Решение на Съда (четвърти състав) от 12 юли 2012 г. (преюдициално запитване от Judecătoria Călăraşi - Румъния) - SC Volksbank România SA/Autoritatea Naţională pentru Protecţia Consumatorilor - Comisariatul Judeţean pentru Protecţia Consumatorilor Călăraşi (CJPC)
(Дело C-602/10)
(Защита на потребителите - Договор за потребителски кредит - Директива 2008/48/ЕО - Членове 22, 24 и 30 - Национална правна уредба за транспониране на тази директива - Приложимост по отношение на договори, които не са включени в приложното поле ratione materiae и ratione temporis на посочената директива - Задължения, които не са предвидени в същата директива - Ограничаване на банковите комисиони, които могат да бъдат събирани от кредитора - Членове 56 ДФЕС, 58 ДФЕС и 63 ДФЕС - Задължение за въвеждане в националното право на адекватни и ефективни процедури за извънсъдебно разрешаване на спорове)
Език на производството: румънски
Запитваща юрисдикция
Judecătoria Călăraşi
Страни в главното производство
Ищец: SC Volksbank România SA
Ответник: Autoritatea Naţională pentru Protecţia Consumatorilor - Comisariatul Judeţean pentru Protecţia Consumatorilor Călăraşi (CJPC)
Предмет
Преюдициално запитване - Judecătoria Călăraşi - Тълкуване на член 22, параграф 1, член 24, параграф 1, член 30, параграф 1 от Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета (ОВ L 133, стр. 66) - Тълкуване на член 56 ДФЕС, член 58 ДФЕС и член 63, параграф 1 ДФЕС - Прилагане rationae temporis на националното законодателство за транспониране - Неизпълнение на задължението за установяване на адекватни и ефективни процедури за извънсъдебно разрешаване на споровете - Прилагане rationae materiae на националното законодателство за транспониране - Допълнителни задължения в тежест на кредитните институции, които не са предвидени в Директивата
Диспозитив
Член 22, параграф 1 от Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета трябва да се тълкува в смисъл, че допуска в приложното поле ratione materiae на национална мярка за транспониране на тази директива във вътрешното право да бъдат включени договори за кредит като разглежданите в главното производство, чийто предмет е отпускането на кредит, обезпечен с недвижим имот, независимо че по силата на член 2, параграф 2, буква а) от посочената директива такива договори изрично са изключени от нейното приложно поле ratione materiae.
Член 30, параграф 1 от Директива 2008/48 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска приложното поле ratione temporis на национална мярка за транспонирането на тази директива във вътрешното право да се определи по такъв начин, че тази мярка да се прилага и по отношение на договори за кредит като разглежданите в главното производство, които са изключени от приложното поле ratione materiae на тази директива и са били изпълнявани към момента на влизане в сила на споменатата национална мярка.
Член 22, параграф 1 от Директива 2008/48 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална мярка за транспониране на тази директива във вътрешното право, която налага непредвидени в посочената директива задължения за кредитните институции във връзка с видовете комисиони, които те могат да събират в рамките на договорите за потребителски кредит, попадащи в приложното поле на тази мярка.
Нормите на договора относно свободното предоставяне на услуги трябва да се тълкуват с смисъл, че допускат разпоредба в националното право да забранява на кредитните институции събирането на някои банкови комисиони.
Член 24, параграф 1 от Директива 2008/48 трябва да се тълкува в смисъл, че той допуска норма, която е част от национална мярка за транспонирането на тази директива, да дава възможност на потребителите при спорове относно потребителските кредити, без да са длъжни предварително да използват предвидените в националното право процедури за извънсъдебно разрешаване на такива спорове, да се обръщат направо към орган за защита на потребителите, който впоследствие може да налага санкции на кредитните институции за нарушаване на тази национална мярка.
____________
1 - ОВ C 89, 19.3.2011 г.