Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
RIMVYDAS NORKUS
prednesené 6. marca 2025(1)
Vec C‑656/23 [Karaman](i)
B
proti
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Noord‑Holland (Súd provincie Severné Holandsko, Holandsko)]
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Azylová politika – Smernica 2011/95/EÚ – Normy, ktoré musí osoba spĺňať, aby mohla požívať medzinárodnú ochranu a obsah poskytovanej ochrany – Deklaratórny charakter postavenia utečenca – Článok 13 – Odôvodnenie 21 – Povolenie na pobyt – Článok 24 ods. 1 – Stanovenie dátumu, keď povolenie na pobyt vydané utečencovi nadobúda platnosť – Smernica 2013/32/EÚ – Spoločné konania o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany – Článok 6 – Dátum ‚požiadania‘, ‚registrácie‘ alebo ‚podania‘ žiadosti – Priaznivejšie vnútroštátne normy “
I.      Úvod
1.        Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania(2) poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť podrobnejšie vysvetliť koncepciu postavenia utečenca a práva, ktoré s ním súvisia. Súdny dvor musí zistiť, či má deklaratórny charakter uznania postavenia utečenca právne dôsledky pre stanovenie dátumu, keď povolenie na pobyt vydané členským štátom nadobúda platnosť. Keďže členské štáty musia osobám s postavením utečenca vydať povolenie na pobyt čo najskôr po poskytnutí medzinárodnej ochrany,(3) vzniká otázka, či toto povolenie nadobúda spätnú platnosť od okamihu, keď má daná osoba subjektívne právo na uznanie svojho postavenia utečenca, alebo inokedy.
2.        Rechtbank Noord‑Holland (Súd provincie Severné Holandsko, Holandsko) žiada konkrétne o spresnenie toho, či sa čas, keď povolenie na pobyt vydané utečencovi nadobúda platnosť, stanovuje podľa článku 6 smernice 2013/32/EÚ(4), a ak áno, či je príslušným dátumom deň podania alebo registrácie žiadosti o medzinárodnú ochranu v súlade s uvedeným ustanovením. V prípade, že povolenie na pobyt vydané utečencovi nenadobúda platnosť, „ak osoba podá žiadosť o medzinárodnú ochranu“ v súlade s článkom 6 ods. 1 smernice o konaniach, sa vnútroštátny súd pýta, ako to môže byť v súlade s článkom 13 a odôvodnením 21 kvalifikačnej smernice, v ktorom sa odkazuje na povinnosť členských štátov priznať postavenie utečenca osobám, ktoré spĺňajú príslušné kvalifikačné kritériá, a na deklaratórny charakter tohto úkonu.
3.        Prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania sa objavuje v súvislosti s údajnými (dlhotrvajúcimi) prieťahmi pri vybavovaní žiadostí o medzinárodnú ochranu a v určitých prípadoch s vyplývajúcim odkladom nadobudnutia alebo využívania práv, ako je právo na povolenie na pobyt, ktoré sa v práve Únie priznáva osobám s udelenou medzinárodnou ochranou.
II.    Právny rámec
A.      Právo Európskej únie
Kvalifikačná smernica
4.        Odôvodnenie 21 tejto smernice znie:
„Priznanie postavenia utečenca je deklaratórnym aktom.“
5.        V článku 2 tejto smernice sa stanovuje:
„Na účely tejto smernice platia tieto vymedzenia pojmov:
…
d)      ‚utečenec‘ je štátny príslušník tretej krajiny, ktorý [sa] kvôli oprávnenej obave pred prenasledovaním z rasových, náboženských dôvodov, dôvodov štátnej príslušnosti, z dôvodu zastávania určitého politického názoru alebo príslušnosti k určitej sociálnej skupine [nachádza mimo štátu svojej štátnej príslušnosti a – neoficiálny preklad] nemôže prijať alebo v dôsledku uvedených obáv odmieta ochranu tejto krajiny, alebo osoba bez štátneho občianstva, ktorá sa nachádza mimo štátu svojho doterajšieho pobytu z dôvodov, ktoré sú uvedené vyššie, alebo ktorá sa tam vzhľadom na uvedené obavy nemôže alebo nechce vrátiť…
e)      ‚postavenie utečenca‘ znamená uznanie štátneho príslušníka tretej krajiny alebo osoby bez štátnej príslušnosti členským štátom za utečenca;
…“
6.        Podľa článku 13 tejto smernice s názvom „Priznanie postavenia utečenca“:
„Členské štáty priznajú postavenie utečenca štátnemu príslušníkovi tretej krajiny alebo osobe bez štátneho občianstva, ktorí sú oprávnení ako utečenci v súlade s kapitolami II a III.“
7.        V článku 24 ods. 1 tejto smernice s názvom „Povolenia na pobyt“ sa stanovuje:
„Hneď ako je to možné po udelení medzinárodnej ochrany, členské štáty vydajú osobám s postavením utečenca povolenie na pobyt, ktoré musí byť platné minimálne tri roky a obnoviteľné, pokiaľ to závažné dôvody vnútornej bezpečnosti alebo verejného poriadku nevyžadujú inak…“
Smernica o konaniach
8.        V článku 6 tejto smernice, nazvanom „Prístup ku konaniu“, sa stanovuje:
„1.      Ak osoba podá žiadosť o medzinárodnú ochranu orgánu, ktorý je podľa vnútroštátneho práva príslušný pre registrovanie takýchto žiadostí, registrácia sa uskutoční najneskôr do troch pracovných dní od podania žiadosti. …
2.      Členské štáty zabezpečia, aby osoba, ktorá požiadala o medzinárodnú ochranu, mala skutočnú možnosť podať žiadosť čo najskôr. …
3.      Bez toho, aby bol dotknutý odsek 2, členské štáty môžu požadovať, aby sa žiadosti o medzinárodnú ochranu podávali osobne a/alebo na určenom mieste.
4.      Bez ohľadu na odsek 3, žiadosť o medzinárodnú ochranu sa považuje za podanú] predložením tlačiva žiadateľom, alebo, ak tak vyžaduje vnútroštátne právo, okamihom, keď príslušné orgány dotknutého členského štátu dostanú úradnú správu.
…“
9.        V článku 9 ods. 1 tejto smernice, nazvanom „Právo zostať v členskom štáte počas posudzovania žiadosti“, sa stanovuje:
„Žiadateľom musí byť umožnené zostať v členskom štáte výlučne na účely konania dovtedy, kým rozhodujúci orgán neprijme rozhodnutie v súlade s konaním na prvom stupni stanoveným v kapitole III. Uvedené právo zostať na danom území nezakladá nárok na povolenie na pobyt.“
10.      V článku 31, nazvanom „Konanie o posúdení žiadosti“, sa stanovuje:
„…
2.      Členské štáty zabezpečia, aby sa konanie o posúdení žiadosti skončilo čo najskôr bez toho, aby bolo dotknuté primerané a úplné posúdenie.
3.      Členské štáty zabezpečia, aby sa konanie o posúdení žiadosti skončilo do šiestich mesiacov od podania žiadosti.
…
Členské štáty môžu šesťmesačnú lehotu stanovenú v tomto odseku predĺžiť o obdobie, ktoré nepresiahne ďalších deväť mesiacov…:
…
Výnimočne môžu členské štáty v riadne odôvodnených prípadoch prekročiť lehotu stanovenú v tomto odseku o najviac tri mesiace, ak je to nevyhnutné na to, aby sa zabezpečilo primerané a úplné posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu.
…“
Smernica 2013/33/EÚ(5)
11.      V článku 6 tejto smernice s názvom „Dokumentácia“ sa stanovuje:
„1.      Členské štáty zabezpečia, aby do troch dní od podania žiadosti o medzinárodnú ochranu žiadateľ dostal doklad vydaný na jeho meno a potvrdzujúci jeho postavenie žiadateľa alebo skutočnosť, že je oprávnený zdržiavať sa na území členského štátu až do vybavenia jeho žiadosti alebo počas jej posudzovania[.]
Ak sa držiteľ takéhoto dokladu nemôže voľne pohybovať po celom území alebo po časti územia členského štátu, v doklade sa jasne uvedie aj táto skutočnosť.
…
4.      Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na to, aby bol žiadateľom vydaný doklad uvedený v odseku 1, ktorý musí platiť po celú dobu, kým sú oprávnení zdržiavať sa na území príslušného členského štátu.
…“
12.      V článku 7 tejto smernice, nazvanom „Pobyt a sloboda pohybu“, sa stanovuje:
„1.      Žiadatelia sa môžu voľne pohybovať na území hostiteľského členského štátu alebo v rámci oblasti, ktorú im tento členský štát vyčlení. Vyčlenená oblasť nesmie narušovať nedotknuteľnosť súkromia a musí poskytovať dostatočný priestor na zabezpečenie prístupu ku všetkým výhodám vyplývajúcim z tejto smernice.
…“
B.      Holandské právo
Zákon o cudzincoch
13.      Vo Vreemdelingenwet (zákon o cudzincoch) z 23. novembra 2000(6) sa v článku 28 stanovuje:
„1.      [Žalovaný] má právomoc:
a)      schváliť žiadosť o povolenie na pobyt na dobu určitú, zamietnuť ju, nepreskúmať ju, vyhlásiť ju za neprípustnú alebo odmietnuť jej zohľadnenie…“
14.      V článku 29 tohto zákona sa stanovuje:
„1.      Povolenie na pobyt na dobu určitú, ako sa stanovuje v [článku 28] možno vydať cudzincovi:
a)      ktorý má postavenie utečenca, alebo
…“
15.      Podľa článku 44 tohto zákona:
„…
2.      Ak sa žiadosť o povolenie na pobyt na dobu určitú, ako sa stanovuje v článku 28 ods. 1 písm. a), schváli, dané povolenie na pobyt sa udelí od dátumu prijatia žiadosti.“
III. Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
16.      Dňa 10. októbra 2021 prišiel B (ďalej len „žalobca“), štátny príslušník tretej krajiny, do prijímacieho centra Immigratie‑ en Naturalisatiedienst v Ter Apel (Imigračný a naturalizačný úrad, ďalej len „IND“), aby požiadal o azyl. Jeho žiadosť bola zaregistrovaná v ten istý deň. Od tohto dátumu sa žalobca legálne zdržiaval v Holandsku, využíval azylové prijímacie podmienky a nehrozila mu deportácia (riziko vyhostenia alebo vrátenia).
17.      Dňa 20. októbra 2021 IND, ktorý patrí do pôsobnosti Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (štátny tajomník pre spravodlivosť a bezpečnosť, ďalej len „žalovaný“), poskytol žalobcovi štandardný vnútroštátny formulár žiadosti o medzinárodnú ochranu, formulár M35‑H, ktorý žalobca v ten istý deň podpísal a ktorým formálne podal žiadosť.
18.      Rozhodnutím z 26. augusta 2022 žalovaný poskytol žalobcovi medzinárodnú ochranu podľa článku 29 ods. 1 písm. a) zákona o cudzincoch.(7) V súlade s článkom 44 ods. 2 tohto zákona dané rozhodnutie nadobudlo účinnosť 20. októbra 2021, teda v deň, keď žalobca predložil formulár žiadosti M35‑H. Žalobcovi bolo udelené povolenie na pobyt od 20. októbra 2021 do 20. októbra 2026.
19.      Žalobca podal na vnútroštátnom súde žalobu, v ktorej spochybnil dátum, keď jeho povolenie na pobyt nadobudlo platnosť. Domnieval sa, že povolenie na pobyt nadobúda platnosť v deň, keď žiadateľ o azyl oznámi svoje želanie získať azyl. Je to vtedy, keď žiadateľ o azyl podá žiadosť podľa článku 6 ods. 1 smernice o konaniach – v prejednávanej veci teda 10. októbra 2021.
20.      Podľa žalobcu skutočnosť, že povolenie na pobyt nemá účinky, kým nie sú splnené procesné podmienky žalovaného pre podanie žiadosti o medzinárodnú ochranu, narúša deklaratórny charakter postavenia utečenca, ako ho potvrdil Súdny dvor(8), a je v rozpore s článkom 13 kvalifikačnej smernice. Takisto je v rozpore s účinnosťou a účelom smernice o konaniach, keďže žalobca by neoprávnene závisel od príslušných orgánov, pokiaľ ide o právo na azyl, možnosť využívať práva zaručené článkom 18 (právo na azyl) Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) a získanie postavenie osoby s dlhodobým pobytom podľa smernice 2003/109/ES(9). Výkon práva na azyl nesmie závisieť od pracovného zaťaženia príslušných orgánov ani od politických rozhodnutí členských štátov týkajúcich sa personálneho obsadenia týchto orgánov. So žiadateľmi o azyl sa nesmie zaobchádzať rozdielne len na základe toho, či sú schopní podať formálnu žiadosť o medzinárodnú ochranu.
21.      Okrem toho musia členské štáty v súlade s článkom 31 ods. 2 smernice o konaniach zabezpečiť, aby sa konanie o posúdení žiadosti skončilo čo najskôr. V článku 31 ods. 3 tejto uvedenej smernice sa uvádza, že lehota, v rámci ktorej sa musí prijať rozhodnutie, začína plynúť od okamihu podania žiadosti o medzinárodnú ochranu. Výslovne sa teda stanovuje výnimka z predpokladu, že práva uvedené v smernici o konaniach možno uplatniť od „podania“ žiadosti. Z toho možno vyvodiť, že všetky práva sa uplatňujú od „podania“ žiadosti, pokiaľ sa v smernici o konaniach nestanovuje iný dátum.
22.      Žalovaný sa domnieval, že článok 44 zákona o cudzincoch je v súlade s právom Únie. Žiadosť o azyl sa preto považuje za prijatú len po jej podaní predpísaným spôsobom. Žalobca uviedol, že chce požiadať o azyl, 10. októbra 2021. Toto želanie bolo zaregistrované v ten istý deň. Dňa 20. októbra 2021 boli podpísaním formulára žiadosti doplnené formálne požiadavky a začalo sa konanie o azyle. Žalobcovi bolo vydané povolenie na pobyt s platnosťou od dátumu žiadosti, teda 20. októbra 2021. Žalovaný sa domnieval, že je to v súlade s článkom 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice, podľa ktorého sa povolenie na pobyt musí vydať „hneď ako je to možné po udelení medzinárodnej ochrany“. Z tohto ustanovenia je zrejmé, že existuje rozdiel medzi postavením utečenca, ktoré je deklaratórne, a povolením na pobyt, ktoré nie je deklaratórne. Smernicu 2003/86(10) a rozsudky A a S a XC, v ktorých sa táto smernica vykladala, nie je možné uplatňovať analogicky, keďže v článku 24 kvalifikačnej smernice sa výslovne upravuje dátum, keď sa musí vydať povolenie na pobyt.
23.      Uvedením svojho želania získať azyl podal žalobca žiadosť o medzinárodnú ochranu podľa článku 6 smernice o konaniach a žiadosť o azyl podľa článku 28 zákona o cudzincoch. To neznamená, že povolenie na pobyt vydané žalobcovi by malo nadobudnúť platnosť od tohto dátumu. V článku 6 smernice o konaniach sa stanovuje, že členské štáty môžu rozlišovať medzi požiadaním (požiadať) o azyl a podaním (podať) tejto žiadosti. Z článku 6 ods. 3 smernice o konaniach jasne vyplýva, že členské štáty majú právomoc stanoviť podrobné pravidlá pre podávanie žiadostí.
24.      Okrem toho vzhľadom na tlak, ktorému čelil IND v čase žalobcovej žiadosti, nie je obdobie 10 dní medzi okamihom, keď požiadal o medzinárodnú ochranu, a okamihom, keď mohol podať žiadosť o azyl, neprimerane dlhé. Žalobca mohol podať žiadosť o medzinárodnú ochranu „čo najskôr“ a žalovaný tak konal v súlade s článkom 6 ods. 2 smernice o konaniach.
25.      Pri výpočte dĺžky legálneho pobytu sa v Holandsku so štátnymi príslušníkmi tretích krajín zaobchádza priaznivejšie, ako si to vyžaduje právo Únie.(11) V prípade úspešnej žiadosti o azyl nadobudne udelené povolenie na pobyt platnosť odo dňa podania žiadosti. To znamená, že pri posudzovaní žiadostí o priznanie postavenia osoby s dlhodobým pobytom sa celé obdobie trvania konania o azyle považuje za obdobie legálneho pobytu.
26.      Vnútroštátny súd si nie je istý, či vnútroštátne pravidlá, v ktorých sa stanovuje, že povolenie na pobyt nemôže nadobudnúť platnosť pred splnením vnútroštátnych procesných požiadaviek(12), je v rozpore s deklaratórnym charakterom postavenia utečenca a/alebo s článkom 13 kvalifikačnej smernice.(13)      Z článku 6 smernice o konaniach jasne vyplýva, že existuje rozdiel medzi požiadaním a podaním žiadosti o azyl. Spor vo veci samej sa v zásade týka toto, či sa v práve Únie upravuje dátum, keď nadobúda platnosť povolenie na pobyt vydané utečencovi, a ak áno, či podľa práva Únie tieto účinky súvisia s dátumom, keď sa „požiada“ o medzinárodnú ochranu alebo keď je žiadosť „podaná“, alebo s iným dátumom.
27.      Rechtbank Noord‑Holland (Súd provincie Severné Holandsko) rozhodol prerušiť konanie a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1. Je článok 6 [smernice o konaniach] relevantný pre odpoveď na otázku, kedy povolenie na pobyt nadobúda platnosť?
2. Ak áno, má sa článok 6 smernice o konaniach vykladať v tom zmysle, že pre nadobudnutie platnosti povolenia na pobyt je rozhodujúci dátum, keď žiadosť o medzinárodnú ochranu
– bola podaná (článok 6 ods. 1 pododsek 1 smernice o konaniach) alebo
– bola zaregistrovaná (článok 6 ods. 1 pododsek 1 a článok 6 ods. 5 smernice o konaniach) alebo
– bola (formálne) podaná (článok 6 ods. 2, 3 a 4 smernice o konaniach)?
3. Ak okamih podania žiadosti nie je rozhodujúci pre nadobudnutie platnosti povolenia na pobyt, ako to možno zosúladiť s článkom 13 kvalifikačnej smernice v spojení s jej odôvodnením 21, podľa ktorého má priznanie postavenia utečenca deklaratórny charakter?“
IV.    Konanie na Súdnom dvore
28.      Písomné pripomienky predložili žalobca, holandská vláda a Európska komisia. Prednesy týchto účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté počas pojednávania 5. decembra 2024.
V.      Posúdenie
A.      Tvrdenia
29.      Žalobca sa domnieva, že najprv by sa malo odpovedať na tretiu otázku vnútroštátneho súdu, keďže „deklaratórny charakter postavenia utečenca musí mať prednosť pred odpoveďou na otázky vnútroštátneho súdu“. Domnieva sa, že povolenie na pobyt vydané podľa článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice nadobúda platnosť od dátumu „podania“ žiadosti o medzinárodnú ochranu podľa článku 6 ods. 1 smernice o konaniach. Akýkoľvek neskorší dátum by narušil deklaratórny charakter postavenia utečenca, ktorý potvrdzujú článok 13 a odôvodnenie 21 kvalifikačnej smernice, a žiadatelia by boli neoprávnene závislí od toho, či príslušné orgány vykonajú ich právo na azyl zaručené v článku 18 Charty. Subsidiárne žalobca tvrdí, že povolenie na pobyt by malo nadobudnúť platnosť dňom registrácie žiadosti o medzinárodnú ochranu.
30.      Holandská vláda a Komisia sa domnievajú, že v článku 6 smernice o konaniach sa nestanovuje, kedy povolenie na pobyt nadobúda platnosť. Komisia konštatuje, že v súlade s článkom 9 ods. 1 smernice o konaniach, článkom 6 ods. 1 smernice 2013/33 a článkom 24 kvalifikačnej smernice môžu členské štáty vydať povolenie na pobyt, ktoré nadobúda platnosť od dátumu udelenia medzinárodnej ochrany. Komisia sa domnieva, že vnútroštátne právne predpisy, v ktorých sa stanovuje, že povolenie na pobyt nadobúda platnosť spätne od dátumu podania žiadosti o medzinárodnú ochranu, idú „nad rámec“ požiadaviek kvalifikačnej smernice a smernice o konaniach. Holandská vláda konštatuje, že v článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice sa nestanovuje, kedy povolenie na pobyt vydané utečencovi nadobúda platnosť. Právo Únie však nebráni vnútroštátnym pravidlám, podľa ktorých takéto povolenie na pobyt nadobúda platnosť od podania žiadosti o medzinárodnú ochranu. Holandská vláda aj Komisia sa domnievajú, že skutočnosť, že povolenie na pobyt nadobúda platnosť odo dňa podania žiadosti o medzinárodnú ochranu, neoslabuje deklaratórny charakter postavenia utečenca.
B.      Analýza
31.      Svojimi otázkami chce vnútroštátny súd v podstate objasniť, či článok 6 smernice o konaniach upravuje dátum nadobudnutia platnosti povolenia na pobyt(14) vydaného utečencovi. V prípade, že toto ustanovenie neupravuje túto otázku a povolenie na pobyt nenadobudne platnosť v deň, keď utečenec podá žiadosť o medzinárodnú ochranu, sa vnútroštátny súd pýta, ako to možno zosúladiť s deklaratórnym charakterom postavenia utečenca.
32.      Pred analýzou relevantnosti článku 6 smernice o konaniach v kontexte tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania preskúmam koncepciu postavenia utečenca a rozdiel medzi týmto postavením a koncepciou „byť utečencom“ v práve Únie. Okrem toho preskúmam rôzne práva spojené s týmito dvomi právnymi koncepciami. Vysvetlím najmä súvislosť medzi udelením postavenia utečenca(15) a právom na povolenie na pobyt podľa práva Únie, ako aj relevantnosť článku 6 smernice o konaniach v tejto súvislosti. Napokon preskúmam otázku, či kvalifikačná smernica a smernica o konaniach bránia prijatiu vnútroštátnych právnych predpisov, v ktorých sa stanovuje, že povolenie na pobyt nadobúda spätnú platnosť odo dňa podania žiadosti o medzinárodnú ochranu.
Postavenie utečenca a právo na povolenie na pobyt podľa článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice
33.      Cieľom kvalifikačnej smernice je stanoviť spoločné kritériá na určenie osôb, ktoré potrebujú medzinárodnú ochranu, a zabezpečiť, aby dané osoby mali k dispozícií určitú minimálnu úroveň výhod vo všetkých členských štátoch.(16) V článku 13 kvalifikačnej smernice sa stanovuje, že členské štáty priznávajú postavenie utečenca štátnym príslušníkom všetkých tretích krajín alebo osobám bez štátneho občianstva, ktorí spĺňajú hmotnoprávne podmienky na to, aby sa kvalifikovali ako utečenci v súlade s kapitolami II a III tejto smernice. Členské štáty nemajú v tejto súvislosti žiadnu voľnú úvahu.(17)
34.      Súdny dvor síce opätovne potvrdil, že uznanie alebo priznanie postavenia utečenca je deklaratórne, a nie konštitutívne pre to, aby osoba bola utečencom,(18) ale zdôraznil, že existuje rozdiel medzi skutočnosťou, že osoba je „utečencom“, ako sa vymedzuje v článku 2 písm. d) kvalifikačnej smernice, a formálnym priznaním alebo uznaním „postavenia utečenca“, ako sa vymedzujú v článku 2 písm. e) tejto smernice.(19) Až po formálnom uznaní za utečenca je dotknutá osoba podľa článku 2 písm. b) kvalifikačnej smernice „osobou s postavením medzinárodnej ochrany“ na účely tejto smernice a má nárok na všetky práva a výhody stanovené v kapitole VII kvalifikačnej smernice.(20)
35.      Rozdiel medzi utečencom a postavením utečenca a rôznymi právami spojenými s týmito koncepciami vyplýva najmä z článku 14 ods. 4 až 6 kvalifikačnej smernice o zrušení, ukončení alebo odmietnutí obnovenia postavenia utečenca a súvisiacej judikatúry. Členský štát môže zrušiť alebo nepriznať postavenie utečenca podľa článku 14 ods. 4 alebo 5 kvalifikačnej smernice, aj keď dotknutá osoba spĺňa hmotnoprávne podmienky, od ktorých závisí, či je utečencom. Napriek strate postavenia utečenca majú utečenci naďalej nárok na určité práva zaručené Ženevským dohovorom, ale už nebudú mať nárok na všetky výhody uvedené v kapitole VII kvalifikačnej smernice. V súlade s článkom 14 ods. 6 tejto smernice sa musí dodržať minimálna úroveň ochrany, ktorá sa stanovuje v Ženevskom dohovore, ako si to vyžadujú článok 78 ods. 1 ZFEÚ a článok 18 Charty.(21)
36.      Z toho vyplýva, že niektoré práva v kapitole VII kvalifikačnej smernice, ako napríklad ochrana pred vyhostením alebo vrátením (článok 21), sú v zásade priznané všetkým utečencom, iné, vrátane práva na informácie o právach a povinnostiach týkajúcich sa okrem iného postavenia utečenca (článok 22), práva na povolenie na pobyt (článok 24), práva na cestovné doklady (článok 25) a prístupu k zamestnaniu (článok 26), závisia od udelenia medzinárodnej ochrany.(22) Okrem toho kapitola VII kvalifikačnej smernice obsahuje práva rovnocenné s právami stanovenými v Ženevskom dohovore a práva poskytujúce vyššiu ochranu, ktoré nemajú ekvivalent v tomto dohovore. Právo na povolenie na pobyt podľa článku 24 kvalifikačnej smernice patrí do druhej uvedenej kategórie.
37.      Právo na povolenie na pobyt má osobitný význam, keďže môže de facto uľahčiť prístup k iným právam stanoveným v kapitole VII kvalifikačnej smernice. V tejto súvislosti sa v odôvodnení 40 kvalifikačnej smernice uvádza, že „v rámci limitov stanovených medzinárodnými záväzkami môžu členské štáty stanoviť, že udelenie výhod, čo sa týka prístupu k zamestnaniu, sociálnemu zabezpečeniu, zdravotnej starostlivosti a prístupu k prostriedkom pre začlenenie, si vyžaduje predchádzajúce vydanie povolenia na pobyt“. Hoci Súdny dvor uviedol, že podmienka uvedená v tomto odôvodnení „odkazuje na kroky čisto správneho charakteru“, keďže cieľom kapitoly VII kvalifikačnej smernice je zaručiť utečencom minimálnu úroveň výhod vo všetkých členských štátoch,(23) význam povolenia na pobyt a účinného prístupu k právam dokazuje nedávne legislatívne zakotvenie článku 20 ods. 3 nariadenia (EÚ) 2024/1347(24). V tomto ustanovení sa uvádza, že „ak osobe s udelenou medzinárodnou ochranou nie je povolenie na pobyt vydané do 15 dní od udelenia medzinárodnej ochrany, dotknutý členský štát prijme predbežné opatrenia, ako je registrácia alebo vydanie dokladu, s cieľom zabezpečiť, aby táto osoba mala účinný prístup k právam stanoveným v [kapitole VII]… až do vydania povolenia na pobyt v súlade s článkom 24“(25).
38.      V rozsudku M a i. (Odňatie postavenia utečenca) Súdny dvor potvrdil, že štátny príslušník tretej krajiny alebo osoba bez štátnej príslušnosti, ktorých postavenie utečenca nie je formálne uznané, nie je oprávnená na povolenie na pobyt podľa článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice.(26) Je to tak aj napriek tomu, že osoba podala žiadosť o medzinárodnú ochranu v súlade s kapitolou II kvalifikačnej smernice, spĺňa hmotnoprávne podmienky stanovené v kapitole III tejto smernice a má subjektívne právo, aby jej bolo priznané postavenie utečenca.(27)
39.      Z toho vyplýva, že povolenie na pobyt podľa článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice „súvisí“ alebo je „spojené“ s postavením utečenca(28), ako sa vymedzuje v článku 2 písm. e) tejto smernice.(29) V tejto súvislosti sa v článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice od členských štátov vyžaduje, aby utečencom vydávali povolenie na pobyt hneď, ako je to možné, po udelení medzinárodnej ochrany.  Kvalifikačná smernica neobsahuje žiadnu požiadavku na vydávanie povolenia na pobyt pred týmto dátumom. Okrem toho, hoci sa v tomto ustanovení výslovne neurčuje, kedy povolenie na pobyt nadobúda platnosť podľa práva Únie, v texte kvalifikačnej smernice nie je nič, čo by naznačovalo, že normotvorca Únie zamýšľal, aby povolenia na pobyt vydané utečencom nadobúdali platnosť spätne, a teda pred formálnym udelením medzinárodnej ochrany. Zo znenia článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice vyplýva, že členské štáty musia urýchliť vydanie povolenia na pobyt po udelení medzinárodnej ochrany utečencovi.(30) Aby sa nenarušil alebo nezmaril cieľ tohto ustanovenia a aby sa zabezpečilo, že osoba s postavením utečenca bude skutočne využívať všetky práva uvedené v kapitole VII uvedenej smernice, sa domnievam, že povolenie na pobyt musí nadobudnúť platnosť dňom jeho vydania.
40.      Tento výklad článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice nemožno spochybniť článkom 4 ods. 2 tretím pododsekom smernice 2003/109.(31) V článku 4 ods. 1 smernice 2003/109 sa vyžaduje, aby členské štáty priznávali postavenie osoby s dlhodobým pobytom štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí sa zdržiavajú oprávnene a nepretržite na ich území päť rokov bezprostredne pred podaním príslušnej žiadosti. V článku 4 ods. 2 a 3 smernice 2003/109 sa stanovujú presné pravidlá výpočtu „päťročného“ obdobia zdržiavania sa stanoveného v článku 4 ods. 1 tejto smernice. V tejto súvislosti sa v článku 4 ods. 2 treťom pododseku smernice 2003/109, ktorý sa týka žiadateľov o medzinárodnú ochranu, stanovuje, že „pri výpočte dĺžky obdobia uvedeného v odseku 1 sa berie do úvahy aspoň polovica obdobia medzi dátumom podania žiadosti o medzinárodnú ochranu, na základe ktorej sa medzinárodná ochrana poskytla, a dátumom udelenia povolenia na pobyt uvedeného v článku 24 [kvalifikačnej smernice], alebo celé toto obdobie, ak presahuje 18 mesiacov“. Je potrebné zdôrazniť, že v článku 4 ods. 2 treťom pododseku smernice 2003/109 sa neupravuje, kedy povolenie na pobyt vydané v súlade s článkom 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice nadobúda platnosť, ale stanovuje sa v ňom, že obdobia pobytu osôb, ktorým bola udelená medzinárodná ochrana, sa za určitých okolností počítajú od podania ich žiadosti o medzinárodnú ochranu výlučne na účely výpočtu predmetnej požiadavky „päťročného“ pobytu. Článok 4 ods. 2 tretí pododsek smernice 2003/109 sa nemôže uplatňovať bez kontextu a nepodporuje tvrdenie žalobcu, že povolenie na pobyt vydané v súlade s článkom 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice nadobúda platnosť dňom podania žiadosti o medzinárodnú ochranu.
Článok 6 a článok 9 ods. 1 smernice o konaniach
41.      Domnievam sa, že článok 6 smernice o konaniach a s ním súvisiaca judikatúra nemenia ani neoslabujú tento výklad článku 13 a článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice. Cieľom smernice o konaniach je zabezpečiť účinný, jednoduchý a rýchly prístup ku konaniu o poskytnutí medzinárodnej ochrany.(32) V článku 6 tejto smernice sa od členských štátov vyžaduje, aby zabezpečili, že dotknuté osoby môžu účinne uplatniť právo požiadať o medzinárodnú ochranu, a rozlišuje sa v ňom medzi požiadaním, registráciou a podaním žiadosti o medzinárodnú ochranu.
42.      Štátny príslušník tretej krajiny alebo osoba bez štátnej príslušnosti „podáva“ žiadosť o medzinárodnú ochranu vyjadrením želania takejto ochrany orgánu, ktorý je podľa vnútroštátneho práva príslušný na registráciu žiadosti.(33) V súlade s článkom 6 ods. 1 tejto smernice musia členské štáty zaregistrovať žiadosti o medzinárodnú ochranu najneskôr do troch až šiestich pracovných dní od „podania“ žiadosti.(34)
43.      V článku 6 ods. 2 smernice o konaniach sa stanovuje, že „členské štáty zabezpečia, aby osoba, ktorá ‚požiadala‘ o medzinárodnú ochranu, mala skutočnú možnosť podať žiadosť čo najskôr.(35) Pri druhom uvedenom úkone sa v zásade od žiadateľa o medzinárodnú ochranu vyžaduje, aby na daný účel vyplnil formulár v súlade s článkom 6 ods. 4 smernice o konaniach. Úkon „požiadania“ o medzinárodnú ochranu si nevyžaduje žiadnu administratívnu formalitu. Tieto formality sa však musia dodržať pri „podaní“ žiadosti.(36) Požiadanie a podanie žiadosti o medzinárodnú ochranu tak predstavujú dva samostatné, po sebe nasledujúce kroky. Medzi týmito aktmi však existuje úzka súvislosť, keďže ich cieľom je zabezpečiť účinný prístup ku konaniu, v ktorom sa posudzujú žiadosti o medzinárodnú ochranu a účinnosť článku 18 Charty.(37)
44.      Z ustálenej judikatúry vyplýva, že členský štát nemôže neodôvodnene odďaľovať okamih, v ktorom sa dotknutej osobe umožní podať svoju žiadosť o medzinárodnú ochranu, inak by porušil potrebný účinok článku 6 tejto smernice o konaniach.(38) Podľa mňa sa tento prístup uplatňuje mutatis mutandis na článok 6 ods. 2 uvedenej smernice a na podanie žiadosti o medzinárodnú ochranu, keďže sa v tomto ustanovení používajú výrazy „skutočná možnosť“ a „čo najskôr“.(39) Podaním žiadosti o medzinárodnú ochranu začína plynúť šesťmesačná lehota,(40) v rámci ktorej musí rozhodujúci orgán v súlade s článkom 31 ods. 3 smernice o konaniach v zásade rozhodnúť o tejto žiadosti.(41)
45.      Hoci štátny príslušník tretej krajiny získava postavenie „žiadateľa o medzinárodnú ochranu“ v zmysle článku 2 písm. c) smernice o konaniach(42) od okamihu, keď „podá“ takúto žiadosť, v tejto smernici sa neupravuje vydanie povolenia na pobyt takémuto žiadateľovi a a fortiori sa v nej nestanovuje ani dátum nadobudnutia platnosti takéhoto povolenia na pobyt(43).
46.      V článku 9 ods. 1 smernice o konaniach sa však žiadateľovi o medzinárodnú ochranu priznáva právo zostať na území členského štátu do dokončenia posudzovania jeho žiadosti. Právo zostať je určené výhradne na účely konania a trvá do prijatia rozhodnutia podľa kapitoly III smernice o konaniach. V tomto ustanovení sa takisto výslovne uvádza, že právo zostať nepredstavuje nárok na povolenie na pobyt(44). Právo zostať bráni tomu, aby sa žiadateľ o medzinárodnú ochranu považoval za „neoprávnene sa zdržiavajúceho“ v zmysle smernice 2008/115/ES(45) počas obdobia od podania žiadosti o medzinárodnú ochranu do prijatia prvostupňového rozhodnutia o tejto žiadosti.(46)
47.      Právo žiadateľa o medzinárodnú ochranu zostať v členskom štáte (alebo jeho časti) počas posudzovania jeho žiadosti potvrdzuje okrem iného článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 2013/33. Okrem toho musia členské štáty v súlade s článkom 6 ods. 1 tejto smernice poskytnúť žiadateľovi o medzinárodnú ochranu doklad potvrdzujúci jeho postavenie žiadateľa alebo osvedčujúci, že môže zostať na území členského štátu, kým sa jeho žiadosť vybavuje alebo posudzuje.
48.      Vzhľadom na to, že fáza posudzovania sa začína až po skončení prístupovej fázy konania,(47) oneskorenie v prístupovej fáze bude mať za následok oneskorenie začatia konania o posúdení žiadosti.(48) V konečnom dôsledku sa tým oddiali prípadné udelenie postavenia utečenca(49) a možnosť utečencov uplatňovať práva spojené s týmto postavením – vrátane práva na povolenie na pobyt podľa článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice – sa odloží. Keďže však neexistuje legislatívne ustanovenie, akým je článok 4 ods. 2 tretí pododsek smernice 2003/109, domnievam sa, že v prípade takéhoto oneskorenia nemá utečenec právo na povolenie na pobyt po udelení postavenia utečenca, ktoré nadobúda spätnú platnosť. Iný záver by narušil jasný rozdiel medzi koncepciami „byť utečencom“ a postavením utečenca a rôznymi právami, ktoré sa s týmito právnymi koncepciami spájajú.(50)
49.      V tomto prípade žalobca uvádza, že hoci mohol „podať“ svoju žiadosť o medzinárodnú ochranu 10 dní po požiadaní,(51) uvedené obdobie nie je reprezentatívne a niektorí žiadatelia museli na podanie svojich žiadostí čakať celé mesiace. Vzhľadom na to, že v konaní na vnútroštátnom súde zrejme nedošlo k žiadnemu neprimeranému alebo neodôvodnenému oneskoreniu, ktoré by narušilo potrebný účinok článku 6 ods. 2 smernice o konaniach a prístup ku konaniu o žiadosti, sú podľa môjho názoru pripomienky žalobcu týkajúce sa iných možností tretích osôb úplne bezpredmetné.
50.      V každom prípade je povinnosťou žiadateľov o medzinárodnú ochranu podať žiadosť príslušným orgánom v súlade s článkom 6 ods. 2 smernice o konaniach, hoci členský štát im musí okrem iného poskytnúť požadovaný formulár podľa článku 6 ods. 4 tejto smernice.(52) Zo spisu, ktorý bol predložený Súdnemu dvoru, nevyplýva, že by žalovaný neposkytoval žiadateľom požadované formuláre, že by ich po vyplnení neprijímal alebo že by ich prijatie neprimeraným spôsobom sťažoval alebo odkladal.
51.      Treba takisto zdôrazniť, že na rozdiel od skutkových okolností v rozsudku A a S(53), v ktorých by maloletému bez sprievodu bolo nezvratne odopreté právo na zlúčenie rodiny podľa článku 10 ods. 3 písm. a) smernice 2003/86 z dôvodu, že už nie je maloletý, v závislosti od dátumu posúdenia tejto skutočnosti, v prejednávanej veci zo spisu nevyplýva, že by práva priznané žalobcovi okrem iného na základe kvalifikačnej smernice boli uplynutím času podobným spôsobom oslabené.
Predbežný záver
52.      V článku 6 smernice o konaniach sa nestanovuje dátum nadobudnutia platnosti povolenia na pobyt vydaného osobe s postavením utečenca. V súlade s článkom 13 kvalifikačnej smernice v spojení s jej odôvodnením 21 a článkom 24 ods. 1 sa povolenie na pobyt musí utečencovi vydať čo najskôr po tom, čo mu bolo priznané postavenie utečenca, a v zásade nadobúda platnosť odo dňa vydania bez ohľadu na deklaratórny charakter postavenia utečenca. Podľa týchto ustanovení neexistuje požiadavka, aby bolo povolenie na pobyt udelené alebo nadobudlo platnosť pred formálnym udelením alebo uznaním postavenia utečenca.
Právo členských štátov zaviesť priaznivejšie normy
53.      Podľa článku 5 smernice o konaniach môžu členské štáty zaviesť alebo ponechať v platnosti priaznivejšie normy pre konania o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany, ak sú tieto normy zlučiteľné s touto smernicou. V článku 3 kvalifikačnej smernice sa takisto stanovuje, že členské štáty môžu zaviesť alebo zachovať priaznivejšie normy pre určovanie obsahu medzinárodnej ochrany za predpokladu, že sú v súlade s touto smernicou.(54) Súdny dvor tak v podstate rozhodol, že pôsobnosť kvalifikačnej smernice nemožno ratione personae rozšíriť na osoby, ktoré a priori nemajú žiadnu súvislosť s logickým zmyslom medzinárodnej ochrany.(55)
54.      Domnievam sa však, že členský štát môže po udelení postavenia utečenca považovať povolenie na pobyt vydané podľa článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice tejto osobe za spätne platné odo dňa podania žiadosti o medzinárodnú ochranu v súlade s článkom 6 ods. 2 smernice o konaniach.(56) V tejto súvislosti sa vnútroštátnym ustanovením, akým je článok 44 ods. 2 zákona o cudzincoch, nerozširuje pôsobnosť kvalifikačnej smernice ratione personae na osoby, ktoré a priori nemajú žiadnu súvislosť s logickým zmyslom medzinárodnej ochrany. Len sa ním rozširuje právo priznané podľa kapitoly VII kvalifikačnej smernice osobe s udelenou medzinárodnou ochranou. Aj keď sa tým môžu zmazať hranice medzi postavením a zodpovedajúcimi právami žiadateľov o medzinárodnú ochranu a osôb s udelenou medzinárodnou ochranou, nezdá sa, že by toto ustanovenie ohrozovalo ciele smernice o konaniach alebo kvalifikačnej smernice. Súdny dvor v bode 57 rozsudku A a S zdôraznil skutočnosť, že dĺžka trvania konania o azyle môže byť značná. Najmä v obdobiach výrazného nárastu počtu žiadostí o medzinárodnú ochranu sa lehoty stanovené v práve Únie často prekračujú. Vzhľadom na to, že vnútroštátne ustanovenia, akým je článok 44 ods. 2 zákona o cudzincoch, môžu do určitej miery zmierniť prieťahy v konaní, nezdá sa – s výhradou overenia vnútroštátnym súdom –, že by ciele predmetných smerníc boli týmito ustanoveniami ohrozené.
VI.    Návrh
55.      Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Rechtbank Noord‑Holland (Súd provincie Severné Holandsko), takto:
1.      Článok 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/32/EÚ z 26. júna 2013 o spoločných konaniach o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nestanovuje dátum nadobudnutia platnosti povolenia na pobyt vydaného osobe s postavením utečenca.
2.      Článok 13 v spojení s odôvodnením 21 a článok 24 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/95/EÚ z 13. decembra 2011 o normách pre oprávnenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva mať postavenie medzinárodnej ochrany, o jednotnom postavení utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a o obsahu poskytovanej ochrany
sa má vykladať v tom zmysle, že:
povolenie na pobyt sa utečencovi musí vydať čo najskôr po tom, čo mu bolo priznané postavenie utečenca. Bez toho, aby bolo dotknuté právo členského štátu zaviesť alebo za určitých okolností ponechať v platnosti priaznivejšie normy, musí takéto povolenie na pobyt nadobudnúť platnosť odo dňa vydania bez ohľadu na deklaratórny charakter postavenia utečenca.
1 Jazyk prednesu: angličtina.
iNázov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
2      Návrh bol doručený do kancelárie Súdneho dvora 7. novembra 2023.
3      Pozri článok 24 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/95/EÚ z 13. decembra 2011 o normách pre oprávnenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva mať postavenie medzinárodnej ochrany, o jednotnom postavení utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a o obsahu poskytovanej ochrany (Ú. v. EÚ L 337, 2011, s. 9) (ďalej len „kvalifikačná smernica“).
4      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2013 o spoločných konaniach o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany (Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 60, ďalej len „smernica o konaniach“).
5      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2013, ktorou sa stanovujú normy pre prijímanie žiadateľov o medzinárodnú ochranu (Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 96).
6      Stb. 2000, č. 495.
7      V tomto ustanovení sa odkazuje na postavenie utečenca.
8      Pozri rozsudky z 12. apríla 2018, A a S (C‑550/16, EU:C:2018:248, body 53 54;
ďalej len „rozsudok A a S“), a z 1. augusta 2022, Bundesrepublik Deutschland (Zlúčenie rodiny dieťaťa, ktoré dosiahlo vek plnoletosti) (C‑279/20, EU:C:2022:618, bod 46;
ďalej len „rozsudok XC“).
9      Smernica Rady z 25. novembra 2003 o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sú osobami s dlhodobým pobytom (Ú. v. EÚ L 16, 2004, s. 44), zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2011/51/EÚ z 11. mája 2011, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2003/109 na účely rozšírenia jej pôsobnosti na osoby požívajúce medzinárodnú ochranu (Ú. v. EÚ L 132, 2011, s. 1).
10      Smernica Rady z 22. septembra 2003 o práve na zlúčenie rodiny (Ú. v. EÚ L 251, 2003, s. 12; Mim. vyd. 19/006, s. 224).
11      Pozri článok 4 smernice 2003/109.
12      V tejto veci je to 20. októbra 2021.
13      Pozri tiež odôvodnenie 21 kvalifikačnej smernice a rozsudok A a S.
14      V súlade s článkom 2 písm. m) kvalifikačnej smernice „‚povolenie na pobyt‘ je akékoľvek povolenie alebo oprávnenie vydané orgánmi členského štátu vo forme ustanovenej podľa práva štátu umožňujúce štátnemu príslušníkovi tretej krajiny alebo osobe bez štátneho občianstva pobyt na jeho území“.
15      V odôvodnení 21 kvalifikačnej smernice sa odkazuje na „recognition of refugee status“ (anglické znenie), „la reconnaissance du statut de réfugié“ (francúzske znenie), „pabėgėlio statuso pripažinimas“ (litovské znenie), „el reconocimiento del estatuto de refugiado“ (španielske znenie), „o reconhecimento do estatuto de refugiado“, (portugalské znenie) a „recunoașterea statutului de refugiat“ (rumunské znenie). Tieto pojmy podľa môjho názoru poukazujú na formálne uznanie už existujúcej situácie. V článku 13 tejto smernice sa odkazuje na „granting refugee status“ (anglické znenie), „l’octroi du statut de réfugié“ (francúzske znenie), „pabėgėlio statuso suteikimas“ (litovské znenie), „concesión del estatuto de refugiado“ (španielske znenie), „concessão do estatuto de refugiado“, (portugalské znenie) „acordarea statutului de refugiat“ (rumunské znenie). Tieto pojmy podľa môjho názoru poukazujú na udelenie postavenia, ktoré predtým nemuselo nevyhnutne existovať. Domnievam sa však, že tieto pojmy v odôvodnení 21 a v článku 13 kvalifikačnej smernice sú zameniteľné a budem ich podľa toho v týchto návrhoch používať. Pozri napríklad bod 35 nižšie. Tento prístup potvrdzujú napríklad talianske a nemecké znenie kvalifikačnej smernice, v ktorých sa používa rovnaký termín „riconoscimento“, resp. „zuerkennen“ v jej odôvodnení 21 aj článku 13. Pozri aj rozsudok zo 14. mája 2019, M a i. (Odňatie postavenia utečenca) (C‑391/16, C‑77/17 a C‑78/17, EU:C:2019:403, bod 91;
ďalej len „rozsudok M a i. (Odňatie postavenia utečenca). V Dohovore o právnom postavení utečencov, podpísanom 28. júla 1951 v Ženeve (Zbierka zmlúv Organizácie spojených národov, Zb. 189, 1954, s. 150, č. 2545), doplnenom Protokolom týkajúcim sa právneho postavenia utečencov uzavretým 31. januára 1967 v New Yorku, ktorý nadobudol platnosť 4. októbra 1967 (ďalej len „Ženevský dohovor“), sa v podstate odkazuje na priznanie „postavenia utečenca“ [článok 1 písm. C) bod 64] a práva priznané podľa tohto dohovoru (články 4, 13, 14 a 15).
16      Pozri odôvodnenie 12 kvalifikačnej smernice.
17      Pozri rozsudok M a i. (Odňatie postavenia utečenca) a rozsudok z 18. júna 2024, Bundesrepublik Deutschland (Účinok rozhodnutia o priznaní postavenia utečenca) (C‑753/22, EU:C:2024:524, bod 71 a citovaná judikatúra). Pozri však článok 14 ods. 4 kvalifikačnej smernice o zrušení, ukončení alebo odmietnutí obnovenia postavenia utečenca. Pozri tiež článok 14 ods. 5 kvalifikačnej smernice o rozhodnutí o nepriznaní postavenia utečenca v situáciách opísaných v článku 14 ods. 4 tejto smernice.
18      Pozri tiež odôvodnenie 21 kvalifikačnej smernice.
19      Pozri v tomto zmysle rozsudok M a i. (Odňatie postavenia utečenca) (body 90 až 92, 98, 99, 106, 110 a 111). Generálny advokát Wathelet vo svojich návrhoch vo veci M a i. (Odňatie postavenia utečenca)  (C‑391/16, C‑77/17 a C‑78/17, EU:C:2018:486, bod 78) uviedol, že „zo všeobecnej štruktúry [kvalifikačnej smernice] vyplýva, že podmienky na to, aby bol jednotlivec utečencom na jednej strane, a priznanie alebo zrušenie postavenia utečenca na druhej strane predstavujú dve odlišné koncepcie“.
20      Okamžité nadobudnutie práv podľa kapitoly VII kvalifikačnej smernice u osôb s udelenou medzinárodnou ochranou možno dať to protikladu s postupným nadobúdaním práv podľa Ženevského dohovoru. „Na rozdiel od bežného prístupu v medzinárodnom práve v oblasti ľudských práv neplatí, že všetky práva stanovené v dohovore prináležia okamžite každému predpokladanému utečencovi, ktorý prichádza na územie štátu. Utečenci majú namiesto toho nárok na rozšírenú škálu práv, pretože ich vzťah so Štátom azylu sa prehlbuje“; pozri HATHAWAY, J.
C.: The Architecture of the UN Refugee Convention and Protocol. In:
COSTELLO, C., FOSTER, M., MC ADAM, J. (eds.): The Oxford Handbook of International Refugee Law. Oxford University Press, 2021, s. 180 – 182.
21      Rozsudok M a i. (Odňatie postavenia utečenca) (body 91, 98, 99, 110 a 111). Pozri tiež rozsudok zo 6. júla 2023, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Utečenec, ktorý spáchal závažný trestný čin) (C‑8/22, EU:C:2023:542, body 66 až 70).
22      Rozsudok M a i. (Odňatie postavenia utečenca) (bod 91). Pozri tiež rozsudok z 18. júna 2024, Generalstaatsanwaltschaft Hamm (Žiadosť o vydanie utečenca do Turecka) (C‑352/22, EU:C:2024:521, body 39 až 41).
23      Pozri analogicky rozsudok z 24. júna 2015, T. (C‑373/13, EU:C:2015:413, bod 96).
24      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady zo 14. mája 2024 o normách pre podmienky, ktoré musia spĺňať štátni príslušníci tretej krajiny alebo osoby bez štátnej príslušnosti na priznanie postavenia osôb s udelenou medzinárodnou ochranou, pre jednotné postavenie utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a pre obsah udelenej ochrany, ktorým sa mení smernica 2003/109 a zrušuje smernica 2011/95 (Ú. v. EÚ L 2024/1347).
25      Pozri tiež odôvodnenie 57 nariadenia 2024/1347. Toto nariadenie sa ratione temporis nevzťahuje na prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania. Pozri článok 42 tohto nariadenia, v ktorom sa stanovuje, že by sa malo uplatňovať od 1. júla 2026.
26      Rozsudok M a i. (Odňatie postavenia utečenca) (body 91, 99 a 103).
27      Pozri analogicky rozsudok A a S (bod 54).
28      Pozri tiež článok 24 ods. 2 kvalifikačnej smernice o právach osôb s udelenou doplnkovou ochranou na povolenie na pobyt.
29      Rozsudok M a i. (Odňatie postavenia utečenca) (body 91, 99 a 103). Právo utečenca na povolenie na pobyt môže byť zrušené podľa článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice zo závažných dôvodov národnej bezpečnosti alebo verejného poriadku. Za takýchto okolností si utečenec ponecháva svoje postavenie utečenca, až kým sa toto postavenie skutočne neskončí. Pozri analogicky rozsudok z 24. júna 2015, T. (C‑373/13, EU:C:2015:413, body 45 až 55 a 95). Pozri článok 24 ods. 1 a 5 nariadenia 2024/1347. V článku 24 ods. 1 tohto nariadenia sa stanovuje, že „osoby s udelenou medzinárodnou ochranou majú právo na povolenie na pobyt, kým majú postavenie utečenca alebo postavenie osoby s doplnkovou ochranou“. V článku 24 ods. 5 tohto nariadenia sa uvádza, že „príslušné orgány môžu zrušiť alebo odmietnuť obnoviť povolenie na pobyt, len ak odňali postavenie utečenca…“.
30      Pozri tiež článok 24 ods. 2 nariadenia 2024/1347, v ktorom sa stanovuje, že „povolenie na pobyt sa vydá čo najskôr po priznaní postavenia utečenca alebo postavenia osoby s doplnkovou ochranou a najneskôr do 90 dní od oznámenia rozhodnutia, ktorým sa udelí medzinárodná ochrana…“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
31      Pozri body 20 a 25 vyššie.
32      Rozsudok zo 17. decembra 2020, Komisia/Maďarsko (Prijímanie žiadateľov o medzinárodnú ochranu) (C‑808/18, EU:C:2020:1029, bod 104 a citovaná judikatúra).
33      Alebo „iným orgánom“, v zmysle článku 6 ods. 1 druhého pododseku smernice o konaniach. Pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. júna 2020, Ministerio Fiscal (Orgány, ktorým by mohla byť adresovaná žiadosť o medzinárodnú ochranu) (C‑36/20 PPU, EU:C:2020:495, body 94 a 98).
34      Lehota závisí od toho, či sa žiadosť „podáva“ orgánu, ktorý je podľa vnútroštátneho práva príslušný na registráciu tejto žiadosti, alebo iným orgánom, ktorým by mohla byť takáto žiadosť adresovaná, ale podľa vnútroštátneho práva nie sú príslušné na jej registráciu. Lehota sa môže predĺžiť v prípade súbežných žiadostí veľkého počtu žiadateľov. Pozri článok 6 ods. 5 smernice o konaniach.
35      Zatiaľ čo v článku 6 ods. 1 smernice o konaniach sa stanovujú konkrétne lehoty na registráciu žiadosti o medzinárodnú ochranu, v článku 6 ods. 2 tejto smernice sa nič také nestanovuje pre podanie žiadosti o medzinárodnú ochranu. V článku 28 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2024/1348 zo 14. mája 2024, ktorým sa stanovuje spoločné konanie o medzinárodnej ochrane v Únii a zrušuje smernica 2013/32 (Ú. v. EÚ L 2024/1348), sa však v podstate stanovuje, že žiadateľ o medzinárodnú ochranu „podá žiadosť príslušnému orgánu členského štátu… čo najskôr, najneskôr však do 21 dní odo dňa registrácie žiadosti…“. Táto lehota sa podľa článku 28 ods. 5 tohto nariadenia môže predĺžiť o dva mesiace. Nariadenie 2024/1348 sa neuplatňuje ratione temporis na prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania. Pozri jeho článok 79 ods. 1, v ktorom sa stanovuje, že toto nariadenie by sa malo uplatňovať od 12. júna 2026.
36      Rozsudok z 25. júna 2020, Ministerio Fiscal (Orgány, ktorým by mohla byť adresovaná žiadosť o medzinárodnú ochranu) (C‑36/20 PPU, EU:C:2020:495, bod 93).
37      Rozsudok z 30. júna 2022, Valstybės sienos apsaugos tarnyba a i. (C‑72/22, EU:C:2022:505, bod 62).
38      Rozsudok z 22. júna 2023, Komisia/Maďarsko (Vyhlásenie zámeru pred žiadosťou o azyl) (C‑823/21, EU:C:2023:504, body 46 a 47 a citovaná judikatúra). Práva priznané žiadateľom o medzinárodnú ochranu sa líšia v závislosti od fázy príslušného konania. V súlade s článkom 22 ods. 1 smernice o konaniach tak majú žiadatelia právo poradiť sa s poradcom vo všetkých fázach konania. Naproti tomu záruky pre žiadateľov uvedené v článku 12 smernice o konaniach sa vzťahujú len na konania stanovené v kapitole III tejto smernice.
39      Pozri tiež článok 4 ods. 1 smernice o konaniach, v ktorom sa stanovuje, že členské štáty musia zabezpečiť, aby mal rozhodujúci orgán zodpovedný za posudzovanie žiadostí „k dispozícii primerané prostriedky vrátane dostatočného počtu spôsobilých pracovníkov na vykonávanie svojich úloh v súlade s touto smernicou“.
40      Šesťmesačnou lehotou nie je dotknutá možnosť predĺženia tejto lehoty z dôvodov uvedených v článku 31 ods. 3 a 4 smernice o konaniach.
41      Pozri rozsudok zo 17. decembra 2020, Komisia/Maďarsko (Prijímanie žiadateľov o medzinárodnú ochranu) (C‑808/18, EU:C:2020:1029, bod 101). Lehoty stanovené v článkoch 6 a 31 smernice o konaniach boli nedávno zmenené článkami 27, 28 a 35 nariadenia 2024/1348.
42      Totožné vymedzenia možno nájsť v článku 2 písm. i) kvalifikačnej smernice a v článku 2 písm. b) smernice 2013/33.
43      Ako konštatuje holandská vláda, článok 6 smernice o konaniach, nazvaný „Prístup ku konaniu“, sa týka len fázy žiadosti v rámci konania o poskytnutí medzinárodnej ochrany. Netýka sa povolenia na pobyt vydaného podľa článku 24 ods. 1 kvalifikačnej smernice po skončení celého konania.
44      Holandská vláda zdôrazňuje, že článok 9 ods. 1 smernice o konaniach je jediným ustanovením tejto smernice, v ktorom sa odkazuje na povolenie na pobyt, len aby sa právo naň výslovne vylúčilo.
45      Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 16. decembra 2008 o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území (Ú. v. EÚ L 348, 2008, s. 98).
46      Pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. novembra 2023, Odbor azylové a migrační politiky MV (Rozsah pôsobnosti smernice o návrate)  (C‑257/22, EU:C:2023:852, body 37 až 42 a citovaná judikatúra), a z 22. júna 2023, Komisia/Maďarsko (Vyhlásenie zámeru pred žiadosťou o azyl) (C‑823/21, EU:C:2023:504, bod 45).
47      V zmysle článku 6 smernice o konaniach.
48      Pozri rozsudok zo 16. novembra 2021, Komisia/Maďarsko (Kriminalizácia pomoci pre žiadateľov o azyl) (C‑821/19, EU:C:2021:930, bod 81).
49      Osobám, ktoré podali žiadosť o medzinárodnú ochranu v súlade s kapitolou II kvalifikačnej smernice a spĺňajú hmotnoprávne podmienky stanovené v kapitole III tejto smernice.
50      Podľa môjho názoru vzhľadom na jednoznačnú povahu povinnosti členských štátov stanovenej v článku 6 ods. 2 smernice o konaniach žiadateľ môže mať aj napriek tomu právo podať žalobu, aby prinútil príslušný orgán členského štátu umožniť mu podať žiadosť o medzinárodnú ochranu, alebo žalobu o náhradu škody za neprimerané oneskorenie.
51      Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že od podania žiadosti o medzinárodnú ochranu (10. októbra 2021) do jej udelenia (26. augusta 2022) uplynulo viac než desať mesiacov.
52      Členské štáty môžu požadovať, aby sa žiadosti podávali osobne a/alebo na určenom mieste. Pozri článok 6 ods. 3 smernice o konaniach.
53      Bod 57 nižšie.
54      Pozri odôvodnenie 12 kvalifikačnej smernice, v ktorom sa uvádza potreba zaistiť minimálnu úroveň výhod. Pozri aj odôvodnenie 41 tejto smernice, v ktorom sa stanovuje, že členské štáty môžu zaviesť alebo zachovať priaznivejšie normy pre osoby s udelenou medzinárodnou ochranou, než sú normy poskytované ich vlastným štátnym príslušníkom.
55      Rozsudok zo 4. októbra 2018, Ahmedbekova (C‑652/16, EU:C:2018:801, bod 71 a citovaná judikatúra).
56      Ako už bolo uvedené v bode 40 vyššie, takéto obdobie pobytu sa môže zohľadniť aj podľa článku 4 ods. 2 tretieho pododseku smernice 2003/109. Je potrebné zdôrazniť, že ak nie sú dodržané lehoty a podmienky stanovené v článku 4 ods. 2 treťom pododseku smernice 2003/109, uplatňuje sa článok 13 tejto smernice a právo na pobyt v iných členských štátoch stanovené v kapitole III tejto smernice je vylúčené.