62021CC0466
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
PRIIT PIKAMÄE
prednesené 9. marca 2023 (
1
)
Vec C‑466/21 P
Land Rheinland‑Pfalz
proti
Deutsche Lufthansa AG,
Európskej komisii
„Odvolanie – Štátna pomoc – Odvetvie leteckej dopravy – Pomoc poskytnutá Nemeckom na prevádzku letiska Frankfurt‑Hahn – Rozhodnutie o nevznesení námietok – Žaloba o neplatnosť – Postavenie ‚zainteresovanej strany‘ – Ochrana procesných práv – Pojem ‚celkový scenár‘“
1.
Svojím odvolaním sa Land Rheinland‑Pfalz (Spolková krajina Porýnie‑Falcko, Nemecko, ďalej len „spolková krajina“) domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 19. mája 2021 vo veci Deutsche Lufthansa/Komisia (T‑218/18, neuverejnený, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2021:282), ktorým Všeobecný súd zrušil rozhodnutie Komisie C(2017) 5289 final z 31. júla 2017 o štátnej pomoci SA.47969 (2017/N), ktorú poskytlo Nemecko v súvislosti s pomocou na prevádzku letiska Frankfurt‑Hahn (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
2.
Tento rozsudok je predmetom dvoch vzájomných odvolaní v tejto veci, ktorými sa Európska komisia a Deutsche Lufthansa, AG, (ďalej len „DLH“) domáhajú zrušenia tohto rozsudku, respektíve jeho zrušenia v rozsahu, v akom sa ním zamietla druhá námietka prvej časti jediného žalobného dôvodu, ktorý DLH uviedla na prvom stupni.
3.
Súdnemu dvoru bola opäť položená otázka týkajúca sa aktívnej legitimácie napadnúť rozhodnutie, ktorým Komisia rozhodla o ukončení správneho konania o štátnej pomoci z dôvodu, že pomoc nevyvoláva pochybnosti o jej zlučiteľnosti s vnútorným trhom. V tomto kontexte sa Súdny dvor vyzýva, aby rozhodol o tom, aký rozsah treba priznať pojmu „zainteresovaná strana“, a o tom, kedy sa možno domnievať, že takáto strana vo svojom odvolaní namieta porušenie svojich procesných práv. Okrem toho bude musieť Súdny dvor rozhodnúť najmä o tom, či Všeobecný súd oprávnene použil právny pojem „celkový scenár“ na určenie toho, či priamy príjemca pomoci previedol skúmanú pomoc na iný podnik. Na žiadosť Súdneho dvora sa tieto návrhy budú týkať len týchto právnych otázok.
I. Okolnosti predchádzajúce sporu
4.
Spolková republika Nemecko 7. apríla 2017 oznámila Komisii svoj zámer poskytnúť pomoc na prevádzku letiska Frankfurt‑Hahn z dôvodu jeho stratovosti (ďalej len „sporná pomoc“). Letisko prevádzkuje spoločnosť Flughafen Frankfurt‑Hahn, GmbH, (ďalej len „FFHG“).
5.
V napadnutom rozhodnutí Komisia v podstate rozhodla, že nie je potrebné začať formálne vyšetrovacie konanie podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ, pretože hoci opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, je zlučiteľné s vnútorným trhom podľa odseku 3 písm. c) tohto článku. Komisia v napadnutom rozhodnutí konkrétne uviedla, že v spádovej oblasti letiska Frankfurt‑Hahn sa nenachádzajú žiadne iné letiská.
6.
Pred sporným rozhodnutím Komisia prijala dve ďalšie rozhodnutia o opatreniach prijatých Spolkovou republikou Nemecko v prospech letiska Frankfurt‑Hahn a spoločnosti Ryanair. Prvým z nich je rozhodnutie (EÚ) 2016/788 z 1. októbra 2014 o štátnej pomoci SA.32833 (11/C) (ex 11/NN), ktorú poskytlo Nemecko v súvislosti s mechanizmom financovania letiska Frankfurt‑Hahn zavedeným v rokoch 2009 až 2011 (Ú. v. EÚ L 134, 2016, s. 1), ktoré bolo predmetom uznesenia zo 17. mája 2019, Deutsche Lufthansa/Komisia (T‑764/15, neuverejnené, EU:T:2019:349). Druhým je rozhodnutie (EÚ) 2016/789 z 1. októbra 2014 o štátnej pomoci SA.21121 (C‑29/08) (ex NN 54/07), ktorú poskytlo Nemecko v súvislosti s financovaním letiska Frankfurt‑Hahn a finančnými vzťahmi medzi letiskom a spoločnosťou Ryanair (Ú. v. EÚ L 134, 2016, s. 46), ktoré bolo predmetom rozsudku z 12. apríla 2019, Deutsche Lufthansa/Komisia (T‑492/15, EU:T:2019:252). Odvolania proti tomuto uzneseniu a tomuto rozsudku boli zamietnuté rozsudkami z 15. júla 2021, Deutsche Lufthansa/Komisia (C‑453/19 P, EU:C:2021:608), respektíve z 20. januára 2022, Deutsche Lufthansa/Komisia (C‑594/19 P, EU:C:2022:40).
7.
Okrem toho Komisia 26. októbra 2018 začala formálne vyšetrovacie konanie, a to na základe sťažnosti žalobkyne zaevidovanej pod číslom SA.43260, ktorá sa týkala iných opatrení v prospech letiska Frankfurt‑Hahn a spoločnosti Ryanair (ďalej len „konanie Hahn IV“).
II. Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
8.
Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 29. marca 2018 DLH podala žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia sporného rozhodnutia.
9.
DLH predložila Všeobecnému súdu v podstate jediný žalobný dôvod.
10.
Všeobecný súd v napadnutom rozsudku rozhodol, že Komisia správne nezohľadnila všetky kritériá týkajúce sa spádovej oblasti letiska Frankfurt‑Hahn, ktoré mala posúdiť podľa usmernení o štátnej pomoci letiskám a leteckým spoločnostiam (Ú. v. EÚ C 99, 2014, s. 3), a preto Komisii jej nedostatočná a neúplná analýza neumožnila rozptýliť všetky pochybnosti o zlučiteľnosti spornej pomoci s vnútorným trhom. Všeobecný súd tak čiastočne vyhovel jedinému žalobnému dôvodu spoločnosti DLH a zrušil sporné rozhodnutie.
III. Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
A. Návrhy v hlavnom odvolaní
11.
Svojím odvolaním spolková krajina navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, s konečnou platnosťou zamietol žalobu proti spornému rozhodnutiu a uložil spoločnosti DLH povinnosť nahradiť trovy prvostupňového a odvolacieho konania.
12.
DLH navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie ako neprípustné, alebo prinajmenšom ako nedôvodné, a uložil spolkovej krajine povinnosť nahradiť trovy konania.
13.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, vyhlásil žalobu v prvom stupni za neprípustnú, alebo subsidiárne za nedôvodnú, a uložil spoločnosti DLH povinnosť nahradiť trovy prvostupňového a odvolacieho konania.
B. Návrhy v konaní o vzájomnom odvolaní podanom spoločnosťou DLH
14.
DLH vo svojom vzájomnom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom zamieta druhú výhradu z prvej časti jej jediného žalobného dôvodu, a uložil spolkovej krajine povinnosť nahradiť trovy konania.
15.
Spolková krajina navrhuje, aby Súdny dvor zamietol vzájomné odvolanie spoločnosti DLH, zrušil napadnutý rozsudok, s konečnou platnosťou zamietol žalobu proti spornému rozhodnutiu a uložil spoločnosti DLH povinnosť nahradiť trovy prvostupňového a odvolacieho konania.
16.
Komisia navrhuje, aby bolo vzájomné odvolanie spoločnosti DLH zamietnuté ako neprípustné, alebo subsidiárne nedôvodné, a aby sa DLH uložila povinnosť nahradiť trovy prvostupňového a odvolacieho konania.
C. Návrhy v konaní o vzájomnom odvolaní podanom Komisiou
17.
Komisia vo svojom vzájomnom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, vyhlásil žalobu v prvom stupni za neprípustnú, alebo subsidiárne za nedôvodnú, a uložil spoločnosti DLH povinnosť nahradiť trovy prvostupňového a odvolacieho konania.
18.
DLH navrhuje, aby Súdny dvor zamietol vzájomné odvolanie ako neprípustné, alebo prinajmenšom ako nedôvodné, a uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
19.
Spolková krajina navrhuje, aby Súdny dvor vyhovel vzájomnému odvolaniu Komisie, zrušil napadnutý rozsudok, s konečnou platnosťou zamietol žalobu proti spornému rozhodnutiu a uložil spoločnosti DLH povinnosť nahradiť trovy prvostupňového a odvolacieho konania.
20.
DLH, spolková krajina a Komisia predniesli ústne pripomienky na pojednávaní, ktoré sa konalo 30. novembra 2022.
IV. Analýza
21.
Na žiadosť Súdneho dvora sa tieto návrhy týkajú len prvých odvolacích dôvodov hlavného odvolania spolkovej krajiny a vzájomného odvolania Komisie, ktoré sú založené na nesprávnom právnom posúdení a nedostatočnom odôvodnení napadnutého rozsudku, pokiaľ ide o určenie aktívnej legitimácie spoločnosti DLH v tejto veci, a druhého odvolacieho dôvodu vzájomného odvolania spoločnosti DLH, ktorý je založený na tom, že Všeobecný súd nesprávne použil pojem „celkový scenár“ pri zisťovaní toho, či FFHG previedla posudzovanú pomoc na spoločnosť Ryanair, a teda pri posudzovaní toho, či existujú pochybnosti o zlučiteľnosti predmetnej pomoci s vnútorným trhom.
A. O dôvode chýbajúcej aktívnej legitimácie spoločnosti DLH (prvý odvolací dôvod hlavného odvolania a prvý odvolací dôvod vzájomného odvolania Komisie)
1.
Zhrnutie napadnutého rozsudku a tvrdení účastníkov konania
22.
Odôvodnenie Všeobecného súdu, ktoré viedlo k uznaniu aktívnej legitimácie DLH, a teda k zamietnutiu námietky neprípustnosti žaloby tejto spoločnosti, kritizujú spolková krajina a Komisia, pokiaľ ide o výklad pojmu „zainteresovaná strana“, a iba spolková krajina, pokiaľ ide o to, že sa DLH sa dovoláva svojich procesných práv.
23.
V bodoch 39 až 56 napadnutého rozsudku Všeobecný súd v podstate rozhodol, že DLH je „zainteresovanou stranou“ v zmysle článku 1 písm. h) nariadenia (EÚ) 2015/1589 (
2
), a to z dvoch dôvodov. Na jednej strane Všeobecný súd v bode 50 napadnutého rozsudku konštatoval, že sporná pomoc poskytnutá letisku Frankfurt‑Hahn by mohla ovplyvniť konkurenčné postavenie letiska Frankfurt nad Mohanom, ktoré je hlavným uzlovým letiskom DLH, a tým ovplyvniť záujmy tejto leteckej spoločnosti. Na druhej strane v bodoch 51 až 54 tohto rozsudku zdôraznil, že sporná pomoc tým, že letisku Frankfurt‑Hahn umožnila pokračovať v činnosti, umožnila spoločnosti Ryanair zachovať konkurenčný tlak, ktorý vyvíja na DLH pri odletoch z tohto letiska.
24.
V bodoch 61 až 64 napadnutého rozsudku Všeobecný súd v podstate rozhodol, že z analýzy žaloby o neplatnosť ako celku vyplýva, že DLH namietala, že Komisia porušila jej procesné práva tým, že rozhodla nezačať formálne vyšetrovacie konanie.
2.
Posúdenie
a)
Úvodné poznámky
25.
Než pristúpim k analýze zameranej na overenie opodstatnenosti kritiky, ktorú vzniesli spolková krajina a Komisia, je potrebné uviesť niekoľko úvodných poznámok s cieľom vymedziť právny kontext, v ktorom je nutné aktívnu legitimáciu DLH posúdiť.
26.
Podľa článku 263 štvrtého pododseku ZFEÚ sa aktívna legitimácia fyzickej alebo právnickej osoby uznáva najmä v prípade práva podať opravný prostriedok proti aktu Únie, ktorý jej nie je určený, pod podmienkou, že sa jej tento akt týka „priamo a osobne“.
27.
Ak zhrnieme klasickú judikatúru, akt sa osoby „priamo týka“, ak existuje priamy vzťah medzi napadnutým aktom a jej právnou situáciou, (
3
) a akt sa osoby „osobne týka“, ak sa jej dotýka na základe určitých osobitných vlastností alebo na základe okolnosti, ktorá ju charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe. (
4
)
28.
Ako už bolo uvedené, tieto dve podmienky majú odlišnú povahu v tom, že priama dotknutosť sa v zásade týka právnej situácie žalobcu, zatiaľ čo osobná dotknutosť sa týka výlučne faktickej situácie žalobcu. (
5
)
29.
Pokiaľ ide v prejednávanej veci o žalobu proti rozhodnutiu Komisie vo veci štátnej pomoci, je potrebné uviesť, že v rámci konania o preskúmaní pomoci upraveného v článku 108 ZFEÚ treba rozlišovať medzi na jednej strane predbežnou fázou preskúmania upravenou v odseku 3 tohto článku, ktorá slúži len na to, aby si Komisia mohla urobiť prvý názor o čiastočnej alebo úplnej zlučiteľnosti predmetnej pomoci, a na druhej strane formálnou fázou preskúmania podľa odseku 2 uvedeného článku. Formálna fáza je nevyhnutná, pokiaľ má Komisia „závažné ťažkosti“ pri posúdení, či je pomoc zlučiteľná s vnútorným trhom. Ak teda v prvom preskúmaní všetky tieto ťažkosti neprekonali, Komisia je v záujme získania úplných informácií povinná vyžiadať si všetky potrebné stanoviská a na tento účel začať formálne vyšetrovacie konanie. (
6
) Len v rámci tohto konania teda ukladá zmluva Komisii povinnosť poskytnúť „príslušným stranám“ možnosť predložiť pripomienky.
30.
Podľa konsolidovanej judikatúry, ktorá sa datuje od rozsudkov Cook/Komisia (
7
) a Matra/Komisia (
8
), ak Komisia bez začatia formálneho vyšetrovacieho konania rozhodnutím prijatým na konci predbežnej fázy konštatuje, že pomoc je zlučiteľná s vnútorným trhom, príslušné strany môžu dosiahnuť dodržanie svojich procesných práv len vtedy, ak majú možnosť napadnúť toto rozhodnutie na súde Únie. Návrh na zrušenie takéhoto rozhodnutia podaný „zainteresovanou stranou“ v zmysle článku 108 ods. 2 ZFEÚ sa tak vyhlási za prípustný, ak chce žalobca podaním návrhu zachovať svoje procesné práva, ktoré má podľa posledného uvedeného ustanovenia. (
9
) V takomto prípade žalobca na rozdiel od osoby, ktorá spochybňuje dôvodnosť rozhodnutia prijatého na konci formálneho vyšetrovacieho konania, nemusí preukázať, že má osobitné postavenie v zmysle judikatúry vyplývajúcej z rozsudku Plaumann, o ktoré by išlo najmä vtedy, ak by jeho postavenie na trhu bolo „podstatne ovplyvnené“ pomocou, ktorá je predmetom predmetného rozhodnutia. (
10
)
31.
Pojem „zainteresovaná strana“ normotvorca Únie spresnil v článku 1 písm. h) nariadenia (ES) č. 659/1999 (
11
), na ktorý nadväzuje článok 1 písm. h) nariadenia 2015/1589, ktorý vymedzuje pojem „zainteresovaná strana“ ako „akýkoľvek členský štát a akúkoľvek osobu, podnikateľa alebo združenie podnikateľov, ktorých záujmy možno ovplyvniť poskytnutím pomoci, najmä príjemca pomoci, konkurujúci si podnikatelia a obchodné združenia“. Hoci teda tento pojem zahŕňa najmä podnik, ktorý konkuruje príjemcovi pomoci, podľa ustálenej judikatúry odkazuje na neurčitý okruh osôb. (
12
) Súdny dvor napríklad pripustil, že podniky, ktoré nie sú priamymi konkurentmi príjemcu pomoci, môžu byť považované za „zainteresované strany“, ak sa z právneho hľadiska dostatočne preukáže, že pomoc môže mať konkrétny vplyv na ich situáciu. (
13
)
32.
Na základe týchto poznámok teraz preskúmam konkrétne výhrady, ktoré spolková krajina a Komisia vzniesli voči odôvodneniu Všeobecného súdu, ktoré viedlo k tomu, že Všeobecný súd vyhlásil žalobu spoločnosti DLH za prípustnú.
b)
O postavení spoločnosti DLH ako „zainteresovanej strany“
1) O nesprávnom výklade pojmu „nepriamy konkurent“
33.
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd vyložil pojem „nepriamy konkurent“ príliš široko, čo ho viedlo k nesprávnemu záveru, že DLH je „zainteresovanou stranou“ v zmysle judikatúry Súdneho dvora. Na jednej strane Všeobecný súd nedodržal požiadavky rozsudkov Kronoply a Rakúsko/Scheucher‑Fleisch a i. (
14
), v ktorých Súdny dvor rozhodol, že pokiaľ ide o dôkaz existencie nepriamej konkurencie, je potrebné preukázať po prvé, že príjemca pomoci a nepriamy konkurent sú v konkurenčnom vzťahu, aspoň pokiaľ ide o časť ich činnosti, a po druhé, že pomoc môže ovplyvniť konkurenčné postavenie uvedeného konkurenta. Na druhej strane Všeobecný súd nekonštatoval skutočné vplyvy predmetnej pomoci na letisko Frankfurt nad Mohanom, najmä na jeho ziskovosť, a na ponuky letov spoločnosti DLH z letiska Frankfurt nad Mohanom, ako aj spoločnosti Ryanair z letiska Frankfurt‑Hahn.
34.
Hoci je pravda, ako uvádza Komisia, že Všeobecný súd chcel zrejme v bodoch 45 a 46 napadnutého rozsudku charakterizovať vzťah medzi príjemcom spornej pomoci, FFHG, a žalobkyňou, DLH, ako vzťah nepriamej hospodárskej súťaže, výklad prijatý judikatúrou, pokiaľ ide o otázku, či podnik, ktorý nie je priamym konkurentom príjemcu pomoci, je „zainteresovanou stranou“, je oveľa širší než ten, ktorý uvádza Komisia.
35.
Pokiaľ ide o prvú námietku, ktorou Komisia Všeobecnému súdu vytýka, že nezohľadnil to, že predpokladom existencie nepriamej konkurencie je, že žalobca a príjemca pomoci si konkurujú aspoň v časti svojej činnosti, treba uviesť, že táto námietka sa zakladá na rozsudkoch Kronoply a Rakúsko/Scheucher‑Fleisch.
36.
Nemyslím si, že výklad týchto rozsudkov, ako ho navrhuje Komisia, sa na Súdnom dvore môže stretnúť s pochopením.
37.
V rozsudku Kronoply Súdny dvor kvalifikoval ako „zainteresovanú stranu“ podnik, ktorý nebol priamym konkurentom príjemcu pomoci, ale pre svoj výrobný proces potreboval rovnaké suroviny. Z tohto rozsudku teda vôbec nevyplýva, že by tým Súdny dvor chcel všeobecne obmedziť priznávanie tohto postavenia len na podniky, ktoré sú v konkurenčnom vzťahu s príjemcom pomoci aspoň v časti svojej činnosti.
38.
Vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Rakúsko/Scheucher‑Fleisch, predmetnú pomoc tvorili dotácie poskytnuté v rámci programu na podporu výroby, spracovania, úpravy a uvádzania poľnohospodárskych výrobkov na trh v Rakúsku prostredníctvom známky kvality a bola poskytnutá všetkým podnikom pôsobiacim v reťazci špecifickom pre túto známku vrátane niektorých podnikov na porážku a rozrábku a ich maloobchodných zákazníkov.
39.
Žalobcovia, ktorými boli podniky špecializované na porážku a rozrábku zvierat, na ktoré sa uvedená známka nevzťahovala, boli považovaní za zainteresované strany ako priami konkurenti podnikov vykonávajúcich rovnakú činnosť, na ktorú sa známka kvality vzťahovala, a ako nepriami konkurenti maloobchodníkov s uvedenou známkou. Súdny dvor tak uznal postavenie „nepriamych konkurentov“ v prípade podnikov, ako sú žalobcovia, ktoré nepôsobia na rovnakej úrovni ako maloobchodníci, a preto si s nimi nekonkurujú v žiadnej časti svojej činnosti. (
15
)
40.
Okrem toho sú tieto rozsudky súčasťou línie judikatúry, v ktorej Súdny dvor podľa môjho názoru dospel k záveru, že postavenie „zainteresovanej strany“ prináleží podnikom, ktoré nie sú priamymi konkurentmi príjemcu, v širšom rozsahu situácií, než tvrdí Komisia v tomto prípade. Dobrým príkladom tohto prístupu Súdneho dvora je rozsudok 3F.
41.
V tejto veci išlo o dánske nariadenie zahŕňajúce daňové opatrenia, ktoré sa vzťahovalo na dánsky medzinárodný register lodí. Podľa tohto nariadenia tento register na jednej strane umožňoval majiteľom lodí, ktorých plavidlá v ňom boli zaregistrované, zamestnávať námorníkov, ktorí boli štátnymi príslušníkmi tretích krajín, a vyplácať im odmenu v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi týchto tretích krajín, ktorá bola nižšia než odmena vyplývajúca z uplatňovania dánskych právnych predpisov. Na druhej strane boli všetci námorníci zamestnaní na týchto lodiach oslobodení od dane z príjmu, čo znamenalo zníženie mzdových nárokov týchto námorníkov voči majiteľom lodí.
42.
Súdny dvor vo svojom rozsudku uznal, že odborovú organizáciu námorníkov možno kvalifikovať ako „zainteresovanú stranu“, pretože predmetná pomoc mohla mať konkrétny vplyv na jej situáciu a tento vplyv sa týkal jej „konkurenčného postavenia“nie na trhu, na ktorom pôsobili vlastníci lodí, ale na trhu ponuky pracovných síl voči iným odborovým organizáciám námorníkov, ktorých členovia boli zamestnaní na lodiach zapísaných v uvedenom registri. (
16
)
43.
V spojení s rozsudkami Kronoply a Austria/Scheucher‑Fleisch by tento rozsudok 3F mohol naznačovať, že pri pojme „zainteresovaná strana“ sa vyžaduje dôkaz, že poskytnutie pomoci má vplyv na konkurenčné postavenie žiadateľa bez ohľadu na to, či sa tento konkrétny vplyv týka iného trhu, než je trh, na ktorom pôsobí príjemca pomoci.
44.
Nedávny rozsudok Súdneho dvora vo veci Ja zum Nürburgring/Komisia (
17
) navyše hranice tohto pojmu zrejme značne rozšíril.
45.
V tomto rozsudku bolo dôvodom na uznanie odvolateľa vo forme združenia ako „zainteresovanej strany“ to, že predmetná pomoc bola poskytnutá v rámci predaja majetku komplexu Nürburgring súkromnému podniku, ktorý sa snažil maximalizovať zisk, a že to narúša ciele odvolateľa v oblasti všeobecného záujmu a jeho samotnú existenciu, ktorá bola osobitne spojená s okruhom Nürburgring. (
18
)
46.
Preto námietku Komisie, že sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď od spoločnosti DLH nevyžadoval dôkaz, že si s letiskom Frankfurt‑Hahn konkuruje, hoci len čiastočne, nemožno podľa môjho názoru akceptovať.
47.
Pokiaľ ide o druhú námietku, ktorou Komisia Všeobecnému súdu vytýka, že implicitne dospel k záveru, že na účely označenia podniku, ktorý nekonkuruje príjemcovi pomoci, za „zainteresovanú stranu“ nie je potrebné zistiť skutočné účinky, ktoré vznikli poskytnutím pomoci, treba uviesť, že Komisia sa opäť odvoláva na rozsudky Kronoply a Rakúsko/Scheucher‑Fleisch.
48.
Podľa môjho názoru tieto rozsudky nemôžu slúžiť na preukázanie toho, že Všeobecný súd mal na účely správneho výkladu pojmu „zainteresovaná strana“ zistiť účinky predmetnej pomoci na letisko Frankfurt nad Mohanom, najmä na jeho ziskovosť, a na ponuky letov spoločnosti DLH z letiska Frankfurt nad Mohanom, ako aj spoločnosti Ryanair z letiska Frankfurt‑Hahn.
49.
Pokiaľ ide o prvý z týchto rozsudkov, Súdny dvor sa stotožnil s odôvodnením Všeobecného súdu, podľa ktorého žalobcovia preukázali, že došlo k zvýšeniu cien dreva, a hoci žalobcovia nepreukázali, že k takémuto zvýšeniu došlo v dôsledku poskytnutia predmetnej pomoci, existenciu negatívnych dôsledkov pre nich nebolo možné vylúčiť. Súdny dvor ani zďaleka nekonštatoval skutočný účinok spôsobený poskytnutím pomoci; na zvýšenie cien dreva poukázal len preto, aby podporil svoj záver o existencii čisto potenciálnej dotknutosti postavenia žalobcov na trhu v dôsledku uvedeného poskytnutia pomoci. (
19
)
50.
Pokiaľ ide o druhý rozsudok, nezdá sa mi, že by Súdny dvor v ktoromkoľvek z jeho bodov konštatoval existenciu skutočných účinkov pomoci v prospech maloobchodníkov na žalobkyne (podniky na porážku a rozrábku bez známky).
51.
Okrem toho rozsudky 3F a Nürburgring, o ktorých sa hovorí vyššie, len potvrdzujú, že zistenie skutočných účinkov pomoci nie je nevyhnutné na to, aby sa dospelo k záveru, že podnik, ktorý nie je priamym konkurentom príjemcu, možno kvalifikovať ako „zainteresovanú stranu“.
52.
Tejto druhej námietke teda podľa mňa nemožno vyhovieť.
2) O tom, že žalobkyňa nepreukázala, že boli dotknuté jej právne záujmy alebo právne postavenie
53.
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne vyložil pojem „zainteresovaná strana“, keďže nevyžadoval, aby DLH preukázala, že poskytnutie predmetnej pomoci ovplyvnilo „jej právne záujmy alebo jej právne postavenie“.
54.
V tejto súvislosti je dôležité pripomenúť, že z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pojem „zainteresovaná strana“ sa uplatňuje aj na podnik, ktorý nie je priamym konkurentom príjemcu pomoci, a to za predpokladu, že tento podnik tvrdí, že „jeho záujmy môžu byť dotknuté poskytnutím pomoci“, a na tento účel „z právneho hľadiska dostatočne preukáže, že pomoc môže mať konkrétny dosah na jeho postavenie“. (
20
) Naopak sa mi nezdá, že by z tejto judikatúry vyplývalo, že by za „zainteresované strany“ bolo možné uznať len podniky, v prípade ktorých hrozí, že bude dotknutý ich právny záujem alebo právne postavenie.
55.
Na podporu svojho výkladu Komisia uvádza rozsudky 3F a Nürburgring. Pokiaľ ide o prvý rozsudok, zrejme sa domnieva, že žalobkyňa, odborová organizácia námorníkov, bola uznaná za „zainteresovanú stranu“ z dôvodu, že poskytnutie pomoci ovplyvnilo jej právne postavenie tým, že zmenilo jej vyjednávaciu pozíciu vo vzťahu k niektorým dánskym majiteľom lodí, čo podľa môjho názoru odráža nesprávne chápanie rozsudku. Ako už bolo vysvetlené vyššie, toto uznanie totiž podľa Súdneho dvora vyplývalo z vplyvu na konkurenčné postavenie tohto odborového zväzu vo vzťahu k ostatným odborovým zväzom námorníkov v rámci vyjednávania o kolektívnych zmluvách, čo malo následné dôsledky na schopnosť uvedeného odborového zväzu získavať členov. (
21
) Za týchto okolností nebola potrebná žiadna zmena právneho postavenia žalobkyne. Pokiaľ ide o druhý rozsudok, Komisia tvrdí, že zmenu právnej situácie, ktorá umožňuje dospieť k záveru, že odvolateľ je „zainteresovanou stranou“, vysvetľuje skutočnosť, že cieľ všeobecného záujmu sledovaný odvolateľom sa stal „právne neuskutočniteľným“, keďže príjemcom pomoci a nadobúdateľom komplexu Nürburgring bol súkromný podnik. Zdá sa teda, že Komisia tvrdí, že poskytnutie predmetnej pomoci by malo za následok budúcu zmenu právneho postavenia odvolateľa. Ja sa domnievam, že záver Súdneho dvora je založený na nezlučiteľnosti cieľa sledovaného odvolateľom a cieľa podniku, ktorý pomoc dostáva, bez akéhokoľvek zohľadnenia napríklad možného neskoršieho zániku odvolateľa. (
22
)
56.
Nerelevantnosť kritéria zásahu do právnych záujmov alebo právneho postavenia žalobcu v tomto posúdení by navyše nemala byť prekvapujúca. Ako už bolo v týchto návrhoch vysvetlené, aktívna legitimácia „zainteresovanej strany“ vo vzťahu k rozhodnutiu o vyhlásení pomoci za zlučiteľnú na konci konania o predbežnom preskúmaní pomoci má v skutočnosti zmierniť podmienku, podľa ktorej sa vec musí žalobcu „osobne týkať“ v zmysle článku 263 štvrtého pododseku ZFEÚ, ako ju Súdny dvor vyložil vo svojej judikatúre vyplývajúcej z rozsudku Plaumann. Postavenie „zainteresovanej strany“ je teda vyjadrením relevantného právneho kritéria na účely posúdenia podmienky osobnej dotknutosti stanovenej v ZFEÚ. Ako už bolo vysvetlené, tá sa týka skutkovej, a nie právnej situácie žalobcu.
57.
Vzhľadom na to sa Všeobecný súd nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď DLH označil za „zainteresovanú stranu“ len na základe jej hospodárskeho záujmu.
58.
Ostatné námietky, ktoré v tejto súvislosti vzniesla Komisia, nemôžu podľa môjho názoru navrhovaný výklad zvrátiť.
59.
Potrebu, aby boli dotknuté právne záujmy alebo právne postavenie žalobcu, nemožno v rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, odvodiť ani z paralely s judikatúrou týkajúcou sa priamej dotknutosti v zmysle článku 263 štvrtého pododseku ZFEÚ, (
23
) ani z paralely s judikatúrou týkajúcou sa pojmu „záujem na rozhodnutí veci“ uvedeného v článku 40 druhom pododseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ani z rozsudku Scuola Elementare Maria Montessori/Komisia, Komisia/Scuola Elementare Maria Montessori a Komisia/Ferracci (ďalej len „rozsudok Montessori“) (
24
).
60.
Prvá oblasť judikatúry sa týka výkladu podmienky „priamej dotknutosti“, a preto z vyššie uvedených dôvodov nie je vôbec relevantná.
61.
Druhá oblasť judikatúry sa týka ustanovenia Štatútu Súdneho dvora, podľa ktorého majú právo vo veciach prejednávaných pred Súdnym dvorom vstúpiť do konania ako vedľajší účastníci orgány, úrady a agentúry Únie a akákoľvek iná osoba, ktorá preukáže oprávnený záujem na rozhodnutí veci. Podľa tejto ustálenej judikatúry záujem na rozhodnutí veci znamená priamy a aktuálny záujem na tom, aby sa vyhovelo strane, ktorú má vedľajší účastník v úmysle podporiť, čo znamená nutnosť overiť, či sa rozhodnutie Komisie žiadateľa o vstup do konania priamo týka a či je jeho záujem na výsledku sporu istý. Ako pripomína Komisia, Súdny dvor spresnil, že záujem na rozhodnutí veci možno v zásade považovať za dostatočne priamy len vtedy, ak toto rozhodnutie môže zmeniť právne postavenie žiadateľa o vstup do konania. (
25
) Ide však o posúdenie podobné posúdeniu priamej dotknutosti v zmysle článku 263 štvrtého pododseku ZFEÚ a ako také nie je vhodné na transpozíciu do rámca výkladu pojmu „zainteresovaná strana“. V každom prípade tento exegetický výsledok vyplýva z vyváženia, špecifického pre daný vstup do konania, medzi potrebou umožniť lepšie posúdenie rámca vecí a potrebou vyhnúť sa množstvu jednotlivých vstupov do konania, ktoré by mohli ohroziť efektívnosť a hladký priebeh konania. (
26
)
62.
Rozsudok Montessori (
27
) je v tejto súvislosti irelevantný, ako už Súdny dvor rozhodol v rozsudku Nürburgring. V prvom uvedenom rozsudku totiž nešlo o otázku postavenia osoby alebo podniku ako „zainteresovanej strany“, ale o prípadný priamy zásah vzhľadom na rozhodnutie Komisie, ktorým sa zachovali účinky predmetných vnútroštátnych opatrení, ktorými sa zaviedla schéma pomoci, do právneho postavenia sťažovateľa, ktorý tvrdí, že ho tieto opatrenia stavajú do nevýhodného konkurenčného postavenia. (
28
)
3) O porušení povinnosti odôvodnenia, pokiaľ ide o existenciu konkurencie medzi spoločnosťami DLH a Ryanair
63.
Komisia a spolková krajina tiež vo viacerých ohľadoch kritizujú posúdenia Všeobecného súdu týkajúce sa vzťahu medzi spoločnosťami DLH a Ryanair uvedené v bodoch 51 až 54 napadnutého rozsudku.
64.
Komisia sa predovšetkým domnieva, že pokiaľ ide o existenciu konkurencie medzi spoločnosťami DLH a Ryanair, Všeobecný súd v bodoch 52 a 53 napadnutého rozsudku porušil povinnosť odpovedať na všetky jej tvrdenia.
65.
Treba najprv jednak pripomenúť, že v rámci odvolania sa preskúmanie Súdnym dvorom zameriava najmä na overenie toho, či Všeobecný súd z právneho hľadiska odpovedal dostatočne na všetky tvrdenia, ktoré uviedol žalobca, a jednak, že dôvod založený na neodpovedaní Všeobecného súdu na tvrdenia predložené v prvostupňovom konaní predstavuje v podstate tvrdenie, že došlo k porušeniu povinnosti odôvodnenia, ktorá vyplýva z článku 36 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie uplatniteľného na Všeobecný súd na základe článku 53 prvého odseku tohto Štatútu a článku 117 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu. V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora však treba dodať, že Všeobecný súd nemusí vypracovať odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom rozoberalo jednotlivo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi sporu, a že odôvodnenie Všeobecného súdu môže teda byť implicitné pod podmienkou, že umožní dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi, pre ktoré Všeobecný súd neuznal ich tvrdenia, a poskytne Súdnemu dvoru dostatok prostriedkov, aby mohol vykonať svoje preskúmanie. (
29
)
66.
Treba poznamenať, že Komisia vo svojich písomných podaniach na prvom stupni dôrazne spochybnila tvrdenie, že lety, ktoré ponúka spoločnosť Ryanair s odletom z letiska Frankfurt‑Hahn, konkurujú letom do tých istých destinácií, ktoré ponúka DLH s odletom z letiska Frankfurt nad Mohanom.
67.
V tejto súvislosti Komisia najmä zdôraznila po prvé, že DLH využíva letisko vo Frankfurte nad Mohanom ako uzol a že prevažnú väčšinu jej cestujúcich tvoria tranzitní cestujúci, zatiaľ čo spoločnosť Ryanair prevádzkuje s odletom z letiska Frankfurt‑Hahn nízkonákladové lety z miesta na miesto (point‑to‑point), a po druhé, že údajné dôkazy predložené spoločnosťou DLH Všeobecnému súdu neobsahovali žiadne informácie potvrdzujúce existenciu takejto konkurencie, napríklad údaje o vývoji počtu cestujúcich a ziskovosti leteckých liniek, ktoré DLH prevádzkuje súbežne so spoločnosťou Ryanair. (
30
)
68.
Body napadnutého rozsudku uvedené v námietkach Komisie, najmä bod 52, však odrážajú takmer prezumpčný prístup k otázke existencie hospodárskej súťaže medzi spoločnosťami DLH a Ryanair, keďže Všeobecný súd sa obmedzil na potvrdenie toho, že totožnosť destinácií, ktoré tieto spoločnosti obsluhujú, „naznačuje existenciu hospodárskej súťaže“. Zdá sa mi, že nemožno povedať, že by tým Všeobecný súd implicitne odpovedal na argumenty Komisie, ktorých cieľom bolo práve spochybniť nevyhnutnosť väzby medzi premisou (totožnosť obsluhovaných destinácií) a záverom (existencia hospodárskej súťaže). Domnievam sa preto, že toto odôvodnenie nemožno v žiadnom prípade považovať za dostatočné na to, aby Komisia mohla pochopiť dôvody zamietnutia svojich argumentov a aby Súdny dvor mohol vykonať súdne preskúmanie.
69.
Z toho vyplýva, že argumentácia uvedená v bodoch 51 až 54 napadnutého rozsudku je nedostatočne odôvodnená, a preto by mal Súdny dvor tejto námietke vyhovieť.
70.
Vzhľadom na tento záver nie je potrebné skúmať ďalšie námietky, ktoré voči tejto časti argumentácie Všeobecného súdu vzniesli spolková krajina a Komisia.
4) O porušení pravidiel týkajúcich sa dôkazného bremena pri určovaní existencie hospodárskej súťaže medzi letiskami Frankfurt‑Hahn a Frankfurt nad Mohanom
71.
Komisia v podstate vytýka Všeobecnému súdu, že sa na odôvodnenie prípustnosti žaloby spoločnosti DLH opiera o údajnú hospodársku súťaž medzi letiskom Frankfurt nad Mohanom a letiskom Frankfurt‑Hahn a o vplyv spornej pomoci na letisko Frankfurt nad Mohanom, hoci v žalobe o neplatnosť takéto argumenty neboli uvedené.
72.
Hoci Komisia tvrdí, že boli porušené pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena, zdá sa mi, že z bližšieho preskúmania jej námietky vyplýva, že smeruje skôr k napadnutiu toho, že Všeobecný súd porušil zásadu kontradiktórnosti.
73.
Pripomínam teda, že podľa judikatúry Súdneho dvora zásada kontradiktórnosti vo všeobecnosti nepriznáva každému účastníkovi konania len právo oboznámiť sa s listinami a pripomienkami predkladanými súdu protistranou a vyjadrovať sa k nim. Vyplýva z nej aj právo účastníkov konania oboznamovať sa s okolnosťami, na ktoré súd poukázal ex offo a na ktorých má v úmysle založiť svoje rozhodnutie, a vyjadrovať sa k nim. Na splnenie požiadaviek týkajúcich sa práva na spravodlivé súdne konanie teda treba, aby sa účastníci konania oboznámili so skutkovými, ako aj právnymi okolnosťami, ktoré sú rozhodujúce pre výsledok konania, a mali možnosť kontradiktórne sa k nim vyjadriť. (
31
)
74.
Zdá sa, že v bode 50 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že letiská Frankfurt‑Hahn a Frankfurt nad Mohanom sú konkurentmi.
75.
V časti svojej žaloby o zrušenie venovanej prípustnosti DLH vôbec nehovorí o hospodárskej súťaži medzi týmito dvoma letiskami a rozvíja argumentáciu založenú takmer výlučne na jej konkurenčnom vzťahu so spoločnosťou Ryanair.
76.
Treba konštatovať, že v úvodnej časti tejto žaloby (bod 48), ako aj v časti týkajúcej sa odôvodnenosti sporného rozhodnutia (body 117 a 118) sa DLH snaží preukázať, že dotovanie spoločnosti Ryanair zo strany spoločnosti FFHG umožnilo tejto leteckej spoločnosti presunúť sa na väčšie letiská, najmä na letisko Frankfurt nad Mohanom, a že správca tohto letiska odvtedy uplatňuje stratégiu prilákania nízkonákladových leteckých spoločností. V tejto súvislosti kritizuje vymedzenie spádovej oblasti letiska Frankfurt‑Hahn vykonané Komisiou v rámci jej analýzy zlučiteľnosti predmetnej pomoci s vnútorným trhom, a najmä bod 46 sporného rozhodnutia.
77.
Domnievam sa však, že za týchto okolností by len mimoriadne ústretový výklad tejto žaloby, ktorý by zahŕňal logický postup zameraný na odhalenie implicitného, ale nevyhnutného významu jej znenia, mohol viesť k záveru, že sa DLH domnieva, že tieto dve letiská sú v konkurenčnom vzťahu, a teda zohľadniť tento prvok pri posudzovaní toho, či DLH z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že predmetná pomoc môže mať konkrétny vplyv na jej situáciu.
78.
Keďže sa teda Všeobecný súd dopustil porušenia zásady kontradiktórnosti, navrhujem, aby Súdny dvor tejto námietke vyhovel.
5) O nesprávnom právnom posúdení toho, či by poskytnutie predmetnej pomoci malo konkrétny vplyv na situáciu spoločnosti DLH tým, že by narušilo prevádzku letiska Frankfurt nad Mohanom
79.
Spolková krajina tvrdí, že sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 50 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že sporná pomoc by mohla vytvoriť konkurenčný tlak na letisko Frankfurt nad Mohanom, čo by mohlo mať negatívny vplyv na jeho zákazníkov vrátane DLH.
80.
Keďže som navrhol kladnú odpoveď na predchádzajúcu námietku týkajúcu sa porušenia dôkazného bremena v súvislosti s neexistenciou údajného konkurenčného vzťahu medzi letiskami Frankfurt‑Hahn a Frankfurt nad Mohanom, touto námietkou sa budem zaoberať výlučne subsidiárne.
81.
Kým pristúpime k posúdeniu tejto námietky, treba pripomenúť, že právny rámec relevantný v tejto veci bol spresnený v nedávno prijatom rozsudku Súdneho dvora vo veci Solar Ileias Bompaina.
82.
Išlo o grécke nariadenie, ktoré malo za následok zníženie výkupných cien platených výrobcom energie z obnoviteľných zdrojov, akým bola odvolateľka, a ktorého cieľom bolo opätovne pokryť deficit osobitného účtu, ktorý bol predtým vytvorený legislatívnou cestou na financovanie výkupných cien najmä v prospech týchto výrobcov. Tento účet bol v zásade financovaný z osobitného príspevku uloženého spotrebiteľom a z ďalších zdrojov, napríklad príjmov príslušných účastníkov trhu. Podľa odvolateľky toto nariadenie viedlo k poskytnutiu pomoci dodávateľom elektrickej energie, pretože im povinnosť platiť príspevok stanovená nebola. Ak by sa týmto dodávateľom uložila povinnosť platiť príspevok s cieľom vyrovnať uvedený deficit, majetková situácia odvolateľky by podľa jej názoru bola priaznivejšia, pretože by nebolo potrebné znížiť výkupné ceny, z ktorých mala prospech.
83.
Pokiaľ ide o otázku, či pomoc mohla mať konkrétny vplyv na situáciu odvolateľky, Súdny dvor v tomto rozsudku uviedol, že hoci zásah do jej záujmov môže byť len potenciálny, riziko konkrétneho vplyvu na tie isté záujmy musí byť preukázané z právneho hľadiska dostatočne. (
32
) Inými slovami, relevantným kritériom je podľa Súdneho dvora kritérium existencie potenciálnej príčinnej súvislosti, ktorá je z právneho hľadiska dostatočne preukázaná, medzi údajnou pomocou a konkrétnym narušením záujmov alebo postavenia dotknutého podniku na trhu. (
33
)
84.
V súlade s týmito zásadami Súdny dvor potvrdil záver Všeobecného súdu, že odvolateľka nevysvetlila, akým spôsobom by mohlo mať prípadné oslobodenie dodávateľov elektrickej energie vplyv na stanovenie nových výkupných cien uplatniteľných v jej prípade, keďže vykonané úpravy mali predovšetkým vyvážiť nadmernú kompenzáciu, ktorá bola predtým poskytnutá týmto výrobcom. (
34
)
85.
Na účely výkladu je užitočné vrátiť sa späť a pripomenúť, ako bolo vysvetlené v bode 30 vyššie, že judikatúra rozšírila okruh subjektov, ktoré možno kvalifikovať ako „zainteresované strany“, tým, že toto postavenie oddelila od existencie konkurenčného vzťahu medzi žalobcom a príjemcom pomoci.
86.
V dôsledku takéhoto rozšírenia sa zdá, že dôkazná požiadavka týkajúca sa možnej príčinnej súvislosti medzi pomocou a konkrétnym vplyvom na situáciu žalobcu je skutočnou ochranou proti tomu, aby sa odvolanie proti rozhodnutiu Komisie, ako je napadnuté rozhodnutie, zmenilo na akési actio popularis. Zdá sa mi teda, že nás Súdny dvor vyzýva, aby sme túto väzbu chápali pomerne striktne, pričom treba mať na pamäti, že vyžaduje len preukázanie čisto potenciálneho, a nie skutočného zásahu do situácie žiadateľa.
87.
Tento prístup podľa môjho názoru zahŕňa požiadavku preukázať, že samotná sporná pomoc, a nie iba existencia potenciálneho konfliktu záujmov medzi jej príjemcom a žalobcom môže mať vplyv na záujmy žalobcu. (
35
)
88.
V bode 50 napadnutého rozsudku Všeobecný súd v podstate rozhodol, že keďže letisko Frankfurt nad Mohanom je hlavným strediskom letovej prevádzky spoločnosti DLH a nachádza sa v blízkosti letiska, ktoré je príjemcom spornej pomoci, DLH má záujem na tom, aby prevádzka letiska Frankfurt nad Mohanom nebola narušená prípadným zásahom do jeho konkurenčného postavenia, ktorý by mohol vyplynúť z poskytnutia spornej pomoci.
89.
Takto vytvorená príčinná súvislosť obsahuje podľa môjho názoru zjavnú medzeru.
90.
Všeobecný súd nezistil žiadne dôkazy o tom, že by prípadný konkurenčný tlak na letisko Frankfurt nad Mohanom mal negatívne dôsledky pre jeho zákazníkov, ako je DLH. V tejto súvislosti súhlasím s konštatovaním spolkovej krajiny, že argumentácia založená na všeobecných úvahách o politike hospodárskej súťaže by dokonca mohla viesť k opačnému predpokladu, pretože by letisko Frankfurt nad Mohanom bolo v dôsledku konkurenčného tlaku prinútené ponúkať lepšie zmluvné podmienky leteckým spoločnostiam, ktoré tam pôsobia.
91.
Na základe týchto úvah navrhujem, aby Súdny dvor v prípade, ak by usúdil, že vyššie preskúmaná námietka by sa mala zamietnuť, dospel k záveru, že argumentácia uvedená v bode 50 napadnutého rozsudku je z právneho hľadiska nesprávna, a v dôsledku toho tejto námietke vyhovel.
c)
O uplatňovaní procesných práv spoločnosťou DLH
92.
Spolková krajina vytýka Všeobecnému súdu jednak to, že nesprávne rozhodol najmä v bode 62 napadnutého rozsudku, že DLH vo svojej žalobe o neplatnosť namietala, že Komisia porušila jej procesné práva tým, že rozhodla nezačať formálne vyšetrovacie konanie, a jednak to, že Všeobecný súd toto konštatovanie nedostatočne odôvodnil.
93.
Podľa ustálenej judikatúry Všeobecnému súdu neprináleží, aby vykladal návrh žalobcu spochybňujúci výlučne dôvodnosť rozhodnutia o posúdení pomoci ako takého v tom zmysle, že v skutočnosti má za cieľ chrániť procesné práva, ktoré žalobcovi vyplývajú z článku 108 ods. 2 ZFEÚ, pokiaľ žalobca výslovne neuviedol žalobný dôvod sledujúci tento cieľ. Takýto výklad by fakticky viedol k preklasifikovaniu predmetu konania. (
36
)
94.
V rozsudkoch Kronoply a Rakúsko/Scheucher‑Fleisch Súdny dvor potvrdil, že ak sa žalobcovia na prvom stupni domáhajú zrušenia rozhodnutia Komisie o nezačatí formálneho vyšetrovacieho konania, uvedené obmedzenie právomoci vykladať žalobné dôvody nemá za následok, že by Všeobecný súd nemohol preskúmať vecné tvrdenia predložené žalobcom na preverenie, či neobsahujú aj skutočnosti na podporu určitého žalobného dôvodu, rovnako uvedeného žalobcom, výslovne podporujúceho existenciu vážnych ťažkostí, ktoré odôvodňovali začatie formálneho vyšetrovacieho konania. (
37
)
95.
V rozsudku Belgicko/Deutsche Post a DHL International (
38
) Súdny dvor spresnil, že nie je potrebné, aby žaloba o neplatnosť obsahovala jasne identifikovateľný žalobný dôvod zameraný na ochranu procesných práv žalobcov. Považoval za postačujúce, že podľa samotného znenia žaloby žalobcovia tvrdili, že nezačatie formálneho vyšetrovacieho konania im zabránilo v uplatnení procesných záruk, na ktoré mali nárok. Za týchto okolností je žaloba o neplatnosť podľa Súdneho dvora prípustná, pokiaľ Všeobecný súd rozhoduje len o tých žalobných dôvodoch tejto žaloby, ktoré smerujú k výroku, že Komisia mala začať formálnu fázu preskúmania. (
39
)
96.
Okolnosti prejednávanej veci sa mi javia ako podobné. Prvostupňová žaloba spoločnosti DLH skutočne smeruje proti rozhodnutiu Komisie nezačať formálne vyšetrovacie konanie. Hoci žaloba o neplatnosť, ktorú DLH podala, neobsahuje jednoznačný, zreteľne identifikovateľný žalobný dôvod zameraný na ochranu jej procesných práv, zo znenia žaloby, najmä z jej bodov 55 a 56, vyplýva, že DLH uvádza tvrdenia, ktoré možno chápať ako kritiku Komisie za to, že toto konanie nezačala.
97.
Všeobecný súd však v napadnutom rozsudku nevykonal rozbor žalobných dôvodov, ako to Súdny dvor požaduje, a tým sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia. Podľa môjho názoru je preto potrebné tejto námietke spolkovej krajiny vyhovieť.
98.
V každom prípade sa mi zdá, že bod 62 napadnutého rozsudku nemožno pre jeho prílišnú neurčitosť a stručnosť považovať za vyhovujúci požiadavkám, ktoré vyplývajú z povinnosti Všeobecného súdu rozsudok odôvodniť. Ten mal totiž výslovne uviesť body žaloby o neplatnosť podanej spoločnosťou DLH, o ktoré opiera svoje všeobecné posúdenie, že odkaz spoločnosti DLH na jej procesné práva bol výsledkom „analýzy žaloby ako celku“.
B. O údajne nesprávnom použití pojmu „celkový scenár“ Všeobecným súdom (prvá a tretia námietka z druhého odvolacieho dôvodu vzájomného odvolania spoločnosti DLH)
1.
Zhrnutie napadnutého rozsudku a tvrdení účastníkov konania
99.
Pokiaľ ide o podstatu veci, DLH kritizuje najmä argumentáciu uvedenú v bodoch 129 až 142 napadnutého rozsudku, v ktorej Všeobecný súd zamietol námietky spoločnosti DLH a rozhodol, že Komisia nebola povinná zohľadniť viaceré opatrenia prijaté v prospech spoločnosti Ryanair, aby mohla posúdiť, či existujú pochybnosti o zlučiteľnosti spornej pomoci s vnútorným trhom. Podľa názoru spoločnosti DLH bola táto pomoc určená na kompenzáciu strát, ktoré by FFHG utrpela práve v dôsledku týchto opatrení v prospech spoločnosti Ryanair, takže táto letecká spoločnosť by v skutočnosti bola nepriamym príjemcom spornej pomoci, čo malo vyvolať pochybnosti o jej zlučiteľnosti s vnútorným trhom. Komisia toto tvrdenie spochybňuje.
2.
Posúdenie
100.
Vzhľadom na to, že navrhujem, aby Súdny dvor prijal negatívny záver, pokiaľ ide o prípustnosť žaloby spoločnosti DLH podanej na Všeobecnom súde, treba nasledujúcu argumentáciu chápať ako čisto subsidiárnu.
101.
V prvom rade treba uviesť, že záver Všeobecného súdu uvedený v bode 140 napadnutého rozsudku sa zakladá na dvoch zisteniach. Na jednej strane Všeobecný súd v bode 137 napadnutého rozsudku uvádza, že určité opatrenia v prospech spoločnosti Ryanair sú predmetom „konania Hahn IV“. Na druhej strane v bodoch 138 a 139 rozsudku uviedol právne stanovisko, že žiadne z týchto opatrení nebolo súčasťou „celkového scenára“ so spornou pomocou.
102.
DLH spochybňuje najmä odôvodnenosť použitia pojmu „celkový scenár“ na vylúčenie možnosti, že sporná pomoc bola prevedená na spoločnosť Ryanair.
103.
V tejto súvislosti poznamenávam, že tri kritériá, ktoré Všeobecný súd použil na určenie existencie celkového scenára, sú: i) rozloženie spornej pomoci a posudzovaných opatrení v priebehu času, ii) zmena v štruktúre akcionárov medzi uzavretím zmluvy a poskytnutím pomoci a iii) rozdielna forma týchto opatrení.
104.
Z toho vyplýva, že vecný obsah skúmania, ktoré vykonal Všeobecný súd s cieľom overiť, či sporná pomoc a ostatné sporné opatrenia tvoria súčasť „celkového scenára“, zodpovedá obsahu analýzy predpísanej judikatúrou Súdneho dvora na účely určenia, či viaceré po sebe nasledujúce opatrenia pomoci možno považovať za jediné opatrenie na účely uplatnenia pravidiel v oblasti štátnej pomoci. Pripomínam teda, že Súdny dvor uznal, že k tomu môže dôjsť vtedy, keď štátne zásahy vykazujú najmä z hľadiska ich časového rozvrhnutia, ich cieľa a situácie podniku v okamihu týchto zásahov také úzke väzby medzi sebou, že ich nemožno od seba oddeliť. (
40
)
105.
Tento žalobný dôvod sa však netýka kvalifikácie série štátnych zásahov ako štátnej pomoci, keďže povaha pomoci priamej platby v prospech spoločnosti FFHG je nesporná. Právna otázka, ktorá je podstatou tohto žalobného dôvodu, sa týka možnej existencie nepriameho príjemcu tejto pomoci na účely jej vrátenia, a konkrétnejšie toho, či sa pomoc môže považovať za prevedenú na spoločnosť Ryanair.
106.
Som preto presvedčený, že uplatnenie línie judikatúry vyplývajúcej z rozsudku Bouygues (
41
) nie je v tomto prípade relevantné, čo dokazuje aj skutočnosť, že zistenia, že sporná pomoc a ostatné predmetné opatrenia sú časovo rozložené, že majú rôzne formy alebo že sa zmenila akcionárska štruktúra spoločnosti FFHG, pravdepodobne nevylučujú možnosť, že z tejto pomoci mohla mať prostredníctvom týchto opatrení prospech spoločnosť Ryanair.
107.
Určiť, či tento prevod skutočne nastal, možno len na základe judikatúry Súdneho dvora o nepriamej výhode, ako vyplýva z rozsudkov Nemecko/Komisia (
42
), Holandsko/Komisia (
43
) a Mediaset/Komisia (
44
).
108.
V bode 116 oznámenia o pojme „štátna pomoc“ (
45
) Komisia túto judikatúru prevzala v tom smere, že požaduje, aby sa vopred preskúmali „predvídateľné účinky daného opatrenia“, pričom spresňuje, že „nepriama výhoda je prítomná vtedy, keď je opatrenie navrhnuté tak, že jeho sekundárne účinky sú nasmerované na identifikovateľné podniky alebo skupiny podnikov“. Hoci s výkladom Komisie súhlasím, nedávno som tvrdil, že existencia nepriamej výhody vyplýva, podľa uvedenej judikatúry, z obsahu uplatniteľných ustanovení alebo z obsahu tých istých ustanovení vo vzťahu k existujúcemu skutkovému kontextu. (
46
)
109.
Kritériá stanovené v judikatúre vyplývajúcej z rozsudku Bouygues, ktoré Všeobecný súd použil v bodoch 138 a 139 napadnutého rozsudku, zjavne nehrajú pri tomto posúdení žiadnu úlohu.
110.
V tomto smere možno napríklad odkázať na rozsudok Súdneho dvora vo veci Holandsko/Komisia. (
47
) Stručne povedané, išlo o nariadenie, ktorým sa poskytuje pomoc vo forme kompenzácie prevádzkovateľom holandských čerpacích staníc nachádzajúcich sa na hraniciach s Nemeckom s cieľom znížiť rozdiel medzi sadzbami spotrebnej dane platnými v Holandsku a v Nemecku, a o zmluvu, na základe ktorej boli ropné spoločnosti zásobujúce tieto čerpacie stanice povinné poskytnúť týmto prevádzkovateľom zmiernenie nižších predajných cien zodpovedajúce tomuto rozdielu. Súdny dvor vo svojom rozsudku dospel k záveru, že pomoc bola prevedená na ropné spoločnosti, aj keď predmetné opatrenia boli odlišnej povahy, nemali účinky medzi tými istými stranami a boli časovo rozložené.
111.
Domnievam sa preto, že Všeobecný súd mal uplatniť kritérium vyplývajúce z judikatúry v oblasti nepriamej výhody, aby preskúmal, či opatrenie, ktorým sa sporná pomoc poskytla, bolo navrhnuté tak, aby aspoň časť tejto pomoci priniesla prospech spoločnosti Ryanair. Tým, že Všeobecný súd naopak uplatnil kritériá vyplývajúce z judikatúry vychádzajúcej z rozsudku Bouygues, dopustil sa podľa môjho názoru nesprávneho právneho posúdenia.
112.
Vzhľadom na vyššie uvedené, a ak by dospel k záveru, že žaloba spoločnosti DLH podaná na Všeobecnom súde je prípustná, mal by Súdny dvor podľa môjho názoru druhému odvolaciemu dôvodu vzájomného odvolania spoločnosti DLH vyhovieť.
V. Návrh
113.
Vo svetle uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok z dôvodu nesprávneho právneho posúdenia, ktorého sa Všeobecný súd dopustil pri určovaní aktívnej legitimácie spoločnosti DLH.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Nariadenie Rady z 13. júla 2015 stanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. EÚ L 248, 2015, s. 9).
(
3
)	Rozsudok z 30. júna 2022, Danske Slagtermestre/Komisia (C‑99/21 P, EU:C:2022:510, bod 45 a citovaná judikatúra).
(
4
)	Rozsudok z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, ďalej len „rozsudok Plaumann, EU:C:1963:17, s. 223).
(
5
)	Pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wathelet v spojených veciach Scuola Elementare Maria Montessori/Komisia, Komisia/Scuola Elementare Maria Montessori a Komisia/Ferracci (C‑622/16 P až C‑624/16 P, EU:C:2018:229, bod 57).
(
6
)	Rozsudok z 3. septembra 2020, Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland a i./Komisia (C‑817/18 P, EU:C:2020:637, body 75 a 77 a citovaná judikatúra).
(
7
)	Rozsudok z 19. mája 1993 (C‑198/91, EU:C:1993:197, body 23 až 26).
(
8
)	Rozsudok z 15. júna 1993 (C‑225/91, EU:C:1993:239, body 17 až 19).
(
9
)	Pozri aj rozsudok z 15. júla 2021, Deutsche Lufthansa/Komisia (C‑453/19 P, EU:C:2021:608, bod 36).
(
10
)	Pozri najmä rozsudok zo 17. septembra 2015, Mory a i./Komisia (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, bod 97 a citovanú judikatúru).
(
11
)	Nariadenie Rady z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, 1999, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339).
(
12
)	Rozsudok z 31. januára 2023, Komisia/Braesch a i. (C‑284/21 P, EU:C:2023:58, bod 59).
(
13
)	Rozsudky z 9. júla 2009, 3F/Komisia (C‑319/07 P, ďalej len „rozsudok 3F, EU:C:2009:435, bod 33); z 24. mája 2011, Komisia/Kronoply a Kronotex (C‑83/09 P, ďalej len „rozsudok Kronoply, EU:C:2011:341, body 64 a 65); zo 7. apríla 2022, Solar Ileias Bompaina/Komisia (C‑429/20 P, ďalej len „rozsudok Solar Ileias Bompaina, EU:C:2022:282, bod 35), a z 31. januára 2023, Komisia/Braesch a i. (C‑284/21 P, EU:C:2023:58, bod 60).
(
14
)	Rozsudok z 27. októbra 2011 (C‑47/10 P, ďalej len „rozsudok Rakúsko/Scheucher‑Fleisch“, EU:C:2011:698).
(
15
)	Rozsudok Rakúsko/Scheucher‑Fleisch, bod 132.
(
16
)	Rozsudok 3F, najmä bod 54.
(
17
)	Rozsudok z 2. septembra 2021, Ja zum Nürburgring/Komisia (C‑647/19 P, ďalej len „rozsudok Nürburgring, EU:C:2021:666).
(
18
)	Rozsudok Nürburgring, bod 66. Chcel by som zdôrazniť, že išlo o združenie, ktoré obhajovalo záujmy celého nemeckého automobilového športu v súvislosti s okruhom Nürburgring, a že jeho cieľom bolo zabezpečiť prevádzkovanie tohto okruhu za hospodárskych podmienok orientovaných na všeobecný záujem zabezpečujúci prístup k tomuto okruhu aj športovým amatérom.
(
19
)	Vec Kronoply, body 68 a 69.
(
20
)	Pozri judikatúru citovanú v poznámke pod čiarou 14 vyššie.
(
21
)	Rozsudok 3F, najmä bod 52.
(
22
)	Vec Nürburgring, body 66 a 67.
(
23
)	Ide o rozsudky z 28. apríla 2015, T & L Sugars a Sidul Açúcares/Komisia (C‑456/13 P, EU:C:2015:284), a zo 17. septembra 2015, Confederazione Cooperative Italiane a i./Anicav a i. (C‑455/13 P, C‑457/13 P a C‑460/13 P, neuverejnený, EU:C:2015:616).
(
24
)	Rozsudok zo 6. novembra 2018 (C‑622/16 P až C‑624/16 P, EU:C:2018:873).
(
25
)	Rozsudok z 2. septembra 2021, Komisia/Tempus Energy a Tempus Energy Technology (C‑57/19, EU:C:2021:663, body 6 a 7, ako aj citovaná judikatúra).
(
26
)	Uznesenie predsedu Súdneho dvora z 1. septembra 2022, Google a Alphabet/Komisia (C‑48/22 P, neuverejnené, EU:C:2022:668, bod 12 a citovaná judikatúra).
(
27
)	Rozsudok zo 6. novembra 2018 (C‑622/16 P až C‑624/16 P, EU:C:2018:873).
(
28
)	Rozsudok Nürburgring, bod 61.
(
29
)	Pozri analogicky rozsudok z 11. mája 2017, Dyson/Komisia (C‑44/16 P, EU:C:2017:357, bod 37).
(
30
)	Pozri najmä body 30 až 48 dupliky.
(
31
)	Rozsudok z 27. marca 2014, ÚHVT/National Lottery Commission (C‑530/12 P, EU:C:2014:186, bod 54 a citovaná judikatúra).
(
32
)	Rozsudok Solar Ileias Bompaina, bod 35.
(
33
)	Rozsudok Solar Ileias Bompaina, bod 43.
(
34
)	Rozsudok Solar Ileias Bompaina, bod 41.
(
35
)	V tomto zmysle pozri aj rozsudok z 15. septembra 2021, CAPA a i./Komisia (T‑777/19, EU:T:2021:588, bod 89), ktorý je v súčasnosti predmetom odvolania na Súdny dvor.
(
36
)	Pozri rozsudok Nürburgring, bod 115 a citovanú judikatúru. Generálny advokát Mengozzi vo svojich návrhoch týkajúcich sa veci British Aggregates/Komisia (C‑487/06 P, EU:C:2008:419, body 70 až 75) túto judikatúru ostro kritizoval ako „osobitne zložitú a dosť formalistickú. Pozri aj kritiku v návrhoch, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs, týkajúcich sa veci Komisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (C‑78/03 P, EU:C:2005:106, bod 138), a kritiku v návrhoch, ktoré predniesol generálny advokát Bot v spojených veciach Nemecko a i./Kronofrance (C‑75/05 P a C‑80/05 P, EU:C:2008:140, body 106 až 109).
(
37
)	Rozsudky Kronoply, bod 56, a Rakúsko/Scheucher‑Fleisch, body 47 až 50.
(
38
)	Rozsudok z 22. septembra 2011 (C‑148/09 P, EU:C:2011:603).
(
39
)	Body 61 až 63 tohto rozsudku Belgicko/Deutsche Post a DHL International. Som presvedčený, že bod 20 uznesenia z 19. decembra 2019, Lux‑Rehab Non‑Profit/Komisia (C‑747/18 P, neuverejnené, EU:C:2019:1105), nie je v rozpore s uvedeným rozsudkom v tom zmysle, že ak v ňom Súdny dvor uviedol, že „argumentácia z [rozsudku Rakúsko/Scheucher‑Fleisch] neumožňuje dospieť k záveru, že v prípade neexistencie žalobného dôvodu založeného na porušení procesných práv… by súdu Únie prislúchalo, aby žalobný dôvod zameraný na spochybnenie dôvodnosti rozhodnutia Komisie o nevznesení námietok reinterpretoval ako žalobný dôvod založený na porušení týchto procesných práv“ (zvýraznenie som doplnil ja), možno sa domnievať, že nemá na mysli len tie žalobné dôvody, ktoré sa v žalobe o neplatnosť jasne prezentujú ako zreteľne identifikovateľné. Rovnaké úvahy sa podľa môjho názoru vzťahujú na body 44 až 46 rozsudku z 13. decembra 2005, Komisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (C‑78/03 P, EU:C:2005:761).
(
40
)	Rozsudok z 19. marca 2013, Bouygues a Bouygues Télécom/Komisia a i. a Komisia/Francúzsko a i. (C‑399/10 P a C‑401/10 P, ďalej len „rozsudok Bouygues, EU:C:2013:175, bod 104). Súdny dvor pritom vysvetľuje, že vzhľadom na to, že štátne zásahy majú rôzne formy a musia sa podľa jednej zo základných zásad kontroly štátnej pomoci posúdiť na základe svojich účinkov, nemožno vylúčiť, že na účely uplatnenia článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa viacero po sebe nasledujúcich zásahov štátu musí považovať za jediný zásah (bod 103).
(
41
)	Pozri aj rozsudky zo 4. júna 2015, Komisia/MOL (C‑15/14 P, EU:C:2015:362, bod 97); z 26. marca 2020, Larko/Komisia (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, bod 33), a z 10. decembra 2020, Comune di Milano/Komisia (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, bod 72).
(
42
)	Rozsudok z 19. septembra 2000 (C‑156/98, EU:C:2000:467).
(
43
)	Rozsudok z 13. júna 2002 (C‑382/99, EU:C:2002:363).
(
44
)	Rozsudok z 28. júla 2011 (C‑403/10 P, neuverejnený, EU:C:2011:533), ktorý v tomto bode potvrdil rozsudok z 15. júna 2010, Mediaset/Komisia (T‑177/07, EU:T:2010:233).
(
45
)	Oznámenie Komisie o pojme štátna pomoc uvedenom v článku 107 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. EÚ C 262, 2016, s. 1).
(
46
)	Pozri návrhy, ktoré som predniesol v spojených veciach Španielsko a i./Komisia (C‑649/20 P, C‑658/20 P a C‑662/20 P, EU:C:2022:744, body 114 a 115).
(
47
)	Rozsudok z 13. júna 2002, Holandsko/Komisia (C‑382/99, EU:C:2002:363).