62013CO0574
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ЗАМЕСТНИК-ПРЕДСЕДАТЕЛЯ НА СЪДА
21 януари 2014 година (
*1
)
„Обжалване — Определение по молба за обезпечение — Държавна помощ — Решение, с което се разпорежда възстановяване — Липса на задължителни мерки на национално равнище, целящи възстановяване на помощта — Липса на неотложност“
По дело C‑574/13 P(R)
с предмет жалба на основание член 57, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 7 ноември 2013 г.,
Френска република, за която се явяват G. de Bergues и D. Colas, както и от E. Belliard и N. Rouam, в качеството на представители,
жалбоподател,
като другата страна в производството е:
Европейска комисия, за която се явяват M. Afonso и B. Stromsky, в качеството на представители,
ответник в първоинстанционното производство,
ЗАМЕСТНИК-ПРЕДСЕДАТЕЛЯТ НА СЪДА,
след като изслуша първия генерален адвокат P. Cruz Villalón,
постанови настоящото
Определение
1
Със своята жалба Френската република иска да бъде отменено Определение на председателя на Общия съд на Европейския съюз от 29 август 2013 г. по дело Франция/Комисия (T‑366/13 R, наричано по-нататък „обжалваното определение“), с което е отхвърлена молбата ѝ за спиране на изпълнението на Решение C(2013) 1926 окончателен на Комисията от 2 май 2013 г. относно държавна помощ SA.22843 (2012/C) (ex 2012/NN), предоставена от Франция на Société nationale Corse Méditerranée и на Compagnie méridionale de navigation (наричано по-нататък „спорното решение“).
Обстоятелства, предхождащи спора, и производството пред съдията по обезпечителното производство
2
Обстоятелствата, предхождащи спора, са накратко изложени в точки 1—9 от обжалваното определение, както следва:
„1
Въз основа на процедура за възлагане на обществена поръчка за обслужването на морските линии Марсилия — Бастия, Марсилия — Аячо, Марсилия — Балан (Ile-Rousse и Calvi), Марсилия — Порто Векио и Марсилия — Проприано, групировката, състояща се от Société nationale Corse Méditerranée (наричано по-нататък „SNCM“) и Compagnie méridionale de navigation (наричано по-нататък „CMN“), които са френски оператори на морски транспортни услуги, осигурява обслужването на тези пет морски линии за периода от 1 юли 2007 г. до 31 декември 2013 г. в рамките на Споразумение за възлагане на обществена услуга (наричано по-нататък „СВОУ“), подписано с териториалните органи на Корсика (Collectivité territoriale de Corse, наричани по-нататък „CTC“) и със Службата по транспорт на Корсика (Office des transports de Corse, наричана по-нататък „OTC“). Двамата изпълнители получават годишна вноска от страна на OTC в замяна на постоянната „пътническо-товарна“ услуга, която трябва да осигуряват целогодишно (наричана по-нататък „основна услуга“) и на допълнителната пътническа услуга, която трябва да предоставят в пикови периоди, тоест в периодите около Коледа, през февруари, в периода пролет—есен и/или през лятото по линиите Марсилия — Аячо, Марсилия — Бастия и Марсилия — Проприано (наричана по-нататък „допълнителна услуга“).
2
Съгласно условията на СВОУ окончателната финансова компенсация за всеки изпълнител е ограничена годишно до размера на търговските загуби, причинени от задълженията за спазване на спецификациите, като се отчита определена разумна възвръщаемост на вложения морски капитал, изчислена пропорционално на дните, в които действително е бил използван за курсовете съгласно тези задължения. В случай че реализираните приходи са по-ниски от очакваните с оглед на предвиденото от изпълнителите в тяхната оферта, в СВОУ е предвидена корекция на публичната компенсация. След неговото подписване СВОУ е изменян по такъв начин, че повече от 100 курса годишно между Корсика и Марсилия са били премахнати, годишните суми на референтната финансова компенсация са били съкратени с 6,5 милиона евро за двамата изпълнители и е бил въведен годишен таван за механизма за годишна корекция на приходите за отделните изпълнители.
3
Що се отнася до морските линии между Корсика и пристанищата на Ница и Тулон, те се осигуряват основно от френското дружество Corsica Ferries, което също е участвало в посочената в точка 1 по-горе процедура за възлагане на обществена поръчка, но офертите му не са били одобрени. За тези линии дружеството Corsica Ferries има задължения за обществена услуга по член 4 от Регламент (ЕИО) № 3577/92 на Съвета от 7 декември 1992 година относно прилагането на принципа за свободно предоставяне на услуги в областта на морския превоз в рамките на държавите членки (морски каботаж) (ОВ L 364, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 83), съгласно които по-конкретно в зависимост от периодите следва да осъществява минимален брой курсове отиване и връщане седмично. Освен това при осъществяването на тези линии се предоставя социална помощ за пътниците, които имат право на това.
4
Що се отнася до общото обслужване на Корсика от страна на континентална Франция, от много години то е белязано от много силното отражение на сезоните, като основният пътнически трафик се осъществява през летните месеци. През десетилетието след 2000 г. основната тенденция на транспортния пазар между континентална Франция и Корсика е развитието на предлагането на транспорт с начална точка Тулон, превърнал се в първото по трафик пристанище за обслужването на Корсика. Тази тенденция към увеличаване на трафика с начална точка Тулон се развива заедно с увеличаването на пазарния дял на дружеството Corsica Ferries.
5
През 2007 г. Европейската комисия е сезирана с жалба от дружеството Corsica Ferries във връзка с незаконните и несъвместими с общия пазар държавни помощи, от които благодарение на СВОУ се ползват SNCM и CMN. След предоставянето на допълнителни сведения от жалбоподателя и след размяна на писма с френските власти Комисията уведомява Френската република с писмо от 27 юни 2012 г. за своето решение да открие официална процедура по разследване по реда на член 108, параграф 2 ДФЕС относно възможните помощи в полза на SNCM и CMN, които се съдържат в СВОУ (ОВ C 301, стр. 1). Вследствие на тази процедура на 2 май 2013 г. Комисията приема [спорното] решение.
6
[Спорното] решение е съобщено на Френската република на 3 май 2013 г.
7
За да определи дали предоставените на SNCM и на CMN компенсации представляват държавна помощ, Комисията разглежда в [спорното] решение доколко критериите, установени от Съда в Решение от 24 юли 2003 г. по дело Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil, стр. I-7747) (наричани по-нататък „критериите Altmark“), са били изпълнени в дадения случай. Така тя установява, че предоставяната от SNCM и от CMN основна услуга отговаря на реална нужда от обществена услуга, а предоставяната само от SNCM допълнителна услуга не е била нито необходима, нито пропорционална на удовлетворяването на подобна нужда, поради което прави извода, че единствено основната услуга отговаря на първия от критериите Altmark. По-нататък, преценявайки че условията на обществената поръчка (вж. точка 1 по-горе) не са позволили да се избере кандидат, който е в състояние да предоставя дадените услуги на най-ниската за териториалната общност цена и след като френските власти не са му предоставили никаква информация, сочеща, че компенсациите са изчислени по модела, отнасящ се до добре управлявано и подходящо оборудвано средно предприятие, тя приема, че четвъртият от критериите Altmark не е изпълнен за никоя от двете разглеждани услуги. Поради това Комисията приема, че тези компенсации представляват държавна помощ (член 1 от [спорното] решение).
8
Що се отнася до съвместимостта на разглежданите помощи с вътрешния пазар, Комисията приема, че основната услуга е услуга от общ икономически интерес, но това не се отнася до допълнителната услуга. Поради това тя обявява за съвместими с вътрешния пазар само платените на SNCM и на CMN компенсации, отнасящи се до основната услуга (член 2, параграф 2 от [спорното] решение), а тези, които са платени само на SNCM във връзка с допълнителната услуга са квалифицирани като несъвместими с вътрешния пазар (член 2, параграф 1 от [спорното] решение).
9
Вследствие на това Комисията разпорежда по силата на член 3 от [спорното] решение да се прекрати незабавно изплащането на отнасящите се до допълнителната услуга компенсации и да се възстановят от получателя помощите, които вече са били платени във връзка с това в размер на около 220 милиона евро, уточнявайки че това възстановяване трябва да се извърши незабавно и ефективно, а френските власти трябва да осигурят прилагането на решението в срок от четири месеца от датата на уведомлението за него (член 4 от [спорното] решение), тоест до 3 септември 2013 г. Френските власти са длъжни в срок от два месеца от уведомлението за [спорното] решение, да съобщят на Комисията по-специално общата сума, която получателят трябва да възстанови, подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на решението, както и документите, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта (член 5)“.
3
С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 12 юли 2013 г., Френската република иска да бъде отменено спорното решение. В подкрепа на своята жалба тя твърди, че Комисията е нарушила понятието за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, приемайки, че изплатените в рамките на СВОУ компенсации на SNCM и на CNM предоставят на тези получатели избирателно предимство, и квалифицирайки компенсациите като държавни помощи по смисъла на посочената разпоредба. При условията на евентуалност тя твърди, че Комисията е нарушила член 106, параграф 2 ДФЕС, приемайки, че изплатените на SNCM компенсации за допълнителната услуга са несъвместими с вътрешния пазар държавни помощи, тъй като услугата не представлява услуга от общ икономически интерес.
4
С отделен акт, подаден в секретариата на Общия съд същия ден, Френската република предявява молба за допускане на обезпечение, като иска по същество председателят на Общия съд да спре изпълнението на спорното решение до произнасянето на Общия съд по главното искане. В становището си, подадено в секретариата на Общия съд на 31 юли 2013 г., Комисията иска молбата за допускане на обезпечение да бъде отхвърлена. С акт от 8 август 2013 г. Френската република отправя реплика на становището на Комисията. Комисията взема отношение по нея с акт от 14 август 2013 г.
Обжалваното определение
5
Като приема, че разполага с всички необходими обстоятелства, за да се произнесе по искането, без да е необходимо да се изслушват страните, председателят на Общия съд решава да разгледа най-напред дали е изпълнено условието за неотложност.
6
В точки 19—22 от обжалваното определение той изяснява, че според Френската република незабавното изпълнение на спорното решение, което разпорежда възстановяването от страна на SNCM на сума от над 220 милиона евро, както и отмяната на всички плащания, извършени след датата на съобщаването на това решение, щяло да доведе неизбежно до неплатежоспособността и ликвидацията на това дружество, а следователно и до тежки, непоправими и неизбежни вреди за тази държава членка. Според нея вредите, които биха произлезли от подобна ликвидация, се състоят, първо, в прекъсването на териториалната свързаност с Корсика, второ, във възникването на значими социални конфликти в Корсика и в пристанището на Марсилия, и трето, в отрицателни последици върху заетостта и икономическата дейност не само в рамките на това дружество, но и в морските басейни на Марсилия и Корсика.
7
В точка 27 от обжалваното определение председателят на Общия съд констатира, че посочените от Френската република три вида вреди, макар да се различават от конкретните вреди, които би могло да понесе SNCM, зависят от обявяването му в ликвидация. Поради това в точка 28 и сл. от определението той разглежда дали Френската република е доказала, че има опасност привеждането в изпълнение на спорното решение да доведе неизбежно до такава ликвидация.
8
Във връзка с това той посочва в точка 29 от обжалваното определение, че Френската република, която е единствен адресат на спорното решение, трябва да изиска възстановяването от SNCM на предполагаемите държавни помощи и да отмени плащанията по бъдещата компенсация до 31 декември 2013 г., тъй като по силата на член 288, четвърта алинея ДФЕС решението е задължително само по отношение на френските власти. Поради това той приема спорното решение само по себе си за юридически необвързващо посоченото дружество да възстанови помощите или да откаже плащанията. Така председателят на Общия съд приема, че единствено утвърждаването от френските власти на правнообвързваща мярка, целяща изпълнението на спорното решение, би могла да направи опасността от обявяване в ликвидация на SNCM достатъчно непосредствена, за да обоснове уважаването на направеното искане за спиране на изпълнението.
9
В точки 30—34 от обжалваното определение председателят на Общия съд разглежда относимостта на изпратените от префекта на Корсика на 10 юли 2013 г. писма до CTC и SNCM. Той приема, че изпращането на двете писма, което не е било последвано от никакво действие от страна на техните адресати, не може да се счита за приемане на мерки, които да са от естество да принудят SNCM да възстанови вече изплатените помощи и да отмени чрез прекратяване на СВОУ все още дължимите плащания. По този начин опасността от обявяване в ликвидация на SNCM не би могла да се счита за достатъчно непосредствена, за да обоснове исканото спиране на изпълнението.
10
В точка 35 и сл. от обжалваното определение председателят на Общия съд отхвърля противоположните доводи на Френската република. По-конкретно в точка 37 от това определение той посочва, че в случая писмата на префекта на Корсика от 10 юли 2013 г. не може да се считат за задължителни мерки, целящи изпълнението на спорното решение, още повече че в тях той изрично е посочил намерението на Френската република да подаде жалба за отмяна на това решение заедно с молба за допускане като обезпечение на спирането на неговото изпълнение. В точка 38 от посоченото определение председателят отхвърля довода, че CTC е трябвало да издадат разпореждане за възстановяване, като приема, че за липсата на такова разпореждане при всички случаи отговорност носи Френската република.
11
Тъй като Френската република твърди, че би било парадоксално да я задължат да приключи процедурата по възстановяване на вече платените помощи, след като е подала молба за допускане на обезпечение, председателят на Общия съд напомня в точка 40 от обжалваното определение, че за приетите от институциите актове е налице презумпция за законосъобразност и подаването на жалба за отмяна няма никакво суспензивно действие по силата на член 278 ДФЕС, тъй като единствено съдът може да постанови спирането на изпълнението. В точка 41 от обжалваното определение той посочва също така, че в изпълнение на съдебната практика на Общия съд Френската република е длъжна не да приключи процедурата по възстановяване на помощите, а да приеме задължителни мерки. С оглед на това в точка 42 от същото той заключава, че при липсата на задължителни мерки, които целят императивното изпълнение на спорното решение, чиято неизбежна последица би било обявяването в ликвидация на SNCM, Френската република не е доказала, че в случая е изпълнено условието за наличие на неотложност.
12
Все пак в точка 43 и сл. от обжалваното определение председателят на Общия съд разглежда положението, което би се създало, ако се приеме, че в дадения случай Френската република е утвърдила съответните задължителни мерки. По същество той посочва, че от постоянната съдебна практика и от обстоятелствата по делото не следва, че френските национални средства за защита не биха допускали SNCM да избегне — чрез оспорване пред националния съд на задължителните национални мерки, които биха били приети в подобна хипотеза — обявяването му в ликвидация от Френската република, а оттук и опасността да претърпи сериозна и непоправима вреда.
13
С оглед на всички тези съображения председателят на Общия съд приема в точка 56 от обжалваното определение, че поради липса на неотложност молбата за допускане на обезпечение трябва да се отхвърли, без да се разглежда условието за fumus boni juris и без да се пристъпва към претегляне на засегнатите интереси.
Искания на страните
14
Френската република иска от Съда:
—
да отмени обжалваното определение,
—
да се произнесе по спора или да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и
—
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
15
Комисията иска от Съда:
—
да отхвърли жалбата и
—
да осъди Френската република да заплати съдебните разноски.
По жалбата
16
В подкрепа на своята жалба Френската република изтъква само едно правно основание, изведено от допусната грешка при прилагане на правото, свързана с преценката на изискването за неотложност. В частност Френската република упреква председателя на Общия съд, че е обвързал изпълнението на това изискване, първо, с приемането от националните компетентни органи на разпореждане за възстановяване на помощта или с изпращането на уведомление за това, и второ, с доказването на невъзможността предприятието — получател на помощта, да използва каквото и да е вътрешноправно средство за защита, за да се противопостави на възстановяването на помощта, а с това и да избегне претърпяването на сериозна и непоправима вреда.
17
От своя страна Комисията призовава Съда да отхвърли тези две оплаквания и съответно жалбата в нейната цялост.
18
Във връзка с това следва да се припомни най-напред, че съгласно член 104, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд в молбите за спиране на изпълнението трябва да се посочат „предметът на спора, обстоятелствата, установяващи неотложността, както и фактическите и правни основания, които обосновават вероятната основателност за постановяване на поисканата временна мярка“. В този смисъл молбата за спиране на изпълнението и другите временни мерки може да бъдат уважени от съдията в обезпечителното производство, ако се установи, че има вероятна основателност постановяването им да е фактически и правно обосновано (fumus boni juris) и че тези действия са неотложни, в смисъл че е необходимо те да бъдат разпоредени и да породят действието си преди решението по главното производство, за да се избегне значително и непоправимо увреждане на интересите на жалбоподателя. Тези условия са кумулативни, така че молбата за временни мерки трябва да бъде отхвърлена при неизпълнение на някое от тях (вж. Определение на председателя на Съда от 14 октомври 1996 г. по дело SCK и FNK/Комисия, C-268/96 P(R), Recueil, стр. I-4971, точка 30). При необходимост съдията в обезпечителното производство извършва и сравнително претегляне на засегнатите интереси (Определение на председателя на Съда от 23 февруари 2001 г. по дело Австрия/Съвет, C-445/00 R, Recueil, стр. I-1461, точка 73).
19
Целта на обезпечителното производство е да гарантира пълната ефективност на бъдещото окончателно решение, за да се предотврати празнина в съдебната защита, осигурявана от Съда. За да се постигне тази цел, неотложността във връзка с молбата за допускане на обезпечение трябва да се преценява с оглед на това дали се налага да бъдат разпоредени временни мерки, за да не се нанесе значителна и непоправима вреда на страната, която ги е поискала (Определение на председателя на Съда от 14 декември 2001 г. по дело Комисия/Euroalliages и др., C-404/01 P(R), Recueil, стр. I-10367, точки 61 и 62). Тази страна трябва да представи доказателства, че не може да изчака края на главното производство по обжалване, без да понесе вреда от такова естество (вж. Определение на председателя на Съда от 12 октомври 2000 г. по дело Гърция/Комисия, C-278/00 R, Recueil, стр. I-8787, точка 14).
20
Във връзка с това от точка 43 от обжалваното определение следва, че председателят на Общия съд е разгледал въпроса за наличието на вътрешноправни средства за защита в полза на SNCM само от съображение за изчерпателност в хипотезата, при която, обратно на приетото от него в точка 42 от определението, би се установило за доказано от френските власти, че вече са приели задължителни мерки с оглед на изпълнението на спорното решение. Съгласно постоянната съдебна практика обаче твърденията за нарушения, насочени срещу мотивите, изложени по съображения за изчерпателност в решение на Общия съд, не биха могли да доведат до неговата отмяна и следователно са ирелевантни (вж. Решение от 28 юни 2005 г. по дело Dansk Rørindustri и др./Комисия, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P-C-208/02 P и C-213/02 P, Recueil, стр. I-5425, точка 148 и Определение от 23 февруари 2006 г. по дело Piau/Комисия, C‑171/05 P, точка 86).
21
Поради това на първо време следва да се разгледа дали направеният от председателя на Общия съд извод в точка 42 от определението относно липсата на задължителни мерки, а оттук и липсата на произтичащата от това неотложност, е засегнат от твърдяната грешка при прилагане на правото.
22
Френската република признава, че от предприятието — получател на помощ, е оправдано да се изисква доказателство за това, че компетентните национални органи са приели мерки за възстановяване на дадената помощ, като при неговата липса е основателно да се счита, че условието за неотложност не е изпълнено. Всъщност тя правилно посочва, че само националните власти могат да задължат предприятието — получател на помощ, да възстанови тази помощ и че, от друга страна, решението на Комисията, с което на държавата членка се разпорежда да възстанови помощта, не налага на това предприятие никакво правнообвързващо задължение, така че то не може да се позове на опасността да понесе значителна и непоправима вреда, щом националните органи не са приели задължителни мерки за премахване и за възстановяване на помощта. Френската република твърди, че това правило все пак не може да се пренесе спрямо подадените от самите държави членки молби за допускане на обезпечение в областта на държавните помощи, тъй като според нея щяло да бъде парадоксално основателността на подадено от държава членка искане за допускане на обезпечение в тази област да се обвърже с приемането от националните власти на същата държава на задължителни мерки, целящи възстановяването на помощта.
23
Въпреки това трябва да се подчертае, че Френската република не оспорва предпоставката, посочена от председателя на Общия съд в точка 27 от обжалваното определение, съгласно която настъпването на предполагаемите значителни и непоправими вреди, на които тя се позовава, предполага SNCM да бъде обявено в ликвидация. По този начин, както самата Френска република посочва основателно, спорното решение не налага на SNCM никакво задължение за възстановяване, тъй като това дружество не е негов адресат и за него няма опасност да бъде обявено в ликвидация, докато националните власти не приемат задължителни мерки за възстановяване на разглежданата помощ. Следователно при тези условия трябва да се приеме, че дадената държава членка не може да се позовава на вероятното настъпване на значителни и непоправими вреди, щом нейните органи не са приели такива мерки.
24
Относно довода на Френската република, която подчертава „парадоксалния“ характер на обстоятелството, че държава членка трябва да приеме задължителни мерки за възстановяване на дадена помощ, за да постигне спиране на изпълнението на решение, задължаващо я да възстанови тази помощ, достатъчно е да се напомни, че принудителното образуване на производство за възстановяване на предоставена от държава членка помощ в съответствие с член 14, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член [108 ДФЕС] (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41) поради несъвместимост на помощта с вътрешния пазар задължава държавата членка без тя самата да го желае да приеме правообвързващи мерки, за да се съобрази със задълженията си, които произтичат от правото на Съюза.
25
Освен това, както председателят на Общия съд основателно припомня в точка 14 от обжалваното определение, член 278 ДФЕС закрепва принципа, че обжалването няма суспензивно действие, а спирането на изпълнението на акт, чиято отмяна е поискана от правните субекти, можещи да претендират това въз основа на тази разпоредба, има изключителен характер.
26
Следователно от процесуалния режим и от разпределението на компетентностите между Комисията и националните власти, които са предвидени от правото на Съюза, произтича обстоятелството, че държава членка трябва да приеме задължителни мерки за възстановяването на дадена помощ, въпреки че в същото време е поискала от съд на Съюза да спре изпълнението на решение на Комисията, задължаващо я да приеме тези мерки.
27
Поради това трябва да се приеме, че председателят на Общия съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е обвързал изпълнението на изискването за неотложност с приемането от компетентните национални органи на задължителни мерки за възстановяване на разглежданата помощ. Също така, установявайки по-конкретно в точки 33 и 37 от обжалваното определение, без Френската република да го упреква във връзка с това в изопачаване на фактите, че тази държава членка не е приела такива мерки, председателят на Общия съд правилно е приел в точка 42 от обжалваното определение, че в случая тя не е доказала изпълнението на условието за наличие на неотложност.
28
При тези условия настоящата жалба следва да бъде отхвърлена, без да е необходимо да се разглеждат доводите на Френската република относно съществуването на вътрешноправни средства, които евентуално позволяват на SNCM да постигне спиране на изпълнението на задължителните мерки, които френските власти би следвало да приемат, доколкото председателят на Общия съд е разгледал този въпрос само от съображения за изчерпателност.
По съдебните разноски
29
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждане на Френската република и последната е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
По изложените съображения заместник-председателят на Съда определи:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Осъжда Френската република да заплати съдебните разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.