NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JEAN RICHARD DE LA TOUR
prednesené 1. júla 2021(1)
Vec C‑277/20
UM
za účasti:
HW, v postavení správcu dedičstva ZL
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd, Rakúsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nariadenie (EÚ) č. 650/2012 – Pôsobnosť – Právne úkony nakladania s majetkom pre prípad smrti – Pojem ‚dedičská zmluva‘ – Darovanie medzi živými – Voľba rozhodného práva pre dedenie – Prechodné ustanovenia – Článok 83 ods. 2 až 4“
I.      Úvod
1.        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 1 písm. b), ako aj článku 83 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 650/2012 zo 4. júla 2012 o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí a prijatí a výkone verejných listín v dedičských veciach a o zavedení európskeho osvedčenia o dedičstve(2).
2.        Tento návrh bol podaný v rámci konania, v ktorom UM, nemecký štátny príslušník, napadol zamietnutie jeho návrhu na vklad vlastníckeho práva k nehnuteľnosti nachádzajúcej sa v Rakúsku rakúskymi orgánmi, ktorého sa domáha na účely dedičského konania začatého v Nemecku na základe zmluvy o darovaní pre prípad smrti.
3.        Súdny dvor má pritom rozhodnúť, na základe kvalifikácie tohto právneho úkonu medzi živými, ktorá môže byť použitá, o rozsahu pôsobnosti nariadenia č. 650/2012, ako aj o výklade jeho prechodných ustanovení.
4.        Vysvetlím dôvody, ktoré ma vedú k záveru, že zmluvu o darovaní pre prípad smrti možno kvalifikovať za „dedičskú zmluvu“ v zmysle článku 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 650/2012, a vysvetlím dôsledky, ktoré by z toho mali byť vyvodené, pokiaľ ide o účinnosť voľby rozhodného práva, od ktorého závisí právomoc konajúceho súdu.
II.    Právny rámec
A.      Nariadenie č. 650/2012
5.        Odôvodnenia 9, 11, 14, 37 a 49 nariadenia č. 650/2012 uvádzajú:
„(9)      Do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia by mali patriť všetky občianskoprávne aspekty dedenia, najmä všetky formy prechodu majetku, práv a povinností z dôvodu smrti, nezávisle od toho, či ide o prechod na základe právneho úkonu nakladania s majetkom v prípade úmrtia, alebo o prechod majetku zo zákona.
…
(11)      Toto nariadenie by sa nemalo uplatňovať na iné oblasti občianskeho práva ako dedičstvo. Viacero otázok, ktoré možno považovať za otázky týkajúce sa dedičských vecí, by sa malo z dôvodov jednoznačnosti výslovne vylúčiť z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia.
…
(14)      Majetkové práva, podiely a majetok, ktoré vznikli alebo sa previedli iným spôsobom ako dedením, napríklad darovaním, by sa mali tiež vyňať z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia. To, či sa dary alebo iné formy právnych úkonov nakladania s majetkom medzi živými s okamžitým vecnoprávnym účinkom vrátia alebo započítajú na účely stanovenia podielov oprávnených osôb podľa rozhodného práva pre dedenie, by však malo stanoviť právo určené týmto nariadením ako rozhodné právo pre dedenie.
…
(37)      S cieľom umožniť občanom využívať výhody vnútorného trhu pri úplnej právnej istote by im toto nariadenie malo umožniť vopred poznať rozhodné právo pre ich dedičstvo. Mali by sa zaviesť harmonizované kolízne normy, aby sa zamedzilo protichodným výsledkom. Základné pravidlo by malo zabezpečiť, že sa dedenie bude predvídateľne spravovať právnym poriadkom, s ktorým má úzku väzbu. Z dôvodu právnej istoty a s cieľom predísť rozdeleniu dedičstva na niekoľko častí by sa malo uvedeným právnym poriadkom spravovať celé dedičstvo, t. j. všetok majetok tvoriaci dedičstvo bez ohľadu na povahu majetku a bez ohľadu na to, či sa majetok nachádza v inom členskom štáte alebo v treťom štáte.
…
(49)      Dedičská zmluva je druhom právneho úkonu nakladania s majetkom pre prípad smrti, ktor[ého] prípustnosť a uznávanie sa v členských štátoch líšia. S cieľom uľahčiť nadobúdanie dedičských práv na základe dedičskej zmluvy, ktorá sa má uznať v členských štátoch, by sa v tomto nariadení malo rozhodnúť, ktorým právnym poriadkom by sa mala spravovať prípustnosť takýchto zmlúv, ich hmotnoprávna platnosť a ich záväzné účinky medzi stranami vrátane podmienok ich zrušenia.“
6.        Článok 1 nariadenia č. 650/2012, nazvaný „Rozsah pôsobnosti“, vo svojom odseku 1 a vo svojom odseku 2 písm. g) stanovuje:
„1.      Toto nariadenie sa vzťahuje na dedenie majetku zosnulých osôb.
…
2.      Z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia sú vylúčené:
…
g)      majetkové práva, podiely a majetok vytvorený alebo prevedený inak ako dedením, napríklad darovaním, prostredníctvom spoluvlastníctva viacerých osôb prevoditeľného na preživšieho, dôchodkového zabezpečenia, poistných zmlúv a podobných dohôd bez toho, aby bol dotknutý článok 23 ods. 2 písm. i);“
7.        Článok 3 nariadenia č. 650/2012 s názvom „Vymedzenie pojmov“ vo svojom odseku 1 písm. a), b) a d) stanovuje:
„Na účely tohto nariadenia:
a)      ‚dedenie‘ je prechod dedičstva po zosnulom a zahŕňa všetky dôvody prechodu majetku, práv a povinností z dôvodu smrti nezávisle od toho, či ide o prechod na základe právneho úkonu nakladania s majetkom pre prípad smrti, alebo zo zákona;
b)      ‚dedičská zmluva‘ je zmluva vrátane zmluvy vyplývajúcej zo vzájomných závetov, ktorou sa s protiplnením alebo bez protiplnenia vytvárajú, menia alebo rušia práva k budúcemu dedičstvu jednej alebo viacerých osôb, ktoré sú zmluvnými stranami;
…
d)      ‚právny úkon nakladania s majetkom pre prípad smrti‘ je závet, spoločný závet alebo dedičská zmluva;“
8.        Podľa článku 21 nariadenia č. 650/2012 s názvom „Všeobecné pravidlo“ zaradeného do kapitoly III týkajúcej sa „rozhodného práva“:
„1.      Ak nie je v tomto nariadení ustanovené inak, rozhodným právom vo veci celého dedičstva je právny poriadok štátu, v ktorom mal zosnulý obvyklý pobyt v čase smrti.
2.      Ak zo všetkých okolností prípadu jasne vyplýva, že v čase smrti mal zosnulý preukázateľne užšie väzby na iný štát, ako je štát, ktorého právo by bolo rozhodným právom podľa odseku 1, rozhodným právom v dedičských veciach je výnimočne právo tohto iného štátu.“
9.        Článok 22 ods. 1 a 2 nariadenia č. 650/2012 s názvom „Voľba práva“ stanovuje:
„1.      Osoba si môže za rozhodné právo, ktorým sa bude spravovať dedenie jej celého dedičstva, zvoliť právny poriadok štátu, ktorého je v čase voľby alebo úmrtia štátnym príslušníkom.
…
2.      Voľba sa urobí výslovne vo vyhlásení vo forme právneho úkonu nakladania s majetkom pre prípad smrti alebo vyplýva z podmienok tohto právneho úkonu.“
10.      Článok 23 tohto nariadenia s názvom „Rozsah pôsobnosti rozhodného práva“ vo svojom odseku 1 a vo svojom odseku 2 písm. i) stanovuje:
„1.      Právnym poriadkom určeným podľa článku 21 alebo článku 22 sa spravuje celé dedičstvo.
2.      Uvedené právo upravuje najmä:
…
i)      povinnosť vrátiť alebo započítať do dedičstva pri výpočte podielov jednotlivých oprávnených osôb dary, záloh na dedičský podiel alebo odkazy a;“
11.      Článok 25 tohto nariadenia, nazvaný „Dedičská zmluva“, vo svojich odsekoch 1 a 3 stanovuje:
„1.      Prípustnosť, hmotnoprávna platnosť a záväzné účinky medzi stranami vrátane podmienok zrušenia dedičskej zmluvy, ktorá sa týka dedenia po jednej osobe, sa spravujú právnym poriadkom, ktorý by podľa tohto nariadenia bol rozhodným právom pre dedenie po tejto osobe v prípade jej smrti v deň, keď bola táto dedičská zmluva uzavretá.
…
3.      Bez ohľadu na odseky 1 a 2 si strany za podmienok stanovených v článku 22 môžu za rozhodné právo pre dedičskú zmluvu, ktorým sa bude spravovať jej prípustnosť, hmotnoprávna platnosť a záväzné účinky medzi stranami vrátane podmienok zrušenia, zvoliť právny poriadok, ktorý by si podľa uvedeného článku mohol zvoliť zosnulý alebo jeden zo zosnulých, o ktorých dedičstvo ide.“
12.      Článok 83 nariadenia č. 650/2012 s názvom „Prechodné ustanovenia“ vo svojich odsekoch 2 až 4 stanovuje:
„2.      Ak si zosnulý zvolil rozhodné právo pre dedenie pred 17. augustom 2015, jeho voľba je platná, pokiaľ spĺňa podmienky stanovené v kapitole III alebo pokiaľ je platná podľa noriem medzinárodného práva súkromného, ktoré boli platné v čase voľby v štáte, v ktorom mal zosnulý obvyklý pobyt, alebo v ktoromkoľvek inom štáte, ktorého bol štátnym príslušníkom.
3.      Právny úkon nakladania s majetkom pre prípad smrti urobený pred 17. augustom 2015 je prípustný a platný z hmotnoprávneho a formálneho hľadiska, pokiaľ spĺňa podmienky stanovené v kapitole III alebo pokiaľ je prípustný a platný z hmotnoprávneho a formálneho hľadiska podľa noriem medzinárodného práva súkromného, ktoré boli platné v čase urobenia právneho úkonu v štáte, v ktorom mal zosnulý obvyklý pobyt, alebo v ktoromkoľvek inom štáte, ktorého bol štátnym príslušníkom, alebo v členskom štáte orgánu konajúceho v dedičskej veci.
4.      Ak bol právny úkon nakladania s majetkom pre prípad smrti urobený pred 17. augustom 2015 v súlade s právnym poriadkom, ktorý by si zosnulý bol býval mohol zvoliť v súlade s týmto nariadením, tento právny poriadok sa považuje za právny poriadok zvolený za rozhodné právo pre dedenie.“
B.      Rakúske právo
13.      § 956 rakúskeho Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch (Občiansky zákonník), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej pred nadobudnutím účinnosti Erbrechts‑ Änderungsgesetz 2015 (zákon o zmene dedičského práva z roku 2015)(3) z 30. júla 2015, znel takto:
„Darovanie, ktorého účinky majú nastať až po smrti darcu, je platné ako dedičstvo, ak boli dodržané formálne náležitosti vyžadované pre dedičstvo. Za zmluvu sa má považovať len vtedy, ak obdarovaný dar prijal, darca sa výslovne vzdal práva dar odvolať a ak o tom bola obdarovanému doručená písomná listina.“
14.      § 1 ods. 1 písm. d) Notariatsaktsgesetz (zákon o notárskych zápisniciach)(4) z 25. júla 1871, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, viaže platnosť darovacej zmluvy bez odovzdania predmetu zmluvy (tradície) na vyhotovenie notárskej zápisnice.
15.      § 26 Allgemeines Grundbuchsgesetz (zákon o katastri nehnuteľností)(5) z 2. februára 1955, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„1.      Vklady a poznámky môžu byť povolené len na základe listín, ktoré boli vyhotovené vo forme predpísanej pre ich platnosť.
2.      Ak ide o nadobudnutie alebo zmenu vecného práva, musia tieto listiny obsahovať platný právny dôvod.“
16.      Podľa § 2 bodu 3 Rechtspflegergesetz (zákon o vyšších súdnych úradníkoch)(6) z 12. decembra 1985, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej:
„Súdny úradník môže byť ustanovený za vyššieho súdneho úradníka pre jednu alebo viaceré z nasledujúcich oblastí:
…
3.      veci katastra nehnuteľností a registra lodí.“
17.      § 16 ods. 2 bod 6 tohto zákona stanovuje:
„Sudcovi zostávajú vždy vyhradené:
…
6.      rozhodnutia, pri ktorých sa uplatňuje zahraničné právo.“
III. Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
18.      ZL, nemecký štátny príslušník, ktorý mal v čase svojej smrti, a to 13. mája 2018, obvyklý pobyt v Nemecku, uzavrel z 22. júla 1975 so svojím synom UM, nemeckým štátnym príslušníkom, a jeho manželkou XU, rakúskou štátnou príslušníčkou, zmluvu, podľa ktorej v prípade jeho smrti bude UM a XU odovzdaná každému z nich polovica nehnuteľnosti nachádzajúcej sa v Rakúsku. Pri uzavretí tejto zmluvy mali všetky zmluvné strany svoj obvyklý pobyt v Nemecku.
19.      Táto zmluva stanovovala prevod nehnuteľnosti zo strany ZL za nasledujúcich podmienok:
„…
b)      ZL sa zaväzuje do desiatich rokov od uzavretia zmluvy postaviť na tejto nehnuteľnosti, ktorá potom bude v jeho vlastníctve, dvojdom. Ak túto povinnosť nesplní počas svojho života sám, prechádza na jeho dedičov…
c)      ZL pre prípad svojej smrti odovzdáva uvedenú nehnuteľnosť XU a UM v podiele po jednej polovici vrátane všetkého, čo bude s nehnuteľnosťou spojené v čase jeho smrti, najmä dom nachádzajúci sa na nehnuteľnosti… Odovzdanie sa uskutoční v deň smrti ZL, nie však pred dokončením domu. Odovzdanie je podmienené tým, že v čase smrti ZL nebudú [UM a XU] rozvedení a XU prežije ZL. Ak táto podmienka nie je splnená, považuje sa odovzdanie pre prípad smrti za uskutočnené len voči UM, po ktorom je nárok zo zmluvy, ktorá sa teraz má uzavrieť, dediteľný aj pred smrťou ZL.
d)      Keďže za toto odovzdanie neboli dojednané protiplnenia, uskutočňuje sa odovzdanie pre prípad smrti ako darovanie, ako ZL výslovne vyhlasuje. Vzdáva sa práva odvolať túto zmluvu.
e)      Ako čiastočné protiplnenie za odovzdanie sú [UM a XU] povinní priznať… matke XU právo bývať v dome, ktorý má byť postavený…
f)      Na právne vzťahy vyplývajúce z uzatváraných zmlúv sa uplatní rakúske právo…
g)      ZL sa zaväzuje nepredať ani nezaťažiť nehnuteľnosť nachádzajúcu sa v jeho vlastníctve bez súhlasu UM a XU, aby tak boli zabezpečené ich nároky zo zmluvy o odovzdaní pre prípad smrti…
h)      ZL dáva súhlas s vkladom vlastníckeho práva k pozemku, ktorý je predmetom zmluvy, do katastra nehnuteľností katastrálneho územia…
a. a.)      …
bb)      vklad vlastníckeho práva v podiele po jednej polovici pre oboch nadobúdateľov [UM a XU] na ich spoločný návrh alebo vklad vlastníckeho práva iba pre UM na jeho návrh po preukázaní splnenia podmienky pre odovzdanie nehnuteľnosti iba jemu, v oboch prípadoch na základe tejto zmluvy a úradného úmrtného listu ZL.
…“
20.      V čase smrti ZL bola XU, ktorá sa rozviedla s UM, zosnulá od 5. novembra 2005, a žiaden dom nebol postavený.
21.      Dedičské konanie prebieha na Amtsgericht Köln (Okresný súd Kolín nad Rýnom, Nemecko). UM na tento účel, uvádzajúc, že v čase smrti svojho otca bol jediným oprávneným zo zmluvy o darovaní, podal na príslušnom súde Bezirksgericht Hermagor (Okresný súd Hermagor, Rakúsko) návrh na zápis svojho vlastníckeho práva k predmetnej nehnuteľnosti. Rechtspfleger (vyšší súdny úradník, Rakúsko) tohto súdu prvého stupňa poverený preskúmaním návrhu UM sa domnieval, že rozhodným právom bolo rakúske právo a zamietol tento návrh pre nedostatok listinných dôkazov preukazujúcich splnenie podmienok požadovaných zmluvou, na ktorú sa UM odvolával. Landesgerichts Klagenfurt (Krajinský súd Klagenfurt, Rakúsko) potvrdil toto rozhodnutie s odôvodnením, že nariadenie č. 650/2012 nie je uplatniteľné z dôvodu voľby rakúskeho práva uskutočnenej v tejto zmluve a že k odovzdaniu nehnuteľnosti na základe zmluvy o darovaní pre prípad smrti nemohlo dôjsť bez dôkazu o postavení domu, tak ako je stanovené v danej zmluve. Na vnútroštátny súd Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd, Rakúsko) bol proti tomuto rozhodnutiu podaný opravný prostriedok „Revision“.
22.      Tento súd, ktorý uviedol, že dokumenty predložené príslušnému súdu na účely zápisu do katastra nehnuteľností umožňujú vyvodiť záver, že podľa kritérií rakúskeho práva bola v prospech UM uzavretá zmluva o darovaní pre prípad smrti, sa domnieva, že táto zmluva patrí do pôsobnosti nariadenia č. 650/2012 a mohla by byť kvalifikovaná ako „dedičská zmluva“ v zmysle článku 3 ods. 1 písm. b) alebo d) tohto nariadenia.
23.      Pokiaľ ide o uplatnenie rakúskeho práva, ktoré si zvolili zmluvné strany, Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd) sa domnieval, že prechodné ustanovenia daného nariadenia sú uplatniteľné a má pochybnosti o výklade článku 83 ods. 2 tohto nariadenia, pokiaľ ide o jeho uplatniteľnosť na voľbu rozhodného práva v dedičskej zmluve.
24.      Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd) za týchto podmienok rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 650/2012 vykladať v tom zmysle, že zmluva o darovaní pre prípad smrti uzavretá medzi dvoma nemeckými štátnymi príslušníkmi s obvyklým pobytom v Nemecku, ktorá sa týka nehnuteľnosti ležiacej v Rakúsku a podľa ktorej obdarovaný má mať po smrti darcu záväzkovoprávny nárok voči pozostalosti na vklad svojho vlastníckeho práva do katastra nehnuteľností na základe tejto zmluvy a úmrtného listu darcu, a teda bez participácie orgánu prejednávajúceho dedičstvo, je dedičskou zmluvou v zmysle tohto ustanovenia?
2.      V prípade kladnej odpovede na túto otázku:
Má sa článok 83 ods. 2 nariadenia č. 650/2012 vykladať v tom zmysle, že upravuje aj účinnosť voľby rozhodného práva pre zmluvu o darovaní pre prípad smrti, ktorá sa má kvalifikovať ako dedičská zmluva v zmysle článku 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 650/2012, uskutočnenej pred 17. augustom 2015?“
25.      Písomné pripomienky predložili Súdnemu dvoru UM, španielska vláda a Európska komisia. Títo účastníci konania, ako aj nemecká vláda, poskytli v stanovenej lehote písomné odpovede na otázky položené Súdnym dvorom.
IV.    Analýza
26.      Na úvod považujem za vhodné zdôrazniť, a to s ohľadom na cieľ nariadenia č. 650/2012, že návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý sa týka uplatniteľnosti tohto nariadenia, je podaný v súvislosti s vnútroštátnym konaním, ktorého predmetom je uznanie nadobudnutia práv k nehnuteľnému majetku nachádzajúcemu sa v Rakúsku, ktorý bol predmetom zmluvy o darovaní pre prípad smrti,(7) na účely zápisu do katastra nehnuteľností. Dedičské konanie začalo v inom členskom štáte. Z tohto dôvodu sa prejudiciálna otázka po prvý raz prezentuje vo všeobecnejšom rámci overenia vlastníckeho práva, než je pri dedení, keďže orgán, na ktorý sa obrátil UM, nie je poverený prijatím rozhodnutia alebo vydaním aktu priamo s ním súvisiaceho. Vnútroštátny súd okrem toho spresnil, že jeho návrh smeruje k overeniu právomoci orgánu, ktorý zamietol návrh UM, ktorá závisí od uplatnenia rakúskeho práva.(8)
A.      O prvej prejudiciálnej otázke
27.      Vnútroštátny súd sa svojou prvou prejudiciálnou otázkou v podstate pýta Súdneho dvora, či sa článok 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 650/2012 má vykladať v tom zmysle, že pod pojem „dedičská zmluva“ patrí zmluva o darovaní medzi živými, podľa ktorej k prevodu vlastníctva k majetku patriacemu darcovi dôjde až po jeho smrti.
28.      Po prvé teba spresniť, že otázka týkajúca sa uplatniteľnosti tohto nariadenia je odôvodnená:
–        ratione temporis, a to v súlade s jeho článkom 83 ods. 1, keďže predmetom sporu vo veci samej je dedenie po ZL, k smrti ktorého došlo po 17. auguste 2015,
–        cezhraničnými dôsledkami dedenia, a to z dôvodu, že zosnulý mal obvyklý pobyt v Nemecku a že vec sama sa týka nehnuteľnosti, ktorú vlastnil a ktorá sa nachádza v Rakúsku,(9) a
–        keďže predmetom sporu sú podmienky, za ktorých sa právo nadobudne v rámci dedenia na účely jeho zápisu do katastra nehnuteľností, a nie spôsoby vykonania tohto zápisu, na ktoré sa nevzťahuje nariadenie č. 650/2012(10).
29.      V druhom rade treba uviesť, že pri absencii ustanovení týkajúcich sa darovania pre prípad smrti v nariadení č. 650/2012(11) treba z neho vyvodiť rôzne skutočnosti na účely určenia, či tieto úkony môžu byť kvalifikované ako „dedičská zmluva“ v zmysle jeho článku 3 ods. 1 písm. b), ako to tvrdia vnútroštátny súd, UM, nemecká vláda a Komisia, alebo naopak, či tieto úkony majú byť považované za darovania v zmysle článku 1 ods. 2 písm. g) tohto nariadenia, ako uvádza španielska vláda.
30.      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry z požiadaviek jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj zo zásady rovnosti vyplýva, že znenie ustanovenia práva Únie, ktoré neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a pôsobnosť, si v zásade vyžaduje v celej Únii autonómny a jednotný výklad, ktorý musí zohľadňovať kontext ustanovenia a cieľ sledovaný príslušnou právnou úpravou.(12)
31.      Na účely doslovného výkladu ustanovení nariadenia č. 650/2012 uplatniteľných vo veci samej na jednej strane uvádzam, že podľa článku 1 ods. 1 prvej vety sa toto nariadenie vzťahuje na „dedenie majetku zosnulých osôb“. V článku 3 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia je spresnené, že „dedenie“ je prechod dedičstva po zosnulom a že tento pojem zahŕňa „všetky dôvody prechodu majetku… z dôvodu smrti“(13). Táto definícia preberá znenie odôvodenia 9 tohto nariadenia, podľa ktorého sa toto nariadenie má uplatňovať na „všetky občianskoprávne aspekty dedenia… z dôvodu smrti“(14).
32.      Sú v ňom uvedené dva spôsoby prechodu majetku z dôvodu smrti, a to na základe právneho úkonu nakladania s majetkom pre prípad smrti a v rámci dedenia zo zákona.
33.      V článku 3 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 650/2012 je spresnené, že výraz „právny úkon nakladania s majetkom pre prípad smrti“ zahŕňa „závet, spoločný závet alebo dedičskú zmluvu“. Táto zmluva je definovaná v tomto článku v písmene b) v podstate ako zmluva, ktorou sa vytvárajú práva k budúcemu dedičstvu jednej alebo viacerých osôb, ktoré sú zmluvnými stranami.
34.      Na druhej strane tieto definície, ktoré predstavujú autonómne pojmy,(15) tým, že smerujú k zabezpečeniu jednotného uplatňovania nariadenia č. 650/2012 nezávisle od práva členských štátov, treba zosúladiť s vylúčením „práv a majetku… ktoré sa previedli inak ako dedením, napríklad darovaním(16)“, stanoveným v jeho článku 1 ods. 2 písm. g),(17) z pôsobnosti tohto nariadenia.
35.      Vzhľadom na pojem „dedenie“(18) a na absenciu definície tak darovania, ako aj závetu, sa kladie otázka, aké kritérium by umožnilo odlíšiť darovania(19) od právnych úkonov nakladania s majetkom pre prípad smrti na účely jednotného výkladu týchto pojmov.
36.      V prvom rade uvádzam, že v odôvodnení 14 nariadenia č. 650/2012, so zreteľom na ktorý treba vykladať článok 1 ods. 2 písm. g) tohto nariadenia, je použitý výraz „dary alebo iné formy právnych úkonov nakladania s majetkom medzi živými s okamžitým vecnoprávnym účinkom“(20).
37.      Domnievam sa, že z toho, ako aj z podobnosti s inými spôsobmi prevodu práv a majetku uvedenými v článku 1. ods. 2 písm. g) nariadenia č. 650/2012, ako je spoluvlastníctvo viacerých osôb prevoditeľného na preživšieho, dôchodkové zabezpečenie, poistné zmluvy a podobné dohody, treba vyvodiť, že normotvorca Únie chcel vylúčiť z pôsobnosti tohto nariadenia právne úkony medzi živými zakladajúce práva pred smrťou ich držiteľa, alebo ktoré v zásade predstavujú prevod majetku mimo dedenia.
38.      V druhom rade spresňujem, že článok 1 ods. 2 písm. g) nariadenia č. 650/2012 má svoj pôvod v článku 1 ods. 2 písm. d) Dohovoru o rozhodnom práve pre dedičskú postupnosť po poručiteľovi, podpísaného v Haagu 1. augusta 1989(21), ktorý nikdy nenadobudol účinnosť. Vo vysvetľujúcej správe k tomuto dohovoru(22) je spresnené, že tento článok 1 ods. 2 písm. d) sa týka veľmi širokej oblasti zahrňujúcej všetky právne úkony nakladania s majetkom, iné, ako sú úkony pre prípad smrti, a že vylučuje transakcie medzi živými, pokiaľ vlastnícke právo vzniká ku dňu smrti.
39.      V treťom rade zdôrazňujem, že pokiaľ ide o vylúčenie z rozsahu pôsobnosti nariadenia č. 650/2012 smerujúce k podriadeniu celého dedičstva jednému právnemu poriadku, článok 1 ods. 2 písm. g) tohto nariadenia treba vykladať reštriktívne, hoci dary sa úplne nevymykajú z uplatnenia dedičského práva.(23)
40.      Z tohto dôvodu nemožno kvalifikovať ako „darovanie“ v zmysle článku 1 ods. 2 písm. g) darovanie pre prípad smrti, ktoré stanovuje prevod práva v prospech obdarovaného k majetku zosnulého iba v prípade jeho smrti, ak ho obdarovaný prežije, a tým upravuje spôsoby odovzdania dedičstva. Inak povedené, základným kritériom je určenie práv obdarovaného k majetku zahrnutému do pozostalosti vo vzťahu k ostatným dedičom(24) pred začatím dedičského konania.
41.      Vzhľadom na to, že smrť darcu musí predstavovať podmienku tohto prevodu práva, a nie jeho konkrétneho výkonu,(25) a že darovanie vyplýva z neodvolateľnej dohody(26) medzi stranami o vlastníckych právach, ktoré vzniknú v prípade smrti k majetku, ktorý bude v tej dobe tvoriť dedičstvo po zosnulom,(27) darovanie pre prípad smrti (alebo inými slovami každá dohoda o prevode vlastníckeho práva mortis causa), môže byť podľa mňa kvalifikovaná ako „dedičská zmluva“ v zmysle článku 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 650/2012 ako autonómny pojem,(28) aj keby sa táto dohoda netýkala celého dedičstva(29) alebo majetku, ktorý darca už nevlastnil v čase uzavretia dohody.
42.      Z tohto dôvodu sa treba zaoberať otázkou rôznorodosti právnych režimov darovania pre prípad smrti a dedičských zmlúv, uvedenou v prípade dedičských zmlúv v odôvodnení 49 nariadenia č. 650/2012 a zdôraznenou účastníkmi konania v ich písomných pripomienkach, ako aj právnou náukou(30) s cieľom zabezpečiť jednotné uplatňovanie tohto nariadenia.
43.      V tejto súvislosti súhlasím s názormi vyjadrenými viacerými autormi v tom zmysle, že kvalifikácia právneho úkonu by mala vyplývať z uplatnenia rozhodného práva upravujúceho dedičské zmluvy, ako je to stanovené v článku 25 nariadenia č. 650/2012.(31)
44.      Tento výklad je v súlade s cieľom sledovaným týmto nariadením, ktorým je na jednej strane pomôcť dedičom a odkazovníkom, ďalším osobám s blízkym vzťahom k zosnulému, ako aj veriteľom poručiteľa pri uplatňovaní svojich práv v kontexte dedenia, ktoré má cezhraničné dôsledky, ako aj umožniť občanom Únie pripraviť svoje dedičstvo.(32)
45.      Na druhej strane z dôvodu právnej istoty a s cieľom predísť rozdeleniu dedičstva(33) nariadenie č. 650/2012 stanovuje pre celé dedičstvo jednotu dedičského práva, ktorá má vplyv na právomoc súdov na účely rozhodnutia vo veci celého dedičstva,(34) väzbou s právnym poriadkom členského štátu, v ktorom mal zosnulý obvyklý pobyt v čase svojej smrti podľa článku 21 tohto nariadenia, alebo právneho poriadku štátu, ktorého mal zosnulý štátnu príslušnosť, ktorý si zosnulý zvolil podľa ustanovenia článku 22 tohto nariadenia.
46.      Navyše na účely zabezpečenia širšieho zosúladenia týchto ustanovení s cieľmi nariadenia č. 650/2012 prijal normotvorca Únie úpravy, a to najmä pokiaľ ide o zásadu celistvosti dedičstva.(35) Ako zdôrazňuje nemecká vláda vo svojich odpovediach na písomné otázky Súdneho dvora, je to prípad článku 25 tohto nariadenia, ktorý treba vykladať s prihliadnutím na jeho odôvodnenie 49, ktoré podobným spôsobom ako článok 24 tohto nariadenia týkajúci sa iných právnych úkonov nakladania s majetkom pre prípad smrti ako sú dedičské zmluvy stanovuje, že dedičské zmluvy sa spravujú rozhodným právom pre dedenie ku dňu ich uzavretia na účely zachovania usporiadania dedičstva stanoveného v týchto zmluvách.
47.      Za týchto podmienok sa na rozdiel od španielskej vlády domnievam, že kvalifikácia darovania pre prípad smrti ako „dedičskej zmluvy“ nemôže viesť k rozdeleniu dedičstva, ale zabezpečuje stranám, ktoré sú dotknuté prevodom majetku zosnulého, právnu istotu významnú v prípade dedičstva majúceho cezhraničné dôsledky.
48.      Opačný výklad by viedol k vylúčeniu z rozsahu pôsobnosti ďalších právnych úkonov, ktoré sú bežne uzavreté na účely prípravy prevodu dedičstva, pri ktorých sa kladú rovnaké otázky, ako sú darovania poslednému preživšiemu alebo darovanie‑rozdelenie.(36)
49.      Veľké množstvo právnych aktov dôležitých pre prípravu dedičstva by preto v závislosti od prípadu malo podliehať buď nariadeniu Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 zo 17. júna 2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Rím I)(37), alebo vnútroštátnym či z dohôd vyplývajúcim pravidlám dotknutého štátu,(38) čo by mohlo vážne oslabiť zásadu jednoty dedičského práva.
50.      Predmetom prejednávanej veci je dohoda týkajúca sa prevodu vlastníctva k nehnuteľnému majetku, ku ktorému malo za určitých podmienok(39) dôjsť v okamihu smrti otca navrhovateľa. Hoci má táto dohoda podľa môjho názoru znaky dedičskej zmluvy v zmysle nariadenia č. 650/2012, táto kvalifikácia by mala závisieť od rozhodného dedičského práva, ako som už navrhol.(40)
51.      Na základe všetkých týchto dôvodov sa domnievam, že článok 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 650/2012 sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „dedičská zmluva“ sa vzťahuje aj na zmluvy o darovaní medzi živými, na základe ktorých k prechodu vlastníckeho práva k majetku darcu na obdarovaného dôjde až v čase smrti darcu, aj keď tento majetok tvorí len časť pozostalosti darcu.
B.      O druhej prejudiciálnej otázke
52.      Vnútroštátny súd sa pýta na účinnosť voľby rakúskeho práva v zmluve, o ktorú ide vo veci samej,(41) z hľadiska prechodných ustanovení nariadenia č. 650/2012 a zameriava sa na jeho článok 83 ods. 2 Tento článok odkazuje na podmienky stanovené v článku 22 tohto nariadenia s názvom „Voľba práva“.
53.      Ako uviedla Komisia, nemecká jazyková verzia článku 22 nariadenia č. 650/2012 na rozdiel od ostatných jazykových verzií(42) nespresňuje, že voľba práva sa musí vzťahovať na celé dedičstvo.
54.      V tejto súvislosti treba spresniť, že Súdny dvor v rozsudku vydanom krátko po podaní predmetného návrhu na začatie prejudiciálneho konania rozhodol, že osoba si môže zvoliť právny poriadok, „ktorým sa bude spravovať celé jej dedičstvo“, podľa tohto článku 22 a že článok 83 ods. 2 tohto nariadenia sa vzťahuje na prípad, keď si zosnulý zvolil „rozhodné právo pre dedenie“ pred 17. augustom 2015.(43)
55.      Z tohto dôvodu sa rovnako ako Komisia domnievam, že odpoveď Súdneho dvora sa nemôže týkať výkladu tohto ustanovenia, keďže zo zistení vnútroštátneho súdu vyplýva, že zmluvné strany si zvolili rakúske právo na účely jeho uplatnenia na právne vzťahy medzi nimi, a nie na účely spravovania celého dedičstva.
56.      Vzhľadom na okolnosti, za ktorých je položená táto druhá prejudiciálna otázka sa mi však zdá vhodné doplniť moju analýzu týkajúcu sa prechodných ustanovení uvedením na jednej strane, že pokiaľ ide o právny úkon nakladania s majetkom pre prípad smrti vykonaný pred 17. augustom 2015 darcom, ktorého smrť nastala po tomto dátume, tento úkon bude platný v súlade s článkom 83 ods. 3 nariadenia č. 650/2012, pokiaľ spĺňa podmienky stanovené určeným právnym poriadkom podľa ustanovení kapitoly III, konkrétne v článku 25 uplatniteľnom na dedičskú zmluvu, alebo v opačnom prípade podľa kolíznych noriem predchádzajúcich nadobudnutiu účinnosti tohto nariadenia.
57.      Na druhej strane, ako uviedla Komisia, v predmetnom prípade by následky pre právomoc súdu rozhodujúceho vo veci, pokiaľ ide o kvalifikáciu predmetného úkonu, mali byť vyvodené z konštatovania neuplatniteľnosti článku 83 ods. 2 nariadenia č. 650/2012, pri absencii voľby práva spravujúceho celé dedičstvo,(44) a teda, podľa mňa, z neuplatniteľnosti odseku 4 tohto článku.(45) Vzhľadom na to, že podľa tohto nariadenia si zosnulý nemohol zvoliť rakúsky právny poriadok, tento právny poriadok nemožno považovať za právo zvolené za rozhodné právo pre dedenie.(46)
58.      Za týchto podmienok sa domnievam, že nie je potrebné odpovedať na druhú prejudiciálnu otázku.
V.      Návrh
59.      Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázku, ktorú mu položil Oberster Gerichtshof (Najvyšší súd, Rakúsko), takto:
Článok 3 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 650/2012 zo 4. júla 2012 o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí a prijatí a výkone verejných listín v dedičských veciach a o zavedení európskeho osvedčenia o dedičstve sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „dedičská zmluva“ sa vzťahuje aj na zmluvy o darovaní medzi živými, na základe ktorých dôjde k prechodu vlastníckeho práva k majetku darcu na obdarovaného až v čase smrti darcu, aj keď tento majetok tvorí len časť pozostalosti darcu.
1      Jazyk prednesu: francúzština.
2      Ú. v. EÚ L 201, 2012, s. 107.
3      BGBl. I, 87/2015.
4      BGBl, 76/1871.
5      BGBl, 39/1955.
6      BGBl, 560/1985.
7      Rovnaká otázka by sa mohla klásť v prípade, ak by bol podaný návrh na vydanie európskeho osvedčenia o dedičstve, ktorý umožňuje každému dedičovi, odkazovníkovi alebo osobe, ktorá je oprávnená podľa tohto osvedčenia preukázať v inom členskom štáte svoje postavenie a svoje dedičské práva k dedičstvu. Pozri v tejto súvislosti rozsudky z 1. marca 2018, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, body 36 a 42, ako aj citovaná judikatúra), a z 21. júna 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, bod 45).
8      Pozri, pokiaľ ide o podmienky vnútroštátneho konania, body 16 a 17 vyššie.
9      Pozri rozsudok zo 16. júla 2020, E. E. (Súdna právomoc a rozhodné právo pre dedenia) (C‑80/19, EU:C:2020:569, body 34 až 36, ako aj 42 a 43).
10      Pozri odôvodnenie 18 a článok 1 ods. 2 písm. l) nariadenia č. 650/2012, ako aj rozsudok z 12. októbra 2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, bod 54).
11      To je prípad francúzskej jazykovej verzie. Pojem „donaciones“ sa však nachádza v španielskej jazykovej verzii článku 23 ods. 2 písm. i) tohto nariadenia, na rozdiel od iných jazykových verzií, najmä nemeckej, anglickej, talianskej alebo rumunskej. Spresňujem, že tieto rozdiely nemajú vplyv na výklad ustanovení daného nariadenia, o ktoré ide vo veci samej.
12      Pozri rozsudok z 23. mája 2019, WB (C‑658/17, EU:C:2019:444, bod 50 a citovaná judikatúra).
13      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
14      Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Tento výraz uviedol Súdny dvor v rozsudkoch z 1. marca 2018, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, bod 34), a z 21. júna 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, bod 30).
15      Pozri v tomto smere BONOMI, A.: Article 1. Champ d’application. In: BONOMI, A., WAUTELET, P.: Le droit européen des succession, Commentaire du règlement (UE) nº 650/2012, zo 4. júla 2012. 2. vydanie, Bruylant: Bruxelles, 2016, s. 73 až 139, predovšetkým bod 2, s. 75, ako aj LOOSCHELDERS, D.: Artikel 3 EuErbVO. In: HÜßTEGE, R., MANSEL, H.‑P.: Rom‑Verordnungen. 2. vydanie, Nomos: Baden‑Baden, 2015, s. 839 až 847, predovšetkým bod 8, s. 841 a 842.
16      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
17      K pripomenutiu taxatívnej povahy vylúčení uvedených v článku 1 ods. 2 tohto nariadenia, najmä pokiaľ ide o otázky týkajúce sa majetkových režimov manželov, pozri rozsudok z 1. marca 2018, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, bod 33).
18      Pozri bod 31 vyššie.
19      V tejto súvislosti Marie Goré uvádza, že „anticipácia v dedičských veciach nebola skoncipovaná v celej svojej šírke“ (GORÉ, M.: Les silences du règlement européen sur les successions internationales. In: Droit et Patrimoine. Lamy: Paris, 2013, č. 224, s. 34 až 37, predovšetkým s. 6).
20      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
21      K dispozícii na nasledujúcej internetovej stránke: https://www.hcch.net/fr/instruments/conventions/full‑text/?cid=62. Výraz „napríklad darovaním“ bol dodaný do nariadenia č. 650/2012. Pozri odôvodnenie 9 a článok 1 ods. 3 písm. f) návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí a prijatí a výkone verejných listín v dedičských veciach a o zavedení európskeho osvedčenia o dedičstve [KOM(2009) 154 v konečnom znení], zmenený Parlamentom v jeho správe zo 6. marca 2012 k tomuto návrhu (A7‑0045/2012), pokiaľ ide o znenie vylúčenia.
22      Pozri výkladovú správu od Donovana W. M. Watersa, k dispozícii na tejto internetovej stránke: https://assets.hcch.net/docs/ed641835‑352a‑4fe0‑a378‑5bf4222086c8.pdf [body 41 (s. 542) a 92 (s. 574)].
23      Pozri článok 23 ods. 2 písm. i) nariadenia č. 650/2012.
24      Pozri analogicky rozsudok z 1. marca 2018, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, bod 40).
25      Treba rozlišovať medzi darovaním pre prípad smrti a darovaním, ktoré vedie k okamžitému prevodu práv a súčasne stanovuje nadobudnutie držby majetku k inému dátumu, ktorý by mohol byť dátumom smrti darcu. V tomto zmysle pozri BOULANGER, D.: Le renouvellement du traitement de l’anticipation successorale au travers du règlement (UE) du 4 juillet 2012. In: La Semaine Juridique – Notariale et Immobilière. LexisNexis: Paris, č. 27, s. 39 až 44, predovšetkým bod 15, s. 41. V tejto súvislosti uvádzam, že vo francúzskej jazykovej verzii procesných písomností by výraz „odovzdanie majetku“ nemal byť zdrojom nedorozumenia. Podľa mňa treba totiž odkázať na „Abstraktionsprinzip“, podľa ktorého prevod nehnuteľnosti zahŕňa prevod vlastníckeho práva (napríklad kúpna zmluva) a fyzické odovzdanie majetku (zápisom do katastra nehnuteľností). K rozlíšeniu medzi vykonaním práva počas života darcu a tým, ku ktorému dôjde v čase jeho smrti, pozri LOOSCHELDERS, D.: Artikel 1 EuErbVO. In: HÜßTEGE, R., MANSEL, H.‑P.: c. d., s. 817 až 835, predovšetkým body 45 a 46, s. 829 a 830.
26      Pozri BONOMI, A.: Article 25. Pacte successoral. In: BONOMI, A., WAUTELET, P.: c. d., s. 429 až 449, predovšetkým bod 13, s. 436; PESENDORFER, U.: Art. 3 EuErbVO. In: BURGSTALLER, A., NEUMAYR, M., GEROLDINGER, A., SCHMARANZER, G.: Die EU‑Erbrechtsverordnung. LexisNexis: Wien, 2016, s. 68 až 81, predovšetkým body 12 a 17, s. 74 až 76, ako aj DUTTA, A.: Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen. In: Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch. C.H. Beck: Munich, 2020, bod 8.
27      Pozri BOULANGER, D., c. d., bod 14, s. 41.
28      Pozri obdobne BONOMI, A.: Article 3. Définitions. In: BONOMI, A., WAUTELET, P.: c. d., s. 143 až 179, predovšetkým 21, s. 155; DUTTA, A.: Art. 1 EuErbVO Anwendungsbereich. In: Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, c. d., bod 37, a Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen, c. d., bod 10; MANKOWSKI, P.: Art 1 EuErbVO. In: DEIXLER‑HÜBNER, A., SCHAUER, M.: Kommentar zur EU‑Erbrechtsverordnung (EuErbVO). 2. vyd., Manz’sche Verlags‑ und Universitätsbuchhandlung: Wien, 2020, s. 16 až 66, predovšetkým bod 79, s. 42 a 43; DEIXLER‑HÜBNER, A., SCHAUER, M.: Art 3 EuErbVO. In: DEIXLER‑HÜBNER, A., SCHAUER, M.: Kommentar zur EU‑Erbrechtsverordnung (EuErbVO), c. d., s. 70 až 94, predovšetkým bod 14, s. 77 a 78, ako aj FONTANELLAS MORELL, J. M.: Las donaciones mortis causa ante la reglementación comunitaria de la sucesiones. In: Anuario Español de Derecho Internacional Privado. Iprolex: Madrid, 2011, s. 465 až 484, predovšetkým s. 481 až 483.
29      V tomto smere mám opačný názor ako španielska vláda, ale zhodný s analýzami ostatných účastníkov konania v tom zmysle, že pojem „dedičská zmluva“ uvedený v článku 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 650/2012 je definovaný dostatočne všeobecne, aby zahŕňal zmluvu týkajúcu sa len určitého majetku alebo časti dedičstva. Stačí, aby bolo dodržané spoločné kritérium vyplývajúce z tohto článku písmena d) spolu s definíciou uvedenou v písmene a) týkajúcou sa právnych úkonov nakladania s majetkom pre prípad smrti, a to prechod vlastníckeho práva k majetku s účinnosťou ku dňu smrti vlastníka, ktorý je zmluvnou stranou.
30      Pozri BONOMI, A.: Article 1. Champ d’application, c. d., body 51 a 52, ako aj autorov citovaných v poznámkach pod čiarou, s. 102 až 104.
31      Pozri BONOMI, A.: c. d., bod 53, a autorov citovaných v poznámke pod čiarou 76, s. 104. Pozri tiež DUTTA, A.: Art. 25 EuErbVO Erbverträge. In: Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, c. d., bod 9. K všeobecnejšej úvahe, podľa ktorej treba odkázať na rozhodné právo pre ustanovenia pre prípad smrti, pozri BONOMI, A.: c. d., bod 53, a autorov citovaných v poznámke pod čiarou 75, s. 104. V rovnakom zmysle pozri KÖHLER, A.: Teil 1 EuErbVO, § 4 Internationales Privatrecht. In: GRIERL, W., KÖHLER, A., KROIß, L., WILSCH, H.: Internationales Erbrecht: EuErbVO, IntErbRVG, DurchfVO, Länderberichte. 3. vyd., Nomos: Wien, 2020, s. 57 až 127, predovšetkým bod 52, s. 70 a bod 74, s. 78.
32      Pozri rozsudky z 12. októbra 2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, bod 56), a z 21. júna 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, bod 49).
33      Pozri odôvodnenie 37 nariadenia č. 650/2012, ako aj rozsudky z 12. októbra 2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, body 44 a 57), ako aj z 21. júna 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, bod 56).
34      Pozri rozsudky z 21. júna 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, bod 55), a zo 16. júla 2020, E. E. (Súdna právomoc a rozhodné právo pre dedenia) (C‑80/19, EU:C:2020:569, bod 41).
35      Pozri, pokiaľ ide o ustanovenia týkajúce sa súdnej právomoci v oblasti dedenia, rozsudok zo 16. júla 2020, E. E. (Súdna právomoc a rozhodné právo pre dedenia) (C‑80/19, EU:C:2020:569, bod 69). Súdny dvor rozhodol, že „zásada celistvosti dedičstva nie je absolútna“.
36      Pozri v tomto smere BOULANGER, D., c. d., body 16 a 17, s. 41. Pozri tiež v nemeckom práve DUTTA, A.: Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen, c. d., bod 11.
37      Ú. v. EÚ L 177, 2008, s. 6. Možno uviesť dva hlavné rozdiely medzi nariadením č. 593/2008 a nariadením č. 650/2012 v súvislosti s kolíznymi pravidlami, od ktorých sa toto druhé nariadenie práve snaží upustiť. Na jednej strane podľa článku 3 nariadenia č. 593/2008 si zmluvné strany darovacej zmluvy môžu zvoliť právny poriadok, ktorý sa bude uplatňovať na zmluvu. Na druhej strane pri absencii tejto voľby podliehajú darovania nehnuteľností právnemu poriadku krajiny, kde sa nehnuteľnosť nachádza, podľa článku 4 ods. 1 písm. c) tohto nariadenia. Navyše z článku 4 ods. 2 tohto nariadenia možno vyvodiť, že pri absencii voľby sa darovania nehnuteľností spravujú právnym poriadkom krajiny obvyklého pobytu darcu ako strany povinnej uskutočniť plnenie charakteristické pre zmluvu.
38      Podľa článku 1 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 593/2008 sú z neho vylúčené majetkové režimy manželov. Pozri v tomto zmysle zhrnutie od GAUDEMET‑TALLON, H.: Convention de Rome du 19 juin 1980 et règlement „Rome I“ du 17 juin 2008. – Champ d’application. – Clauses générales. In: JurisClasseur Droit international. LexisNexis: Paris, 2020, spis 552‑11, bod 52.
39      Pozri bod 19 vyššie.
40      Pozri bod 43 vyššie.
41      Pozri písmeno f) zmluvy citovanej v bode 19 vyššie.
42      Podotýkam, tak ako už uviedla Komisia, že dosah zvoleného práva je spresnený v anglickej, francúzskej, talianskej, holandskej a poľskej verzii a že v španielskej verzii, ktorá je rovnako nejednoznačná ako nemecká verzia v čase jej uverejnenia, bol zmenený takto: „Osoba si môže za rozhodné právo, ktorým sa bude spravovať dedenie jej celého dedičstva, zvoliť právny poriadok štátu“ (korigendum Ú. v. EÚ L 243, 2019, s. 9).
43      Pozri rozsudok zo 16. júla 2020, E. E. (Súdna právomoc a rozhodné právo pre dedenia) (C‑80/19, EU:C:2020:569, body 88 a 92).
44      Pozri článok 15 nariadenia č. 650/2012 s názvom „Preskúmanie právomoci“. Pozri, pokiaľ ide o pravidlá upravujúce právomoc a ich vplyv na obeh rozhodnutí, rozsudky z 21. júna 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, body 37 a 53 až 55), ako aj zo 16. júla 2020, E. E. (Súdna právomoc a rozhodné právo pre dedenia) (C‑80/19, EU:C:2020:569, body 61 a 62).
45      Pozri, pokiaľ ide o obsah prechodných ustanovení, ako aj o vzťah medzi nimi a medzinárodnou súdnou právomocou návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Campos Sánchez‑Bordona vo veci E. E. (Súdna právomoc a rozhodné právo pre dedenia) (C‑80/19, EU:C:2020:230, body 101 až 104, ako aj 108 až 112).
46      Pozri rozsudok zo 16. júla 2020, E. E. (Súdna právomoc a rozhodné právo pre dedenia) (C‑80/19, EU:C:2020:569, body 92 a 93).