62016CC0255
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. BOBEK
представено на 26 юли 2017 година (
1
)
Дело C‑255/16
Anklagemyndigheden
срещу
Bent Falbert
Poul Madsen
JP/Politikens Hus A/S
(Преюдициално запитване, отправено от Københavns Byret (Районен съд Копенхаген, Дания)
„Процедура за нотифициране на технически регламенти — Технически регламенти в сектора на хазартните игри — Задължение на държавите членки да нотифицират на Комисията проектите за технически регламенти — Национална правна уредба, санкционираща предлагането на хазартни игри, лотарии или залагания, необхванати от разрешение, както и рекламата на неразрешени хазартни игри, лотарии или залагания“
I. Въведение
1.
В наказателно производство в Дания срещу Bent Falbert, Poul Madsen и JP/Politikens Hus A/S (наричани по-нататък „подсъдимите“) са повдигнати обвинения за участието им в рекламирането във вестник Ekstra Bladet и на уебсайта на вестника на неразрешени онлайн услуги, свързани с хазартни игри. Lov om visse spil, lotterier og væddemål (датски Закон за някои игри, лотарии и залагания) предвижда наказателна отговорност за реклама на неразрешени хазартни игри, лотарии или залагания.
2.
По същество подсъдимите твърдят, че националната правна уредба представлява „технически регламент“ по смисъла на Директива 98/34/ЕО (
2
), изменена с Директива 98/48/ЕО (
3
), който не е нотифициран на Комисията. Поради това тя не можела да им бъде противопоставена. При това положение Københavns Byret (Районен съд Копенхаген, Дания) иска да се установи дали е следвало да се направи нотификация съгласно Директива 98/34.
II. Правна уредба
А.
Правото на Съюза
1. Директива 98/34
3.
Член 1 от Директива 98/34, изменена с Директива 98/48/ЕО, въвежда следните определения:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
[…]
2.
„услуга“, каквато и да е услуга на информационното общество, тоест, каквато и да е услуга, нормално предоставяна срещу възнаграждение, от разстояние, чрез електронно средство и по индивидуална молба от получателя на услугите.
За целите на настоящата дефиниция:
–
„от разстояние“ означава, че тази услуга се предоставя без страните да присъстват едновременно на едно и също място,
–
„чрез електронни средства“ означава, че услугата се изпраща първо и се получава по местоназначение чрез електронно оборудване за обработка (включително цифрово компресиране) и съхранение на данни и се пренася изцяло, предава и получава изцяло чрез кабел, радио, оптични средства или друго електромагнитни средства,
–
„по индивидуална молба на получателя на услугите“ означава, че услугата се предоставя чрез пренос на данни по индивидуална молба.
[…]
5.
„правило за услуги“ — изискване от общ характер, свързано с предприемането и упражняването на дейности за услуги според значението на точка 2, и по-специално разпоредби относно доставчиците на услуги, услугите и получателите на услугите, като се изключат всякакви правила, които не са специално насочени към услугите, определени в тази точка.
[…]
За целите на настоящото определение:
—
едно правило се счита за специално насочено към услугите на информационното общество, когато, взимайки предвид [изложението на мотивите] за него и [разпоредителната] му част, конкретната цел и предмет на всички или някои от отделните му разпоредби е да регулира такива услуги по ясен и целенасочен начин,
—
едно правило не се счита за специално насочено към услугите на информационното общество, ако дава отражение върху тези услуги само по имплицитен начин или инцидентно;
[…]
11.
„технически регламент“ — техническа специфицикация и други изисквания или правила за услуги, включващи съответни административни разпоредби, спазването на които е задължително, юридически или фактически, в случаите на маркетинг, предоставяне на услуги, установяване на оператор за услуги или използване в държава членка или в голяма част от нея, както законите, регламентите или административните разпоредби на държавите членки, с изключение на тези, предвидени в член 10, забраняващи производството, вноса, маркетинга или използването на един продукт или забраняващи предоставянето или използването на услуга или установяването на доставчик на услуги“.
4.
Член 8 предвижда следното:
„1.   При условията, предмет на член 10, държавите членки незабавно предоставят на Комисията всички проекти за технически регламенти, с изключение, когато те само транспонират пълния текст на международен или европейски стандарт, в който случай информацията относно съответния стандарт е достатъчна; те също така предоставят на Комисията възможност да [получи] изявление за причините за необходимостта от прилагане на техническия регламент, когато това не е разяснено в проекта.
[…]“.
Б.
Националното право
5.
Lov nr. 204 af 26. marts 2003 om ændring af lov om visse spil, lotterier og væddemål og andre love og om ophævelse af lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb (Закон № 204 от 26 март 2003 г. за изменение на Закона за някои игри, лотарии и залагания и на други закони и за отмяна на Закона за залаганията на конни и кучешки надбягвания) (наричан по-нататък „Законът за изменение от 2003 г.“) обединява два предишни самостоятелни закона — относно хазартните игри и относно залаганията на конни и кучешки надбягвания, и внася изменения в определени разпоредби.
6.
Измененията се изразяват по-конкретно във въвеждането на член 10 (
4
), който гласи следното:
„Наказание глоба или лишаване от свобода до шест месеца се налага на всеки, който умишлено или поради груба небрежност:
(1)
предлага хазартни игри, лотарии или залагания в Дания, без да притежава разрешение по член 1;
(2)
посредничи при участие в хазартни игри, лотарии или залагания, които не са обхванати от разрешението по член 1.
[…]
3. Глоба се налага на всеки, който умишлено или поради груба небрежност:
[…]
(3)
рекламира хазартни игри, лотарии или залагания, които не са обхванати от разрешението по член 1“.
7.
Съгласно член 2, параграф 1 разрешение се предоставя само на едно дружество (създаващо монопол).
8.
Съгласно коментарите към проекта на Закона за изменение от 2003 г. (
5
) целта на член 10, параграф 3, точка 3 е формулирана по следния начин:
„Предлага се забрана на рекламата на хазартни игри, лотарии и залагания, които не са разрешени съобразно закона.
Тази промяна съответства на действащата понастоящем забрана, съдържаща се в член 12, параграф 3 от Закона за залаганията на конни надбягвания, но с нея се внася уточнение в член 10, параграф 4 от Закона за залаганията и лотариите.
Целта на забраната е да се защитят операторите на хазартни игри, притежаващи разрешение от датските власти, от конкуренцията на дружества, които нямат такова разрешение и следователно не могат правомерно да извършват търговска дейност или разпространение на хазартни игри в Дания.
По смисъла на закона реклама означава всякаква форма на разгласяване или предоставяне на информация относно дейността и търговското предлагане на услуги от оператори на хазартни игри.
Забраната обаче не се прилага за посочване в редакционни материали на печатни или цифрови медии.
Тази забрана се прилага независимо от медията. Следователно рекламата е еднакво забранена в печатните медии, по радиото, телевизията и в цифровите медии, например под формата на рекламни банери.
В приложение на точка 3 от член 10, параграф 3 е забранена и рекламата на дейността на операторите на хазартни игри, и по-специално на техните уебсайтове, адреси и пр.“.
9.
След производство за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка Законът за изменение от 2003 г. е отменен и заменен с нов, предварително нотифициран на Комисията закон. Законът за изменение от 2003 г. обаче е приложим към фактите по делото в главното производство.
III. Факти, производство и преюдициални въпроси
10.
Подсъдими са бившият и настоящият главен редактор, както и собственикът на вестник Ekstra Bladet. Срещу тях в Дания се води наказателно производство по обвинение относно публикуването на реклами във вестник Ekstra Bladet и на уебсайтовете www.ekstrabladet.dk и www.ekstrabladet.tv за дейността на букмейкъри, които предлагат хазартни игри или залагания в Дания, без съответните фирми да са получили разрешение за целта.
11.
Член 10, параграф 1, точка 1 от датския Закон за някои игри, лотарии и залагания предвижда наказание за предлагането без разрешение на услуги, свързани с хазартни игри, лотарии и залагания (наричан по-нататък „правилото по член 10, параграф 1, точка 1“). Член 10, параграф 3, точка 3 от същия закон (наричан по-нататък „правилото по член 10, параграф 3, точка 3“) предвижда наказание за рекламирането на неразрешени хазартни игри, лотарии и залагания. И двете правила са приети със Закона за изменение от 2003 г., с който в съответните разпоредби от съществуващото законодателство в тази област се внасят промени и същите се консолидират.
12.
Впоследствие, през 2010 г., в резултат от либерализацията на пазара в Дания Законът за изменение от 2003 г. е отменен. Наказателното производство срещу подсъдимите обаче започва по времето, когато все още се прилага правилото на член 10, параграф 3, точка 3.
13.
Пред Københavns Byret (Районен съд Копенхаген, Дания) подсъдимите твърдят, че правилото по член 10, параграф 3, точка 3 представлява „правило за услуги [на информационното общество]“ по смисъла на член 1, точка 5 от Директива 98/34. Поради това в съответствие с член 8, параграф 1 от Директива 98/34 то е трябвало да бъде нотифицирано на Комисията. Тъй като такава нотификация липсва, подсъдимите твърдят, че същото не може да им бъде противопоставено.
14.
Текстът на правилото по член 10, параграф 3, точка 3 не посочва изрично услугите на информационното общество. В запитването си обаче националната юрисдикция се позовава на части от коментарите, съпътстващи проекта на Закона за изменение от 2003 г. В тях по-специално се посочват онлайн услугите, свързани с хазартни игри. В резултат от това запитващата юрисдикция счита, че правилото по член 10, параграф 3, точка 3 би могло евентуално да попадне в обхвата на понятието за „правило за услуги [на информационното общество]“ и на задължението за нотифициране по член 8, параграф 1 от Директива 98/34.
15.
С оглед на изложеното Københavns Byret (Райнонен съд, Копенхаген) отправя следните въпроси до Съда:
„В случая има ли правило, подлежащо на нотифициране съгласно член 8, параграф 1 във връзка с член 1, [първа алинея], точки 2, 5 и 11 от Директива 98/34/EО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 година за определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти, изменена с Директива 98/48/EО на Европейския парламент и на Съвета от 20 юли 1998 година за изменение на Директива 98/34[…] относно определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и правила, като се има предвид следното:
а)
приет е Закон за изменение на Закона за някои игри, лотарии и залагания (lov om visse spil, lotterier og væddemål), с който следва да се въведе разпоредба, предвиждаща наказателна отговорност, в частност за всеки, който умишлено или поради груба небрежност „предлага хазартни игри, лотарии или залагания в Дания, без да притежава разрешение по член 1“, както и за всеки, който умишлено или поради груба небрежност „рекламира хазартни игри, лотарии или залагания, които не са обхванати от разрешението по член 1“; и
б)
коментарите към проекта на Закона за изменение [bemærkningerne til forslaget til ændringsloven] показват, че целта на горепосочените криминализиращи разпоредби е да се уточни или въведе забрана за предлагането на пряко насочени към датския пазар онлайн игри от дружества за хазартни игри извън Дания, като, наред с другото, се забрани рекламирането по-конкретно на игри, предлагани онлайн от дружества извън Дания, доколкото, видно от същите коментари, няма съмнение, че съгласно разпоредбите преди измененията съответната дейност на дружество за хазартни игри извън Дания е незаконна, ако същото използва канали за продажба, при които свързаните с игрите устройства физически се продават на територията на Дания; повече спорове обаче повдига въпросът дали хазартните игри, които не са с произход от Дания, но са предназначени за участници в Дания, макар физически да се намират извън нейната територия, също са обхванати от тези разпоредби; следователно е необходимо да се изясни дали този начин на провеждане на хазартни игри попада в обхвата на посочените разпоредби. От коментарите личи още, че се предлага въвеждането на забрана за рекламиране на хазартни игри, лотарии и залагания, за които не е налице разрешение по този закон, и че изменението е в съответствие с действащата понастоящем забрана по член 12, параграф 3 от Закона за залаганията на конни надбягвания (hestevæddeløbsloven), но представлява уточнение на член 10, параграф 4 от (понастоящем отменения) Tips- og lottoloven (Закон за залаганията и лотариите). Освен това съгласно мотивите целта на забраната е да се защитят доставчиците на хазартни игри, притежаващи разрешение от датските власти, от конкуренцията на дружества, които нямат такова разрешение и следователно не могат правомерно да предлагат хазартни игри в Дания или да осъществяват посредничество във връзка с тях“.
16.
Писмени становища представят подсъдимите в главното производство, датското и португалското правителство, както и Комисията. Заинтересованите страни, участвали в писмената фаза на производството, и румънското правителство също представят устни становища в заседанието, проведено на 11 май 2017 г.
IV. Съображения
17.
С отправените въпроси запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали правилото по член 10, параграф 1, точка 1 и/или правилото по член 10, параграф 3, точка 3, които предвиждат наказателна отговорност за предлагането на неразрешени услуги, свързани с хазартни игри, както и за рекламата на такива неразрешени услуги, представляват „правила за услуги [на информационното общество]“, а следователно и „технически регламенти“, които трябва да бъдат нотифицирани (и следователно „подлежат на нотифициране“) съгласно Директива 98/34. Във връзка с този въпрос запитващата юрисдикция се позовава на съображенията за приемане на Закона за изменение от 2003 г., изложени в коментарите, съпътстващи проектозакона.
А.
По допустимостта
18.
Видно от акта за преюдициално запитване, срещу подсъдимите в главното производство е повдигнато обвинение единствено за рекламата на неразрешени услуги. В резултат от това, доколкото въпросите се отнасят и за правилото по член 10, параграф 1, точка 1 (с което се наказва предлагането на самите неразрешени услуги), релевантостта им би могла да се постави под съмнение.
19.
Не считам обаче, че въпросите трябва да се обявят за частично недопустими на това основание.
20.
Налице е очевидна връзка между правилото по член 10, параграф 1, точка 1 и правилото по член 10, параграф 3, точка 3. Правилото, с което се наказва рекламата на неразрешени услуги, е неразривно свързано с основното правило, изискващо наличието на разрешение. Всъщност би могло да се твърди, че без последното от първото няма особен смисъл. Следователно, ако самото изискване за наличие на разрешение за услуги, свързани с хазартни игри, се обяви за технически регламент, който е трябвало, но не е бил нотифициран, приложимостта на това изискване по отношение на частноправни субекти по принцип би отпаднала. Трудно е да си представим, че подобна констатация не би имала „ефекта на домино“ относно евентуалната (не)законосъобразност на рекламата на същите свързани с хазартни игри услуги.
21.
Конкретното естество на тази взаимовръзка в крайна сметка попада в обхвата на националнаправната уредба. Налице е обаче, поне на пръв поглед, необходимост да се осигури последователността на съответните изисквания за нотифициране на тези правила. В този смисъл въпросът дали правилото по член 10, параграф 1, точка 1 следва да се нотифицира, не е очевидно ирелевантен или хипотетичен.
22.
Освен това, тъй като поначало отправените до Съда въпроси се ползват с презумпция за релеватнтност (
6
), според мен въпросите на запитващата юрисдикция са допустими в тяхната цялост.
Б.
По същество
1. Уводни бележки
23.
Националните правила, които са предмет на отправените от запитващата юрисдикция въпроси, уреждат: i) услуги, свързани с хазартни игри, и ii) рекламни услуги.
24.
В настоящото заключение ще разгледам въпроса дали, като уреждат тези два вида услуги, правилото по член 10, параграф 1, точка 1 и правилото по член 10, параграф 3, точка 3 съставляват „правило за услуги [на информационното общество]“ по смисъла на член 1, точка 5 от Директива 98/34.
25.
В точка 2 по-долу ще разгледам услугите, свързани с хазартни игри, в евентуалното им качество на услуга на информационното общество и ще установя дали правилото по член 10, параграф 1, точка 1 или правилото по член 10, параграф 3, точка 3 би могло да се категоризира като „правило за услуги [на информационното общество]“. Според мен нито едно от тези правила не би могло да попадне в тази категория. Оказва се вместо това, че и двете представляват мерки за прилагане на изискването за разрешение. В съответствие с установена съдебна практика, чието начало се поставя от решение CIA Security (
7
), подобни мерки не съставляват „технически регламенти“.
26.
В точка 3 ще разгледам въпроса дали, ако Съдът приеме, че изключението за разрешенията CIA не намира приложение, би могло правилото по член 10, параграф 1, точка 1 и/или по член 10, параграф 3, точка 3 да се категоризира като правило относно услуги на информационното общество, свързани с хазартни игри. Ще се спра също на въпроса дали правилото по член 10, параграф 3, точка 3 би могло да се категоризира като „правило относно услуги на информационното общество, свързани с реклама“. Според мен, стига окончателната преценката на националната юрисдикция да потвърди това, подобна категоризация не е възможна. Никое от тези правила не е „специално насочено към услугите на информационното общество“ по смисъла на член 1, точка 5 от Директива 98/34.
27.
Преди да пристъпя към подробен анализ, бих искал да подчертая, че настоящото заключение не разглежда въпроса относно съвместимостта на Закона за изменение от 2003 г. с разпоредбите на Договора за ЕС относно свободното движение. В акта за преюдициално запитване националната юрисдикция посочва наличието на производство за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка във връзка с този законодателен акт, което е било прекратено от Комисията в резултат от последваща либерализация на националния пазар на хазартните игри (чрез отмяна на разглежданите по настоящото дело националноправни разпоредби). Националната юрисдикция обаче изрично е изключила от обхвата на запитването въпросите, свързани със съвместимостта на посочените национални разпоредби с правилата за свободно движение.
2. Игрални услуги: изключението за разрешенията CIA
а) Естество на изключението за разрешенията CIA
28.
Понятието „технически регламент“ обхваща четири категории мерки, а именно: i) „техническа спецификация“ по смисъла на член 1, точка 3 от Директива 98/34; ii) „други изисквания“ съгласно определението в член 1, точка 4 от тази директива; iii) „правило за услуги“ по член 1, точка 5 от същата директива; и iv) „законите, регламентите или административните разпоредби на държавите членки […], забраняващи производството, вноса, маркетинга или използването на един продукт или забраняващи предоставянето или използването на услуга или установяването на доставчик на услуги“ съгласно член 1, точка 11 от споменатата директива (
8
).
29.
Съгласно постоянната съдебна практика „национални разпоредби, които предвиждат само условия за установяването на предприятията или за предоставянето на услуги от тях, каквито са разпоредбите, обвързващи упражняването на дадена професионална дейност с предварителното издаване на разрешение, не представляват технически регламенти по смисъла на член 1, точка 11 от Директива 98/34“ (
9
). Същото се отнася за националноправните разпоредби, които забраняват операторите да извършват определена дейност без разрешение. Това са двете страни на една и съща монета (
10
).
30.
По-долу наричам това изключване на задължението за получаване на предварително разрешение от понятието „технически регламент“„изключението за разрешенията CIА“ (по наименованието на първото съдебно решение, в което е приложено това правило) (
11
).
б) Правилото по член 10, параграф 1, точка 1
31.
В обхвата на изключението за разрешениенията CIA попадат националноправни разпоредби, които забраняват определени дейности да се извършват от оператори без разрешение. Логично е, че това изключение трябва да обхваща и разпоредби, предвиждащи наказания за нарушаването на изискването за разрешение (
12
). Действително, не би имало особен смисъл от обхвата на задължението за нотифициране да се изключи материалноправното правило, което изисква предварително разрешение (тъй като не е „технически регламент“), а свързаните с него разпоредби за изпълнение, чиято функция е да обслужват и прилагат основното правило относно разрешението, да се категоризират като „технически изисквания“, които да подлежат на нотифициране.
32.
Оттук следва, че правило като това по член 10, параграф 1, точка 1, което предвижда глоби или лишаване от свобода в случай на предлагане на хазартни игри, лотарии или залагания без разрешение, попада в обхвата на изключението за разрешенията CIA. То не представлява „технически регламент“ по смисъла на член 1, точка 11 от Директива 98/34 съгласно тълкуването ѝ в практиката на Съда.
в) Правилото по член 10, параграф 3, точка 3 като правило в областта на игралните услуги
33.
Как следва в такъв случай да се третира правило като това по член 10, параграф 3, точка 3, което предвижда наказания за рекламирането на неразрешени игрални услуги?
34.
Изискването за наличие на разрешение като предварително условие за предоставяне на основната услуга (хазартни игри) попада в изключението за разрешенията CIA. Следователно няма нужда Комисията да бъде нотифицирана във връзка с него.
35.
Логично е изискването за предварително получаване на разрешение за игрални услуги като предварително условие за предоставянето на съпътстващи услуги (рекламиране на хазартни игри) също да попада в обхвата на изключението за разрешенията CIA. Следователно то също не подлежи на нотифициране. Поради изложените в точки 31 и 32 по-горе съображения, за разпоредбите, предвиждащи наказания за нарушаването на тези изисквания, се прилага същият подход.
36.
Иначе казано, в основата както на правилото по член 10, параграф 1, точка 1, така и на това по член 10, параграф 3, точка 3 е едно и също изискване: наличие на предварително разрешение за игрални услуги. Съгласно установената съдебна практика това изискване попада в обхвата на изключението за разрешенията CIA и няма нужда да бъде нотифицирано.
37.
По този въпрос ще направя още две уточнения.
38.
Първо, изложените мотиви подчертават наличието на важно разграничение, което е в основата на изключението за разрешенията CIA, а именно разликата между: i) наличието на изискване за предварително разрешение и ii) условията за получаване на това разрешение. Първият вид правило, i), относно наличието, пример за което е правилото по член 10, параграф 1, точка 1, както и това по член 10, параграф 3, точка 3, попада в обхвата на изключението за разрешенията CIA. По принцип вторият вид правило, ii), относно условията, не попада в неговия обхват и може да подлежи на нотифициране.
39.
Това разграничение е в основата на разрешението, възприето от Съда по делата M. и S. и Fortuna, предмет на разглеждане по които е полското законодателство в областта на хазартните игри (
13
). По дело M. и S. се разглежда полска законова разпоредба, която забранява хазартните игри без предварително разрешение (
14
). По дело Fortuna се разглежда разпоредба от същия полски закон, която ограничава географския обхват на разрешенията до казината (
15
). По делото Fortuna Съдът приема, че разпоредбата относно „казината“ подлежи на нотифициране. За разлика от това по дело M. и S. Съдът приема, че разпоредбата относно разрешението попада в обхвата на изключението за разрешенията CIA и не подлежи на нотифициране. Във връзка с това той постановява, че „изискваното съгласно тази национална разпоредба разрешение за организирането на хазартни игри е условие по отношение на дейността организиране на хазартни игри [и е различно] от член 14, параграф 1 от този закон, който предвижда условия по отношение на съответните продукти, като забранява използването им извън казината“ (курсивът е мой) (
16
).
40.
Второ, въпреки че националната юрисдикция не го посочва изрично, считам, че е важно да бъде спомената точка 2 от член 10, параграф 1 от Закона за изменение от 2003 г.
41.
По силата на тази разпоредба се наказват лица, които „посреднич[ат]“ в неразрешени игри (за разлика от „предлагането“ на неразрешени игри (съгласно правилото по член 10, параграф 1, точка 1) и „рекламирането“ на неразрешени игри (съгласно правилото по член 10, параграф 3, точка 3). Видно от датските коментари към проекта за Закона за изменение от 2003 г., „посредничеството при участие“ в неразрешени хазартни игри се отнася до „всякаква дейност, насочена към организирането на игри или допускането до участие в незаконни игри“. В коментарите се дават за пример: а) предоставянето на банкови услуги, б) на сървърно пространство, или в) на услуги по събиране на информация за оператори, предлагащи неразрешени игрални услуги, или г) на връзки към уебсайтове, предлагащи неразрешени игрални услуги.
42.
По подобие на рекламирането на неразрешени игрални услуги всички тези примери по същество могат да се подведат под общото понятие „съучастие“ (
17
) в основното престъпление, изразяващо се в предлагане на неразрешени игрални услуги. Отново следва да се посочи, че не би било последователно разрешението всички тези различни видове правила, които в основата си забраняват или санкционират подпомагането на неразрешена дейност, да подлежат на нотифициране, а забраната или санкционирането на самата неразрешена дейност да не попада под това изискване.
43.
В заключение, доколкото се отнасят до уредбата на игралните услуги, считам, че както правилото по член 10, параграф 1, точка 1, така и това по член 10, параграф 3, точка 3 попадат в обхвата на изключението за разрешенията CIA и не се нуждаят от нотифициране съгласно Директива 98/34.
г) Обхват на изключението за разрешенията CIA след Директива 98/48
44.
На този етап считам, че е необходимо да разгледам по-подробно довода, свързан с обхвата на изключението за разрешенията CIA, който беше обсъден сравнително задълбочено в заседанието.
45.
Разпоредбите, които попадат в обхвата на изключението за разрешенията CIA, „не представляват технически регламенти по смисъла на член 1, точка 11 от Директива 98/34“ (
18
) (курсивът е мой). С други думи, изключението за разрешенията CIA се прилага и за четирите категории, посочени в член 1, точка 11 от Директива 98/34, независимо от разглежданата категория технически регламент. Подчертавам, че цитатът по-горе е взет по-специално от две решения, постановени след приемането на Директива 98/48, тоест на директивата, която разширява определението за технически регламент по член 1, точка 11 от Директива 98/34, като включва „правилата за услуги [в информационното общество]“.
46.
Въпреки тези на пръв поглед ясни твърдения Комисията поддържа, че изключението за разрешенията CIA не се прилага за всички категории технически регламенти, посочени в член 1, точка 11. По-специално според Комисията то не се прилага относно „правилата за услуги на информационното общество“ (
19
).
47.
В подкрепа на довода си Комисията привежда два довода, изведени от: i) точки 75 и 76 от решение на Съда Ince (
20
) и ii) съображенията на Директива 98/48.
48.
В точка 75 от решение Ince Съдът посочва някои национални разпоредби, за които според него е ясно, че представляват правила за услуги на информационното общество (
21
). След това той ги разграничава от други правила, „каквито са разпоредбите, въвеждащи задължение за получаване на разрешение за организирането или събирането на спортни залагания, както и невъзможността за издаване на разрешение на частни оператори, [които] не представляват „технически регламенти“ по смисъла на член 1, точка 11 от тази директива. Всъщност национални разпоредби, които предвиждат само условия за установяването или за предоставянето на услуги от предприятия, каквито са разпоредбите, обвързващи упражняването на дадена професионална дейност с предварителното издаване на разрешение, не представляват технически регламенти по смисъла на тази разпоредба (вж. в този смисъл решение Lindberg, C‑267/03, EU:C:2005:246, т. 87)“ (
22
).
49.
Според Комисията цитатът от решение Lindberg, използван от Съда в подкрепа на изключението за разрешенията CIA, предполага правилото да се прилага само за категориите технически регламенти, които са релевантни към момента на постановяване на решение Lindberg. Това изключвало правилата за услуги на информационното общество, които били добавени в определението за технически регламент след постановяване на решение Lindberg (
23
).
50.
Не съм съгласен с това.
51.
В точка 76 от решение Ince Съдът не постановява „по смисъла на член 1, точка 11 от тази директива към момента на настъпване на обстоятелствата по делото Lindberg“. Действително Съдът цитира решение Lindberg като прецедент, но посочването на член 1, точка 11 от Директивата според мен може да се тълкува единствено като позоваване на тази разпоредба към момента на настъпване на фактите по дело Ince, което е било разглежданото от Съда дело.
52.
Не считам и че позоваването от страна на Комисията на съображение 18 от Директива 98/48 е убедително. Това съображение съдържа твърдението, че „[…] като имат предвид, че например правилата за установяването на доставчици на услуги, по-конкретно тези по предоставянето на разрешения или лицензии, са съответно предмет […]“.
53.
Това съображение според мен трябва да се тълкува с оглед на разграничението, посочено по-горе в точки 38 и 39, а именно между наличието на изискване за разрешение (или лиценз) и условията във връзка с него. Докато изискването за нотифициране важи по отношение на условията за предоставяне на услуга на информационното общество (включващи обикновено условия за наличие на разрешение, лицензиране и съдържание на услугата), само по себе си наличието на изискване за предварително разрешение не подлежи на нотифициране (
24
).
54.
Накрая, налице е и по-общ довод от системен характер срещу тълкуването на изключението за разрешенията CIA в предлагания от Комисията смисъл: законодателната последователност и непротиворечивост. По същество Комисията твърди, че правилата относно услугите на информационното общество по естеството си са толкова различни, че приложимата поначало по отношение на Директива 98/34 съдебна практика трябва да бъде по-различна, що се отнася до тях. Ако действително това е така, буди само учудване избраната от Комисията законодателна техника във връзка с уредбата на задължението за нотифициране на тези услуги. В крайна сметка Директива 98/48 (
25
) влиза в сила именно по предложение на Комисията един месец след Директива 98/34 и въвежда в законодателен акт, който допреди това урежда основно продукти, специфична категория услуги на информационното общество.
55.
В този контекст не е изненадващо, че Съдът, подобно на всяка друга висша юрисдикция, отдава предпочитание на тълкуване, което укрепва общия подход и съгласуваността в рамките на един и същ законодателен акт, а не раздробява допълнително една и без това сложна правна област.
56.
Поради това не считам за необходимо разглеждането отново на решения Ince и M. и S. с цел да се ограничи приложното поле на изключението за разрешенията CIA (
26
).
д) Заключение
57.
С оглед на изложеното, доколкото релевантните национални разпоредби се отнасят до свързани с хазартни игри услуги, предлагам на Съда да отговори на въпросите на Københavns Byret (Районен съд, Копенхаген) по следния начин:
„Доколкото се отнасят до свързани с хазартни игри услуги, националните правила като съдържащите се в член 10, параграф 1, точка 1 и член 10, параграф 3, точка 3 от Закон № 204 от 26 март 2003 г. за изменение на Закона за някои игри, лотарии и залагания и на други закони и за отмяна на Закона за залаганията на конни и кучешки надбягвания не съставляват „технически регламенти“ по смисъла на член 1, точка 11 от Директива 98/34, изменена с Директива 98/48“.
3. Изискването за специална насоченост
58.
Изводът от анализа в точка 2 по-горе е, че доколкото уреждат игрални услуги, правилата по член 10, параграф 1, точка 1 и по член 10, параграф 3, точка 3 попадат в обхвата на изключението за разрешенията CIA, поради което не подлежат на нотифициране като „технически регламенти“ по Директива 98/34.
59.
Все пак, ако Съдът достигне до друг извод и реши, че тези разпоредби не попадат в обхвата на изключението за разрешенията CIA, следва да се провери дали те съставляват „правила за [игрални] услуги на информационното общество“ по смисъла на член 1, точка 5 от Директива 98/34.
60.
Така или иначе, при всички положения независимо от приложимостта на изключението за разрешенията CIA, трябва също да се определи дали правилото по член 10, параграф 3, точка 3, разгледано самостоятелно, представлява „правило за [рекламни] услуги на информационното общество“ по смисъла на тази разпоредба.
61.
Правната преценка и в двата случая е сходна. В крайна сметка тя зависи от това дали правилото по член 10, параграф 1, точка 1 и това по член 10, параграф 3, точка 3 са „специално насочени“ към уредбата на услуги на информационното общество, „взимайки предвид [изложението на мотивите] за [тях] и [разпоредителна]та [им] част“. Запитващата юрисдикция е компетентна да направи окончателна преценка по този въпрос. Според мен обаче има редица елементи, които показват, че нито едно от тези правила няма такава специална насоченост.
62.
В следващия раздел ще започна анализа с разглеждането на понятието „специална насоченост“ в контекста на законодателните изменения.
а) Прилагане на понятието „правило за услуги“ в контекста на адаптирането на законодателни актове
63.
Съображения 7 и 8 от Директива 98/48 подчертават загрижеността, че адаптирането на националното законодателство с цел да се вземат предвид новите услуги на информационното общество би довело до „повторно фрагментиране на вътрешния пазар, свръх регулиране и регулаторни несъответствия“. Това е една от основните цели при разширяване на понятието „технически регламенти“ (и на изискването за нотифициране), в което да се включват и „правилата за услуги“. Когато подобно адаптиране е „специално насочено“ към уредбата на нови услуги на информационното общество, то би попаднало в обхвата на понятието „правило за услуги на информационното общество“.
64.
В становището си подсъдимите и Комисията твърдят, че Законът за изменение от 2003 г. е пример за подобна адаптация, която е „специално насочена“ към уредбата на услуги на информационното общество. Това е така, въпреки че измененият закон на пръв поглед е неутрален, що се отнася до медията (тоест, не прави разлика между онлайн и офлайн услугите). Тоест въпрос само на законодателна техника е дали адаптациите към новите икономически модели изрично се представят като такива или с технологично по-неутрални понятия. Той не би трябвало да има отражение върху класификацията на съответните адаптации като „правила за услуги“.
65.
В този контекст подсъдимите и Комисията подчертават важността да се погледне отвъд самия тест и да се вземе предвид и „изложението на мотивите“ при преценката на „специалната насоченост“ на дадено правило.
66.
От своя страна датското правителство отбелязва, че Законът за изменение от 2003 г. отменя и окрупнява завареното, действащо преди това законодателство относно залаганията. Твърди, че както правилото по член 10, параграф 1, точка 1, така и това по член 10, параграф 3, точка 3 са съществували още в двата по-ранни законодателни акта, предшествали настоящата правна уредба. Тези правила винаги са били неутрални от гледна точка на медията (намирайки приложение относно рекламата по всички медии и неразрешени игри, независимо от каналите за разпространение) (
27
). Законът за изменение от 2003 г. не променя обхвата на ограниченията относно игралните и рекламните услуги. Той просто изяснява действащия обхват, за да разреши евентуалните съмнения в това отношение, което е важно и защото тези разпоредби предвиждат наказателноправни санкции.
67.
По-долу ще направя по-подробен анализ на отделните компоненти в определението на понятието „правило за услуги“, съдържащо се в Директива 98/34 (в точки б), в) и г), след което ще изследвам как това понятие би могло да се приложи по настоящото дело (в точка д).
б) Положителни и отрицателни елементи на определението за „правило за услуги“
68.
Член 1, точка 5 от Директива 98/34 изключва изрично от понятието „правило за услуги“ всякакви правила, „които не са специално насочени към услугите [на информационното общество]“. По-нататък в тази разпоредба са уточнени положителните и отрицателните аспекти, свързани със „специалната насоченост“:
„– едно правило се счита за специално насочено към услугите на информационното общество, когато, взимайки предвид [изложението на мотивите] за него и [разпоредителна]та му част, конкретната цел и предмет на всички или някои от отделните му разпоредби е да регулира такива услуги по ясен и целенасочен начин,
– едно правило не се счита за специално насочено към услугите на информационното общество, ако дава отражение върху тези услуги само по имплицитен начин или инцидентно“.
69.
В писменото си становище Комисията твърди, че отрицателното определение по-горе трябва да се разглежда като изключение и следователно да се тълкува стриктно.
70.
Не съм съгласен с това.
71.
Стриктното тълкуване на изключенията действително е ясно установено правило за правно тълкуване. Според мен обаче то не намира приложение в случая: член 1, точка 5 просто съдържа определение, състоящо се от две части. Първата е очертана положително. Втората, която има същия статут и значение (
28
), е формулирана отрицателно. От гледна точка на законодателната техника положителните и отрицателните елементи се допълват взаимно. Разгледани заедно, те определят обхвата на понятието „правило за услуги“.
в) За и против „специалната насоченост“
72.
За да представлява „правило за услуги“, съответната норма трябва да е „специално насочена“ към услугите на информационното общество. С други думи, някои или всички разпоредби трябва да отграничават услугите на информационното общество.
73.
За да се счита за „специално насочена“ към услугите на информационното общество, положителната част от определението определя две кумулативни условия: правилото или някои негови разпоредби трябва да „регулира“ услугите на информационното общество „по ясен и целенасочен начин“. За разлика от това в съответствие с отрицателната част на определението правилото ще попадне извън понятието „правило за услуги“, ако „дава отражение“ върху услугите „по имплицитен начин или инцидентно“.
74.
Предварително уточнявам, че според мен изразът „дава отражение“ в отрицателната част от определението не следва да се разглежда в смисъл, че се отнася до начина, по който на практика правилото въздейства върху услугите на информационното общество след влизането си в сила. Действително, че при буквален прочит, например на текстовете на английски и немски, такова тълкуване е възможно. Това обаче не е така за текстовете на много други езици, включително и на датски (
29
). Нещо повече, подобно тълкуване би било напълно непредвидимо и неподходящо с оглед на предварителното по естеството си задължение за нотифициране (
30
). То би изисквало националният законодател да знае в момента на изготвяне на правилата, когато законодателството трябва да се нотифицира, какво точно би било въздействието му в реалния свят.
75.
Действително от подобен отказ да се отчетат бъдещите последици би могъл да се възползва особено злонамерен и далновиден законодателен орган, зъл гений, който умишлено твори закони, за да прикрие действителния им смисъл, и още на този етап знае, че въздействието им ще се окаже различно от очакваното с оглед на текста им. Подобни невероятни сценарии обаче според мен не трябва да предопределят тълкуването на нормите на Съюза (
31
).
76.
И двете части на определението следва да се разглеждат като отнасящи се преди всичко до текста на правилото и законодателното намерение в неговата основа в момента на изготвянето и приемането му.
77.
Ключов елемент на определението, общ и за двете му части, е, че правилото трябва да бъде „специално насочено“ към услугите на информационното общество. По мое мнение би могло да се очаква, че ако „специалната насоченост“ на правило или разпоредба е да урежда услугата, предоставяна с помощта на определена медия, има вероятност това обстоятелство да намери изрично отражение в текста на самия акт например чрез използването на конкретни думи и изрази („онлайн“, „интернет“, „електронни“ и пр.).
78.
Отново посочвам, че теоретично е възможен законодателен подход, при който да има умишлен стремеж към прикриване на „специалната насоченост“. Както изясних в предходните точки, съществуването на подобни случаи не може да бъдат отречено, но те трябва да останат преди всичко изключение. Най-общо при наличие на „специална насоченост“ към услугите на информационното общество човек би очаквал да зърне поне намек за това в съответната формулировка.
79.
Положителната част от определението за правилата за услуги също включва специална насоченост, произтичаща от „целенасочеността“ на уредбата. Понятието „целенасочен“ предполага, че правилото има ограничен материалноправен обхват с оглед на конкретната медия (онлайн или офлайн). И отново, на свой ред това вероятно ще намери отражение в текста на правилото.
80.
От изложеното следва, че когато на пръв поглед правило се прилага за услуги без оглед на средството (онлайн или офлайн), според мен е налице ясна индикация, че неговата „специална насоченост“ не е уредбата на услуги на информационното общество.
г) Мотиви
81.
Не е достатъчно обаче преценката относно специалната насоченост да се основава единствено на текста на правилото. Както е посочено в положителното определение, трябва да се вземат предвид както „[разпоредителна]та част“ на правилото, така и „[изложението на мотивите] за него“.
82.
Директива 98/34 не изяснява значението на тези понятия. Според мен обаче е ясно, че „[разпоредителна]та част“ се отнася до формулировката — до текста на самото правило.
83.
Понятието „изложение на мотивите“ е по-неясно. Естественият смисъл на този израз обхваща документираната обосновка за приемането на правилото. Директивата запазва мълчание по въпроса относно начина на идентифициране на обосновката. Чисто технически, трябва ли тя да фигурира в корпуса на самия акт (например под формата на съображения), или може да представлява позоваване на отделни документи (например, обяснителни меморандуми, представени от авторите заедно с проекта)? От институционална гледна точка, трябва ли изложението на мотивите и самото правило да са изготвени или утвърдени от една и съща институция (
32
)? От гледна точка на времето, трябва ли изложението на мотивите да предшества или да бъде представено едновременно с правилото (
33
)?
84.
Отговорът на тези въпроси трябва да изхожда от позицията на зачитане към държавите членки и техните институции както най-общо, така и във всеки конкретен случай.
85.
Първо, най-общо, какво представлява това „изложение на мотивите“, в смисъла на документирана обосновка за приемането на правилото, ще зависи от собствените законодателни процедури на всяка държава членка и значението, което се отдава на отделните документи, представяни преди или в хода на тези процедури.
86.
Второ, трябва да се вземат предвид и спецификите на всеки отделен случай във връзка с разглежданото правило. Би могло да се окаже, че първоначално предложеното от националното правителство правило в проектозакона (надлежно документирано в обяснителния меморандум, представен в Парламента заедно с този проектозакон) е претърпяло значителна промяна в Парламента. Или дори е нововъведено в парламентарна комисия без сериозно обсъждане. Също би могло да се окаже, че окончателно приетата редакция на правилото е резултат от продължителна дискусия с участието на редица институции и техните членове, поради което изготвянето на обективно „изложение на мотивите“ става трудно или дори невъзможно (
34
).
87.
Така или иначе, всички тези съображения натежават убедително в полза на следния подход: когато се преценява дали национално правило е „специално насочено“ към услугите на информационното общество, най-важният елемент трябва да бъде самата му формулировка, тоест неговата разпоредителна част. Изложението на мотивите би могло да бъде полезно за неговото тълкуване. То би могло да разсее съмнения или да разреши отделни въпроси. Изложението на мотивите обаче не може и не трябва да се разглежда като правен еквивалент на „разпоредителната част“ на самото правило.
д) Приложение по настоящото дело
88.
В крайна сметка националната юрисдикция следва да прецени с оглед на изложените принципи специфичната насоченост на правилото по член 10, параграф 1, точка 1 и на това по член 10, параграф 3, точка 3, въведени със Закона за изменение от 2003 г. За да подпомогна тази преценка, ще изложа следните съображения.
89.
Първо, различните страни предлагат различни тълкувания на посочените правила, и по-общо на Закона за изменение от 2003 г. От една страна, датското правителство представя измененията само като уточнение на съществуващата правна уредба. От друга страна, подсъдимите и Комисията представят измененията като специално насочени към разширяване на обхвата на предходните правила, за да се включат и услугите на информационното общество. Според тях тази специфична цел е „скрита“ в текста на самото правило, но произтича очевидно от коментарите към проекта за Закона за изменение от 2003 г.
90.
Ако националната юрисдикция достигне до извода, че правилото по член 10, параграф 1, точка 1 и/или по член 10, параграф 3, точка 3 действително представляват само уточнение на съответните разпоредби, които тези правила заменят, последните няма и не биха могли да представляват подлежащи на нотифициране технически регламенти (
35
). В това отношение отбелязвам, че видно от въпросите на запитващата юрисдикция, цитираната част от коментарите към проекта за Закона за изменение от 2003 г., която е свързана конкретно с целта на правилото по член 10, параграф 3, точка 3, посочва, че то „съответства“ на [„overensstemmelse“] вече съществуваща в Закона за залаганията върху резултати от конни надбягвания разпоредба и представлява „уточнение“ [„præcisering“] на разпоредба от Закона за залаганията и лотариите (
36
). Освен това в заседанието по делото бе потвърдено устно, че и двете посочени заварени разпоредби са „неутрални от гледна точка на медията“ в смисъла, че не са изрично свързани с определено средство за информация (печат, радио, телевизия, онлайн и пр.).
91.
Второ, ако в случая не става дума просто за уточнение, според мен трябва да се придаде относително голямо значение на факта, че на пръв поглед е налице правило, което се прилага без разлика за всякакви услуги, независимо от това дали се предоставят онлайн, или офлайн. В това отношение насочвам към съображенията, изложени по-специално в точки 72—80. При тези обстоятелства в изложението на мотивите биха били необходими много ясни и убедителни свидетелства за „ясна и целенасочена“ по естеството си уредба на услугите на информационното общество.
92.
Трето, при тълкуване на изложението на мотивите националната юрисдикция следва да реши какво значение да придаде на отделни документи или части от документи, по-специално с оглед на ролята, която изпълняват в законодателния процес, и тълкувателното значение, което те биха могли да имат по-общо.
93.
Що се отнася обаче конкретно до въпроса дали правилото по член 10, параграф 3, точка 3 представлява правило за услуги на информационното общество, ще отбележа следното. Видно от запитването на националната юрисдикция, целта на това правило е да се осигури индиректно по-добро прилагане на забраната за предлагане на игри без разрешение. Уредбата на рекламата, да не говорим за онлайн рекламата, не се явява специална насоченост на това правило. По-скоро тя е само обслужващо средство за постигането на определена цел: по-добра уредба на игралните услуги. Всъщност нито запитващата юрисдикция, нито някоя от страните защитава позицията, че специфичната цел на Закона за изменение от 2003 г. е била да се разпростре уредбата на рекламата по отношение на рекламните услуги онлайн.
94.
За нетренирано по датското право око това действително, изглежда, се потвърждава от цитираните части от коментарите към проекта за Закона за изменение от 2003 г., отнасящи се конкретно до правилото по член 10, параграф 3, точка 3 (
37
). Позоваването в тези коментари на рекламата под формата на услуги на информационното общество не изглежда според мен да е фокусът.
95.
В писмените си становища подсъдимите и Комисията неколкократно цитират други части от коментарите към проекта за Закона за изменение от 2003 г. Отново обаче значението, което следва да се придаде на тези позовавания, и дали в съвкупност те отразяват наличието на „специална насоченост“, според мен остава неясно. Също не е ясно до каква степен тези други части от коментарите са релевантни за преценка на целта на правилото по член 10, параграф 3, точка 3, което в крайна сметка е основанието за наказателно преследване в случая. Посочвам отново, че до голяма степен това са въпроси на националното право, които трябва да бъдат разгледани от националната юрисдикция.
V. Заключение
96.
С оглед на изложеното, доколкото релевантните национални разпоредби се отнасят до свързани с рекламата услуги, предлагам на Съда да отговори на въпросите на Københavns Byret (Районен съд Копенхаген, Дания) по следния начин:
„Доколкото се отнасят до свързани с хазартни игри услуги, националните правила като съдържащите се в член 10, параграф 1, точка 1 и член 10, параграф 3, точка 3 от lov nr. 204 af 26. marts 2003 om ændring af lov om visse spil, lotterier og væddemål og andre love og om ophævelse af lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb (Закон № 204 от 26 март 2003 г. за изменение на Закона за някои игри, лотарии и залагания и на други закони и за отмяна на Закона за залаганията на конни и кучешки надбягвания) не съставляват „технически регламенти“ по смисъла на член 1, точка 11 от Директива 98/34/EО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 година за определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти, изменена с Директива 98/48/EО на Европейския парламент и на Съвета от 20 юли 1998 г.
Доколкото се отнася до свързани с рекламата услуги, изменението на национални правила като съдържащите се в член 10, параграф 3, точка 3 от Закон № 204 от 26 март 2003 г. за изменение на Закона за някои игри, лотарии и залагания и на други закони и за отмяна на Закона за залаганията на конни и кучешки надбягвания не съставлява „технически регламент“ по смисъла на член 1, точка 11 от Директива 98/34, изменена с Директива 98/48, овен ако това изменение е специално насочено към услугите на информационното общество. Когато определя дали дадено правилото е специално насочено към услугите на информационното общество, националната юрисдикция следва по-специално да вземе предвид:
–
дали изменението само уточнява или променя обхвата на това правило,
–
текста на правилото преди и след изменението и евентуално наличието изрично на думи и изрази в измененията, които биха могли да се тълкуват като отнасящи се до услугите на информационното общество,
–
съдържащи се в изложението на мотивите свидетелства за целта или целите на изменението на правилото“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 година за определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти (ОВ L 204, 1998 г., стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 23, стр. 207).
(
3
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 20 юли 1998 година за изменение на Директива 98/34 относно определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и правила (ОВ L 217, 1998 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 23, стр. 282).
(
4
)	По-точно не член 10 от Закона за изменение от 2003 г., а член 10 от Закона за някои игри, лотарии и залагания е изменен с член 1, параграф 20 oт Закона за изменение от 2003 г. Все пак за удобство ще се позовавам на „член 10 от Закона за изменение от 2003 г.“.
(
5
)	В заседанието бе изяснено, че в рамките на законодателния процес в Дания едновременно с текста на проектозакона вносителят представя в законодателното събрание и мотиви към него. Този документ се нарича „проектозакон с коментари“ (ovforslag med bemærkninger). В настоящото заключение използвам понятието „коментари [към Закона за изменение от 2003 г.]“ във връзка със специфичния контекст в Дания. Понятието „изложение на мотивите“ по смисъла на член 1, точка 5 от Директива 98/34 разглеждам общо по-долу, в точки 81—87.
(
6
)	Вж. например решение от 11 ноември 2015 г., Pujante Rivera (C‑422/14, EU:C:2015:743, т. 20).
(
7
)	Решение от 30 април 1996 г., CIA Security International (C‑194/94, EU:C:1996:172).
(
8
)	Решение от 4 февруари 2016 г., Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, т. 70).
(
9
)	Решения от 4 февруари 2016 г., Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, т. 76) и от 13 октомври 2016 г., M. и S. (C‑303/15, EU:C:2016:771, т. 30). Посочената съдебна практика заимства формулировката от предходни съдебни решения, по които приложение намират съответните разпоредби на предходната директива (член 1, параграф 9 от Директива 83/189/ЕИО на Съвета от 28 март 1983 година за установяване на процедурата за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти, ОВ L 109, 1983 г., стр. 8). Вж. например решение от 21 април 2005 г., Lindberg (C‑267/03, EU:C:2005:246, т. 87).
(
10
)	Решение Ince ясно онагледява това положение. Предмет на разглеждане по делото е германски законодателен акт, съдържащ разпоредба, която гласи: „Организирането на или посредничеството при публичните хазартни игри може да се осъществява единствено с разрешение на компетентния орган на съответната провинция. Без такова разрешение се забраняват всяко организиране на и всяко посредничество при такива игри (незаконен хазарт)“. Тук двете страни на тази една и съща монета са, така да се каже, ясно „срещупоставени“. В решението се приема, че тази разпоредба попада в обхвата на изключението за разрешенията CIA. Решение от 4 февруари 2016 г., Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, т. 11 и 76).
(
11
)	Относно възникването и развитието на това правило вж. заключението ми по дело M. и S. (C‑303/15, EU:C:2016:531, т. 30 и сл.).
(
12
)	Вж. в този смисъл решение Lidl Italia, в което е посочено, че както забраната, така и налагането на наказания в случай на нарушение са част от подлежащо на нотифициране техническо правило. Решение от 8 септември 2005 г., Lidl Italia (C‑303/04, EU:C:2005:528, т. 13).
(
13
)	Решения от 19 юли 2012 г., Fortuna и др. (C‑213/11, C‑214/11 и C‑217/11, EU:C:2012:495) и от 13 октомври 2016 г., M. и S. (C‑303/15, EU:C:2016:771).
(
14
)	Член 6, параграф 1 от полския Ustawa o grach hazardowych (Закон за хазартните игри) от 19 ноември 2009 г. (Dz. U., 2009 т., No 201, позиция 1540): „За организирането на игри на рулетка, карти и зарове и на игри с игрални автомати се
изисква лиценз за експлоатация на игрално казино“ (курсивът е мой).
(
15
)	Съгласно член 14, параграф 1 от Закона за хазартните игри: „Организирането на игри на рулетка, карти и зарове и на игри с игрални автомати се допуска само в игрални казина“ (курсивът е мой).
(
16
)	Решение от 13 октомври 2016 г., M. и S. (C‑303/15, EU:C:2016:771, т. 29).
(
17
)	Понятието се използва в общоприетия смисъл, без да му се придават конкретно правно съдържание или последици.
(
18
)	Решения от 4 февруари 2016 г., Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, т. 76) и от 13 октомври 2016 г., M. и S. (C‑303/15, EU:C:2016:771, т. 30).
(
19
)	Напомням, че по дело M. и S. според Комисията правилото трябва да отпадне изцяло (вж. заключението ми по дело M. и S. (C‑303/15, EU:C:2016:531, т. 34). Предложението на Комисията за отмяна е отхвърлено в решението на Съда.
(
20
)	Решение от 4 февруари 2016 г., Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72).
(
21
)	Забрана за предлагане на хазартни игри по интернет и съответните изключения; ограниченията на възможността да се предлагат залагания върху резултатите от спортни състезания посредством телекомуникационни средства; забраната за рекламиране на хазартни игри по интернет или посредством телекомуникационни средства. Решение от 4 февруари 2016 г., Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72).
(
22
)	Решение от 4 февруари 2016 г., Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, т. 76).
(
23
)	Решение от 21 април 2005 г., Lindberg (C‑267/03, EU:C:2005:246).
(
24
)	Би могло да се добави, че подобно разграничение се открива и в други области от правната уредба на Съюза, например във връзка с предварителните разрешителни режими за конкретни храни, които не са предмет на регулиране на равнището на Съюза. В такъв случай наличието на разрешителен режим обикновено не се счита за проблем, тъй като вниманието се насочва към процедурата за получаване на разрешение и материалноправните условия за целта. Вж. например решения от 5 февруари 2004 г., Greenham и Abel (C‑95/01, EU:C:2004:71) и от 27 април 2017 г., Noria Distribution (C‑672/15, EU:C:2017:310).
(
25
)	Вж. по-горе бележки под линия 2 и 3.
(
26
)	Решения от 4 февруари 2016 г., Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72) и от 13 октомври 2016 г., M. и S. (C‑303/15, EU:C:2016:771).
(
27
)	Във връзка с правилото по член 10, параграф 3, точка 3 в коментарите към проекта за Закона за изменение от 2003 г. се прави позоваване на член 12, параграф 3 от Lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb (Закона за конните надбягвания) и на член 10, параграф 4 от Tips- og lottoloven (Закона за залаганията и лотариите).
(
28
)	Разгледани систематично, и двете части на определението са на еднакво равнище (в една и съща точка, въведена с тире), чието използване в тази и други въвеждащи определения разпоредби на Директива 98/34 ясно показва, че става дума за информация (условия, хипотези, списъци) с еднакво значение.
(
29
)	В текстовете на различни езици се използват много различни глаголи в тази конкретна разпоредба. Така например в текстовете на датски, френски и италиански език се използват „vedrører“, „concerne“ и „riguarda“ („concern“ на английски). На чешки и немски език „působí-li“ и „aufwirkt“ са близки до „affects“ на английски език. В текстовете на полски и испански език се използват глаголите „odnosi“ и „se refiere“ („refers to“ на английски).
(
30
)	За подобни проблеми вж. заключението ми по дело M. и S. (C‑303/15, EU:C:2016:531).
(
31
)	Обратното очевидно би било в разрез с понятието за взаимно доверие и сътрудничество. От по-практична гледна точка законодателство, което предвижда нещо различно в сравнение с първоначалното намерение, едва ли ще бъде спазвано от неговите адресати, които вероятно също — което не е особено изненадващо — ще четат съответния текст.
(
32
)	Пример от практиката на Съюза е позоваването на предложението на Комисията и съпътстващият го обяснителен меморандум в подкрепа на определено тълкуване на директива на Европейския парламент и на Съвета. В крайна сметка намеренията на Комисията обаче не могат да се приравнят с тези на законодателя.
(
33
)	Вж. в това отношение заключението ми по дело Scialdone (C‑574/15, EU:C:2017:553, т. 37 и 38).
(
34
)	Казано по-откровено, с помощта на израз, чийто автор ми е неизвестен: и камилата е кон, щом е създадена от комисия.
(
35
)	Решение от 21 април 2005 г., Lindberg (C‑267/03, EU:C:2005:246, т. 82 и 83). В този смисъл коментарите към проекта за Закона за изменение от 2003 г., които са конкретно свързани с правилото по член 10, параграф 3, точка 3, посочват, че тази „промяна съответства на действащата понастоящем забрана, съдържаща се в член 12, параграф 3 от Закона за залаганията на конни надбягвания, но представлява уточнение на член 10, параграф 4 от Закона за залаганията и лотариите“.
(
36
)	Вж. по-горе т. 8 от настоящото заключение.
(
37
)	Възпроизведени по-горе в т. 8 от настоящото заключение.