62023CJ0572
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (трети състав)
5 февруари 2026 година (
*1
)
„Обжалване — Институционaлно право — Членове на Европейския парламент — Привилегии и имунитети — Решение за снемане на парламентарния имунитет на членове на Парламента — Член 41, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Принцип на добра администрация — Комисия по правни въпроси на Парламента — Изискване за безпристрастност на докладчика“
По дело C‑572/23 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 15 септември 2023 г.,
Carles Puigdemont i Casamajó, с местожителство във Ватерло (Белгия),
Antoni Comín i Oliveres, с местожителство във Ватерло,
Clara Ponsatí i Obiols, с местожителство във Ватерло,
представлявани от P. Bekaert, S. Bekaert, advocaten и G. Boye, abogado,
жалбоподатели,
като другите страни в производството са:
Европейски парламент, представляван от N. Görlitz, T. Lukácsi и J.‑C. Puffer,
ответник в първоинстанционното производство,
Кралство Испания, представлявано от A. Gavela Llopis,
встъпила страна в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (трети състав),
състоящ се от: C. Lycourgos, председател на състава, O. Spineanu-Matei (докладчик), S. Rodin, N. Piçarra и N. Fenger, съдии,
генерален адвокат: M. Szpunar,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 4 септември 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си жалбоподателите, г‑н Carles Puigdemont i Casamajó, г‑н Antoni Comín i Oliveres и г‑жа Clara Ponsatí i Obiols (наричани по-нататък „жалбоподателите“), искат да бъде отменено решение на Общия съд на Европейския съюз от 5 юли 2023 г., Puigdemont i Casamajó и др./Парламент (T‑272/21, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2023:373), с което Общият съд отхвърля поисканата от тях отмяна на решения P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 и P9_TA(2021)0061 на Европейския парламент от 9 март 2021 г. по искането за снемане на техния имунитет (наричани по-нататък „спорните решения“).
Правна уредба
Правото на Съюза
Протокол (№ 7)
2
Член 9 от Протокол (№ 7) за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз (наричан по-нататък „Протокол № 7“) гласи:
„По време на сесиите на Европейския парламент неговите членове притежават:
a)
на територията на тяхната собствена държава — имунитетите, предоставяни на членовете на националните парламенти;
б)
на територията на всяка друга държава членка — имунитет от всякаква форма на задържане или съдебно производство.
Имунитетът действа по подобен начин и по отношение на горепосочените членове по време на тяхното пътуване до и от мястото на заседанието на Европейския парламент.
Не може да има позоваване на имунитета, когато член на парламента бъде заловен на мястото на извършване на нарушението и имунитетът не е пречка за Европейския парламент да упражни правото си за отнемане на имунитета на някой от неговите членове“.
Правилникът за дейността
3
Правилникът за дейността на Европейския парламент, приложим за деветия законодателен период (2019—2024 г.), в редакцията преди изменението му с решението на Парламента от 17 януари 2023 г. (наричан по-нататък „Правилникът за дейността“), е предвиждал в член 5, озаглавен „Привилегии и имунитети“:
„1.   Членовете на ЕП се ползват с привилегиите и имунитетите, установени в Протокол № 7 […]
2.   При упражняването на правомощията си във връзка с привилегиите и имунитетите Парламентът се стреми да запази неприкосновеността си на демократична законодателна асамблея и да осигури независимостта на своите членове при изпълнението на техните функции. Парламентарният имунитет не е лична привилегия на отделния член на ЕП, а представлява гаранция за независимостта на Парламента като цяло и на неговите членове.
[…]“.
4
Член 6 от Правилника за дейността, озаглавен „Снемане на имунитет“, предвижда:
„1.   Всяко искане за снемане на имунитет се оценява в съответствие с членове 7, 8 и 9 от Протокол № 7 […] и с принципите, посочени в член 5, параграф 2 от настоящия Правилник за дейността.
[…]“.
5
Член 9 от Правилника за дейността, озаглавен „Процедури, свързани с имунитета“, гласи:
„1.   Всяко искане за снемане на имунитет, отправено до председателя [на Парламента] от компетентен орган на държава членка, или искане за защита на привилегии и имунитети, отправено до председателя от действащ или бивш член на ЕП, се обявява на пленарно заседание и се отнася за разглеждане от компетентната комисия.
[…]
13.   Комисията определя принципите за прилагане на настоящия член.
[…]“.
Съобщение № 11/2019
6
Точка 6 от Съобщението до членовете относно принципите, приложими към исканията за снемане на имунитет, което е от 19 ноември 2019 г. (наричано по-нататък „Съобщение № 11/2019“) и е прието от Комисията по правни въпроси на Европейския парламент (наричана по-нататък „комисията JURI“), предвижда:
„Комисията [JURI] определя докладчик за всяко искане за снемане на имунитета“.
7
Точка 7 от Съобщение № 11/2019 предвижда:
„Всяка политическа група посочва депутат, който действа като постоянен докладчик по въпросите за имунитета и изпълнява функциите на координатор, за да гарантира, че делата относно имунитетите ще се разгледат от опитни депутати. Политическите групи гарантират, че се определят постоянни докладчици, които се отличават с високи морални качества“.
8
Съгласно точка 8 от Съобщение № 11/2019:
„По всяко дело за имунитет функцията на докладчик се сменя на ротационен принцип на равноправна основа между политическите групи. Докладчикът обаче не може да принадлежи към същата политическа група, нито да е бил избран в същата държава членка като депутата, чийто имунитет се оспорва“.
9
Съгласно точка 43 от Съобщение № 11/2019:
„Когато въпросното производство не се отнася до изразените мнения или подадените гласове при изпълнението на задълженията на член на ЕП, имунитетът следва да бъде снет, освен ако изглежда, че е възможно замисълът на съдебното производство да е да се нанесе вреда на политическата дейност на член на ЕП и следователно независимостта на Парламента (fumus persecutionis)“.
Обстоятелствата по спора
10
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 2—19 от обжалваното съдебно решение и за целите на настоящото съдебно решение могат да бъдат обобщени по следния начин.
11
Г‑н Puigdemont i Casamajó е бил президент на Generalitat de Cataluña (Генералитет на Каталуня, Испания), а г‑н Comín i Oliveres и г‑жа Ponsatí i Obiols — членове на Gobierno autonómico de Cataluña (автономно правителство на Каталуня, Испания) към момента на приемането на Ley 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación (Закон 19/2017 на парламента на Каталуня за референдума за самоопределяне) от 6 септември 2017 г. (DOGC бр. 7449A от 6 септември 2017 г., стр. 1) и на Ley 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República (Закон 20/2017 на парламента на Каталуня за юридически преход и учредяване на Републиката) от 8 септември 2017 г. (DOGC бр. 7451A от 8 септември 2017 г., стр. 1), както и на провеждането на референдума за самоопределяне на 1 октомври 2017 г., предвиден с първия от тези закони, чиито разпоредби междувременно спират да се прилагат по силата на решение на Tribunal Constitucional (Конституционен съд, Испания).
12
След приемането на посочените закони и провеждането на този референдум Ministerio fiscal (Прокуратура на Испания), Abogado del Estado (Държавна правна служба, Испания) и политическата партия VOX образуват наказателно производство срещу няколко лица, сред които и жалбоподателите, като приемат, че последните са извършили деяния, които в зависимост от съответните лица, по-специално осъществяват състава на престъпленията „бунт против установения конституционен ред“, „бунт против дейността на държавата“ и „присвояване на обществени средства“ (наричано по-нататък „съответното наказателно производство“).
13
На 21 март 2018 г. Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания) постановява определение, с което обвинява жалбоподателите в извършването на престъпленията „бунт против установения конституционен ред“ и „присвояване на обществени средства“. С определение от 9 юли 2018 г. Tribunal Supremo (Върховен съд) постановява, че жалбоподателите са отказали да се явят поради бягството им от Испания, и спира съответното наказателно производство, докато бъдат намерени.
14
Жалбоподателите се явяват като кандидати на изборите за членове на Европейския парламент, проведени в Испания на 26 май 2019 г.
15
На 14 октомври 2019 г. съдия-следователят от наказателното отделение на Tribunal Supremo (Върховен съд) издава национална заповед за задържане, европейска заповед за арест и международна заповед за арест на г‑н Puigdemont i Casamajó, за да може да бъде съден в рамките на съответното наказателно производство. На 4 ноември 2019 г. същият съдия издава подобни заповеди за задържане на г‑н Comín i Oliveres и г‑жа Ponsatí i Obiols.
16
В пленарното заседание от 13 януари 2020 г., след постановяване на решение от 19 декември 2019 г., Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), Парламентът констатира, че г‑н Puigdemont i Casamajó и г‑н Comín i Oliveres са избрани в Парламента, считано от 2 юли 2019 г.
17
На същия 13 януари 2020 г. председателят на Tribunal Supremo (Върховен съд) известява Парламента за искане от 10 януари 2020 г., изпратено от името на председателя на наказателното отделение на този съд, произтичащо от определение от същия ден на съдия-следователя от това отделение, с предмет снемане на парламентарния имунитет на г‑н Puigdemont i Casamajó и г‑н Comín i Oliveres.
18
На 10 февруари 2020 г., след оттеглянето на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз на 31 януари 2020 г., Парламентът констатира избора на г‑жа Ponsatí i Obiols, считано от 1 февруари 2020 г.
19
На същия 10 февруари 2020 г. председателят на Tribunal Supremo (Върховен съд) известява Парламента за искането от 4 февруари 2020 г., изпратено от името на председателя на наказателното отделение на този съд, произтичащо от определение от същия ден на съдия-следователя от това отделение, с предмет снемане на парламентарния имунитет на г‑жа Ponsatí i Obiols.
20
Заместник-председателят на Парламента съобщава в пленарно заседание исканията за снемане на имунитет, посочени в точки 17 и 19 от настоящото решение, и ги отнася за разглеждане от комисията JURI.
21
На 23 февруари 2021 г. комисията JURI приема доклади A 9‑0020/2021, A 9‑0021/2021 и A 9‑0022/2021 относно тези искания.
22
Със спорните решения Парламентът уважава посочените искания.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
23
С жалба, постъпила в секретариата на Общия съд на 19 май 2019 г., жалбоподателите искат отмяна на спорните решения.
24
С отделна молба, подадена в секретариата на Общия съд на 26 май 2021 г., жалбоподателите подават молба за допускане на обезпечение на основание членове 278 и 279 ДФЕС, с която искат изпълнението на спорните решения да бъде спряно.
25
С определение от 2 юни 2021 г., Puigdemont i Casamajó и др./Парламент (T‑272/21 R), заместник-председателят на Общия съд разпорежда спиране на изпълнението на спорните решения до датата на определението, с което се слага край на обезпечителното производство. С определение от 30 юли 2021 г., Puigdemont i Casamajó и др./Парламент (T‑272/21 R, EU:T:2021:497), заместник-председателят на Общия съд отхвърля посочената в предходната точка молба за допускане на обезпечение и отменя определението от 2 юни 2021 г.
26
С определение от 24 май 2022 г., Puigdemont i Casamajó и др./Парламент и Испания (C‑629/21 P (R), EU:C:2022:413), заместник-председателят на Съда отменя определение от 30 юли 2021 г., Puigdemont i Casamajó и др./Парламент (T‑272/21 R, EU:T:2021:497), разпорежда спиране на изпълнението на спорните решения и не се произнася по съдебните разноски на жалбоподателите в първоинстанционното производство.
27
Жалбоподателите изтъкват осем основания в подкрепа на жалбата си.
28
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля посочената жалба, след като отхвърля:
–
на първо място, първото основание — недостатъчни мотиви на спорните решения;
–
на второ място, второто основание — липса на компетентност на националния орган, издал и изпратил на Парламента исканията за снемане на имунитета на жалбоподателите;
–
на трето място, петото основание — нарушение на принципите на правна сигурност и на лоялно сътрудничество, на правото на ефективна съдебна защита и на правото на защита поради липсата на яснота на спорните решения;
–
на четвърто място, шестото основание, доколкото се твърди нарушение на член 343 ДФЕС, на член 9 от Протокол № 7 и на член 5, параграф 2 от Правилника за дейността, както и на някои основни права на жалбоподателите;
–
на пето място, шестото основание, доколкото се твърдят фактически грешки и грешки при прилагане на правото, опорочаващи проверката от Парламента на fumus persecutionis, и седмото основание — нарушение на принципите на добра администрация и на равно третиране, както и явни грешки, допуснати от Парламента при преценката му за наличието на fumus persecutionis;
–
на шесто място, осмото основание — нарушение на принципите на добра администрация и на равно третиране, доколкото Парламентът е отказал да приложи разпоредбите на член 9, параграф 7 от Правилника за дейността;
–
на седмо място, четвъртото основание — по същество, нарушение на правото на изслушване, и
–
на осмо място, третото основание — нарушение на принципа на безпристрастност.
Исканията на страните в производството по обжалване
29
С жалбата си жалбоподателите искат от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да отмени спорните решения или, при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане, и
–
да осъди Парламента и Кралство Испания да заплатят съдебните разноски или, при условията на евентуалност, да не се произнася по съдебните разноски.
30
Парламентът и Кралство Испания искат от Съда:
–
да отхвърли жалбата и
–
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
По жалбата
31
В подкрепа на жалбата си до Съда жалбоподателите изтъкват десет основания, а именно:
–
първо, грешка при прилагане на правото, която Общият съд е допуснал, като е отхвърлил първото основание за отмяна с мотива, че в спорните решения не е нарушено задължението за мотивиране, предвидено в член 296 ДФЕС и в член 41, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“);
–
второ, грешка при прилагане на правото, която Общият съд е допуснал, като е отхвърлил второто основание за отмяна, приемайки, че нито той, нито Парламентът имат право да проверяват законосъобразността на искането за снемане на имунитета, и по-конкретно неговата допустимост, в съответствие с решение от 19 декември 2018 г., Berlusconi и Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023);
–
трето, грешка при прилагане на правото, която Общият съд е допуснал, като е приел, че не е нарушено правото им въпросите, които ги засягат, да бъдат разглеждани от Парламента безпристрастно и справедливо;
–
четвърто, грешка при прилагане на правото, която Общият съд е допуснал, като е приел, че Парламентът не е нарушил правото им на изслушване, закрепено в член 41, параграф 2 от Хартата;
–
пето, грешка при прилагане на правото, която Общият съд е допуснал, като е отхвърлил петото основание за отмяна — нарушение на принципа на правна сигурност, произтичащо от липсата на яснота на спорните решения;
–
шесто, грешки при прилагане на правото, които Общият съд е допуснал, като е отхвърлил шестото основание за отмяна, в което се твърди нарушение на имунитетите, предвидени в член 343 ДФЕС и в член 9 от Протокол № 7 във връзка с член 6, член 39, параграф 2 и член 45 от Хартата, както и член 5, параграф 2 от Правилника за дейността, и като е отхвърлил седмото основание за отмяна, в което се твърди нарушение на принципите на добра администрация и на равно третиране;
–
седмо, грешка при прилагане на правото, която Общият съд е допуснал, тъй като е изопачил доказателствата, отхвърляйки осмото основание за отмяна, отнасящо се до предходни решения на Парламента, от които е видно, че тази институция не снема имунитета на своите членове в случаите, когато съществува риск те да бъдат задържани, без да са осъдени, и в рамките на преценката му за прилагането на член 9, параграф 7 от Правилника за дейността;
–
осмо, нарушение от Общия съд на член 47 от Хартата във връзка с член 6 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., и на практиката на Европейския съд по правата на човека, както и на член 296 ДФЕС и на членове 36 и 53 от Статута на Съда на Европейския съюз, доколкото Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е мотивирал достатъчно и адекватно обжалваното съдебно решение;
–
девето, нарушение от Общия съд на член 47 от Хартата, тълкуван в светлината на членове 6 и 13 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, доколкото този съд е отказал да предприеме поисканите от тях процесуално-организационни действия и действия по събиране на доказателства, и
–
десето, грешка при прилагане на правото, която Общият съд е допуснал, тъй като не е разгледал служебно въпроса дали все още има основание за произнасяне по жалбата за отмяна, като се има предвид по-специално определението, постановено на 12 януари 2023 г. от съдия-следователя към Tribunal Supremo (Върховен съд); твърди се и нарушение на принципа на правна сигурност.
32
Следва да се отбележи, че третото основание е разделено на четири части.
33
В третото основание в първата му част жалбоподателите поддържат, че в точки 234—238 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че определянето на един-единствен докладчик по трите дела за снемане на парламентарния имунитет не противоречи нито на член 41, параграф 1 и член 39, параграф 2 от Хартата, нито на точки 6 и 8 от Съобщение № 11/2019.
34
С третото основание във втората му част жалбоподателите поддържат, че в точки 239—257 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка и е изопачил доказателствата, като е приел, че доводът им, че докладчикът не е безпристрастен, е неоснователен, и е нарушил член 41, параграф 1 и член 39, параграф 2 от Хартата, както и принципите, произтичащи от точка 8 от Съобщение № 11/2019.
35
С третото основание в третата му част жалбоподателите поддържат, че в точки 258—262 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка и е изопачил доказателствата, като е приел, че доводът им, че председателят на комисията JURI не е безпристрастен, е неоснователен.
36
С третото основание в четвъртата му част жалбоподателите поддържат, че като е тълкувал неправилно третото основание на жалбата за отмяна в четвъртата му част и като го е отхвърлил в тази част, в точки 219 и 262 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка в правото, както и грешка в разсъжденията, нарушение на правото на ефективна съдебна защита и на правото на защита и не е изпълнил задължението си за мотивиране.
37
Съдът счита за уместно да разгледа третото основание във втората му част.
Доводи на страните
38
В уводната част на третото си основание жалбоподателите отбелязват, че „политическото“ естество на спорните решения, както го е квалифицирал Общият съд, може да се разбира само като произтичащо от „политическото естество“ на Парламента, което по никакъв начин не се различава от това на Съвета на Европейския съюз или на Европейската комисия, които са политически институции. Ето защо според жалбоподателите Парламентът е бил изцяло длъжен да спазва член 41, параграф 1 и член 39, параграф 2 от Хартата.
39
Третото основание във втората му част се състои от пет оплаквания.
40
Според първото оплакване на жалбоподателите в точки 244—246 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че не противоречи на член 41, параграф 1 от Хартата във връзка с точка 8 от Съобщение № 11/2019 принадлежността на докладчика, на когото е възложено да разгледа исканията за снемане на имунитета, към същата политическа група като тази, към която принадлежат депутатите от националната политическа партия, която, като е предявила actio popularis в съответното наказателно производство, е в основата на преследването в това производство (наричана по-нататък „политическата партия, стояща зад съответното наказателно производство“).
41
В това отношение жалбоподателите припомнят, че изискването за безпристрастност, наложено с член 41, параграф 1 от Хартата, включва субективна безпристрастност и обективна безпристрастност.
42
Те изтъкват, че с оглед на текста на точка 8 от Съобщение № 11/2019 и противно на приетото от Общия съд в точка 244 от обжалваното съдебно решение, самият Парламент е приел, че самата принадлежност към политическа група в рамките на тази институция влияе на преценката за безпристрастност на докладчика. Всъщност от посочената точка 8 ясно следвало, че според Парламента принадлежността на докладчика към същата политическа група като тази, към която принадлежи посоченият в искането за снемане на имунитет депутат, обективно поражда основателни съмнения относно безпристрастността на докладчика. Според жалбоподателите същото важи, противно на приетото от Общия съд в точки 245 и 246 от обжалваното съдебно решение, и когато докладчикът е член на политическата група, към която принадлежат депутатите от политическата партия, стояща зад съответното наказателно производство.
43
Освен това в точка 246 от обжалваното съдебно решение Общият съд допуснал грешка и тълкувал неправилно становищата на жалбоподателите, като приел, че според тях единствената причина за отказа да се даде възможност на член на политическата група, към която принадлежат депутатите на тази партия, да бъде докладчик, са политическите му възгледи. Според жалбоподателите членовете на различни политически групи могат да имат сходни политически възгледи. Следователно не биха могли да се поставят на една и съща плоскост доводът, че докладчикът не може да е член на същата политическа група като групата, към която принадлежат членовете на посочената партия, и доводът, че едно лице не може да бъде докладчик само защото има сходни политически възгледи с тази група.
44
Второто оплакване на жалбоподателите е, че в точки 247—251 от обжалваното съдебно решение Общият съд отказал да признае, че тъй като по време на организираното от докладчика събитие, състояло се на 6 март 2019 г. в сградата на Парламента (наричано по-нататък „събитието от 6 март 2019 г.“), един от участниците е извикал лозунга „Puigdemont в затвора!“, това доказва пристрастността на докладчика или, най-малкото поражда основателни съмнения относно неговата безпристрастност. Според жалбоподателите в това отношение е без значение, че посоченият докладчик е изразил своята подкрепа не устно, както подчертава Общият съд в точка 250 от обжалваното съдебно решение, а като е аплодирал този призив.
45
На първо място, те изтъкват, че в точки 249 и 250 от обжалваното съдебно решение Общият съд е изопачил доказателствата и при това положение е допуснал грешка в правото, като не е взел предвид факта, че докладчикът не само е организирал това събитие, но е присъствал на масата на ораторите и изрично е подкрепил посочения в предходната точка призив, като го е аплодирал.
46
На второ място, жалбоподателите поддържат, че и в точка 251 от обжалваното съдебно решение Общият съд е изопачил доказателствата, като е приел, че предвид заглавието му единствената тема на посоченото събитие е „политическото положение в Каталуня“, докато повече от половината от речта на оратора била посветена на наказателните производства, образувани в Испания по-специално срещу тях.
47
На трето място, те твърдят, че в посочената точка 251 Общият съд е допуснал грешка в правото, като е дал да се разбере, че липсата на безпристрастност на докладчика би била от значение само ако Парламентът трябваше да установи дали деянията, в които са обвинени, са доказани.
48
С третото оплакване жалбоподателите поддържат, че в точки 253 и 254 от обжалваното съдебно решение Общият съд не е спазил, от една страна, член 85, параграф 2 от своя процедурен правилник, както и правото на ефективна съдебна защита и правото на защита, предвид член 41, параграф 1 и член 39, параграф 2 от Хартата, и от друга страна, задължението си да се мотивира, тъй като е отхвърлил като недопустимо доказателство, а именно интервю с докладчика, публикувано в български вестник, по съображението, че жалбоподателите не са обосновали късното представяне на това интервю.
49
Четвъртото им оплакване е, че Общият съд е допуснал грешка в правото, като е приел, че обстоятелствата, посочени в точка 255 от обжалваното съдебно решение, които тази юрисдикция изопачила, както и другите посочени по-горе обстоятелства не могат да докажат, че докладчикът не е безпристрастен.
50
С петото си оплакване жалбоподателите упрекват Общия съд, че в точка 256 от обжалваното съдебно решение е допуснал грешка в правото, като е приел, че те не са се позовали на никакъв личен интерес на докладчика, който би могъл да засегне неговата безпристрастност. При всички положения липсата на обективна безпристрастност била достатъчна, за да се установи, че в случая има нарушение на член 41, параграф 1 и член 39, параграф 2 от Хартата.
51
В писмената си реплика жалбоподателите настояват, че доводите им относно липсата на безпристрастност на докладчика не се основават на наличието само на политическото противопоставяне спрямо тях, а на особеното положение, произтичащо от прякото участие в съответното наказателно производство на политическа партия, чиито членове в Парламента принадлежат към същата политическа група като докладчика.
52
Освен че представлявало положение, обективно сходно с предвиденото в точка 8 от Съобщение № 11/2019, било очевидно, че конфликтът на интереси, произтичащ от принадлежността на докладчика към същата политическа група като депутатите от тази политическа партия, не позволявало на докладчика поне да изглежда безпристрастен.
53
Освен това, що се отнася до събитието от 6 март 2019 г., целта на смекчената версия на фактите, представена от Общия съд, която стига дотам, че да пропуска истинската тема и естеството на това събитие, била да го представи като неутрално.
54
Парламентът оспорва доводите на жалбоподателите, изложени в третото основание във втората му част.
55
В писмения си отговор Парламентът, на първо място, оспорва доводите на жалбоподателите, които поставят под въпрос съображенията на Общия съд, изложени в точки 243—246 от обжалваното съдебно решение, относно политическото естество на спорните решения.
56
От една страна, той счита доводите на жалбоподателите относно точка 244 от обжалваното съдебно решение са неоснователни. Всъщност положението, посочено в точка 8 от Съобщение № 11/2019, не можело да се сравнява с положението, при което докладчикът принадлежи към група, която в политически план е опонент на депутата, за когото се отнася искането за снемане на имунитета. Парламентът поддържа, както Общият съд припомня в точки 225 и 226 от обжалваното съдебно решение, че решенията по исканията за снемане на имунитета са от политическо естество и депутатите, членове на комисията JURI, по дефиниция не са политически неутрални. Ако за докладчици можело да бъдат определяни само политически неутрални членове на тази комисия, тя щяла да стане безпредметна. Всъщност, тъй като жалбоподателите са привлекли общественото внимание върху своята кауза, би могло да се приеме, че всички членове на тази комисия са заели политическа позиция, положителна или отрицателна, по отношение на тях и на тяхната кауза.
57
От друга страна, той счита за недопустими неточните доводи на жалбоподателите относно точка 246 от обжалваното съдебно решение, с които те поддържат, че оплакването им се основава не само на политическите възгледи, но и на икономическите, финансовите и стратегическите интереси, които споделят членовете на дадена политическа група. При всички положения тези доводи били неоснователни, тъй като в първоинстанционното производство жалбоподателите само посочили, че докладчикът е член на политическата група, към която принадлежат членовете на политическа партия VOX.
58
На второ място, Парламентът оспорва доводите, които поставят под въпрос съображенията на Общия съд относно събитието от 6 март 2019 г., изложени в точки 247—251 от обжалваното съдебно решение.
59
В самото начало той подчертава, че това събитие се е състояло по време на друг парламентарен мандат, още преди докладчикът да e можел да знае, че ще бъде избран за член на Парламента на изборите през 2019 г., и във всеки случай доста преди да бъде определен за докладчик по исканията за снемане на въпросния имунитет.
60
Първо, Парламентът изтъква, че доводите на жалбоподателите относно точки 249 и 250 от обжалваното съдебно решение, с които те твърдят, че Общият съд е изопачил доказателствата, са недопустими, тъй като по същество жалбоподателите искат нова преценка на фактите. Във всеки случай тези доводи били неоснователни, тъй като, както отбелязва Общият съд, генералният секретар на политическа партия VOX приключил речта си с израза „Vive l’Espagne, vive l’Europe et Puigdemont en prison“ („Да живее Испания, да живее Европа и Puigdemont в затвора“) и нищо в записа на събитието от 6 март 2019 г. не показвало, че докладчикът е одобрил конкретно тези три последни думи от речта. Записът показвал по-скоро обичаен жест на учтивост към оратор след приключване на изказването.
61
Второ, той поддържа, че съображението на Общия съд по точка 250 от обжалваното съдебно решение, че по време на посоченото събитие докладчикът не е взел думата, не е без значение.
62
Трето, доводите на жалбоподателите, че в точка 251 от обжалваното съдебно решение Общият съд е изопачил доказателствата, като е приел, че темата на събитието от 6 март 2019 г. е само „политическото положение в Каталуня“, почивали на неправилен прочит на това съдебно решение, тъй като Общият съд изобщо не изключил, че тази тема обхваща и съответното наказателно производство. Освен това Общият съд не изопачил записа на това събитие, като представил накратко темата на събитието. При всички положения тези доводи били недопустими, тъй като жалбоподателите искали нова преценка на фактите.
63
Четвърто, Парламентът изтъква, че доводите на жалбоподателите, които поставят под въпрос третото и четвъртото изречение от точка 251 от обжалваното съдебно решение, са неотносими, тъй като съображенията в тях са изложени при условията на евентуалност. При всички положения тези доводи трябвало да се отхвърлят. Най-напред, доводът на жалбоподателите, че Общият съд не е взел предвид релевантните критерии за преценката на fumus persecutionis, се основавал на неправилен прочит на обжалваното съдебно решение. По-нататък, Общият съд не е допуснал грешка в правото, като в тези трето и четвърто изречение по същество подчертал, че обсъжданите по време на събитието от 6 март 2019 г. теми не се отнасят до въпросите, които Парламентът е трябвало да разреши в рамките на процедура за снемане на имунитета. Накрая, според Парламента, доколкото жалбоподателите твърдят, че с аплодисментите си докладчикът е одобрил посланието, че спорните решения, европейските заповеди за арест и сигналите в Шенгенската информационна система, разглеждани в тяхната цялост, излагат жалбоподателите на повишен риск от задържане, този довод бил недопустим, тъй като по същество последните искали от Съда да направи фактическа констатация. Във всеки случай този довод бил неоснователен, тъй като докладчикът не е аплодирал това послание.
64
На трето място, Парламентът не е съгласен с доводите, с които жалбоподателите поставят под въпрос съображенията на Общия съд в точки 252—255 от обжалваното съдебно решение относно други събития. От една страна, той не е съгласен с довода на жалбоподателите, че Общият съд не е изпълнил член 85, параграф 2 от своя процедурен правилник и задължението си за мотивиране, като е отхвърлил като недопустими доводите им, основани на интервю с докладчика, публикувано в български вестник. От друга страна, Парламентът оспорва довода на жалбоподателите, че като е констатирал, че реакциите на политическа партия VOX при приемането на спорните решения не доказват липсата на безпристрастност на докладчика, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото и е изопачил доказателствата.
65
На четвърто място, Парламентът възразява срещу доводите на жалбоподателите, с които се оспорват съображенията на Общия съд в точка 256 от обжалваното съдебно решение относно липсата на конфликт на интереси по отношение на докладчика. От една страна, твърдението на жалбоподателите, че Общият съд е приел, че пристрастността може да се изразява само в изявления, почивало на погрешен прочит на тази точка 256. От друга страна, тъй като доводът на жалбоподателите, че докладчикът имал личен интерес, който може да засегне неговата безпристрастност, не бил подкрепен с доказателства, той бил недопустим. При всички положения този довод бил неоснователен.
66
В писмената си дуплика Парламентът изтъква, на първо място, че макар да отбелязват делото, което политическа партия VOX е завела срещу тях пред испанските съдилища, жалбоподателите по никакъв начин не посочват как поведението на тази партия може да бъде вменено на политическата група, към която принадлежи докладчикът. Като се има предвид, че някои депутати от тази група подкрепят каузата на жалбоподателите, а други ѝ се противопоставят, самият факт, че докладчикът е принадлежал към тази група, не подкрепял твърдението, че последният не е бил безпристрастен.
67
На второ място, Парламентът поддържа, че Общият съд не е изопачил темата на събитието от 6 март 2019 г. Той подчертава, че макар записът на това събитие, към който препращат жалбоподателите в приложенията към жалбата си в първоинстанционното производство, да е „Cataluña es España“ (Каталуня е Испания), темата на събранието, в което е участвал генералният секретар на политическа партия VOX, е „Ролята на националните държави в Европейския съюз и защитата на гражданските свободи“. Парламентът уточнява, че европейските заповеди за арест, които генералният секретар на тази партия е посочил в изказването си, не са заповедите, издадени след като жалбоподателите са били избрани за депутати.
68
Кралство Испания оспорва доводите на жалбоподателите, изложени по третото основание във втората му част.
69
В самото начало Кралство Испания подчертава, че в рамките на процедурата по разглеждане на искане за снемане на имунитет Парламентът трябва да спазва член 39 и член 41, параграф 1 от Хартата, какъвто е бил случаят при приемането на спорните решения.
70
На първо място, Кралство Испания поддържа, че доводите на жалбоподателите, че е допусната грешка при тълкуването на точка 8 от Съобщение № 11/2019 във връзка с член 41 от Хартата, не могат да поставят под въпрос съображенията в точки 245 и 246 от обжалваното съдебно решение, които се състоят в заключение, направено въз основа на точки 242—244 от това решение, които не са оспорени. В тези точки 242—244 Общият съд обяснил, че самата принадлежност към политическа група е без значение за безпристрастността на лицето, което участва в нея.
71
На второ място, Кралство Испания отбелязва, че макар жалбоподателите да твърдят, че в точки 249—251 от обжалваното съдебно решение Общият съд е изопачил фактите, доводите им не са такива, че да се установи явна грешка, допусната от Общия съд при преценката на тези факти.
72
На трето място, доводът, с който жалбоподателите твърдят, че в края на точка 251 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка в правото, се отнасял до съображение, изложено за изчерпателност.
73
На четвърто място, доводите, с които жалбоподателите упрекват Общия съд, че е допуснал грешка в правото, като е приел за недопустим документ, представен в писмената им реплика, не били достатъчно точни и трябвало да бъдат отхвърлени.
Съображения на Съда
Предварителни бележки
74
Както следва от член 343, първо изречение ДФЕС, Съюзът се ползва на територията на държавите членки с привилегии и имунитети, необходими за изпълнението на неговите задачи при условията, определени в Протокол № 7.
75
Целта на този протокол е да се гарантира на институциите на Съюза пълна и ефективна защита от пречки или заплахи за доброто им функциониране и независимостта им (вж. в този смисъл решение от 19 декември 2019 г., Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, т. 82).
76
В случая на Парламента тази цел предполага не само че в съответствие с принципа на представителната демокрация, който е конкретен израз на демокрацията като ценност, посочена в член 2 ДЕС, и е приложен в член 14, параграф 3 ДЕС, съставът на тази институция отразява точно и пълно свободния избор, който гражданите на Съюза са направили, що се отнася до лицата, които искат да ги представляват по време на даден мандат, но и че при осъществяването на дейността си Парламентът, в съответствие с принципа за разделение на властите, е защитен от пречките или заплахите за доброто му функциониране. Именно на това двойно основание имунитетите, предвидени в полза на членовете на Парламента, имат за цел да гарантират независимостта на тази институция (вж. в този смисъл решение от 19 декември 2019 г., Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, т. 63, 83 и 84).
77
Тази цел на имунитетите, предвидени в полза на членовете на Парламента, е посочена и в член 5 от Правилника за дейността. След като уточнява в параграф 1, че членовете на ЕП се ползват с привилегиите и имунитетите, установени в Протокол № 7, в параграф 2 този член предвижда, че при упражняването на правомощията си във връзка с привилегиите и имунитетите Парламентът се стреми да запази неприкосновеността си на демократична законодателна асамблея и да осигури независимостта на своите членове при изпълнението на техните функции и че парламентарният имунитет не е лична привилегия на отделния член на ЕП, а представлява гаранция за независимостта на Парламента като цяло и на неговите членове.
78
Съгласно член 9, трета алинея от Протокол № 7 Парламентът има право да отнеме имунитета на някой от неговите членове. Така процедурата по снемане на имунитета се провежда в рамките на Парламента. Макар тази процедура да се провежда от политически лидери, тя и решението, с което Парламентът решава да снеме имунитета, не са от политическо естество, както посочва Общият съд в точки 112, 225 и 242 от обжалваното съдебно решение, а имат правен характер.
79
Несъмнено, като се има предвид, че решението за снемане на имунитета е от компетентността на Парламента, тази институция разполага с широко право на преценка, за да определи кои правила са приложими при разглеждането на исканията за снемане на имунитета. Следователно тези правила се приемат и прилагат от членове на Парламента, които принадлежат към сформирани в него политически групи.
80
Въпреки това, в съответствие с ценностите на правовата държава и зачитането на правата на човека, прогласени в член 2 ДЕС, когато разглежда искане за снемане на имунитет, Парламентът е длъжен да спазва правните правила и принципи, които се прилагат към този имунитет, както и Хартата, чиито разпоредби се отнасят до Парламента като една от институциите на Съюза, посочени в член 51, параграф 1 от нея. Упражняването от съответния депутат на неговия мандат, който е основният отличителен белег на качеството на член на Парламента и произтича от факта на избирането въз основа на всеобщото пряко избирателно право, предвидено в правото на Съюза (решение от 19 декември 2019 г., Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, т. 65), може да бъде възпрепятствано от решение за снемане на имунитет. От това следва, че исканията за снемане на имунитет, които могат да засегнат мандата на съответния депутат, но и, както бе припомнено в точка 76 от настоящото решение, доброто функциониране на Парламента като цяло, трябва да се разглеждат предвид правата на засегнатото лице и на принципите на представителната демокрация и на разделение на властите, а не в зависимост от политически насоки.
81
В светлината на изложените по-горе съображения следва да се разгледат първото и второто оплакване на жалбоподателите, с които по същество те упрекват Общия съд, че е нарушил член 41, параграф 1 от Хартата, съответно в точки 244—246 и 247—251 от обжалваното съдебно решение, като е приел за неоснователен доводът, че докладчикът, който отговаря в рамките на комисията JURI за разглеждането на исканията за снемане на техния имунитет, не е безпристрастен.
По първото оплакване
82
В точка 244 от обжалваното съдебно решение Общият съд по същество приема, че безпристрастността на докладчик, който се изказва по време на фазата на проучване на искането за снемане на имунитет, провеждана от парламентарна комисия, по принцип не може да се преценява с оглед на политическата му идеология, нито в светлината на сравнението между неговата политическа идеология и тази на депутата, за когото се отнася искането за снемане на имунитет. Преди всичко той уточнява, че принадлежността на този докладчик към национална политическа партия или политическа група, създадена в рамките на Парламента, независимо от техните ценности и идеи, и дори да се приеме, че те могат да разкрият a priori неблагоприятна чувствителност към положението на този депутат, по принцип е без значение за преценката безпристрастен ли е докладчикът. Като се основава на своята практика, Общият съд постановява, че разликата в политическата идеология между докладчика и този депутат сама по себе си не може да постави под въпрос редовността на процедурата по приемане на спорните решения.
83
След това в точка 245 от това съдебно решение Общият съд приема, че в случая принадлежността на докладчика към европейската политическа група на европейските консерватори и реформисти по принцип е без значение за преценката безпристрастен ли е той.
84
Накрая, в точка 246 от посоченото решение Общият съд уточнява, че несъмнено тази политическа група включва и депутатите от политическа партия VOX, която е в много особено положение по отношение на жалбоподателите, тъй като е в основата на съответното наказателно производство. Според Общия съд обаче това особено положение се отнася до депутатите, членове на политическата партия VOX, и по принцип не може да обхване всички членове на политическата група само поради това, че след като са част от една и съща група, те имат сходни политически възгледи.
85
Както подчертава Общият съд в точки 225 и 226 от обжалваното съдебно решение, процедурата, която може да доведе до приемането на решение за снемане на имунитета, трябва да бъде съвместима с правото на добра администрация, закрепено в член 41, параграф 1 от Хартата.
86
Тази разпоредба на Хартата предвижда, че всеки има право засягащите го въпроси да бъдат разглеждани от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза безпристрастно, справедливо и в разумен срок. Следователно това право, което е предоставено на всеки, е предоставено и на всеки член на Парламента, за когото има искане за снемане на имунитета.
87
Изискването за безпристрастност има две измерения, а именно, от една страна, субективна безпристрастност, в смисъл че нито един от членовете на съответната институция, на когото е възложена преписката, не трябва да проявява пристрастие или лична предубеденост и от друга страна, обективна безпристрастност, в смисъл че тази институция трябва да осигурява достатъчно гаранции, за да е изключено всяко основателно съмнение за евентуална предубеденост (вж. в този смисъл решение от 20 декември 2017 г., Испания/Съвет, C‑521/15, EU:C:2017:982, т. 91).
88
При упражняване на широкото си право на преценка, посочено в точка 79 от настоящото решение, Парламентът може да приеме правила, които конкретизират изискваната по силата на член 41 от Хартата защита срещу риска от пристрастност.
89
Така в член 6 от Правилника за дейността се предвижда, че всяко искане за снемане на имунитет се оценява в съответствие с Протокол № 7 и с принципите, посочени в член 5, параграф 2 от този правилник.
90
Член 9 от посочения правилник уточнява, съответно в параграфи 1 и 13, че всяко искане за снемане на имунитет, отправено до председателя на Парламента от компетентен орган на държава членка, се обявява на пленарно заседание и се отнася за разглеждане от компетентната комисия, която определя принципите за прилагане на посочения член 9.
91
Така комисията JURI, определена да разглежда исканията за снемане на имунитет, е приела Съобщение № 11/2019, приложимо към момента на настъпване на фактите в случая, което установява приложимите за тези искания правила.
92
В това съобщение са установени, от една страна, правила относно разглеждането по същество на искане за снемане на имунитет. Така в точка 43 от това съобщение по същество се предвижда, че когато искането е за снемане на имунитета, предвидено в член 9 от този протокол, имунитетът следва да бъде снет, освен ако изглежда, че е възможно замисълът на съдебното производство да е да се нанесе вреда на политическата дейност на член на ЕП и следователно да се накърни независимостта на Парламента (fumus persecutionis).
93
От друга страна, са установени процедурни правила за разглеждане на исканията за снемане на имунитета.
94
Най-напред, съгласно точка 6 от Съобщение № 11/2019 комисията JURI определя докладчик за всяко искане за снемане на имунитета.
95
По-нататък, точка 7 от това съобщение предвижда по-специално, че всяка политическа група определя за тази цел депутат, който действа като постоянен докладчик по въпросите за имунитета и се отличава с високи морални качества.
96
Накрая, по силата на точка 8 от посоченото съобщение по всяко дело за имунитет функцията на докладчик се сменя на ротационен принцип на равноправна основа между политическите групи, но докладчикът не може да принадлежи към една и съща политическа група, нито да е бил избран в същата държава членка като депутата, чийто имунитет се разглежда.
97
От точка 8 от Съобщение № 11/2019 следва, че според Парламента докладчик от същата политическа група като тази, към която принадлежи депутатът, чийто имунитет е под въпрос, не може да разглежда искането за снемане на този имунитет. Така този подход се основава на съображението, че поради принадлежността си към същата политическа група докладчикът и депутатът биха могли да споделят определени възгледи, по-специално политически, така че не биха могли да бъдат изключени основателни съмнения относно евентуална предубеденост по смисъла на съдебната практика, припомнена в точка 87 от настоящото решение, на този докладчик в полза на депутата. При това положение, като е използвал широкото си право на преценка, Парламентът е счел за необходимо, за да гарантира безпристрастността на докладчика, както изисква член 41, параграф 1 от Хартата, да предвиди правило, което да не позволява този докладчик да принадлежи към дадена политическа група.
98
Спазването на член 41, параграф 1 от Хартата изисква установените от съответната институция гаранции да се прилагат последователно, за да се избегне всяко основателно съмнение за пристрастност и да се позволи справедливо третиране на исканията за снемане на имунитет.
99
За целите на такова прилагане изискването за безпристрастност, конкретизирано в точка 8 от Съобщение № 11/2019, трябва да бъде изпълнено също така, че докладчикът, принадлежащ към политическа група, различна от тази на депутата, чийто имунитет се разглежда, да изглежда обективно безпристрастен.
100
Всъщност предвид целите на имунитетите, предвидени в полза на членовете на Парламента, припомнени в точки 75—77 от настоящото решение, това изискване за безпристрастност на докладчика означава, че не трябва да е възможно депутатът да има основателни съмнения, че докладчикът, който ще разглежда посоченото искане, не се ръководи от съображения, които биха му попречили да изпълни обективно функциите си по подготовка на решението на Парламента относно евентуалното наличие на fumus persecutionis, както е отбелязано в точка 92 от настоящото решение.
101
Фактът, че такъв докладчик е опонент на политическите идеи на депутата, чийто имунитет се разглежда, не може сам по себе си да означава, че този докладчик не е безпристрастен, но това не важи, ако докладчикът принадлежи към същата политическа група като групата на членовете на политическата партия, стояща зад наказателното производство срещу този депутат, въз основа на което е подадено искането за снемане на имунитета, партия, която има особен интерес от изхода на това производство.
102
Както бе посочено в точка 97 от настоящото решение, съгласно правилото по точка 8 от Съобщение № 11/2019 принадлежността на докладчик към дадена политическа група може да повлияе на възможността той да бъде назначен за докладчик в конкретно разглеждане на искане за снемане на имунитета. Не може да се приеме, че въведеното с това правило изискване за безпристрастност важи само когато докладчикът принадлежи към същата политическа група, от която произхожда посоченият в такова искане депутат, като се изключат всички случаи, в които докладчикът принадлежи към друга политическа група.
103
Ето защо, като се има предвид, че в точка 8 от Съобщение № 11/2019 Парламентът е въвел правилото, че в прилаганата за определяне на докладчик ротационна система се изключва всеки докладчик, член на политическата група, към която принадлежи депутатът, за когото има искане за снемане на имунитета, за да спази член 41, параграф 1 от Хартата, тази институция трябва да изключи и докладчик, член на политическата група, към която принадлежат депутати от политическата партия, стояща зад наказателното производство срещу този депутат, въз основа на което е подадено това искане, партия, която има особен интерес от изхода на въпросното производство. Всъщност би могло да се приеме, че такъв докладчик не е безпристрастен по смисъла на съдебната практика, припомнена в точка 87 от настоящото решение.
104
В това отношение не може да се приеме доводът на Парламента, че връзките между неговите членове, произхождащи от различни национални политически партии, които са се обединили, за да сформират политическа група в рамките на Парламента, не са толкова тесни, че да могат да накърнят обективната безпристрастност на член на тази политическа група, който трябва да изпълни функциите на докладчик, натоварен да проучи искане за снемане на имунитета на друг член на посочената група. Всъщност този довод се опровергава от обстоятелството, че самият Парламент е преценил, приемайки в точка 8 от Съобщение № 11/2019, че принадлежността на докладчика към същата политическа група като групата, към която принадлежи депутатът, чийто имунитет се разглежда, е несъвместима с обективната безпристрастност на този докладчик.
105
Следователно, когато в рамките на комисията JURI за докладчик по разглеждане на искане за снемане на имунитет е определен член на политическата група, към която принадлежат членове от политическата партия, стояща зад наказателното производство срещу този депутат, въз основа на което е подадено това искане в положение като посоченото в точки 101 и 103 от настоящото решение, такъв докладчик не предоставя достатъчно гаранции, които да изключат всяко основателно съмнение от страна на депутата, срещу когото е насочено искането, за евентуална предубеденост спрямо него, така че този докладчик не може да се счита за безпристрастен според стандарта, установен от самия Парламент при използването на широкото му правомощие, припомнено в точка 97 от настоящото решение. Такова определяне трябва да се счита за извършено в нарушение на член 41, параграф 1 от Хартата.
106
С оглед на всички изложени по-горе съображения следва да се приеме, че точки 245 и 246 от обжалваното съдебно решение са опорочени от грешка при прилагане на правото, доколкото Общият съд е приел, че принадлежността на докладчика, определен да разгледа искане за снемане на имунитета на депутат, към същата политическа група като тази, към която принадлежат членове от политическата партия, стояща зад наказателното производство срещу този депутат, въз основа на което е подадено това искане, не оказва влияние върху преценката за безпристрастността на този докладчик, и по същество, че член на тази политическа група може да бъде определен за докладчик.
107
Ето защо първото оплакване от втората част от третото основание следва да се приеме.
По второто оплакване
108
Видно от точка 249 от обжалваното съдебно решение, според Общия съд е безспорно, че в рамките на функциите си на член на Парламента докладчикът е организирал събитието от 6 март 2019 г., на което генералният секретар на политическа партия VOX е приключил изказването си по темата „Cataluña es España“ (Каталуня е Испания) с израза „Viva España, viva Europa y Puigdemont a prisión“ („Да живее Испания, да живее Европа и Puigdemont в затвора“).
109
В точка 250 от посоченото решение Общият съд отбелязва, че видно от записа на това събитие, докладчикът е присъствал на масата на ораторите заедно с двама други членове на Парламента и с този генерален секретар, който единствен се е изказал устно.
110
В точка 251 от това решение Общият съд приема, че организирането на такова събитие може да се смята за проява на подкрепа от страна на докладчика за идеите, защитавани от политическа партия VOX, по-специално с оглед на темата на събитието, политическото положение в Каталуня, както и за израз на противопоставянето му на политическите идеи на жалбоподателите.
111
Освен това, в точка 251 Общият съд приема, че макар действително деянията, в които са обвинени жалбоподателите в рамките на съответното наказателно производство, да са свързани с политическото положение в Каталуня, доколкото се отнасят до приемането на законите, посочени в точка 11 от настоящото решение, и до провеждането на споменатия в същата точка референдум за самоопределение, фактът, че депутатът, бъдещ докладчик по делата за снемане на имунитета на жалбоподателите, е изразил позицията си относно това положение, не е достатъчен поради изложените в точки 244 и 246 в обжалваното съдебно решение съображения, за да се приеме, че е накърнен принципът на безпристрастност.
112
Установените от Общия съд в точки 249 и 250 от обжалваното съдебно решение факти обаче са били релевантни, за да се прецени дали в случая поведението на докладчика, определен да разгледа исканията за снемане на имунитета на жалбоподателите, е можело да накърни изискването за безпристрастност, тъй като тези факти биха могли да се възприемат като израз на пристрастие, и то противно на поддържаното от Парламента, дори да са настъпили, преди докладчикът да е могъл да знае, че ще бъде избран на изборите през 2019 г., преди Парламентът да бъде сезиран с тези искания и преди съответният член да бъде определен, в рамките на ротация на равноправна основа между политическите групи, за докладчик, който да разгледа посочените искания. Всъщност е било важно да се вземе предвид наличието на посочените факти, за да се прецени дали е можело той да бъде определен за докладчик, който да разгледа същите тези искания.
113
В това отношение трябва да се отбележи следното: в точка 251 от това решение Общият съд е приел, че е без значение фактът, че докладчикът е изразил подкрепа за позицията на политическа партия VOX относно положението в Каталуня и за да мотивира извода си, че няма нарушение на принципа на безпристрастност поради организирането на събитието от 6 март 2019 г., той е препратил към точки 244 и 246 от обжалваното съдебно решение. От една страна обаче, последната точка е опорочена от грешка при прилагане на правото, както бе установено в точка 106 от настоящото решение. От друга страна, констатацията на Общия съд, препращаща към точка 244 от това решение, че е без значение фактът, че докладчикът е изразил подкрепа за тази позиция, не дава отговор на доводите на жалбоподателите, които се отнасят не до мнението на бъдещия докладчик за положението в Каталуня, а до активната подкрепа, която той е оказал на тази политическа партия, стояща зад съответното наказателно производство.
114
Както е видно от хронологията на обстоятелствата по спора, изложени от Общия съд в контекста на обжалваното съдебно решение, и по-конкретно от обстоятелствата, обобщени в точки 11—13 от настоящото решение, към момента на организиране на събитието от 6 март 2019 г. тази политическа партия вече е стояла зад съответното наказателно производство. Следователно организирането на това събитие от лицето, впоследствие определено за докладчик, може да покаже не само подкрепа за политическите идеи на посочената партия относно положението в Каталуня, но и положителното отношение към наказателното преследване на жалбоподателите. Като е пренебрегнал този аспект от анализа си, Общият съд не е взел предвид обстоятелство, което е особено релевантно за преценката дали организаторът на това събитие е могъл впоследствие, без да наруши изискването за безпристрастност, да бъде определен за докладчик в процедурата по разглеждане на исканията за снемане на имунитет, основани на това наказателно преследване.
115
От изложените по-горе съображения следва, че правната квалификация на фактите, извършена в точка 251 от обжалваното съдебно решение, е неправилна, тъй като Общият съд е приел, по-специално въз основа на точка 246 от това решение, самата тя опорочена от грешка при прилагане на правото, и без да вземе надлежно предвид хронологията на обстоятелствата по спора, че организирането на събитието от 6 март 2019 г. от лицето, което впоследствие е определено за докладчик, не го е направило негодно да бъде определено за докладчик и поради това не може да представлява нарушение на изискването за безпристрастност по смисъла на член 41, параграф 1 от Хартата.
116
При тези условия следва да се приеме и второто оплакване от втората част от третото основание.
117
Тъй като установените в точки 106 и 115 от настоящото решение грешки при прилагане на правото могат да доведат до отмяна на обжалваното съдебно решение, жалбата следва да бъде уважена, без да е необходимо да се разглеждат останалите оплаквания по втората част от третото основание за обжалване и останалите основания за обжалване.
По жалбата пред Общия съд
118
Съгласно член 61, първа алинея, второ изречение от Статута на Съда на Европейския съюз, в случай че отмени решението на Общия съд, Съдът може да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това.
119
В случая Съдът счита, че следва да се произнесе с окончателно решение по настоящото дело. Фазата на производството позволява да се постанови окончателно решение по него, тъй като жалбата за отмяна, подадена от жалбоподателите пред Общия съд, се гради на основания, които са били обсъдени в условията на състезателност пред него и разглеждането им не налага да се взема решение за никакво допълнително процесуално-следствено действие или събиране на доказателства по делото (вж. в този смисъл решение от 8 септември 2020 г.Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др., C‑119/19 P и C‑126/19 P, EU:C:2020:676, т. 130).
120
Както бе посочено в точка 28 от настоящото решение, в подкрепа на жалбата си пред Общия съд жалбоподателите изтъкват осем основания.
121
В третото основание на тази жалба, разделено на три части, се твърди нарушение на правото на жалбоподателите засягащите ги въпроси да бъдат разглеждани безпристрастно и справедливо в съответствие с член 41, параграф 1 от Хартата във връзка с член 296, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата.
122
С третото основание на жалбата си във втората му част жалбоподателите поддържат, че Парламентът е нарушил член 41, параграф 1 и член 39, параграф 2 от Хартата и не е спазил съществено процесуално изискване, като е определил пристрастен докладчик.
123
С първото оплакване те изтъкват, че липсата на безпристрастност на този докладчик произтича от факта, че той принадлежи към политическа група, в която включа членове на Парламента от политическа партия VOX, която е опонент на жалбоподателите и стои зад съответното наказателно производство.
124
Според второто им оплакване тази липса на безпристрастност се дължи на факта, че посоченият докладчик е организирал с тази политическа партия събитието от 6 март 2019 г., в рамките на което е подкрепил лозунга „Puigdemont в затвора“, като е аплодирал този призив.
125
Парламентът, подкрепян от Кралство Испания, оспорва доводите на жалбоподателите. От една страна, той изтъква, че няма правило и принцип, които да възпрепятстват принадлежността на докладчика към политическа група, в която членуват и депутати от национална партия, чиито политически цели са противоположни на целите, преследвани от депутата, срещу когото е отправено искане за снемане на имунитета. Той отбелязва, че тази принадлежност произтича от политическия характер на Парламента и на решенията по такова искане, и подчертава, че сформираните в него политически групи са разнородни. От друга страна, Парламентът поддържа, че дори да се предположи, че са допустими, доводите на жалбоподателите относно поведението на съответния докладчик при всички положения не са достатъчни, за да поставят под въпрос неговата безпристрастност.
126
В това отношение, както бе припомнено в точки 86 и 87 от настоящото решение, правото на добра администрация, закрепено в член 41, параграф 1 от Хартата, предвижда, че всеки има право засягащите го въпроси да бъдат разглеждани от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза безпристрастно, справедливо и в разумен срок. Това изискване за безпристрастност обхваща субективна безпристрастност и обективна безпристрастност.
127
Както бе посочено в точка 79 от настоящото решение, Парламентът разполага с широко право на преценка, що се отнася до разглеждането на исканията за снемане на имунитет, право, което включва правомощието да се определят приложимите процедурни правила, когато Парламентът трябва да се произнася по такива искания.
128
При упражняване на широкото си право на преценка Парламентът е приел в контекста на работата на комисията JURI Съобщение № 11/2019, което определя кои принципи са приложими, когато тази комисия разглежда искане за снемане на имунитета, сред които посочените в точка 8 от това съобщение, уреждащи определянето, в рамките на ротация на равноправна основа между политическите групи, на докладчика, който трябва да проучи конкретно такова искане.
129
В случая е безспорно, че докладчикът, натоварен да проучи исканията за снемане на имунитета на жалбоподателите, е бил член на политическата група, към която са принадлежали членове на политическата партия, стояща зад съответното наказателно производство.
130
По съображенията, изложени в точки 97—105 и 114 от настоящото решение, следва да се констатира, че този докладчик не е предоставил достатъчно гаранции, за да се изключи всяко основателно съмнение от страна на жалбоподателите относно евентуалната му предубеденост в техен ущърб и при това положение не може да се приеме, че отговаря на изискването за безпристрастност. Ето защо определянето на този докладчик трябва да се счита за извършено в нарушение на член 41, параграф 1 от Хартата.
131
Следователно това определяне е порок, засегнал процедурата по приемане на докладите в комисията JURI. Поради това и в процедурите по приемане на спорните решения е налице формален порок.
132
В това отношение, съгласно постоянната практика на Съда, неспазването на процесуалните правила, свързани с приемането на акт с неблагоприятни последици, представлява съществено процесуално нарушение по смисъла на член 263, втора алинея ДФЕС, така че, ако съдът на Съюза констатира, че спорният акт не е бил редовно приет, той трябва да определи последиците от същественото процесуално нарушение и съответно да отмени този акт (решение от 14 март 2024 г., D & A Pharma/Комисия и EMA, C‑291/22 P, EU:C:2024:228, т. 158 и цитираната съдебна практика). В случая, доколкото спорните решения са били приети въз основа на доклади на комисията JURI, което е трябвало да се считат за недействителни, самите решения са недействителни.
133
Поради това втората част от третото основание на жалбата пред Общия съд следва да бъде обявена за обоснована, а спорните решения — да се отменят в съответствие с исканията в този смисъл, направени от жалбоподателите пред Общия съд, без да е необходимо да се разглеждат останалите части на третото основание и останалите основания на жалбата пред него.
По съдебните разноски
134
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски.
135
Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от него, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
136
В случая, тъй като Парламентът е загубил както в производството пред Общия съд, така и в производството по обжалване, в съответствие с исканията на жалбоподателите той следва да бъде осъден да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и разноските на жалбоподателите, свързани с тези производства.
137
Освен това съгласно член 184, параграф 4 от Процедурния си правилник Съдът може да реши, че ако не е жалбоподател, встъпилата в първоинстанционното производство страна, участвала в писмената или устната фаза на производството по обжалване, ще понесе направените от нея съдебни разноски. В случая следва да се постанови, че Кралство Испания — встъпила страна в първоинстанционното производство, участвала в писмената фаза на производството по обжалване — ще понесе направените от него съдебни разноски.
По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:
1)
Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 5 юли 2023 г., Puigdemont i Casamajó и др./Парламент (T‑272/21, EU:T:2023:373).
2)
Отменя решения P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 и P9_TA(2021)0061 на Европейския парламент от 9 март 2021 г.
3)
Европейският парламент понася, наред с направените от него съдебни разноски в производството пред Общия съд на Европейския съюз и в производството по обжалване, и разноските на г‑н Carles Puigdemont i Casamajó, г‑н Antoni Comín i Oliveres и г‑жа Clara Ponsatí i Obiols, направени в тези производства.
4)
Кралство Испания понася направените от него съдебни разноски както в производството пред Общия съд на Европейския съюз, така и в производството по обжалване.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.