Жалба, подадена на 3 декември 2021 г. от PAO Severstal срещу решението, постановено от Общия съд (десети състав) на 22 септември 2021 г. по дело T-753/16, Severstal/Комисия
(Дело C-747/21 P)
Език на производството: английски
Страни
Жалбоподател: PAO Severstal (представители: M. Krestiyanova и N. Tuominen, lawyers)
Други страни в производството: Европейска комисия и Eurofer, European Steel Association, ASBL
Искания на жалбоподателя
Жалбоподателят моли Съда:
да отмени обжалваното решение,
да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това,
при условията на евентуалност, да върне делото за ново разглеждане от Общия съд,
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производството пред Съда, както и в производството пред Общия съд.
Основания и основни доводи
Жалбата се основава на следните твърдения:
Първо, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като е тълкувал неправилно член 18, параграф 1 от основния регламент1 и е направил неточни фактически констатации. Общият съд се основава на схващането, че съответният продукт е полуготово изделие, без да даде обяснение. Това обаче е (бил) първият спорен въпрос между страните Като не разглежда този спорен въпрос, нито преценява значението му за прилагането на член 18 параграф 1, Общият съд не разбира, че без да се разреши това първо разногласие между страните е невъзможно да се направи извод дали Комисията е приложила правилно член 18, параграф 1 в настоящото производство.
Второ, Общият съд е допуснал явна грешка в преценката при тълкуването на член 9, параграф 4 от основния регламент, като не е разгледал основни доводи или не е изложил мотиви. Под закрилата на Общия съд Комисията несъмнено е превишила пределите на разследвания период, като е избрала 2008 г. за „най-скорошната представителна година“, която не е засегната от финансовата криза. В тази връзка жалбоподателят твърди, че констатацията в обжалваното съдебно решение за наличието на вреда е опорочена, тъй като не произтича от претегляне на положителните и на отрицателните релевантни фактори. В този контекст жалбоподателят твърди, че намалението на производствените разходи на промишлеността на Съюза следва също да се свърже, наред с други фактори, с положението на промишлеността на Съюза след световната финансова криза от 2012 г. Общият съд обаче отказва дори да разгледа дали финансовата криза е засегнала и механизма на настъпване на вредата.
Трето, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като е тълкувал неправилно член 2, параграф 9 от основния регламент и не е разгледал всички доводи, някои от които изтъкнати от самия Общ съд. Общият съд не зачита собствената си практика, като незаконосъобразно приема, че корекциите по член 2, параграф 9 могат да се използват по аналогия и за изчисляването на маржа на вредата. Корекцията за разходи за продажба, общи и административни разходи и печалба на експортната цена CIF на жалбоподателя за целите на маржа на вредата е неподходяща, неоснователна и съставлява явна грешка в преценката, тъй като единствената релевантна експортна цена е действителната свободна пазарна цена CIF на границата на Съюза при навлизане на пазара на Съюза и конкурентната свободна пазарна цена на промишлеността на Съюза. Становището на жалбоподателя намира подкрепа в решение на Общия съд, T-383/17, Hansol Paper/Комисия1 (т. 196—204).
____________
1 Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 343, 2009 г., стр. 51).
1 Решение на Общия съд от 2 април 2020 г. (дело T-383/17, Hansol Paper/Комисия, EU:T:2020:139).