62021CC0613
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
LAILA MEDINA
prednesené 22. septembra 2022 (
1
)
Vec C‑613/21 P
Európsky parlament
proti
Fernandovi Carbajovi Ferrerovi
„Odvolanie – Verejná služba – Úradníci – Postup vymenovania na pracovné miesto riaditeľa – Oznámenie o voľnom pracovnom mieste – Zamietnutie kandidatúry uchádzača a vymenovanie iného uchádzača – Vada výberového konania – Zjavne nesprávne posúdenie – Transparentnosť – Rovnaké zaobchádzanie – Zamietnutie kandidatúry – Žaloba o neplatnosť a náhradu škody“
I. Úvod
1.
Prijímanie vysoko postavených úradníkov do služobného pomeru upravuje Služobný poriadok úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“) (
2
) a prípadne osobitné interné predpisy inštitúcie. Cieľom výberových konaní vo všeobecnosti je umožniť správnemu orgánu na základe dostatočných informácií rozhodnúť, či je uchádzač najvhodnejším kandidátom na obsadenie dotknutého pracovného miesta, a zabezpečiť transparentnosť počas výberového konania a rovnaké zaobchádzanie so všetkými uchádzačmi. Prejednávané odvolanie, ktorým Európsky parlament napáda rozsudok Všeobecného súdu zo 14. júla 2021, Carbajo Ferrero/Parlament (T‑670/19, neuverejnený, EU:T:2021:435; ďalej len napadnutý rozsudok“), sa týka špecifických aspektov postupu prijímania vysoko postavených úradníkov inštitúcií EÚ do služobného pomeru a konkrétne vzájomného vzťahu kritérií uplatňovaných počas takého postupu pri komparatívnej analýze zásluh uchádzačov. Je to dôležitá otázka, keďže od nej závisí miera voľnej úvahy, ktorou disponuje správny orgán počas výberového konania.
II. Okolnosti predchádzajúce sporu
2.
Okolnosti predchádzajúce sporu sú uvedené v bodoch 1 až 18 napadnutého rozsudku a na účely tohto konania ich možno zhrnúť takto.
3.
F. Carbajo Ferrero je úradník, ktorý začal pracovať pre Európsky parlament 21. apríla 1986. Plnil rôzne funkcie v rámci Parlamentu v tlačovej, informačnej, kultúrnej a mediálnej oblasti.
4.
Dňa 27. februára 2018 Parlament zverejnil na účely obsadenia pracovného miesta riaditeľa na Generálnom riaditeľstve pre komunikáciu – Riaditeľstvo pre médiá (ďalej len „riaditeľ pre médiá“) oznámenie o voľnom pracovnom mieste podľa článku 29 ods. 1 písm. a) služobného poriadku (ďalej len „oznámenie o voľnom pracovnom mieste“). Konečný termín na podanie prihlášok bol 23. marca 2018. F. Carbajo Ferrero odpovedal na oznámenie o voľnom pracovnom mieste 22. marca 2018.
5.
Parlament dostal na základe zverejneného oznámenia o voľnom pracovnom mieste tri prihlášky. Aby však dosiahol väčší výber uchádzačov o pracovné miesto riaditeľa pre médiá, Parlament 27. marca 2018 zverejnil oznámenie o preložení podľa článku 29 ods. 1 písm. b) služobného poriadku (ďalej len „oznámenie o preložení“). Okrem toho Parlament 13. apríla 2018 v Úradnom vestníku Európskej únie uverejnil oznámenie o výberovom konaní podľa článku 29 ods. 2 služobného poriadku (Ú. v. EÚ C 132 A, 2018, s. 1) (ďalej len „oznámenie o výberovom konaní“).
6.
Konečný termín na podanie prihlášok, ako bolo uvedené v oznámení o výberovom konaní, bol 27. apríla 2018. Prihlásilo sa celkovo 16 uchádzačov, pričom traja z nich sa prihlásili na základe oznámenia o voľnom pracovnom mieste, jeden na základe oznámenia o preložení a 12 uchádzačov sa prihlásilo na základe oznámenia o výberovom konaní. Osoba A, ktorá bola jedným z týchto uchádzačov, podala prihlášku na základe oznámenia o výberovom konaní 26. apríla 2018.
7.
Keďže riaditeľ pre médiá v júni 2018 ešte nebol vymenovaný, F. Carbajo Ferrero bol poverený dočasným vykonávaním funkcií súvisiacich s týmto pracovným miestom s cieľom zaručiť kontinuitu služby v rámci riaditeľstva pre médiá.
8.
V súvislosti s vymenovaním riaditeľa pre médiá bol zriadený Poradný výbor pre vymenúvanie vysoko postavených úradníkov (ďalej len „poradný výbor“), a to v súlade s rozhodnutím predsedníctva Parlamentu (ďalej len „predsedníctvo“) zo 16. mája 2000, ktorým sa stanovujú štádiá postupu na vymenovanie vysoko postavených úradníkov, zmeneným rozhodnutím predsedníctva z 18. februára 2008 (ďalej len „rozhodnutie, ktorým sa stanovujú štádiá postupu“).
9.
Poradný výbor na svojom zasadnutí 4. októbra 2018 schválil kritériá na účely komparatívnej analýzy zásluh uchádzačov (ďalej len „kritériá porovnávacieho hodnotenia“). Na základe týchto kritérií poradný výbor zostavil zoznam uchádzačov a odporučil predsedníctvu, koho má pozvať na pohovor. Predsedníctvo jednomyseľne schválilo toto odporúčanie. Medzi uchádzačmi pozvanými na pohovor boli F. Carbajo Ferrero, ktorý sa prihlásil na základe oznámenia o voľnom pracovnom mieste, osoba A, ktorá sa prihlásila na základe oznámenia o výberovom konaní, a osoba B, jediný uchádzač, ktorý sa prihlásil na základe oznámenia o preložení.
10.
Pred stretnutím s uchádzačmi poradný výbor určil ako základ pohovorov sedem okruhov alebo tém s cieľom analyzovať prihlášky a zoradiť uchádzačov na základe týchto pohovorov.
11.
Pohovory sa uskutočnili 19. novembra 2018.
12.
Na základe pohovorov uskutočnených s vybranými uchádzačmi poradný výbor predložil predsedníctvu odôvodnenú správu na prijatie rozhodnutia. V tejto správe boli uchádzači zoradení podľa zásluh a bolo k nej pripojené odporúčanie týkajúce sa uchádzačov, ktorí majú najlepšiu kvalifikáciu na obsadenie pracovného miesta riaditeľa pre médiá. Predsedníctvo prerokovalo túto správu na zasadnutí konanom 10. decembra 2018. V zápisnici o tomto zasadnutí bolo uvedené, že poradný výbor navrhol trhoch uchádzačov na obsadenie voľného pracovného miesta v stanovenom poradí, pričom osoba A sa umiestnila na prvom mieste, F. Carbajo Ferrero sa umiestnil na druhom mieste a osoba B sa umiestnila na treťom mieste. Predsedníctvo v postavení menovacieho orgánu rozhodlo, že sa bude riadiť odporúčaním poradného výboru, a vymenovalo osobu A na pracovné miesto riaditeľa pre médiá.
13.
Dňa 11. decembra 2018 generálny riaditeľ GR pre komunikáciu informoval zamestnancov tohto riaditeľstva, že výberové konanie sa skončilo, a poďakoval F. Carbajovi Ferrerovi za dočasné vykonávanie funkcií, ktoré mu boli zverené od júna 2018, na tomto riaditeľstve.
14.
Generálny tajomník e‑mailom z 12. decembra 2018 oznámil F. Carbajovi Ferrerovi rozhodnutie o zamietnutí jeho kandidatúry a vymenovaní osoby A na pracovné miesto riaditeľa pre médiá (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
15.
Dňa 8. marca 2019 žalobca podal sťažnosť proti spornému rozhodnutiu podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku. Táto sťažnosť bola zamietnutá.
III. Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
16.
Dňa 1. októbra 2019 F. Carbajo Ferrero podal na Všeobecnom súde na základe článku 270 ZFEÚ žalobu, ktorou sa domáhal po prvé zrušenia sporného rozhodnutia a po druhé náhrady ujmy, ktorá mu údajne vznikla.
17.
Všeobecný súd napadnutým rozsudkom zrušil sporné rozhodnutie a uložil Parlamentu povinnosť zaplatiť žalobcovi sumu vo výške 40000 eur ako náhradu majetkovej škody.
18.
F. Carbajo Ferrero uviedol na podporu svojej žaloby päť žalobných dôvodov. Parlament vo vyjadrení k žalobe navrhol, aby Všeobecný súd zamietol žalobu ako čiastočne neprípustnú a čiastočne nedôvodnú alebo subsidiárne zamietol žalobu ako nedôvodnú.
19.
V bode 43 napadnutého rozsudku Všeobecný súd najprv zamietol námietku neprípustnosti druhého žalobného dôvodu, ktorý uviedol F. Carbajo Ferrero, vznesenú Parlamentom. Následne v bode 74 napadnutého rozsudku zamietol prvú časť druhého žalobného dôvodu, ktorý uviedol F. Carbajo Ferrero, založenú na nezákonnosti rozhodnutia, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, a článku 6 oznámenia o výberovom konaní. Všeobecný súd v bode 106 napadnutého rozsudku tiež zamietol prvý žalobný dôvod, ktorý uviedol F. Carbajo Ferrero, založený na porušení povinnosti odôvodnenia.
20.
Všeobecný súd potom preskúmal druhú časť druhého žalobného dôvodu, ktorý uviedol F. Carbajo Ferrero, založenú na tom, že výberové konanie bolo v rozpore s článkom 27 služobného poriadku a so zásadami právnej istoty, transparentnosti, riadnej správy vecí verejných a rovnakého zaobchádzania.
21.
Všeobecný súd po prvé v bode 111 napadnutého rozsudku najprv pripomenul, že podmienkou dodržania zásady rovnakého zaobchádzania počas postupu výberu úradníkov je, aby boli kritériá porovnávacieho hodnotenia stanovené pred predmetným výberovým konaním. (
3
)
22.
Po druhé Všeobecný súd v bode 112 napadnutého rozsudku konštatoval, že kritériá komparatívnej analýzy zásluh uchádzačov by sa počas výberového konania nemali meniť, aby sa zabránilo riziku, že tieto kritériá sa upravia podľa podaných prihlášok.
23.
Po tretie Všeobecný súd v bode 113 napadnutého rozsudku konštatoval, že kritériá porovnávacieho hodnotenia sa musia oznámiť menovaciemu orgánu, aby vedel, ako tieto zásluhy boli vyhodnotené vo fáze užšieho výberu uchádzačov na účely pohovoru, ako aj v samotnej fáze pohovoru.
24.
Po štvrté Všeobecný súd v bode 114 napadnutého rozsudku konštatoval, že aj keď správny orgán disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o organizáciu výberového konania, súdom Európskej únie prináleží zabezpečiť, aby správny orgán zaobchádzal s uchádzačmi rovnako. (
4
)
25.
V nadväznosti na tieto konštatovania Všeobecný súd v bode 117 napadnutého rozsudku konštatoval, že pri hodnotení odpovedí uchádzačov na otázky, ktoré im položil poradný výbor na základe zoznamu siedmich okruhov alebo tém počas pohovorov, sa nezohľadnili tri kritériá porovnávacieho hodnotenia stanovené na základe oznámenia o voľnom pracovnom mieste, oznámenia o preložení a oznámenia o výberovom konaní v prvej fáze výberového konania.
26.
Všeobecný súd následne v bode 118 napadnutého rozsudku konštatoval, že hoci uchádzačom možno klásť otázky, tieto otázky by sa nemali stať novými kritériami porovnávacieho hodnotenia.
27.
Okrem toho Všeobecný súd v bode 123 napadnutého rozsudku konštatoval, že predsedníctvo v postavení menovacieho orgánu nebolo informované o tom, že kritériá porovnávacieho hodnotenia boli nahradené siedmimi okruhmi alebo témami použitými počas pohovorov.
28.
Vzhľadom na tieto úvahy Všeobecný súd v bode 125 napadnutého rozsudku vyhovel druhej časti druhého žalobného dôvodu uvedeného na podporu žaloby, ktorú podal F. Carbajo Ferrero, a konštatoval, že sporné rozhodnutie bolo prijaté po výberovom konaní poznačenom vadou.
29.
Všeobecný súd následne v bode 145 napadnutého rozsudku vyhovel druhej časti tretieho žalobného dôvodu, ktorý uviedol F. Carbajo Ferrero, a teda vyhovel tomuto žalobnému dôvodu ako celku v rozsahu, v akom F. Carbajo Ferrero v rámci neho tvrdil, že sporné rozhodnutie vychádza zo zjavne nesprávneho posúdenia. Podľa Všeobecného súdu menovací orgán vymenoval osobu A na pracovné miesto bez toho, aby bol náležite informovaný o odbornej praxi F. Carbaja Ferrera.
30.
Vzhľadom na tieto úvahy Všeobecný súd v bode 146 napadnutého rozsudku rozhodol, že sporné rozhodnutie sa zrušuje, bez toho, aby preskúmal zvyšné žalobné dôvody uvedené žalobcom.
31.
Napokon Všeobecný súd v bodoch 173 a 174 napadnutého rozsudku čiastočne vyhovel návrhu F. Carbaja Ferrera na vyplatenie náhrady škody v rozsahu, v akom sa týkal majetkovej škody, ktorá mu vznikla v dôsledku sporného rozhodnutia, a uložil Parlamentu povinnosť zaplatiť mu sumu vo výške 40000 eur.
IV. Návrhy účastníkov konania na Súdnom dvore
32.
Parlament vo svojom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, vrátil vec Všeobecnému súdu a určil, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.
33.
Parlament subsidiárne navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, zamietol žalobu, ktorú podal F. Carbajo Ferrero, a uložil mu povinnosť nahradiť trovy konania v plnej výške.
34.
Odporca v odvolacom konaní navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie a uložil Parlamentu povinnosť nahradiť trovy konania v plnej výške.
V. Cielené skúmanie odvolania
35.
Parlament na podporu svojich návrhov uvádza dva odvolacie dôvody. V rámci prvého odvolacieho dôvodu tvrdí, že došlo k viacnásobnému nesprávnemu právnemu posúdeniu a skresleniu skutkového stavu v súvislosti s konštatovaním vady výberového konania. Cieľom druhého odvolacieho dôvodu je preukázať, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia a skreslil skutkový stav a dôkazy, pokiaľ ide o konštatovanie, že sporné rozhodnutie vychádza zo zjavne nesprávneho posúdenia. Parlament subsidiárne tvrdí, že Všeobecný súd tým, že nepreskúmal dôsledky zrušenia sporného rozhodnutia, neuviedol odôvodnenie a porušil zásadu proporcionality.
36.
V súlade so žiadosťou Súdneho dvora v týchto návrhoch rozoberiem len prvý odvolací dôvod a subsidiárny odvolací dôvod.
A.
Prvý odvolací dôvod: viacnásobné nesprávne právne posúdenie a skreslenie skutkového stavu v súvislosti s konštatovaním vady výberového konania
37.
Prvý odvolací dôvod sa skladá zo štyroch častí. Preskúmam ich spoločne, keďže sú vzájomne prepojené.
38.
V rámci prvej časti prvého odvolacieho dôvodu Parlament tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia v súvislosti s výkladom rozhodnutia, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, a že odôvodnenie, z ktorého vychádzal, je rozporné. Po prvé Parlament tvrdí, že kritériá porovnávacieho hodnotenia sa používajú len počas prvej fázy výberového konania. V súvislosti so sporným výberovým konaním poradný výbor stanovil tri kritériá porovnávacieho hodnotenia (
5
) a neskôr sedem okruhov, o ktorých sa malo diskutovať počas pohovorov. (
6
) Parlament tvrdí, že Všeobecný súd preto v bodoch 118 a 119 napadnutého rozsudku neprávom kritizoval poradný výbor za to, že zmenil kritériá porovnávacieho hodnotenia vo fáze pohovoru. Po druhé Parlament tvrdí, že v rozhodnutí, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, sa nevyžaduje, aby poradný výbor v druhej fáze postupu poskytol predsedníctvu akékoľvek informácie. Všeobecný súd sa preto dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku kritizoval poradný výbor za to, že neinformoval predsedníctvo o zmene kritérií porovnávacieho hodnotenia vo fáze pohovoru. Po tretie, pokiaľ ide o toto nesprávne právne posúdenie, Parlament tvrdí, že odôvodnenie napadnutého rozsudku je rozporné.
39.
V rámci druhej časti prvého odvolacieho dôvodu Parlament tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade a uplatňovaní zásady rovnakého zaobchádzania. Po prvé spochybňuje relevantnosť rozsudku Booss a Fischer/Komisia (
7
), na základe ktorého Všeobecný súd v bodoch 111 a 112 napadnutého rozsudku konštatoval, že kritériá porovnávacieho hodnotenia by sa počas výberového konania nemali meniť. Parlament ďalej tvrdí, že všeobecný zákaz zmeny kritérií porovnávacieho hodnotenia počas výberového konania nie je zlučiteľný s prvou a treťou vetou článku 5 prílohy III služobného poriadku. Po druhé Parlament tvrdí, že Všeobecný súd nepreskúmal, či okruhy, o ktorých sa diskutovalo počas pohovoru, súviseli s podmienkami stanovenými v oznámení o výberovom konaní a či niektorí uchádzači boli oproti iným zvýhodnení.
40.
V rámci tretej časti prvého odvolacieho dôvodu Parlament spochybňuje spôsob, akým Všeobecný súd vyložil a uplatnil zásadu transparentnosti. Napáda konštatovanie Všeobecného súdu uvedené v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku, že poradný výbor neinformoval predsedníctvo o zmene kritérií porovnávacieho hodnotenia vo fáze pohovoru. Okrem toho Parlament tvrdí, že Všeobecný súd rozhodol ultra petita, keďže žalobca tvrdil, že došlo k porušeniu zásady transparentnosti vo vzťahu k uchádzačom a nie vo vzťahu k predsedníctvu.
41.
V rámci štvrtej časti prvého odvolacieho dôvodu Parlament tvrdí, že Všeobecný súd skreslil skutkový stav. Spochybňuje konštatované uvedené v bode 119 napadnutého rozsudku, v ktorom Všeobecný súd rozhodol, že klasifikácia podľa zásluh nemôže byť založená „jedine“ na odpovediach uchádzačov týkajúcich sa siedmich okruhov alebo tém, o ktorých sa diskutovalo počas pohovoru. Tvrdí, že aj keby kritériá porovnávacieho hodnotenia neboli použité v druhej fáze postupu, žiadna z informácií, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, nenasvedčuje tomu, že tieto kritériá neboli zohľadnené na účely klasifikácie uchádzačov podľa zásluh.
42.
F. Carbajo Ferrero vo vyjadrení k odvolaniu v súvislosti s výkladom rozhodnutia, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, podaným Všeobecným súdom tvrdí, že hoci správny orgán disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o organizáciu výberového konania, musí rešpektovať zásadu rovnakého zaobchádzania so všetkými uchádzačmi. Tvrdí, že rozhodnutie, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, neumožňuje použiť odlišné kritériá porovnávacieho hodnotenia v závislosti od fázy postupu. Pokiaľ ide o zásadu transparentnosti, poznamenáva, že článok 4 písm. c) tohto rozhodnutia vyžaduje, aby poradný výbor zaslal kritériá porovnávacieho hodnotenia predsedníctvu. Parlament preto nesprávne tvrdí, že toto rozhodnutie neupravuje povinnosť informovať menovací orgán v prípade akejkoľvek zmeny týchto kritérií počas postupu.
43.
Pokiaľ ide o výklad zásady rovnakého zaobchádzania, F. Carbajo Ferrero zastáva názor, že Všeobecný súd sa v bode 111 napadnutého rozsudku správne odvolal na rozsudok Booss a Fischer/Komisia (
8
). Naopak sa domnieva, že rozsudky Mavridis/Parlament (
9
) a Verros/Parlament (
10
), ktoré Parlament cituje vo svojom odvolaní, sú irelevantné. Tiež tvrdí, že výklad, ktorý podal Všeobecný súd, nebol v rozpore s prílohou III služobného poriadku. Napokon F. Carbajo Ferrero tvrdí, že Parlament nepoukázal v konaní na Všeobecnom súde na otázku, či bolo pravdepodobné, že nové kritériá porovnávacieho hodnotenia schválené vo fáze pohovoru zvýhodnia niektorých uchádzačov.
44.
Pokiaľ ide o výklad zásady transparentnosti, F. Carbajo Ferrero pripomína, že vo svojej žalobe podanej na Všeobecnom súde uviedol žalobný dôvod týkajúci sa údajného porušenia zásady riadnej správy vecí verejných. Všeobecný súd preto nerozhodol ultra petita.
45.
Pokiaľ ide o výhradu týkajúcu sa skreslenia skutkového stavu, F. Carbajo Ferrero tvrdí, že je nedôvodná. V tejto súvislosti tvrdí, že zo zápisnice o zasadnutí z 10. decembra 2018 vyplýva, že poradný výbor navrhol vymenovať na predmetné pracovné miesto troch uchádzačov „v preferenčnom poradí“ a nie „vo vzťahu k zručnostiam a schopnostiam zodpovedajúcim obsadzovanému pracovnému miestu“.
46.
Podstata sporu medzi účastníkmi konania spočíva v tom, či Všeobecný súd správne vyložil rozhodnutie, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, keď v bode 112 napadnutého rozsudku konštatoval, že kritériá porovnávacieho hodnotenia by sa počas výberového konania nemali meniť. Východisko rozboru tejto otázky určuje znenie článkov 4 a 5 rozhodnutia, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, pokiaľ ide o pracovné miesta vysoko postavených úradníkov. (
11
) Prvé štádium spočíva v tom, že poradný výbor na základe oznámenia o voľnom pracovnom mieste (
12
) stanoví kritériá porovnávacieho hodnotenia. Druhé štádium spočíva v tom, že poradný výbor vykoná komparatívnu analýzu zásluh uchádzačov a zostaví zoznam uchádzačov, ktorých odporučí pozvať na pohovor. Tretie štádium spočíva v tom, že predsedníctvu ako menovaciemu orgánu sa zašle zoznam zostavený poradným výborom, ako aj kritériá porovnávacieho hodnotenia schválené poradným výborom. Štvrté štádium spočíva v tom, že predsedníctvo schváli zoznam uchádzačov, ktorí majú byť pozvaní na pohovor. Piate štádium spočíva v tom, že poradný výbor uskutoční tieto pohovory a vypracuje správu, ktorá sa ich týka. Šieste štádium spočíva v tom, že generálny tajomník zašle túto správu spolu s odporúčaním predsedovi Parlamentu a predsedníctvu. Siedme a posledné štádium postupu spočíva v tom, že predsedníctvo rozhodne, ktorý uchádzač má byť vymenovaný, na základe návrhu predloženého predsedom.
47.
Parlament tvrdí, že zo znenia tohto rozhodnutia vyplýva, že postup výberu vysoko postavených úradníkov sa skladá primárne z dvoch fáz. Prvou z nich je komparatívna analýza zásluh uchádzačov a schválenie zoznamu uchádzačov, ktorí majú byť pozvaní na pohovor, predsedníctvom. Druhá spočíva v uskutočnení pohovorov s uchádzačmi uvedenými na tomto zozname. Parlament tvrdí, že kritériá porovnávacieho hodnotenia sa používajú len v prvej fáze postupu, zatiaľ čo v druhej fáze sa vôbec nevyžaduje použitie tých istých kritérií alebo, inak povedané, vôbec nie je zakázané použiť nové kritériá pri pohovore. Podľa jeho názoru preto Všeobecný súd dospel k nesprávnemu záveru, že výberové konanie bolo poznačené vadou.
48.
V tejto súvislosti poznamenávam, že rozhodnutie, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, sa skladá zo súboru nadväzujúcich štádií, ktoré sú opísané v bode 46 vyššie. V tomto rozhodnutí sa štádiá nedelia na osobitné alebo samostatné fázy. Naopak všetky štádiá sú vzájomne prepojené a spolu tvoria jediné výberové konanie, ktoré je založené na oznámení o voľnom pracovnom mieste (alebo prípadne na oznámení o výberovom konaní). Konečný cieľ týchto štádií je rovnaký ako v každom výberovom konaní. V článku 27 prvom odseku služobného poriadku sa konkrétne uvádza, že cieľom prijímania do služobného pomeru má byť zabezpečiť pre inštitúciu služby úradníkov s najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, prijatých na čo najširšom možnom geografickom základe spomedzi štátnych príslušníkov členských štátov Únie. (
13
)
49.
Z podrobného preskúmania štádií postupu vyplýva, že prvé štádium je základným kameňom celého postupu, ktorý sa končí vymenovaním najvhodnejšieho uchádzača na predmetné pracovné miesto. V tomto prvom štádiu totiž poradný výbor stanoví kritériá porovnávacieho hodnotenia na základe oznámenia o voľnom pracovnom mieste (alebo prípadne oznámenia o výberovom konaní). Oznámenie o voľnom pracovnom mieste a kritériá porovnávacieho hodnotenia sú nevyhnutné na to, aby predsedníctvo mohlo schváliť zoznam uchádzačov, ktorí majú byť pozvaní na pohovor. Pohovor sa uskutoční až po tom, čo predsedníctvo schváli zoznam uchádzačov na základe vyššie uvedených kritérií. Existuje jednoznačná súvislosť medzi zostavením užšieho zoznamu uchádzačov a jednotlivými pohovormi, ktoré sa s nimi majú uskutočniť. Ak sú tieto štádiá prepojené, potom musia byť hodnotiace kritériá uplatňované v každom štádiu tiež prepojené. Preto zastávam názor, že Parlament umelo rozdeľuje jednotlivé štádiá výberového konania.
50.
V rozpore s tým, čo tvrdí Parlament, chápanie výberového konania ako súvislého celku nespôsobuje, že uskutočnenie pohovorov s uchádzačmi je zbytočné, ani nezbavuje správny orgán možnosti použiť určitú metódu organizácie výberového konania. Správny orgán disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o metódy, ktoré použije počas jednotlivých štádií výberového konania na účely hodnotenia zásluh uchádzačov. Platí to tým skôr, pokiaľ ide o vrcholové pracovné miesta. Je nesporné, že poradný výbor môže uchádzačom pri pohovore položiť všetky otázky, ktoré považuje za potrebné. Je tiež možné sformulovať tieto otázky na základe rôznych okruhov alebo tém. Menovací orgán nemožno kritizovať za to, že uchádzačov o také vrcholové pracovné miesta napríklad požiada, aby uviedli, ako chápu predmetné pracovné miesto (
14
) alebo aká je ich vízia riaditeľstva.
51.
Treba však na jednej strane pripomenúť, že z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že menovací orgán síce disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri porovnávaní zásluh uchádzačov, najmä so zreteľom na obsadzované pracovné miesto, no túto voľnú úvahu musí uplatniť v medziach, ktoré si sám určil v oznámení o voľnom pracovnom mieste. (
15
) Pri výkone širokej miery voľnej úvahy správneho orgánu navyše treba v plnom rozsahu prihliadať na všetky relevantné uplatniteľné predpisy vrátane všetkých interných procesných predpisov, ktoré správny orgán prijal. (
16
) V prejednávanej veci je relevantným aktom rozhodnutie, ktorým sa stanovujú štádiá postupu.
52.
Na druhej strane akékoľvek okruhy alebo témy použité pri pohovore musia vyplývať z kritérií porovnávacieho hodnotenia. Inak povedané, také okruhy alebo témy nemenia pôvodné kritériá, ale slúžia ako usmernenie pre poradný výbor počas pohovoru pri hodnotení vhodnosti uchádzačov, pokiaľ ide o každé kritérium. Všeobecný súd preto v bode 118 napadnutého rozsudku správne poukázal na to, že otázky položené na pohovore by sa nemali stať „novými kritériami“ porovnávacieho hodnotenia zásluh uchádzačov vybraných počas výberového konania, ktoré boli stanovené po zostavení užšieho zoznamu uchádzačov, ktorí majú byť pozvaní na pohovor.
53.
Všeobecný súd v tejto súvislosti správne vychádzal z rozsudku Booss a Fischer/Komisia (
17
), v ktorom sa zasa odkazuje na rozsudky Culin/Komisia (
18
) a Grassi/Rada (
19
). Na základe tejto judikatúry Všeobecný súd v bodoch 111 a 112 napadnutého rozsudku rozhodol, že zásada rovnakého zaobchádzania s uchádzačmi vyžaduje, aby sa kritériá porovnávacieho hodnotenia stanovili pred začatím výberového konania, a že tieto kritériá by sa počas výberového konania nemali upravovať ani meniť.
54.
Parlament spochybňuje relevantnosť tejto judikatúry, pričom tvrdí, že táto judikatúra sa týkala oznámenia o voľnom pracovnom mieste zverejneného podľa článku 29 ods. 1 písm. a) služobného poriadku, zatiaľ čo v prejednávanej veci si predsedníctvo chcelo vybrať z väčšieho množstva uchádzačov a zverejnilo oznámenie o výberovom konaní na základe článku 29 ods. 2 služobného poriadku. Parlament tvrdí, že v tomto ustanovení je upravený osobitný postup, v rámci ktorého môže menovací orgán počas postupu uplatniť kritériá, ktoré neboli uvedené v oznámení o voľnom pracovnom mieste. V tejto súvislosti sa odvoláva na rozsudky Mavridis/Parlament (
20
) a Verros/Parlament (
21
).
55.
Podľa môjho názoru dva posledné uvedené rozsudky nepodporujú záver, že počas postupu možno zmeniť kritériá porovnávacieho hodnotenia, ku ktorému dospel Parlament. Z tejto judikatúry vyplýva, že v rámci osobitného postupu upraveného v článku 29 ods. 2 služobného poriadku menovací orgán nie je povinný uplatniť ustanovenia prílohy III služobného poriadku týkajúce sa oznámení o výberovom konaní. Preto môže počas postupu uplatniť kritériá, ktoré nie sú výslovne uvedené v oznámení o voľnom pracovnom mieste. Rovnako to platí pre výberový výbor, na ktorý menovací orgán preniesol svoju právomoc týkajúcu sa výberu.
56.
V prejednávanej veci však Všeobecný súd nekritizoval poradný výbor za to, že uplatnil svoju právomoc stanoviť kritériá porovnávacieho hodnotenia. (
22
) Všeobecný súd tiež nekritizoval stanovenie okruhov alebo tém, ktoré mali slúžiť ako usmernenie pre poradný výbor počas pohovoru. Keďže Parlament sa rozhodol uplatniť rozhodnutie, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, poradný výbor bol povinný stanoviť kritériá len na základe znenia oznámenia o výberovom konaní. Okrem toho „legitimita“ akýchkoľvek okruhov alebo tém na účely pohovorov, ktoré sa mali uskutočniť, by musela byť založená na týchto kritériách a v konečnom dôsledku na oznámení o výberovom konaní. V rámci sporného výberového konania, ktoré sa spravuje článkom 29 ods. 2 služobného poriadku a internými procesnými predpismi, oznámenie o výberovom konaní predstavuje vonkajšie hranice celého výberového konania a kritériá sú konkrétnym vyjadrením týchto vonkajších hraníc. Akékoľvek okruhy alebo témy, o ktorých sa má diskutovať počas pohovoru, preto nemôžu byť úplne odlišné od kritérií porovnávacieho hodnotenia stanovených na začiatku výberového konania. Sú rozšírením alebo konkretizáciou týchto kritérií. Prináleží poradnému výboru, aby preukázal nevyhnutnú súvislosť medzi kritériami a okruhmi použitými počas pohovoru.
57.
Preto sa domnievam, že Všeobecný súd v bode 119 napadnutého rozsudku správne rozhodol, že zoradenie uchádzačov podľa zásluh nemôže byť založené jedine na odpovediach uchádzačov týkajúcich sa siedmich okruhov alebo tém, o ktorých sa diskutovalo počas pohovoru, keďže taký prístup by nespĺňal požiadavku, podľa ktorej sa kritériá porovnávacieho hodnotenia počas výberového konania nesmú meniť.
58.
Pokiaľ ide tvrdenie Parlamentu, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku konštatoval, že výberové konanie je poznačené vadou, lebo poradný výbor neinformoval predsedníctvo o zmene kritérií výberu, poznamenávam, že toto tvrdenie vychádza z nesprávneho predpokladu. Ako bolo preukázané vyššie, týmto nesprávnym predpokladom je, že kritériá porovnávacieho hodnotenia možno počas výberového konania zmeniť. Poradný výbor môže stanoviť otázky, ktoré vyplývajú z kritérií stanovených v prvom štádiu. Poradný výbor musí následne vo svojej správe určenej predsedníctvu preukázať, ako odpovede na tieto otázky pri náležitom zohľadnení týchto kritérií dokazujú vhodnosť uchádzačov.
59.
Okrem toho Parlament nesprávne tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku rozhodol ultra petita, pokiaľ ide o porušenie zásady transparentnosti. Súdny dvor v uvedených bodoch konštatoval, že k porušeniu tejto zásady došlo v rámci porušenia povinnosti informovať predsedníctvo o témach alebo okruhoch, o ktorých sa má diskutovať počas pohovoru, a o súvislosti medzi týmito okruhmi a kritériami porovnávacieho hodnotenia.
60.
Tvrdenie Parlamentu, že Všeobecný súd sa v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, preto treba zamietnuť.
61.
Za presvedčivú nepovažujem ani výhradu Parlamentu, že odôvodnenie napadnutého rozsudku uvedené v týchto bodoch je rozporné. Domnievam sa, že táto výhrada je založená na nesprávnom pochopení napadnutého rozsudku. Všeobecný súd v bodoch 66 až 73 tohto rozsudku rozhodol, že inštitúcie disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri prijímaní interných predpisov, ktorými sa stanovuje postup výberu uchádzačov na vrcholové pracovné miesta, a že rozhodnutie, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, slúži ako všeobecný rámec výberového konania. Všeobecný súd preto rozhodol, že nie je vhodné stanoviť kritériá porovnávacieho hodnotenia v znení tohto rozhodnutia. Všeobecný súd sa v tejto fáze argumentácie nezaoberal otázkou konzistentnosti kritérií uplatnených počas výberového konania alebo požiadavky informovať predsedníctvo. Zamietnutím žalobného dôvodu založeného na nezákonnosti rozhodnutia, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, v bode 74 napadnutého rozsudku sa preto nespochybňuje konštatovanie vady postupu použitého počas konkrétneho výberového konania, ktoré je uvedené v bodoch 120 až 124 napadnutého rozsudku.
62.
Parlament ďalej kritizuje Všeobecný súd za to, že dospel k záveru, že došlo k porušeniu zásady rovnakého zaobchádzania, bez toho, aby preskúmal, či okruhy alebo témy, o ktorých sa diskutovalo počas pohovorov, súviseli s podmienkami stanovenými v oznámení o výberovom konaní. (
23
) V tejto súvislosti poznamenávam, že Parlament sa neusiluje preukázať súvislosť medzi okruhmi alebo témami, o ktorých sa hovorilo počas pohovoru, kritériami stanovenými na začiatku postupu a oznámením o výberovom konaní. Parlament napríklad netvrdil, že okruhy alebo témy použité vo fáze pohovoru boli konkretizáciou kritérií stanovených v prvom štádiu a oznámenia o výberovom konaní. Namiesto toho vo svojom odvolaní tvrdí, že poradný výbor vo fáze pohovoru už nebol viazaný kritériami, ktoré pôvodne určil. Parlament preto nesprávne namieta, že Všeobecný súd mal preskúmať existenciu takej súvislosti, ktorú samotný Parlament považuje za zbytočnú.
63.
Domnievam sa, že Všeobecný súd v bode 112 napadnutého rozsudku správne rozhodol, že zmena kritérií porovnávacieho hodnotenia počas výberového konania spôsobuje riziko, že tieto kritériá budú upravené s ohľadom na uchádzačov o obsadzované pracovné miesto. Parlament v podstate tvrdí, že toto riziko je nedostatočné a že Všeobecný súd mal preskúmať, či stanovené okruhy alebo témy, ktoré sa mali použiť počas pohovoru, zvýhodňovali niektorých uchádzačov. Na podporu svojho tvrdenia sa Parlament odvoláva na rozsudky Vlachou/Dvor audítorov (
24
) a Caturla‑Poch a de la Fuente Pascual/Parlament (
25
). Z týchto dvoch rozsudkov vyplýva, že systém alebo metóda hodnotenia kvalifikácií uchádzačov by objektívne nemali spôsobovať, že s určitými uchádzačmi sa bude zaobchádzať priaznivo a s inými nepriaznivo. (
26
) Podľa môjho názoru však táto judikatúra nepotvrdzuje záver, že na konštatovanie porušenia zásady rovnakého zaobchádzania vo výberovom konaní je potrebné, aby sa v každom konkrétnom prípade preskúmalo, či sa s niektorými uchádzačmi zaobchádzalo priaznivo a s inými nepriaznivo. Okrem toho situácia, o ktorú ide v prejednávanej veci, vyvoláva inú otázku, a to otázku týkajúcu sa vzťahu medzi kritériami a okruhmi alebo témami, o ktorých sa malo diskutovať počas pohovoru, stanovenými na účely výberu najvhodnejšieho uchádzača.
64.
Napokon sa nazdávam, že tvrdenie Parlamentu, že Všeobecný súd tým, že v bode 119 napadnutého rozsudku rozhodol, že klasifikácia uchádzačov podľa zásluh by nemala byť založená jedine na odpovediach uchádzačov týkajúcich sa siedmich okruhov alebo tém, o ktorých sa diskutovalo počas pohovoru, skreslil skutkový stav, je založené na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku. Po prvé skutočnosť, že Všeobecný súd použil pojem „jedine“ (vo francúzštine „uniquement“), možno vysvetliť konštatovaním, že otázky položené počas pohovoru by sa nemali stať novými kritériami porovnávacieho hodnotenia, uvedeným v bode 118 napadnutého rozsudku. Tiež ju možno vysvetliť konštatovaním Všeobecného súdu, že počas pohovoru neboli použité kritériá porovnávacieho hodnotenia, uvedeným v bode 123 napadnutého rozsudku. Po druhé prináleží Parlamentu preukázať, že kritériá a okruhy alebo témy používané počas celého postupu spolu súviseli a že menovací orgán ich vzal do úvahy ako celok.
65.
Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor zamietol prvý odvolací dôvod.
B.
Subsidiárny odvolací dôvod: nesprávne právne posúdenie pri výklade zásady proporcionality v súvislosti s dôsledkami zrušenia sporného rozhodnutia
66.
Parlament subsidiárne tvrdí, že zrušenie rozhodnutia o vymenovaní osoby A na pracovné miesto riaditeľa pre médiá vychádza z nesprávneho právneho posúdenia spočívajúceho v nedostatku odôvodnenia a porušení zásady proporcionality. Poznamenáva, že Všeobecný súd zrušil rozhodnutie prijaté v prospech tretej osoby, ktorou je A. Parlament, ktorý sa odvoláva na rozsudok Všeobecného súdu vo veci Spadafora/Komisia (
27
), tvrdí, že Všeobecný súd mal preskúmať, či bola sankcia spočívajúca v zrušení nadmerne prísna, pričom mal zvážiť všetky protichodné záujmy.
67.
F. Carbajo Ferrero poznamenáva, že osoba A sa nemohla odvolávať na zásadu ochrany legitímnej dôvery, keďže rozhodnutie, ktorým bola vymenovaná na sporné pracovné miesto, bolo napadnuté, a v každom prípade tvrdí, že zrušenie rozhodnutia nepredstavovalo vzhľadom na dotknutú nezrovnalosť neprimerane prísne sankciu.
68.
Domnievam sa, že Parlament správne tvrdí, že Všeobecný súd v bode 146 napadnutého rozsudku zrušil sporné rozhodnutie bez toho, aby preskúmal, či také zrušenie bolo primerané. V rozsudku Všeobecného súdu vo veci Spadafora/Komisia (
28
) je uvedená argumentácia, ktorá je jednoznačne relevantná pre prejednávaný spor. V tomto rozsudku sa konštatovalo, že sa v zásade musí obnoviť stav, v ktorom sa žalobca nachádzal pred tým, ako došlo k vade počas výberového konania. Ak si však obnovenie predchádzajúceho stavu vyžaduje zrušenie aktov, ktoré boli určené tretím osobám a boli pre tieto osoby priaznivé, treba preskúmať, či zrušenie nepredstavuje príliš prísnu sankciu za predmetnú vadu. V tejto súvislosti je potrebné vziať do úvahy povahu spáchaného protiprávneho konania, záujem žalobcu, záujem tretích osôb a služobné záujmy.
69.
V tomto prípade sa zrušenie sporného rozhodnutia jednoznačne môže dotknúť osoby A, ktorá bola vymenovaná na predmetné pracovné miesto. Za týchto okolností si zrušenie vymenovania tejto osoby vyžaduje predchádzajúce posúdenie proporcionality takého zrušenia, pri ktorom sa musia zvážiť všetky dotknuté záujmy. Všeobecný súd sa teda tým, že v bode 146 napadnutého rozsudku zrušil sporné rozhodnutie bez toho, aby vykonal také posúdenie, dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
70.
Treba však pripomenúť, že ak odôvodnenie rozhodnutia Všeobecného súdu vykazuje porušenie práva Únie, ale jeho výroková časť sa napriek tomu zdá byť dôvodná z iných právnych dôvodov, takéto porušenie nemôže viesť k zrušeniu tohto rozhodnutia a treba vykonať zmenu odôvodnenia. (
29
)
71.
V tomto prípade ide o takú situáciu. Zváženie všetkých dotknutých záujmov by totiž malo viesť k zrušeniu sporného rozhodnutia bez toho, aby bola dotknutá povinnosť správneho orgánu nájsť spravodlivé riešenie pre osobu A. Výberové konanie je konkrétne poznačené významnou vadou. Ako som vysvetlila vyššie v rámci rozboru prvého odvolacieho dôvodu, poradný výbor by nemal zmeniť kritériá porovnávacieho hodnotenia v priebehu výberového konania. Pokiaľ ide o F. Carbaja Ferrera, jeho záujem spočíva v zrušení sporného rozhodnutia, aby mohol mať prospech zo žaloby, ktorú podal. Pokiaľ ide o správny orgán, domnievam sa, že služobné záujmy neboli vôbec poškodené. Zrušenie sporného rozhodnutia nenahrádza rozhodnutie správneho orgánu o tom, ktorého uchádzača treba vymenovať na predmetné pracovné miesto. Parlament bude musieť obnoviť postup bez toho, aby došlo k vadám konštatovaným v napadnutom rozsudku. Na konci tohto nového výberového konania si môže vybrať najvhodnejšieho uchádzača na dotknuté pracovné miesto. Pokiaľ ide o osobu A, nachádza sa v odlišnej situácii. Zrušenie sporného rozhodnutia vyvoláva riziko, že osoba A príde o pracovné miesto, na ktoré bola vymenovaná. Okrem toho osoba A nenesie zodpovednosť za túto vadu. Aj keď, ako tvrdí F. Carbajo Ferrero, osoba A musela vedieť, že jej vymenovanie nie je konečné, kým na Všeobecnom súde prebieha konanie o žalobe podanej proti rozhodnutiu o jej vymenovaní, faktom zostáva, že vôbec nekonala protiprávne.
72.
Skutočnosť, že záujmy osoby A sú dotknuté, však neznamená, že Súdny dvor by nemal potvrdiť zrušenie sporného rozhodnutia vzhľadom na spornú vadu. Napriek tomu je správny orgán povinný usilovať sa o spravodlivé riešenie situácie, pokiaľ ide o dotknutú tretiu osobu. Presnejšie povedané, ak na konci nového výberového konania na predmetné pracovné miesto bude vymenovaný niekto iný, Parlament je povinný chrániť záujmy osoby A.
73.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy sa domnievam, že subsidiárny odvolací dôvod treba zamietnuť ako neúčinný.
VI. Návrh
74.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor zamietol prvý odvolací dôvod a subsidiárny odvolací dôvod.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Nariadenie č. 31 (EHS), 11 (ESAE), ktorým sa ustanovuje Služobný poriadok úradníkov a Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov Európskeho hospodárskeho spoločenstva a Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (Ú. v. ES 1962, 45, s. 1385; Mim. vyd. 01/002, s. 5).
(
3
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. marca 1993, Booss a Fischer/Komisia (T‑58/91, EU:T:1993:15, bod 67).
(
4
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. marca 2008, Giannini/Komisia (T‑100/04, EU:T:2008:68, body 132 a 133 a tam citovaná judikatúra).
(
5
)	Boli to tieto kritériá: „1. konkrétna prax v oblastiach spomenutých v oznámení o voľnom pracovnom mieste alebo v oznámení o výberovom konaní: vedenie väčšieho oddelenia v mediálnej, tlačovej a telekomunikačnej oblasti, 2. správa alebo riadenie: prax v riadiacej pozícii (v oblastiach, ako sú ľudské zdroje, manažment, rozpočte, financie atď.), 3. medzinárodná prax: prax na pozícii v prostredí EÚ a/alebo v medzinárodnom prostredí“ (voľný preklad tvrdení odvolateľa z francúzskeho originálu).
(
6
)	Boli to tieto okruhy: „1. dôvody kandidatúry na pracovné miesto a strategická vízia a podnikateľský plán týkajúci sa riaditeľstva, 2. ako zabezpečiť, aby sa všetky komunikačné kanály využívali na odovzdanie koherentného posolstva v súlade so strategickým vykonávacím rámcom (SVR), 3. komunikačné priority na nasledujúci volebný rok, 4. ako zvýšiť vplyv návštev na vysokej úrovni, dôležitých legislatívnych vecí a plenárnych zasadnutí z mediálneho hľadiska, 5. podpora politiky rodovej rovnosti, 6. výzvy spojené s ukončením aktivít a určením negatívnych priorít, 7. ako najlepšie využiť možnosti zmeny pracovných miest AST na pracovné miesta AD v súvislosti s vrcholovými funkciami a nedostatkom zdrojov“ (voľný preklad tvrdení odvolateľa z francúzskeho originálu).
(
7
)	Rozsudok z 3. marca 1993, T‑58/91, EU:T:1993:15.
(
8
)	Rozsudok z 3. marca 1993, T‑58/91, EU:T:1993:15.
(
9
)	Rozsudok z 19. mája 1983, 289/81, EU:C:1983:142.
(
10
)	Rozsudok z 19. mája 1983, 306/81, EU:C:1983:143.
(
11
)	Znenie tohto rozhodnutia je citované v bode 47 napadnutého rozsudku.
(
12
)	V znení rozhodnutia, ktorým sa stanovujú štádiá postupu, je spomenuté len oznámenie o voľnom pracovnom mieste. Ako však vyplýva z bodu 50 napadnutého rozsudku, v prejednávanej veci sa toto rozhodnutie uplatňovalo aj vo vzťahu k výberovému konaniu uskutočnenému na základe oznámenia o výberovom konaní.
(
13
)	Pozri bod 67 napadnutého rozsudku.
(
14
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. decembra 1990, Kalavros/Súdny dvor (T‑160/89 a T‑161/89, EU:T:1990:86, bod 37).
(
15
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. februára 1990, Culin/Komisia (C‑343/87, EU:C:1990:49, bod 19).
(
16
)	Pozri rozsudok z 28. septembra 2017, Hristov/Komisia a EMA (T‑495/16 RENV I a T‑495/16 RENV II, neuverejnený, EU:T:2017:676, bod 139 a tam citovaná judikatúra).
(
17
)	Rozsudok z 3. marca 1993, Booss a Fischer/Komisia (T‑58/91, EU:T:1993:15, bod 67).
(
18
)	Rozsudok zo 7. februára 1990, Culin/Komisia (C‑343/87, EU:C:1990:49, bod 19).
(
19
)	Rozsudok z 30. októbra 1974, Grassi/Rada (188/73, EU:C:1974:112).
(
20
)	Rozsudok z 19. mája 1983, 289/81, EU:C:1983:142, bod 16.
(
21
)	Rozsudok z 19. mája 1983, 306/81, EU:C:1983:143, bod 16.
(
22
)	Naopak Všeobecný súd v bode 69 napadnutého rozsudku potvrdil širokú mieru voľnej úvahy inštitúcií v rámci výberového konania založeného na článku 29 ods. 2 služobného poriadku.
(
23
)	Parlament cituje viaceré body svojho vyjadrenia k žalobe a dupliky v prvostupňovom konaní. Cieľom týchto bodov však nie je preukázať súvislosť medzi jednotlivými kritériami a uvedenými okruhmi počas výberového konania. V duplike sa nachádza jedno tvrdenie, ktoré môže byť relevantné a v ktorom Parlament uvádza, že „odbornú prax“ možno prepojiť s rôznymi faktormi uvedenými v bodoch 4 a 5 oznámenia o výberovom konaní. Vo svojich podaniach však nerozvíja toto tvrdenie a netvrdí, že okruhy, o ktorých sa diskutovalo počas pohovoru, súvisia s kritériami stanovenými na začiatku výberového konania.
(
24
)	Rozsudok zo 6. februára 1986, 143/84, EU:C:1986:55.
(
25
)	Rozsudok z 13. júla 1989, 361/87 a 362/87, EU:C:1989:317.
(
26
)	Rozsudok zo 6. februára 1986, Vlachou/Dvor audítorov (143/84, EU:C:1986:55, body 17 a 19).
(
27
)	Rozsudok z 5. decembra 2017, T‑250/16 P, neuverejnený, EU:T:2017:866, bod 110.
(
28
)	Tamže.
(
29
)	Rozsudok z 10. februára 2021, RFA International/Komisia (C‑56/19 P, EU:C:2021:102, bod 61).