62020CC0562
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
G. PITRUZZELLA
представено на 12 май 2022 година (
1
)
Дело C‑562/20
SIA „Rodl & Partner“
срещу
Valsts ieņēmumu dienests
(Преюдициално запитване, отправено от Administratīvā rajona tiesa (Първоинстанционен административен съд, Латвия)
„Преюдициално запитване — Предотвратяване на използването на финансовата система с цел изпиране на пари и финансиране на тероризма — Директива (ЕС) 2015/849 — Оценка на рисковете, извършвана от задължените субекти — Автоматично прилагане на мерките за разширена комплексна проверка — Трета държава с висок риск от корупция — Публично оповестяване на санкциите“
1.
Настоящото преюдициално запитване, отправено от Administratīvā rajona tiesa (Първоинстанционен административен съд, Латвия), се отнася до тълкуването и валидността на някои основни разпоредби на Директива (ЕС) 2015/849 за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма (
2
).
2.
То предоставя възможност на Съда да изясни обхвата на няколко съществени аспекта на системата за предотвратяване на изпирането на пари и финансирането на тероризма, която е базирана на основания на риска подход, предвиден в тази директива, и по-специално границите на предоставената в това отношение свобода на преценка на държавите членки, както и обхвата на задълженията на задължените субекти по отношение на оценката на риска на техните клиенти и прилагането спрямо тях на подходящи мерки за комплексна проверка.
I. Правна уредба
А. Правото на Съюза
3.
Член 13, параграф 1, букви в) и г) от Директива 2015/849 предвижда, че „Мерките за комплексна проверка на клиента обхващат:
в)
оценяване и когато е приложимо[,] получаване на информация за целта и планираното естество на деловите взаимоотношения;
г)
осъществяване на постоянно наблюдение върху деловите взаимоотношения, включително внимателно проучване на сделките, предприети по време на целия период на тези взаимоотношения, за да се гарантира, че осъществяваните сделки са в съответствие с информацията, известна на задължения субект, за клиента, за профила на риска и стопанската дейност, включително, където е необходимо, произхода на средствата, и гарантиране, че притежаваните документи, данни или информация се актуализират“.
4.
Член 14, параграф 5 от Директива 2015/849, изменен с Директива 2018/843, гласи, че „[д]ържавите членки изискват от задължените субекти да прилагат мерките за комплексна проверка на клиента не само по отношение на всички нови клиенти, но и — през подходящи времеви интервали, по отношение на съществуващите клиенти в зависимост от риска, при промяна на обстоятелства от значение във връзка с даден клиент или когато задълженият субект има правно задължение в рамките на съответната календарна година да се свърже с клиента с цел преглед на относимата информация, свързана с действителния собственик или собственици, или ако задълженият субект е имал това задължение съгласно Директива 2011/16/ЕС на Съвета“.
5.
В член 18, параграфи 1 и 3 от Директива 2015/849, изменена с Директива 2018/843, се посочва:
„1.   В случаите, посочени в членове 18а—24, както и при други ситуации с по-висока степен на риск, които са установени от държавите членки или задължените субекти, държавите членки изискват от задължените субекти да прилагат мерки за разширена комплексна проверка на клиента, целящи подходящо управление и ограничаване на тези рискове. […]
3.   При оценяването на рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма държавите членки и задължените субекти отчитат най-малко изложените в приложение III фактори, обуславящи ситуации с потенциално по-висок риск“.
6.
Съгласно член 60, параграф 1, първа алинея и параграф 2 от Директива 2015/849:
„1.   Държавите членки гарантират, че решение за налагане на административна санкция или мярка за нарушение на националните разпоредби за транспониране на настоящата директива, което не може да бъде обжалвано, се публикува от компетентните органи на официалния им уебсайт веднага след като санкционираното лице бъде информирано за това решение. При публикуването се дава най-малко информация за вида и естеството на нарушението и за самоличността на отговорните лица. […]
2.   Ако държавите членки разрешават публикуването на решения, които се обжалват, компетентните органи публикуват веднага на официалния си уебсайт и тази информация, както и всяка последваща информация за резултата от обжалването. […]“.
7.
В точка 3, буква б) от приложение III на Директива 2015/849 се посочва, че „неизчерпател[ният] списък на факторите и видовете доказателства за потенциално по-висок риск по член 18, параграф 3“ включва в „рискови[те] фактори по отношение на географското разположение“„държави, чиито равнища на корупция или друга престъпна дейност са определени от надеждни източници като значителни“.
Б. Латвийското право
8.
Директива 2015/849 е транспонирана в латвийското право с Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas novēršanas likums (Закон за превенция на изпирането на пари и финансирането на тероризма и на разпространението на ядрени оръжия) от 17 юли 2008 г. (
3
) (наричан по-нататък „латвийският закон за борба с изпирането на пари“).
II. Фактите, главното производство и преюдициалните въпроси
9.
Жалбоподателят в главното производство, SIA Rodl & Partner (наричано по-нататък „Rodl & Partner“), е дружество, установено в Латвия, чиято дейност се състои по-специално в предоставянето на счетоводни услуги, одиторски услуги и данъчни консултации. То има качеството на задължен субект по смисъла на Директива 2015/849.
10.
В периода между 3 април 2019 г. и 6 юни 2019 г. служители на Службата за превенция на изпирането на пари (Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas pārvalde) на латвийската данъчна администрация (Valsts ieņēmumu dienests; наричана по-нататък „VID“) извършват проверка на Rodl & Partner. В рамките на тази проверка VID установява по-специално, че като задължен субект Rodl & Partner не е извършило и документирало оценка на рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма в съответствие с латвийския закон за борба с изпирането на пари по отношение на двама от своите клиенти: фондацията It izglītības fonds (наричана по-нататък „фондацията“) и дружеството SIA RBA Consulting (наричано по-нататък „RBA Consulting“).
11.
Първият клиент, т.е. фондацията, е установен в Латвия и целта му е да популяризира сектора на информационните технологии сред учащите. Тази фондация става клиент на Rodl & Partner на 25 октомври 2016 г. Съответният документ с идентификационни данни е подписан на 7 март 2017 г. от VR — гражданин на Руската федерация с разрешение за пребиваване в Латвия, който ръководи фондацията като нает служител. В посочения документ за действителен собственик на фондацията е посочено латвийското общество като цяло.
12.
Rodl & Partner приема, че за този клиент рискът от изпиране на пари и финансиране на тероризма трябва да бъде оценен като нисък. От друга страна, VID посочва, че от доклад от 22 юни 2018 г., публикуван на уебсайта на посочената по-горе служба на VID, както и от международната практика е видно, че възможното използване на неправителствени организации (наричани по-нататък „НПО“) е сред основните заплахи за финансиране на тероризма. Следователно според VID Rodl & Partner е било длъжно да извърши подробна проверка на клиента, отчитайки и обстоятелството, че той е свързан с трета държава с висок риск от корупция, а именно Руската федерация.
13.
Вторият клиент, RBA Consulting, е дружество, установено в Латвия, чиято дейност се състои в предоставянето на услуги в областта на връзките с обществеността и комуникацията. Едноличен съдружник и едноличен действителен собственик на това дружество е латвийски гражданин. От 28 декември 2017 г. то е клиент на Rodl & Partner. И за този клиент Rodl & Partner приема, че рискът трябва да бъде оценен като нисък.
14.
От друга страна, след като извършва анализ на извлеченията от текущата сметка на това дружество, VID установява, че по нея ежемесечно постъпват преводи в размер на 25000 EUR от Nord Stream 2 AG — дъщерно дружество на руското предприятие „Газпром“. Освен това се установява, че съответните фактури са издадени съгласно подписания на 1 януари 2018 г. договор между RBA Consulting и Nord Stream 2 AG. След поискване от страна на VID да бъде представено копие от договора Rodl & Partner не предоставя този документ, като твърди, че е проверил оригинала на договора в помещенията на клиента. При това положение VID стига до заключението, че при осъществяването на наблюдение върху деловите си взаимоотношения с посочения клиент Rodl & Partner не е обърнало достатъчно внимание на сделките на RBA Consulting с Nord Stream 2 AG — предприятие, принадлежащо на субект, установен в трета държава с висок риск от корупция.
15.
С решение от 11 юли 2019 г. на VID на Rodl & Partner е наложена парична глоба в размер на 3000 EUR за неспазване на изискванията на латвийския закон за борба с изпирането на пари. Въз основа на посоченото решение на 11 август 2019 г. VID публикува на своя уебсайт информация за нарушенията, извършени от Rodl & Partner. Решението за налагане на санкция е потвърдено с решение от 13 ноември 2019 г. на генералния директор на VID. Rodl & Partner подава пред запитващата юрисдикция искане за отмяна на последното решение, както за премахване на публикуваната в интернет информация за наложените му санкции.
16.
Запитващата юрисдикция отбелязва, на първо място, че нито Директива 2015/849, нито латвийският закон за борба с изпирането на пари предвиждат, че единствено поради правната си форма НПО сама по себе си представлява по-висок риск, поради което само на това основание трябва да се приложат мерки за разширена комплексна проверка на клиента. Тя отбелязва, че Rodl & Partner е изтъкнало, че ако VID счита, че задълженият субект трябва да прилага мерки за разширена комплексна проверка във всички случаи, в които негов клиент има правна форма на НПО или в които един от служителите ѝ е гражданин на трета държава с висок риск от корупция, възниква въпросът дали такова изискване не е непропорционално и дали не би трябвало да бъде предвидено в закона.
17.
Запитващата юрисдикция отбелязва също, че Руската федерация не е включена в списъка на високорисковите държави, публикуван от Групата за финансово действие срещу изпирането на пари (FATF) или в списъка на Европейската комисия на високорискови трети държави. Посочената юрисдикция счита, че е възможно да се приеме, че тази държава е държава с висок риск от корупция по смисъла на точка 3, буква б) от приложение III към Директива 2015/849 (
4
). Тя отбелязва обаче, че нито разпоредбите на Директива 2015/849, нито тези на латвийския закон за борба с изпирането на пари изискват пряко спрямо клиента да бъдат прилагани мерки за разширена комплексна проверка, когато гражданин на Руската федерация е просто служител на клиента. При тези обстоятелства юрисдикцията счита, че са налице съмнения относно тълкуването на член 18, параграфи 1 и 3 във връзка с точка 3, буква б) от приложение III към Директива 2015/849.
18.
На второ място, ако тези разпоредби трябва да се тълкуват в смисъл, че съществува автоматично задължение за предприемане на мерки за разширена комплексна проверка на клиента, когато е възможно да се установи риск, свързан с правната форма на клиента (НПО), както и риск, дължащ се на обстоятелството, че упълномощеното от клиента и наето от него лице е гражданин на трета държава с висок риск от корупция, би трябвало да се прецени дали подобно тълкуване е в съответствие с принципа на пропорционалност, установен в член 5 ДЕС.
19.
На трето място, запитващата юрисдикция има съмнение дали в конкретния случай VID не е преминала отвъд предвиденото в съответната правна уредба, като е приела, че обстоятелството, че RBA Consulting е търговски партньор на дъщерно дружество на руско предприятие, само по себе си е фактор, който повишава риска, свързан с клиента. Всъщност такава презумпция не е предвидена нито в латвийския закон за борба с изпирането на пари, нито в Директива 2015/849.
20.
На четвърто място, запитващата юрисдикция има съмнения дали VID не е превишила правомощията, предоставени ѝ от съответната правна уредба, като е изискала да се представи копие от договора, сключен между RBA Consulting и Nord Stream 2 AG. Следователно посочената юрисдикция иска да се установи дали член 13, параграф 1, букви в) и г) от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че изисква предоставянето на копие от договора, сключен между клиента и трето лице.
21.
На пето място, с оглед на обстоятелствата по настоящия случай запитващата юрисдикция счита, че е необходимо да се изясни дали член 14, параграф 5 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че предвижда — и ако това е така, дали е обосновано и пропорционално — че задълженият субект трябва да прилага мерки за разширена комплексна проверка на съществуващи клиенти, включително в ситуация, в която не са установени значителни промени в обстоятелствата на клиента, и дали такова задължение се прилага само във връзка с клиенти, за които е установен висок риск.
22.
Накрая, на шесто място, запитващата юрисдикция отбелязва, че част от информацията за нарушенията, извършени от Rodl & Partner, публикувана от VID на нейния уебсайт, съдържа неточности. Поради това тя поставя въпроса за тълкуването на член 60, параграфи 1 и 2 от Директива 2015/849.
23.
При тези обстоятелства запитващата юрисдикция решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 18, параграфи 1 и 3 от Директива 2015/849 във връзка с точка 3, буква б) от приложение III към нея да се тълкуват в смисъл, че посочените разпоредби: i) изискват автоматично от доставчик на външни счетоводни услуги да предприеме мерки за разширена комплексна проверка на клиента, поради факта че клиентът е неправителствена организация и че нает и упълномощен от клиента служител е гражданин на трета държава с висок риск от корупция, в случая Руската федерация, притежаващ разрешение за пребиваване в Латвия; и ii) изискват автоматично за този клиент да бъде определена по-висока степен на риск?
2)
При утвърдителен отговор на предходния въпрос, може ли посоченото тълкуване на член 18, параграфи 1 и 3 от Директива 2015/849 да се счита за пропорционално и следователно в съответствие с член 5, параграф 4, първа алинея от Договора за Европейския съюз?
3)
Трябва ли член 18 от Директива 2015/849 във връзка с точка 3, буква б) от приложение III към нея да се тълкува в смисъл, че установява автоматично задължение за предприемане на мерки за разширена комплексна проверка на клиента във всички случаи, в които търговски партньор на клиента, но не и самият клиент е свързан по някакъв начин с трета държава с висока степен на корупция, в случая Руската федерация?
4)
Трябва ли член 13, параграф 1, букви в) и г) от Директива 2015/849 да се тълкува в смисъл, че посочените разпоредби предвиждат, че при предприемането на мерки за разширена комплексна проверка на клиента задълженият субект трябва да получи от клиента копие от договора, сключен между клиента и трето лице, и следователно се счита, че проверката на договора на място е недостатъчна?
5)
Трябва ли член 14, параграф 5 от Директива 2015/849 да се тълкува в смисъл, че задълженият субект трябва да приложи мерки за разширена комплексна проверка на съществуващите търговски клиенти, включително когато не могат да се установят значителни промени в обстоятелствата на клиента и когато определеният от компетентния орган на държавите членки срок за предприемане на нови мерки за наблюдение не е изтекъл и посоченото задължение е приложимо само във връзка с клиенти, за които е определен висок риск?
6)
Трябва ли член 60, параграфи 1 и 2 от Директива 2015/849 да се тълкува в смисъл, че при публикуване на информация за решение за налагане на административна санкция или мярка за нарушение на националните разпоредби за транспониране на посочената директива, което не може да бъде обжалвано, компетентният орган е длъжен да гарантира точното съответствие на публикуваната информация с установената в решението информация?“.
III. Правен анализ
24.
Шестте преюдициални въпроса, поставени от запитващата юрисдикция в настоящото дело, се отнасят до тълкуването и валидността на няколко основни разпоредби на Директива 2015/849. Преди да отговоря, считам, че е уместно да изложа някои предварителни съображения относно редакцията на Директива 2015/849, приложима rationae temporis, както и относно системата за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, предвидена в тази директива.
А. Предварителни бележки
1.
По редакцията на Директива 2015/849, приложима rationae temporis
25.
От преписката е видно, че Rodl & Partner е направило анализ на риска съответно на 1 септември 2017 г. по отношение на фондацията и на 8 февруари 2018 г. по отношение на RBA Consulting. Проверките на VID са извършени между 3 април 2019 г. и 6 юни 2019 г., а спорното решение на VID е прието на 13 ноември 2019 г. Директива 2018/843, с която се изменя Директива 2015/849, е влязла в сила на 9 юли 2018 г. В член 4, параграф 1 от нея се определя срок за транспониране от държавите членки до 10 януари 2020 г.
26.
От изложеното по-горе следва, че оценките на риска, на които се основава Rodl & Partner, за да определи степента на риска и впоследствие мерките за комплексна проверка за своите двама клиенти, са извършени преди влизането в сила на директивата за изменение от 2018 г. Проверките на VID обаче са извършени след влизането в сила на тази директива, но преди изтичането на срока за нейното транспониране.
27.
При това положение съм съгласен с констатацията на Комисията по време на съдебното заседание, че както ще се види по-подробно в параграф 63 по-долу, в системата за предотвратяване на изпирането на пари и финансирането на тероризма, предвидена в Директива 2015/849, оценката на рисковете и последващото прилагане на мерки за комплексна проверка на клиента, съответстващи на степента на установения риск, е непрекъснат процес. От това според мен следва, противно на това, което запитващата юрисдикция, изглежда, предполага в отговора си на поставените от Съда въпроси, че не може се счита, че правната уредба, въз основа на която следва да се провери законосъобразността на извършената от задължения субект оценка на риска, трябва задължително да е приложимата към момента на извършване на първоначалната оценка. Всъщност в системата на Директива 2015/849 оценката на риска задължително е динамична по своя характер и задължените субекти са длъжни да актуализират своите оценки на риска (
5
). Следователно оценката на риска, направена от задължения субект по отношение на даден клиент — която обосновава предприемането на определени мерки за комплексна проверка на този клиент — трябва да бъде в съответствие с правната уредба, приложима към момента на проверката от страна на органите. Задълженият субект не може да оправдае несъответствието в своя анализ на риска и приложените в резултат на него мерки за комплексна проверка, като твърди, че първоначалният му анализ бил уреден от различни разпоредби.
28.
Според мен от тези съображения следва, че приложима към обстоятелствата по настоящото дело редакция на Директивата е действащата към момента на проверките, извършени от VID, а именно редакцията, изменена с Директива 2018/843.
29.
Като се има предвид това, следва също да се отбележи, че адресати на директивите са държавите членки (
6
). Задълженията за задължените субекти произтичат по принцип от закона, с който се транспонира самата директива. Когато VID извършва проверките, довели до спорното решение, срокът за транспониране на Директива 2018/843 все още не е изтекъл. От преписката не става ясно дали към момента на тези проверки латвийският закон за борба с изпирането на пари вече е бил изменен, за да транспонира измененията, въведени с тази директива. Във всеки случай задълженията, които е трябвало да изпълни Rodl & Partner, са били предвидените в приложимата към момента на проверките редакция на латвийския закон, която всъщност е цитирана от запитващата юрисдикция в акта за преюдициално запитване (
7
).
30.
Във всеки случай смятам, че направените с Директива 2018/843 изменения на разпоредбите на Директива 2015/849, посочени в поставените от запитващата юрисдикция преюдициални въпроси, не оказват съществено влияние върху отговорите, които трябва да бъдат дадени на тези въпроси (
8
). Освен това отбелязвам, че тези въпроси не поставят проблеми относно несъвместимостта на националното законодателство с разпоредбите на Директива 2015/849.
2.
По системата за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, предвидена в Директива 2015/849
а)
По системата за превенция чрез подход, основан на риска
31.
Съдът вече е постановил, че основната цел на Директива 2015/849, както е видно от член 1 във връзка със съображение 1 от нея, е предотвратяване на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, за да се избегне възможността потоците от пари с незаконен произход да навредят на целостта, стабилността и репутацията на финансовия сектор и да застрашат вътрешния пазар на Съюза и международното развитие (
9
). Тази директива е приета в международен контекст, за да направи приложими и задължителни в Съюза препоръките на FAТF (
10
).
32.
В този смисъл разпоредбите на Директива 2015/849 имат превантивен характер, доколкото имат за цел да установят, чрез подход, основан на риска, набор от възпиращи мерки, които позволяват ефективна борба с изпирането на пари и финансирането на тероризма, както и опазване на стабилността и целостта на финансовата система (
11
).
33.
Както е видно от съображения 22 и 23 от Директива 2015/849, посоченият по-горе комплексен подход, основан на риска (
12
), е необходим на държавите членки и на Съюза, за да идентифицират, разберат и ограничат рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма, пред които са изправени. Основаният на риска подход предполага оценка на тези рискове, която в системата на Директива 2015/849 (
13
) се извършва на три равнища: на равнището на Съюза — от Комисията (член 6) (
14
), на равнището на всяка държава членка (член 7) и на равнището на задължените субекти (член 8).
34.
По-специално, съгласно член 7 от Директива 2015/849 всяка държава членка трябва да предприеме подходящи мерки, за да установи, оцени, разбере и ограничи засягащите я рискове от изпиране на пари и финансиране на тероризма и редовно да актуализира тази оценка на риска.
35.
Съгласно член 8 от посочената директива задължените субекти трябва пропорционално на тяхното естество и размер да предприемат необходимите мерки, за да установят и оценят рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма, като отчитат рискови фактори, включително тези, които се отнасят по-специално до техните клиенти, държави или географски зони.
36.
Посочената оценка на риска е предпоставка за приемането на подходящи превантивни мерки, т.е. мерки за комплексна проверка на клиента, насочени към избягване, или най-малкото към възпрепятстване, доколкото е възможно, на изпирането на пари и финансирането на тероризма (
15
). Всъщност без подобна оценка на риска съответната държава членка или, евентуално, заинтересованият субект не може да реши какви мерки да приложи в отделния случай (
16
).
37.
Сам по себе си рискът обаче се променя, а променливите величини, поотделно или заедно, могат да увеличават или намаляват потенциалния риск, като по този начин влияят върху подходящото равнище на превантивните мерки (
17
). Следователно съществува връзка между оценката на риска и мерките за комплексна проверка в смисъл, че степента на комплексна проверка зависи от това дали рискът е по-голям, или по-малък (
18
). В това отношение Съдът е посочил ясно, че мерките за комплексна проверка трябва да имат конкретна връзка с риска от изпиране на пари и финансиране на тероризма и да бъдат съизмерими с него (
19
).
38.
В този контекст в Директива 2015/849 се разграничават три вида мерки за комплексна проверка, които задължените субекти трябва да прилагат спрямо своите клиенти в зависимост от степента на установения риск: стандартни, опростени и засилени мерки (
20
).
39.
Що се отнася до стандартните мерки за комплексна проверка на клиента, те са уредени по-специално в членове 13 и 14 от Директива 2015/849. Съгласно член 13, параграф 1 от Директивата те обхващат идентифициране на клиента (буква a) и на действителния собственик (буква б), оценяване и когато е приложимо, получаване на информация за целта и планираното естество на деловите взаимоотношения (буква в), както и осъществяване на постоянно наблюдение върху деловите взаимоотношения (буква г). Съгласно параграф 2 от същия член задължените субекти могат да определят степента на прилагане на тези мерки като отчитат риска.
40.
Що се отнася до опростените мерки, от член 15, параграфи 1 и 2 от Директива 2015/849 следва, че ако държавата членка или задълженият субект установи области с по-нисък риск или ако задълженият субект се увери в по-ниската степен на риска, произтичащ от деловите отношения с клиента или сделката, на задължените субекти може да бъде разрешено да прилагат опростени мерки за комплексна проверка на клиента.
41.
Накрая, що се отнася до засилените мерки, от член 18, параграф 1 от Директива 2015/849 е видно, че в случаите, посочени в членове 18а—24 от Директивата, както и при други ситуации с по-висок риск, които са установени от държавите членки или задължените субекти, последните трябва да прилагат мерки за разширена комплексна проверка на клиента, целящи целесъобразното управление и ограничаване на тези рискове.
42.
От това следва, че с изключение на специфичните случаи, предвидени в членове 18а—24 от Директива 2015/849 — в които прилагането на мерки за разширена комплексна проверка е автоматично — в съответствие с посочената в точка 37 по-горе необходима връзка между оценката на степента на риска от изпиране на пари и финансиране на тероризма и съразмерността на превантивните мерки, прилагането на засилени мерки предполага установяването на по-висок риск от страна на държавата членка или задължения субект. По-конкретно, приложимите мерки за разширена комплексна проверка на клиента трябва да се основават на оценката за съществуването и по-високата степен на риска от изпиране на пари или финансиране на тероризма (
21
).
43.
В това отношение от член 18, параграф 1 във връзка с параграф 3 от Директива 2015/849 е видно, че за да определят случаите на по-висок риск извън предвидените в членове 18а—24 от Директивата, държавите членки и задължените субекти трябва да отчитат най-малко изложените в приложение III от тази директива фактори, обуславящи ситуации с потенциално по-висок риск. Това приложение съдържа неизчерпателен списък на факторите и видовете елементи, обуславящи такъв риск.
б)
По ролята на държавите членки в основания на риска подход на Директива 2015/849
1) По широката свобода на преценка на държавите членки
44.
С Директива 2015/849 се извършва само минимално хармонизиране в областта на борбата с изпирането на пари (
22
). Както става ясно от горните съображения, тя предоставя широка свобода на действие на държавите членки както по отношение на определянето на рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма, така и по отношение на подходящите мерки за предотвратяване, избягване или поне възпрепятстване на такива дейности.
45.
От една страна, в Директива 2015/849 изрично се признава, че държавите членки могат да бъдат засегнати по различен начин от различни рискове, свързани с изпирането на пари и финансирането на тероризма (
23
). Както посочват Комисията в съдебното заседание и Република Латвия — в своето писмено становище, тези диференцирани рискове могат да зависят от специфичното положение на всяка държава членка и могат да се променят в зависимост от множество фактори, като например географското местоположение или икономическото и социалното положение.
46.
От друга страна, посочената директива оставя на всяка държава членка правомощието да определи степента на защита, която счита за подходяща по отношение на установената степен на риск от изпиране на пари и финансиране на тероризма (
24
).
47.
Тази свобода на преценка по отношение на степента на защита, предоставена на държавите членки с Директива 2015/849, се отнася както до възможността за допускане на мерки за опростена комплексна проверка на клиента, когато бъде установена ниска степен на риск, така и — извън случаите, изрично предвидени в членове 18а—24 от същата — до изискването за прилагане на мерки за разширена комплексна проверка на клиента, когато бъде установена по-висока степен на риск.
48.
Що се отнася по-конкретно до засилените мерки, Съдът вече изрично е признал съществуването на значителна свобода на преценка, с която разполагат държавите членки по отношение на подходящия начин за въвеждане на задължението да се предвидят мерки за засилена комплексна проверка и за определяне както на ситуациите, в които съществува такъв висок риск, така и на подходящите мерки за разширена комплексна проверка (
25
). Освен това съществуването на такава свобода на преценка е изрично посочено в текста на член 18, параграф 1 от Директива 2015/849 (
26
).
49.
Необходимо е също да се отбележи, че член 5 от Директива 2015/849 изрично позволява на държавите членки да приемат или да запазят в сила по-строги разпоредби, за да предотвратяват изпирането на пари и финансирането на тероризма, в рамките на правото на Съюза (
27
). Съдът е изяснил, че „по-строгите разпоредби“, предвидени в тази разпоредба, може да са свързани със ситуации, за които тази директива предвижда някакъв вид комплексна проверка на клиента, както и с други ситуации, които държавите членки считат за рискови (
28
). Освен това посоченият член се прилага по отношение на всички разпоредби в областта, обхваната от Директива 2015/849, за да предотвратява изпирането на пари и финансирането на тероризма (
29
).
50.
От всички изложени по-горе съображения следва, че Директива 2015/849 предоставя широка свобода на действие на държавите членки, които могат било да установят степен на защита, по-висока от избраната от законодателя на Съюза, и да разрешат или изискат други мерки за комплексна проверка на клиента, различни от предвидените в тази директива, упражнявайки компетентността по този член 5, било да идентифицират други високорискови ситуации, упражнявайки правото на преценка, което имат по силата на посочения член 18. В тези случаи държавите членки могат например да определят специфични мерки, които да се приложат в конкретни ситуации, или да позволят на задължените субекти да приложат, въз основа на оценката на риска, мерките, счетени за съизмерими с конкретния риск (
30
).
2) По обхвата и границите на широката свобода на преценка на държавите членки
51.
В този контекст обаче е необходимо да се изясни, както впрочем е видно от обсъждането, проведено по време на съдебното заседание, обхватът и границите на широката свобода на преценка, предоставена на държавите членки с Директива 2015/849, с оглед на общите принципи на правото на Съюза. В текста на самата директива, и по-специално в член 5, се припомня, че от държавите членки във всички случаи се изисква да действат „в рамките на правото на Съюза“.
52.
По-конкретно, във връзка с общия принцип на правна сигурност възниква въпросът за подходящото правно основание за установяване от страна на държавите членки — в рамките на горепосочената директива — на други рискови фактори, които могат да обосноват или дори да наложат прилагането на мерки за разширена комплексна проверка на клиента.
53.
Всъщност следва да се провери дали с оглед на общия принцип на правна сигурност е необходимо всички съставни елементи на рисковите фактори, установени от държавите членки, да бъдат изрично определени в законодателен акт, с конкретно посочване например на държавите или видовете организации, които са свързани с по-висока степен на риск, обосноваваща прилагането на засилени мерки.
54.
В това отношение считам, че в приложение на принципите на законност и правна сигурност определянето на рисковите фактори като цяло, което може евентуално да засегне субективни положения или дори основни права, по принцип трябва да се основава на актове с ранг на закон. Но също така считам, че законът не трябва и не може да установи изчерпателна правна уредба за всички специфични рискови фактори.
55.
Всъщност, като се има предвид динамичният характер както на икономическите отношения, така и на престъпните дейности, според мен е невъзможно да се определят изчерпателно ex ante всички възможни фактори, които могат да влияят върху оценката на риска от изпиране на пари или финансиране на тероризма. Както изрично е посочено в съображение 30 от Директива 2015/849, сам по себе си рискът има променлив характер. Поради това е необходимо да се осигури известна гъвкавост на системата, която дава възможност за динамично адаптиране при установяването на тези фактори, винаги обаче при спазване на принципа на правна сигурност и защитата на основните права, гарантирани от правото на Съюза.
56.
Следователно според мен правото на Съюза допуска законът да определя общи категории риск, които в съответствие с конституционните изисквания, специфични за всяка държава членка, да бъдат уточнени в други и последващи актове, които не са непременно с ранг на закони (
31
). Тези актове обаче трябва да бъдат надлежно оповестени, тъй като е необходимо те да бъдат известни на обществеността, и по-специално на задължените субекти, от които се изисква да извършват оценки на риска чрез прилагане на тези критерии на практика.
57.
Определянето на тези рискови елементи, както и на подходящите мерки за намаляване на тези рискове трябва освен това да бъде в съответствие с другите общи принципи на правото на Съюза. Сред тях са принципът на пропорционалност, посочен във втория преюдициален въпрос, и принципът на недопускане на дискриминация, установен по-конкретно в член 21 от Хартата на основните права, който забранява всяка форма на дискриминация, основана по-специално на принадлежност към национално малцинство. Следователно упражняването от държавите членки на предоставената им от Директива 2015/849 свобода на преценка не трябва да надхвърля границите на необходимото за постигане на целите за предотвратяване и борба с изпирането на пари и финансирането на тероризма и не трябва да води до дискриминация.
в)
По ролята на задължените субекти в основания на риска подход на Директива 2015/849
58.
Както беше отбелязано в точка 35 по-горе и както е видно от членове 8 и 11—18 от Директива 2015/849, в системата за предотвратяване на изпирането на пари и финансирането на тероризма, създадена с тази директива чрез основан на риска подход, задължените субекти играят ключова роля при оценката на рисковете от тези дейности. Както посочва Комисията в съдебното заседание, тази основна роля се обяснява с близостта на задължените субекти до извършването на икономическите дейности и следователно до евентуално незаконните дейности, което поставя тези субекти в най-добрата позиция за установяване на евентуални подозрителни сделки.
59.
В това отношение Директива 2015/849 предвижда задължение за тези субекти да предприемат подходящи мерки за установяване и оценка на рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма, като вземат предвид съответните рискови фактори, както и задължение да прилагат подходящи мерки за комплексна проверка.
60.
Оценката на риска и последващото прилагане на мерки за комплексна проверка на клиента от страна на задължените субекти включват вземането на решения въз основа на обективни данни с цел по-ефективно справяне с рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма (
32
). Тази оценка се отнася до конкретни ситуации и следователно не трябва да се извършва абстрактно. Съгласно посочения по-горе комплексен подход тя трябва да отчита всички фактори, които могат да влияят върху идентифицирането на риска.
61.
В това отношение в член 8, параграф 2 от Директива 2015/849 изрично е посочено, че оценките на риска, извършени от задължените субекти, трябва да бъдат документирани, актуализирани и достъпни за съответните компетентни органи и саморегулиращи се органи.
62.
Изискването за документиране и представяне на доказателства пред органите по отношение на извършените от задължените субекти оценки и последващите решения, взети от тях за мерките за комплексна проверка, се съдържа и в член 13, параграф 4 от Директива 2015/849. Тази разпоредба изисква задължените субекти да са в състояние да удостоверят пред компетентните органи или саморегулиращите се органи, че приложените мерки за комплексна проверка са подходящи с оглед на установените рискове от изпиране на пари и финансиране на тероризма (
33
).
63.
Освен това оценката на риска е динамичен и доколкото е разумно, непрекъснат процес. Това произтича, от една страна, от задължението, предвидено в посочения по-горе член 8, параграф 2 от Директива 2015/849, да се актуализират оценките на риска и от друга страна, от задължението по член 13, параграф 41, буква г) от Директива 2015/849 да се извършва постоянно наблюдение на деловите отношения и да се познава рисковият профил на клиента, като се актуализират наличните документи, данни и информация.
64.
Трябва също така да се отбележи, че в съответствие с принципа на пропорционалност задълженията, наложени на задължените страни, не могат да бъдат непропорционални. Това изискване е изрично посочено в член 8, параграф 1, последно изречение от Директива 2015/849, съгласно който мерките, предприемани от задължените субекти въз основа на тази директива, трябва да съответстват на тяхното естество и техния размер. Това изискване произтича и от текста на съображение 2 от Директивата, в който се подчертава необходимостта от прилагане на балансиран подход и изрично се посочва „нуждата, […], да се създаде регулаторна среда, която да позволява на дружествата да развиват стопанската си дейност, без да понасят прекомерни разходи за постигане на съответствие“.
65.
От изложеното по-горе според мен следва, че в системата за превенция, създадена с Директива 2015/849, задълженият субект трябва да бъде в състояние да докаже пред органите, от една страна, че е извършил възможно най-пълен анализ на риска в рамките на разумното и пропорционално на неговото естество и размер, що се отнася до рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма, като е взел предвид всички релевантни фактори и източници, и от друга страна, че е приложил подходящи мерки за наблюдение на клиента, съответстващи във всеки отделен случай на установената степен на риск.
66.
Именно въз основа на всички изложени по-горе съображения е необходимо да се анализират преюдициалните въпроси, поставени от запитващата юрисдикция.
Б. По първия и втория преюдициален въпрос
67.
С първия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали член 18, параграфи 1 и 3 от Директива 2015/849 във връзка с точка 3, буква б) от приложение III към нея трябва да се тълкува в смисъл, че посочените разпоредби изискват автоматично от задължения субект да определи по-висока степен на риск за клиент и впоследствие да предприеме спрямо него мерки за разширена комплексна проверка на клиента, поради факта че този клиент е НПО и че наетият и упълномощен от клиента служител е гражданин на трета държава с висок риск от корупция.
68.
С втория си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали при утвърдителен отговор на първия въпрос така тълкуваните разпоредби са в съответствие с принципа на пропорционалност, предвиден в член 5, параграф 4, първа алинея ДЕС.
69.
Както беше отбелязано в точка 41 по-горе, член 18, параграф 1 от Директива 2015/849 предвижда мерките за разширена комплексна проверка да се прилагат в две ситуации: от една страна, в случаите, посочени в членове 18а—24 от нея, и от друга страна, в други случаи, свързани с по-високи рискове, установени от държавите членки или от задължените субекти. Тъй като от акта за преюдициално запитване не е видно, че настоящият случай попада в някой от случаите, посочени в членове 18а—24 от Директива 2015/849, следва да се приеме, че първият преюдициален въпрос се отнася до втората ситуация.
70.
В това отношение от член 18, параграф 1 във връзка с параграф 3 от Директива 2015/849 е видно, че при определянето на случаите на по-висок риск държавите членки и задължените субекти трябва да отчитат най-малко изложените неизчерпателно в приложение III към тази директива фактори, обуславящи ситуации с потенциално по-висок риск.
71.
Както е видно от точки 42 и 43 по-горе, с изключение на случаите, предвидени в членове 18а—24 от Директива 2015/849, при прилагането на основания на риска подход, на който се основава цялата система за превенция, създадена с посочената директива, евентуалното определяне на по-висока степен на риск за даден клиент и предприемането впоследствие спрямо него на мерки за разширена комплексна проверка на клиента трябва да се основава на подробна оценка на риска по отношение на този клиент. От точка 60 по-горе следва също, че тази оценка трябва да отчита всички фактори, които могат да влияят върху определянето на степента на риска, свързан с този клиент.
72.
От това следва, че извън посочените по-горе случаи по членове 18а—24 от Директива 2015/849 определянето на по-висока степен на риск за даден клиент и предприемането впоследствие спрямо него на мерки за разширена комплексна проверка на клиента не е автоматично. Вместо това предприемането на засилени мерки трябва да е в резултат на оценка във всеки отделен случай на специфичния риск, свързан с този клиент, извършена от задължения субект въз основа на критериите, установени от съответната държава членка или от самия задължен субект по отношение на всички релевантни рискови фактори.
73.
В първия преюдициален въпрос запитващата юрисдикция се позовава на два специфични рискови фактора: от една страна, обстоятелството, че клиентът е НПО, и от друга страна, обстоятелството, че нает и упълномощен от клиента служител е гражданин на трета държава с висок риск от корупция, в случая Руската федерация.
74.
Що се отнася до първия от тези фактори, запитващата юрисдикция посочва, че нито Директива 2015/849, нито латвийският закон за борба с изпирането на пари предвиждат, че НПО като такава само поради правната си форма представлява случай с по-висок риск.
75.
В това отношение, както е видно от точка 44 и сл. от настоящото заключение, в системата, предвидена в Директива 2015/849, държавите членки разполагат с широка свобода на преценка при определянето на специфичните за тях рискове от изпиране на пари и финансиране на тероризма. Следователно те могат да идентифицират други високорискови ситуации (
34
).
76.
В тази връзка следва да се отбележи, че от член 6, параграф 12, точка 1 от латвийския закон за борба с изпирането на пари е видно, че при оценката на рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма задълженият субект е длъжен да отчете, наред с обстоятелствата, оказващи влияние върху риска, и риска, свързан с правната форма на клиента. Следователно изглежда — което трябва да бъде проверено от запитващата юрисдикция, която единствено е компетентна да прилага националното право — че латвийският закон за борба с изпирането на пари изрично предвижда правната форма на клиента като рисков фактор, който трябва да бъде взет предвид при анализа на риска, извършван от задължения субект.
77.
Освен това в писменото си становище латвийското правителство изтъква, че в доклад от 2019 г. на Службата за превенция на изпирането на пари към VID (
35
) се посочва, че НПО са особено уязвими по отношение на изпирането на пари и финансирането на тероризма, по-специално НПО, които не са регистрирани като организации от обществен интерес. Латвийското правителство цитира и други източници на информация, свързани конкретно с Латвия (
36
), от които може да се заключи, че правната форма на фондацията или НПО е елемент, който трябва да се разглежда като потенциален високорисков фактор в рамките на оценката на риска.
78.
В това отношение в точка 56 по-горе отбелязах, че според мен правото на Съюза допуска законът да определя общи категории рискове (като например в настоящия случай правната форма на клиента), които впоследствие да бъдат уточнени (в настоящия случай конкретно правната форма на НПО или на фондация) в други и последващи актове, които не са непременно с ранг на закони. Запитващата юрисдикция обаче трябва да установи конкретно дали в латвийската правна система обстоятелството, че клиентът има правна форма на фондация или НПО, действително трябва да се счита за фактор с потенциално по-висок риск, който задълженият субект е длъжен да вземе предвид съгласно националното право при анализа на риска, който трябва да извърши по отношение на свой клиент.
79.
Ако случаят е такъв, тогава се налага изводът, че макар обстоятелството, че клиентът има правна форма на НПО, да не води автоматично до определяне на високорисков профил на този клиент — с последващо автоматично прилагане на мерки за разширена комплексна проверка — евентуалното неотчитане на това обстоятелство представлява пропуск при оценката на риска от изпиране на пари и финансиране на тероризма, извършвана по отношение на клиента. Освен това, както следва от точки 61 и 62 по-горе, задълженият субект трябва да е в състояние да докаже пред компетентните органи целесъобразността на своя анализ на риска и следователно че е взел предвид всички релевантни фактори в този анализ.
80.
Що се отнася до втория от посочените в точка 73 по-горе фактори — а именно обстоятелството, че нает и упълномощен от клиента служител е гражданин на трета държава с висок риск от корупция — следва да се отбележи, че както посочва запитващата юрисдикция, Руската федерация не фигурира и не е фигурирала към момента на релевантните факти в списъка на високорисковите държави, публикуван от FATF (
37
), нито в изготвения от Комисията списък на високорисковите трети държави (
38
).
81.
Въпреки това от точка 3, буква б) от приложение III към Директива 2015/849, посочена в член 18, параграф 3 от нея, е видно, че сред географските фактори, обуславящи ситуации с потенциално висок риск, е посочен факторът „държави, чиито равнища на корупция или друга престъпна дейност са определени от надеждни източници като значителни“.
82.
Освен това следва да се отбележи, че в член 111, параграф 3 от латвийския закон за борба с изпирането на пари се посочва, че при изпълнение на задълженията за извършване на комплексна проверка на клиента задължените субекти трябва да вземат предвид поне някои фактори за повишаване на риска, сред които в точка 2, буква b) е посочено обстоятелството, че клиентът или неговият действителен собственик е свързан с държава или територия с висок риск от корупция.
83.
В това отношение запитващата юрисдикция отбелязва, че Руската федерация може да се разглежда като държава или територия с висок риск от корупция (
39
). Освен това в съдебното заседание латвийското правителство се позовава на насоки и различни други информационни материали, публикувани на уебсайта на VID, в които изрично се подчертава, че на практика в Латвия наличието на връзка с Руската федерация се счита за фактор, който може да увеличи риска от изпиране на пари. Впрочем изглежда разумно да се приеме, че в съответствие с отбелязаното в точка 44 по-горе факторите, свързани с географското положение и икономическото и социалното положение на Република Латвия, могат да обосноват, при прилагане на посочената по-горе свобода на преценка, предоставена на държавите членки с Директива 2015/849, специфичен подход на тази държава членка по отношение на Руската федерация. Следователно изглежда — което трябва да бъде анализирано от запитващата юрисдикция, която единствено е компетентна да прилага националното право — че наличието на „връзка“ на клиента или на действителния собственик с Руската федерация се приема в латвийското право като фактор с потенциално по-висок риск, който задълженият субект е длъжен да вземе предвид съгласно националното право при анализа на риска, който трябва да извърши по отношение на свой клиент.
84.
Ако случаят е такъв, тогава се налага изводът — подобно на извода, направен по отношение на фактора, свързан с правната форма на НПО — че макар обстоятелството, че клиентът има връзка с Руската федерация, да не води автоматично до определяне на високорисков профил на този клиент — с последващо автоматично прилагане на мерки за разширена комплексна проверка — то представлява рисков фактор, който задължително трябва да бъде взет предвид при оценката на риска на клиента от страна на задължения субект. Следователно евентуалното неотчитане на това обстоятелство също представлява пропуск при оценката на риска от изпиране на пари и финансиране на тероризма, извършвана по отношение на клиента.
85.
Без да се засягат преценките, които запитващата юрисдикция трябва да направи въз основа на латвийското право, все пак трябва да се изложат някои съображения относно понятието „връзка“. Всъщност, за да бъде в съответствие с принципа на пропорционалност, тази връзка трябва да има известно значение и да е свързана по някакъв начин с риска от изпиране на пари и финансиране на тероризма.
86.
При тези обстоятелства фактът, че обикновен служител на клиента е гражданин на държава, в която има риск от изпиране на пари, не ми се струва, че представлява достатъчна връзка, за да се приеме, че може да е налице фактор с повишен риск. Подобен подход би могъл евентуално да доведе и до дискриминация в противоречие с принципа на недопускане на дискриминация, посочен в точка 57 по-горе. Положението би могло да бъде различно обаче, ако връзката се отнася например до действителния собственик на клиента или до служител, който изпълнява роля, която му позволява да извършва дейности, които евентуално могат да бъдат свързани с изпиране на пари.
87.
Актът за преюдициално запитване не предоставя достатъчно информация, по-специално по отношение на ролята във фондацията на VR, който е гражданин на Руската федерация, за да се вземе отношение по този аспект. Не мога обаче да не отбележа, че от този акт следва, че като действителен собственик на фондацията е посочено латвийското общество като цяло — извод, който изглежда в явно противоречие с понятието „действителен собственик“, използвано в Директива 2015/849 (
40
). Във всеки случай запитващата юрисдикция трябва да провери тези обстоятелства.
88.
Накрая, за да дам възможно най-изчерпателен отговор на запитващата юрисдикция, считам за необходимо да отбележа още, на първо място, че както следва от точки 61 и 62 по-горе и както беше отбелязано от Комисията в съдебното заседание, Rodl & Partner трябва да докаже защо с оглед на положението на клиента и при наличието на определени фактори, обуславящи ситуации с потенциално висок риск, е стигнало до заключението, че при въпросния клиент има само нисък риск и че следователно е достатъчно да се приложат опростени мерки.
89.
На второ място, с оглед на преписката изглежда, че VID е санкционирала Rodl & Partner не за това, че не е приложило засилени мерки по отношение на своя клиент въз основа на национална практика на VID, според която задълженият субект трябва да прилага мерки за разширена комплексна проверка на клиента, когато този клиент има правна форма на НПО или един от неговите служители е гражданин на трета държава с висок риск от корупция (
41
). Латвийското правителство оспорва съществуването на такава практика. От преписката по-скоро изглежда, че VID е санкционирала Rodl & Partner за недостатъчен анализ на риска и за това, че в този анализ не е взело предвид фактори, които евентуално биха могли да променят оценката на риска по отношение на двамата му клиенти. Очевидно е, че запитващата юрисдикция трябва да провери този аспект.
90.
С оглед на всичко изложено по-горе предлагам на Съда да отговори на първия преюдициален въпрос, както е посочено в точка 1 от раздел IV на настоящото заключение. Поради това считам, че не е необходимо да се отговаря на втория преюдициален въпрос, който е отправен само в случай на утвърдителен отговор на първия въпрос.
В. По третия преюдициален въпрос
91.
С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали член 18 от Директива 2015/849 във връзка с точка 3, буква б) от приложение III към нея трябва да се тълкува в смисъл, че установява автоматично задължение за предприемане на мерки за разширена комплексна проверка на клиента във всички случаи, в които търговски партньор на клиента, но не и самият клиент, е свързан по някакъв начин с трета държава с висока степен на корупция.
92.
От съображенията, изложени във връзка с първия преюдициален въпрос, по-конкретно в точки 69—72 по-горе, следва, че извън случаите по членове 18а—24 от Директива 2015/849, определянето на по-висока степен на риск за даден клиент и предприемането впоследствие спрямо него на мерки за разширена комплексна проверка на клиента не е автоматично, а трябва да е в резултат на оценка във всеки отделен случай на специфичния риск, свързан с този клиент, извършена от задължения субект въз основа на критериите, установени от съответната държава членка или от самия задължен субект по отношение на всички релевантни рискови фактори.
93.
От тези съображения, които са приложими mutatis mutandis към настоящия преюдициален въпрос във връзка с евентуалното автоматично прилагане на мерки за разширена комплексна проверка, следва, че отговорът на третия преюдициален въпрос според мен също трябва да бъде отрицателен.
94.
Като се има предвид това, за да се предостави обаче на запитващата юрисдикция възможно най-полезен отговор, е необходимо да се разгледа по-подробно въпросът за значението в рамките на системата за предотвратяване на изпирането на пари и финансирането на тероризма, предвидена в Директива 2015/849, на случаите, в които търговски партньор на клиента, но не и самият клиент е свързан по някакъв начин с трета държава с висока степен на корупция.
95.
В това отношение следва да се отбележи, както вече беше подчертано по-горе, че в приложение III към Директива 2015/849 са изброени фактори, свързани с географското разположение, обуславящи ситуации с потенциално по-висок риск, сред които са „държави, чиито равнища на корупция или друга престъпна дейност са определени от надеждни източници като значителни“. В това приложение не се прави никакво разграничение според това дали факторите, свързани с географското разположение, се отнасят до клиента, или до неговите търговски партньори. Освен това от член 8, параграф 1 от Директива 2015/849 е видно, че при оценката на риска, която трябва да бъде извършена от задължените субекти, трябва да се отчитат рисковите фактори, свързани не само с техните клиенти, но и по-специално със „сделките“. Подходът, според който анализът на рисковите фактори не се ограничава само до клиента като субект, а и до неговите търговски сделки, се потвърждава впрочем от разпоредбата на член 13, параграф 1, буква г) от Директива 2015/849, отнасяща се до мерките за комплексна проверка на клиента. Тази разпоредба всъщност предвижда, че задължението за осъществяване на постоянно наблюдение върху деловите взаимоотношения включва и търговската дейност на клиента.
96.
От друга страна, основната цел на Директива 2015/849, припомнена в точка 31 по-горе, е в полза на широко тълкуване на понятието „риск, свързан с географското разположение“, което включва не само произхода на клиента от „държави, чиито равнища на корупция или друга престъпна дейност са определени от надеждни източници като значителни“, но и други възможни връзки с тази държава, като търговска дейност или значителни търговски приходи, свързани с нея. В това отношение отбелязвам, че от Насоките на FATF относно основан на риска подход за доставчиците на счетоводни услуги (
42
) — които обаче могат да бъдат от значение за тълкуването на Директива 2015/849 (
43
) — е видно, че обстоятелството, че източниците на богатство (source of wealth) на клиента, които включват търговските приходи, произхождат от държава с по-висок риск, представлява рисков фактор, който трябва да бъде взет предвид от субектите, предоставящи счетоводни услуги (
44
).
97.
Като се има предвид това, както беше посочено в точка 29 по-горе, задълженията за задължените субекти произтичат по принцип от националния закон за транспониране, а не пряко от Директива 2015/849. В член 111, параграф 3 от латвийския закон за борба с изпирането на пари, посочен в параграф 82 по-горе, е предвидено, че обстоятелството, че клиентът или неговият действителен собственик е свързан с държава или територия с висок риск от корупция, се счита за рисков фактор, който трябва да се вземе предвид при оценката на риска. Следователно, за разлика от приложение III към Директива 2015/849, тази разпоредба, изглежда, ограничава в субективен план значението на фактора, свързан с географското разположение, до самия клиент или до неговия действителен собственик.
98.
Тази разпоредба обаче трябва да се тълкува в съответствие с Директива 2015/849, което следва да направи запитващата юрисдикция. В това отношение освен това отбелязвам, че от изложените по-горе съображения следва, че тълкуването в съответствие с тази директива изисква тази разпоредба да се тълкува в смисъл, че тя включва като рисков фактор, свързан с географското разположение, и връзката на клиента с държава или територия с висок риск от корупция по отношение на приходите от търговска дейност на клиента, а следователно на сделките, извършвани от клиента във връзка с тази държава, включително приходите от търговска дейност с търговски партньори, свързани с трета държава с висока степен на корупция.
99.
Като се има предвид това, изискването за пропорционалност, на което се позовах в точка 64 по-горе, налага да се вземат предвид размерът и значението на сделката или приходите от търговска дейност, свързани с държавата с по-висок риск, което непременно подлежи на анализ във всеки отделен случай. От това следва, че не всеки приход, получен от търговска дейност, извършвана с търговски партньори, свързани с трета държава с висока степен на корупция, ще представлява рисков фактор, който трябва да се вземе предвид при оценката на риска по отношение на клиента. Само търговски сделки и приходи със значителен размер ще бъдат от значение за тази цел и ще могат да се считат за свързващ елемент с тази държава. Такъв може да бъде случаят например ако клиентът получава част от приходите си — които могат да се считат за значителни по отношение на общия му оборот — от такъв търговски партньор, свързан с трета държава с висока степен на корупция, или ако търговските сделки са такива, че по някакъв начин създават зависимост на клиента от такъв търговски партньор.
100.
Във всеки случай запитващата юрисдикция трябва да прецени конкретно дали в настоящия случай това е така по отношение на взаимоотношенията между RBA Consulting и неговия търговски партньор, който е свързан с третата държава с висока степен на корупция, и дали следователно Rodl & Partner е трябвало да вземе предвид тази търговска сделка при оценката на риска по отношение на своя клиент. В това отношение съображенията, които изложих в точки 88 и 89 по-горе, се прилагат mutatis mutandis към оценката на риска, свързана с RBA Consulting.
101.
С оглед на всичко изложено по-горе предлагам на Съда да отговори на третия преюдициален въпрос, както е посочено в точка 2 от раздел IV на настоящото заключение.
Г. По четвъртия преюдициален въпрос
102.
С четвъртия преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали член 13, параграф 1, букви в) и г) от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че посочените разпоредби изискват задълженият субект, при предприемането на мерки за разширена комплексна проверка на клиента, да получи от клиента копие от договора, сключен между клиента и трето лице, или може да се счита, че проверката на договора, извършена на място, е достатъчна.
103.
Четвъртият преюдициален въпрос, както и третият, попада в контекста на възраженията на VID срещу оценката на Rodl & Partner на степента на риска по отношение на втория му клиент — RBA Consulting.
104.
Както беше отбелязано в точка 39 по-горе, в член 13, параграф 1 от Директива 2015/849 са определени (стандартните) мерки за комплексна проверка на клиента, които задължените субекти са длъжни да прилагат, когато е установена нормална степен на риск. Сред тях са мерките, предвидени в букви в) и г) от тази разпоредба.
105.
Както е видно от точки 61 и 62 по-горе и от посочените в тях член 8, параграф 2 и член 13, параграф 4 от Директива 2015/849, задължените субекти трябва да спазват изискванията за доказване и документиране пред съответните компетентни органи както по отношение на оценките на риска, които извършват във връзка със своите клиенти, така и по отношение на съразмерността на мерките за надлежна проверка, които прилагат към своите клиенти в зависимост от установената степен на риск (
45
).
106.
Освен това член 40, параграф 1, буква а) от Директива 2015/849 изисква тези субекти да съхраняват копие на документите и информацията, необходими за спазването на изискванията за комплексна проверка на клиента, установени в тази директива.
107.
В посочените по-горе разпоредби на Директива 2015/849 обаче не се определят точно способите, чрез които задължените субекти могат да изпълняват тези изисквания за доказване и документиране пред компетентните органи. В този контекст поставеният от запитващата юрисдикция въпрос се отнася именно до тези способи.
108.
Във връзка с това считам, че при проверка като извършената от VID, задължен субект като Rodl & Partner трябва да документира по подходящ начин и да предостави доказателства за оценката на риска, извършена от него по отношение на негов клиент, за обстоятелството, че в тази оценка е взело предвид всички релевантни рискови фактори, както и за обстоятелството, че тази оценка обосновава по подходящ начин заключението относно степента на мерките за комплексна проверка, приложени към този клиент.
109.
Когато в рамките на тази оценка на риска трябва да се вземат предвид търговски взаимоотношения или сделка с партньор, свързан с трета държава с висока степен на корупция, задълженият субект трябва да предостави на компетентния орган подходяща документация, доказваща, че е анализирал тази търговска сделка или търговски взаимоотношения и ги е взел надлежно предвид, за да достигне до заключението си относно степента на риск по отношение на клиента.
110.
Като се има предвид това, според мен задължението на задължения субект за доказване и документиране невинаги предполага непременно физическото представяне на копие от договор. В зависимост от случая доказването може да се извърши и по други начини, които обаче трябва да са подходящи за тази цел. Това би могло например да се извърши, както по същество посочва Комисията, чрез изготвянето на доклади за оценка на договора, които съдържат необходимата информация за ефективна оценка на риска, свързан с тези търговски взаимоотношения, и които са в състояние да докажат, че задълженият субект действително е анализирал и взел предвид въпросния договор в своята оценка на риска по отношение на клиента.
111.
Според мен задълженият субект обаче не може да оправдае неотчитането на тези търговски взаимоотношения при анализа на риска по отношение на клиента, като се прикрие зад невъзможността да предостави въпросния договор. Пълната липса на доказателства и документи относно релевантни търговски взаимоотношения в анализа на риска по отношение на клиента представлява нарушение на задълженията, посочени в точка 105 по-горе. Очевидно запитващата юрисдикция трябва да прецени конкретно дали това е така в настоящия случай.
112.
С оглед на всичко изложено по-горе предлагам на Съда да отговори на четвъртия преюдициален въпрос, както е посочено в точка 3 от раздел IV на настоящото заключение.
Д. По петия преюдициален въпрос
113.
С петия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали член 14, параграф 5 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че задълженият субект трябва да приложи мерки за разширена комплексна проверка на съществуващите търговски клиенти, включително когато не могат да се установят значителни промени в обстоятелствата на клиента и когато определеният от компетентния орган на държавите членки срок за предприемане на нови мерки за наблюдение не е изтекъл и посоченото задължение е приложимо само във връзка с клиенти, за които е определен висок риск.
114.
Този въпрос е поставен, тъй като в главното производство VID установява, че Rodl & Partner е нарушило латвийския закон за борба с изпирането на пари, който изисква от задължения субект да актуализира информацията за своите клиенти редовно и във всеки случай поне веднъж на 18 месеца (
46
). Когато обаче VID извършва проверката в Rodl & Partner, все още не са изминали 18 месеца, откакто RBA Consulting е станало негов клиент.
115.
В член 14, параграф 5 от Директива 2015/849 се предвижда, че задължените субекти трябва да прилагат мерките за комплексна проверка на клиента не само по отношение на всички нови клиенти, но също и през подходящи времеви интервали спрямо съществуващите клиенти при отчитане на риска, по-специално при промяна на относимите обстоятелства относно даден клиент (или на други обстоятелства, добавени с измененията, въведени с Директива 2018/843).
116.
В това отношение припомням, че за целите на тълкуването на разпоредба от правото на Съюза следва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът, в който тя се вписва, и целите на правната уредба, от която тя е част (
47
).
117.
От гледна точка на текста, от член 14, параграф 5 от Директива 2015/849 е видно, че задължените субекти имат задължението да прилагат мерките за комплексна проверка спрямо съществуващите клиенти „през подходящи времеви интервали“„при отчитане на риска“. Също така е видно, че един от случаите, но не единственият, в който това е подходящо, е случаят на „промяна на относимите обстоятелства относно даден клиент“. В Директива 2015/849 обаче не се изяснява какво се има предвид под „подходящи времеви интервали“. Въпреки това от текста на разпоредбата става ясно, че задълженият субект трябва да прилага или актуализира мерките за комплексна проверка, когато това изглежда не само необходимо, а само подходящо във връзка с оценката на риска от изпиране на пари, свързан с клиента, която, както вече стана ясно, зависи от анализа на всички релевантни фактори. Освен това отново от гледна точка на текста следва да се отбележи, че въпросната разпоредба не ограничава това задължение единствено до клиентите, на които се определя висока степен на риск.
118.
Това тълкуване на въпросната разпоредба се потвърждава от систематична гледна точка. От една страна, следва да се отбележи, че член 14, параграф 5 от Директива 2015/849 е включен в глава II, раздел 1, озаглавен „Общи разпоредби“, която се отнася до задълженията за извършване на комплексна проверка на клиента. От това следва, че задължението на задължените субекти по силата на тази разпоредба се прилага към всички клиенти, независимо дали при тях има нормална, ниска, или висока степен на риск.
119.
От друга страна, както беше отбелязано в точка 63 по-горе, в системата на Директива 2015/849 оценката на риска е динамичен и доколкото е разумно, непрекъснат процес. Следователно задължените субекти по принцип трябва да осъществяват постоянно наблюдение в разумни граници на сделките на своите клиенти. От това следва, че когато им станат известни обстоятелства, като например търговски сделки, които евентуално могат да повлияят на оценката на риска, свързана с клиента, те трябва да вземат предвид тези обстоятелства и когато е уместно, да преразгледат анализа на риска и евентуално степента на мерките за надлежна проверка, приложени към този клиент.
120.
Впрочем разширителното тълкуване в разумни граници на разглежданата разпоредба според мен е в съответствие с основната цел на Директива 2015/849, припомнена в точка 31 по-горе.
121.
Що се отнася до настоящия случай, отбелязвам най-напред, че както посочват латвийското правителство и самата запитваща юрисдикция, латвийското право предвижда задължение за задължения субект да актуализира редовно информацията за своите клиенти, но срокът от 18 месеца представлява само максималният срок, в който трябва да се извърши тази актуализация. Тълкуването на тази разпоредба в съответствие с член 14, параграф 5 от Директива 2015/849 според мен предполага, че тя не може да се разбира в смисъл, че задълженият субект няма задължение да преразгледа и евентуално да промени своя анализ на риска по отношение на даден клиент — и впоследствие, когато е уместно, да адаптира приложените спрямо него мерки — когато му станат известни обстоятелства, които евентуално могат да повлияят на оценката на риска.
122.
Запитващата юрисдикция трябва да провери дали сделките, сключени между RBA Consulting и дружеството, свързано с държавата с висок риск от корупция, за които не се оспорва, че Rodl & Partner е знаело, представляват такива сделки, че във връзка с оценката на риска по отношение на RBA Consulting да се счита за уместно — включително с оглед на тези сделки — Rodl & Partner да актуализира тази оценка и евентуално да промени мерките за комплексна проверка по отношение на своя клиент, независимо от изтичането на максималния срок от 18 месеца, предвиден в латвийската прана уредба.
123.
С оглед на всичко изложено по-горе предлагам на Съда да отговори на петия преюдициален въпрос, както е посочено в точка 4 от раздел IV на настоящото заключение.
Е. По шестия преюдициален въпрос
124.
С шестия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали член 60, параграфи 1 и 2 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че когато публикува информация за решение за налагане на административна санкция или мярка за нарушение на националните разпоредби за транспониране на посочената директива, компетентният орган е длъжен да гарантира точното съответствие на публикуваната информация с установената в решението информация.
125.
В това отношение е необходимо най-напред да се отхвърлят доводите на латвийското правителство, че този въпрос е хипотетичен и следователно недопустим (
48
). Всъщност, от една страна, само фактът, че на Съда е поставен въпрос относно тълкуването както на член 60, параграф 1, така и на член 60, параграф 2 от Директива 2015/849, които са свързани с оглед на текста на последния параграф, не прави този въпрос хипотетичен. От друга страна, от акта за преюдициално запитване изрично е видно, че и към момента на приемането на този акт в публикацията, отнасяща се до спорното решение, е имало неточности.
126.
По същество от текста на член 60, параграф 2 е видно, че предмет на публикация в интернет е информацията, съдържаща се в решенията, които се обжалват. Следователно тази информация трябва да съответства на информацията, съдържаща се в тези решения. Като се има предвид това предлагам на Съда да отговори на шестия преюдициален въпрос, както е посочено в точка 5 от раздел IV на настоящото заключение.
IV. Заключение
127.
Въз основа на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, поставени от Administratīvā rajona tiesa (Първоинстанционен административен съд, Латвия), както следва:
„1)
Член 18, параграфи 1 и 3 от Директива (ЕС) 2015/849 във връзка с точка 3, буква б) от приложение III към нея трябва да се тълкува в смисъл, че посочените разпоредби не изискват автоматично от задължен субект да определи за клиент по-висока степен на риск и следователно да предприеме по отношение на него мерки за разширена комплексна проверка на клиента, поради факта че клиентът е неправителствена организация и че нает и упълномощен от клиента служител е гражданин на трета държава с висок риск от корупция. Въпреки това, като прилага свободата на преценка, предоставена на държавите членки с Директива 2015/849, държавата членка може да установи в националното си право, че тези обстоятелства представляват фактори с по-висок риск, които задълженият субект трябва да вземе предвид при анализа на риска, който трябва да извърши по отношение на свой клиент.
2)
Член 18 от Директива 2015/849 във връзка с точка 3, буква б) от приложение III към нея трябва да се тълкува в смисъл, че посочените разпоредби не налагат автоматично задължение за предприемане на мерки за разширена комплексна проверка на клиента във всички случаи, в които търговски партньор на клиента, но не и самият клиент е свързан по някакъв начин с трета държава с висока степен на корупция. Въпреки това обстоятелството, че клиентът получава значителна част от приходите си или извършва големи търговски сделки, свързани с такава държава, представлява фактор с по-висок риск, който задълженият субект трябва да вземе предвид при анализа на риска по отношение на клиента.
3)
Член 13, параграф 1, букви в) и г) от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че не изисква при предприемането на мерки за разширена комплексна проверка на клиента задълженият субект непременно да получи от клиента копие от договора, сключен между клиента и трето лице. Въпреки това задълженият субект трябва, когато е необходимо, да предостави на компетентния орган подходяща документация, доказваща, че е анализирал тази търговска сделка или търговски взаимоотношения и ги е взел надлежно предвид, за да достигне до заключението си относно степента на риск по отношение на клиента.
4)
Член 14, параграф 5 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че задълженият субект трябва в разумни граници да осъществява постоянно наблюдение върху сделките и деловите взаимоотношения на своите клиенти, включително когато определеният в правото на държавите членки максимален срок за преразглеждане на положението на клиента не е изтекъл или не могат да се установят значителни промени в обстоятелствата на клиента. В случай че на задължения субект станат известни обстоятелства, които евентуално могат да повлияят на оценката на риска, свързана с клиента, той трябва да вземе предвид тези обстоятелства и когато е уместно, да преразгледа анализа на риска и евентуално степента на мерките за надлежна проверка, приложени към този клиент. Това задължение не е приложимо само във връзка с клиенти с висок риск.
5)
Член 60, параграфи 1 и 2 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че когато публикува информация за решение за налагане на административна санкция или мярка за нарушение на националните разпоредби за транспониране на посочената директива, което не може да бъде обжалвано, компетентният орган е длъжен да гарантира точното съответствие на публикуваната информация с установената в решението информация“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: италиански.
(
2
)	Директива (ЕС) 2015/849 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и на Директива 2006/70/ЕО на Комисията (ОВ L 141, 2015 г., стр. 73). Директива 2015/849 е изменена с Директива (ЕС) 2018/843 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2018 година за изменение на Директива (ЕС) 2015/849 и на директиви 2009/138/ЕО и 2013/36/ЕС (ОВ L 156, 2018 г., стр. 43).
(
3
)	Latvijas Vēstnesis, 2008, n. 116.
(
4
)	Запитващата юрисдикция се позовава на оценката на въпросната държава, извършена от Transparency International (www.transparency.org/en/countries/russia).
(
5
)	Вж. член 8, параграф 2 от Директива 2015/849 и точка 63 по-долу.
(
6
)	Вж. в настоящия случай член 6 от Директива 2018/843.
(
7
)	Вж. бележка под линия 3 от акта за преюдициално запитване.
(
8
)	Всъщност измененията на член 18 от Директива 2015/849, направени с Директива 2018/843 (предмет на първите три преюдициални въпроса), не се отнасят до настоящия случай. Член 13, параграф 1, букви в) и г) и член 60, параграфи 1 и 2 от Директива 2015/849 (посочени в четвъртия и шестия преюдициален въпрос) не са изменени с Директива 2018/843. Член 14, параграф 5 от Директива 2015/849 (посочен в петия преюдициален въпрос) е изменен с Директива 2018/843, но изглежда, че измененията не са релевантни за отговора на петия преюдициален въпрос.
(
9
)	Решение от 6 октомври 2021 г., ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, т. 44).
(
10
)	Вж. във връзка с Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (ОВ L 309, стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 214), впоследствие отменена от Директива 2015/849, решение от 2 септември 2021 г., LG и MH (Самоизпиране) (C‑790/19, EU:C:2021:661, т. 68 и цитираната съдебна практика).
(
11
)	Тези мерки са насочени към избягване, или най-малкото към възпрепятстване, доколкото е възможно, на споменатите дейности чрез създаване за тази цел на пречки на всички евентуални техни етапи пред лицата, които извършват изпиране на пари, и тези, които финансират тероризъм (вж. в това отношение във връзка с Директива 2005/60, решение от 2 септември 2021 г., LG e MH (Самоизпиране) (C‑790/19, EU:C:2021:661, т. 69 и цитираната съдебна практика).
(
12
)	Подходът, основан на риска, е изрично посочен и в член 4, параграф 1, член 18, параграф 1, втора алинея, член 30, параграф 8, член 31, параграф 6 и член 48, параграфи 6 и 10 от Директива 2015/849.
(
13
)	Вж. по-специално раздел 2 от глава I на Директива 2015/849.
(
14
)	Съгласно член 6 от Директива 2015/849 Комисията прави оценка на рисковете, свързани с изпирането на пари и финансирането на тероризма, които оказват въздействие върху вътрешния пазар и се отнасят до трансгранични дейности.
(
15
)	В раздели 1—3 на глава II, озаглавена „Комплексна проверка на клиента“.
(
16
)	Вж. в това отношение във връзка с Директива 2005/60 решение от 10 март 2016 г.Safe Interenvios (C‑235/14, EU:C:2016:154, т. 107; наричано по-нататък „решението Safe Interenvios“).
(
17
)	Вж. съображение 30 от Директива 2015/849.
(
18
)	Вж. в този смисъл решение Safe Interenvios, точка 64, както и точка 107.
(
19
)	Вж. във връзка с Директива 2005/60, решение Safe Interenvios, точка 87.
(
20
)	Вж. във връзка с а Директива 2005/60, решение Safe Interenvios, точка 59.
(
21
)	Вж. в този смисъл във връзка с Директива 2005/60 решение Safe Interenvios, точка 107.
(
22
)	Вж. във връзка с Директива 2005/60 решения от 25 април 2013 г., Jyske Bank Gibraltar (C‑212/11, EU:C:2013:270, т. 61) и Safe Interenvios, точка 76.
(
23
)	Всъщност от текста на член 7, параграф 1 от Директива 2015/849 е видно, че държавите членки установяват и ограничават засягащите ги рискове от изпиране на пари и финансиране на тероризма (курсивът е добавен от мен).
(
24
)	Вж. във връзка с Директива 2005/60 решение Safe Interenvios, точка105.
(
25
)	Вж. във връзка с Директива 2005/60 решение Safe Interenvios, точка 73.
(
26
)	Тази разпоредба всъщност дава възможност на държавите членки да идентифицират, в националното си законодателство и чрез подхода, основан на риска, други ситуации, които предполагат висок риск, и така да обосноват или дори да наложат извършването на засилена комплексна проверка, в допълнение на стандартната. Вж. във връзка с Директива 2005/60 решение Safe Interenvios, точка 74.
(
27
)	Вж. в това отношение във връзка с член 5 от Директива 2005/60 решения от 25 април 2013 г., Jyske Bank Gibraltar (C‑212/11, EU:C:2013:270, т. 61) и Safe Interenvios, точка 76.
(
28
)	Вж. във връзка с Директива 2005/60 решение Safe Interenvios, точка 77.
(
29
)	Всъщност той се съдържа в глава I от Директива 2015/849, озаглавена „Предмет, обхват и определения“. Вж. във връзка с Директива 2005/60 решение Safe Interenvios, точка 78.
(
30
)	Вж. във връзка с Директива 2005/60 решение Safe Interenvios, точка 106.
(
31
)	От тази гледна точка може да е полезно да се припомни съществуващото в някои конституционни системи разграничение между изрично законово регламентиране (когато законът трябва да установи изчерпателна правна уредба по всички аспекти на въпроса) и относително законово регламентиране (когато законът може да установи само общите елементи на правната уредба, които впоследствие ще бъдат подробно описани в последващи актове, които не е задължително да имат ранг на закони).
(
32
)	Вж. съображение 22 от Директива 2015/849.
(
33
)	Вж. в това отношение във връзка с Директива 2005/60 решение Safe Interenvios, точка 86.
(
34
)	Вж. точка 60 по-горе и решение Safe Interenvios, точка 106.
(
35
)	Става въпрос за доклад, озаглавен „Juridisko personu un nevalstisko organizāciju noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas riski“ (Рискове от изпиране на пари и финансиране на тероризъм при юридическите лица и неправителствените организации). Както е посочено в точка 12 по-горе, в описанието на фактите в акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция посочва също, че VID се е позовала на доклад, публикуван на 22 юни 2018 г. Не е ясно дали става въпрос за същия документ или за различни документи.
(
36
)	Латвийското правителство цитира доклада на Експертния комитет на Съвета на Европа (Moneyval), озаглавен „Anti-money laundering and counter-terrorist financing measures Latvia Fifth Round Mutual Evaluation Report“.
(
37
)	www.fatf-gafi.org/countries/#high-risk
(
38
)	Вж. член 9, параграф 2 от Директива 2015/849 и Делегиран регламент (ЕС) 2016/1675 на Комисията за допълване на Директива (ЕС) 2015/849 на Европейския парламент и на Съвета чрез идентифициране на високорискови трети държави със стратегически слабости (ОВ L 254, стр. 1).
(
39
)	Запитващата юрисдикция се позовава на анализа, извършен от Transparency International, като „надежден източник“. Вж. www.transparency.org/en/countries/russia.
(
40
)	Вж. член 3, точка 6 от Директива 849/2015.
(
41
)	Както е видно от точка 16 по-горе, в акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция, изглежда, възприема довода, изложен от Rodl & Partner, което се позовава само на хипотезата за съществуването на такава практика. Поради тази причина не считам за необходимо да анализирам въпроса, поставен от Rodl & Partner, свързан с евентуалната съвместимост на такава национална практика с член 56 ДФЕС.
(
42
)	Guidance for a risk-based approach — Accounting Profession от юни 2019 г., достъпни на сайта https://www.fatf-gafi.org/media/fatf/documents/reports/RBA-Accounting-Profession.pdf. Вж. стр. 22 и сл., и по-специално стр. 27.
(
43
)	Що се отнася до необходимостта от привеждане на тълкуването на актовете на Съюза в областта на изпирането на пари в съответствие с препоръките на FATF, вж. съображение 4 от Директива 2015/849 in fine.
(
44
)	Вж. точка 71, буква a) и каре 2 на стр. 26 от Насоките на FATF, посочени по-горе.
(
45
)	Вж. във връзка с Директива 2005/60 решение Safe Interenvios, точка 86.
(
46
)	Вж. член 8, параграф 2 от латвийския закон за борба с изпирането на пари.
(
47
)	Вж. по-специално решение от 24 март 2021 г., MCP (C‑603/20 PPU, EU:C:2021:231, т. 37 и цитираната съдебна практика).
(
48
)	Латвийското правителство твърди, от една страна, че като се позовава на член 60, параграфи 1 и 2 от Директива 215/843, преюдициалният въпрос се отнася до две ситуации, които не могат да възникнат едновременно, т.е. ситуацията, в която се публикува решение, което не се е обжалвано, и ситуацията, в която се публикува решение, което е обжалвано. От друга страна, изходът на спора в главното производство не зависел от преценката на евентуална неточност, допусната преди това в публикацията.