62024CJ0209
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
12 март 2026 година (
*1
)
„Обжалване — Публична служба — Срочно нает служител — Член 266 ДФЕС — Акт, издаден в изпълнение на решение на Общия съд на Европейския съюз, с което е отменен акт за неподновяване на договор за неопределено време и е присъдено обезщетение за претърпените вреди — Жалба за отмяна и искане за обезщетение — Изопачаване на доказателствата по делото — Член 151, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда — Искане за изключване на документ от преписката по делото — Поверителност на съобщенията между адвокати — Обхват“
По дело C‑209/24 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 17 март 2024 г.,
VP, с местожителство в Мюнхен (Германия), представлявана от J. Menze и H. Tettenborn, Rechtsanwälte,
жалбоподател,
като другата страна в производството е
Европейски център за развитие на професионалното обучение (Cedefop), представляван от T. Bontinck и A. Guillerme, avocats,
ответник в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (пети състав),
състоящ се от: M. L. Arastey Sahún (докладчик), председател на състава, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias, и B. Smulders, съдии,
генерален адвокат: A. Rantos,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 12 юни 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си VP иска отмяна на решението на Общия съд на Европейския съюз от 7 февруари 2024 г., VP/Cedefop (T‑563/22, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2024:72), с което Общият съд отхвърля жалбата, с която тя иска, от една страна, да бъдат отменени актът на изпълнителния директор на Европейския център за развитие на професионалното обучение (Cedefop) от 17 декември 2021 г. (наричан по-нататък „спорният акт“) и актът на комисията по жалбите на Cedefop от 17 юни 2022 г. (наричан по-нататък „актът за отхвърлянето на жалбата по административен ред“), а от друга, да ѝ се заплати обезщетение от 100000 евро за претърпени от нея неимуществени вреди. Освен това VP иска Cedefop да бъде осъден да ѝ заплати обезщетение в размер на 5000000 евро за претърпени от нея неимуществени вреди.
Обстоятелствата по спора
2
Обстоятелствата по спора са изложени от Общия съд в точки 2—15 от обжалваното съдебно решение и могат да се обобщят, както следва.
3
Жалбоподателката е наета на работа от Cedefop на 16 ноември 2007 г. като срочно нает служител на длъжност правен съветник. Договорът ѝ е продължен до 15 ноември 2017 г.
4
На 10 март 2017 г. на основание член 90, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът за длъжностните лица“), който се прилага по отношение на срочно наетите служители съгласно член 46 от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз, жалбоподателката подава искане до тогавашния изпълнителен директор на Cedefop за подновяване на договора ѝ (наричано по-нататък „искането за подновяване на договора“).
5
С акт от 12 май 2017 г. изпълнителният директор отхвърля искането и уведомява жалбоподателката, че договорът ѝ няма да бъде подновен.
6
С акт от 1 декември 2017 г. комисията по жалбите на Cedefop (наричана по-нататък „комисията по жалбите“) отхвърля подадената по административен ред жалба на жалбоподателката против акта от 12 май 2017 г.
7
С решение от 16 декември 2020 г., VP/Cedefop (T‑187/18, наричано по-нататък „отменителното съдебно решение“, EU:T:2020:613), Общият съд отменя акта от 12 май 2017 г. (т. 1 от диспозитива) и акта от 1 декември 2017 г. (т. 2 от диспозитива) (наричани по-нататък „отменените актове“). Освен това Общият съд осъжда Cedefop да заплати на жалбоподателката обезщетение за имуществени вреди в размер на 30000 евро (т. 3 от диспозитива) и обезщетение за неимуществени вреди в размер на 10000 евро (т. 4 от диспозитива). Общият съд отхвърля жалбата в останалата ѝ част (т. 5 от диспозитива) и осъжда Cedefop да заплати съдебните разноски (т. 6 от диспозитива).
8
От мотивите на отменителното съдебно решение личи, че според Общия съд актът от 12 май 2017 г. е издаден при явна грешка в преценката, доколкото е обоснован с планираното закриване на правната служба на Cedefop. Общият съд също така приема, че не е изключена възможността този акт да е бил издаден на друго фактическо основание, а именно това, че жалбоподателката е загубила доверието на изпълнителния директор на Cedefop. Той постановява, че посоченият акт, доколкото е основан на тази загуба на доверие, е издаден в нарушение на правото на изслушване, правото на защита и член 26 от Правилника за длъжностните лица.
9
На 8 януари 2021 г. жалбоподателката отправя искане до Cedefop да изпълни отменителното съдебно решение в съответствие с член 266 ДФЕС (наричано по-нататък „искането за изпълнение на отменителното съдебно решение“). Като част от това тя иска от Cedefop да поднови договора ѝ за неопределено време, считано от 16 ноември 2017 г.
10
С писмо от 2 март 2021 г. тогавашният изпълнителен директор на Cedefop отговаря на жалбоподателката, че изпълнението на отменителното съдебно решение предполага само да ѝ се платят 40000 евро обезщетение за причинените имуществени и неимуществени вреди заедно със съдебните разноски, тъй като със заплащането на това обезщетение се отстраняват последиците от констатираната от Общия съд незаконосъобразност.
11
На 28 април 2021 г. жалбоподателката подава жалба по административен ред срещу акта от 2 март 2021 г. на основание член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица. Тя отново изтъква, че Cedefop не е изпълнил точки 1 и 2 от диспозитива на отменителното съдебно решение.
12
На 29 юли 2021 г. председателят на комисията по жалбите изпраща писмо до жалбоподателката, в което посочва, че на заседанието си от 16 юли 2021 г. комисията е решила да уважи жалбата ѝ по административен ред от 28 април 2021 г. и „да отмени“ акта от 2 март 2021 г., тъй като жалбоподателката не е имала възможност да представи становище по него.
13
На 7 септември 2021 г. изпълнителният директор на Cedefop изпраща на жалбоподателката писмо, с което я уведомява, че при новото си произнасяне по случая след споменатия в предходната точка акт на комисията по жалбите не възнамерява да вземе допълнителните мерки, които иска жалбоподателката, включително в искането си за изпълнение на отменителното съдебно решение, тъй като според него отменителното съдебно решение вече е изцяло изпълнено. За да се спази правото на жалбоподателката да бъде изслушана, той я приканва да представи становище по планирания нов акт.
14
На 15 октомври 2021 г. жалбоподателката представя становище в отговор на това писмо.
15
Със спорния акт, издаден на 17 декември 2021 г., изпълнителният директор на Cedefop указва на жалбоподателката, че след като тази агенция е платила изцяло сумите, присъдени от Общия съд в отменителното съдебно решение, няма основание за вземане на допълнителни мерки в изпълнение на посоченото съдебно решение.
16
На 3 март 2022 г. жалбоподателката подава жалба по административен ред срещу спорния акт, но тя е отхвърлена с акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
17
С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 2 септември 2022 г., жалбоподателката иска да се отменят спорният акт и актът за отхвърлянето на жалбата по административен ред, да ѝ се присъди обезщетение за претърпените неимуществени вреди от тези актове и Cedefop да бъде осъден да заплати съдебните разноски.
18
Жалбоподателката изтъква пет основания за исканията си за отмяна, а именно, първо, липса на компетентност на комисията по жалбите, второ, нарушение на член 266 ДФЕС и явна грешка в преценката, трето, неизпълнение на задължението за полагане на грижа, четвърто, неспазване на принципите на защита на оправданите правни очаквания, равно третиране и недопускане на дискриминация, и пето, злоупотреба с власт.
19
В съдебното заседание пред Общия съд жалбоподателката оттегля твърденията си по първото основание.
20
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля като неоснователни твърденията по останалите четири основания.
21
Що се отнася конкретно до второто основание — нарушение на член 266 ДФЕС и явна грешка в преценката, Общият съд първо отбелязва в точка 34 от обжалваното съдебно решение, че в изпълнение на отменителното съдебно решение Cedefop е бил длъжен да преразгледа искането за подновяване на договора и да издаде нов акт, който да замени отменените, а след това в точка 38 от обжалваното съдебно решение Общият съд постановява, че Cedefop е изпълнил това задължение, тъй като, видно от мотивите на акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред, при разглеждането на тази жалба по административен ред е проверил дали има основание за уважаването ѝ и вследствие на тази проверка е приел, че по съображения, свързани с вътрешната организация на тази агенция, жалбоподателката не следва да бъде възстановявана на работа.
22
В точки 43 и 44 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, от една страна, че жалбоподателката не е оспорила правилността на съображението за промените, свързани с вътрешната организация на Cedefop, а от друга страна, че само по себе си това съображение е достатъчно, за да обоснове акта за неподновяване на договора ѝ.
Исканията на страните в производството по обжалване
23
С жалбата си VP иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да осъди Cedefop да плати обезщетение за претърпените от нея неимуществени вреди, определено по справедливост на 5000000 евро, и
–
да осъди Cedefop да заплати съдебните разноски както в производството по обжалване пред Съда, така и в производството пред Общия съд.
24
Cedefop иска от Съда:
–
да отхвърли жалбата и
–
да осъди VP да заплати съдебните разноски.
По искането за изключване на документ от преписката по делото
Доводи на страните
25
В писмения си отговор Cedefop прави искане на основание член 151 от Процедурния правилник на Съда да се изключи от преписката по делото кореспонденцията, съдържаща се в приложение C.1 към жалбата до Съда (наричано по-нататък „приложение C.1“).
26
Според Cedefop това приложение C.1 съдържа електронно съобщение, изпратено на 2 април 2021 г., което дословно възпроизвежда текста на писмо, изпратено на неопределена дата от правния съветник на Cedefop до бившата адвокатка на жалбоподателката и отнасящо се до възможността за започване на разговори между страните за доброволно уреждане на спора (наричано по-нататък „писмото на правния съветник на Cedefop“), и затова попада изцяло в обхвата на защитата на поверителността на кореспонденцията между адвокати съгласно белгийските етични правила, които белгийският законодател е скрепил със задължителна сила. Същевременно признатата в практиката на Съда и Общия съд защита на поверителността на съобщенията между адвокати и клиенти се простирала и по отношение на кореспонденцията между адвокати, когато защитата на поверителността на тази кореспонденция е призната в националното право.
27
Жалбоподателката изтъква, че това искане е недопустимо, тъй като не е представено с отделна писмена молба, в нарушение на член 151 от Процедурния правилник.
28
Освен това искането било неоснователно, тъй като, от една страна, посочената от Cedefop съдебна практика не била релевантна по отношение на твърдението за наличие на „професионална тайна между адвокатите“, а и при всички положения не били изпълнени условията, изисквани от тази съдебна практика. От друга страна, приложение C.1 представлявало съществено доказателство за разглежданата тук жалба.
Съображения на Съда
29
На първо място, трябва да се отбележи, че както следва от член 151, параграф 1 от Процедурния правилник, с отделна писмена молба се прави само искането на страната Съдът да се произнесе по процесуално възражение или по искане в хода на производството, без да разглежда спора по същество. Оттук следва, че Cedefop е щял да е длъжен да направи искането си за изключване на приложение C.1 с отделна писмена молба само ако е искал Съдът да се произнесе по това искане, без да разглежда спора по същество, което не е така. Ето защо трябва да се отхвърли повдигнатото от жалбоподателката възражение за недопустимост на това искане.
30
На второ място, следва да се припомни, че принципът на равните процесуални възможности — който произтича от самото понятие за справедлив процес, гарантиран по-специално от член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) — предполага задължение за осигуряване на разумна възможност за всяка от страните да представи своята позиция, включително да посочи доказателствата си, при условия, които не я поставят в явно неблагоприятно положение спрямо противната страна (решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, т. 128 и цитираната съдебна практика).
31
Освен това Съдът е утвърдил принципа на свободната преценка на доказателствата от съда на Съюза, от който в частност следва, че допустимостта на навременно представено доказателство може да се оспорва пред този съд само на основанието, че е придобито или представено неправомерно (вж. в този смисъл решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, т. 129 и цитираната съдебна практика).
32
Когато е установено, че съответното доказателство е придобито или представено неправомерно, съдът на Съюза може да го обяви за допустимо само ако след претегляне е видно, че като се има предвид по-конкретно ползата от тези доказателства за преценката на основателността на подадената жалба, интересите на представилия ги жалбоподател трябва да вземат превес над интересите на насрещната страна, които биха били конкретно и действително засегнати от запазването на посочените доказателства в преписката (вж. в този смисъл решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, т. 131).
33
В настоящия случай от приложение C.1 следва, от една страна, че на 30 март 2021 г. бившата адвокатка на жалбоподателката е съобщила на нея и на новия ѝ адвокат, че писмото на правния съветник на Cedefop е поверително, а от друга страна, че бившата адвокатка на жалбоподателката ѝ е изпратила текста на това писмо едва след като на 1 април 2021 г. жалбоподателката ѝ е заявила, че „като адвокат и Ваш клиент потвърждавам, че предоставената информация остава напълно поверителна“.
34
Като се има предвид, че така самата жалбоподателка е признала поверителността на съдържанието на писмото на правния съветник на Cedefop и формално се е задължила да я спазва, представянето на възпроизвеждащото текста на писмото електронно съобщение в настоящото производство по обжалване се явява неправомерно представяне на доказателства.
35
Тъй като обаче Общият съд не се е опрял на това писмо, нито на възпроизвеждащото текста му електронно съобщение, за да обоснове акта си, а и в изложените от жалбоподателката доводи не се отделя централно място на този документ, интересите на жалбоподателката от запазването на този документ в преписката по делото не биха могли да вземат превес над интереса на Cedefop от опазването на поверителността на посоченото писмо.
36
Ето защо, като се има предвид също така, че останалите данни в приложение C.1 са свързани с контекста, в който е било изпратено на жалбоподателката електронното съобщение от 2 април 2021 г., следва да се уважи искането на Cedefop и приложение C.1 да бъде изключено от преписката по делото.
По жалбата
37
Жалбоподателката изтъква девет основания за обжалване.
38
Като първо основание тя сочи изопачаване на доказателствата по делото. Като второ основание се сочи нарушение на задължението за служебна проверка на компетентността на комисията по жалбите да приеме акт за изпълнението на отменителното съдебно решение. Като трето основание се сочи неконстатирането на тази липса на компетентност на комисията по жалбите. Като четвърто основание се сочи нарушение на признатия в член 47 от Хартата принцип за „съд, създаден със закон“. Като пето основание се сочи липса на компетентност за отмяна на отменителното съдебно решение. Като шесто основание се сочи нарушение на член 266 ДФЕС. Като седмо основание се сочи нарушение на решения от 25 октомври 2013 г., Комисия/Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557), и от 16 октомври 2019 г., ZV/Комисия (T‑684/18, EU:T:2019:748). Като осмо основание се сочи нарушение на задължението за мотивиране. Като девето основание се сочи нарушение на правото на изслушване, закрепено в член 47 от Хартата.
39
В жалбата си до Съда жалбоподателката иска също така Cedefop да бъде осъден да заплати обезщетение за неимуществените вреди, които тя твърди, че е претърпяла поради упорития отказ на тази агенция да изпълни отменителното съдебно решение, в размер, определен по справедливост на 5 милиона евро.
По допустимостта на искането за обезщетение
40
Съгласно член 169, параграф 1 от Процедурния правилник „исканията в жалбата са за отмяна, изцяло или частично, на съдебния акт на Общия съд, съдържащ се в диспозитива“. Освен това съгласно член 170, параграф 1 от този правилник с жалбата се иска, в случай че бъде обявена за основателна, да се уважат изцяло или частично направените в първоинстанционното производство искания, а нови искания не могат да бъдат правени.
41
В случая второто искане на жалбоподателката от петитума на жалбата ѝ до Съда е Cedefop да бъде осъден да заплати обезщетение за неимуществените вреди, които тя твърди, че е претърпяла поради упорития отказ на тази агенция да изпълни отменителното съдебно решение, в размер, определен по справедливост на 5 милиона евро.
42
Пред Общия съд обаче жалбоподателката прави искане за осъждането на Cedefop да ѝ заплати обезщетение за неимуществени вреди в размер, който тя тогава оценява по справедливост на 100000 евро.
43
Оттук следва, че второто искане на жалбоподателката от петитума на жалбата ѝ до Съда е ново в частта, в която се отнася до обезщетение с по-висок размер от сумата от 100000 евро, която тя е искала на същото основание в първоинстанционното производство. Следователно посоченото искане е недопустимо в тази си част, без това да е пречка за Съда, ако намери жалбата за основателна, да упражни правомощието си за пълен съдебен контрол, с каквото разполагат съдилищата на Съюза по спорове от финансов характер съгласно член 91, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица.
По същество
По първото основание
– Доводи на страните
44
По първото основание, насочено срещу точки 22, 37 и 38 от обжалваното съдебно решение, жалбоподателката по същество изтъква, че Общият съд е изопачил доказателствата по делото, и в частност акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред, като е приел, че този акт е издаден за изпълнението на отменителното съдебно решение, и конкретно за да замени отменените актове.
45
Жалбоподателката твърди, че Общият съд е обосновал този свой извод с обстоятелството, че в акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред комисията по жалбите е посочила съображения, свързани с вътрешната организация на работата в Cedefop. Според жалбоподателката обаче вътрешната организация на Cedefop е посочена само на едно място в този акт — на страница 16. Според нея не може това да е основание да се приеме, че по този начин комисията по жалбите е издала акт, който да замени отменените.
46
Освен това преписката по настоящото дело не съдържала нито едно доказателство, от което да следва, че Cedefop е имал намерението да издаде или че действително е издал акт, който да замени отменените. Напротив, преписката показвала единствено че Cedefop упорито е отказвал да издаде такъв акт.
47
Cedefop поддържа, че Общият съд правилно е посочил, че в акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред комисията по жалбите е приела, първо, че в отменителното съдебно решение Общият съд не е взел отношение по въпроса за вътрешната организация на Cedefop или възстановяването на правната служба, второ, че проведените през 2021 г. обсъждания относно възстановяването на длъжността вътрешен правен съветник не са били свързани с конкретния случай на жалбоподателката, и трето, че процедурата по наемане на работа на вътрешен правен съветник е била тясно свързана с изхода от процедурата по назначаване на нов директор на дирекция „Човешки ресурси“.
48
Въз основа на всички тези факти, изложени на страници 16 и 17 от акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред, комисията по жалбите направила изричния извод, че „Cedefop смята да реорганизира начина, по който се осъществява правното обслужване в агенцията, за да ограничи рисковете, без да изразява намерение да възстановява предишни служители или организационни структури“.
49
Така комисията по жалбите ясно указала на жалбоподателката, че главният ѝ извод е, че Cedefop не е бил непременно длъжен да преразгледа искането за подновяване на договора, тъй като изцяло е изпълнил отменителното съдебно решение, като е платил парично обезщетение за всички вреди, претърпени поради отменените актове, но че въпреки това е разгледала при условията на евентуалност искането на жалбоподателката и го е отхвърлила по причините, изложени в точки 47 и 48 от настоящото съдебно решение.
50
В писмената си реплика жалбоподателката подчертава, че в противоречие с нееднократните си изявления по делата, по които са постановени определението от 20 май 2022 г., VP/Cedefop (T‑534/21, EU:T:2022:327), и обжалваното съдебно решение, Cedefop за първи път на етапа на обжалването на това съдебно решение е изтъкнал, че е налице издаден акт, който заменя отменените, но не е представил доказателства в подкрепа на това свое твърдение.
51
В писмената си дуплика Cedefop поддържа, че Общият съд не е изопачил фактите, тъй като просто е посочил ясния текст на акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред, без да го тълкува.
– Съображения на Съда
52
Съгласно трайно установената съдебна практика изопачаване на доказателствата е налице, когато Общият съд явно надхвърли границите на разумната преценка на тези доказателства. Изопачаването трябва ясно да личи от доказателствата по делото, без да е необходимо да се извършва нова преценка на фактите и на доказателствата. В това отношение не е достатъчно да се докаже, че даден документ би могъл да се тълкува по начин, различен от възприетия от Общия съд (решение от 5 март 2024 г., Kočner/Европол, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, т. 96 и цитираната съдебна практика).
53
За целите на проверката на основателността на твърденията по разглежданото тук основание следва да припомни, че в точка 34 от обжалваното съдебно решение Общият съд се опира на съдебната практика, цитирана в точки 31—33 от решението му, и заключава, че в изпълнение на отменителното съдебно решение Cedefop е бил длъжен да преразгледа искането за подновяване на договора и да издаде акт, който да замени отменените.
54
В това отношение в точки 35—38 от обжалваното съдебно решение Обшият съд се основава на обобщените в точка 37 от решението му съображения от мотивите на акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред, за да приеме, че Cedefop е изпълнил посоченото задължение, тъй като в акта си комисията по жалбите, от една страна, е потвърдила извода на изпълнителния директор на Cedefop от спорния акт, а именно че с изплащането на обезщетенията, присъдени с отменителното съдебно решение, агенцията изцяло е изпълнила това решение, поради което Cedefop не е длъжен да взема никакви допълнителни мерки за изпълнението му, а от друга страна, все пак е преразгледала искането за подновяване на договора и го е отхвърлила по съображения, свързани с вътрешната организация на Cedefop, което представлява издаване на нов акт, заменящ отменените. Както следва от точка 43 от обжалваното съдебно решение, според Общия съд последно посоченият акт е бил основан по-конкретно на съображението, че Cedefop е смятал да промени вътрешната си организация и да реорганизира начина, по който се осъществява неговото правно обслужване.
55
Така от точките на обжалваното съдебно решение, упоменати в предходната точка, следва, че според Общия съд в отговор на искането за изпълнение на отменителното съдебно решение Cedefop, от една страна, е отказал да изпълни това искане, понеже е преценил, че вече изцяло е изпълнил това съдебно решение и съответно няма причина да приема никакви допълнителни мерки за изпълнение, като например да преразгледа искането за подновяване на договора, а на още по-силно основание — и действително да поднови този договор, и същевременно, от друга страна, все пак е предприел известни действия по това искане, като е преразгледал искането за подновяване на договора, но го е отхвърлил по съображения, свързани с вътрешната организация на Cedefop. По този начин според Общия съд посочената агенция е издала акт, който е заменил отменените, като този неин акт съставлява мярка за изпълнение на отменителното съдебно решение.
56
Следва да се отбележи, че още прочитът на акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред позволява да се констатира, че както основателно посочва жалбоподателката, съображенията в точка 37 от обжалваното съдебно решение, въз основа на които Общият съд приема, че Cedefop е издал акт, който да замени отменените, биха могли да се изведат единствено от частта от мотивите на акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред, обхващаща текста от четвъртия абзац на страница 16 до втория абзац на страница 17 и съставляваща обосновката на комисията по жалбите за отхвърлянето на твърдението за нарушение на член 266 ДФЕС, изтъкнато от жалбоподателката като основание за подадената от нея жалба по административен ред. Всъщност подобни съображения не са споменати другаде, освен в тази съдържаща общо четири абзаца част от мотивите на акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред (наричана по-нататък „спорната част от мотивите“).
57
По-точно, от спорната част от мотивите личи, че единственото, на което Общият съд може да се е опрял, за да приеме в точки 37, 38 и 43 от обжалваното съдебно решение, че Cedefop е издал акт, който заменя отменените, въз основа на свързани с вътрешната му организация съображения, е четвъртият и последен абзац от спорната част от мотивите. В този абзац комисията по жалбите посочва конкретно следното: „въз основа на задълбочена и прозрачна преценка на статуквото, извършена през 2021 г. по данни от 2020 г., Cedefop смята да реорганизира начина, по който се осъществява правното обслужване, за да ограничи констатираните рискове, без да изразява намерение да възстановява предишни служители или организационни структури“.
58
Същевременно, първо, текстът на втория абзац на страница 17 от акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред е твърде неопределен, за да може от него ясно да се заключи, че по този начин комисията по жалбите е преразгледала искането за подновяване на договора на жалбоподателката и го е отхвърлила, с което е издала акт, който да замени отменените, за да изпълни при условията на евентуалност отменителното съдебно решение.
59
Второ, това налага да се провери дали е имало разумен начин посоченият втори абзац да се разбере в такъв смисъл, ако се вземе предвид контекстът му.
60
В това отношение най-напред трябва да се уточни, че спорната част от мотивите на акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред е въведена с израза „освен това“ и се намира непосредствено след съображенията на страници 14 и 15 от този акт, които се отнасят до заплащането на обезщетенията, които Cedefop е бил осъден да плати съгласно отменителното съдебно решение. Видно от текста на тези съображения обаче, комисията по жалбите безусловно е заключила, че както следва от спорния акт, Cedefop е изпълнил посоченото съдебно решение в пълно съответствие с член 266 ДФЕС и не е необходимо да издава друг акт.
61
По-нататък, нищо във формулировката на първите три абзаца от спорната част от мотивите не позволява да се приеме, че въпреки така направеното заключение комисията по жалбите все пак е смятала при условията на евентуалност да преразгледа искането за подновяване на договора и да издаде акт, който да замени отменените, тоест да вземе допълнителни мерки за изпълнение на отменителното съдебно решение.
62
Всъщност е достатъчно да се отбележи, че от една страна, в първия абзац от спорната част от мотивите, който се явява четвърти абзац на страница 16 от акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред, комисията по жалбите по същество просто излага причините, поради които намира, че от отменителното съдебно решение не може да се изведе задължение за Cedefop да възстанови жалбоподателката на работа или да поднови договора ѝ. От друга страна, във втория и третия абзац от спорната част от мотивите, които са съответно пети абзац на страница 16 и първи абзац на страница 17 от акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред, комисията по жалбите се позовава на заключението на изпълнителния комитет на Cedefop от 3 март 2021 г. за възстановяване на длъжността правен съветник в тази агенция (наричано по-нататък „актът на изпълнителния комитет от 3 март 2021 г.“) и по същество приема, че така посоченият акт „няма връзка“ с конкретния случай на жалбоподателката и с отменителното съдебно решение, което „е изцяло изпълнено със заплащането на обезщетенията и съдебните разноски“, и че следователно „не може да се говори за противоречие между възстановяването на посочената длъжност и връщането на жалбоподателката на работа, нито за избягване на връщането ѝ на работа“.
63
Накрая, следва да се вземе предвид обстоятелството, че спорната част от мотивите представлява отговорът на комисията по жалбите на конкретен довод, който жалбоподателката е изтъкнала пред нея в подкрепа на твърдението си за нарушение на член 266 ДФЕС. По-конкретно, с този довод жалбоподателката — според която правилното изпълнение на отменителното съдебно решение налага подновяване на договора ѝ, считано от 16 ноември 2017 г. — е поддържала, че връщането ѝ на работа в Cedefop в изпълнение на посоченото съдебно решение няма да създаде трудности от гледна точка на вътрешната организация на тази агенция, тъй като по отношение на длъжността правен съветник тази организация е не по-различна отпреди. По този въпрос жалбоподателката е поддържала, че с акта на изпълнителния комитет от 3 март 2021 г., чието приемане съвпада с подаването на искането за изпълнение на отменителното съдебно решение, Cedefop е решил да възстанови длъжността вътрешен правен съветник в тази агенция. В този контекст жалбоподателката е твърдяла, че отказът на изпълнителния директор на Cedefop да поднови договора ѝ и да я върне на работа, макар че длъжността вътрешен правен съветник е била възстановена след искането ѝ за изпълнение на отменителното съдебно решение, а вследствие на възстановяването на тази длъжност връщането ѝ на работа не би се отразило на вътрешната организация на Cedefop, няма рационална обосновка и показва, че този отказ е просто персонално насочено срещу нея решение на директора, което следователно представлява злоупотреба с власт.
64
В този смисъл текстът на първите три абзаца от спорната част от мотивите, разглеждани в светлината на посочения довод на жалбоподателката, не оставя никакво място за съмнение, че с тях комисията по жалбите е отговорила на този довод, като е отрекла наличието на всякаква връзка между акта на изпълнителния комитет от 3 март 2021 г., от една страна, и отменителното съдебно решение и направеното от жалбоподателката искане за изпълнението му, от друга страна, която да сочи, че този акт е приет за целите на изпълнението на посоченото съдебно решение вследствие на направеното искане, а спорният акт е издаден от изпълнителния директор на Cedefop по личностни причини и затова представлява злоупотреба с власт.
65
Ето защо, след като няма никакви данни в първите три абзаца от спорната част от мотивите, които поне имплицитно да позволяват да се приеме, че комисията по жалбите е искала да се отклони от извода си, че отменителното съдебно решение е било изцяло изпълнено в съответствие с член 266 ДФЕС чрез плащането на посочените в диспозитива му обезщетения и затова няма причини за вземане на други, допълнителни мерки за изпълнение — извод, който тя е направила непосредствено преди това и който дори е повторила в третия абзац от спорната част от мотивите, то вторият абзац на страница 17 от акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред не би могъл, без да бъде изопачен, да се разбира в смисъл, че в него комисията по жалбите, действайки при условията на евентуалност, е преразгледала искането за подновяване на договора и е издала акт, който да замени отменените.
66
Напротив, единственият разумен начин, по който може да се разбира вторият абзац, когато се разглежда в своя контекст, е като продължение на разсъжденията, изложени от комисията по жалбите в отговор на довода на жалбоподателката във връзка с акта на изпълнителния комитет от 3 март 2021 г. Следователно изложените от комисията по жалбата съображения относно вътрешната организация на Cedefop са изтъкнати от тази комисия не за да се обоснове неподновяването на договора на жалбоподателката след преразглеждането на искането ѝ за подновяване, както е приел Общият съд в точка 38 от обжалваното съдебно решение, а за да се покаже липсата на всякаква връзка между акта на изпълнителния комитет от 3 март 2021 г., от една страна, и отменителното съдебно решение и искането за изпълнението му, от друга.
67
Трето, щом според текста на втория абзац на страница 17 от акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред тези съображения относно вътрешната организация на Cedefop са резултат от преценка на „статуквото, извършена през 2021 г. по данни от 2020 г.“, то това обстоятелство сочи, че въпросните съображения не са свързани с някакво преразглеждане на искането за подновяване на договора, което да е осъществено като част от изпълнението на отменителното съдебно решение, тъй като при такова преразглеждане на искането би трябвало да се вземе предвид положението към датата на издаването на отменените актове (вж. в този смисъл решение от 31 март 1971 г., Комисия/Съвет, C‑149/70, 22/70, EU:C:1971:32, т. 60).
68
По изложените съображения следва да се констатира, че Общият съд е изопачил доказателствата по делото, и в частност акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред, като е приел, че този акт е издаден за изпълнението на отменителното съдебно решение и заменя отменените актове.
69
Следователно първото основание за обжалване е налице и затова трябва обжалваното съдебно решение да бъде отменено, без да е необходимо да се разглеждат следващите осем изтъкнати основания.
По жалбата до Общия съд
70
Съгласно член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, ако жалбата е основателна и Съдът отмени решението на Общия съд, Съдът може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това, или да върне делото на Общия съд за постановяване на решение.
71
В настоящия случай, тъй като жалбоподателката е обжалвала пред Общия съд на основания, които са били обсъдени пред Общия съд при условията на състезателност и разглеждането им не налага да се предприемат допълнителни процесуално-организационни действия или действия по събиране на доказателства, Съдът счита, че фазата на производството позволява да се реши делото по първоинстанционната жалба и той следва сам да постанови окончателно решение по нея (вж. по аналогия решение от 5 март 2024 г., Kočner/Европол, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, т. 112 и цитираната съдебна практика).
По второто основание на жалбата до Общия съд
Доводи на страните
72
По второто основание жалбоподателката изтъква, че вследствие на отменителното съдебно решение Cedefop е трябвало да преразгледа искането за подновяване на договора и да издаде нов акт, който да замени отменените. Според жалбоподателката единственият възможен законосъобразен изход от преразглеждането на това искане е бил Cedefop да поднови договора ѝ. Оттук жалбоподателката стига до извода, че като не е издал акт за подновяването на договора ѝ, Cedefop е нарушил член 266 ДФЕС и е допуснал явна грешка в преценката. Тя пояснява, че макар с отменителното съдебно решение Общият съд да е осъдил Cedefop да ѝ плати обезщетение, това изобщо не се отразява на задължението му да издаде такъв акт за целите на изпълнението на отменителното съдебно решение.
73
Cedefop по същество поддържа, че с издаването на спорния акт, потвърден с акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред, надлежно е изпълнил задължението си по член 266 ДФЕС да изпълни отменителното съдебно решение. Присъденото обезщетение за претърпяната от жалбоподателката загуба на възможност отстранило последиците от констатираната незаконосъобразност, така че не било необходимо да се вземат други мерки за изпълнението на отменителното съдебно решение. Затова Cedefop намира за неоснователни твърденията по второто основание.
Съображения на Съда
74
Съгласно член 266 ДФЕС институцията, органът, службата или агенцията, чийто акт е бил отменен, е длъжна да предприеме необходимите мерки за изпълнение на съдебното решение за отмяната на този акт.
75
За да се съобрази с това съдебно решение и да го изпълни в неговата цялост, съответната институция, орган, служба или агенция е длъжна да спази не само диспозитива му, но и мотивите, които представляват необходимата му опора, в смисъл че без тях не може да се определи точният смисъл на постановеното в диспозитива. Всъщност именно мотивите, от една страна, указват коя точно разпоредба е приета за незаконосъобразна, а от друга страна, разкриват точните причини за констатираната в диспозитива незаконосъобразност, и именно тях съответната институция трябва да вземе предвид, когато замества отменения акт (вж. в този смисъл решение от 12 декември 2024 г., DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, т. 22 и 23 и цитираната съдебна практика).
76
Що се отнася до последиците от отмяната на даден акт от съда на Съюза, следва да се припомни, че отмяната има действие ex tunc и следователно заличава с обратна сила отменения акт от правния ред на Съюза, поради което се счита, че този акт никога не е съществувал (вж. в този смисъл решение от 28 май 2013 г., Abdulrahim/Съвет и Комисия, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, т. 68).
77
След като член 266 ДФЕС не уточнява от какво естество трябва да са мерките, които издателят на отменения акт трябва да предприеме, за да изпълни това задължение, задача на издателя е да определи тези мерки, като той разполага с широка свобода на преценка при избора им, стига да се съобрази с диспозитива на съдебното решение, с което е отменен този акт, и с мотивите на същото, които представляват неговата необходима основа (решение от 12 декември 2024 г., DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, т. 24 и цитираната съдебна практика).
78
По-специално, процедурата за замяната на отменения акт трябва да започне точно от етапа, на който е настъпила незаконосъобразността, като отмяната на акта по принцип не засяга валидността на подготвителните мерки за него, предшестващи етапа, засегнат от констатирания порок (решение от 12 декември 2024 г., DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, т. 25 и цитираната съдебна практика).
79
Ето защо, за да гарантира правилното изпълнение на отменителното съдебно решение и съответно да спази задължението си по член 266 ДФЕС, издалата отменения акт институция, орган, служба или агенция е длъжна да предприеме необходимите мерки, за да отстрани последиците от констатираните незаконосъобразни действия, което при вече изпълнен акт означава да възстанови онова състояние на нещата, което е щяло да съществува в отсъствието на констатираната незаконосъобразност.
80
От посоченото дотук следва, че за целите на изпълнението на отменителното съдебно решение Cedefop е бил длъжен да преразгледа искането за подновяване на договора и да издаде акт, който да замени отменените, във връзка с което да вземе за отправна точка положението отпреди датата на издаването на тези актове и да съобрази мотивите на отменителното съдебно решение.
81
Противно на поддържаното от Cedefop, осъждането му от Общия съд с отменителното съдебно решение да заплати обезщетение за претърпените от жалбоподателката имуществени вреди във връзка със загубата на възможност да получи подновяване на договора си, изобщо не го освобождава от тези задължения.
82
Всъщност освобождаване от тези задължения не следва от нито едно съображение от мотивите на отменителното съдебно решение, а обезщетението, което Общият съд осъжда Cedefop да плати, представлява дължимата на жалбоподателката парична компенсация за загубата на възможност, без да засяга другите задължения на тази агенция във връзка с изпълнението на отменителното съдебно решение, припомнени в точка 80 от настоящото решение.
83
При всички положения, дори ако се допусне, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, когато е присъдил на жалбоподателката обезщетение за загубата на възможност да получи подновяване на договора си, а едновременно с това е постановил отмяната на акта, с който е издаден отказът за подновяването на този договор, то подобна грешка би могла да е отменително основание само при обжалването на самото отменително съдебно решение. Cedefop обаче не е обжалвал отменителното съдебно решение и то вече е влязло в сила.
84
Ето защо, като е отказал да предприеме други мерки за изпълнение на отменителното съдебно решение освен заплащането на присъдените с него обезщетения, Cedefop е нарушил член 266 ДФЕС.
85
Следователно второто основание, посочено в първоинстанционната жалба, е налице и това налага да се отменят спорният акт и актът за отхвърлянето на жалбата по административен ред.
По искането за обезщетение
Доводи на страните
86
Жалбоподателката изтъква, че упоритият отказ на Cedefop да изпълни отменителното съдебно решение, представлява явно нарушение на правото на Съюза и уронва доверието, което трябва да вдъхва правната система на Съюза у всеки субект на правото. Освен това, що се отнася до личното положение на жалбоподателката, продължаващата от 2017 г. досега неяснота относно подновяването на договора ѝ я поставила в положение на несигурност и психологическо напрежение за професионалното ѝ бъдеще, а това ѝ причинило стрес и тревога. Затова отмяната не поправяла в достатъчна степен претърпените от жалбоподателката неимуществени вреди от неизпълнението на отменителното съдебно решение. Във връзка с това тя моли Cedefop да бъде осъден да ѝ заплати обезщетение в размер на 100000 евро.
87
Според Cedefop искането на жалбоподателката за обезщетение трябва да бъде отхвърлено. Всъщност, от една страна, неимуществените вреди, свързани с неподновяването на договора, вече били поправени, тъй като с отменителното съдебно решение Общият съд осъдил Cedefop да плати на това основание 10000 евро, които той вече платил. От друга страна, жалбоподателката не посочила точно в какво се изразява неимуществената вреда.
Съображения на Съда
88
На първо място, следва да се отбележи, че с обезщетителното си искане жалбоподателката търси обезщетение за неимуществените вреди, които според нея ѝ е причинил Cedefop, като не е осигурил правилното изпълнение на отменителното съдебно решение. Следователно това искане е свързано с незаконосъобразността на спорния акт и на акта за отхвърлянето на жалбата по административен ред.
89
В този смисъл неимуществените вреди, които изтъква жалбоподателката с разглежданата си тук първоинстанционна жалба, са различни от неимуществените вреди, които е сочила по делото, по което е постановено отменителното съдебно решение, и които са свързани с незаконосъобразността на отменените актове.
90
Следователно, противно на поддържаното от Cedefop, разглежданото тук искане за обезщетение не е насочено към поправянето на вече поправени вреди.
91
На второ място, следва да се напомни, че ангажирането на извъндоговорната отговорност на агенциите на Съюза изисква едновременно да са налице съвкупност от условия, а именно неправомерност на соченото поведение на съответната агенция, наличие на действителна вреда и наличие на причинно-следствена връзка между това поведение и твърдяната вреда (вж. в този смисъл решение от 4 юни 2020 г., Schokker/ЕААБ, C‑310/19 P, EU:C:2020:435, т. 54 и цитираната съдебна практика).
92
Най-напред, щом спорният акт и актът за отхвърлянето на жалбата по административен ред се отменят поради това, че Cedefop ги е издал в нарушение на задължението си по член 266 ДФЕС да изпълни отменителното съдебно решение, това означава, че е изпълнено първото условие за ангажирането на отговорността на Cedefop, а именно противоправност на поведението му.
93
По-нататък, що се отнася до условието за наличието на действителна вреда, следва да се отбележи, че отказът на дадена институция, орган, служба или агенция на Съюза да изпълни съдебен акт, постановен от съдилищата на Съюза, накърнява доверието, което всеки субект на правото трябва да има в правната система на Съюза и което се гради в частност на спазването на съдебните актове на съдилищата на Съюза. Ето защо, извън всички имуществени вреди, които биха могли да произтичат от неизпълнението на съдебното решение, отказът за предприемането на необходимите мерки за надлежното му изпълнение сам по себе си води до възникването на неимуществени вреди за страната, в чиято полза е било това съдебно решение.
94
Освен това поведението на Cedefop неоспоримо и трайно е оставило жалбоподателката в несигурност по въпроса за подновяването на договора ѝ, а това съставлява неимуществена вреда.
95
Затова следва да се приеме, че е констатирано наличието на действителна вреда.
96
Накрая, що се отнася до причинно-следствената връзка, достатъчно е да се констатира, че претърпяната от жалбоподателката неимуществена вреда пряко се дължи на отказа на Cedefop да предприеме други мерки за изпълнение на отменителното съдебно решение освен заплащането на присъдените с това решение обезщетения, като тази вреда не би настъпила, ако Cedefop беше изпълнил правилно това съдебно решение.
97
Оттук следва, че е установено и наличието на причинно-следствена връзка между противоправното поведение на Cedefop и вредата.
98
Предвид специфичните обстоятелства по случая следва да се приеме, че присъждането на сума от 15000 евро на жалбоподателката ще осигури подходящо поправяне на тази вреди.
По съдебните разноски
99
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски.
100
Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, който се прилага по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от него, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
101
В настоящия случай жалбоподателката е поискала Cedefop да бъде осъден да заплати съдебните разноски, а Cedefop е загубил делото както в производството по обжалване на решението на Общия съд, така и в първоинстанционното производство, поради което следва тази агенция да бъде осъдена да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и всички съдебни разноски на жалбоподателката по тези две производства.
По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:
1)
Отменя решението на Общия съд на Европейския съюз от 7 февруари 2024 г., VP/Cedefop (T‑563/22, EU:T:2024:72).
2)
Отменя акта на изпълнителния директор на Европейския център за развитие на професионалното обучение (Cedefop) от 17 декември 2021 г. и акта на комисията по жалбите на Cedefop от 17 юни 2022 г.
3)
Осъжда Европейския център за развитие на професионалното обучение (Cedefop) да заплати на VP обезщетение за неимуществени вреди в размер на 15000 евро.
4)
Европейският център за развитие на професионалното обучение (Cedefop) понася, наред с направените от него съдебни разноски, и всички съдебни разноски на VP в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.