho právneho rámca teda vyplýva, že návrh podaný na podporu odporovacej žaloby, o ktorú ide vo veci samej, sa týka poradia prednosti veriteľov a poradia uspokojenia ich pohľadávok, a nie situácie konkurencie medzi veriteľmi s rovnakým poradím.
31
V tomto regulačnom rámci treba prvú otázku chápať v tom zmysle, že predkladajúci vnútroštátny súd sa v podstate pýta, či sa má článok 13 nariadenia č. 1346/2000 vykladať tak, že sa ho môže dovolávať osoba, ktorá mala úžitok z vyplatenia splátok pôžičky poskytnutej spoločníkom považovaných za splátky pôžičky, ktoré poškodili všetkých veriteľov, v odpovedi na žiadosť o vrátenie, ktorú podal správca konkurznej podstaty spoločnosti‑dlžníčky pôžičky, ak je cieľom tejto žiadosti dosiahnuť dodržanie poradia pohľadávok stanoveného právnou úpravou štátu, v ktorom sa začalo konkurzné konanie.
32
Na účely výkladu ustanovenia práva Únie je potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou. Ak teda význam ustanovenia práva Únie jednoznačne vyplýva zo znenia samotného ustanovenia, Súdny dvor sa nemôže od tohto výkladu odchýliť (pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. februára 2008, Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, bod 48, ako aj z 25. januára 2022, VYSOČINA WIND, C‑181/20, EU:C:2022:51, bod 39).
33
Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že výnimka stanovená v článku 13 nariadenia č. 1346/2000 sa má vykladať reštriktívne (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. apríla 2015, Lutz, C‑557/13, EU:C:2015:227, bod 34; z 15. októbra 2015, Nike European Operations Netherlands, C‑310/14, EU:C:2015:690, bod 18, a z 22. apríla 2021, Oeltrans Befrachtungsgesellschaft, C‑73/20, EU:C:2021:315, bod 24).
34
Zo znenia tohto článku 13 pritom vyplýva, že „článok 4 ods. 2 písm. m) [nariadenia č. 1346/2000] sa neuplatňuje v prípade, že osoba, ktorá mala úžitok z úkonu, ktorý poškodil všetkých veriteľov, dokáže, že… uvedený úkon podlieha právu iného členského štátu, ako je členský štát, v ktorom sa konanie začalo, a že… toto právo neposkytuje žiadne prostriedky na odporovanie tohto úkonu v danom prípade“.
35
Z uvedeného vyplýva, že vzhľadom na to, že článok 13 tohto nariadenia je výnimkou z článku 4 ods. 2 písm. m) uvedeného nariadenia, jeho pôsobnosť je obmedzená na prípad uvedený v tomto poslednom uvedenom ustanovení, a to ak ide o pravidlá týkajúce sa absolútnej neplatnosti, relatívnej neplatnosti alebo odporovateľnosti úkonov, ktoré poškodzujú všetkých veriteľov, a nie ak ide o pravidlá týkajúce sa pohľadávok, ktoré možno prihlásiť voči konkurznej podstate dlžníka, ani pravidlá týkajúce sa ich poradia.
36
Okrem toho treba konštatovať, že článok 13 nariadenia č. 1346/2000 nerozširuje výnimku, ktorú zavádza, na rozhodné právo uplatniteľné na pohľadávky, ktoré možno prihlásiť, ani na rozhodné právo uplatniteľné na určenie poradia pohľadávok, hoci tieto prípady sú výslovne uvedené v článku 4 ods. 2 písm. g) a i) tohto nariadenia. Na článok 13 uvedeného nariadenia sa preto nemožno odvolávať v rámci takej žaloby, o akú ide vo veci samej, ktorá sa, ako je uvedené v bode 30 tohto rozsudku, týka poradia prednosti a poradia uspokojenia týchto pohľadávok z výťažku.
37
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na prvú prejudiciálnu otázku odpovedať tak, že článok 13 nariadenia č. 1346/2000 sa má vykladať v tom zmysle, že sa ho nemôže dovolávať osoba, ktorá mala úžitok z vyplatenia splátok pôžičky poskytnutej spoločníkom považovaných za splátky pôžičky, ktoré poškodili všetkých veriteľov, v odpovedi na žiadosť o vrátenie, ktorú podal správca konkurznej podstaty spoločnosti‑dlžníčky pôžičky, ak je cieľom tejto žiadosti dosiahnuť dodržanie poradia pohľadávok stanoveného právnou úpravou štátu, v ktorom sa začalo konkurzné konanie.
O druhej až štvrtej otázke
38
Vzhľadom na odpoveď poskytnutú na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú až štvrtú otázku.
O trovách
39
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
Článok 13 nariadenia Rady (ES) č. 1346/2000 z 29. mája 2000 o konkurznom konaní sa má vykladať v tom zmysle, že sa ho nemôže dovolávať osoba, ktorá mala úžitok z vyplatenia splátok pôžičky poskytnutej spoločníkom považovaných za splátky pôžičky, ktoré poškodili všetkých veriteľov, v odpovedi na žiadosť o vrátenie, ktorú podal správca konkurznej podstaty spoločnosti‑dlžníčky pôžičky, ak je cieľom tejto žiadosti dosiahnuť dodržanie poradia pohľadávok stanoveného právnou úpravou štátu, v ktorom sa začalo konkurzné konanie.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.