62006CJ0177_BG
Страни по делото
Основания за решението
Диспозитив
Страни по делото
По дело C‑177/06
с предмет иск за установяване на неизпълнение на задължения, предявен на основание член 88, параграф 2 ЕО на 4 април 2006 г.,
Комисия на Европейските общности, за която се явяват г‑н F. Castillo de la Torre и г‑н C. Urraca Caviedes, в качеството на представители, със съдебен адрес в Люксембург,
ищец,
срещу
Кралство Испания, за което се явява г‑жа N. Díaz Abad, в качеството на представител, със съдебен адрес в Люксембург,
ответник,
СЪДЪТ (втори състав),
състоящ се от: г‑н K. Schiemann, изпълняващ длъжността председател на втори състав, г‑н L. Bay Larsen (докладчик), г‑н J.‑C. Bonichot, г‑н T. von Danwitz и г‑жа C. Toader, съдии,
генерален адвокат: г‑жа E. Sharpston,
секретар: г‑жа M. Ferreira, главен администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 26 април 2007 г.,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
Основания за решението
1. С исковата си молба Комисията на Европейските общности иска от Съда да установи, че като не е приело в определения срок всички необходими мерки, за да се съобрази с разпоредбите на членове 2 и 3 от Решения:
– 2003/28/ЕО на Комисията от 20 декември 2001 година относно схема за държавна помощ, въведена в действие от Испания през 1993 г. за някои новосъздадени предприятия в провинция Álava (Испания) (OВ L 17, 2003 г., стр. 20),
– 2003/86/ЕО на Комисията от 20 декември 2001 година относно схема за държавна помощ, въведена в действие от Испания през 1993 г. за някои новосъздадени предприятия в провинция Vizcaya (Испания) (ОВ L 40, 2003 г., стр. 11),
– 2003/192/ЕО на Комисията от 20 декември 2001 година относно схема за държавна помощ, въведена в действие от Испания през 1993 г. за някои новосъздадени предприятия в провинция Guipúzcoa (Испания) (OВ L 77, 2003 г., стр. 1, наричани по-нататък заедно „спорните решения“),
или при всички случаи като не е съобщило тези мерки в съответствие с член 4 от решенията, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по посочените разпоредби.
I – Обстоятелства, предхождащи спора
2. През 1993 г. баските провинции Álava, Vizcaya и Guipúzcoa приемат данъчни мерки, целящи да подпомогнат създаването на предприятия.
3. Член 14 от всеки от Закон № 18/1993 от 5 юли на провинция Álava, Закон № 5/1993 от 24 юни на провинция Vizcaya и Закон № 11/1993 от 26 юни на провинция Guipúzcoa — и трите наречени „Спешни данъчни мерки в подкрепа на инвестициите и за стимулиране на икономическата дейност“ (Medidas Fiscales Urgentes de Apoyo a la Inversión e impulso de la Actividad Económica) — освобождава от корпоративен данък за период от десет последователни данъчни години предприятията, създадени след датата на влизане в сила на съответния закон на провинцията и преди 31 декември 1994 г., при условие че предприятията по-конкретно:
– започват дейността си с внесен капитал в размер най-малко на 20 милиона испански песети,
– осъществяват инвестиции в размер най-малко на 80 милиона испански песети за периода от датата на създаване на дружеството до 31 декември 1995 г. и
– създадат поне 10 работни места в шестмесечен период след започването на дейността си.
4. С писмо от 28 ноември 2000 г. Комисията започва спрямо Кралство Испания предвидената в член 88, параграф 2 ЕО официална процедура по разследване за всяка от трите данъчни схеми (наричани по-нататък заедно „спорните данъчни мерки“).
5. С три жалби, подадени на 9 февруари 2001 г. от Diputación Foral dе Álava (дело T‑30/01), Diputación Foral de Guipúzcoa (дело T‑31/01) и Diputación Foral de Vizcaya (дело T‑32/01), всяка от трите провинции обжалва пред Първоинстанционния съд на Европейските общности отнасящото се до нея решение за започване на процедурата.
6. Официалните процедури по разследване приключват с приемането на спорните решения на Комисията.
7. Член 1 от всяко от тези решения квалифицира съответната данъчна схема като държавна помощ и я обявява за несъвместима с общия пазар.
8. Членове 2—4 от всяко решение имат следното съдържание:
„Член 2
Испания следва да премахне схемата за помощи, посочена в член 1, доколкото тя все още е в сила.
Член 3
1. Испания приема всички необходими мерки, така че бенефициерите да възстановят неправомерно предоставените им помощи, посочени в член 1. Испания следва да преустанови всякакво плащане на неизплатените помощи.
2. Възстановяването се извършва незабавно съгласно процедурите по националното право, когато те позволяват незабавното и ефективно изпълнение на настоящото решение. […]
Член 4
В двумесечен срок от датата на уведомяването си за настоящото решение Испания информира Комисията за мерките, които е приела, за да се съобрази с него.“ [неофициален превод]
9. Кралство Испания е уведомено за трите решения с писма от 28 декември 2001 г.
10. Комисията твърди, че не е била информирана за приемане на мерки за изпълнение в двумесечния срок, посочен в член 4 от всяко от решенията.
11. С три жалби, подадени на 26 март 2002 г. от Diputación Foral d’Álava (дело T‑86/02), Diputación Foral de Vizcaya (дело T‑87/02) и Diputación Foral de Guipúzcoa (дело T‑88/02), всяка от трите провинции обжалва пред Първоинстанционния съд отнасящото се до нея неблагоприятно решение.
12. Първоинстанционният съд съединява дела T‑30/01—T‑32/01 и T‑86/02—T‑88/02, които към момента са висящи пред него.
13. След състоялата се след 1 март 2002 г. размяна на писма, включително напомнителни, Комисията решава да предяви настоящия иск за установяване на неизпълнение на задължения, тъй като счита, че Кралство Испания не ѝ е предоставило информация относно изпълнението на спорните решения.
II – Производство пред Съда
14. На 27 февруари 2007 г. Съдът отхвърля искането на Кралство Испания, направено на основание член 82а от Процедурния правилник, за спиране на производството до обявяване на решенията по шестте висящи дела пред Първоинстанционния съд.
III – По иска
А – Доводи на страните
1. Доводи на Комисията
15. Комисията се позовава на член 249 ЕО и член 88, параграф 2 ЕО.
16. Според нея с изтичането на двумесечния срок, определен в член 4 от всяко от спорните решения, в нарушение на членове 2 и 3 от тези решения Кралство Испания не е премахнало схемите за помощи, доколкото те все още са били в сила, не е преустановило неизплатените помощи и не е поискало да се възстановят вече изплатените помощи.
17. Комисията отбелязва, че дори към датата на предявяване на настоящия иск решенията не са изпълнени, въпреки многобройните напомнителни писма.
18. Тя поддържа, че единственото правно основание, което държава-членка може да изтъква срещу предявен от Комисията иск за установяване на неизпълнение на задължения на основание член 88, параграф 2 ЕО, се извежда от абсолютна невъзможност да се изпълни решението. Това условие обаче не е налице в случая.
19. При никакви обстоятелства не било допустимо Кралство Испания да се позовава на незаконосъобразност на спорните решения, след като не е подало жалба за отмяната им.
2. Доводи на испанското правителство
20. На първо място, испанското правителство прави възражение за незаконосъобразност на спорните решения. При условията на евентуалност то оспорва и възможността да отговаря за неизпълнение на тези решения.
а) Незаконосъобразност на спорните решения
21. Като изтъква Решение от 1 април 2004 г. по дело Комисия/Италия (C‑99/02, Recueil, стр. I‑3353, точка 16 и цитираната съдебна практика), анализирано a contrario, испанското правителство счита, че е допустимо да се позовава на незаконосъобразността на неблагоприятните решения на Комисията, въпреки че не е подало жалба за отмяната им. В действителност тези решения не били окончателни, доколкото са предмет на висящи жалби за отмяна, подадени пред Първоинстанционния съд от правителствата на съответните провинции.
22. Изтъкнатото възражение се дели на шест части, свързани съответно със злоупотреба с власт, с прилагане на насоки, които не са били в сила към момента на приемане на спорните данъчни мерки, с нарушение на член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член [88] от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41), с нарушение на правото на защита в рамките на предварителната процедура по разследване, с нарушение на правото на защита в рамките на официалната процедура по разследване и с нарушение на задължението за мотивиране.
б) Липса на неизпълнение на задължения от държава-членка
23. Испанското правителство оспорва наличието на неизпълнение на задълженията за премахване на схемите за помощи, доколкото те все още са в сила, за преустановяване на неизплатените помощи и възстановяване на вече предоставените помощи.
i) Задължения за премахване на схемите за помощи, доколкото те все още са в сила, и за преустановяване на неизплатените помощи
24. Испанското правителство напомня, че спорните данъчни мерки представляват освобождаване от корпоративен данък за период от десет последователни данъчни години, считано от годината на създаването на новото дружество.
25. Въпреки че формално не са отменени, тези мерки били в сила през ограничен период, тъй като се прилагали за дружества, учредени след влизането в сила на законите на провинциите № 18/1993, № 5/1993 и № 11/1993 през 1993 г. и преди 31 декември 1994 г., и следователно на тяхно основание можело да се извърши освобождаване от корпоративен данък най-късно до подаване на данъчната декларация през юли 2005 г.
26. При тези условия разглежданите данъчни схеми вече не пораждали действие.
ii) Задължения за възстановяване на вече предоставените помощи
27. Според испанското правителство Комисията неправилно твърди, че то е извършило нарушение, като за целите на възстановяването на вече предоставените помощи е избрало вътрешноправната процедура за обявяване на вредоносния характер на подлежащите на отмяна актове — процедура, която според Комисията може извънредно да усложни възстановяването.
28. Все пак избраната процедура била всъщност процедура за преразглеждане на нищожни актове, която била подходящата процедура за правилно изпълнение на спорните решения.
29. Следователно доколкото Комисията допуснала грешка с твърдението, че Кралство Испания е извършило нарушение, като е избрало процедура за възстановяване, която изобщо не позволявала да бъдат изпълнени спорните решения, не можело тази държава-членка да бъде отговорна за неизпълнение на задължения.
Б – Съображения на Съда
1. Относно възражението за незаконосъобразност на спорните решения
30. Установената от Договора за ЕО система на правните способи за защита разграничава исковете по членове 226 ЕО и 227 ЕО, които дават възможност да се установи, че държава-членка не е изпълнила задълженията си, от жалбите по член 230 ЕО и исковете по член 232 ЕО, които позволяват да се упражни контрол върху законосъобразността на актовете или върху правомерността на бездействието на общностните институции. Тези правни способи за защита имат различни цели и към тях се прилагат различни правила. Ето защо когато в Договора липсва разпоредба, която дава изрично право на това, държавата-членка не може надлежно да се позовава на незаконосъобразността на решение, чийто адресат е тя, като правно основание за защита в производство по иск за установяване на неизпълнение на задължения, основан на неизпълнение на това решение (вж. по-специално Решение от 22 март 2001 г. по дело Комисия/Франция, C‑261/99, Recueil, стр. I‑2537, точка 18 и Решение от 26 юни 2003 г. по дело Комисия/Испания, C‑404/00, Recueil, стр. I‑6695, точка 40).
31. Положението може да е различно само ако разглежданият акт е засегнат от такива особено тежки и очевидни пороци, че би могъл да се счита за несъществуващ (Решение по дело Комисия/Франция, посочено по-горе, точка 19 и Решение по дело Комисия/Испания, посочено по-горе, точка 41).
32. Този извод се налага и при иск за установяване на неизпълнение на задължения на основание член 88, параграф 2, втора алинея ЕО (Решение по дело Комисия/Франция, посочено по-горе, точка 20 и Решение по дело Комисия/Испания, посочено по-горе, точка 42).
33. В това отношение трябва да се установи, че в становищата си Кралство Испания не твърди, че спорните решения са засегнати от порок, който може да постави под въпрос самото съществуване на тези актове.
34. При всички случаи като се основава на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Италия, испанското правителство не може надлежно да се позовава на жалбите за отмяна, подадени от съответните провинции и висящи пред Първоинстанционния съд.
35. Обстоятелството, че в това и в други решения по конкретните случаи, които са му представени, Съдът подчертава, че жалбата за отмяна не е подадена в предвидения срок или е отхвърлена, не позволява само по себе си да се направи обратният извод, че е възможно позоваване на незаконосъобразността на общностен акт като защита при иск за установяване на неизпълнение на задължения с единственото съображение, че има висяща жалба за отмяна на посочения акт.
36. В действителност е важно да се напомни, че спорните решения се ползват с презумпция за законосъобразност и дори при наличието на жалба за отмяна те остават задължителни във всяко отношение за Кралство Испания (вж. Решение по дело Комисия/Франция, посочено по-горе, точка 26).
37. От това следва, че при иск за установяване на неизпълнение на задължения на основание член 88, параграф 2, втора алинея ЕО и с изключение на случая, когато актът е несъществуващ, не може да се допусне държавата-членка да изтъква незаконосъобразността на неблагоприятното решение на Комисията, когато пред общностния съд има висяща пряка жалба срещу това решение (относно висящите дела по жалби за отмяна вж. Решение от 27 юни 2000 г. по дело Комисия/Португалия, C‑404/97, Recueil, стр. I‑4897 и Решение от 1 юни 2006 г. по дело Комисия/Италия, C‑207/05).
38. От изложеното дотук следва, че разгледаното възражение трябва да се отхвърли като недопустимо.
2. Относно наличието на неизпълнение на задължения
а) Относно твърденията за нарушения, свързани със задълженията за премахване на схемите за помощи, доколкото те все още са в сила, и за преустановяване на неизплатените помощи
39. Член 2 от всяко от спорните решения изисква от Кралство Испания да премахне разглежданата схема за помощи, доколкото тя все още е в сила. Член 3, параграф 1, второ изречение от всяко от решенията изисква преустановяване на неизплатените помощи.
40. Както подчертава испанското правителство, схемите за помощи са се прилагали само за дружества, учредени преди 31 декември 1994 г.
41. Въпреки това те следва да пораждат последиците си в продължение на десет данъчни години, т.е. няколко години след спорните решения.
42. За да изпълни член 2 и член 3, параграф 1, второ изречение от всяко от тези решения, Кралство Испания трябва да отмени схемите за помощи, както и да преустанови предоставянето на правото на освобождаване от данък, което все още не е упражнено.
43. Испанското правителство не отрича, че схемите за помощи не са отменени и че не е преустановено предоставянето на правото на освобождаване от данък, което все още не е упражнено към датата на спорните решения.
44. От това следва, че изложените от Комисията твърдения за нарушения на член 2 и член 3, параграф 1, второ изречение от всяко от спорните решения са основателни.
б) Относно твърденията за нарушения на задълженията за възстановяване на вече предоставените помощи
45. В случай на неблагоприятно решение относно неправомерна помощ разпореденото от Комисията възстановяване на тази помощ се извършва съгласно условията, предвидени в член 14, параграф 3 от Регламент № 659/1999, според който:
„[…] възстановяването се извършва незабавно и в съответствие с процедурите по националното законодателство на съответната държава-членка, при условие че те позволяват незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията. За тази цел и в случая на производство пред националните съдилища съответните държави-членки предприемат всички необходими стъпки, които са предвидени в съответните им правни системи, включително и временни мерки, без да се засяга правото на Общността.“
46. Според постоянната съдебна практика единственото правно основание за защита, което държава-членка може да изтъква срещу предявен от Комисията иск за установяване на неизпълнение на задължения на основание член 88, параграф 2 ЕО, се извежда от абсолютна невъзможност да се изпълни правилно решението (вж. по-конкретно Решение по дело Комисия/Франция, посочено по-горе, точка 23, Решение по дело Комисия/Испания, посочено по-горе, точка 45 и Решение от 12 май 2005 г. по дело Комисия/Гърция, C‑415/03, Recueil, стр. I‑3875, точка 35).
47. В настоящото дело задължението за възстановяване е предвидено в член 3, параграф 1, първо изречение и параграф 2 от всяко от спорните решения.
48. Кралство Испания не се е позовало на абсолютна невъзможност за изпълнение на тези разпоредби.
49. То се ограничава да поддържа, че избраната процедура за възстановяване на вече предоставените помощи е подходящата процедура за правилното изпълнение на решенията.
50. То обаче не представя никакви доказателствени документи, по-конкретно за самоличността на бенефициерите на помощите, за размера на предоставените помощи и за действително осъществените процедури за възстановяване на посочените помощи.
51. Следователно то по никакъв начин не е установило, че в определения от член 4 от всяко от спорните решения срок е приложило мерки, които да позволяват по смисъла на член 14, параграф 3 от Регламент № 659/1999 незабавното и ефективно изпълнение на спорните решения относно вече предоставените помощи.
52. Ето защо твърденията на Комисията за нарушения на член 3, параграф 1, първо изречение и параграф 2 от всяко от спорните решения са основателни.
53. От изложеното дотук следва, че искът е основателен в частта, в която Комисията упреква Кралство Испания, че не е приело всички необходими мерки за премахване на разглежданите схеми за помощи, за преустановяване на неизплатените помощи и възстановяване на вече предоставените помощи.
54. Съдът не трябва да изследва искането Кралство Испания да бъде осъдено за това, че не е информирало Комисията за мерките по предходната точка, тъй като посочената държава-членка не е изпълнила именно тези задължения в предписаните срокове (вж. Решение от 4 април 1995 г. по дело Комисия/Италия, C‑348/93, Recueil, стр. I‑673, точка 31 и Решение от 1 юни 2006 г. по дело Комисия/Италия, посочено по-горе, точка 53).
55. Следователно трябва да се приеме за установено, че като не е приело в определения срок всички необходими мерки, за да се съобрази с разпоредбите на членове 2 и 3 от всяко от спорните решения, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по тези разпоредби.
IV – По съдебните разноски
56. По смисъла на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като е загубило делото, Кр алство Испания трябва да бъде осъдено да заплати разноските в съответствие с искането на Комисията в този смисъл.
Диспозитив
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
1) Като не е приело в определения срок всички необходими мерки, за да се съобрази с разпоредбите на членове 2 и 3 от всяко от решения:
– 2003/28/ЕО на Комисията от 20 декември 2001 година относно схема за държавна помощ, въведена в действие от Испания през 1993 г. за някои новосъздадени предприятия в провинция Álava (Испания),
– 2003/86/ЕО на Комисията от 20 декември 2001 година относно схема за държавна помощ, въведена в действие от Испания през 1993 г. за някои новосъздадени предприятия в провинция Vizcaya (Испания),
– 2003/192/ЕО на Комисията от 20 декември 2001 година относно схема за държавна помощ, въведена в действие от Испания през 1993 г. за някои новосъздадени предприятия в провинция Guipúzcoa (Испания),
Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по тези разпоредби.
2) Осъжда Кралство Испания да заплати съдебните разноски.