Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
MANUEL
CAMPOS
SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené
12. marca 2026(1)
Vec C‑11/25
Jelgavas valstspilsētas pašvaldība
proti
Konkurences padome
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Augstākā tiesa (Senāts)
(Najvyšší
súd,
Lotyšsko)]
„ Prejudiciálne
konanie – Hospodárska
súťaž – Článok 102 ZFEÚ – Zneužitie
dominantného
postavenia – Pojmy
hospodárska
činnosť a podnik – Organizovanie
služby
nakladania s odpadom v obci a možnosť
zvoliť
si
systém
výberu
dodávateľa – Rozhodnutia,
ktoré
sú
súčasťou
výkonu
výsadných
práv
verejnej
moci – Postup
výberu
dodávateľa,
ktorý
bude
poskytovať
služby
nakladania s komunálnym
odpadom – Priame
zadanie – Poskytovateľ
služieb v čiastočnom
vlastníctve
obce “
1.        V roku
2004
Jelgavas valstspilsētas pašvaldība (mesto
Jelgava,
Lotyšsko)
uzavrelo
so
spoločnosťou, v ktorej
je
väčšinovým
akcionárom,
zmluvu o poskytovaní
služieb
týkajúcu
sa
zberu a spracovania
odpadu v tomto
meste.
2.        Výber
dodávateľa
sa
uskutočnil
bez
vyhlásenia
akéhokoľvek
verejného
obstarávania.
Zmluva
mala
platiť
do
roku
2029.
3.        V roku
2021
Konkurences padome (Rada
pre
hospodársku
súťaž,
Lotyšsko)
určila,
že
uvedené
mesto
tým,
že
vybralo
dodávateľa
priamo,
porušilo
zákaz
zneužitia
dominantného
postavenia, a preto
mu
uložila
pokutu.
4.        Vnútroštátny
súd
žiada o výklad článku 102 ZFEÚ s cieľom v podstate
určiť,
či
obec
pri
prijímaní
rozhodnutia o spôsobe
organizovania
poskytovania
služieb
nakladania s odpadom
na
svojom
území
koná v postavení
„podniku“.
I.      Právny rámec
A.      Právo Únie
1.      Smernica 75/442/EHS (2)
5.        Článok 5 stanovuje:
„Členské
štáty
zriadia
alebo
určia
príslušný
orgán
alebo
orgány,
ktoré
budú v danej
oblasti
zodpovedné
za
plánovanie,
organizáciu,
udeľovanie
povolení a dozor
nad
činnosťami
zneškodňovania
odpadu.“
2.      Smernica 2008/98/ES (3)
6.        Podľa článku 13
(„Ochrana
zdravia
ľudí a životného
prostredia“):
„Členské
štáty
prijmú
potrebné
opatrenia s cieľom
zabezpečiť,
aby
sa
nakladanie s odpadom
vykonávalo
bez
ohrozovania
zdravia
ľudí,
poškodzovania
životného
prostredia, a najmä:
a)      bez
rizika
pre
vodu,
ovzdušie,
pôdu,
rastliny
alebo
živočíchy;
b)      bez
obťažovania
okolia
hlukom
alebo
zápachmi;
a
c)      bez
nepriaznivého
vplyvu
na
krajinu
alebo
miesta
osobitného
záujmu.“
B.      Lotyšské právo
1.      Zákon o hospodárskej súťaži(4)
7.        Podľa § 1 ods. 1
sa
za
„dominantné
postavenie“
považuje
hospodárske
postavenie
jedného
alebo
viacerých
hospodárskych
subjektov
na
určitom
trhu,
ak
tieto
subjekty
môžu
počas
dostatočne
dlhého
obdobia
významne
brániť
hospodárskej
súťaži
na
tomto
trhu,
obmedzovať
ju
alebo
skresľovať a konať
úplne
alebo
čiastočne
nezávisle
od
konkurentov,
zákazníkov,
dodávateľov
alebo
spotrebiteľov.
8.        Podľa § 1 ods. 9
sa
za
„hospodársky
subjekt“
považuje
každá
osoba
vrátane
zahraničných
osôb,
ktorá
vykonáva
alebo
má v úmysle
vykonávať
hospodársku
činnosť
na
území
Lotyšska
alebo
ktorej
činnosť
ovplyvňuje
alebo
môže
ovplyvniť
hospodársku
súťaž
na
území
Lotyšska.
9.        Ustanovenie § 13
má
rovnaký
obsah
ako článok 102 ZFEÚ.(5)
2.      Zákon o organizácii verejnej správy(6)
10.      Podľa § 1
bodu 2 sa
za
„právnickú
osobu s odvodenou
právomocou,
ktorá
sa
spravuje
verejným
právom“
považuje
obec
alebo
iná
právnická
osoba,
ktorá
sa
spravuje
verejným
právom,
zriadená
zákonom
alebo
na
základe
zákona.
11.      V § 87
sa
uvádza,
že
právnická
osoba,
ktorá
sa
spravuje
verejným
právom,
koná v oblasti
súkromného
práva,
ak
i)
vykonáva
transakcie
potrebné
na
jej
fungovanie,
ii)
poskytuje
služby
alebo
iii)
založí
kapitálovú
spoločnosť
alebo
nadobudne
podiel v už
jestvujúcej
kapitálovej
spoločnosti.
Na
právnickú
osobu,
ktorá
sa
spravuje
verejným
právom,
konajúcu v oblasti
súkromného
práva
sa
uplatnia
zákony,
ktoré
upravujú
súkromnoprávne
transakcie
vo
všeobecnosti,
pokiaľ
toto
konanie
nie
je
obmedzené
inými
predpismi.
3.      Zákon o obecnom zriadení(7)
12.      Podľa § 15
je
jednou z autonómnych
funkcií
obcí
organizovať
verejnoprospešné
služby
pre
obyvateľstvo,
ku
ktorým
patrí
nakladanie s komunálnym
odpadom.
4.      Zákon o nakladaní s odpadom(8)
13.      Podľa § 9
obce
organizujú v rámci
svojho
územného
obvodu
nakladanie s komunálnym
odpadom
vrátane
nebezpečného
odpadu v súlade s plánmi
odpadového
hospodárstva.
14.      Ustanovenie § 15
upravuje
právomoc
miestneho
orgánu
vybrať
poskytovateľa,
ktorý
bude
vykonávať
zber,
prepravu,
manipuláciu a skladovanie
komunálneho
odpadu v príslušnej
oblasti, v súlade s postupom
stanoveným v právnych
predpisoch
týkajúcich
sa
verejného
obstarávania
zorganizovaním
postupu
verejného
obstarávania
na
nakladanie s komunálnym
odpadom v určitej
oblasti.(9)
5.      Zákon o verejnom obstarávaní pre potreby štátu alebo obcí(10)
15.      Podľa § 1 ods. 3 písm. a)
sa
za
„verejného
obstarávateľa“
považuje
orgán
verejnej
správy,
iný
orgán
verejnej
moci,
právnická
osoba s odvodenou
právomocou,
ktorá
sa
spravuje
verejným
právom,
ako
aj
súkromnoprávny
subjekt,
ktorý
súčasne
spĺňa
nižšie
uvedené
kritériá:
–        účelom,
pre
ktorý
bol
zriadený,
alebo
jeho
úlohou
je
uspokojiť
verejnú
potrebu,
pričom
nemá
obchodný
charakter,
–        podlieha
právomoci
alebo
rozhodujúcemu
vplyvu
orgánu
verejnej
správy,
iného
orgánu
verejnej
moci,
právnickej
osoby s odvodenou
právomocou,
ktorá
sa
spravuje
verejným
právom,
alebo
súkromnoprávneho
subjektu,
ktorý
spĺňa
tieto
kritériá
(v ktorom
má
väčšinu
hlasovacích
práv
pri
voľbe
členov
dozorných
alebo
riadiacich
orgánov
alebo
pri
vymenovaní
osôb,
ktoré
vykonávajú
vedúce
funkcie)
alebo
ktorého
činnosti v rozsahu
viac
ako
50 % financuje
štát,
právnická
osoba s odvodenou
právomocou,
ktorá
sa
spravuje
verejným
právom,
alebo
súkromnoprávny
subjekt,
ktorý
spĺňa
tieto
kritériá.
16.      V § 4
sú
stanovené
výnimky z uplatňovania
tohto
zákona,
pričom
toto
ustanovenie
priznáva
verejnému
obstarávateľovi
oprávnenie
neuplatniť
tento
zákon v prípade
zadania
zákazky,
ktorej
predmetom
sú
okrem
iného
služby
poskytované
orgánom
zriadeným
na
účely
výkonu
funkcií
verejného
obstarávateľa,
ktorý
podlieha
úplnej
kontrole
verejného
obstarávateľa
alebo
mu
je
podriadený a ktorý
poskytuje
svoje
služby
hlavne
(v rozsahu
viac
ako
80 % ich
hodnoty)
verejnému
obstarávateľovi a v celom
rozsahu
plní
zákonné
požiadavky
vo
svojich
vzťahoch s tretími
osobami.
II.    Skutkový stav, spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
17.      V rozhodnutí
vnútroštátneho
súdu
je
skutkový
stav
chronologicky
opísaný
takto:
–        dňa
27. septembra
2004
bola
do
obchodného
registra
Lotyšskej
republiky
zapísaná
spoločnosť
SIA
Jelgavas komunālie pakalpojumi (ďalej
len
„SIA
JKP“),
ktorej
základné
imanie
vlastní v podiele
51 % mesto
Jelgava a v podiele
49 % právnická
osoba,
ktorá
sa
spravuje
súkromným
právom;
–        dňa
1. novembra
2004
mesto
Jelgava uzavrelo
so
spoločnosťou
SIA
JKP
zmluvu o poskytovaní
služieb,
ktorej
predmetom
bolo
nakladanie s odpadom a rozvoj a podpora
systému
nakladania s odpadom v územnom
obvode
mesta
Jelgava do
31. decembra
2029
(ďalej
len
„zmluva o poskytovaní
služieb“);
–        mesto
Jelgava uzatvorilo
túto
zmluvu o poskytovaní
služieb
bez
toho,
aby
zorganizovalo
postup
verejného
obstarávania,
lebo
využilo
výnimku
stanovenú v zákone o verejnom
obstarávaní,
ktorý
bol
účinný v tom
čase, a to
postup
in
house;
–        dňa
25. mája
2020
Rada
pre
hospodársku
súťaž
dostala
podnet
jednotlivca, v ktorom
sa
tvrdilo,
že
postup
výberu
poskytovateľa
služieb
nakladania s odpadom v územnom
obvode
mesta
Jelgava bol
protiprávny, a preto
treba
zmluvu o poskytovaní
služieb
zrušiť a zorganizovať
nový
postup
výberu
dodávateľa;
–        dňa
22. júla
2021
Rada
pre
hospodársku
súťaž
vydala
rozhodnutie, v ktorom
konštatovala,
že
mesto
Jelgava porušilo § 13 ods. 1
zákona o hospodárskej
súťaži
(zákaz
zneužitia
dominantného
postavenia), a uložila
mu
pokutu.
18.      Mesto
Jelgava podalo
žalobu
proti
tomuto
rozhodnutiu
na
Administratīvā apgabaltiesa (Krajský
správny
súd,
Lotyšsko). V podstate
tvrdilo,
že
udelenie
práva
poskytovať
služby
zberu
odpadu
prostredníctvom
postupu
in
house nepredstavuje
rozhodnutie
hospodárskeho
subjektu.
Mesto
prijatím
rozhodnutia o postupe
výberu
subjektu,
ktorý
zabezpečuje
nakladanie s komunálnym
odpadom,
vykonalo
právomoci
orgánu
verejnej
moci
(ktoré
sa
riadia
verejným
právom),
ktoré
nepodliehajú
kontrole
orgánu
pre
hospodársku
súťaž.
19.      Žaloba
bola
zamietnutá
prvostupňovým
súdom,
ktorý
sa
stotožnil s úvahami
Rady
pre
hospodársku
súťaž a potvrdil,
že
mesto
Jelgava bolo
hospodárskym
subjektom a že
zneužilo
svoje
dominantné
postavenie.
20.      Mesto
Jelgava podalo
kasačný
opravný
prostriedok
proti
prvostupňovému
rozsudku
na
Augstākā tiesa (Senāts)
(Najvyšší
súd,
Lotyšsko).
21.      Za
týchto
okolností
Augstākā tiesa (Senāts)
(Najvyšší
súd)
predkladá
Súdnemu
dvoru
nasledujúcu
prejudiciálnu
otázku:
„Má
sa
článok 102
[ZFEÚ]
vykladať v tom
zmysle,
že
vzhľadom
na
okolnosti
prejednávaného
prípadu
do
jeho
pôsobnosti
patrí
aj
rozhodnutie
prijaté
právnickou
osobou s odvodenou
právomocou,
ktorá
sa
spravuje
verejným
právom, o spôsobe,
akým
sa
bude
vykonávať
organizovanie
nakladania s odpadom
na
území
obce,
ktoré v prejednávanej
veci
spočívalo v rozhodnutí
organizovať
poskytovanie
týchto
služieb
takým
spôsobom,
že
prostredníctvom
postupu
in
house bolo
právo
poskytovať
tieto
služby
udelené
podniku,
ktorý
čiastočne
patrí
obci?
Možno
najmä
konštatovať,
že
obec
koná
ako
hospodársky
subjekt
alebo
podnik v zmysle
článku 102
[ZFEÚ],
ak
prijme
rozhodnutie o organizovaní
poskytovania
služieb
nakladania s komunálnym
odpadom
takým
spôsobom,
že
prostredníctvom
postupu
in
house sa
právo
poskytovať
tieto
služby
udelí
podniku,
ktorý
čiastočne
patrí
obci?“
III. Konanie na Súdnom dvore
22.      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
bol
doručený
do
kancelárie
Súdneho
dvora
9. januára
2025.
23.      Písomné
pripomienky
predložili
mesto
Jelgava,
Rada
pre
hospodársku
súťaž,
lotyšská
vláda a Európska
komisia.
Všetci
títo
účastníci
konania
sa
zúčastnili
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
10. decembra
2025.
IV.    Posúdenie
A.      Prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania
24.      Vnútroštátny
súd
podrobne
uvádza(11) dôvody,
ktoré
podľa
jeho
názoru
svedčia v prospech
prípustnosti
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania:
–        uznáva,
že v prejednávanom
prípade
zneužitie
údajného
dominantného
postavenia
nemôže
ovplyvniť
obchod
medzi
členskými
štátmi
vzhľadom
na
to,
že
skutkový
stav
sa
týka
čisto
vnútroštátnej
situácie. V zásade
sa
uplatnia
len
vnútroštátne
predpisy,
teda
zákon o hospodárskej
súťaži;
–        vysvetľuje,
že
lotyšské
právne
predpisy
týkajúce
sa
hospodárskej
súťaže
sú
sformulované
tak,
aby
boli v súlade s právom
Únie.
Zákon o hospodárskej
súťaži
schválený v roku
2001
sa v podstate
zhoduje s článkami 81 a 82
Zmluvy o ES
(teraz články 101 a 102 ZFEÚ);
–        v súvislosti
so
zákazom
zneužitia
dominantného
postavenia
zdôrazňuje,
že § 13 ods. 1 bod 2
zákona o hospodárskej
súťaži
je
podobný článku 102 ZFEÚ s výnimkou
ovplyvnenia
obchodu
medzi
členskými
štátmi.
Preto
by
sa
výklad
vnútroštátneho
práva
týkajúceho
sa
uvedeného
ustanovenia
nemal
odchýliť
od
spôsobu,
akým
sa
uplatňuje
právo
Únie;
–        tvrdí,
že
Súdny
dvor
rozhodol,
že
má
právomoc
rozhodnúť o návrhoch
na
začatie
prejudiciálneho
konania
týkajúcich
sa
ustanovení
práva
Únie
„v situáciách, v ktorých
sa
skutkový
stav
vo
veci
samej
nachádzal
mimo
rozsahu
priamej
pôsobnosti
[práva
Únie],
pokiaľ
sa
uvedené
ustanovenia
práva
Únie
stali
uplatniteľné
prostredníctvom
vnútroštátneho
[právneho
poriadku],
ktorý
prispôsobil
riešenia
čisto
vnútroštátnych
situácií
riešeniam
upraveným
právom
Únie“.(12)
25.      Súhlasím
so
stanoviskom
vnútroštátneho
súdu.
Bez
toho,
aby
boli
potrebné
podrobnejšie
úvahy,
na
potvrdenie
prípustnosti
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
stačí
poukázať
na
rozsudok z 5. decembra
2024
vydaný
na
základe
podobného
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Administratīvā apgabaltiesa (Krajský
správny
súd)(13).
26.      Vo veci C-606/23:
–        sa
žiadalo o výklad článku 101 ods. 1 ZFEÚ v súvislosti
so
skutkovým
stavom,
ktorý
sa
síce
nachádzal
mimo
rozsahu
priamej
pôsobnosti
práva
Únie,
ale
sa
spravoval
vnútroštátnymi
ustanoveniami,
ktoré
prispôsobili
riešenie
výlučne
vnútroštátnej
situácie
právu
Únie;
–        lotyšský
vnútroštátny
súd
považoval
výklad
práva
Únie
za
potrebný
na
rozhodnutie o uplatnení § 11 ods. 1
zákona o hospodárskej
súťaži. Výklad tohto ustanovenia by podľa jeho názoru nemal byť odlišný od výkladu článku 101 ods. 1 ZFEÚ,
keďže
obe
ustanovenia
stanovujú v podstate
analogický
právny
rámec.
27.      Súdny
dvor v rozhodnutí o uvedenom
návrhu:
–        uznal,
že
má
právomoc
rozhodnúť,
lebo z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
predloženého v uvedenej
veci
„…
vyplýva,
že § 11
ods. 1
zákona o hospodárskej
súťaži
stanovuje
právny
rámec
totožný s právnym
rámcom
stanoveným v článku 101
ods. 1 ZFEÚ a že
uvedený § 11
ods. 1
sa v lotyšskom
právnom
poriadku
vykladá
rovnako
ako
článok 101
ods. 1 ZFEÚ“,(14)
–        pripomenul,
že
už
vyhlásil,
že
má
právomoc
rozhodovať o návrhoch
na
začatie
prejudiciálneho
konania
týkajúcich
sa
výkladu
článku 101
ods. 1 ZFEÚ
podaných
lotyšskými
súdmi v podobných situáciách.(15)
28.      Tieto
úvahy
možno
mutatis mutandis uplatniť
na
vec,
akou
je
prejednávaná
vec, v ktorej
sa
rozhoduje o výklade článku 102 ZFEÚ.
B.      Analýza prejudiciálnej otázky
29.      Rozhodnutie
Rady
pre
hospodársku
súťaž
vychádza z dvojakého
predpokladu,
že
mesto
Jelgava pri
zadávaní
spornej
zákazky
konalo v postavení
podniku a zneužilo
svoje
dominantné
postavenie
na
trhu
poskytovania
služieb
zberu
komunálneho
odpadu
na
svojom
území.(16)
30.      Nie
je
však
jasné,
či v rozhodnutí
Rady
pre
hospodársku
súťaž
bol
zohľadnený
iba
okamih
(1. november
2004)(17),
keď
bola
uzavretá
zmluva o poskytovaní
služieb,
alebo
či
sa
toto
rozhodnutie
vzťahovalo
aj
na
okamih
(25. máj 2020),
keď
bol
podaný
podnet,
na
základe
ktorého
začal
uvedený
orgán
konať.
31.      Určenie
okamihu,
ktorý
sa
vzal
do
úvahy
pri
posudzovaní
zneužitia
dominantného
postavenia,
by
mohlo
mať
dôsledky,
pokiaľ
ide o právne
predpisy
Únie,
ktoré
sa
uplatnia.(18)
32.      Článok 102 ZFEÚ konkrétne v roku
2004
neplatil.
Naopak,
platil článok 82
Zmluvy o ES.
Keďže
obsah
oboch
článkov
je v podstate
rovnaký,
nepovažujem
za
problematické
zamerať
sa
na
ustanovenie
primárneho
práva
Únie,
na
ktoré
sa
pýta
vnútroštátny
súd
(článok 102 ZFEÚ).
1.      Povaha zmluvy
33.      Na
pojednávaní
sa
diskutovalo o tom,
či
by
bolo
možné
klasifikovať
spornú
transakciu
ako
zmluvu o poskytovaní
služieb
alebo
ako
koncesiu.
34.      Vyriešenie
uvedenej
otázky
by
mohlo
byť
užitočné
na
určenie,
či
sa z hľadiska
právnych
predpisov
Únie,
ktoré
upravujú
verejné
obstarávanie,
uplatní
smernica
2014/24/EÚ(19) alebo
smernica
2014/23/EÚ(20).
35.      Prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
vzhľadom
na
presný
obsah
zmluvy, o ktorej
má
tento
súd
všetky
potrebné
informácie,
objasnil
jej
povahu.(21)
36.      Odpoveď
na
otázku
týkajúcu
sa
výkladu článku 102 ZFEÚ nezávisí
od
výberu
jedného
alebo
druhého
riešenia.
Ak
mesto
Jelgava konalo
ako
podnik a dopustilo
sa
zneužitia
dominantného
postavenia,
okolnosť,
či
toto
(hypotetické)
zneužitie
vyplývalo
zo
zmluvy o poskytovaní
služieb
alebo z koncesie,
sa
mi
nezdá
byť
rozhodujúca.
37.      Tiež
si
nemyslím,
že
toto
rozlíšenie
je
dôležité
pre
posúdenie
právneho
režimu
zadávania
zákaziek
in
house,
ktoré
spomeniem
nižšie.
Či
už
sa
uplatní článok 12
smernice
2014/24
(pre
zmluvy o poskytovaní
služieb),
alebo článok 17
smernice
2014/23
(pre
koncesie)(22),
uvedený
právny
režim
je
podobný.
38.      V každom
prípade,
aby
som
sa
riadil
terminológiou,
ktorú
používa
vnútroštátny
súd, v týchto
návrhoch
budem
používať
slovné
spojenie
„zmluva o poskytovaní
služieb“.
2.      Vymedzenie sporu a stanovisko vnútroštátneho súdu
39.      Dôvody
uvedené
vnútroštátnym
súdom,
pre
ktoré
sa
tento
súd
obracia
na
Súdny
dvor,
možno
zhrnúť
takto:
–        na
to,
aby
sa
na
obec
vzťahovala
povinnosť
stanovená v § 13
ods. 1
zákona o hospodárskej
súťaži,
obec
sa
musí
považovať
za
podnik a musí
mať
navyše
dominantné
postavenie
na
relevantnom
trhu;
–        právnická
osoba,
ktorá
sa
spravuje
verejným
právom,
môže
konať v oblasti
súkromného
práva.
Ak
vystupuje
ako
podnik,
musí
dodržiavať
pravidlá
týkajúce
sa
hospodárskej
súťaže;
–        odpoveď
na
otázku,
či
sa
subjekt
má
považovať
za
podnik v kontexte
článku 102 ZFEÚ,
závisí
od
toho,
či
jeho
činnosti
možno
klasifikovať
ako
hospodársku
činnosť
alebo
naopak
ako
činnosť
súvisiacu s výkonom
verejnej
moci;
–        poskytovanie
služieb
nakladania s odpadom
je
samo
osebe
hospodárskou
činnosťou.
Obec
tým,
že
vytvorí
právnickú
osobu,
ktorá
sa
spravuje
súkromným
právom,
alebo
nadobudne
podiel v jestvujúcej
kapitálovej
spoločnosti,
koná v oblasti
súkromného
práva;
–        existujú
však
pochybnosti o tom,
či
pri
rozhodovaní o spôsobe,
akým
sa
bude
vykonávať
organizovanie
nakladania s odpadom
na
území
obce,
obec
koná v oblasti
súkromného
práva;
–        podľa
lotyšského
práva
je
organizovanie
nakladania s odpadom
autonómnou
funkciou a verejnoprávnou
povinnosťou
obce.
Zodpovedá
výkonu
výsadných
práv
verejnej
moci,
ako
ich
upravujú
vnútroštátne
právne
predpisy;(23)
–        obec
ako
právnická
osoba,
ktorá
sa
spravuje
verejným
právom a ktorá
má
právnu
povinnosť
organizovať
nakladanie s odpadom,
musí
vybrať
subjekt,
ktorý
bude
zabezpečovať
nakladanie s týmto
odpadom, v súlade s postupom
stanoveným
zákonom,
ktorý
odkazuje
na
postupy
stanovené v právnych
predpisoch
týkajúcich
sa
verejného
obstarávania;(24)
–        keď
bola
uzavretá
zmluva o poskytovaní
služieb
(v roku
2004),
vnútroštátny
zákon
neobsahoval
nijaké
ustanovenie
týkajúce
sa
postupu,
ktorým
by
obec
vybrala
subjekt,
ktorý
bude
zabezpečovať
poskytovanie
týchto
služieb.
Satversmes tiesa (Ústavný
súd,
Lotyšsko)
však
konštatoval,
že
od
roku
2002
sa
na
výber
poskytovateľov
služieb
zberu
odpadu
uplatňujú
právne
predpisy
týkajúce
sa
verejného
obstarávania;
–        v súlade
so
zákonom o verejnom
obstarávaní
obce
nemusia
uplatniť
právne
predpisy,
ktorými
sa
riadi
verejné
obstarávanie,
ak
uzatvoria
zmluvu
so
subjektom,
ktorý v celom
rozsahu
kontrolujú.
Ak
nie
sú
splnené
podmienky
potrebné
na
uplatnenie
postupu
in
house,
treba
použiť
postup
verejného
obstarávania.
40.      Na
základe týchto
predpokladov
sa
vnútroštátny
súd
prikláňa k názoru,
že
„obec
nekoná
za
podmienok
hospodárskej
súťaže,
ale
vykonáva
výsadné
práva
verejnej
moci“(25),
keď
rozhoduje(26) o spôsobe,
akým
sa
budú
poskytovať
služby
nakladania s odpadom.
41.      Vnútroštátny
súd v tom
istom
zmysle
dodáva,
že
otázka,
či
obec
správne
uplatnila
túto
verejnoprávnu
právomoc,
by
sa
mohla
skúmať v súvislosti s porušeniami
právnych
predpisov v oblasti
verejného
obstarávania.
Zdá
sa,
že
implicitne
teda
vylučuje,
aby
sa
toto
skúmanie
muselo
vykonávať
vzhľadom
na
vnútroštátne
predpisy
týkajúce
sa
hospodárskej
súťaže,
ktorými
sa
preberá
obsah článku 102 ZFEÚ.
3.      Vplyv článku 102 ZFEÚ
a)      Pojem podnik a pojem verejnoprávne subjekty, ktoré vykonávajú činnosti súvisiace s výkonom výsadných práv verejnej moci
42.      Súdny
dvor
najprv
vychádzal z organického
chápania,
podľa
ktorého
„podnik“
znamenal
jednotnú
organizáciu
osobných,
hmotných a nehmotných
prvkov
spojených s právne
nezávislým
subjektom,
ktorá
trvale
sleduje
určitý
hospodársky
cieľ.(27)
43.      Neskôr
sa
prístup
preorientoval
na
funkčné
chápanie.
Ťažisko
sa
presunulo
zo
subjektu
na
hospodársku
činnosť,
ktorú
subjekt
vykonáva:
„…
pojem
podnik
zahŕňa
každý
subjekt
vykonávajúci
hospodársku
činnosť
nezávisle
od
jeho
právneho
postavenia a spôsobu
jeho
financovania…“.(28)
44.      Podľa
Súdneho
dvora
„…
pojem
hospodárskej
činnosti
charakterizuje
práve
ponúkanie
výrobkov
alebo
služieb
na
danom
trhu…“.(29) Spravidla
pôjde o plnenia
poskytované
za
odplatu,
ktorá
„predstavuje
hospodársku
protihodnotu
za
poskytnutie
predmetného
plnenia“.(30)
45.      Na
základe
toho
je
možné,
aby
verejnoprávny
subjekt
konal
ako
podnik
na
účely článku 102 ZFEÚ.(31) Naproti
tomu,
„činnosti,
ktoré
sa
viažu
na
výkon
verejnej
moci,
nemajú
hospodársku
povahu
odôvodňujúcu
uplatnenie
pravidiel
Zmluvy… v oblasti
hospodárskej
súťaže…“.(32)
46.      Vykonávanie
činností
súvisiacich s výkonom
výsadných
práv
verejnej
moci
nevylučuje,
aby
osoba,
ktorá
sa
spravuje
verejným
právom,
mohla
súčasne
vykonávať
súkromné
hospodárske
činnosti,
vo
vzťahu
ku
ktorým
sa
považuje
za
podnik.(33)
47.      Je
teda
potrebné
vykonať
analýzu
individuálneho
prípadu s cieľom
objasniť,
či
verejnoprávny
subjekt v konkrétnej
situácii
koná
alebo
nekoná
ako
podnik.
b)      Organizovanie nakladania s komunálnym odpadom
48.      Pokiaľ
ide o organizovanie
nakladania s odpadom,
právnym
predpisom
Únie,
ktorý
slúžil
ako
referenčný
predpis v roku
2004,
keď
mesto
Jelgava zadalo
poskytovanie
služieb
nakladania s komunálnym
odpadom,
bola
smernica
75/442.
49.      Článok 4 smernice
75/442
ukladal
členským
štátom
povinnosť
vykonať
nevyhnutné
opatrenia
na
zaistenie
toho,
aby
odpad
bol
zneškodňovaný
bez
ohrozenia
ľudského
zdravia a poškodenia
životného
prostredia. Článok 5 vyžadoval,
aby
členské
štáty
zriadili
alebo
určili
príslušný
orgán
alebo
orgány,
ktoré
budú v danej
oblasti
zodpovedné
okrem
iného
za
organizáciu
činností
zneškodňovania
odpadu.(34)
50.      Smernicou
75/442
nebol
stanovený
špecifický
verejný
alebo
súkromný
systém
nakladania s komunálnym
odpadom.
Taký
systém
nebol
stanovený
ani
neskoršou
smernicou
2008/98. V Únii
existujú
na
základe
uvedených
smerníc
popri
sebe
rôzne
modely
nakladania s týmto
odpadom v závislosti
od
preferencií
každého
členského
štátu.
51.      V členských
štátoch,
ktoré
sa
rozhodnú
pre
model
bez
externých
poskytovateľov,
teda
systém
spravovaný
ich
orgánmi
verejnej
moci
(zvyčajne
samosprávnymi
územnými
celkami),
tieto
orgány
môžu
buď
prevziať
zodpovednosť
za
poskytovanie
služieb
samy
alebo s vlastnými
personálnymi a materiálnymi
prostriedkami,
alebo
poveriť
zabezpečením
poskytovania
služieb
účelový
subjekt,
nad
ktorým
vykonávajú
kontrolu,
za
podmienok
prípustných
pre
zadávanie
zákaziek
in
house.(35)
52.      V súvislosti
so
zásadami
sebestačnosti a blízkosti spracovania
odpadu a v súlade
so
„zásadou
nápravy
škôd
na
životnom
prostredí
prioritne
pri
zdroji“
Súdny
dvor
zdôraznil
úlohu
samosprávnych
územných
celkov,
ktoré
majú
právomoci v tejto
oblasti.(36)
53.      Z hľadiska
práva
Únie
teda
nič
nebráni
tomu,
aby
vnútroštátne
právne
predpisy
zverili
samosprávnemu
územnému
celku
ako
osobe,
ktorá
vykonáva
výsadné
práva
verejnej
moci,
organizovanie
zberu,
prepravy,
spracovania a zneškodňovania
komunálneho
odpadu.
54.      V rovnakom
rozsahu
príslušný
samosprávny
územný
celok
nemožno
považovať
za
„podnik“,
na
ktorý
sa
uplatňujú
pravidlá
Zmluvy o FEÚ
týkajúce
sa
hospodárskej
súťaže
(najmä článok 102 ZFEÚ).
55.      Hoci
uvedený
samosprávny
územný
celok
možno
klasifikovať
ako
podnik v súvislosti s inými
hospodárskymi
činnosťami,
zdôrazňujem,
že
to
neplatí,
ak
tento
celok
organizuje
nakladanie s komunálnym
odpadom v rámci
právneho
režimu,
ktorý
spája
nakladanie s týmto
odpadom s výkonom
výsadných
práv
verejnej
moci.
56.      Informácie
poskytnuté
Súdnemu
dvoru v prejudiciálnom
konaní
nasvedčujú
tomu,
že v Lotyšskej
republike
majú
obce
funkčnú
autonómiu
pri
organizovaní
služieb
nakladania s odpadom.(37)
57.      S výhradou
posúdenia
vnútroštátneho
súdu
týkajúceho
sa
vnútroštátneho
práva
prináleží
obci,
aby
rozhodla o spôsobe
nakladania s komunálnym
odpadom
na
jej
území
vrátane
výberu
poskytovateľa,
ktorý
bude
vykonávať
jeho
zber,
prepravu,
údržbu a skladovanie.(38)
58.      Je
logické,
že
pri
posudzovaní
konania
mesta
Jelgava práve
vnútroštátny
súd
určí,
či
je
organizovanie
nakladania s komunálnym
odpadom
súčasťou
výkonu
výsadných
práv
verejnej
moci, a ak
áno,
či
uvedené
mesto
dodržalo
právne
predpisy
upravujúce
túto
otázku.
59.      Ak
vnútroštátny
súd
potvrdí
(ako
sám
naznačuje v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania),
že
obec
nekoná
za
podmienok
hospodárskej
súťaže,
ale
pri
rozhodovaní o spôsobe
organizovania
nakladania s komunálnym odpadom
vykonáva
výsadné
práva
verejnej
moci,
uplatnenie článku 102 ZFEÚ bude
jednoducho
vylúčené:
obec
nebude
konať
ako
podnik.
60.      Ako
správne
poznamenáva
vnútroštátny
súd,
tým
skôr
by v uvedenej
situácii
nebolo
možné
konštatovať
„dominantné
postavenie
na
trhu,
keďže
oprávnenie
prijať
také
rozhodnutie
(alebo
schopnosť
ovplyvniť
trh)
vzhľadom
na
jeho
samotnú
povahu
nevyplýva z hospodárskeho
postavenia
obce
na
relevantnom
trhu,
ale
zo
skutočnosti,
že
obec
má
podľa
zákona
verejnoprávnu
povinnosť
organizovať
nakladanie s odpadom
na
predmetnom
území“.(39)
61.      Z vyššie uvedeného vyplýva, že na zodpovedanie prejudiciálnej otázky, ako je položená, by stačilo uviesť, že obec, ktorá pri výkone výsadných práv verejnej moci prijme rozhodnutie o organizovaní poskytovania služieb zberu a spracovania odpadu vo svojom územnom obvode, nemožno klasifikovať ako „podnik“ v zmysle článku 102 ZFEÚ.
To
je v skutočnosti
základná
otázka
položená v prejudiciálnom
konaní.
62.      Aby
však
bola
uvedená
odpoveď
úplná,
mala
by
sa
zaoberať
aj
problémami,
ktoré
vznikajú v súvislosti s obsahom
zmluvy
uzavretej
medzi
mestom
Jelgava a spoločnosťou
SIA
JKP v rámci
postupu
in
house.
Tie
sú
spomenuté v druhej
časti
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
4.      Uplatňovanie právnych predpisov týkajúcich sa verejných zákaziek
63.      Podľa
informácií
poskytnutých
Súdnemu
dvoru
vnútroštátne
právo
priznáva
samosprávnym
územným
celkom
určitú
mieru
voľnej
úvahy
pri
výbere
spôsobu
organizácie
poskytovania
služieb
nakladania s odpadom.
64.      Uvedená
miera
voľnej
úvahy
umožnila
mestu
Jelgava,
aby
zadalo
zmluvu o poskytovaní
služieb
po
výberovom
konaní
(poskytovanie
služieb
externým
poskytovateľom)
alebo
samo
poskytovalo
služby
zberu
odpadu
(poskytovanie
služieb
interným
poskytovateľom).(40)
65.      Ak
sa
mesto
Jelgava rozhodlo
pre
poskytovanie
služieb
interným
poskytovateľom,
mohlo
ich
poskytovať
pomocou
svojich
vlastných
účelových
prostriedkov
buď
priamo,
alebo v rámci
interného
postupu,
ktorý
je
bežne
známy
ako
postup
in
house.
66.      Mesto
Jelgava uvádza,
že v roku
2004
sa
rozhodlo
poskytovať
služby
nakladania s komunálnym
odpadom s využitím
podniku,
na
základnom
imaní
ktorého
malo
väčšinový
podiel,
prostredníctvom
postupu
in
house.
67.      Existuje
rozsiahla
judikatúra
týkajúca
sa
prípustnosti
tohto
typu
zadávania
zákaziek
in
house.(41) Ako
Súdny
dvor
opakovane
uviedol,
výnimka
in
house „…
je
odôvodnená
úvahou,
že
orgán
verejnej
moci,
ktorý
je
verejným
obstarávateľom,
má
možnosť
plniť
jemu
zverené
úlohy
vo
verejnom
záujme
svojimi
vlastnými
prostriedkami,
či
už
administratívnymi,
technickými
alebo
inými
bez
toho,
aby
bol
nútený
obrátiť
sa
na
vonkajšie
subjekty,
ktoré
nepatria k jeho
útvarom…“.(42)
68.      Súdny
dvor
dodáva,
že
túto
výnimku
„…
možno
rozšíriť
na
situácie, v ktorých
je
druhou
zmluvnou
stranou
subjekt
právne
odlišný
od
verejného
obstarávateľa,
pokiaľ
verejný
obstarávateľ
vykonáva
nad
úspešným
uchádzačom
obdobnú
kontrolu
ako
nad
svojimi
vlastnými
útvarmi a tento
subjekt
uskutočňuje
podstatnú
časť
svojej
činnosti s verejnými
obstarávateľom
alebo
obstarávateľmi, v ktorých
vlastníctve
je…“,
pričom
sa
možno
domnievať,
že v takých
prípadoch
„verejný
obstarávateľ
použil
vlastné
prostriedky“.(43)
69.      V rozsudku
Undis Servizi,
ktorého
vplyv
na
spor
bol
predmetom
diskusie
na
pojednávaní,
Súdny
dvor
zopakoval
tie
isté
úvahy a dodal,
že
uznanie
výnimky
in
house je
odôvodnené
„…
osobitným
vnútorným
vzťahom,
ktorý
existuje v takomto
prípade
medzi
verejným
obstarávateľom a subjektom,
ktorému
sa
zákazka
zadáva,
aj
keď
je
tento
posledný
uvedený
subjekt
právne
odlišným
od
verejného
obstarávateľa…
.
V takých
prípadoch
možno
usudzovať,
že
verejný
obstarávateľ v skutočnosti
použil
vlastné
prostriedky… a že
subjekt,
ktorému
sa
zákazka
zadáva,
tvorí
takmer
súčasť
jeho
vnútorných
organizačných
zložiek“.(44)
70.      Vnútroštátny
súd
nežiada o výklad
právnych
predpisov
Únie
týkajúcich
sa
zadávania
zákaziek
in
house,
ktoré
sú
vylúčené z pôsobnosti
právnej
úpravy
týkajúcej
sa
verejného
obstarávania.(45) Neobrátil
sa
na
Súdny
dvor,
aby
mu
pomohol
objasniť,
či
interný
poskytovateľ,
ktorého
mesto
Jelgava priamo
poverilo
zabezpečením
poskytovania
služieb
zberu
odpadu,
spĺňal
osobitné
požiadavky
na
to,
aby
mohol
využiť
postup
zadávania
zákazky
in
house.
71.      Rada
pre
hospodársku
súťaž a lotyšská
vláda
však
tvrdia,
že
uplatnenie
predpisov
týkajúcich
sa
verejného
obstarávania
nebráni
tomu,
aby
orgány
poverené
ochranou
hospodárskej
súťaže
posúdili
súlad
určitého
správania,
ktoré
má
oporu v uvedených
predpisoch, s právom
hospodárskej
súťaže
(ktorého
súčasťou
je článok 102 ZFEÚ).
72.      Dodávajú,
že
uvedené
posúdenie
by
umožnilo
určiť,
či
bol
porušený
zákaz
zneužívania
dominantného
postavenia
stanovený v článku 102 ZFEÚ,
bez
ohľadu
na
to,
či
posudzovaná
činnosť
patrí
do
pôsobnosti
odvetvových
predpisov
(v tomto
prípade
predpisov o verejnom
obstarávaní).(46)
73.      Na
pojednávaní
Rada
pre
hospodársku
súťaž a lotyšská
vláda
uznali,
že
Rada
pre
hospodársku
súťaž
nemá
právomoc
sama
konštatovať
nezákonnosť
rozhodnutia
obce,
ktorá
na
základe
zmluvy
poverí
zabezpečením
poskytovania
služieb
svojho
interného
poskytovateľa.
Uvedené
rozhodnutie
podlieha
kontrole
Iepirkumu uzraudzības birojs (Úrad
pre
dohľad
nad
verejným
obstarávaním,
Lotyšsko) a následnému
súdnemu
preskúmaniu.(47)
74.      V tomto
štádiu – po
stanovení
predpokladu,
že
Rada
pre
hospodársku
súťaž
nemá
právomoc
posúdiť,
či
došlo k nezákonnému
zadaniu
zákazky
in
house (teda k zadaniu
zákazky,
ktoré
nie
je v súlade s článkom 12
smernice
2014/24
alebo článkom 17
smernice
2014/23) – sa
diskusia
zameriava
na
rozhodnutie,
či
by
toto
(údajné)
nezákonné
zadanie
zákazky
stačilo
na
konštatovanie
existencie
zneužitia
dominantného
postavenia.
75.      Podľa
môjho
názoru
by
„dvojitá
kontrola“,
ktorú
Rada
pre
hospodársku
súťaž a lotyšská
vláda
obhajujú,
nemohla
mať
za
následok
určenie,
že
postup
zadávania
verejných
zákaziek
in
house sám
osebe
predstavuje
zneužitie
dominantného
postavenia.
76.      Ak
by
tvrdenie
Rady
pre
hospodársku
súťaž a lotyšskej
vlády
malo
všeobecný
dosah,
postup
in
house by
automaticky
viedol
ku
konštatovaniu
zneužitia
dominantného
postavenia,
keďže
samosprávny
územný
celok
si
vyhradzuje
hospodársku
činnosť
na
určitom
trhu a na
viac
či
menej
dlhé
obdobie
vylučuje z toho
istého
trhu
konkurentov.
77.      Lotyšská
vláda v tomto
zmysle
tvrdí,
že
odvolanie
sa
na
postup
in
house viedlo k vylúčeniu
konkurentov a malo
negatívny
vplyv
na
hospodársku
súťaž
na
dotknutom
trhu.(48)
78.      Zmyslom
postupov
zadávania
zákaziek
in
house,
ktoré
právo
Únie
povoľuje a upravuje
(článok 12
smernice
2014/24 a článok 17
smernice
2014/23),
je
pritom
za
prísnych
podmienok
podporiť
výber
vlastného
účelového
prostriedku
orgánov
verejnej
moci
ako
prostriedku
na
poskytovanie
služieb. V tom
istom
rozsahu
výber
(interného)
subjektu,
ktorému
sa
zadá
zákazka,
na
plnenie
zákazky
na
poskytovanie
služieb
automaticky
znamená
vylúčenie
všetkých
ostatných
potenciálnych
konkurentov.
79.      Uvedomujem
si,
že
niektoré
orgány
hospodárskej
súťaže
členských
štátov
nie
sú
naklonené
používaniu
postupov
zadávania
zákaziek
in
house.
Je
logické,
že
si
kladú
otázky
týkajúce
sa
možných
nepriaznivých
účinkov
rozširovania
týchto
postupov
na
trhy
(najmä
na
trhy
so
službami).(49)
80.      Pripustenie
zadávania
zákaziek
in
house však
bolo
vedomým
rozhodnutím
normotvorcu
Únie,
ktorý
podľa
vlastných
politických
preferencií
posúdil
vhodnosť
oslobodiť v určitých
prípadoch
orgány
verejnej
moci
členských
štátov
od
povinnosti
používať
postupy
verejného
obstarávania.
81.      Pripomínam,
že
uvedené
rozhodnutie
oprávňuje
orgány
verejnej
moci
členských
štátov,
aby
poverili
svoje
účelové
subjekty
(pokiaľ – okrem
iných
požiadaviek – nad
nimi
vykonávajú
rovnakú
kontrolu
ako
nad
svojimi
vlastnými
útvarmi)
určitými
úlohami
bez
toho,
aby
na
uskutočňovanie
prác,
poskytovanie
služieb
alebo
dodávku
tovaru
využívali
trh.(50)
82.      Od
vyššie
uvedeného
treba
odlíšiť
prípad,
keď
individuálne
rozhodnutia
orgánu
verejnej
moci,
ktorý
poverí
poskytovaním
služieb
vlastný
účelový
subjekt,
nie
sú v súlade
so
smernicou
2014/24
alebo
smernicou
2014/23.
83.      Tak
by
to
mohlo
byť v prejednávanej
veci,
ak
by
sa
postup
in
house neuplatnil
za
podmienok
stanovených
zákonom,
najmä
pokiaľ
ide o „úplnú
kontrolu,
ktorú
vykonáva
samosprávny
územný
celok
nad
spoločnosťou,
čo
nie
je
možné,
ak
má
súkromná
spoločnosť
podiel v tejto
spoločnosti“.(51) Rada
pre
hospodársku
súťaž
by
teda
kritizovala
„nezákonné
uplatnenie
zásady
internalizácie“.(52)
84.      Domnievam
sa,
že
stanovisko
vnútroštátneho
súdu
týkajúce
sa
tejto
otázky
je
správne:
otázka,
či
obec
tým,
že
zadala
zákazku
poskytovateľovi
in
house,
správne
uplatnila
svoje
verejnoprávne
právomoci,
by
sa
mohla
skúmať v rámci
konania
týkajúceho
sa
porušenia
právnych
predpisov v oblasti
verejného
obstarávania.(53)
85.      Rozhodnutie
mesta
Jelgava,
ktoré
sa
považuje
za
nezákonné,
totiž
možno
napadnúť
opravným
prostriedkom
na
orgánoch,
ktorým
prináleží
posudzovať
akty
orgánov
verejnej
moci v oblasti
obstarávania.(54) V takom
opravnom
prostriedku
zasa
možno
tvrdiť,
že
predmetné
opatrenie
nie
je v súlade
so
zákonom,
je
zbytočné
alebo
neprimerané, o čom
by
nakoniec
museli
rozhodnúť
príslušné
súdy.
86.      V každom
prípade
toto
všetko
samo
osebe
nesúvisí s článkom 102 ZFEÚ.
Na
jednej
strane
preto,
lebo – ako
som
už
uviedol – toto
ustanovenie
sa
neuplatní
na
obec,
ktorá
prijme
rozhodnutie o nakladaní s odpadom
pri
výkone
výsadných
práv
verejnej
moci.
Na
druhej
strane
preto,
lebo
(prípadné)
porušenie
pravidiel
verejného
obstarávania
sa
nevyhnutne
nepremietne
do
zneužitia
dominantného
postavenia
na
vnútornom
trhu
alebo
na
jeho
podstatnej
časti.
V.      Návrh
87.      Na
základe
vyššie
uvedeného
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálnu
otázku,
ktorú
mu
položil
Augstākā tiesa (Senāts)
(Najvyšší
súd,
Lotyšsko),
takto:
Obec,
ktorá
sa
pri
výkone
výsadných
práv
verejnej
moci
prijme
rozhodnutie o organizovaní
poskytovania
služieb
zberu a spracovania
odpadu
vo
svojom
územnom
obvode a zadá
ich
poskytovanie
prostredníctvom
interného
postupu
(postupu
in
house)
subjektu
podliehajúcemu
obdobnej
kontrole,
akú
obec
vykonáva
nad
svojimi
vlastnými
útvarmi,
nemožno
klasifikovať
ako
„podnik“ v zmysle článku 102 ZFEÚ.
1      Jazyk
prednesu:
španielčina.
2      Smernica Rady z 15. júla 1975 o odpadoch (Ú. v. ES L 194, 1975, s. 47;
Mim.
vyd.
15/001,
s. 23).
3      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 19. novembra 2008 o odpade a o zrušení určitých smerníc (Ú. v. EÚ L 312, 2008, s. 3).
Medzi
zrušenými
smernicami
sa
nachádza
smernica
Európskeho parlamentu a Rady 2006/12/ES z 5. apríla 2006 o odpadoch (Ú. v. EÚ L 114, 2006, s. 9).
4      Konkurences likums zo
4. októbra
2001
(Latvijas Vēstnesis,
2001, č. 151).
Znenie
tohto
zákona
je
dostupné
na
https://likumi.lv/ta/id/54890‑konkurences‑likums.
5      Pozri v uvedenom
zmysle
rozsudok
zo
14. septembra
2017,
Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra – Latvijas Autoru apvienība (C‑177/16,
EU:C:2017:689, bod 6).
6      Valsts pārvaldes iekārtas likums zo
6. augusta
2002
(Latvijas Vēstnesis,
2002, č. 94).
Znenie
tohto
zákona
je
dostupné
na
https://likumi.lv/ta/id/63545‑valsts‑parvaldes‑iekartas‑likums.
7      Likums „Par
pašvaldībām“ z 19. mája
1994
(Latvijas Vēstnesis,
1994, č. 61).
Znenie
tohto
zákona
je
dostupné
na
https://likumi.lv/ta/id/57255‑par‑pasvaldibam.
Dňa
1. januára
2023
stratil
účinnosť.
8      Atkritumu apsaimniekošanas likums zo
14. decembra
2000
(Latvijas Vēstnesis,
2000, č. 473/476).
Znenie
tohto
zákona
je
dostupné
na
https://likumi.lv/ta/id/14012‑atkritumu‑apsaimniekosanas‑likums.
Dňa
18. novembra
2010
stratil
účinnosť.
9      Znenie
prijaté
22. júna
2005,
ktoré
nadobudlo
účinnosť
26. júla
2005.
10      Likums „Par
iepirkumu valsts vai
pašvaldību vajadzībām“ z 5. júla
2001
(Latvijas Vēstnesis,
2001, č. 110).
Znenie
tohto
zákona
je
dostupné
na
https://likumi.lv/ta/id/26309‑par‑iepirkumu‑valsts‑vai‑pasvaldibu‑vajadzibam.
Neskôr
bol
nahradený
zákonom o verejnom
obstarávaní z roku
2006
(Publisko iepirkumu likums,
Latvijas Vēstnesis,
2006, č. 65) a z roku
2016
(Publisko iepirkumu likums,
Latvijas Vēstnesis,
2016, č. 254).
11      Bod 8 rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu.
12      Vnútroštátny
súd
sa
na
tento
účel
odvoláva
na
rozsudok z 26. novembra
2015,
Maxima
Latvija (C‑345/14,
EU:C:2015:784, bod 12 a citovaná
judikatúra).
13      Vec
Tallinna
Kaubamaja Grupp a KIA
Auto
(C‑606/23,
EU:C:2024:1004).
14      Rozsudok z 5. decembra
2024,
Tallinna
Kaubamaja Grupp a KIA
Auto
(C‑606/23,
EU:C:2024:1004, bod 20).
15      Rozsudok z 18. novembra
2021,
Visma Enterprise
(C‑306/20,
EU:C:2021:935, bod 47 a citovaná
judikatúra).
16      Podľa
Rady
pre
hospodársku
súťaž
(poznámka
pod
čiarou
27
jej
písomných
pripomienok)
je
relevantným
trhom v tejto
veci
trh
zberu a prepravy
komunálneho
odpadu v územnom
obvode
mesta
Jelgava.
17      K tomuto
dátumu
už
Lotyšsko
pristúpilo k Európskej
únii.
Akty
týkajúce
sa
pristúpenia
Lotyšskej
republiky
boli
uverejnené v Úradnom
vestníku
Európskej
únie z 23. septembra
2003
(Ú. v. EÚ L 236,
2003,
s. 33).
18      Prípadne
by
mohlo
mať
také
dôsledky,
aj
pokiaľ
ide o uplatnenie
vnútroštátneho
práva.
Vnútroštátny
súd v bode 16
rozhodnutia o podaní
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
poukazuje
na
vplyv,
ktorý
by z hľadiska
vnútroštátneho
práva
mohol
mať
jeden
alebo
druhý
dátum:
mesto
Jelgava sa
domnieva,
že
vzhľadom
na
to,
že v roku
2004
neexistoval
žiadny
predpis
týkajúci
sa
postupu,
ktorý
malo
prijať
pri
výbere
dodávateľa,
nevzťahovali
sa
naň
právne
predpisy
týkajúce
sa
verejného
obstarávania.
19      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. februára 2014 o verejnom obstarávaní a o zrušení smernice 2004/18/ES (Ú. v. EÚ L 94, 2014, s. 65).
20      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. februára 2014 o udeľovaní koncesií (Ú. v. EÚ L 94, 2014, s. 1).
21      Rozsudok z 29. apríla
2025,
Fastned Deutschland (C‑452/23,
EU:C:2025:284, bod 41):
„…
otázku,
či
sa
činnosť
má
kvalifikovať
ako
‚verejná
zákazka‘ v zmysle
smernice
2014/24
alebo
ako
‚koncesia‘ v zmysle
smernice
2014/23,
je
potrebné
skúmať
výlučne z hľadiska
práva
Únie…“.
22      Rozsudok z 29. apríla
2025,
Fastned Deutschland (C‑452/23,
EU:C:2025:284, bod 48):
„Uplatnenie
pravidiel
práva
Únie v oblasti
koncesií
by…
bolo
vylúčené,
ak
by
kontrola
vykonávaná
verejným
obstarávateľom
nad
koncesionárom
bola
obdobná
kontrole,
ktorú
tento
obstarávateľ
vykonával
nad
svojimi
vlastnými
útvarmi, a zároveň
ak
by
koncesionár
vykonával
podstatnú
časť
svojej
činnosti s verejným
obstarávateľom,
ktorý
ho
vlastní…
. V prípade
takéhoto
udelenia
koncesie
in
house sa
totiž
predpokladá,
že
verejný
obstarávateľ
použil
svoje
vlastné
prostriedky,
keďže
aj
keď
je
koncesionár
právne
od
neho
odlišný, v praxi
ho
možno
považovať
za
interné
útvary
verejného
obstarávateľa,
takže
výzva
na
súťaž
nie
je
povinná…
.
Tieto
zásady
sú
teraz
zakotvené a spresnené v článku 17
smernice
2014/23,
ktorý
stanovuje
podmienky,
za
ktorých
koncesia
medzi
subjektmi
vo
verejnom
sektore
nepatrí
do
pôsobnosti
tejto
smernice.“
23      Vnútroštátny
súd
spresňuje,
že
uvedená
povinnosť
je
tiež v súlade s verejnoprávnymi
povinnosťami
stanovenými v článku 8 smernice
75/442
(a v článku 8 smernice
2006/12 a článku 15 ods. 1
smernice
2008/98).
24      Ustanovenie § 15 ods. 1
zákona o nakladaní s odpadom
zo
14. decembra
2000
stanovuje,
že
obce
musia
vybrať
podnik
poverený
nakladaním s odpadom v súlade s postupmi
stanovenými v právnych
predpisoch,
ktorými
sa
riadi
verejné
obstarávanie.
Podobné
ustanovenie
sa
nachádza v zákone o nakladaní s odpadom z 28. októbra
2010.
25      Bod 18
rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu.
26      Podľa
lotyšskej
vlády a Rady
pre
hospodársku
súťaž,
ktoré
to
uviedli
vo
viacerých
častiach
svojich
písomných
pripomienok a zopakovali
to
na
pojednávaní,
sa v spise
nenachádza
akt
mesta
Jelgava,
ktorým
by
sa
rozhodlo o využití
postupu
in
house pred
uzavretím
zmluvy. V rozhodnutí
vnútroštátneho
súdu
sa
však
predpokladá,
že
uvedený
akt
existoval,
pričom
sa
naň
odkazuje v bodoch 13 a 18
tohto
rozhodnutia. V každom
prípade
podpísanie
zmluvy
medzi
mestom
Jelgava a spoločnosťou
SIA
JKP
bez
toho,
aby
boli
potrebné
akékoľvek
iné
listinné
dôkazy,
samo
osebe
preukazuje,
že
toto
mesto
sa
rozhodlo
pre
uvedený
systém
zadania
zákazky
na
poskytovanie
služieb;
zmluva
je
len
vyjadrením
tejto
vôle
mesta.
27      Rozsudok z 13. júla
1962,
Mannesmann/Vysoký
úrad
(19/61,
EU:C:1962:31,
s. 705 a 706).
28      Rozsudok z 23. apríla
1991,
Höfner a Elser (C‑41/90,
EU:C:1991:161, bod 21).
29      Rozsudok z 11. júla
2006,
FENIN/Komisia
(C‑205/03 P,
EU:C:2006:453, bod 25).
30      Rozsudok z 10. júla
2025,
INTERZERO a i. (C‑254/23,
EU:C:2025:569, bod 48).
31      Rozsudok z 12. júla
2012,
Compass‑Datenbank,
(C‑138/11,
EU:C:2012:449, bod 35).
32      Rozsudky z 12. júla
2012,
Compass‑Datenbank (C‑138/11,
EU:C:2012:449, bod 36); z 19. januára
1994,
SAT
Fluggesellschaft (C‑364/92,
EU:C:1994:7, body 30 a 31), a z 10. júla
2025,
INTERZERO a i. (C‑254/23,
EU:C:2025:569, bod 49).
33      Rozsudok z 1. júla
2008,
MOTOE
(C‑49/07,
EU:C:2008:376, bod 25):
„…
okolnosť,
že
subjekt
pri
výkone
časti
svojich
činností
má
výsadné
práva
verejnej
moci,
sama
osebe
nebráni
tomu,
aby
bol
kvalifikovaný
ako
podnik v zmysle
práva
Spoločenstva v oblasti
hospodárskej
súťaže
pre
zvyšnú
časť
jeho
hospodárskych
činností…
.
Kvalifikovanie
činnosti
ako
spadajúcej
do
výkonu
výsadných
práv
verejnej
moci
alebo
ako
hospodárskej
činnosti
sa
totiž
musí
uskutočniť
zvlášť
pre
každú
činnosť,
ktorú
daný
subjekt
vykonáva.“
34      Pozri článok 13
smernice
2008/98,
ktorý
je
citovaný v bode 6 vyššie. Článok 16
tej
istej
smernice
vyžaduje,
aby
členské
štáty
vytvorili
integrovanú a primeranú
sieť
zariadení
na
spracovanie
odpadu
určeného
na
zneškodnenie a „zmesového
komunálneho
odpadu
zozbieraného
zo
súkromných
domácností
vrátane
prípadov,
keď
sa
tento
zber
vzťahuje
aj
na
takýto
odpad
od
iných
pôvodcov“.
35      Pozri
dokument
Legal
Assistance on
the Application of
Public Procurement Rules in
the Waste Sector Final Report,
ktorý
zverejnila
Komisia v auguste
2016. V rámci
zhrnutia
situácie,
ktorá
existuje v členských
štátoch,
sa v ňom
uvádza:
„Local authorities have the possibility to
perform the provision of
services themselves (direct public management)
or
to
delegate it to
other public or
private entities (delegated public or
private management).
Delegated public management
is mainly organised through direct contract awards to a separate public entity
under the control of
the authority (under the exclusions provided by
the EU
Public Procurement Directive for in‑house provision or
public‑public cooperation).
Delegated private management
is organised by
outsourcing
the public task to a private operator through public contracts and
concession contracts,
whereby the contract is awarded as a result of
public procurement procedures“
(s. 1).
36      Rozsudok z 11. novembra
2021,
Regione Veneto (Preprava
zmesového
komunálneho
odpadu)
(C‑315/20,
EU:C:2021:912, bod 25):
„…
členské
štáty
[disponujú]
voľnou
úvahou,
pokiaľ
ide o výber
územného
základu,
ktorý
považujú
za
vhodný
na
dosiahnutie
vnútroštátnej
sebestačnosti,
pokiaľ
ide o spracovanie
predmetného
odpadu.
…
jedným z najdôležitejších
opatrení,
ktoré
musia
členské
štáty
prijať
najmä
prostredníctvom
samosprávnych
územných
celkov,
ktoré
majú
na
to
právomoc,
je
[však]
najmä
opatrenie
spočívajúce v úsilí o spracovávanie
uvedených
odpadov v čo
najbližšom
vhodnom
zariadení
od
miesta
jeho
vzniku…“.
Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
37      Ustanovenie § 15
zákona o obecnom
zriadení z 19. mája
1994.
38      Ustanovenia § 9 a 15
zákona o nakladaní s odpadom
zo
14. decembra
2000.
39      Bod 18
rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu.
40      Rada
pre
hospodársku
súťaž
vo
svojich
písomných
pripomienkach
(bod 17)
uznáva,
že
podľa
vnútroštátneho
práva
obce
môžu
organizovať
nakladanie s odpadom
samy, a to
buď
tak,
že
ním
poveria
vlastného
poskytovateľa,
alebo
si
ho
objednajú u súkromných
poskytovateľov. V rozhodnutí
vnútroštátneho
súdu
sa
nakladanie s odpadom,
ktoré
vykonáva
samosprávny
územný
celok,
označuje
ako
„poskytovanie
služby
interným
poskytovateľom“.
41      Najmä
od
vydania
rozsudkov z 18. novembra
1999,
Teckal (C‑107/98,
EU:C:1999:562), a z 11. januára
2005,
Stadt Halle a RPL
Lochau (C‑26/03,
EU:C:2005:5).
42      Rozsudok z 8. mája
2014,
Datenlotsen Informationssysteme (C‑15/13,
EU:C:2014:303, bod 25 a citovaná
judikatúra).
Pozri
tiež
nedávny
rozsudok z 8. decembra
2016,
Undis Servizi (C‑553/15,
EU:C:2016:935;
ďalej
len
„rozsudok
Undis Servizi“, bod 30).
43      Rozsudok z 8. mája
2014,
Datenlotsen Informationssysteme (C‑15/13,
EU:C:2014:303, bod 25 a citovaná
judikatúra).
44      Rozsudok
Undis Servizi, bod 30.
45      Článok 12
smernice
2014/24
spresňuje,
za
akých
podmienok
zákazka,
ktorú
verejný
obstarávateľ
zadal
inej
právnickej
osobe,
ktorá
sa
spravuje
súkromným
alebo
verejným
právom,
nepatrí
do
rozsahu
pôsobnosti tejto
smernice. Článok 17
smernice
2014/23
je
sformulovaný
podobne.
46      Rada
pre
hospodársku
súťaž
na
podporu
svojho
názoru
cituje
rozsudok z 27. februára
2025,
Aeroportul Internaţional „Avram Iancu“
Cluj (C‑220/24,
EU:C:2025:124, body 30 a 31). V uvedenej
veci
bola
uplatnenou
odvetvovou
právnou
úpravou
smernica
Rady
96/67/ES z 15. októbra
1996 o prístupe k trhu
služieb
pozemnej
obsluhy
na
letiskách
spoločenstva
(Ú. v. ES L 272,
1996,
s. 36;
Mim.
vyd.
07/002,
s. 496).
Súdny
dvor
rozhodol,
že
články 1 a 6
smernice
96/67
„nebránia
uplatneniu
článku 102 ZFEÚ
za
okolností,
keď
bol
dodávateľovi
služieb
pozemnej
obsluhy
odmietnutý
prístup k letiskovej
infraštruktúre,
ktorá
je
nevyhnutná
na
účely
výkonu
tejto
činnosti,
na
letisku v Európskej
únii,
na
ktorom k dátumu
tohto
odmietnutia
bola
ročná
preprava
nižšia
než
dva
milióny
cestujúcich“ (výrok).
47      Bod 28
písomných
pripomienok
Rady
pre
hospodársku
súťaž.
48      Bod 12
písomných
pripomienok
lotyšskej
vlády:
„Zneužitie
dominantného
postavenia
mestom
[Jelgava]
sa
prejavilo v podobe
vylúčenia a malo
negatívny
vplyv
na
hospodársku
súťaž
na
dotknutom
trhu.
Konanie
mesta
spočívajúce v tom,
že
mesto
si
bez
objektívnej
potreby
(odôvodnenia)
vyhradilo
hospodárske
činnosti
na
predmetnom
trhu a chránilo
svoju
dcérsku
spoločnosť
pred
hospodárskou
súťažou,
totiž
viedlo k dlhodobému
vylúčeniu
konkurentov z tohto
trhu“.
49      Pozri
napríklad
správu
Comisión Nacional de
los
Mercados y de
la
Competencia (Národná
komisia
pre
trhy a hospodársku
súťaž,
Španielsko) z 19. júna
2013 s názvom
„Vlastní
poskytovatelia a poverenie
zabezpečením
poskytovania
služieb:
dôsledky
ich
používania z hľadiska
podpory
hospodárskej
súťaže“. V tejto
správe
sa
uvádza:
„Obmedzenie
hospodárskej
súťaže
znemožňuje
prístup k poskytovaniu
predmetných
služieb
všetkým
poskytovateľom
odlišných
od
vlastného
poskytovateľa,
čím
sa
obmedzuje
ich
schopnosť
ponúkať
svoje
výrobky
orgánom
verejnej
správy,
ktoré
môžu
byť v mnohých
prípadoch
dôležitým
odberateľom
takého
tovaru a takých
služieb“
(bod
VI,
druhý
záver,
s. 94).
„Pri
použití
tohto
nástroja,
ktorý
vo
svojej
podstate
obmedzuje
hospodársku
súťaž,
sa
musí
odôvodniť
tak
správne
priznanie
postavenia
interného
poskytovateľa
verejnoprávneho
subjektu,
ako
aj
použitie
poverenia
zabezpečením
poskytovania
služieb
pri
každom
konkrétnom
obstarávaní“
(bod
VII,
s. 97).
Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
Táto
správa
je
dostupná
na
https://pmt‑eu.hosted.exlibrisgroup.com/primo‑explore/fulldisplay?docid=34CNMC_BKM000007612_3&context=L&vid=34CNMC_V1&lang=es_ES&search_scope=LOCAL_full&adaptor=Local%20Search%20Engine&tab=default_tab&query=any_contains_informe%20%22medios%20propios%22&offset=0.
50      V tomto
bode
opakujem
úvahy,
ktoré
som
uviedol v návrhoch
prednesených
vo
veci
LitSpecMet (C‑567/15,
EU:C:2017:319, bod 69).
51      Bod 7 rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu.
52      Bod 7 rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu.
53      Bod 18
rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu. V závere
tohto
bodu
vnútroštátny
súd
zdôrazňuje,
že
„návrhy
na
začatie
prejudiciálneho
konania
týkajúce
sa
platnosti
uplatnenia
postupu
in
house sa
obvykle
predkladajú v konaniach, v ktorých
sa
napáda
rozhodnutie
inštitúcie
uskutočniť
priame
zadanie
zákazky v rámci
postupu
verejného
obstarávania“.
Pokiaľ
ide o zadávanie
zákaziek
in
house, v súvislosti s ktorými
boli
podané
návrhy
na
začatie
prejudiciálneho
konania v odvetví
odpadu,
pozri
okrem
iného
rozsudky z 10. septembra
2009,
Sea (C‑573/07,
EU:C:2009:532); z 29. novembra
2012,
Econord (C‑182/11 a C‑183/11,
EU:C:2012:758), a z 12. mája
2022,
Comune di
Lerici (C‑719/20,
EU:C:2022:372).
54      Rada
pre
hospodársku
súťaž v bode 28
svojich
písomných
pripomienok
uznáva,
že
„odôvodnenie a uplatnenie
výberu
každej
formy
poskytovania
služieb
podliehajú
právnym
kritériám, a teda
kontrole
dozorných
orgánov
(a následne
súdov).
Napríklad v rámci
trhu
so
zberom a prepravou
komunálneho
odpadu
prípustnosť
uplatnenia § 3 ods. 1 bodu 7 [zákona o verejnom
obstarávaní]
obcou,
ktorá
nezávisle
poskytuje
služby,
podlieha
súdnemu
preskúmaniu“.