62024CO0235
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
zo 17. júla 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Naliehavé prejudiciálne konanie – Justičná spolupráca v trestných veciach – Uznávanie rozsudkov o uložení trestu alebo opatrení zahŕňajúcich pozbavenie osobnej slobody na účely ich vykonania v inom členskom štáte – Rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV – Článok 53 odsek 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Článok 267 ZFEÚ – Pojem ‚súdny orgán‘ – Konania o opätovnom preskúmaní na žiadosť ministra – Zjavná neprípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania“
Vo veci C‑235/24 PPU [Niesker] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím osobitného senátu Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (Odvolací súd Arnhem‑Leeuwarden, Holandsko) z 29. marca 2024 a doručený Súdnemu dvoru 2. apríla 2024, ktorý súvisí s konaním:
S. A. H.
za účasti:
Openbaar Ministerie,
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predseda prvej komory A. Arabadžiev, sudcovia T. von Danwitz (spravodajca), P. G. Xuereb, A. Kumin a I. Ziemele,
generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
S. A. H., za právnej pomoci: T. de Boer a F. Dölle, advocaten,
–
Openbaar Ministerie, v zastúpení: A. K. Kooij, H. J. Lambers a V. Smink,
–
holandská vláda, v zastúpení: M. K. Bulterman a A. Hanje, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: H. Leupold, F. van Schaik a J. Vondung, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vo veci sa rozhodne odôvodneným uznesením v súlade s článkom 53 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 267 ZFEÚ, článkov 6, 8 a 9 rámcového rozhodnutia Rady 2008/909/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii (Ú. v. EÚ L 327, 2008, s. 27), ako aj článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci konania vedeného na žiadosť Minister van Veiligheid en Justitie (minister spravodlivosti a bezpečnosti, Holandsko) (ďalej len „minister“) o opätovnom preskúmaní posúdenia osobitného senátu Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (Odvolací súd Arnhem‑Leeuwarden, Holandsko) (ďalej len „osobitný senát“) z 18. januára 2019 týkajúceho sa uznania, výkonu a prispôsobenia trestu odňatia slobody v Holandsku, ktorý bol uložený S. A. H. vo Švédsku.
Právny rámec
Právo Únie
3
Článok 6 rámcového rozhodnutia 2008/909 s názvom „Stanovisko odsúdenej osoby a oznámenie pre odsúdenú osobu“ znie:
„1.   Bez toho, aby bol dotknutý odsek 2, možno rozsudok spolu s osvedčením zaslať vykonávajúcemu štátu iba na účely jeho uznania a výkonu trestu so súhlasom odsúdenej osoby v súlade s právom štátu pôvodu.
2.   Súhlas odsúdenej osoby sa nevyžaduje, ak sa rozsudok spolu s osvedčením postupuje:
…
c)
členskému štátu, do ktorého odsúdená osoba ušla alebo sa inak vrátila vzhľadom na trestné konanie vedené proti nej v štáte pôvodu alebo po odsúdení v tomto štáte pôvodu.
3.   Vo všetkých prípadoch, keď sa odsúdená osoba stále nachádza v štáte pôvodu, poskytne sa tejto osobe možnosť ústne alebo písomne vyjadriť svoje stanovisko. Ak to štát pôvodu považuje za potrebné z hľadiska veku odsúdenej osoby alebo jej fyzického alebo duševného stavu, poskytne sa táto možnosť jej právnemu zástupcovi.
Pri prijímaní rozhodnutia o zaslaní rozsudku spolu s osvedčením sa zohľadní vyjadrenie odsúdenej osoby. Ak osoba využila možnosť ustanovenú v tomto odseku, jej vyjadrenie sa zašle vykonávajúcemu štátu najmä na účely článku 4 ods. 4 Ak odsúdená osoba vyjadrila svoje stanovisko ústne, štát pôvodu zabezpečí, aby vykonávajúci štát mal k dispozícii písomný záznam tohto vyhlásenia.
4.   Príslušný orgán štátu pôvodu oznámi odsúdenej osobe v jazyku, ktorému rozumie, že rozhodol o zaslaní rozsudku spolu s osvedčením prostredníctvom štandardného tlačiva oznámenia uvedeného v prílohe II. Ak sa odsúdená osoba nachádza vo vykonávajúcom štáte v čase tohto rozhodnutia, uvedené tlačivo sa zašle vykonávajúcemu štátu, ktorý zodpovedajúcim spôsobom o tom informuje túto osobu.
…“
4
Článok 8 toho istého rámcového rozhodnutia s názvom „Uznávanie rozsudku a výkon trestu“ znie:
„1.   Príslušný orgán vykonávajúceho štátu uzná rozsudok, ktorý mu bol zaslaný v súlade s článkom 4 a v súlade s postupom podľa článku 5, a bezodkladne prijme všetky potrebné opatrenia na výkon trestu, pokiaľ nerozhodne o uplatnení jedného z dôvodov odmietnutia uznania alebo výkonu, ktoré sú ustanovené v článku 9.
2.   Pokiaľ je dĺžka trvania trestu nezlučiteľná s právom vykonávajúceho štátu, príslušný orgán vykonávajúceho štátu môže rozhodnúť o prispôsobení trestu, len ak tento trest prekračuje maximálnu sadzbu stanovenú pre podobné trestné činy podľa jeho vnútroštátneho práva. Upravený trest nesmie ísť pod maximálnu sadzbu stanovenú pre podobné trestné činy podľa vnútroštátneho práva vykonávajúceho štátu.
3.   Pokiaľ je druh [trestu] nezlučiteľný s právom vykonávajúceho štátu z hľadiska jeho povahy, príslušný orgán vykonávajúceho štátu ho môže prispôsobiť trestu alebo opatreniu za podobné trestné činy podľa svojho práva. Takýto trest alebo takéto opatrenie musia čo najviac zodpovedať trestu uloženému v štáte pôvodu, a preto sa trest nesmie zmeniť na peňažný trest.
4.   Prispôsobený trest nesmie sprísniť trest uložený v štáte pôvodu z hľadiska druhu alebo dĺžky.“
5
Podľa článku 9 uvedeného rámcového rozhodnutia s názvom „Dôvody odmietnutia uznania alebo výkonu“:
„1.   Príslušný orgán vykonávajúceho štátu môže odmietnuť uznanie rozsudku a vykonanie trestu, ak:
…
k)
uložený trest zahŕňa opatrenie týkajúce sa psychiatrickej alebo zdravotnej starostlivosti alebo iné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré vykonávajúci štát nemôže bez ohľadu na článok 8 ods. 3 vykonať v súlade so svojím právnym systémom alebo svojím systémom zdravotnej starostlivosti;
…“
Holandské právo
6
Vo Wet wederzijdse erkenning en tenuitvoerlegging vrijheidsbenemende en voorwaardelijke sancties (zákon o vzájomnom uznávaní a výkone podmienečných a nepodmienečných trestov odňatia slobody) z 12. júla 2012 (Stb. 2012, č. 333), ktorým sa do holandského práva transponuje rámcové rozhodnutie 2008/909, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „WETS“), sa v článku 2:11 stanovuje
„1.   Minister zašle súdne rozhodnutie a osvedčenie príslušnému generálnemu advokátovi na prokuratúre, pokiaľ sa hneď nedomnieva, že existujú dôvody na odmietnutie uznania súdneho rozhodnutia.
2.   Generálny advokát bezodkladne predloží súdne rozhodnutie a osvedčenie [osobitnému senátu] uvedenému v článku 67 Wet op de rechterlijke organisatie [(zákon o organizácii súdnictva)]. Všetky pripomienky, ktoré môže mať k uvedeným dokumentom, mu predloží do štrnástich dní odo dňa, keď mu boli dokumenty predložené.
3.   [Osobitný senát] rozhodne:
a)
či existujú dôvody na odmietnutie uznania súdneho rozhodnutia podľa článku 2:13 ods. 1;
b)
či trest odňatia slobody, ktorý sa má vykonať, bol uložený za skutok, ktorý je trestný aj podľa holandského práva, a ak áno, o aký skutok ide;
c)
o tom, aké je prispôsobenie trestu odňatia slobody, ku ktorému vedú odseky 4 alebo 5.
4.   Pokiaľ dĺžka trvania uloženého trestu odňatia slobody prevyšuje hornú hranicu trestnej sadzby stanovenej za daný trestný čin podľa holandského práva, dĺžka trestu odňatia slobody sa zníži na túto hornú hranicu.
5.   Ak je povaha uloženého trestu odňatia slobody nezlučiteľná s holandským právom, tento trest sa nahradí trestom alebo opatrením stanoveným podľa holandského práva a čo najviac zodpovedajúcim trestu odňatia slobody uloženému vo vydávajúcom členskom štáte.
6.   Prispôsobenie podľa odseku 4 alebo 5 nesmie za žiadnych okolností viesť ku zhoršeniu uloženého trestu odňatia slobody.
7.   Do šiestich týždňov odo dňa prijatia súdneho rozhodnutia a osvedčenia zašle [osobitný senát] ministrovi písomné a odôvodnené posúdenie, ktoré vypracoval podľa odseku 3.“
7
V článku 2:12 WETS sa uvádza:
„1.   O uznaní súdneho rozhodnutia rozhoduje minister, pričom zohľadňuje posúdenie [osobitného senátu].
…“
8
V článku 2:13 uvedeného zákona sa uvádza:
„1.   Uznanie súdneho rozhodnutia sa odmietne, ak:
…
i)
uložená sankcia sa týka opatrenia zahŕňajúceho odňatie slobody v oblasti zdravotnej starostlivosti, ktoré nemožno vykonať v súlade s holandským právom alebo v rámci holandského právneho systému zdravotnej starostlivosti.
2.   Uznanie rozhodnutia sa na základe odseku 1 písm. a), b), e) a i) neodmietne, pokiaľ príslušný orgán vydávajúceho členského štátu nemal možnosť poskytnúť v tomto smere informácie.“
9
V článku 2:14 uvedeného zákona sa stanovuje:
„1.   Uznanie súdneho rozhodnutia možno odmietnuť, ak:
a)
skutok, za ktorý bol uložený trest odňatia slobody:
1°. sa považuje za spáchaný úplne alebo čiastočne na holandskom území alebo mimo Holandska na palube holandského plavidla alebo lietadla, alebo
2°. bol spáchaný mimo územia vydávajúceho členského štátu, zatiaľ čo podľa holandského práva nemožno začať trestné stíhanie, ak bol skutok spáchaný mimo Holandska,
b)
v čase doručenia súdneho rozhodnutia zostávalo vykonať menej než šesť mesiacov udeleného trestu odňatia slobody.
2.   Uznanie rozhodnutia sa na základe odseku 1 písm. a) neodmietne, pokiaľ príslušný orgán vydávajúceho členského štátu nemal možnosť poskytnúť v tomto smere informácie.“
10
Článok 67 Wet op de rechterlijke organisatie (zákon o organizácii súdnictva) znie takto:
„1.   Kolégium zodpovedné za správu Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (Odvolací súd Arnhem‑Leeuwarden) vytvorí senát…. Zloženie tohto senátu určuje kolégium zodpovedné za správu.
2.   Tento senát je zodpovedný aj za úlohy, ktoré mu boli zverené… podľa článku 2:11 ods. 3 a článku 2:27… [WETS]. …“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
11
S. A. H., iracký štátny príslušník, žije v Holandsku od roku 1996 a v roku 2001 tam získal povolenie na trvalý pobyt.
12
Rozsudkom z 26. februára 2015 ho Göta hovrätt (Odvolací súd pre región Göta, Švédsko) odsúdil za držbu zakázaných zbraní, nezákonné vyhrážanie, obťažovanie a ťažké ublíženie na zdraví. Súd dospel k záveru, že za tieto skutky, ktoré mali povahu trestných činov, nemôže byť S. A. H. zodpovedný z dôvodu poruchy jeho duševných schopností, a uložil mu ochranné opatrenie, a to forenzno‑psychiatrickú liečbu na neurčitý čas s osobitným vyšetrením pri prepustení.
13
Keďže dotknutá osoba požiadala o presunutie výkonu tohto opatrenia do Holandska, švédske orgány požiadali ministra o uznanie a výkon tohto rozsudku a následne mu zaslali uvedený rozsudok a osvedčenie v súlade s článkom 4 rámcového rozhodnutia 2008/909.
14
V súlade s článkom 2:11 WETS boli tieto dokumenty postúpené osobitnému senátu, ktorý 18. januára 2019 okrem iného rozhodol, že je na mieste opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré bolo uložené S. A. H., prispôsobiť a nahradiť opatrením v podobe umiestnenia do psychiatrického zariadenia s nariadením povinnej liečby, bez stanovenia maximálnej dĺžky trvania.
15
Dňa 18. februára 2019 minister ako príslušný orgán v zmysle rámcového rozhodnutia 2008/909 uznal rozhodnutie z 26. februára 2015, pričom zohľadnil posúdenie osobitného senátu z 18. januára 2019. Opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody bolo zmenené na takéto opatrenie v podobe umiestnenia do psychiatrického zariadenia a dotknutá osoba bola umiestnená do forenzno‑psychiatrického centra v Holandsku.
16
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (štátny tajomník pre spravodlivosť a bezpečnosť, Holandsko) vydal 6. augusta 2020 uznesenie o odňatí povolenia na pobyt so spätnou účinnosťou od 29. augusta 2014 a vyhlásil S. A. H. za nežiaduceho cudzinca.
17
S. A. H. napadol zákonnosť rozhodnutia o uznaní z 18. februára 2019 na občianskoprávnom súde, a to najmä z toho dôvodu, že postup vedúci k posúdeniu z 18. januára 2019 nespĺňal požiadavky článku 47 Charty. Rozsudkom z 5. septembra 2023 Gerechtshof Den Haag (Odvolací súd Haag, Holandsko) žalobe vyhovel a nariadil ministrovi, aby svoje rozhodnutie preskúmal.
18
Listom z 15. septembra 2023 minister požiadal osobitný senát, aby vykonal opätovné preskúmanie v konaní vyhovujúcom týmto požiadavkám.
19
Na základe tejto žiadosti osobitný senát zvolal 12. januára 2024 neformálne zasadnutie, na ktoré boli pozvaní právnici S. A. H. a zástupcovia prokuratúry.
20
V tejto súvislosti osobitný senát opisuje svoj postup takto: minister ho prostredníctvom generálneho advokáta požiadal o posúdenie obmedzené na otázky, či existuje, alebo neexistuje dôvod na odmietnutie povinného uznania podľa WETS, či sú skutky trestné v Holandsku a či je prípadne potrebné upraviť trest alebo opatrenie odňatia slobody uložené v inom členskom štáte. Dodáva, že proti rozhodnutiu ministra nie je možné uplatniť opravný prostriedok. Na žiadosť ministra by sa však mohla tomuto senátu predložiť žiadosť o opätovné preskúmanie, a to buď na základe sťažnosti odsúdenej osoby adresovanej ministrovi, alebo na základe občianskoprávneho konania iniciovaného touto osobou, ako je to v prejednávanej veci.
21
V tomto kontexte si osobitný senát predovšetkým kladie otázku, či má povahu „súdu“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, ktorý sa môže obrátiť na Súdny dvor s prejudiciálnou otázkou. V tejto súvislosti pripomína, že doteraz sa domnieval, že to tak nie je, a že aj v hodnotiacej správe o Holandsku z 2. decembra 2022, vypracovanej v rámci 9. série vzájomných hodnotení právnych nástrojov na vzájomné uznávanie, pokiaľ ide o opatrenia zahŕňajúce obmedzenie alebo pozbavenie osobnej slobody, ktoré koordinuje Rada Európskej únie (13190/1/22 REV 1), sa dospelo k takémuto záveru. Z genézy predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy vo veci samej však vyplýva, že holandský zákonodarca si želal súdne posúdenie právnych otázok vyplývajúcich z článku 8 ods. 2 až 4 a článku 9 rámcového rozhodnutia 2008/909.
22
Okrem toho osobitný senát považuje za rozhodujúcu otázku, či konanie pred ním možno označiť za kontradiktórne, a konštatuje, že má svoj pôvod v zákone, že má trvalý charakter, že uplatňuje právne normy, že je nezávislý a že zohľadňuje argumenty odsúdeného, ktoré mu boli predložené. Okrem toho, hoci sa jeho posúdenie obmedzuje na určitý počet bodov, je záväzné.
23
Osobitný senát sa potom pýta, či právne posúdenie, ktoré vykonáva podľa článku 2:11 WETS, patrí do pôsobnosti práva Únie alebo je súčasťou situácií, ktoré toto právo upravuje, a ak áno, či možnosť požiadať o opätovné preskúmanie v rámci písomného konania, ako sa vyvinula v praxi, spĺňa požiadavky článku 47 Charty. Napokon žiada o objasnenie možností prispôsobenia opatrenia zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody, ktoré umožňuje rámcové rozhodnutie 2008/909.
24
Za týchto podmienok osobitný senát rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa pojem ‚súdny orgán‘ v zmysle článku 267 ZFEÚ v spojení s článkom 8 ods. 2 až 4 a článkom 9 rámcového rozhodnutia [2008/909] vykladať v tom zmysle, že zahŕňa aj vnútroštátny súd, ktorý je na to určený – ktorý nie je príslušným orgánom v zmysle článku 8 ods. 1 [tohto] rámcového rozhodnutia – a ktorý v písomnom konaní rozhoduje v zásade výlučne o právnych otázkach uvedených v článku 8 ods. 2 až 4 a článku 9 [uvedeného] rámcového rozhodnutia bez toho, aby sa odsúdená osoba zúčastnila na konaní?
2.
Má sa článok 47 Charty vykladať v tom zmysle, že ak pri uznaní v zmysle rámcového rozhodnutia [2008/909] je poverený posúdením prvkov uvedených v článku 8 ods. 2 až 4 a článku 9 tohto rámcového rozhodnutia určený vnútroštátny súd vykonávajúceho štátu, musí byť odsúdenej osobe okrem možnosti vyjadriť svoje stanovisko v štáte pôvodu v súlade s článkom 6 ods. 3 [uvedeného] rámcového rozhodnutia priznaný účinný prostriedok nápravy vo vykonávajúcom štáte?
V prípade kladnej odpovede na túto otázku:
3.
Má sa článok 47 Charty v zmysle rámcového rozhodnutia [2008/909] vykladať v tom zmysle, že pokiaľ ide o účinný prostriedok nápravy vo vykonávajúcom štáte, postačuje, aby odsúdená osoba mohla predložiť písomné stanovisko buď pred súdnym posúdením a rozhodnutím o uznaní, alebo po vydaní rozhodnutia o uznaní v rámci preskúmania pôvodného posúdenia?
a
4.
Má sa článok 47 Charty v zmysle rámcového rozhodnutia [2008/909] vykladať v tom zmysle, že odsúdenej osobe, ktorá nemá dostatok finančných prostriedkov a ktorej je potrebné poskytnúť pomoc na zabezpečenie účinného prístupu k spravodlivosti, sa musí poskytnúť právna pomoc vo vykonávajúcom štáte, aj keď to zákon nestanovuje?
5.
Má sa kritérium v článku 8 ods. 3 rámcového rozhodnutia [2008/909] vykladať v tom zmysle, že pri zmene trestu alebo opatrenia z dôvodu, že je svojou povahou nezlučiteľné s právom vykonávajúceho štátu, je nutné posúdiť, aké opatrenie by s najväčšou pravdepodobnosťou uložil súd vykonávajúceho štátu, ak by k odsúdeniu došlo vo vykonávajúcom štáte, alebo sa má – v prípade potreby po vyžiadaní dodatočných informácií – vykonať posúdenie, pri ktorom sa zohľadní faktická úprava opatrenia vo vydávajúcom štáte?
6.
Ako a do akej miery by mali byť vývoj a informácie týkajúce sa obdobia po vydaní rozhodnutia o uznaní zohľadnené pri prípadnom opätovnom posúdení zákazu sprísnenia trestu podľa ustanovenia článku 8 ods. 4 rámcového rozhodnutia [2008/909] vykonávajúcim štátom?“
O naliehavom prejudiciálnom konaní
25
Osobitný senát navrhol, aby bola vec prejednaná v naliehavom prejudiciálnom konaní upravenom v článku 23a prvom odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a v článku 107 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
26
Na podporu tohto návrhu senát uviedol, že S. A. H. je pozbavený osobnej slobody a že odpoveď na prejudiciálne otázky by mohla znamenať ukončenie tohto pozbavenia osobnej slobody.
27
V tejto súvislosti treba v prvom rade pripomenúť, že tento návrh sa týka výkladu rámcového rozhodnutia 2008/909, ktoré patrí do tretej časti hlavy V Zmluvy o FEÚ týkajúcej sa priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti. Uvedený návrh preto môže byť predmetom naliehavého prejudiciálneho konania.
28
V druhom rade, pokiaľ ide o podmienku týkajúcu sa naliehavosti, táto podmienka je splnená najmä vtedy, ak osoba dotknutá v spore vo veci samej je v súčasnosti pozbavená slobody a jej ponechanie vo väzbe závisí od vyriešenia sporu vo veci samej, pričom je nutné spresniť, že situáciu dotknutej osoby je potrebné posudzovať ku dňu preskúmania návrhu, ktorým sa požaduje, aby bol návrh na začatie prejudiciálneho konania prejednaný v naliehavom konaní [rozsudok z 8. decembra 2022, CJ (Odložené rozhodnutie o odovzdaní z dôvodu trestného stíhania), C‑492/22 PPU, EU:C:2022:964, bod 46 a citovaná judikatúra].
29
V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že dotknutá osoba je skutočne pozbavená osobnej slobody, keďže sa nachádza vo forenzno‑psychiatrickom centre v Holandsku. Okrem toho osobitný senát uviedol, že odpoveď na prejudiciálne otázky týkajúce sa požiadaviek práva Únie, ktoré možno uplatniť na situáciu, o ktorú ide vo veci samej, by mohla viesť k ukončeniu tohto pozbavenia osobnej slobody, keďže predovšetkým opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody uložené dotknutej osobe vo Švédsku by mohlo byť v Holandsku upravené na opatrenie nezahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody.
30
Za týchto podmienok prvá komora Súdneho dvora 22. apríla 2024 na základe návrhu sudcu spravodajcu a po vypočutí generálneho advokáta vyhovela návrhu osobitného senátu, aby sa tento návrh na začatie prejudiciálneho konania prerokoval v rámci naliehavého prejudiciálneho konania.
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
31
Podľa článku 53 ods. 2 rokovacieho poriadku môže Súdny dvor, ak je návrh na začatie prejudiciálneho konania zjavne neprípustný, po vypočutí generálneho advokáta rozhodnúť odôvodneným uznesením bez ďalšieho konania.
32
Toto ustanovenie je v prejednávanej veci potrebné uplatniť.
33
Treba pripomenúť, že konanie, ktoré upravuje článok 267 ZFEÚ, je nástrojom spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi, prostredníctvom ktorého Súdny dvor poskytuje týmto súdom výklad práva Únie potrebný na vyriešenie sporov, ktoré prejednávajú (rozsudok z 9. marca 2010, ERG a i., C‑378/08, EU:C:2010:126, bod 72, ako aj uznesenie z 9. januára 2024, Bravčev, C‑338/23, EU:C:2024:4, bod 18).
34
Z uvedeného vyplýva, že na to, aby sa orgán, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, mohol obrátiť na Súdny dvor v rámci prejudiciálneho konania, musí byť možné kvalifikovať ho ako „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, čo musí overiť Súdny dvor na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania (rozsudok zo 7. mája 2024, NADA a i., C‑115/22, EU:C:2024:384, bod 34 a citovaná judikatúra).
35
Podľa ustálenej judikatúry pri posudzovaní, či má orgán, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, povahu „súdneho orgánu“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, čo predstavuje otázku, ktorá spadá výlučne do práva Únie, berie Súdny dvor do úvahy súhrn okolností, ako je okrem iného zákonný základ tohto orgánu, jeho trvalosť, záväzný charakter jeho právnych aktov, kontradiktórna povaha jeho konania, uplatňovanie právnych noriem týmto orgánom, ako aj jeho nezávislosť (rozsudok zo 7. mája 2024, NADA a i., C‑115/22, EU:C:2024:384, bod 35 a citovaná judikatúra).
36
Z ustálenej judikatúry ďalej vyplýva, že vnútroštátne súdy sa môžu obrátiť na Súdny dvor, iba ak ide o prebiehajúce konanie, ktoré prejednávajú, a ak majú rozhodnúť v rámci konania, ktoré sa má ukončiť rozhodnutím s povahou súdneho rozhodnutia (rozsudok z 3. mája 2022, CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, bod 42 a citovaná judikatúra).
37
Právomoc orgánu položiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku je teda potrebné posudzovať na základe kritérií týkajúcich sa jeho zloženia a jeho funkcie. V tejto súvislosti možno vnútroštátny orgán považovať za „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, ak vykonáva súdne funkcie, zatiaľ čo pri výkone iných funkcií, predovšetkým správnej povahy, mu túto povahu nemožno priznať (rozsudok z 3. mája 2022, CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, bod 43 a citovaná judikatúra).
38
Z uvedeného vyplýva, že na preukázanie, či vnútroštátny orgán, ktorému zákon priznáva funkcie inej povahy, treba považovať za „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, je potrebné overiť, aká je konkrétna povaha funkcií, ktoré vykonáva v osobitnom normatívnom kontexte, v ktorom žiada Súdny dvor o rozhodnutie (rozsudok z 3. mája 2022, CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, bod 44 a citovaná judikatúra).
39
Okrem toho, ak orgán, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, vykonáva činnosť správneho orgánu bez toho, aby zároveň rozhodoval spor, nemožno ho považovať za orgán vykonávajúci súdnu funkciu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. apríla 2006, Standesamt Stadt Niebüll, C‑96/04, EU:C:2006:254, bod 14 a citovanú judikatúru).
40
V prejednávanej veci sa vzhľadom na informácie obsiahnuté v spise predloženom Súdnemu dvoru, najmä na ustanovenia zákona o organizácii súdnictva a WETS, javí, že osobitný senát spĺňa príslušné kritériá na označenie orgánu, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, ako „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, pokiaľ ide o jeho zákonný základ, trvalosť, uplatňovanie právnych noriem a nezávislosť.
41
Pokiaľ ide o ďalšie relevantné kritériá v tomto ohľade a predovšetkým o otázku, či osobitný senát vykonáva v konaní vo veci samej súdnu funkciu, z týchto faktorov vyplýva, že v súlade s článkami 2:11 a 2:12 WETS sa na osobitný senát obracia minister, aby mu dodal posúdenie vymedzených právnych otázok stanovených v uvedenom článku 2:11 ods. 3, ktoré minister zohľadňuje pri rozhodovaní o uznaní súdneho rozhodnutia pochádzajúceho z iného členského štátu, ako je výslovne uvedené v znení uvedeného článku 2:12.
42
Ako potvrdila holandská vláda vo svojich písomných pripomienkach, hoci je minister povinný riadiť sa týmto posúdením v týchto otázkach, má napriek tomu vlastnú diskrečnú právomoc a právomoc rozhodnúť, či prijme alebo neprijme rozhodnutie o uznaní rozsudku vydávajúceho štátu. Minister sa totiž môže rozhodnúť, že do svojho rozhodnutia osobitný senát nezapojí, v súlade s článkom 2:11 WETS, ak sa od začiatku domnieva, že existujú dôvody na zamietnutie. Okrem toho minister skúma aj dôvody odmietnutia uznania stanovené v článku 2:14 WETS, a preto môže usúdiť, že dôvod na odmietnutie uznania rozsudku existuje, zatiaľ čo osobitný senát dospeje k záveru, že žiadny neexistuje. Okrem toho, pokiaľ ide o záruky, že sa minister bude posúdením osobitného senátu skutočne riadiť, treba uviesť, že v hodnotiacej správe o Holandsku uvedenej v bode 21 tohto uznesenia sa uvádza, že toto posúdenie nie je pre ministra „technicky“ záväzné.
43
V druhom rade, pokiaľ ide o existenciu „sporu“, o ktorom prebieha konanie pred osobitným senátom, treba pripomenúť, že podľa článku 2:11 WETS sa vec nepredkladá osobitnému senátu z iniciatívy odsúdeného, ale z iniciatívy ministra.
44
Okrem toho podľa informácií, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, odsúdená osoba nemôže pred osobitným senátom napadnúť rozhodnutie ministra. Žiadosť o opätovné preskúmanie totiž môže tomuto senátu predložiť iba on. V tejto súvislosti osobitný senát uviedol, že nevie, či minister spomedzi sťažností, ktoré mu poslal na opätovné preskúmanie, vyberal alebo nie.
45
Treba ďalej poznamenať, že posúdenie osobitného senátu sa nevyhlasuje verejne, ani sa odsúdenej osobe neoznamuje; tá je len informovaná o rozhodnutí ministra.
46
V treťom rade, pokiaľ ide o kontradiktórnosť konania vo veci samej, hoci osobitný senát uviedol, že v praxi zohľadňuje písomné pripomienky odsúdeného, ktoré mu zašle minister alebo priamo táto osoba, možnosť tejto osoby zúčastniť sa na konaní a predložiť pripomienky, či už písomne, alebo ústne, nie je vo WETS stanovená, pričom podľa tohto zákona generálny advokát prokuratúry takúto možnosť má.
47
Z uvedeného na jednej strane zjavne vyplýva, že posúdenie osobitného senátu sa vykonáva v rámci konania, ktoré nie je kontradiktórne a nie je určené na riešenie sporu. Na druhej strane toto posúdenie nemá formu, označenie ani obsah rozsudku vydaného pri výkone súdnej funkcie, ale je súčasťou konania o prijatí rozhodnutia správnej povahy ministrom.
48
V každom prípade z informácií obsiahnutých v návrhu na začatie prejudiciálneho konania a z pripomienok účastníkov konania vyplýva, že odsúdený môže napadnúť rozhodnutie ministra pred občianskoprávnym súdom na základe zostatkovej právomoci tohto súdu tým, že tento súd, ktorý má v rámci tohto konania nepochybne povahu „súdneho orgánu“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, požiada o preskúmanie alebo úpravu tohto rozhodnutia.
49
Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti je v kontexte postupu uvedeného v článku 2:11 WETS zrejmé, že osobitný senát nemá vydať rozhodnutie súdnej povahy, a preto nepredstavuje „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ.
50
Zo všetkých uvedených úvah vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je zjavne neprípustný.
O trovách
51
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym orgánom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny orgán. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) nariadil:
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal osobitný senát Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (Odvolací súd Arnhem‑Leeuwarden, Holandsko) rozhodnutím z 29. marca 2024, je zjavne neprípustný.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.
(
i
)	Názov prejednávanej veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.