62024TJ0188_RES
Дело T‑188/24
Compagnie générale des établissements Michelin
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (втори състав) от 9 юли 2025 година
„Конкуренция — Картели — Административно производство — Решение за извършване на проверка — Член 20, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1/2003 — Предмет и цел на проверката — Задължение за мотивиране — Достатъчно сериозни улики — Защита на личния живот — Съдебен контрол“
Жалба за отмяна — Контрол за законосъобразност — Критерии — Решение на Комисията за извършване на проверка — Незаконосъобразност, възникнала в рамките на привеждането в изпълнение на това решение — Липса на отражение върху законосъобразността на решението за извършване на проверка
(член 263 ДФЕС; Регламент № 1/2003 на Съвета, член 20, параграф 4)
(вж. т. 19 и 20)
Конкуренция — Административно производство — Правомощие на Комисията да извършва проверка — Решение за извършване на проверка — Задължение за мотивиране — Обхват — Задължение за посочване на предмета и целта на проверката — Задължение да се посочат с точност границите на релевантния пазар — Липса — Задължение да се даде правна квалификация на сочените нарушения — Липса — Задължение да се посочи до кой период се отнасят съмненията за извършено нарушение — Липса
(член 101 ДФЕС; Регламент № 1/2003 на Съвета, член 20, параграф 4)
(вж. т. 24—48)
Конкуренция — Административно производство — Правомощие на Комисията да извършва проверка — Право на неприкосновеност на частните помещения — Решение за извършване на проверка — Спазване на принципа на пропорционалност — Задължение на Комисията да разполага с достатъчно сериозни улики за наличието на нарушение — Задължение за разкриване на посочените улики — Липса
(Регламент № 1/2003 на Съвета, член 20, параграф 4)
(вж. т. 51—58 и 74—84)
Конкуренция — Административно производство — Правомощие на Комисията да извършва проверка — Решение за извършване на проверка — Задължение за мотивиране — Обхват — Ясно посочване на сериозни улики, които позволяват да се предположи, че е извършено нарушение — Съдебен контрол
(Регламент № 1/2003 на Съвета, член 20, параграф 4)
(вж. т. 78—84)
Конкуренция — Административно производство — Правомощие на Комисията да извършва проверка — Право на неприкосновеност на частните помещения — Задължение на Комисията да разполага с достатъчно сериозни улики за наличието на нарушение — Съдържание на уликите, обосновали решението за извършване на проверка — Публични изявления на предприятие, целящи да внушат на основните конкуренти ценови стратегии, които да възприемат — Достатъчно сериозни улики за координиране на цените в хода на основен период — Липса на достатъчно сериозни улики относно предходния период — Нарушение на правото на неприкосновеност на частните помещения
(Регламент № 1/2003 на Съвета, член 20, параграф 4)
(вж. т. 106—154 и 190)
Конкуренция — Административно производство — Правомощие на Комисията да извършва проверка — Приемане на решение за извършване на проверка — Право на преценка на Комисията — Граници — Спазване на принципа на пропорционалност — Риск от укриване или унищожаване на доказателствата — Необходим характер на проверката
(Регламент № 1/2003 на Съвета, член 20, параграф 4)
(вж. т. 156—158, 162—172, 176 и 177)
Резюме
Общият съд отменя частично решението на Европейската комисия (
1
), с което се разпорежда на Compagnie générale des établissements Michelin (наричано по-нататък „Michelin“) да се подчини на проверка относно евентуалното му участие в антиконкурентни споразумения или практики в сектора на автомобилните гуми. По този начин Общият съд припомня критериите, позволяващи да се прецени сериозният характер на уликите, въз основа на които може да се обоснове такова решение.
Тъй като подозира, че съществуват антиконкурентни практики във връзка с координирането на цените от основните производители на автомобилни гуми в Европейското икономическо пространство (ЕИП), на 10 януари 2024 г. в рамките на образувано по собствена инициатива разследване Комисията приема решение, с което разпорежда на Michelin да се подчини на проверка (наричано по-нататък „обжалваното решение“). Това решение е прието в приложение на член 20, параграф 4 от Регламент № 1/2003 (
2
) относно изпълнението на правилата за конкуренция, който определя правомощията на Комисията в областта на проверките.
Между януари и март 2024 г. Комисията извършва проверка в помещенията на Michelin. Във връзка с това тя влиза в офисите, събира материални носители (лаптопи, мобилни телефони, таблети, периферни устройства за съхранение на данни), изслушва редица лица и копира информацията, съдържаща се в събраните материални носители.
С жалбата си пред Общия съд Michelin иска отмяна на обжалваното решение, като изтъква, от една страна, нарушение на задължението за мотивиране и от друга страна, нарушение на правото на неприкосновеност на частните помещения.
Съображения на Общия съд
Най-напред, Общият съд отбелязва, че някои доводи на жалбоподателя се отнасят до протичането на проверката, извършена от Комисията в изпълнение на обжалваното решение. В това отношение Общият съд констатира, че дадено предприятие не може да се позове на незаконосъобразността на протичането на производствата по проверката, за да оспори законосъобразността на акта, въз основа на който Комисията е извършила посочената проверка.
При това положение Michelin насочва вниманието към провеждането на проверката само с цел да онагледи липсата на яснота или точност, опорочаваща мотивите или обхвата на намесата, разрешена с решение за извършване на проверка. Ето защо именно от тази гледна точка Общият съд преценява доводите, изтъкнати в подкрепа на основанията за отмяна на обжалваното решение.
На първо място, Общият съд разглежда основанието, че обжалваното решение не отговаря на задължението за мотивиране, посочено в член 296 ДФЕС. Той припомня най-напред, че мотивите на акт на Съюза трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и трябва по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на неговия автор. Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото тези мотиви следва да се преценяват с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя.
В областта на конкуренцията Регламент № 1/2003 предоставя на Комисията правомощия да извършва проверки, за да изпълнява задачата си да защитава конкуренцията на вътрешния пазар от посегателства и да санкционира евентуалните нарушения на правилата за конкуренция на този пазар. От член 20, параграф 4 от посочения регламент следва, че в решенията на Комисията за проверка се посочват по-специално предметът и целта на проверката. Това специално задължение за мотивиране е основополагащо изискване, което трябва не само да покаже обосноваността на планираната проверка в съответните предприятия, но и да изясни на тези предприятия обхвата на задължението за съдействие от тяхна страна, като същевременно се гарантира правото им на защита.
При все това, при условие че решението за проверка съдържа горепосочените съществени елементи, не е необходимо в него непременно да се посочат с точност границите на релевантния пазар, нито да се даде точна правна квалификация на подозираните нарушения, нито да се посочи периодът, през който те са били извършени. Всъщност, тъй като проверките се извършват в началото на разследването, обикновено Комисията все още няма точна информация, за да направи конкретна правна преценка, и трябва тепърва да провери основателността на подозрението си и значимостта на фактите.
С оглед на тези принципи Общият съд анализира твърденията на Michelin, че употребата на думите „и/или“, „по-специално“, „включително“ и „поне“ в обжалваното решение правят материалното и времевото приложно поле на подозираното нарушение двусмислено, необосновано или нелогично.
Общият съд отбелязва, че употребата на алтернативния съюз „и/или“ при описанието на формата на подозираното координиране (антиконкурентни споразумения и/или съгласувани практики) няма особени последици за жалбоподателя, тъй като точната правна квалификация на подозираното координиране като споразумение между предприятия или като съгласувана практика зависи от преценка, която не може да се изисква към момента на изготвяне на решението за проверка.
От своя страна употребата на думите „по-специално“ или „включително“ при описанието на подозренията на Комисията улеснява разбирането на означенията, от които те са част, а именно координиране на цените, „по-специално цените на едро“, и обмен на чувствителна търговска информация, „включително чрез публични канали, достъпни за всички“. Тези думи позволяват на жалбоподателя да разбере по-добре в какво е обвинен. Те онагледяват съдържанието на подозираното координиране, като същевременно обясняват, че дадените примери не са изчерпателно описание на материалния обхват на подозираното нарушение.
Накрая, като посочва, че поведението е започнало „поне“ през основния период и че са налице данни за предварително координиране „поне“ през предходния период, Комисията по собствена инициатива дава някои указания относно времевия обхват на подозираното координиране. Така тези указания, които са част от мотивите, позволяват да се приеме, че жалбоподателят не е бил поставен в положение, в което да не може да разбере ясно подозренията на Комисията и съответно да бъде лишен от възможността да упражни надлежно правото си на защита.
Така съгласно член 296 ДФЕС мотивите на обжалваното решение позволяват на жалбоподателя да се запознае с основанията за взетата мярка, а на Общия съд — да упражни своя контрол. В тези мотиви са посочени също така предметът и целта на проверката в достатъчна степен в съответствие с член 20, параграф 4 от Регламент № 1/2003.
На второ място, Общият съд разглежда основанието, в рамките на което се изтъква нарушение на правото на неприкосновеност на частните помещения на жалбоподателя.
Най-напред, Общият съд припомня, че юридическо лице може да се позове на това право, което се вписва в контекста на защитата на личния живот. Всъщност изискването за закрила срещу произволната или непропорционална намеса на публичната власт в сферата на частната дейност на дадено лице е основен принцип на правото на Съюза, който е изразен в член 7 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“). Член 52, параграф 1 от Хартата уточнява в това отношение, че всяко ограничаване на упражняването на това право трябва да бъде предвидено в закон и да зачита основното съдържание на същото право и принципа на пропорционалност.
На практика решението, с което се разпорежда проверка, трябва да има за цел да се съберат документите, които са необходими, за да се проверят действителността и обхватът на определени фактически и правни положения, по отношение на които Комисията вече разполага с информация, съдържаща достатъчно сериозни улики, които позволяват да се подозира, че е извършено нарушение на правилата на конкуренция. В този смисъл притежаването на такива улики е условие sine qua non, за да може Комисията да разпореди проверка по член 20, параграф 4 от Регламент № 1/2003.
Освен това, доколкото мотивите на едно решение, с което се разпорежда извършването на проверка, определят обхвата на поверените на длъжностните лица на Комисията правомощия, само документите, които са свързани с предмета на проверката, могат да бъдат обект на търсене. Следователно такова решение не може да бъде формулирано по начин, който би разширил този обхват извън това, което следва от достатъчно сериозните улики, с които Комисията разполага към датата на приемане на подобно решение.
След като припомня това, Общият съд проверява дали обжалваното решение има произволен характер, както твърди жалбоподателят.
В това отношение Общият съд най-напред отбелязва, че решение, с което се разпорежда проверка, не трябва непременно да излага цялата информация, с която Комисията разполага на този етап на разследването, тъй като следва да се намери равновесие между запазването на ефикасността на разследването и съхраняването на правото на защита на засегнатото предприятие.
Така в решението за проверка Комисията трябва да изложи възможно най-точно предположенията, които възнамерява да провери, тоест какво се издирва, и обстоятелствата, които трябва да бъдат проверени. Тя обаче не може да бъде задължена да уточни и уликите, т.е. данните, въз основа на които може да се предполага, че е извършено нарушение на член 101 ДФЕС.
Следователно в случая Комисията не може да бъде упрекната, че посочва, че е „разполага[ла] с информация“ и „доказателства“ за подозираното координиране или някои от неговите аспекти, без да даде повече сведения за тяхното естество, форма, дата и автор.
По-нататък, анализът на Общия съд се отнася до достатъчно сериозния характер на уликите, представени от Комисията, за да обоснове обжалваното решение.
Най-напред, Общият съд отбелязва, че когато предприятието, адресат на решение за проверка, представя определени данни, които поставят под съмнение обстоятелството, че Комисията е разполагала с достатъчно сериозни улики, Общият съд трябва да разгледа тези улики и да провери дали са достатъчно сериозни.
Този пълен съдебен контрол за законосъобразност, който се извършва a posteriori, позволява да се компенсира липсата на предварително оправомощаване от съд и да се гарантира съответствието на проверката с основното право на неприкосновеност на частните помещения. Той не цели да се отговори на въпроса дали съответните улики позволяват да се установи, а не само да се предполага съществуването на подозираното антиконкурентно поведение, тъй като този въпрос все още е преждевременен на този етап от разследването.
Всъщност, за разлика от доказателствата за нарушение, уликите, обосноваващи решение за проверка, не трябва да доказват наличието или съдържанието на нарушение, тъй като в противен случай предоставените на Комисията правомощия за разследване биха били лишени от всякаква полезност. Следователно обстоятелството, че посочените доказателства могат да бъдат предмет на различно тълкуване, не изключва възможността те да представляват достатъчно сериозни улики, доколкото предпочитаното от Комисията тълкуване изглежда правдоподобно.
Общият съд подчертава също, от една страна, че отделните улики, които позволяват да се предполага нарушение, не следва да се разглеждат поотделно, а в тяхната съвкупност, и че те могат взаимно да засилят ефекта си. От друга страна, настоящото дело се вписва в контекста на фазата на предварително разследване, тоест в момент, в който Комисията все още не е взела отношение по действителното извършване на подозираното нарушение, и в който жалбоподателят се ползва от презумпцията за невиновност.
В случая Комисията е представила в писмената си защита обяснения и фактически доказателства, за да позволи на Общия съд да определи дали е разполагала с достатъчно сериозни улики, за да обоснове подозренията си и извършването на проверка, което е улеснило контрола на Общия съд. С оглед на тези доказателства Общият съд стига до извода, че Комисията е разполагала с достатъчно сериозни улики само относно подозираното координиране в хода на основния период, но не и в хода на предходния период, посочен в обжалваното решение, което следователно трябва да бъде частично отменено в това отношение.
На последно място, Общият съд отхвърля основанието, в рамките на което се изтъква нарушение на принципа на пропорционалност. В това отношение той припомня, че последният е общ принцип на правото на Съюза, по силата на който актовете на институциите на Съюза не надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на преследваната цел, като се има предвид, че когато съществува избор между няколко подходящи мерки, е уместно да се прибегне до мярката, която създава най-малко ограничение, и че породените от нея неудобства не трябва да са несъразмерни с преследваните цели.
Когато става въпрос за решение, с което се разпорежда проверка, този принцип предполага предвидената мярка да не поражда неудобства, които са несъразмерни и неприемливи от гледна точка на преследваната цел. В частност изборът дали да отправи искане за предоставяне на информация, или да вземе решение за извършване на проверка, който трябва да направи Комисията, зависи не от обстоятелства като особено тежкото положение, крайната неотложност или необходимостта от пълна поверителност, а от изискванията на подходящо разследване. Поради това, когато цели единствено да даде възможност на Комисията да събере необходимите данни, за да прецени дали е налице нарушение на Договора, решението, с което се разпорежда проверка, не нарушава принципа на пропорционалност.
В случая Комисията не е могла да отхвърли възможността да е налице опасност от укриване или унищожаване на издирваните доказателства. Жалбоподателят обаче не е доказал, от една страна, че обжалваното решение не е необходимо поради липсата на опасност във връзка с доказателствата или поради възможността да се прибегне до по-малко ограничителна мярка, нито, от друга страна, че това решение би имало прекомерни вредоносни последици.
С оглед на гореизложеното, поради липса на достатъчно сериозни улики в подкрепа на подозренията във връзка с периода преди основния период, Общият съд отменя частично обжалваното решение в това отношение поради неговия произволен характер и поради съответното нарушение на правото на жалбоподателя на зачитане на неговите честни помещения и съобщения. Общият съд отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
(
1
)	Решение С(2024) 243 final на Комисията от 10 януари 2024 година, с което на Compagnie générale des établissements Michelin и на всички пряко или непряко контролирани от него дружества се разпорежда да се подчинят на проверка по член 20, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета (дело AT.40863 — Hoops).
(
2
)	Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 и 102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).