62017CC0103
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené 7. marca 2018 (
1
)
Vec C‑103/17
Messer France SAS, právny nástupca spoločnosti Praxair
proti
Premier ministre
Commission de régulation de l’énergie
Ministre de l’économie et des finances
Ministre de l’environnement, de l’énergie et de la mer
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Conseil d’État (Štátna rada, Francúzsko)]
„Zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny – Vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje príspevok na verejnú službu v oblasti elektrickej energie – Spotrebná daň z elektriny – Nepriama daň – Podmienky pre existenciu ďalšej nepriamej dane na osobitné účely – Pojem osobitné účely – Podobnosť medzi inými nepriamymi daňami na osobitné účely a osobitnou daňou z elektriny – Dodržiavanie minimálnych úrovní zdaňovania – Rozdiel medzi daňou a povinným majetkovým plnením nedaňovej povahy“
1.
Conseil d’État (Štátna rada, Francúzsko) žiada Súdny dvor o rozhodnutie o zlučiteľnosti príspevku na verejnú službu v oblasti elektrickej energie (ďalej len „príspevok CSPE“), ako sa vo Francúzsku uplatňoval od roku 2003 do roku 2010, s právom Únie.
2.
Príspevok CSPE je poplatok, ktorý koncoví spotrebitelia uhrádzajú v rámci ich vyúčtovania a ktorý je vyberaný dodávateľmi elektrickej energie. Jeho suma je určená na náhradu dodatočných nákladov, ktoré sú títo dodávatelia povinní zo zákona vynakladať a ktorých účely sú rôzne: od podpory výroby elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov alebo náhrady nákladov na výrobu elektrickej energie mimo územia metropolitného Francúzska až po sociálne účely, ako je osobitná tarifikácia elektriny ako výrobku základnej potreby na účely pomoci osobám s nízkym príjmom.
3.
Vnútroštátny súd sa Súdneho dvora nepýta, či u príspevku CSPE prípadne ide o štátnu pomoc. Jeho otázky sa týkajú skôr zlučiteľnosti tohto príspevku so smernicami, ktorými sa harmonizujú spotrebné dane z určitých tovarov vrátane elektrickej energie.
4.
Uvedené smernice zaviedli pravidlo, že výrobky, na ktoré sa vzťahujú, môžu podliehať iba harmonizovanej spotrebnej dani. Ako výnimku však pripúšťajú určité nepriame dane na osobitné účely (ďalej len „nepriame dane na osobitné účely“), pre ktoré už Súdny dvor v judikatúre stanovil určité kritériá.
5.
V spore prejednávanom pred Conseil d’État (Štátna rada), prvom z radu obdobných sporov, (
2
) ide o teraz o objasnenie, či tento príspevok CSPE možno zaradiť medzi nepriame dane, ktoré tieto smernice pripúšťajú ako výnimky. Tak z právneho, ako aj z hospodárskeho hľadiska má spor, ktorý je prejednávaný francúzskymi súdmi, pokiaľ ide o príspevok CSPE, veľký význam. (
3
)
I. Právny rámec
A.
Právo Únie
1. Smernica 92/12/EHS (
4
)
6.
Podľa jej tretieho odôvodnenia:
„… keďže by sa mala vymedziť špecifikácia výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani; keďže len tovar, s ktorým sa ako takým obchoduje vo všetkých členských štátoch, môže byť predmetom opatrení spoločenstva; keďže takéto výrobky môžu podliehať iným nepriamym daniam na špecifické účely; keďže poskytnutie alebo zavedenie iných nepriamych daní nemusí byť podnetom k vyžadovaniu formalít pri prechode cez hranice.“
7.
Článok 3 stanovuje:
„1.   Táto smernica má platiť na úrovni spoločenstva na nasledovné výrobky, ako je definované v príslušných smerniciach:
–
minerálne oleje,
–
alkohol a alkoholické nápoje,
–
tabakové výrobky.
2.   Výrobky uvedené v odseku 1 môžu podliehať iným nepriamym daniam na špecifické účely za predpokladu, že tieto dane sú v súlade s daňovými pravidlami aplikovateľnými na spotrebnú daň a účely DPH, pokiaľ sa týka stanovenia daňového základu, výpočtu dane, určovania a monitorovania daní.
...“
2. Smernica 2003/96/ES (
5
)
8.
Podľa článku 1:
„Členské štáty zdaňujú energetické výrobky a elektrinu v súlade s touto smernicou.“
9.
Článok 3 stanovuje:
„Odkazy na ‚minerálne oleje‘ a ‚spotrebnú daň‘ v smernici 92/12/EHS, pokiaľ sa uplatňuje na minerálne oleje, sa chápu ako odkazy vzťahujúce sa na všetky energetické výrobky, elektrinu a vnútroštátne nepriame dane, ako sú v tomto poradí uvedené v článkoch 2 a 4 ods. 2 tejto smernice.“
10.
Článok 4 stanovuje:
„1.   Úrovne zdaňovania, ktoré členské štáty uplatňujú na energetické výroby a elektrinu vymenované v článku 2 nemôžu byť nižšie ako minimálne úrovne zdaňovania predpísané touto smernicou.
2.   Na účely tejto smernice je ‚úroveň zdaňovania‘ celková záťaž uložená ohľadom všetkých nepriamych daní (okrem DPH) vypočítavaná priamo alebo nepriamo z množstva energetických výrobkov a elektriny v čase uvoľnenia na spotrebu.“
11.
Článok 18 ods. 10 stanovuje:
„Francúzska republika smie uplatňovať úplné alebo čiastočné oslobodenia od daní z energetických výrobkov a elektriny používaných štátnymi, regionálnymi a miestnymi vládnymi orgánmi alebo ostatnými orgánmi spravovanými verejným právom ohľadom činností alebo úkonov, v ktorých účinkujú ako verejné orgány do 1. januára 2009.
Francúzska republika smie do 1. januára 2009 uplatňovať prechodné obdobie na prispôsobenie svojej súčasnej sústavy zdaňovania elektriny ustanoveniam tejto smernice. Počas tohoto obdobia sa pri hodnotení toho, či sa dodržiavajú minimálne sadzby stanovené v tejto smernici, zohľadní všeobecná priemerná úroveň súčasného miestneho zdaňovania elektriny.“
12.
Podľa článku 28:
„1.   Členské štáty prijmú a zverejnia zákony, predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskoršie 31. decembra 2003. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.
2.   Tieto ustanovenia uplatňujú od 1. januára 2004. …“
3. Smernica 2008/118/ES (
6
)
13.
Smernica 92/12 bola zrušená smernicou 2008/118, ktorej článok 1 ods. 1 a 2 stanovuje:
„1.   Táto smernica stanovuje všeobecný systém spotrebných daní, ktoré sa priamo alebo nepriamo uplatňujú pri spotrebe nasledujúcich tovarov, ďalej len ‚tovar podliehajúci spotrebnej dani‘:
a)
energetické výrobky a elektrina upravené smernicou 2003/96/ES;
…
2.   Členské štáty môžu na osobitné účely vyrubiť ďalšie nepriame dane na tovar podliehajúci spotrebnej dani za predpokladu, že tieto dane sú v súlade s pravidlami Spoločenstva pre zdaňovanie uplatniteľnými na spotrebnú daň alebo daň z pridanej hodnoty, pokiaľ ide o stanovenie daňového základu, výpočet dane, vznik daňovej povinnosti a kontrolu dane, pričom medzi tieto pravidlá nepatria ustanovenia o oslobodení od spotrebnej dane.“
14.
Podľa článku 7 ods. 1 tejto smernice:
„1.   Daňová povinnosť k spotrebnej dani vzniká v čase uvedenia tovaru do daňového voľného obehu a v členskom štáte, v ktorom je tento tovar do daňového voľného obehu uvedený.
15.
Článok 9 stanovuje:
„Uplatňujú sa tie podmienky vzniku daňovej povinnosti a sadzba spotrebnej dane, ktoré sú platné k dátumu, ku ktorému vzniká daňová povinnosť v členskom štáte, v ktorom sa tovar uvádza do daňového voľného obehu.
…“
16.
Článok 47 ods. 1 prvý pododsek uvádza:
„Smernica 92/12/EHS sa zrušuje s účinnosťou od 1. apríla 2010.“
B.
Vnútroštátne právo
17.
Loi du 10 février 2000 relative à la modernisation et au développement du service public de l’électricité (
7
) (zákon z 10. februára 2000 o modernizácii a rozvoji verejnej služby v oblasti elektrickej energie) vo svojom článku 5 (
8
) stanovuje:
„1.
Náklady pripísateľné úlohám verejnej služby, ktorými sú poverené subjekty v odvetví elektrickej energie, sa nahrádzajú v plnej výške. Tieto náklady zahŕňajú:
a)
V oblasti výroby elektrickej energie:
1.
Dodatočné náklady, ktoré prípadne vznikli pri vykonaní ustanovení článkov 8 a 10 oproti investičným a prevádzkovým nákladom, ktoré naopak nemusela vynaložiť spoločnosť Électricité de France, alebo, podľa okolností, ktoré naopak nemuseli vynaložiť dotknutí nezoštátnení distribútori uvedení v článku 23 loi no 46‑628 du 8 avril 1946 …
…
b)
V oblasti dodávok elektrickej energie:
1.
Straty príjmov a náklady vynaložené dodávateľmi elektriny z dôvodu zavedenia osobitnej tarifikácie pre ‚výrobok základnej potreby‘ podľa článku 4 ods. I posledného pododseku;
2.
Náklady vynaložené dodávateľmi elektrickej energie z dôvodu ich účasti na mechanizme zavedenom v prospech osôb s nízkymi príjmami, ktorý je uvedený v článku 2 ods. III prvom pododseku.
Tieto náklady sú vypočítané na základe riadneho účtovníctva vedeného subjektmi, ktoré ich vynakladajú. Toto účtovníctvo, ktoré sa vedie podľa pravidiel Commission de régulation de l’énergie (Komisia pre reguláciu energetiky)… Výšku týchto nákladov stanoví každoročne na návrh Commission de régulation de l’énergie (Komisia pre reguláciu energetiky) minister zodpovedný za energetiku.
Náhrada týchto nákladov v prospech subjektov, ktoré ich vynakladajú, je zabezpečená z príspevkov, ktoré sú splatné zo strany koncových spotrebiteľov elektrickej energie usadených na vnútroštátnom území.
Výška vyššie uvedených príspevkov sa vypočíta pomerne v závislosti od množstva spotrebovanej elektriny. …
Výška príspevku na každú kilowatthodinu sa vypočíta tak, aby príspevky pokryli všetky náklady uvedené v písm. a) a b)… Túto výšku stanoví každoročne na návrh Commission de régulation de l’énergie (Komisia pre reguláciu energetiky) minister zodpovedný za energetiku. …“
18.
Podľa článku 10 ods. 5 pododsekov 2 a 7 zákona z 10. februára 2000 (
9
) týkajúceho sa povinnosti nákupu elektrickej energie vyrábanej zariadeniami využívajúcimi obnoviteľné zdroje energie:
„… Dekrét upravuje povinnosti uložené výrobcom, ktorí majú prospech z povinného nákupu elektrickej energie, ako aj podmienky, za ktorých ministri hospodárstva a energetiky určia po získaní stanoviska Commission de régulation de l’énergie (Komisia pre reguláciu energetiky) podmienky nákupu takto vyrobenej energie.
…
Zmluvy uzavreté podľa tohto článku spoločnosťou Electricité de France a nezoštátnenými distribútormi uvedenými v článku 23 už citovaného zákona č. 46‑628 z 8. apríla 1946 stanovia podmienky nákupu, pričom zohľadnia investičné a prevádzkové náklady, ktoré títo kupujúci nemuseli vynaložiť a ku ktorým možno pripočítať prirážku zohľadňujúcu prínos dodanej produkcie alebo elektrární k dosiahnutiu cieľov vymedzených v druhom odseku článku 1 tohto zákona. Výška tejto prirážky nemôže viesť k tomu, že návratnosť investičného kapitálu v zariadeniach, ktoré majú prospech z týchto podmienok nákupu, presiahne bežnú návratnosť kapitálu, pričom sa zohľadní riziko spojené s týmito činnosťami a záruka poskytnutá týmto zariadeniam, že celú svoju produkciu predajú za stanovenú tarifu. Podmienky nákupu sa pravidelne preskúmavajú, aby sa zohľadnil vývoj nákladov, ktoré nemuseli byť vynaložené, a nákladov uvedených v odseku 1 článku 5.“
19.
Článok 8 dekrétu 2001/410 z 10. mája 2001 (
10
) o podmienkach nákupu elektrickej energie vyrábanej výrobcami, ktorí majú prospech z povinnosti nákupu, prijatého na účely výkonu vyššie uvedených ustanovení, stanovuje:
„Výnosy ministrov hospodárstva a energetiky prijaté po získaní stanoviska Conseil supérieur de l’énergie (Najvyššia rada pre energetiku) a stanoviska Commission de régulation de l’énergie (Komisia pre reguláciu energetiky) stanovujú podmienky nákupu elektrickej energie vyrábanej zariadeniami, ktoré majú prospech z povinnosti nákupu upravenej v článku 10 uvedeného zákona z 10. februára 2000. …“
20.
V nadväznosti na konanie pre nesplnenie povinnosti začaté Komisiou v roku 2010 prijala Francúzska republika loi n.o 2010‑1448 du 7 décembre 2010 portant nouvelle organisation du marché de l’électricité (zákon č. 2010‑1448 zo 7. decembra 2010 o novej organizácii trhu s elektrickou energiou) (známy aj ako zákon NOME) (
11
). Podľa článku 23 tohto zákona bol príspevok CSPE nahradený daňou z koncovej spotreby elektriny na úrovni obcí a departmentov. Tieto nové dane nadobudli platnosť 1. januára 2011.
II. Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
21.
Podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania podala 17. decembra 2010 spoločnosť Praxair, ktorej právnym nástupcom sa stala spoločnosť Messer France, žalobu o vrátenie príspevku CSPE, ktorý zaplatila v rokoch 2005 až 2009, vrátane úrokov z omeškania.
22.
Tribunal administratif de Paris (Správny súd Paríž, Francúzsko), na ktorý bola táto žaloba podaná, ju rozsudkom zo 6. júla 2012 zamietol.
23.
Praxair sa proti tomuto rozsudku odvolala na Cour administrative d’appel de Paris (Odvolací správny súd Paríž, Francúzsko). Pred vynesením rozsudku sa tento súd rozhodol najprv vec postúpiť Conseil d’État (Štátna rada), ktorej položil niekoľko otázok na posúdenie. Conseil d’État (Štátna rada) položila Conseil constitutionnel (Ústavný súd, Francúzsko) prednostnú otázku o ústavnosti, o ktorej tento rozhodol rozhodnutím z 8. októbra 2014, (
12
) a 22. júla 2015 dala odpoveď Cour administrative d’appel (Odvolací správny súd Paríž).
24.
Dňa 23. februára 2016 vydal tento súd rozsudok, ktorým odvolanie Praxair zamietol.
25.
Spoločnosť Messer France, právny nástupca spoločnosti Praxair, podala proti rozsudku vydanému v druhom stupni opravný prostriedok na Conseil d’État (Štátna rada), ktorá položila Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
V prípade, ak členský štát po nadobudnutí účinnosti smernice [2003/96/ES] neprijal v prvom rade nijaké ustanovenie zavádzajúce spotrebnú daň zo spotreby elektrickej energie, ale zachoval skoršie zavedenú nepriamu daň vyberanú z tejto spotreby, ako aj miestne dane:
–
má sa súlad predmetnej dane so smernicami [92/12] a [2003/96] posudzovať s ohľadom na podmienky existencie ‚inej nepriamej dane‘ stanovené článkom 3 ods. 2 smernice [92/12], t. j. sledovanie jedného alebo viacerých osobitných účelov a súlad s určitými pravidlami pre zdaňovanie uplatniteľnými na spotrebnú daň alebo daň z pridanej hodnoty?
–
alebo je zachovanie ‚inej nepriamej dane‘ možné len pri existencii harmonizovanej spotrebnej dane a za tohto predpokladu sa predmetný príspevok môže považovať za takúto spotrebnú daň, ktorej súlad s uvedenými dvomi smernicami by sa teda mal posudzovať s ohľadom na všetky nimi stanovené harmonizačné pravidlá?
2.
Má sa príspevok vyrubený podľa spotreby elektrickej energie, z ktorého sú výnosy určené na financovanie výdavkov spojených s výrobou elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov a kogeneráciou, a zároveň na realizáciu geografického vyrovnania taríf a zníženia cien elektrickej energie pre domácnosti postihnuté chudobou, považovať za príspevok, ktorý sleduje osobitné účely na uplatnenie ustanovení článku 3 ods. 2 [smernice 92/12], prevzatých v článku 1 ods. 2 [smernice 2008/118]?
3.
V prípade, ak za osobitné účely v zmysle týchto ustanovení možno označiť len niektoré zo sledovaných účelov, môžu sa daňovníci domáhať vrátenia celého sporného príspevku, alebo len jeho časti v závislosti od podielu výdavkov nezodpovedajúcich osobitnému účelu na celkových výdavkoch financovaných týmto príspevkom?
4.
Za predpokladu, že systém príspevku na verejnú službu v oblasti elektrickej energie je podľa odpovede na predchádzajúce otázky čiastočne alebo v celom rozsahu nezlučiteľný s pravidlami pre zdaňovanie elektrickej energie stanovenými právom Únie, má sa článok 18 ods. 10 druhý pododsek [smernice 2003/96] vykladať v tom zmysle, že do 1. januára 2009 je dodržiavanie minimálnych úrovní zdaňovania stanovených touto smernicou jedinou povinnosťou Francúzska spomedzi pravidiel pre zdaňovanie elektrickej energie stanovených právom Únie?“
26.
Písomné pripomienky predložili Messer France, francúzska, španielska, talianska a belgická vláda, ako aj Komisia. Všetci (s výnimkou talianskej vlády) sa 13. decembra 2017 zúčastnili na pojednávaní.
III. Odpoveď na prejudiciálne otázky
A.
K daňovej povahe príspevku CSPE
27.
Skôr než prikročím k analýze prejudiciálnych otázok, považujem za potrebné zaoberať sa pochybnosťami o (daňovej alebo nedaňovej) povahe príspevku CSPE, ktorá je predpokladom určenia jeho zlučiteľnosti s článkom 3 ods. 2 smernice 92/12.
28.
Ak by príspevok CSPE nebol daňou v zmysle práva Únie, nebolo by možné považovať ho za nepriamu daň na špecifické účely, čím by sa vylúčilo uplatnenie smernice 92/12. V takom prípade by nič nebránilo tomu, aby Francúzsko tento príspevok (po dobu jeho platnosti) bez akýchkoľvek ťažkostí zachovalo.
29.
Vnútroštátny súd potvrdzuje, že príspevok CSPE je nepriamou daňou a jeho daňovú povahu nespochybňuje. Talianska vláda však v jej písomných pripomienkach uviedla, že hoci ide o povinný príspevok majetkovej povahy stanovený zákonom, domnieva sa, že nie je daňovej povahy, a teda nepatrí do pôsobnosti smerníc 92/12 a 2008/118. Španielska a talianska vláda toto stanovisko na pojednávaní podporili.
30.
V mojich návrhoch vo veci IRCCS – Fondazione Santa Lucia (
13
) som argumentoval, že poplatok, z ktorého sa v Taliansku hradia „všeobecné náklady týkajúce sa elektrickej siete“, bol majetkovým plnením nedaňovej povahy, (
14
) ktoré nemalo znaky (ani povahu) dane. Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) to v návrhu na začatie prejudiciálneho konania veľmi zreteľne uviedla. Konkrétne som zastával názor, že sa nevyznačoval daňovou štruktúrou, akú majú harmonizované spotrebné dane alebo DPH, a že ho nebolo možné na účely článku 1 ods. 2 smernice 2008/118 zaradiť do kategórie nepriamych daní na osobitné účely.
31.
Súdny dvor v rozsudku IRCCS – Fondazione Santa Lucia môj návrh neprijal a neuplatnil rozdiel medzi daňami a nedaňovými verejnoprávnymi majetkovými plneniami. Na základe (dôvodnej) úvahy, že zaradenie zdanenia pod daň, clo alebo poplatok s ohľadom na právo Únie prináleží Súdnemu dvoru v závislosti od objektívnych vlastností zdanenia a nezávisle od jeho zaradenia podľa vnútroštátneho práva (
15
), Súdny dvor uviedol len tri znaky, ktorými sa nepriame dane vyznačujú:
–
po prvé existuje zákonná povinnosť tieto sumy zaplatiť, a v prípade nedodržania tejto povinnosti majú orgány právomoc daňovníka stíhať,
–
po druhé vyberané sumy musia byť určené na financovanie cieľov všeobecného záujmu podľa prerozdeľovacích kritérií stanovených orgánmi verejnej moci,
–
po tretie možnosť preniesť ich na koncového spotrebiteľa dodaného tovaru alebo služby formou ich zahrnutia do sumy uvedenej na jemu vystavenej faktúre, pričom ich výška je obvykle pomerná množstvu spotrebovaného výrobku alebo služby. (
16
)
32.
Súdny dvor však ponechal úplne na talianskom súde, aby overil, či poplatok určený na pokrytie všeobecných nákladov elektrickej siete spĺňa podmienky stanovené článkom 1 ods. 2 smernice 2008/118 (t. j. „ak na jednej strane sleduje toto zdanenie jeden špecifický cieľ alebo viacero špecifických cieľov a ak na druhej strane je v súlade s pravidlami pre zdaňovanie uplatniteľnými na spotrebnú daň alebo DPH, pokiaľ ide o stanovenie daňového základu, výpočet dane, vznik daňovej povinnosti a kontrolu dane, pričom medzi tieto pravidlá nepatria ustanovenia o oslobodení od spotrebnej dane“) (
17
).
33.
Nebudem trvať na polemike, ktorá by mohla pôsobiť akademicky. (
18
) Podľa môjho názoru je pre odlíšenie týchto dvoch pojmov relevantné, že príjmy z nedaňových verejnoprávnych majetkových príspevkov nie sú súčasťou štátneho rozpočtu, a teda nie sú určené na pokrytie verejných potrieb, ktoré majú byť vnútroštátnymi orgánmi financované. Taktiež je relevantné, že vnútroštátne daňové orgány do ich správy a vyberania nezasahujú v rámci výkonu obvyklých právomocí daňovej správy.
34.
Nezohľadnenie týchto vlastností robí pojem daňové príjmy natoľko nejasným, že právna doktrína v tejto oblasti pravdepodobne stráca všetok svoj zmysel. (
19
) Zároveň sa tým nadmerne obmedzuje sloboda zákonodarcov jednotlivých štátov, ktorí by pri pretrvaní tohto obmedzenia mohli byť nútení priznať daňovú povahu poplatkom za poskytovanie určitých verejných služieb, pokiaľ sa pri výpočte ich výšky (stanovenej orgánmi verejnej moci) zohľadňujú náklady na ich poskytovanie, či už priame, alebo nepriame a všeobecné.
35.
Uznávam však, že príspevok CSPE, hoci má s vyššie uvedeným talianskym poplatkom niektoré spoločné črty, sa vyznačuje určitými vlastnosťami, ktoré ho približujú k nepriamym daniam. Ako som už spresnil, toto zaradenie zjavne nie je spochybnené ani vnútroštátnym súdom, ani francúzskym právom. (
20
) Ako bolo na pojednávaní objasnené, medzi tieto znaky patrí, že orgány verejnej moci (ako Najvyššia rada pre energetiku) majú právomoc žiadať jeho zaplatenie spolu s úrokmi z omeškania od užívateľov, ktorí príspevok CSPE nezaplatili, a vydať voči nim exekučný titul.
36.
V rámci týchto návrhov vychádzať z premisy, že v konečnom dôsledku je úlohou vnútroštátneho súdu, aby s konečnou platnosťou rozhodol o daňovej (alebo nedaňovej) povahe príspevku CSPE s prihliadnutím na široké kritériá uplatnené Súdnym dvorom pre jeho zaradenie medzi určité povinné príspevky uhrádzané spotrebiteľmi určitých produktov alebo služieb, opakujem však pritom moje želanie, aby bola analýza právneho inštitútu nepriamych daní koncepčne prísnejšia. (
21
)
B.
Právna úprava uplatniteľná na spor vo veci samej (štvrtá prejudiciálna otázka)
37.
Na účely spresnenia právnych predpisov, ktoré sa uplatňujú na spor vo veci samej, by bolo zrejme vhodnejšie odpovedať najprv na otázku, ktorou vnútroštátny súd Súdny dvor žiada o objasnenie článku 18 ods. 10 druhého odseku smernice 2003/96.
38.
Nepriame zdanenie elektriny bolo v zmysle článku 3 smernice 2003/96 (
22
) od 1. januára 2004 do 1. apríla 2010 upravené smernicou 92/12. Smernica 2003/96 rozšírila pôsobnosť ustanovení smernice 92/12, ktoré sa dovtedy vzťahovali len na spotrebné dane z minerálnych olejov, z alkoholu a alkoholických nápojov a z tabakových výrobkov, aj o elektrickú energiu.
39.
Francúzskej republike bolo pritom na prispôsobenie jej sústavy zdaňovania elektriny umožnené (článkom 18 ods. 10 druhým pododsekom smernice 2003/96) uplatnenie prechodného obdobia do 1. januára 2009.
40.
Podľa tohto článku muselo Francúzsko počas tohto prechodného obdobia na účely hodnotenia dodržiavania minimálnych sadzieb stanovených v smernici 2003/96 zohľadniť všeobecnú priemernú úroveň miestneho zdaňovania elektriny. Z tejto povinnosti vyplývalo, že od 1. januára 2004 do 1. januára 2009 muselo Francúzsko zabezpečiť, aby súčet príspevku CSPE a ostatných spotrebných daní (na úrovni obcí a departementov) (
23
) zo spotreby elektriny presahoval uvedené minimálne sadzby alebo úrovne.
41.
Francúzska republika toto prechodné obdobie nedodržala, (
24
) pretože smernicu 2003/96 do vnútroštátneho práva prebrala až prijatím zákona č. 2010‑1488 (
25
) zo 7. decembra 2010, ktorý nadobudol platnosť 1. januára 2011. (
26
)
42.
Z uvedeného vývoja právnej úpravy vyplýva, že článok 18 ods. 10 druhý pododsek smernice 2003/96 Francúzsku republiku oprávňoval zachovať jej vnútroštátny systém zdanenia elektriny až do 31. decembra 2008 bez toho, aby sa naň vzťahovala smernica 92/12, pričom „jedinou povinnosťou“ (
27
) bolo dodržanie ňou stanovených minimálnych sadzieb zdaňovania. Až do tohto dátumu teda Francúzsko malo, s výhradou vyššie uvedeného, voľnosť pri uplatnení príspevku CSPE, pričom sa nemuselo zaoberať jeho zlučiteľnosťou s uvedenou smernicou.
43.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že pokiaľ boli tieto sadzby dodržané (čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu), tí, ktorí platili splatný príspevok CSPE do 1. januára 2009, sa nemôžu domáhať jeho vrátenia s odvolaním sa na údajné porušenie smerníc 92/12 a 2003/96.
C.
Zlučiteľnosť príspevku CSPE so spotrebnou daňou z elektriny (prvá prejudiciálna otázka)
44.
Spoločnosť Messer France zastáva názor, že zavedenie harmonizovanej spotrebnej dane zo spotreby elektriny je nevyhnutnou podmienkou na to, aby mohol členský štát ponechať v platnosti alebo zaviesť ďalšiu nepriamu daň zo spotreby elektriny v zmysle článku 3 ods. 2 smernice 92/12.
45.
Podľa nej je možnosť uplatniť ďalšiu nepriamu daň prejavom zvyškovej právomoci členských štátov ukladať dane, (
28
) ktorej výkon je doplňujúci a podriadený zavedeniu harmonizovanej spotrebnej dane. (
29
) Táto podriadenosť je výslovne daná v článku 1 ods. 2 smernice 2008/118, v ktorom sa výraz „iné nepriame dane“ nahradil výrazom „dodatočné nepriame dane“.
46.
S týmito tvrdeniami nesúhlasím. Po prvé smernica 2008/118 nie je na prejednávaný spor z časového hľadiska uplatniteľná, i keď sa znenie jej článku 1 ods. 2 obsahovo zhoduje s článkom 3 ods. 2 smernice 92/12. (
30
) Hoci niektoré jazykové znenia (francúzske alebo rumunské) článku 1 ods. 2 smernice 2008/118 spomínajú dodatočné nepriame dane, väčšina (menovite anglické, portugalské, španielske alebo talianske znenie) odkazuje na „ďalšie nepriame dane“, vylučujúc tak myšlienku podriadenosti týchto daní predchádzajúcemu zavedeniu harmonizovanej dane, čo je v súlade s cieľom tejto smernice. Tento výklad zodpovedá všeobecnej systematike a účelu smernice 2008/118. (
31
)
47.
Po druhé znenie článku 3 ods. 2 smernice 92/12, ktorý odkazuje na „iné nepriame dane na špecifické účely“, neobsahuje zmienku o tom, že ich uplatňovanie by malo podliehať predchádzajúcemu zavedeniu harmonizovanej spotrebnej dane.
48.
Túto tézu podporuje skutočnosť, že podľa tretieho bodu odôvodnenia smernice 92/12 výrobky podliehajúce spotrebnej dani „môžu podliehať iným nepriamym daniam na špecifické účely; …poskytnutie alebo zavedenie iných nepriamych daní nemusí byť podnetom k vyžadovaniu formalít pri prechode cez hranice“.
49.
Súdny dvor v tom istom zmysle poukázal na „možnosť stanovenú článkom 3 ods. 2 smernice 92/12 zachovať alebo zaviesť vnútroštátne dane na špecifické účely z výrobkov podliehajúcich harmonizovanej spotrebnej dani“. (
32
) Táto možnosť protirečí povinnosti členských štátov zaviesť harmonizovanú spotrebnú daň: z toho vyplýva, že tieto poplatky nie sú navzájom prepojené a že pre ich zachovanie alebo zavedenie zavedenie harmonizovanej spotrebnej dane nie je nevyhnutné.
50.
Po tretie Súdny dvor v rozsudku Komisia/Francúzsko zastával názor, že Rada článok 3 ods. 2 smernice 92/12 schválila „berúc do úvahy rozmanitosť daňových tradícií členských štátov v tejto oblasti a časté využívanie nepriamych daní na vykonávanie nerozpočtových politík“. (
33
) Táto okolnosť opätovne potvrdzuje to, že existencia týchto ďalších nepriamych daní je nezávislá od existencie harmonizovanej spotrebnej dane a nie je jej podriadená.
51.
Domnievam sa teda, že článok 3 ods. 2 smernice 92/12 sa má vykladať v tom zmysle, že zachovanie alebo zavedenie nepriamej dane na špecifické účely nie je podriadené predchádzajúcemu zavedeniu harmonizovanej spotrebnej dane.
D.
Príspevok CSPE ako nepriama daň (druhá prejudiciálna otázka)
52.
Vzhľadom na to, že v spore vo veci samej spoločnosť Messer France žiada o vrátenie príspevku CSPE, ktorý spoločnosť Praxair uhradila v rokoch 2005 až 2009, vrátane úrokov z omeškania, sú z časového hľadiska uplatniteľné iba smernice 92/12 a 2003/96. Napriek tomu však treba zohľadniť aj judikatúru Súdneho dvora k smernici 2008/118, hoci sa ňou od 1. apríla 2010 zrušila smernica 92/12, pretože jej obsah je v zásade rovnaký. (
34
)
53.
Článok 3 ods. 2 smernice 92/12 členským štátom umožňuje okrem zavedenia harmonizovanej spotrebnej dane zo spotreby elektriny aj zaviesť alebo zachovať „iné nepriame dane na špecifické účely“.
54.
Nepriame dane na osobitné účely sa spolu s harmonizovanou spotrebnou daňou zohľadňujú na účely uplatnenia smernice 2003/96, pretože podľa jej článku 4 ods. 1 nemôžu byť úrovne zdaňovania, ktoré členské štáty uplatňujú na elektrinu, nižšie než minimálne úrovne zdaňovania predpísané touto smernicou. (
35
)
55.
Ako som už spresnil, podľa judikatúry Súdneho dvora má pripustenie nepriamych daní na osobitné účely ako výnimky zo všeobecného pravidla svoj pôvod v rozmanitosti daňových tradícií členských štátov v tejto oblasti a v častom využívaní nepriamych daní pri vykonávaní nerozpočtových politík. To je dôvod, prečo môžu okrem minimálnej spotrebnej dane zaviesť ďalšie nepriame dane na osobitný účel. (
36
)
56.
Keďže ide o výnimku zo všeobecného pravidla, podľa ktorého spotreba elektriny podlieha iba harmonizovanej spotrebnej dani a DPH, Súdny dvor ju až doposiaľ vykladal reštriktívne. (
37
) Navyše miera voľnej úvahy priznaná členským štátom sa javí byť obmedzená dvomi absolútnymi podmienkami, ktoré musia nepriame dane na osobitné účely kumulatívne spĺňať, a síce:
–
sledovanie osobitného účelu,
–
dodržanie daňových pravidiel uplatniteľných na spotrebnú daň alebo na daň z pridanej hodnoty, pokiaľ ide o stanovenie daňového základu, výpočet dane, vznik daňovej povinnosti a kontrolu dane. (
38
)
57.
Za týchto okolností je potrebné overiť, či príspevok CSPE možno považovať za nepriamu daň na špecifické účely.
1. Sledovanie osobitného účelu
58.
Súdny dvor na posúdenie tejto prvej podmienky stanovil určité (striktné) kritériá:
–
osobitný účel musí vždy sledovať iný než len rozpočtový cieľ. Avšak vzhľadom na to, že každá daň nevyhnutne sleduje rozpočtový cieľ, nemôže táto okolnosť sama osebe vylúčiť, že ju možno považovať za daň, ktorá má tiež špecifický účel v zmysle článku 3 ods. 2 smernice 92/12, (
39
)
–
vopred stanovené určenie príjmov z určitej dane na financovanie určitých verejných potrieb môže síce predstavovať okolnosť, ktorú treba zohľadniť na účely zistenia, či existuje osobitný účel, avšak takéto určenie, ktoré je vlastne iba spôsobom vnútornej organizácie rozpočtu členského štátu, nemôže v tomto ohľade samo osebe predstavovať dostatočnú podmienku. Členský štát sa môže rozhodnúť použiť príjem z dane na financovanie konkrétnych výdavkov a premeniť tak akúkoľvek nepriamu daň na nepriamu daň na osobitný účel, (
40
)
–
existencia osobitného účelu nie je preukázaná samotným určením výnosov z predmetnej dane na financovanie všeobecných výdavkov v pôsobnosti samosprávneho orgánu v dotknutej oblasti, pretože v opačnom prípade by nebolo možné údajný osobitný účel odlíšiť od iného čisto rozpočtového účelu,
–
je dôležité, aby predmetná daň sama osebe zabezpečovala dosiahnutie vytýčeného osobitného účelu, a teda, aby existoval priamy vzťah medzi využitím výnosov z predmetnej dane a uvedeným osobitným účelom. Pokiaľ takýto mechanizmus vopred stanoveného určenia výnosov z dane neexistuje, možno túto daň považovať za daň na osobitný účel iba v prípade, že je vzhľadom na jej štruktúru (najmä čo sa týka zdaniteľnej položky alebo sadzby dane) navrhnutá tak, že ovplyvňuje správanie sa daňovníkov tak, že umožňuje dosiahnutie vytýčeného osobitného cieľa, napríklad vysokým zdanením dotknutých výrobkov s cieľom odradiť od ich spotreby. (
41
)
59.
Francúzska a španielska vláda sa domnievajú, že príspevok CSPE je určený na dosiahnutie osobitných účelov, ktorých povaha nie je čisto rozpočtová. Spoločnosť Messer France a Komisia však tvrdia, že príspevok CSPE sleduje niekoľko environmentálnych a sociálnych cieľov, pričom niektoré z nich sú protichodné a tento príspevok ich dosiahnutie nepodporuje, a preto nie je v súlade s vyššie uvedenými podmienkami stanovenými Súdnym dvorom.
60.
Vnútroštátny súd uvádza, že príspevok CSPE bol zavedený na pokrytie nákladov spojených s rôznymi záväzkami verejnej služby, ktoré boli uložené dodávateľom elektrickej energie. Podľa článku 5 zákona z 10. februára 2000 boli výnosy z príspevku CSPE v rokoch, na ktoré sa spor vzťahuje, určené pre tri druhy nákladov:
–
na úhradu dodatočných nákladov vzniknutých z dôvodu povinnosti dodávateľov nakupovať elektrickú energiu získanú z obnoviteľných zdrojov a kogeneráciou, aby sa podporila výroba elektriny z týchto energetických zdrojov,
–
na náhradu dodatočných výrobných nákladov v oblastiach, ktoré nie sú napojené na kontinentálnu sieť metropolitného Francúzska,
–
na vyrovnanie straty výnosov a na dodatočné náklady na správu, ktoré vynakladajú dodávatelia elektriny jednak na uplatnenie osobitnej tarifikácie elektriny nazvanej „produit de première nécessité“ (výrobok základnej potreby), a jednak z dôvodu ich účasti na opatreniach na podporu osôb s nízkym príjmom.
61.
Okrem týchto účelov boli finančné prostriedky vybrané cez CSPE taktiež určené na pokrytie nákladov spojených s administratívnym fungovaním Médiateur national de l’énergie (Národný energetický mediátor, ďalej len „mediátor“) a Caisse de dépôts et consignations pour la gestion de la CSPE (Vkladový a konsignačný úrad pre správu príspevku CSPE, ďalej len „vkladový úrad“).
62.
Koncoví spotrebitelia elektriny uhrádzali príspevok CSPE dodávateľom v závislosti od spotreby uvedenej na ich vyúčtovaní (pomerne podľa spotrebovaných kilowattov). Dodávatelia túto sumu odvádzali vkladovému úradu po tom, ako voči vybranému príspevku CSPE započítali náklady vzniknuté pri dosahovaní ním sledovaných cieľov verejnej služby. Vkladový úrad zostatok prerozdelil medzi dodávateľov elektriny na úhradu nákladov spojených so záväzkom verejnej služby.
63.
Percento príspevku CSPE bolo stanovené príslušným ministrom na návrh Komisie pre reguláciu energetiky s ohľadom na odhadované náklady na záväzky poskytovania verejnej služby v odvetví elektrickej energie. Prípadný schodok bol vykrytý zvýšením príspevku CSPE v nasledujúcich rozpočtových rokoch.
64.
Finančné prostriedky vybrané na základe príspevku CSPE neboli začlenené do štátneho rozpočtu, ale odvádzali sa vkladovému úradu. Ako som už spresnil, boli určené na pokrytie cieľov spojených s poskytovaním verejnej služby v oblasti elektrickej energie, a teda nemali čisto rozpočtový účel.
65.
Tak ako uvádza Súdny dvor, vopred stanovené určenie príjmov z určitej dane na financovanie určitých verejných potrieb je iba jedným z ukazovateľov, že táto daň sleduje osobitný účel. Toto určenie môže byť jednoducho dané spôsobom vnútorného usporiadania rozpočtu členského štátu. (
42
)
66.
Podľa tohto kritéria sledovali výnosy z príspevku CSPE určené na náklady na fungovanie mediátora a vkladového úradu čisto rozpočtový účel, takže ich bolo možné považovať za príjmy určené na financovanie položky všeobecných štátnych výdavkov, ktoré možno jednoducho zahrnúť do štátnych rozpočtov. Príspevku CSPE teda z tohto hľadiska nemožno priznať povahu nepriamej dane na osobitný účel.
67.
Zdá sa mi, aj keď nejasnejšie, že to isté platí o výnosoch z príspevku CSPE určených na sociálne účely [osobitná tarifikácia elektriny nazvaná „produit de première nécessité“ (výrobok základnej potreby) a účasť na opatreniach na podporu osôb s nízkym príjmom], alebo prostredníctvom ktorých chce štát vyrovnať určité nevýhody plynúce z geografických alebo územných činiteľov (teda nahradiť dodatočné výrobné náklady v oblastiach, ktoré nie sú napojené na kontinentálnu sieť metropolitného Francúzska).
68.
Súhlasím s Komisiou v tom, že v týchto dvoch bodoch sú výnosy z príspevku CSPE nasadené na verejné potreby sociálnej alebo územnej povahy, ktoré sú obvykle financované zo štátneho rozpočtu.
69.
Tieto sociálne ciele a ciele územnej súdržnosti boli de facto dôvodom neskoršieho vývoja francúzskej právnej úpravy, ktorý sa zhmotnil do zákona 2015‑1786. (
43
) Od tej doby sú poplatky za službu verejného zásobovania elektrinou a plynom zahrnuté do francúzskeho štátneho rozpočtu a príspevok CSPE je zlúčený s daňou z koncovej spotreby elektriny (harmonizovaná spotrebná daň). (
44
)
70.
Naopak, zastávam názor, že určenie príspevku CSPE na úhradu dodatočných nákladov vyplývajúcich z povinnosti (dodávateľov) nakupovať elektrinu získanú z obnoviteľných zdrojov a kogeneráciou sleduje osobitný účel v zmysle judikatúry Súdneho dvora o nepriamych daniach na osobitné účely.
71.
V tomto určení je obsiahnutý dostatočný súvis medzi využitím príjmov z dane a osobitným účelom, ktorým je podpora ekologickej energie. (
45
) Príspevok CSPE podporuje výrobu elektriny z obnoviteľných zdrojov a kogeneráciou, (
46
) na financovanie ktorých prispieva, takže sám osebe sleduje dosiahnutie osobitného vytýčeného cieľa. (
47
)
72.
V skutočnosti Komisia (
48
) (ktorá v tejto veci zaujala odlišný, nedostatočne odôvodnený postoj) uznala, že položka A3, jedna z tých, ktorú taliansky poplatok určuje na financovanie všeobecných nákladov elektrickej sústavy a ktorej konkrétnym cieľom je financovanie výroby elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov a kogenerácie (teda položka obdobná jednej z tých, ktoré patria pod príspevok CSPE), je nepriamou daňou na osobitné účely.
73.
Mohol by som tvrdiť opak, a síce, že podpora ekologickej elektrickej energie je tiež cieľom, ktorý by mohol byť financovaný z verejných zdrojov zo štátneho rozpočtu. Isteže, táto možnosť tu stále je, keďže národné parlamenty majú zvrchovanú právomoc zahrnúť do štátneho rozpočtu položky, ktoré považujú za vhodné. Ak by sa však táto skutočnosť stala kľúčovým kritériom pre výklad výnimky stanovenej v článku 3 ods. 2 smernice 92/12 pre nepriame dane na špecifické účely, obávam sa, že žiadna nepriama daň by pod túto výnimku nemohla patriť.
74.
Je pravda, že až doteraz žiadna z daní, ktoré skúmal Súdny dvor, nespĺňala náročné podmienky, ktoré stanovil vo svojej judikatúre pre analýzu zákonnosti nepriamych daní na osobitný účel. Ak však táto výnimka existuje a jej ustanoveniu v smernici 92/12 treba priznať potrebný účinok, nemožno ju prostredníctvom judikatúry neutralizovať. Myslím si, že príspevok CSPE v rozsahu, v ktorom je určený na podporu ekologickej elektrickej energie, dáva Súdnemu dvoru po prvýkrát príležitosť pripustiť v rámci tejto smernice nepriamu daň na špecifické účely.
75.
Tento záver nie je spochybnený rôznymi tvrdeniami, ktoré boli predložené v prejednávanom spore. Vnútroštátny súd uvádza, že výška záväzku nakúpiť elektrickú energiu vyrobenú zariadeniami využívajúcimi energiu z obnoviteľných zdrojov za cenu presahujúcu jej trhovú hodnotu (zodpovedajúcu rozdielu medzi výkupnou tarifou zaplatenou povinnými kupujúcimi a nákladmi spojenými so získaním príslušnej elektrickej energie, ktoré títo kupujúci nemuseli vynaložiť) nezávisí od výnosu z príspevku CSPE. I keď neexistuje priamy súvis medzi výnosom z príspevku CSPE a konkrétnym objemom pomoci priznanej výrobcom ekologickej elektrickej energie, je nesporné, že na financovanie tejto pomoci bolo určené vysoké percento súm pochádzajúcich z príspevku CSPE. (
49
)
76.
Skutočnosť, že výnos z príspevku CSPE bol každý rok prerozdelený podľa kritérií stanovených Komisiou pre reguláciu energetiky a rozhodnutí ministra príslušného pre energetiku a že francúzska právna úprava vopred nestanovila percento výnosu z príspevku CSPE určené na jednotlivé ciele, nebráni tomu, aby bol príspevok CSPE označený za nepriamu daň na osobitné účely.
77.
V tomto zmysle sa domnievam, že členské štáty musia mať pri koncipovaní nepriamej dane na osobitné účely zlučiteľnej s článkom 3 ods. 2 smernice 92/12 určitú mieru voľnej úvahy. Pod túto voľnú úvahu patrí možnosť flexibilne stanoviť určenie výnosu a tiež nastaviť výšku dane v závislosti od okolností, pričom tieto rozhodnutia možno delegovať na príslušné orgány verejnej moci. Dôležité je, a to zdôrazňujem, že v praxi bolo približne 70 % výnosu z príspevku CSPE určených na podporu ekologickej elektrickej energie.
78.
Skutočnosť, že príspevok CSPE sám osebe neumožňoval uprednostniť spotrebu ekologickej elektrickej energie alebo motivovať spotrebiteľa, aby jej kupoval viac než elektrickej energie z neobnoviteľných zdrojov, je podľa môjho názoru ešte menšou prekážkou jeho označenia za nepriamu daň na osobitné účely. Čo sa týka elektriny, na rozdiel od iného tovaru podliehajúceho spotrebným daniam (ako alkohol a tabak) je očividne zložité ju po jej privedení do distribučnej siete rozlišovať na elektrickú energiu pochádzajúcu z obnoviteľných zdrojov a na tú, ktorá pochádza z fosílnych palív alebo z iných zdrojov. Pripomínam však, že Súdny dvor požaduje, aby bola nepriama daň na osobitné účely z hľadiska jej štruktúry vytvorená spôsobom, ktorý spotrebiteľov od spotreby výrobku odrádza, len vtedy, keď neexistuje mechanizmus vopred stanoveného určenia jej výnosov. Ako som už uviedol, v prípade príspevku CSPE to tak je. (
50
)
79.
Na základe vyššie uvedených vysvetlení zastávam názor, že príspevok CSPE spĺňa podmienku sledovania osobitného účelu a možno ho označiť za nepriamu daň na špecifické účely zlučiteľnú s článkom 3 ods. 2 smernice 92/12 v rozsahu zodpovedajúcom výnosu určenému na úhradu dodatočných nákladov vyplývajúcich zo záväzku nakúpiť elektrickú energiu z obnoviteľných zdrojov a kogenerácie.
2. Podoba medzi nepriamou daňou na osobitné účely a harmonizovanou spotrebnou daňou alebo DPH
80.
Nepriama daň musí na to, aby patrila pod výnimku stanovenú v článku 3 ods. 2 smernice 92/12, nielen sledovať špecifický účel, ale taktiež byť v súlade s predpismi uplatniteľnými na spotrebné dane alebo na DPH v oblasti stanovenia základu dane, výpočtu dane, vzniku daňovej povinnosti a monitorovania daní. Čo sa týka týchto prvkov dane, musí sa teda vyznačovať obdobnými vlastnosťami ako Úniou harmonizované spotrebné dane alebo DPH.
81.
Súdny dvor pri svojom výklade tohto ustanovenia uviedol, že „článok 3 ods. 2 smernice o spotrebných daniach nevyžaduje od členských štátov súlad so všetkými pravidlami týkajúcimi sa spotrebných daní alebo DPH v oblasti stanovenia základu dane, výpočtu dane, vzniku daňovej povinnosti a monitorovania daní“ a že „stačí, aby boli nepriame dane na osobitné účely v uvedených aspektoch v súlade so všeobecným systémom jedného z uvedených dvoch spôsobov zdanenia upraveného právnymi predpismi Spoločenstva“. (
51
)
82.
Štruktúru príspevku CSPE nemožno prirovnať štruktúre DPH, pretože jeho výška nie je daná pomerom k cene tovaru, na ktorý sa uplatňuje, ale je vypočítaná z objemu spotrebovanej elektrickej energie; k jeho výberu dochádza v okamihu spotreby, a nie v každom zo štádií výrobného a distribučného procesu, a nakoniec, uplatňuje sa na konkrétny tovar (elektrickú energiu) a nemá všeobecný charakter.
83.
Podobnosť príspevku CSPE treba preto hľadať v kontexte postupu vlastného spotrebným daniam. Súhlasím s úvahami vnútroštátneho súdu, ktorý poukázal na niekoľko prvkov v štruktúre príspevku CSPE podobných tým, ktoré sú vlastné spotrebným daniam.
84.
Pri výpočte základu dane a daňovej povinnosti sa príspevok CSPE, vyjadrený splatnou sumou, vyznačuje jasnou podobou so spotrebnými daňami. Podobne ako je to v prípade týchto iných daní, sa na elektrickú energiu uplatňuje v závislosti od spotrebovaných kilowattov, a to v sadzbe, ktorá od roku 2003 narástla z 3 eur/MWh na 20 eur/MWh v roku 2015. (
52
)
85.
Pokiaľ ide o daňovú povinnosť, v prípade spotrebnej dane vzniká okamihom dodania elektriny. (
53
) Článok 5 vtedy platného znenia zákona z 10. februára 2000 taktiež stanovoval, že príspevok CSPE sa mal vyberať spolu so zaplatením vyúčtovania zo strany spotrebiteľa. Časovo teda táto daňová povinnosť vzniká súčasne s dodaním elektriny podobným spôsobom, ako to stanovujú smernice 92/12 a 2003/96.
86.
Na rozdiel od harmonizovanej spotrebnej dane z elektriny, kde je osobou povinnou platiť daň distribútor alebo ďalší distribútor elektriny (článok 21 ods. 5 smernice 2003/96), v prípade príspevku CSPE je povinnou osobou koncový spotrebiteľ. Článok 3 ods. 2 smernice 92/12 však nevyžaduje, aby nepriama daň na špecifické účely vykazovala podobnosť s DPH alebo so spotrebnými daňami, pokiaľ ide o pravidlá o osobe povinnej platiť daň.
87.
Medzi príspevkom CSPE a spotrebnými daňami existuje zhoda, aj čo sa týka stanovenia maximálnej výšky. Čo sa týka prvého z uvedených, „horná hranica celkovej výšky príspevku na službu verejného zásobovania elektrinou splatného každým priemyselným podnikom, ktorého spotreba elektrickej energie je vyššia ako 7 gigawatthodín ročne, je stanovená na 0,5 % jeho ekonomickej pridanej hodnoty“. (
54
) Tento strop je v súlade s článkom 17 ods. 1 smernice 2003/96, (
55
) a teda vyhovuje všeobecnému systému výpočtu spotrebných daní stanovenému právom Únie.
88.
Na záver, pokiaľ ide o „monitorovanie daní“, je pravda, že správa príspevku CSPE sa od iných nepriamych daní čiastočne líši. Francúzska právna úprava stanovuje, že ho platia koncoví spotrebitelia elektriny vo forme poplatku pripočítaného k tarife elektriny, ktorá je uvedená na ich vyúčtovaní, čiže príspevok CSPE vyberali dodávatelia elektriny a finančné prostriedky odvádzali vkladovému úradu, ktorý ich prerozdeľoval medzi subjekty elektrickej siete. Ako som už zdôraznil, (
56
) výber tohto poplatku je zabezpečený zásahom orgánu verejnej moci, čo sa podobá iným mechanizmom kontroly u iných daní, a o sporoch medzi orgánmi verejnej moci, ktoré sa domáhajú zaplatenia dane a vydávajú exekučné tituly, a osobami povinnými daň zaplatiť, ktoré ju neuhradili načas, rozhodujú správne súdy.
89.
Preto je príspevok CSPE, zohľadnený ako celok, v súlade s pravidlami uplatniteľnými na spotrebné dane (pokiaľ ide o stanovenie základu dane, výpočet dane, vznik daňovej povinnosti a monitorovanie dane), ako sú stanovené v článku 3 ods. 2 smernice 92/12. To je však len jedna z dvoch podmienok, ktoré musia byť splnené kumulatívne. Okrem toho sa vyžaduje, aby príspevok CSPE sledoval osobitné účely, čo je podmienka, ktorú spĺňa len v rozsahu, v akom je jeho výnos určený na podporu ekologickej elektrickej energie.
90.
Súhrnne vzaté zastávam názor, že príspevok CSPE možno v tomto bode považovať za zlučiteľný s článkom 3 ods. 2 smernice 92/12, no za nezlučiteľný v rozsahu, v akom je výnos z neho určený na iné ním sledované ciele.
E.
Režim vrátenia bezdôvodne zaplatených súm (tretia prejudiciálna otázka)
91.
Vnútroštátny súd sa Súdneho dvora pýta na režim úplného alebo čiastočného vrátenia príspevku CSPE v prípade, že konštatuje, že ide (úplne alebo čiastočne) o nepriamu daň na osobitné účely.
92.
Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že právo na vrátenie daní vybratých v členskom štáte v rozpore s pravidlami práva Únie je dôsledkom a súčasťou práv, ktoré sú priznané subjektom ustanoveniami práva Únie, tak ako ich vyložil Súdny dvor. (
57
) Členský štát je teda v zásade povinný vrátiť dane vybrané v rozpore s právom Únie. (
58
) Účelom tejto povinnosti vrátenia dane je napravenie dôsledkov nezlučiteľnosti dane s právom Únie, a síce tak, že odstráni hospodárske zaťaženie, ktoré v konečnom dôsledku bolo neoprávnene uložené hospodárskemu subjektu a ktoré tento subjekt skutočne znášal. (
59
)
93.
V súlade s mojím návrhom obsiahnutým v bodoch uvedených vyššie, že príspevok CSPE v rozsahu, v akom sa týka platby dodatočných nákladov vyplývajúcich z povinnosti nakupovať elektrickú energiu vyrobenú z obnoviteľných zdrojov a kogeneráciou, spĺňa podmienky stanovené v článku 3 ods. 2 smernice 92/12, zastávam názor, že príspevok CSPE toto pravidlo neporušuje a že ho z pohľadu práva Únie preto netreba vrátiť.
94.
Naopak, zdaniteľné osoby môžu od Francúzskej republiky požadovať vrátenie súm, ktoré boli v rámci príspevku CSPE zaplatené bez právneho dôvodu, a to v pomere, v akom bol jeho výnos určený na iné, nešpecifické účely, pretože v tejto časti nie je zlučiteľný s právom Únie. Stanovenie tohto percenta je úlohou vnútroštátneho súdu, berúc do úvahy údaje zverejnené Komisiou pre reguláciu energetiky a iné dostupné údaje z úradných zdrojov.
95.
Povinnosť vrátenia navyše podlieha časovým obmedzeniam všeobecnej povahy (premlčacím lehotám) a vzťahuje sa len na sumy zaplatené bez právneho dôvodu od 1. januára 2009. (
60
) Vnútroštátny súd musí taktiež overiť, či bola spoločnosť Messer koncovým spotrebiteľom elektriny, (
61
) ktorý nemal možnosť preniesť povinnosť znášať príspevok CSPE na inú osobu.
IV. Návrh
96.
Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré položila Conseil d’État (Štátna rada, Francúzsko), takto:
1.
Článok 18 ods. 10 druhý pododsek smernice Rady 2003/96 z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny Francúzsku republiku oprávňoval jej vnútroštátny systém zdanenia elektriny zachovať až do 31. decembra 2008, pričom „jedinou povinnosťou“ bolo dodržanie minimálnych sadzieb zdaňovania stanovených touto smernicou.
2.
Článok 3 ods. 2 smernice 92/12/EHS z 25. februára 1992 o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov sa má vykladať v tom zmysle, že zachovanie alebo zavedenie nepriamej dane na špecifické účely nie je podriadené predchádzajúcemu zavedeniu harmonizovanej spotrebnej dane.
3.
Článok 3 ods. 2 smernice 92/12 sa má vykladať v tom zmysle, že:
–
príspevok založený na spotrebe elektrickej energie, o aký ide v spore vo veci samej, nemožno označiť za nepriamu daň na osobitné účely v rozsahu, v akom je výnos z tohto príspevku určený na geografické vyrovnanie taríf, na zníženie cien elektrickej energie pre rodiny a osoby s nízkym príjmom a tiež na úhradu nákladov na fungovanie verejných inštitúcií,
–
naopak, tento príspevok možno označiť za nepriamu daň na osobitné účely zlučiteľnú s článkom 3 ods. 2 smernice 92/12, pokiaľ ide o percento výnosu z tohto príspevku, ktoré je určené na výrobu elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov.
4.
Sumy vybrané bez právneho dôvodu na základe nepriamej dane, ktorá je čiastočne nezlučiteľná s článkom 3 ods. 2 smernice 92/12, musia byť vrátené v príslušnej percentuálnej výške zdaniteľným osobám, ktoré ich zaplatili, pokiaľ tieto s konečnou platnosťou nepreniesli povinnosť znášať ich na inú osobu.
(
1
)	Jazyk prednesu: španielčina.
(
2
)	Podľa dostupných informácií podalo približne 60000 jednotlivcov a podnikov sťažnosti (na Commission de régulation de l’énergie (Komisia pre reguláciu energetiky) na ministerstvo životného prostredia a na ministerstvo financií, na spoločnosť Électricité de France, atď.), ktorými žiadali vrátenie súm zaplatených z dôvodu príspevku CSPE. Proti explicitnému či implicitnému zamietnutiu týchto sťažností bolo podaných 13000 žalôb, ktorých suma by mohla presahovať 5000 miliónov eur.
(
3
)	Pozri stanovisko Rapporteur public z 22. januára 2017 vo veci č. 399115 SAS Messer France, s. 1. Pozri tiež SNIADOWE, C.: Contribution au service public de l’électricité: zugzwang ou cinquième as? In: Revue de droit fiscal. 2016, č. 39, s. 520.
(
4
)	Smernica Rady 92/12/EHS z 25. februára 1992 o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov (Ú. v. EÚ L 76, 1992, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 179).
(
5
)	Smernica Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny (Ú. v. EÚ L 283, 2003, s. 51; Mim. vyd. 09/001, s. 405).
(
6
)	Smernica Rady 2008/118/ES zo 16. decembra 2008 o všeobecnom systéme spotrebných daní a o zrušení smernice 92/12/EHS (Ú. v. EÚ L 9, 2009, s. 12).
(
7
)	JORF č. 35, z 11. februára 2000, s. 2143.
(
8
)	V znení článku 37 loi no 2003‑8 du 3 janvier 2003 relative aux marchés du gaz et de l’électricité et au service public de l’énergie [zákon č. 2003‑8 z 3. januára 2003 o trhu s plynom a elektrickou energiou a o verejnej službe v oblasti energetiky (JORF č. 3, zo 4. januára 2003, s. 265)].
(
9
)	JORF č. 35, z 11. februára 2000, strana 2143.
(
10
)	JORF č. 110, z 12. mája 2001, s. 7543.
(
11
)	JORF č. 284, z 8. decembra 2010, s. 21467.
(
12
)	Rozhodnutie Conseil constitutionnel (Ústavný súd) č. 2014‑419 QPC z 8. októbra 2014, JORF č. 235, z 10. októbra 2014, s. 16485.
(
13
)	Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Campos Sánchez‑Bordona vo veci IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2016:287, body 58 až 64).
(
14
)	Pozri príspevky LAVILLA RUBIRA, J. J.: Prestaciones patrimoniales públicas no tributarias impuestas a las empresas que operan en el sector eléctrico [Nedaňové verejnoprávne majetkové plnenia vyberané od podnikov činných v oblasti energetiky], s. 69 až 102, a GÓMEZ‑FERRER RINCÓN, R.: Las prestaciones patrimoniales de carácter público y naturaleza no tributaria [Verejnoprávne majetkové plnenia nedaňovej povahy], s. 31 až 67, In: LÓPEZ RAMÓN, F. (ed.): Las prestaciones patrmoniales públicas no tributarias y la resolución extrajudicial de conflictos [Nedaňové verejnoprávne majetkové plnenia a mimosúdne riešenie sporov]. Madrid: Instituto Nacional de Administración Pública, 2015.
(
15
)	Rozsudok z 18. januára 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, bod 29).
(
16
)	Rozsudok z 18. januára 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, body 31 až 40). V tom istom zmysle pozri rozsudok zo 14. januára 2016, Komisia/Belgicko (C‑163/14, EU:C:2016:4, bod 39).
(
17
)	Rozsudok z 18. januára 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, body 42 až 43). Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) nakoniec vo svojom rozsudku z 19. januára 2018 vyhlásila, že „argument o nezaradení [príspevkov na všeobecné náklady elektrickej siete] pod nepriame dane sa javí ako presvedčivejší, pretože tieto príspevky nepatria pod všeobecný štátny rozpočet, ale sú prevádzané na správcovské účty zriadené Kompenzačným fondom pre odvetvie elektrickej energie a sú určené na podporu elektriny vyrábanej z obnoviteľných zdrojov a energetickej efektívnosti, jadrovej bezpečnosti, na kompenzácie medzi regiónmi, na osobitnú tarifikáciu pre spoločnosť Ferrovie dello Stato [štátne železnice], na kompenzácie pre malé elektrárne, na podporu výskumu v odvetví elektrickej energie, ako aj na pokrytie ‚elektrického bonusu‘, a na pomoc pre podniky s vysokou spotrebou elektriny, pričom tieto náklady sú v konečnom dôsledku znášané koncovými spotrebiteľmi v rámci obvykle synalagmatického vzťahu ako protihodnota za plnenia, ktoré dostávajú, a vzhľadom na to, že systém vyberania týchto príspevkov nie je obdobný systému pre vyberanie daňových príjmov…, nevzniká v zásade žiadna pochybnosť o zlučiteľnosti vnútroštátneho režimu s uvedenou smernicou [2003/96], pretože do rozsahu jej pôsobnosti nepatrí“. Pozri znenie rozsudku na internetovom odkaze https://www.giustizia‑amministrativa.it/cdsintra/cdsintra/AmministrazionePortale/DocumentViewer/index.html?ddocname=NYJZ55RFT 62J5COYDQUVMGYDZ4&q=Fondazione%20or%20Santa%20or%20Lucia.
(
18
)	Nedá mi necitovať popredného španielskeho právnika: „Určenie právnej povahy dohôd prijatých v rámci organizácií sa zdá byť jednou z otázok, pre ktorú… sa môže zanietiť len slaboduchý nešťastník alebo osoba s malformáciou mozgu. Nič nie je vzdialenejšie od reality. Keď sa právnici snažia analyzovať právnu povahu určitého právneho inštitútu, robia to preto, lebo od toho závisí uplatniteľný právny režim. ALFARO, J.: La naturaleza jurídica de los acuerdos sociales. [online blog J. Alfara]. Almacén de Derecho, príspevok zo 14. októbra 2016. http://almacendederecho.org/la‑naturaleza‑juridica‑los‑acuerdos‑sociales/.
(
19
)	Ako som už uviedol v mojich návrhoch vo veci IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2016:287, body 54 a 56), problém možno plynie z toho, že sa používajú predpisy Únie, ktoré sú uplatniteľné na podobnú, ale nie rovnakú oblasť, ako je oblasť štátnych podpôr, keď ide o určenie, či možno niektoré príspevky označiť za parafiškálne poplatky a uplatniť na ne rovnaký režim, ako na opatrenia s rovnocenným účinkom a diskriminačné vnútroštátne dane. Súdny dvor tieto dva pojmy vymedzil tak široko, že mu to umožňuje zaradiť k nim akékoľvek majetkové plnenie, ktorého výber členské štáty jednostranne uložia, a to nezávisle od jeho daňovej povahy.
(
20
)	Znenie bodu 16 rozhodnutia č. 2014‑419 QPC Conseil constitutionnel (Ústavný súd) z 8. októbra 2014 k článku 5 zákona 2000‑108 by mohlo vzbudzovať určité pochybnosti, keďže odkazuje na „spory týkajúce sa daní, ktoré nie sú ani nepriamymi príspevkami, ani priamymi daňami“ ako na spory v pôsobnosti správnych súdov a spory týkajúce sa príspevku CSPE.
(
21
)	Odkazujem na moje návrhy vo veci IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2016:287, body 51 až 64).
(
22
)	Článok 28 ods. 2 smernice 2003/96 stanovil lehotu na prebratie smernice do vnútroštátneho práva do 31. decembra 2003, a teda začatie jej uplatňovania od 1. januára 2004.
(
23
)	Od roku 1984 do 31. decembra 2010 články L.2333‑2 a L.3333‑2 Code général des collectivités territoriales (Všeobecný zákonník územnosprávnych celkov) zaviedli nepriame dane na úrovni obcí a území, ktorých základom bolo percento ceny elektriny účtovanej spotrebiteľom.
(
24
)	Toto nesplnenie povinnosti Súdny dvor konštatoval v rozsudku z 25. októbra 2012, Komisia/Francúzsko (C‑164/11, EU:C:2012:665).
(
25
)	JORF č. 284, z 8. decembra 2010, s. 21467. Tento zákon transformoval pôvodné dane na úrovni obcí a departementov na jednu daň na úrovni obcí a na druhú daň na úrovni departementov, obe z koncovej spotreby elektriny, a v článku 266d písm. c) Code des douanes (Colný kódex) zaviedol novú spotrebnú daň zo spotreby nad 250 kilowattov nazvanú „taxe intérieure sur la consommation finale d’électricité“ (vnútroštátna daň z koncovej spotreby elektriny). Príspevok CSPE sa uplatňoval súbežne s týmito tromi spotrebnými daňami naďalej bez toho, aby boli príslušné právne predpisy zmenené.
(
26
)	Od 1. januára 2016 na základe loi 2015‑1786 du 29 décembre 2015, de finances rectificative pour 2015 (zákon 2015‑1786 z 29. decembra 2015 o opravách k štátnemu rozpočtu pre rok 2015) bol pôvodný príspevok CSPE zahrnutý do vnútroštátnej dane z koncovej spotreby elektriny, čím vznikol nový príspevok CSPE, vyjadrený ako spotrebná daň zo spotreby elektriny.
(
27
)	Výraz použitý vnútroštátnym súdom.
(
28
)	Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2013:694, bod 15).
(
29
)	Rozsudok z 24. februára 2000, Komisia/Francúzsko (C‑434/97, EU:C:2000:98, bod 19): „účelom tohto ustanovenia je umožniť členským štátom zaviesť okrem minimálnej spotrebnej dane stanovenej smernicou aj iné nepriame dane na osobitný účel, teda na iný ako rozpočtový účel“.
(
30
)	Rozsudok z 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, bod 34).
(
31
)	Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí, že ak možno ustanovenie práva Spoločenstva vykladať niekoľkými spôsobmi, treba uprednostniť ten, ktorý dokáže zaručiť jeho potrebný účinok [pozri najmä rozsudok z 22. septembra 1988, Land de Sarre a i. (187/87, EU:C:1988:439, bod 19)]. Navyše v prípade rozdielu medzi rôznymi jazykovými verziami ustanovenia Spoločenstva musí byť predmetné ustanovenie vykladané podľa celkovej systematiky a účelu právnej úpravy, ktorej je súčasťou [pozri najmä rozsudky z 24. februára 2000, Komisia/Francúzsko (C‑434/97, EU:C:2000:98, body 21 a 22), a z 27. marca 1990, Cricket St Thomas (C‑372/88, EU:C:1990:140, bod 19)].
(
32
)	Rozsudok z 10. júna 1999, Braathens (C‑346/97, EU:C:1999:291, bod 25).
(
33
)	Rozsudok z 24. februára 2000 (C‑434/97, EU:C:2000:98, bod 18).
(
34
)	Rozsudok z 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, bod 34).
(
35
)	„Úroveň zdaňovania“ je celková záťaž uložená ohľadom všetkých nepriamych daní (okrem DPH) vypočítavaná priamo alebo nepriamo z množstva energetických výrobkov a elektriny v čase uvoľnenia na spotrebu (článok 4 ods. 2 smernice 2003/96).
(
36
)	Rozsudky zo 4. júna 2015, Kernkraftwerke Lippe‑Ems (C‑5/14, EU:C:2015:354, bod 58), a z 20. septembra 2017, Elecdey Carcelen a i. (C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 a C‑221/16, EU:C:2017:705, bod 58).
(
37
)	Rozsudky z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, body 28 a 29), a z 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, bod 39).
(
38
)	Podľa špecializovanej doktríny nie je toto ustanovenie dosť jasné. Pozri napríklad BERLIN, D.: Politique fiscale, Commentaire J. Mégret. In: Éditions de l’Université de Bruxelles, 2012, zv. 1, s. 561.
(
39
)	Rozsudky z 24. februára 2000, Komisia/Francúzsko (C‑434/97, EU:C:2000:98, bod 19); z 9. marca 2000, EKW a Wein & Co (C‑437/97, EU:C:2000:110, body 31 a 33); z 10. marca 2005, Hermann (C‑491/03, EU:C:2005:157, bod 16); z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, body 23 a 27), a z 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, body 37 a 38).
(
40
)	Rozsudky z 9. marca 2000, EKW a Wein & Co (C‑437/97, EU:C:2000:110, bod 35); z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, body 28 a 29), a z 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, bod 39).
(
41
)	Rozsudky z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, bod 32), a z 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, bod 42).
(
42
)	Rozsudok z 9. marca 2000, EKW a Wein & Co (C‑437/97, EU:C:2000:110, bod 35); z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, body 28 a 29), a z 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, bod 39).
(
43
)	Loi no 2015‑1786 du 29 décembre 2015 de finances rectificative pour 2015 (zákon 2015‑1786 z 29. decembra 2015 o opravách k štátnemu rozpočtu pre rok 2015) (JORF č. 302, 2015, s. 24701). V odôvodnení článku 3 návrhu tohto zákona sa uvádzalo: „une partie des charges actuellement financées par la CSPE ne relèvent pas directement de la politique de transition énergétique, il s’agit de charges relatives aux tarifs sociaux, à la péréquation territoriale, à la cogénération et au budget du médiateur de l’énergie. Ces charges ne présentent pas de lien direct par nature avec les recettes issues de la fiscalité énergétique. Elles ont par ailleurs un caractère récurrent et seront désormais inscrites au budget général, sur un nouveau programme de la mission ‚Écologie, développement et mobilité durable‘ dont les crédits seront inscrits en 2016 par coordination du projet de loi de finances actuellement examiné au Parlement“ [„časť nákladov, ktoré sú v súčasnosti financované z príspevku CSPE, nepatrí priamo pod politiku transformácie energetiky, ide o náklady na sociálne tarify, územné vyrovnávanie, kogeneráciu a na rozpočet ombudsmana pre energetiku. Medzi týmito nákladmi a príjmami zo zdaňovania energie neexistuje priamy súvis. Okrem toho sa opakujú a odteraz budú zahrnuté do všeobecného rozpočtu pre nový program v rámci misie ‚Ekológia, rozvoj a udržateľná mobilita‘, pre ktorú sa rozpočtové prostriedky vyhradia v roku 2016 koordináciou s návrhom zákona o rozpočte, ktorý je v súčasnosti v parlamente prerokovávaný“].
(
44
)	Počas parlamentného konania o tomto zákone viaceré dokumenty odkazovali na rozpočtovú a všeobecnú povahu určitých cieľov príspevku CSPE a na potrebu modifikovať ho a skončiť tak neplnenie povinnosti prebrať právnu úpravu Európskej únie. Pozri správy č. 229 a č. 263 (2014 – 2015) (parlamentného) výboru pre hospodárske záležitosti, v ktorých sa uvádza: „En outre, sur le plan communautaire, il existe un risque réel de remise en cause de la CSPE actuelle avec un effet rétroactif potentiel qui se chiffrerait en milliards d’euros, au motif de son absence de finalité spécifique“„le droit communautaire n’autorise ce type d’imposition que dès lors qu’elles poursuivent des fins spécifiques; or, la CSPE couvre aujourd’hui des charges multiples et dont la finalité “budgétaire” s’agissant au moins des mesures sociales ou de péréquation tarifaire, risquerait de n’être pas considérée comme spécifique par la Cour de justice de l’Union européenne si elle avait à en connaître“ [„Okrem toho existuje na úrovni Spoločenstva skutočné riziko spochybnenia súčasného príspevku CSPE a s tým spojeného potenciálneho retroaktívneho účinku vo výške miliárd eur z dôvodu nedostatku osobitného účelu.“„právo Spoločenstva tento druh dane povoľuje len vtedy, ak sleduje osobitné účely; avšak príspevok CSPE v súčasnosti pokrýva viaceré náklady, pričom v prípade jeho ‚rozpočtového‘ účelu hrozí, aspoň čo sa týka sociálnych opatrení alebo vyrovnávania taríf, že ho Súdny dvor, ak by o ňom mal rozhodnúť, nebude považovať za osobitný účel“.]
(
45
)	Rozsudky z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, body 30 až 32); z 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, body 41 a 42).
(
46
)	Rozsudky z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, bod 30); z 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, bod 41).
(
47
)	V tomto zmysle sa príspevok CSPE líši od dane z predaja analyzovanej v rozsudku z 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, body 43 až 46), ktorá sa vyberala z väčšiny tovarov a služieb predávaných koncovým spotrebiteľom na území mesta Tallinn a ktorej výnosy boli radnicou tohto mesta určené na financovanie výkonu právomoci mesta v oblasti organizácie verejnej dopravy na jeho území. Súdny dvor rozhodol, že estónska právna úprava nezriadila žiaden mechanizmus vopred stanoveného určenia príjmov z dane z predaja na účely životného prostredia alebo verejného zdravia tým, že sa táto daň uplatňovala na kvapalné palivá podliehajúce spotrebným daniam. Neexistoval totiž žiaden priamy súvis medzi využitím výnosov tejto dane a uvedenými účelmi.
(
48
)	Pozri dokument C(2017) 3406 final z 23. mája 2017, State Aid SA.38635 (2014/NN) – Italy – Reductions of the renewable and cogeneration surcharge for electro‑intensive users in Italy, s. 100: „the A3 component constitutes an indirect tax on electricity. Furthermore, it should be pointed out that the A3 component pursues a specific objective… namely financing of the support for RES and cogeneration installations“. [„položka A3 je nepriama daň z elektriny. Navyše treba zdôrazniť, že položka A3 sleduje osobitný cieľ…, a síce financovanie podpory obnoviteľných zdrojov energie a kogeneračných zariadení“].
(
49
)	Podľa údajov z rokov 2003 až 2015 poskytnutých Komisiou pre reguláciu energetiky a dostupných na http://www.cre.fr/operateurs/service‑public‑de‑l‑electricite‑cspe/montant#section2 bolo približne 70 % výnosu z príspevku CSPE určených na energiu z obnoviteľných zdrojov a na kogeneráciu, 25 % na vyrovnanie medzi územiami a 5 % na sociálne ciele.
(
50
)	Rozsudky z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, bod 32), a z 5. marca 2015, Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, bod 42).
(
51
)	Rozsudok z 24. februára 2000, Komisia/Francúzsko (C‑434/97, EU:C:2000:98, bod 27).
(
52
)	Pripomínam, že sadzba tohto poplatku musela byť každoročne stanovená príslušným ministrom na návrh Komisie pre reguláciu energetiky, a to v rozpätí do 7 % základnej tarify predaja elektrickej energie. Zákonodarca však túto sadzbu pevne stanovil na prvé tri roky a následne bola zachovaná bez zmeny až do roku 2010 na základe zákonom stanoveného mechanizmu automatického predĺženia platnosti.
(
53
)	Článok 6 ods. 1 smernice 92/12 stanovuje, že „spotrebná daň sa začne vyberať [Daňová povinnosť, pokiaľ ide o spotrebnú daň, vzniká – neoficiálny preklad] v čase uvoľnenia výrobkov na spotrebu [uvedenia výrobkov do daňového voľného obehu – neoficiálny preklad], alebo ak sa zaznamená nedostatok, čo musí podliehať spotrebnej dani [zistí, že chýbajú výrobky, ktoré podliehajú spotrebnej dani – neoficiálny preklad] v súlade s článkom 14 (3)“. Podľa článku 21 ods. 5 smernice 2003/96 „Na účely uplatňovania článkov 5 a 6 smernice 92/12/EHS elektrina a zemný plyn podliehajú zdaňovaniu a sú zdaniteľné v čase dodávky distribútorom alebo ďalším distribútorom“.
(
54
)	Článok 67 loi du 13 juillet 2005 de programme fixant les orientations de la politique énergétique (zákon z 13. júla 2005, ktorým sa ustanovujú usmernenia pre energetickú politiku), v znení platnom v tom čase.
(
55
)	Podľa tohto ustanovenia za podmienky, že sa dodržiavajú minimálne úrovne zdaňovania uvedené v tejto smernici, „smú členské štáty uplatňovať daňové úľavy na spotrebu… elektrin[y]… v prospech energeticky náročného podniku“. Energeticky náročný podnik je v zásade ten, „ktorého nákupy energetických výrobkov a elektriny dosahujú prinajmenšom 3,0 % výrobnej hodnoty alebo u ktorého celková výška splatných vnútroštátnych daní z energie dosahuje prinajmenšom 0,5 % ekonomickej pridanej hodnoty“. Článok 17 ods. 1 písm. a) tejto smernice dodáva, že „v rámci tejto definície smú členské štáty uplatňovať obmedzujúcejšie pojmy, vrátane definícií predajnej hodnoty, procesu a sektora“.
(
56
)	Pozri bod 35 vyššie.
(
57
)	Pozri najmä rozsudky z 9. novembra 1983, San Giorgio (199/82, EU:C:1983:318, bod 12), a z 19. júla 2012, Littlewoods Retail a i. (C‑591/10, EU:C:2012:478, bod 24).
(
58
)	Pozri najmä rozsudky zo 14. januára 1997, Comateb a i. (C‑192/95 až C‑218/95, EU:C:1997:12, bod 20); z 19. júla 2012, Littlewoods Retail a i. (C‑591/10, EU:C:2012:478, bod 24), a zo 14. júna 2017, Compass Contract Services (C‑38/16, EU:C:2017:454, bod 30).
(
59
)	Rozsudky z 20. októbra 2011, Danfoss a Sauer‑Danfoss (C‑94/10, EU:C:2011:674, bod 23), a zo 14. júna 2017, Compass Contract Services (C‑38/16, EU:C:2017:454, bod 31).
(
60
)	Pozri body 42 a 43 vyššie.
(
61
)	Dodávatelia elektriny sa nemôžu domáhať vrátenia súm zaplatených z dôvodu príspevku CSPE, pretože ide o subjekty, ktoré povinnosť znášať tento príspevok preniesli na koncových spotrebiteľov. V opačnom prípade by sa bezdôvodne obohatili, čo by bolo v rozpore s judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej „na základe výnimky zo zásady vrátenia daní nezlučiteľných s právom Únie však môže byť vrátenie neoprávnene vybratých daní odmietnuté len vtedy, pokiaľ by viedlo k bezdôvodnému obohateniu oprávnených subjektov, čiže pokiaľ sa preukáže, že osoba povinná zaplatiť tieto dane túto povinnosť v skutočnosti preniesla priamo na kupujúceho“. Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. septembra 2011, Lady & Kid a i. (C‑398/09, EU:C:2011:540, body 18 a 20), a z 20. októbra 2011, Danfoss a Sauer‑Danfoss (C‑94/10, EU:C:2011:674, body 20 a 21).