62024CJ0206_RES
Дело C‑206/24
YX и Logistica i Gestió Caves Andorranes i Vidal SA
срещу
Directeur général des douanes et droits indirects и Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance
(Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Франция)
Решение на Съда (пети състав) от 1 август 2025 година
„Преюдициално запитване — Митнически съюз — Възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита — Регламент (ЕИО) № 1430/79 — Мита, събирани в нарушение на правото на Съюза — Член 2, параграф 2, трета алинея — Условия за служебното възстановяване — Констатация за недължимо плащане на тези мита преди изтичане на тригодишен срок от датата на вземането им под отчет — Констатация, която предполага националните митнически органи да са запознати със самоличността на съответните оператори и с размера на подлежащата на възстановяване на всеки от тях сума — Задължение за тези органи да приемат необходимите и подходящи мерки, за да получат нужната информация с оглед на извършването на такова възстановяване“
Собствени ресурси на Европейския съюз — Възстановяване или опрощаване на вносни или износни сборове — Мита, събирани в нарушение на правото на Съюза — Служебно възстановяване — Условия — Констатация от националния митнически орган за недължимо плащане на тези мита преди изтичане на тригодишен срок от датата на вземането им под отчет — Констатация, която предполага националният митнически орган да е запознат със самоличността на съответните оператори и с размера на подлежащата на възстановяване сума — Задължение за този орган да приеме необходимите и подходящи мерки, за да получи нужната информация с оглед на извършването на такова възстановяване
(Регламент на Съвета № 1430/79, член 1, параграф 2, буква д) и членове 2 и 15)
(вж. т. 25—38, 42 и 43 и диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Cour de cassation (Касационен съд, Франция), Съдът уточнява обхвата на задължението на национален митнически орган да извърши служебно възстановяване на недължимо платени мита, както и свързаните с това условия, с оглед на член 2, параграф 2, трета алинея от Регламент № 1430/79 (
1
).
Между 1988 г. и 1991 г. дружества по андорското право внасят в Андора стоки с произход по-специално от трети държави с посредничеството на дружеството Ysal, митнически агент, установен във Франция. За този внос трябва да се платят мита във Франция. Действително по това време френските митнически органи са изисквали стоки с произход от трети държави, предназначени за Андора, да бъдат допускани за свободно обращение, когато преминават през френска територия.
През януари 1991 г. Европейската комисия констатира с мотивирано становище (
2
), че Френската република не е изпълнила задълженията си по някои разпоредби от правото на Съюза, като е предвидила подобно изискване за допускане за свободно обращение. Поради това тя я приканва да приеме изискваните мерки за уреждане на положението.
Тогава с министерско известие (
3
) френските органи преустановяват тази практика спрямо всички стоки с произход от трети държави и предназначени за Андора.
През 2015 г. посочените андорски вносители, в чиито права встъпват Caves Andorranes и YX, подават жалба срещу френската митническа администрация с искане да им бъде заплатена сума, съответстваща на митата, за които твърдят, че са недължимо платени на тази администрация за внос на стоки с произход от трети държави и предназначени за Андора между 1988 г. и 1991 г. Тъй като това искане е отхвърлено в първоинстанционно и във въззивно производство, Caves Andorranes и YX подават касационна жалба пред запитващата юрисдикция Cour de cassation (Касационен съд).
Този съд сезира Съда с два преюдициални въпроса, с които по същество иска да се установи дали член 2, параграф 2, трета алинея от Регламент № 1430/79 трябва да се тълкува в смисъл, че наличието на задължение за служебно възстановяване на митата от национален митнически орган зависи, от една страна, от това преди изтичането на тригодишен срок от вземането под отчет на същите мита този орган самостоятелно да е установил, че те са били недължимо платени, и от друга страна, от това посоченият орган да е бил запознат със самоличността на съответните оператори, както и с подлежащата на възстановяване на всеки от тях сума. В този контекст посочената юрисдикция иска да установи какви мерки трябва евентуално да предприеме същият орган, за да получи такава информация.
Съображения на Съда
Съдът констатира най-напред, че доколкото член 2, параграф 2, трета алинея от Регламент № 1430/79 категорично предвижда, че националните митнически органи „пристъпват служебно към възстановяване“, той въвежда задължение в тежест на тези органи за възстановяване, без да е необходимо съответният вносител да е поискал това. Посоченото задължение за служебно възстановяване зависи от това дали съответният национален митнически орган е установил самостоятелно преди изтичането на тригодишен срок от датата на вземане под отчет на съответните мита (
4
), че тези мита са били недължимо платени. За разлика от това не е необходимо възстановяването само по себе си да се осъществи в посочения срок, така че то може да се извърши след изтичането му.
Освен това, доколкото митата са наложени за точно определени суми, установени от националния митнически орган въз основа на митнически декларации, подадени за сметка на определено лице, констатацията на този орган, че такива мита са били недължимо платени, предполага по необходимост, че лице, известно на посочения орган, е платило недължимо определена сума, която също е известна на този орган. Следователно, когато националният митнически орган установи, че мита са били недължимо платени и трябва да бъдат възстановени, той по принцип е запознат както със самоличността на лицето, в полза на което трябва да се извърши възстановяването, така и с точния размер на подлежащата на възстановяване сума.
Всъщност този орган не може да се позовава на факта, че вече не разполага с подадените от заинтересованите лица митнически декларации или с индивидуалните решения, приети по отношение на тях, за да обоснове евентуален пропуск да възстанови на тези заинтересовани лица митата, за които е установил в предвидения в член 2, параграф 2, трета алинея от Регламент № 1430/79 тригодишен срок, че са били недължимо платени, тъй като до изтичането на този срок митническият орган е длъжен да съхранява документите и информацията, които могат да бъдат релевантни за евентуалното възстановяване.
При това положение, когато не по своя вина посоченият митнически орган не разполага с необходимата информация, за да извърши възстановяването на недължимо платените мита, той трябва, за да изпълни задължението си за възстановяване, произтичащо от посочената разпоредба, да вземе необходимите и подходящи мерки, за да получи тази информация. Несъмнено такива мерки не включват непропорционални проучвания, а именно проучвания, които биха изисквали да се използват човешки и материални ресурси без никаква връзка с това, което разумно може да се очаква от администрация, която полага дължимата грижа. При все това пасивното поведение на митническия орган под претекст, че не разполага с посочената информация, не е съвместимо нито с посоченото по-горе задължение за възстановяване, нито с изискванията, произтичащи от правото на добра администрация, което представлява общ принцип на правото на Съюза, приложим за държавите членки, когато прилагат това право.
Съдът заключава, че член 2, параграф 2, трета алинея от Регламент № 1430/79 трябва да се тълкува в смисъл, че наличието на задължение за служебно възстановяване на митата от национален митнически орган зависи от това преди изтичането на тригодишен срок от вземането под отчет на тези мита същият орган да е установил самостоятелно, че те са били недължимо платени. Тази констатация предполага, че този орган е бил запознат със самоличността на лицата, платили посочените мита, както и с подлежащата на възстановяване на всяко от тях сума. Когато посоченият орган не разполага, нито е можел да разполага с цялата необходима информация, за да извърши такова възстановяване в полза на лицето, което е платило недължимо събраните мита, или на лицата, встъпили в неговите права и задължения, същият орган трябва, за да изпълни задължението си за възстановяване, да вземе мерките, които, без да са непропорционални, са необходими и подходящи за получаване на тази информация и за извършване на възстановяването.
(
1
)	Регламент (ЕИО) № 1430/79 на Съвета от 2 юли 1979 година относно възстановяване или опрощаване на вносни или износни сборове (ОВ L 175, 1979 г., стр. 1), изменен с Регламент (ЕИО) № 3069/86 на Съвета от 7 октомври 1986 г. (ОВ L 286, 1986 г., стр. 1) (наричан по-нататък „Регламент № 1430/79“).
(
2
)	Мотивирано становище COM(90) 2042 окончателен.
(
3
)	Известие до вносителите и износителите на Ministère de l’Économie, des Finances et du Budget (Министерство на икономиката, финансите и бюджета на Франция), публикувано на 6 юни 1991 г. в Journal officiel de la République française (Официален вестник на Френската република).
(
4
)	Съгласно член 1, параграф 2, буква д) от Регламент № 1430/79 тази дата съответства на датата на приемане на административния акт, с който размерът на тези мита е бил първоначално определен от компетентните органи.