62010CC0047_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Настоящото дело отново илюстрира затрудненията, свързани с прилагането на практиката на Съда относно правата на жалбоподателите в рамките на процедурата за контрол върху държавните помощи. В него се поставя по-специално въпросът за обхвата на правомощията на Общия съд на Европейския съюз при тълкуването на правните основания, повдигнати от заинтересована страна, която в подкрепа на своята жалба се позовава, както на правни основания, които имат за цел защитата на процесуалните ѝ права, така и на правни основания, които целят да поставят под въпрос основателността на решението на Европейската комисия(2) .
2. Това дело дава също така повод на Съда да припомни свободата на преценка на Комисията, когато последната е изправена пред сериозни затруднения в рамките на разглеждането на съвместимостта на помощта, както и обхвата на свързания с нея съдебен контрол.
3. В Решение от 18 ноември 2009 г. по дело Scheucher-Fleisch и др./Комисия(3) Общият съд обявява подадената от Scheucher-Fleisch GmbH и други предприятия(4) жалба за частично допустима и отменя Решение C (2004) 2037 окончателен на Комисията от 30 юни 2004 година относно държавни помощи NN 34A/2000 за програми за качество и етикети „AMA-Biozeichen“ и „AMA-Gütesiegel“ в Австрия(5) . Общият съд постановява, че разглеждането на съвместимостта на разглежданите помощи с общия пазар поражда на практика сериозни затруднения при преценката, така че Комисията е трябвало да започне предвидената в член 88, параграф 2 ЕО официална процедура по разследване. Република Австрия и Комисията оспорват този анализ, като последната подава насрещна жалба.
4. С настоящото заключение ще предложа на Съда да отхвърли тези жалби.
I – Правна уредба на Съюза
5. Най-напред ще представя относимите разпоредби от Договора за ЕО, след което ще уточня приложимите разпоредби от Регламент (ЕО) № 659/1999(6), който е регламентът за прилагане на членове 87 ЕО и 88 ЕО. Също така ще уточня относимите точки от Насоките за държавните помощи за реклама.
А – Договорът за ЕО
6. Съгласно член 87 ЕО всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията в Общността, е предмет на принципна забрана, придружена с изброените в член 87, параграфи 2 и 3 ЕО дерогации.
7. Член 87, параграф 3 ЕО посочва помощите, които могат да се считат за съвместими с общия пазар. В тях са включени помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони.
8. За да осигури прилагането на тези разпоредби, Договорът за ЕО, и по-специално член 88 ЕО от него въвежда процедура за контрол и за предварително разрешаване на държавни помощи, водеща роля в която е отредена на Комисията. Тази процедура за контрол се състои от две фази.
9. Фазата на предварително разглеждане на помощите е въведена с член 88, параграф 3 ЕО(7) . Съгласно тази разпоредба държавите членки са длъжни да уведомят Комисията за техните планове за предоставяне или изменение на помощ и не могат да започнат прилагането на тези планове, преди Комисията да е взела решение. Единствената цел на тази фаза е да позволи на Комисията да си създаде първоначално впечатление относно частичната или пълна съвместимост на разглежданата помощ(8) .
10. Ако Комисията има съмнения по отношение на съвместимостта на помощта с общия пазар, тя трябва да започне предвидената в член 88, параграф 2 ЕО официална процедура по разследване(9) . В тази рамка Комисията трябва да прикани заинтересованите страни да представят своите становища, така че да получи пълна информация за всички данни по случая(10) . След разследването, ако Комисията установи, че разглежданата помощ е несъвместима с разпоредбите на член 87 ЕО или че тази помощ е била използвана не по предназначение, тя взема решение в смисъл, че съответната държава членка трябва да отмени или замени тази помощ в срок, който Комисията определя.
Б – Регламент № 659/1999
11. Регламент № 659/1999 кодифицира упражняването на правомощията, предоставени на Комисията съгласно Договора. Той установява правила, чиято редакция е в съответствие с практиката на Съда(11) .
12. Член 1, буква з) от посочения регламент съдържа почти идентичното определение, което Съдът дава на понятието за заинтересовани страни в Решение от 14 ноември 1984 г. по дело Intermills/Комисия(12), което оттогава последователно се потвърждава(13) . Съгласно тази разпоредба заинтересована страна е „всяка държава членка или всяко лице, предприятие или обединение от предприятия, чиито интереси биха могли да бъдат засегнати от предоставянето на помощ, по-специално получателят на помощта, конкуриращите се предприятия и търговските обединения“.
13. Член 4 от Регламент № 659/1999 се отнася до предварителното разглеждане, което Комисията трябва да проведе, когато бъде уведомена от държава членка относно план за предоставяне или изменение на помощи.
14. Съгласно тази разпоредба Комисията може да приеме три вида решения. Тя може да реши, че мярката, за която е уведомена, не представлява помощ. Тя може също да установи, че по отношение на съвместимостта с общия пазар на мярката, за която е отправено уведомление, не са се породили никакви съмнения, и да реши да не повдига възражения срещу предоставянето на разглежданата помощ. На последно място, тя може да реши да започне предвидената в член 88, параграф 2 ЕО официална процедура по разследване, ако са се породили съмнения по отношение на съвместимостта на мярката с общия пазар.
15. При последната хипотеза съгласно член 6, параграф 1 от Регламент № 659/1999 Комисията трябва да призове засегнатата държава членка и другите заинтересовани страни да представят становища в рамките на определен от нея срок.
16. Член 20 от този регламент се отнася специално до правата на заинтересованите страни. В параграф 1 от него се припомня, че всяка заинтересована страна може да представи становище след решение на Комисията да започне официална процедура по разследване. В параграф 2 от него се добавя, че всяка заинтересована страна може да информира Комисията за всяка помощ, за която се твърди, че е неправомерна, и за всяко твърдение за злоупотреба с помощ.
В – Насоки за държавните помощи за реклама
17. Общностните Насоки за държавните помощи за реклама на продуктите, попадащи в приложение I към Договора за ЕО, и на някои продукти, които не попадат в приложение I(14), обхващат мерките за публична намеса, чрез които националните органи помагат за финансирането на насърчаването и рекламата на селскостопанските продукти чрез преки финансови вноски от бюджета си или чрез публични средства, включително парафискални такси или задължителни вноски. Ако бъдат изпълнени определени условия, Комисията одобрява този вид дейности, доколкото те спомагат за развитието на стопанските дейности в сектора на селското стопанство, както и за постигането на целите на общата селскостопанска политика(15) .
18. В съответствие с точка 10 от Насоките за държавните помощи за реклама „[о]бщата забрана на държавните помощи, съдържаща се в член 87, параграф 1 [ЕО], е приложима само ако финансираната от публични фондове реклама нарушава или заплашва да наруши конкуренцията, като благоприятства някои предприятия или някои производс тва. Когато тези рекламни дейности, финансирани от публични фондове, се отнасят до националния или регионалния произход на съответните продукти, те явно поставят в по-благоприятно положение някои продукти, така че член 87, параграф 1 е приложим“. [неофициален превод]
19. Точки 49 и 50 от тези насоки имат следното съдържание:
„49. Националните режими за контрол на качеството трябва да се основават единствено на съществуването на обективни вътрешноприсъщи характеристики […], а не на произхода на продуктите или на мястото на тяхното производство. Независимо дали тези режими за контрол на качеството са задължителни или доброволни, достъп до тях трябва да имат всички произведени в Общността продукти, без оглед на техния произход, стига да отговарят на необходимите условия […].
50. Когато е ограничен до продукти от даден произход […], режимът е в противоречие с Договора и в такъв случай очевидно Комисията не може да приеме, че помощите за реклама в полза на споменатия режим са съвместими с общия пазар“. [неофициален превод]
20. От точка 46 от същите насоки следва, че произходът на стоките трябва да се разбира като „национален, регионален или местен произход“. [неофициален превод]
II – Обстоятелства в основата на настоящото дело
21. Както е видно от обжалваното съдебно решение, фактите могат да бъдат обобщени по следния начин.
22. През 1992 г. Република Австрия приема федерален закон за създаване на орган за регулиране на пазара „Agrarmarkt Austria“ (Bundesgesetz über die Errichtung der Marktordnungsstelle „Agrarmarkt Austria“)(16), с член 2, параграф 1 от който се учредява публичноправно юридическо лице с наименование „Agrarmarkt Austria“ (наричано по-нататък „AMA“). Функцията на АMA е да поощрява селскостопанския маркетинг. За тази цел на АМА е възложено да събира вноски, които съгласно член 21с, параграф 1, точка 3 от AMA-Gesetz 1992 трябва да бъдат плащани по-специално за клане на животни.
23. Разглежданите помощи целят да насърчат производството, обработката, преработката и пускането в продажба на селскостопански продукти в Австрия посредством етикет „AMA“ с думата „био“ и етикет за качество „AMA“ (наричани по-нататък „етикетите AMA“).
24. Жалбоподателите, в качеството си на австрийски предприятия, специализирани в клането и разфасоването на животни, са задължени да плащат вноски на AMA. Независимо от това техните продукти не се ползват от етикетите „AMA“. Поради това на 21 септември 1999 г. те подават жалба до Комисията, в която изтъкват, че някои от разпоредбите на AMA-Gesetz 1992 ги ощетяват.
25. Със спорното решение Комисията решава да не повдига възражения срещу мерките, „за които е подадено уведомление“. В това отношение тя приема, че споменатите мерки са съвместими с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3, буква в) ЕО, тъй като отговарят на условията, установени в Насоките на Общността за държавните помощи в селскостопанския сектор(17) и в Насоките за държавните помощи за реклама.
III – Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
26. На 17 септември 2004 г. жалбоподателите подават в секретариата на Общия съд жалба, с която искат отмяна на спорното решение. По същество те се позовават на три правни основания в подкрепа на жалбата си.
27. Първото правно основание е изведено от нарушение на процесуалните правила. Това правно основание се разделя на четири части, изведени, първо, от неуведомяване на Комисията за разглежданите помощи, второ, от нарушение на процесуалните гаранции, предвидени в член 88, параграф 2 ЕО(18), трето, от нарушение на задължението за мотивиране, и четвърто, от нарушение на принципа на разумния срок. Второто правно основание е изведено от нарушение на член 87, параграф 3, буква в) ЕО(19) . В подкрепа на третото си правно основание жалбоподателите твърдят, че Комисията е нарушила „отлагателната клауза“, уредена в член 88, параграф 3 ЕО и в член 3 от Регламент № 659/1999.
28. Комисията повдига възражение за недопустимост срещу жалбата, подадена от жалбоподателите, като счита, че те не са нито пряко, нито лично засегнати от спорното решение. По отношение на установените в член 88, параграф 2 ЕО процесуални гаранции тя смята също така, че не е била длъжна да уведомява жалбоподателите да представят становищата си, доколкото с подаването на жалбата си те вече са изразили позиция и така са изчерпали правото си да представят становище в рамките на официалната процедура по разследване.
29. Общият съд обявява жалбата за частично допустима и отменя спорното решение.
IV – Производство пред Съда и искания на страните
30. На 28 януари 2010 г., Република Австрия подава жалба в секретариата на Съда срещу съдебното решение.
31. Тя иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение и в рамките на разглеждането на спора да отхвърли жалбата на жалбоподателите като недопустима или във всички случаи, като неоснователна. Република Австрия иска също така жалбоподателите да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноските пред двете инстанции.
32. В писмения си отговор, подаден на 22 април 2010 г., Комисията посочва, че подкрепя без резерви жалбата, подадена от Република Австрия, и се присъединява към всички правни основания, изтъкнати от тази държава. Независимо от това тя формулира допълнителни доводи с оглед отмяната на обжалваното съдебно решение. Жалбоподателите, както и Република Австрия, считат, че с това развитие се повдигат нови правни основания и отговарят с отделни писмени отговори, съответно от 28 юни 2010 г. и 22 юли 2010 г., като се позовават на член 117, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда.
33. Според Съда квалифицирането на един довод като насрещна жалба съгласно тази разпоредба изисква страната, която го изтъква, да иска отмяна, изцяло или частично, на обжалваното съдебно решение по съображение, което не е посочено в жалбата. За да се установи дали това е така, Съдът приема, че е необходимо да се разгледат текстът, целта и контекстът на съответната част от писмения отговор(20) .
34. В писмения си отговор Комисията никъде не използва израза „насрещна жалба“. В точка 1 от този писмен отговор тя посочва, че „тъй като жалбата [на Република Австрия] е правилно и много добре обоснована по всички точки, [тя] ще се задоволи с представянето на допълнителни доводи“.
35. Макар и този текст да не дава възможност да се направят заключения за намеренията на Комисията, съдържанието на доводите обаче дава възможност да се приеме, че става въпрос за насрещна жалба.
36. Действително става ясно, че Комисията на практика повдига три нови правни основания. С първото правно основание Комисията цели да докаже, че Общият съд не е преценил правилно допустимостта на жалбата, като се основава на доводи, на които Република Австрия не се е позовала. Второто и третото правно основание са изведени съответно от неспазването от страна на Общия съд на обхвата на съдебния контрол, както и от нарушение на задължението за мотивиране.
37. Комисията се присъединява към всички искания на Република Австрия. Тя иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение и в рамките на разглеждането на спора да отхвърли жалбата на жалбоподателите като недопустима или най-малкото, като неоснователна. Тя иска също така жалбоподателите да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски пред двете инстанции.
38. Жалбоподателите от своя страна искат жалбата, подадена от Република Австрия, да бъде отхвърлена, както и Съдът да осъди същата да заплати съдебните разноски.
V – По първоначалната жалба
39. Република Австрия изтъква четири правни основания в подкрепа на своята жалба.
40. С първото си правно основание тя счита, че Общият съд не е преценил правилно допустимостта на жалбата, подадена от жалбоподателите. По-специално Общият съд допуснал грешка при прилагането на правото при квалифицирането на последните като „заинтересовани страни“ по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО. Освен това той приложил неправилно съдебната практика, като приел допустимостта на третата част от първото правно основание, изведено от липса на мотиви, и на второто правно основание, изведено от нарушението на член 87, параграф 3, буква в) ЕО, докато жалбоподателите не са доказали съществено засягане на конкурентната им позиция.
41. Второто правно основание е изведено от погрешна преценка на Общия съд по отношение на необходимостта от започване на официална процедура по разследване. Общият съд, като признал наличието на сериозни затруднения при преценката, допуснал грешка при прилагане на правото, и освен това не изпълнил задължението си за мотивиране.
42. Третото и четвъртото правно основание са изведени съответно от твърдението за нарушаване на правилата, които уреждат доказателствената тежест, и на член 64 от Процедурния правилник на Общия съд.
А – По първото правно основание, изведено от погрешна преценка на допустимостта на жалбата, подадена от жалбоподателите
43. Преди да започна анализа си, е необходимо да припомня в основни линии разсъжденията на Общия съд в обжалваното съдебно решение.
1. Обжалваното съдебно решение
44. Първо, Общият съд приема, че жалбоподателите са пряко засегнати от спорното решение по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО. Всъщност Общият съд установява, че тъй като разглежданите помощи вече са приложени, възможността австрийските органи да решат да не ги предоставят е била чисто теоретична.
45. Второ, Общият съд разглежда въпроса дали жалбоподателите са засегнати лично от спорното решение. За разлика от делата, дали възможност на Съда да формира съдебната си практика в тази област, и по-специално тези, по които са постановени посочените по-горе Решение по дело Cook/Комисия, Решение по дело Matra/Комисия и Решение по дело Комисия/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, както и Решение по дело Германия и др./Kronofrance(21) и Решение по дело British Aggregates/Комисия(22), жалбоподателите се позовават както на правни основания, целящи да защитят процесуалните им права, така и на правни основания, целящи да поставят под въпрос основателността на спорното решение. Така в обжалваното съдебно решение Общият съд преценява допустимостта на жалбата според всяко от изтъкнатите правни основания.
46. На първо място, в точки 51—56 от посоченото съдебно решение Общият съд приема за допустима втората част от първото правно основание, изведена от нарушение на процесуалните гаранции. Общият съд приема, че жалбоподателите, извършващи дейност на същия географски пазар като предприятията, които се ползват от етикетите „AMA“, са конкуренти на последните. В отговор на изложения от Комисията довод той посочва също така, че жалбоподателите не могат да бъдат лишени от правото на спазване на процесуални гаранции, поради факта че са имали възможност чрез подаването на жалбата си да изтъкнат съображенията си по време на процедурата по предварително разглеждане съгласно член 88, параграф 3 ЕО.
47. На второ място, в точки 57—61 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда въпроса дали жалбоподателите имат процесуална легитимация, за да оспорват основателността на спорното решение. Общият съд установява обаче, че жалбоподателите не са доказали по смисъла на съдебната практика, че конкурентната им позиция на пазара е могла да бъде значително засегната от разглежданите помощи. Поради това Общият съд приема за недопустими, от една страна, първата и четвъртата част на първото правно основание, изведени съответно от неуведомяване за разглежданите помощи и от нарушение на принципа на разумния срок, и от друга страна, третото правно основание, изведено от нарушение на „отлагателната клауза“, посочена в член 88, параграф 3 ЕО и член 3 от Регламент № 659/1999.
48. На трето място, в точки 62—64 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда допустимостта на третата част от първото правно основание, изведена от нарушение на задължението за мотивиране, и на второто правно основание, изведено от нарушение на член 87, параграф 3, буква в) ЕО. Като се основава на постановеното от Съда Решение от 15 декември 1961 г. по дело Fives Lille Cail и др./Върховен орган(23), Общият съд тълкува тези правни основания по-скоро по същество, отколкото с оглед на квалификацията им. Той счита, че посочените правни основания предоставят елементи в подкрепа на твърдяното от жалбоподателите нарушение на процесуалните гаранции и ги приема за допустими.
2. Доводи на страните
49. С първото правно основание Република Австрия, подкрепена от Комисията, счита, че Общият съд неправилно е приложил съдебната практика относно условията за допустимост на жалба за отмяна, подадена в областта на държавните помощи. Според Република Австрия Общият съд е трябвало да отхвърли жалбата в нейната цялост като недопустима.
50. Първо, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че жалбоподателите са били пряко и лично засегнати по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО, и като ги е квалифицирал като „заинтересовани“ страни по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО.
51. По отношение на прякото засягане на жалбоподателите Република Австрия упреква Общия съд, че е основал мотивите си върху прилагането на разглежданата схема за помощи. Тя твърди също, че жалбоподателите не били пряко засегнати нито от AMA-Gesetz 1992, тъй като този текст представлявал мярка от общ характер, нито от спорното решение. Република Австрия изтъква, от друга страна, че жалбоподателите не извършват клане и разфасоване на внесени от други държави членки животни, и освен това доброволно решили да се откажат от разглежданите помощи.
52. Второ, Република Австрия счита, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел допустимостта на третата част на първото правно основание, изведена от нарушение на задължението за мотивиране, и на второто правно основание, изведено от нарушение на член 87, параграф 3, буква в) ЕО, докато жалбоподателите не са доказали съществено засягане на конкурентната им позиция. Действително, след като жалбоподателите оспорват основателността на спорното решение, те са били длъжни да представят такова доказателство.
53. Като приел за допустими посочените доводи, Общият съд съответно изопачил изискванията, определени от съдебната практика, и разширил съществено кръга на потенциалните жалбоподатели. Освен това той опорочил мотивите си с противоречие.
54. В писмения си отговор Комисията остро критикува съдебната практика по отношение на посочените по-горе Решение по дело Cook/Комисия, Решение по дело Matra/Комисия и Решение по дело Комисия/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, на която се основава Общият съд в обжалваното съдебно решение. Тази съдебна практика, доколкото създава процесуални права в полза на заинтересованите страни, противоречала на член 88 ДФЕС, тъй като тази разпоредба защитава само интересите на държавите членки.
55. Освен това Комисията поддържа, че прилагането на посочената по-горе съдебна практика по дело Cook/Комисия и по дело Matra/Комисия води до неразрешими противоречия. Лице, което подава жалба за защита на процесуалните права, които черпи от член 88, параграф 2 ЕО, било лично засегнато, докато същевременно не съответствало на определените от Съда критерии в Решение по дело Plaumann/Комисия(24) . Така подобен подход би лишил от всякакъв смисъл понятието „лично засегнато лице“ по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО и би дал възможност за завеждане на колективни искове.
56. Подобни противоречия били задълбочени от подхода на Общия съд, който вече се стреми да тълкува правните основания на жалбоподател по-скоро по съществото им, отколкото по квалификацията им. Поради това Комисията предлага на Съда да приложи във всички случаи, в които жалбоподателят оспорва решение, взето съгласно член 88, параграф 3 ЕО, критерия за пряк и личен интерес, определен от съдебната практика по дело Plaumann/Комисия, посочено по-горе.
57. Жалбоподателите считат, че Общият съд точно е приложил съдебната практика и е могъл правилно да прецени самостоятелно отделните правни основания, изтъкнати в рамките на жалбата им за отмяна. Освен това Общият съд правилно ги квалифицирал като „заинтересовани страни“, доколкото в спорното решение било установено, че някои предприятия са поставени в по-благоприятно положение, независимо от мястото им във веригата на производство и разпространение.
3. Съображения
58. Преди да се разгледа основателността на доводите, повдигнати от Република Австрия, е необходимо предварително да се припомни практиката на Съда относно правата на жалбоподателите в рамките на процедурата за контрол на държавните помощи.
а)	Съдебната практика относно правата на жалбоподателите в рамките на процедурата за контрол на държавните помощи
59. Съдебната практика относно правата на жалбоподателите в рамките на процедурата за контрол на държавните помощи се основава на предпоставката, според която решенията, приети от Комисията в това отношение, имат за адресат държавите членки, включително когато тези решения са приети вследствие на жалба, в която се твърди, че дадена мярка е помощ, противоречаща на Договора(25) .
60. Уместно е също така да се припомни, че съгласно член 230, четвърта алинея ЕО дадено физическо или юридическо лице може да обжалва решение, адресирано до друго лице, само ако посоченото решение го засяга пряко и лично.
61. Правата на жалбоподателите в рамките на процедурата за контрол на държавните помощи, както са уточнени в съдебната практика, зависят, от една страна, от въпроса дали тези жалбоподатели имат качеството на „заинтересовани страни“ по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО, и от друга страна, от предмета на жалбата им.
62. На първо място, що се отнася до понятието „заинтересована страна“ по смисъла на тази разпоредба, то е широко формулирано, като включва лицата, предприятията или обединенията от предприятия, чиито интереси биха могли да бъдат засегнати от предоставянето на помощ, тоест по-специално конкуриращите се предприятия и търговските обединения. Това определение е възпроизведено в член 1, буква з) от Регламент № 659/1999.
63. Неотдавна Съдът припомни, че особеното качество на заинтересована страна е достатъчно, за да индивидуализира дадено предприятие по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО.
64. Следователно на всяко предприятие, което се позовава на конкурентни отношения, дори и потенциални, може да се признае качеството на „заинтересована страна“ по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО и да се счита за пряко и лично засегнато от разглежданото решение(26) .
65. На следващо място, що се отнася до правото на жалба на тези заинтересовани страни, то се основава на процесуалните права, които са им предоставени по силата на тази разпоредба. Съгласно последната при започване на официалната процедура по разследване и само на този етап Комисията е длъжна да събере техните становища(27) .
66. Когато обаче Комисията остави жалба без разглеждане или сметне, че посочената от жалбоподателите мярка не представлява помощ или представлява съвместима с общия пазар помощ, тя не започва официалната фаза на разследване, като по този начин лишава жалбоподателите, като заинтересовани страни, от възможността да представят становището си.
67. За да бъдат спазени процесуалните им права, съдебната практика им признава правото да оспорват тези решения пред съда на Съюза. Въпреки това Съдът уточнява, че тази жалба може да има за предмет единствено защита на процесуалните права, посочени в член 88, параграф 2 ЕО, тоест с нея следва да се оспорва липсата на официална процедура по разследване. Впоследствие това право на жалба, изведено в посочените по-горе Решение по дело Cook/Комисия и Решение по дело Matra/Комисия, трайно е потвърдено(28) .
68. Оттук следва, че качеството „заинтересована страна“ по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО позволява да се приеме, че жалбоподателят е пряко и лично засегнат от обжалваното решение по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО, доколкото оспорва липсата на официална процедура по разследване(29) .
69. В замяна на това, когато жалбоподателят пряко поставя под въпрос основателността на преценката на Комисията, той се оказва в същото положение като всяко лице, което възнамерява да оспорва решение, на което не е адресат. Само фактът, че може да бъде счетен за „заинтересована“ страна по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО, вече не е достатъчен и тогава той трябва да докаже, че има особен статут по смисъла на съдебната практика по дело Plaumann/Комисия, цитирана по-горе(30) . В областта на държавните помощи Съдът приема подобно доказване и обявява жалбата за допустима, когато жалбоподателят докаже, че конкурентната му позиция на пазара е съществено засегната от помощта, която е предмет на разглежданото решение(31) .
70. Така от съдебната практика следва, че ако жалбоподател оспори отказа на Комисията да започне официалната фаза на разследване с довода, че неговите процесуални права са нарушени, той трябва да докаже, че е „заинтересована страна“ по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО, доколкото интересите му биха могли да бъдат засегнати (32) от предоставянето на разглежданата помощ.
71. Ако обаче същият жалбоподател оспори основателността на решението за преценка на самата помощ, той трябва — при тези условия — да докаже, че конкурентната му позиция на пазара е съществено засегната (33) . Следователно достъпът му до съда на Европейския съюз не е толкова лесен, колкото в първата хипотеза.
72. Тази съдебна практика, която е потвърдена и в посочените по-горе Решение по дело Германия и др./Kronofrance и Решение по дело British Aggregates/Комисия, многократно е критикувана(34) .
73. Действително подобна съдебна практика поражда въпроси и лишава член 88, параграф 3 ЕО от ясно разбираемо съдържание. Настоящото дело е отличен пример за това, тъй като показва затрудненията, с които може да се сблъска съдът, когато трябва да разграничи условията за допустимост на една и съща жалба, подадена срещу едно и също решение, според това дали с жалбата се цели да се защитят процесуалните права, или да се оспори решението по същество.
74. Следователно настоящото дело повдига особена проблематика, която вече посочих в заключението ми, представено по дело Германия и др./Kronofrance, посочено по-горе(35) .
75. Сметнах, че е съвсем изкуствено да разграничавам условията за допустимост за една и съща жалба срещу едно и също решение в рамките на обжалване, което в крайна сметка има същия предмет. Всъщност според мен жалбоподателят преследва една и съща цел, независимо дали изтъква защитата на своите процесуални права, или оспорва основателността на решението за преценка на помощта. И в двете хипотези посредством жалбата си той се стреми към започване на официалната фаза на разследване на помощта.
76. Следователно тази съдебна практика води до ограничаване на правата, признати на заинтересованите страни в рамките на процедурата за контрол върху държавните помощи. Макар Съдът да признава на тези страни права, когато в подкрепа на жалбата си те изтъкват нарушение на предоставените им процесуални гаранции, едновременно с това той им ги отказва, когато те искат да оспорят самата основателност на решението за преценка на помощта. Според мен обаче достъпът до съда на Съюза е една от областите, която повече от всяка друга изисква правото да бъде ясно и последователно. Ограниченията, наложени на правото на лицата да поискат упражняването на съдебен контрол върху правилата и мерките, които се прилагат от институциите спрямо дейността или положението им, трябва да бъдат лесно разбираеми.
77. Освен това подобно разграничение прави задачата на съда на Съюза деликатна, тъй като от прочита на дадена жалба за отмяна не е лесно да се разграничат двете хипотези. Настоящото дело е отличен пример за това, тъй като днес Общият съд е критикуван, че не е изпълнил правилно задълженията си, понеже жалбоподателите са се позовали както на правни основания, целящи защита на процесуалните им права, така и на правни основания, целящи да поставят под въпрос основателността на спорното решение.
78. В този случай трябва ли да се сподели становището на австрийското правителство в конкретния случай и с оглед на липсата на съществено засягане на жалбоподателите жалбата да се приеме за недопустима в нейната цялост, или трябва да се предпочете възприетият от Общия съд подход в обжалваното съдебно решение и жалбата да се прецени като частично недопустима?
79. Неотдавна Съдът разреши идентична проблематика в Решение по дело Комисия/Kronoply и Kronotex, посочено по-горе.
80. В Решение по дело Kronoply и Kronotex/Комисия(36) Общият съд не се е ограничил само до формулировката на повдигнатите от предприятията правни основания. Той е изследвал дали по самото им същество някои от повдигнатите от тях доводи подкрепят наличието на нарушение на процесуалните им гаранции и подхранват съмнения относно съвместимостта на разглежданите помощи, което обосновава започването на посочената в член 88, параграф 2 ЕО процедура. Следователно Общият съд е разгледал правните основания, изведени от очевидна грешка в преценката на Комисията и от нарушение на член 87, параграф 1 и параграф 3, буква в) ЕО. Според първоинстанционния съд тези доводи могат да се свържат с правното основание, изведено от нарушението на процесуалните гаранции, на което се позовават и предприятията.
81. Съдът е преценил, че като разсъждава по този начин, Общият съд не е допуснал никаква грешка при прилагане на правото.
82. В този смисъл е интересно да се отбележи принципното съображение на Съда, посочено в точка 59 от Решение по дело Комисия/Kronoply и Kronotex, посочено по-горе:
„Когато жалбоподател иска отмяна на решението да не се повдигат възражения, той поставя под въпрос главно факта, че [това решение] е прието, без Комисията да започва официална процедура по разследване, с което нарушава неговите процесуални права. За да бъде уважена жалбата му за отмяна, жалбоподателят може да сочи всякакви правни основания, които да са в състояние да докажат, че преценката на фазата на предварителното разглеждане на мярката, за която е отправено уведомление, на информацията и обстоятелствата, с които е запозната Комисията, е трябвало да породи съмнения относно нейната съвместимост с общия пазар […]“.
83. В това решение Съдът изглежда заличава някои затруднения, възникнали от класическата съдебна практика, като възприема разрешение, което зачита в по-голяма степен основните права, признати на правните субекти с Хартата на основните права на Европейския съюз.
84. Действително, когато едно лице оспорва основателността на преценката на Комисията, направена след проведено предварително разглеждане, по необходимост то оспорва липсата на започване на официалната процедура по разследване и следователно цели да получи защита на процесуалните си права. Целта на жалбата на това лице е да се започне официалната процедура по разследване, в рамките на която то може да представи становището си, и това е нейният единствен предмет, независимо от посоченото правно основание. По същия начин, когато едно лице изтъква защитата на своите процесуални права, то по необходимост поставя под въпрос преценката относно съвместимостта на разглежданите мерки, и по-специално наличието на съмнения или на сериозни затруднения при преценката, които биха обосновали по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО започването на официалната процедура по разследване.
85. В този контекст от съдебната практика сега трябва да се разгледат оплакванията на Република Австрия.
б)	По качеството на заинтересовани страни на жалбоподателите
86. В точки 51—53 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда въпроса дали жалбоподателите действително имат процесуална легитимация с оглед защитата на техните процесуални права. В този смисъл Общият съд идентифицира получателите на разглежданите помощи, като се основава на констатациите на Комисията в точки 14 и 27 от мотивите на спорното решение, както и на представените от жалбоподателите становища в рамките на обжалването. В това отношение той изтъква, че бенефициерите на етикетите „AMA“ „не са единствено търговците на дребно“, а „[к]ъм тях спадат също и всички предприятия от специалната за етикетите „AMA“ верига за производство и разпространение“.
87. След това Общият съд разглежда конкурентната позиция на жалбоподателите на този пазар. В това отношение той установява, че „жалбоподателите, които са предприятия, специализирани в клането и разфасоването на животни, са конкуренти на предприятията за клане и разфасоване на животни, ползващи се от етикетите „AMA“ [, и че те] извършват дейност и на същия географски пазар — в Австрия“. Ето защо Общият съд приема, че жалбоподателите са процесуално легитимирани, доколкото искат да осигурят защитата на процесуалните си права, произтичащи от член 88, параграф 2 ЕО.
88. Считам, че това разглеждане изобщо не е опорочено от грешка при прилагане на правото.
89. Първо, уместно е да не се поставя под въпрос преценката на фактите от Общия съд. Всъщност, ако Република Австрия упреква Общия съд, че е квалифицирал жалбоподателите като „конкурентни предприятия на предприятията за клане и разфасоване на животни“, тя не твърди, че Общият съд е изопачил доказателствата от преписката. Република Австрия призовава Съда да извърши нова преценка на фактите, представени на Общия съд, което не е от неговата компетентност в рамките на производство по обжалване.
90. Всъщност според постоянната съдебна практика от член 225, параграф 1 ЕО и от член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейските общности следва, че обжалването се ограничава само до правните въпроси. Следователно единствено Общият съд е компетентен да установява и преценява фактите. Също така единствено той може да преценява значението, което трябва да бъде отдадено на данните, които са му били представени, след като доказателствата, които е приел в подкрепа на тези факти, са били редовно събрани, общите принципи на правото и приложимите процесуални правила относно доказателствената тежест и събирането на доказателствата са били спазени. В този случай Съдът може единствено да упражнява контрол върху правната квалификация на посочените факти и правните последици, изведени от Общия съд, освен ако жалбоподателят не твърди в производството по обжалване, че Общият съд е изопачил представените пред него доказателства. При тази хипотеза жалбоподателят трябва точно да посочи изопачените от Общия съд доказателства и да докаже грешките в анализа, които са довели Общия съд до това изопачаване при неговата преценка(37) .
91. В настоящото дело обаче това не е доказано.
92. Предвид горепосоченото следва да се разгледа въпросът дали жалбоподателите, като специализирани в клането и разфасоването на животни, са могли основателно да бъдат квалифицирани като „заинтересовани страни“ по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО.
93. Според мен в това няма съмнение. Всъщност жалбоподателите извършват дейност на пазара за клане и разфасоване на животни в Австрия също като предприятията — получатели на помощта. Пазарът на продукти е същият, както и географският пазар. Следователно, доколкото са конкурентни предприятия на дружествата бенефициери на посочените мерки, жалбоподателите безспорно са сред „заинтересованите страни“ по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО(38) .
94. Като се има предвид посочената по-горе съдебна практика, това качество е достатъчно, за да бъдат считани за пряко и лично засегнати от спорното решение.
95. Следователно Общият съд съвсем правилно е приел в точка 55 от обжалваното съдебно решение, че жалбата на жалбоподателите за отмяна на спорното решение е допустима, доколкото те са искали защита на процесуалните си права.
96. Предвид този извод считам, че не е необходимо да се разглеждат критиките на Република Австрия срещу точки 36—39 от обжалваното съдебно решение относно прякото засягане на жалбоподателите. В тези точки Общият съд извършва класически анализ на прекия интерес на жалбоподателите, макар и това да не е било необходимо. Действително, както посочих по-горе, качеството на заинтересованите страни е достатъчно, за да бъдат считани за пряко (39) и лично засегнати по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО(40) .
97. Ето защо считам, че критиките на Република Австрия са неотносими. Всъщност, дори и да бяха основателни, те не б иха могли да опровергаят извода, до който стига Общият съд в точка 55 от обжалваното съдебно решение.
в)	По допустимостта на третата част от първото правно основание, изведена от нарушение на задължението за мотивиране, и на второто правно основание, изведено от нарушение на член 87, параграф 3, буква в) ЕО
98. Ще припомня, че Република Австрия упреква Общия съд, че не е обявил жалбата за недопустима в нейната цялост и че е приел, при липсата на съществено засягане на жалбоподателите, допустимостта на правните основания, които имат за цел да оспорят основателността на спорното решение.
99. Според мен тази критика трябва да бъде отхвърлена, като се има предвид Решение по дело Комисия/Kronoply и Kronotex, посочено по-горе.
100. Действително, в обжалваното съдебно решение съображенията на Общия съд са идентични с тези, които се съдържат в Решение по дело Kronoply и Kronotex/Комисия, посочено по-горе. Той разглежда третата част на първото правно основание, както и второто правно основание, изтъкнати от жалбоподателите, като приема, че тези доводи могат да подкрепят наличието на нарушение на процесуалните им гаранции и да подхранят съмнения по отношение на съвместимостта на разглежданите помощи, с което се обосновава започването на посочената в член 88, параграф 2 ЕО процедура.
101. Според мен е очевидно, че разглеждането на третото правно основание, изведено от нарушение на задължението за мотивиране, предоставя доказателства в подкрепа на твърдението за нарушение на процесуалните гаранции.
102. От съдебната практика е видно, че Комисията е длъжна да представи по задоволителен начин причините, поради които изтъкнатите обстоятелства от фактическа и правна страна, изложени в жалбата, не са били достатъчни за доказване на наличието на държавна помощ(41) . Същото изискване за мотивиране според мен трябва да се налага, ако Комисията прецени, че посочената мярка представлява помощ, съвместима с общия пазар. В противен случай, както изтъква Общият съд в точка 63 от обжалваното съдебно решение, заинтересованите страни не са в състояние да разберат причините, поради които Комисията е стигнала до извода, че не съществуват сериозни затруднения при преценката, обосноваващи по-задълбочено разглеждане.
103. Що се отнася до допустимостта на второто правно основание, изведено от нарушение на член 87, параграф 3, буква в) ЕО, неговата преценка действително води съда на Съюза до разглеждане на доводите по същество относно съответните помощи. Все пак считам това разглеждане за необходимо.
104. Всъщност смятам, че жалбоподателите имат право да искат упражняване на контрол от страна на съда на Съюза върху направената от Комисията преценка, съгласно която, с оглед на доказателствата, с които е разполагала към 30 юни 2004 г., тя е могла законосъобразно да прекрати преписката и имплицитно да приеме, че няма никакво съмнение по отношение на съвместимостта на разглежданите помощи.
105. Не трябва да се забравя, че като предоставя това средство за защита на жалбоподателя, Съдът иска гарантираните от член 88, параграф 2 ЕО процесуални права да са предмет на особена защита и да водят до упражняване на съдебен контрол. Като разширява по този начин достъпа до правораздаването на Съюза, Съдът засилва и контрола върху ефективното прилагане на правото в областта на държавните помощи, като позволява на даден, дори потенциален, конкурент на получателя на спорната мярка да оспори преценката на Комисията, съгласно която съвместимостта на тази мярка не поражда сериозни затруднения с оглед на разпоредбите на Договора.
106. Поради това считам, че Общият съд е могъл законосъобразно да приеме за допустима третата част на първото правно основание, изведена от нарушение на задължението за мотивиране, както и второто правно основание, изведено от нарушение на член 87, параграф 3, буква в) ЕО.
107. Ето защо е уместно да се отхвърли оплакването на Република Австрия, изведено от противоречие на мотивите.
108. С оглед на тези обстоятелства считам, че Общият съд правилно е преценил допустимостта на жалбата за отмяна, подадена от жалбоподателите срещу спорното решение.
109. Ето защо предлагам на Съда да отхвърли като неоснователно първото правно основание, изведено от погрешна преценка на допустимостта на подадената от жалбоподателите жалба.
Б – По второто правно основание, изведено от погрешна преценка на Общия съд относно наличието на сериозни затруднения в преценката
1. Доводи на страните
110. С второто правно основание Република Австрия, подкрепяна от Комисията, счита, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че преценката на съвместимостта на разглежданите помощи поражда сериозни затруднения, обосноваващи започване на официалната процедура по разследване, посочена в член 88, параграф 2 ЕО.
111. Първо, Република Австрия упреква Общия съд, че основава преценката си изключително на текста на член 21a, параграф 1 от AMA-Gesetz 1992, в точка 1 от който предоставянето на разглежданите помощи се ограничава само до националните продукти. Общият съд не взел предвид поетото от Република Австрия задължение да премахне това ограничение. Общият съд също така не взел предвид направените след 26 септември 2002 г. изменения в текстовете на наредбите на AMA и пропуснал да разгледа текста от член 21a, параграф 1, точка 5 от AMA-Gesetz 1992.
112. Второ, Република Австрия поддържа, че преценката на съвместимостта на разглежданите помощи е трябвало да се извърши само с оглед на наредбите на AMA, доколкото те уреждат условията за предоставяне на тези помощи, тъй като AMA-Gesetz 1992 уточнява само общите цели и условията на финансиране на посочените помощи.
113. Трето, Република Австрия твърди, че след като няма правен анализ на наредбите на AMA, обжалваното съдебно решение е опорочено от липса на мотиви.
114. Комисията добавя, че Общият съд не е предложил ясни критерии, които да установят наличието на сериозни затруднения, като това понятие според нея е субективно. Освен това в посочените по-горе Решение по дело Cook/Комисия и Решение по дело Matra/Комисия Съдът не е уточнил условията, при които трябва да се започне официална процедура по разследване. Комисията посочва накрая, че е приела спорното решение въз основа на обещанието на австрийските органи, че ще бъдат приложени само наредбите на AMA без член 21a от AMA-Gesetz 1992.
115. Жалбоподателите оспорват тези твърдения.
2. Съображения
116. Преди да разгледам основателността на повдигнатите от Република Австрия критики, ще очертая в основни линии съдебната практика относно задълженията на Комисията по отношение на процедурата за контрол на държавните помощи, по-специално когато е изправена пред сериозни затруднения при преценката.
а)	Задължения на Комисията
117. Комисията разполага с изключителна компетентност по отношение на преценката на съвместимостта на една помощ с Договора. В този смисъл тя е длъжна да следи да не се предоставя или поддържа помощ, която противоречи на Договора(42) .
118. Когато е сезирана с жалба, която съдържа твърдение за неправомерна помощ, Комисията първо трябва да извърши надлежно и безпристрастно разглеждане на тази жалба(43) .
119. На следващо място, ако Комисията вземе решение, че посочената в тази жалба мярка не представлява помощ, тя е длъжна да представи по задоволителен начин причините, поради които обстоятелствата от фактическа и правна страна, изложени в жалбата, не са били достатъчни за доказване на наличието на такава помощ(44) .
120. На последно място, ако в края на фазата на предварително разглеждане Комисията не е в състояние да се убеди (45), че помощта е съвместима с общия пазар, или ако не успее да преодолее всички затруднения, възникващи във връзка с преценката на съвместимостта на тази помощ, тя има задължението да открие предвидената в член 88, параграф 2 ЕО официална процедура по разследване(46) . Единствено в рамките на тази последна процедура, чиято цел е да позволи на Комисията да получи пълна информация за всички данни по преписката, Договорът предвижда задължение за Комисията официално да уведоми заинтересованите страни да представят становищата си(47) .
121. В това отношение Комисията действа в условията на обвързана компетентност(48) . Всъщност съдът се стреми да защити правата, признати на заинтересованите страни, тъй като признаването на оперативната самостоятелност на Комисията рискува да ги увреди, поради това че е много трудно да се представи доказателство за явна грешка в преценката.
122. В рамките на контрола си за законосъобразност съдът на Съюза трябва да разгледа въпроса дали с оглед на релевантните по делото обстоятелства от фактическа и правна страна Комисията е имала задължението да започне посочената в член 88, параграф 2 ЕО процедура(49) .
123. По отношение на понятието за сериозни затруднения то не е определено нито от законодателя на Съюза, нито от съда на Съюза. Съгласно съдебната практика това понятие все пак трябва да бъде обективно и някои критерии могат да позволят на съда на Съюза да определи дали преценката на дадена помощ действително поражда такива затруднения(50) . Следователно съдът трябва да разгледа обстоятелствата, при които е приет обжалваният акт, и по-специално съдържанието на водените между Комисията и засегнатата държава членка дискусии. Също така той трябва да разгледа съдържанието на този акт, като свърже мотивите на решението с данните, с които е разполагала Комисията, когато се е произнесла по съвместимостта на спорните помощи. Накрая съдът на Съюза може да вземе предвид продължителността на предварителната процедура.
б)	По основателността на извода на Общия съд относно наличието на сериозни затруднения в преценката
124. Считам, че Общият съд изобщо не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че ограничаването до националните продукти, предвидено в член 21a, параграф 1, точка 1 от AMA-Gesetz 1992, поражда съмнения относно съвместимостта на разглежданите помощи с общия пазар и следователно би трябвало да накара Комисията да започне посочената в член 88, параграф 2 ЕО процедура.
1 25. След като правилно припомня задълженията на Комисията в рамките на процедурата за контрол върху държавните помощи, в точки 75—85 от обжалваното съдебно решение Общият съд се е постарал да разгледа обстоятелствата по конкретния случай, от които може да се установи наличието на сериозни затруднения.
126. В точки 75—80 от обжалваното съдебно решение Общият съд най-напред разглежда преценките на Комисията в спорното решение. По същество тя се основава на наредбите на AMA, за да приеме, че мерките, за които е подадено уведомление, не са ограничени до австрийските продукти, при това в съответствие с Насоките за държавните помощи за реклама.
127. В точки 81—85 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда противоречията, породени от текста на член 21a от AMA-Gesetz 1992. Всъщност съгласно член 21a, параграф 1, точка 1 от AMA-Gesetz 1992 вноската в AMA трябва да позволи да се осигури „реклама и гаранция за продажба на национални
селскостопански и горски продукти[(51) ]“.
128. Както обаче изтъква Общият съд, Комисията не е оспорила текста на тази разпоредба, тъй като Република Австрия е поела задължението да заличи термина „национални“, считано от 1 юли 2007 г.
129. От това Общият съд заключава, че в момента, в който Комисията е разглеждала съвместимостта на въпросните помощи, основните разпоредби на член 21a от AMA-Gesetz 1992 следователно са се отнасяли единствено до националните продукти.
130. На последно място, противно на твърдението на Република Австрия, Общият съд разглежда разпоредбите на член 21a, параграф 1, точка 5 от AMA-Gesetz 1992, както и внесените в наредбите на AMA изменения.
131. В рамките на това разглеждане Общият съд установява противоречие между текста на AMA-Gesetz 1992, който съставлява основното правило, и текста от наредбите на AMA, върху които Комисията основава преценката си.
132. Именно с оглед на тези данни Общият съд заключава, че ограничението до националните продукти, посочено в член 21a, параграф 1, точка 1 от AMA-Gesetz 1992, поражда сериозни затруднения по отношение на съвместимостта на разглежданите помощи с Насоките за държавните помощи за реклама.
133. Очевидно е трудно да се поддържа, че противоречието между основното правило и разпоредбите за прилагане, съответно между AMA-Gesetz 1992 и наредбите на AMA, не поражда затруднения по отношение на съвместимостта на разглежданите помощи с общия пазар. Това противоречие, доколкото се отнася до съществен елемент от преценката, а именно, включването на чуждестранни продукти в обхвата на продуктите, ползващи се от етикетите „AMA“, открито повдига въпроса за съвместимостта на разглеждания режим с член 28 ЕО и с Насоките за държавните помощи за реклама(52) . Първата разпоредба забранява всякакви количествени ограничения върху вноса между държавите членки. Що се отнася до вторите, те уточняват, че национален режим за контрол на качеството, ограничен до продукти от даден произход (национален, регионален или местен) е в противоречие с Договора.
134. Дискусиите между Комисията и Република Австрия допринасят за откриването на затруднения в преценката(53), тъй като тази държава членка се е задължила да измени впоследствие текста на член 21a, параграф 1, точка 1 от AMA-Gesetz 1992.
135. Това обещание според мен не е дало възможност да се разрешат тези затруднения, по-специално в рамките на режим на помощи, за които не е подадено уведомление, и не е дало основание на Комисията да откаже да започне официалната процедура по разследване.
136. Всъщност от съдебната практика следва, че Комисията не може да откаже да започне официалната процедура по разследване, като се позове на обстоятелства, различни от свързаните с наличието на сериозни затруднения. Както припомня Общият съд в точка 72 от обжалваното съдебно решение, Комисията не може да се позове на интересите на трети лица в процедурата, на съображения за процесуална икономия или на мотив от административно естество, за да откаже да започне посочената в член 88, параграф 2 ЕО процедура. По същия начин Комисията според мен не може да се позовава на обещанието на Република Австрия за последващо изменение на член 21a, параграф 1, точка 1 от AMA-Gesetz 1992. Съвместимостта на държавна помощ с общия пазар трябва да се преценява обективно и не може според мен да зависи от заявления, обещания или поведение, което засегнатата държава членка възнамерява да възприеме в бъдеще. В конкретния случай трябва да приемем, че текстът на член 21a, параграф 1, точка 1 от AMA-Gesetz 1992 в момента, в който Комисията разглежда въпросния режим и взема решение относно неговата съвместимост с общия пазар, поражда затруднение, което не може да бъде преодоляно с поемането на задължение от страна на Република Австрия.
137. Единствено чрез започването на предвидената в член 88, параграф 2 ЕО процедура Комисията би била в състояние да изясни неяснотите и да определи дали в съответствие с текста на член 21a, параграф 1, точка 1 от AMA-Gesetz 1992 предоставянето на разглежданите помощи представлява нарушение на член 28 ЕО и член 87 ЕО, и съответно дали режимът за помощи е съвместим с общия пазар. Започването на тази процедура е изглеждало още по-основателно от гледна точка на задълженията на Комисията по отношение на разглеждането на жалбите. Така е уместно да се припомни, че Комисията е длъжна да извърши надлежно и безпристрастно разглеждане на жалбата(54), така че да се гарантира, че няма да бъдат прилагани помощи, които са в противоречие с общия пазар.
138. Ето защо с оглед на тези обстоятелства споделям гледната точка на Общия съд, според който ограничението до националните продукти, посочено в член 21a, параграф 1, точка 1 от AMA-Gesetz 1992, поражда сериозни затруднения по отношение на съвместимостта на разглежданите помощи с общия пазар и в резултат на това Комисията е трябвало да започне посочената в член 88, параграф 2 ЕО процедура.
139. Отбелязвам, че този извод се е наложил и от гледна точка на продължителността на фазата на предварително разглеждане, довод, на който се позовават и жалбоподателите.
140. Всъщност видно е, че спорното решение от 30 юни 2004 г. е прието след края на фазата на предварително разглеждане, започната на 21 септември 1999 г., датата на която жалбоподателите са подали жалбата си, тоест повече от четири години и девет месеца преди това. Разбира се, при положение че за разглежданите помощи не е било подадено уведомление, какъвто е настоящият случай, Комисията не е длъжна да извършва предварително разглеждане на тези мерки в посочения от съдебната практика двумесечен срок(55) . Когато обаче заинтересована трета страна е подала пред Комисията жалба относно държавни мерки, за които не е било подадено уведомление, тази институция има задължението в рамките на фазата на предварително разглеждане да извърши надлежно и безпристрастно разглеждане на тази жалба(56) .
141. В конкретния случай считам, че сроковете превишават това, което обичайно предполага първоначалното разглеждане, тъй като неговата единствена цел е да позволи на Комисията да си създаде първоначално впечатление относно квалифицирането на мерките, на които трябва да извърши преценка, и тяхната съвместимост с общия пазар(57) .
в)	По достатъчния характер на мотивите по отношение на наличието на сериозни затруднения
142. Уместно е да се припомни, че според Република Австрия мотивите на обжалваното съдебно решение са непълни, доколкото Общият съд основал преценката си единствено на текста на член 21a от AMA-Gesetz 1992, без дори да извърши правен анализ на наредбите на AMA.
143. Не намирам този довод за убедителен.
144. Веднага следва да се напомни, че задължението на Общия съд за мотивиране на решенията по силата на член 36 и член 53, първа алинея от Статута на Съда не изисква да излага изчерпателно и да посочва поединично всички представени от страните по спора съображения. Следователно мотивите могат да бъдат и имплицитни, при условие че дават възможност на заинтересованите лица да се запознаят с обосновката за приетото решение, а на Съда — да разполага с достатъчно данни, за да упражни своя съдебен контрол(58) . Когато става въпрос за жалба, основана на член 230 ЕО, изискването за мотивиране предполага Общият съд да разгледа правните доводи за отмяна, изложени от жалбоподателя, и да изложи причините, поради които правното основание е отхвърлено или обжалваният акт е отменен.
145. В конкретния случай според мен Общият съд правилно е изложил и обяснил причините, поради които счита, че са налице затруднения в преценката по отношение на разглежданите помощи. Както вече стана ясно, той се основава не само на разпоредбите на член 21a от AMA-Gesetz 1992, но и на всички обстоятелства, свързани с приемането на спорното решение, като доказва надлежно и в достатъчна степен наличието на противоречие в националната правна уредба, което един правен анализ на наредбите за AMA не би могъл да разреши. Мотивите на Общия съд впрочем са дали възможност на Република Австрия, както и на Комисията, да разгледат и да отправят критики към обжалваното съдебно решение, а според мен и на Съда да упражни своя съдебен контрол.
146. В този контекст считам, че мотивите на Общия съд, изложени в точки 75—87 от обжалваното съдебно решение, не могат да бъдат предмет на никаква критика.
147. С оглед на всички тези обстоятелства предлагам на Съда да отхвърли като неоснователно второто правно основание, изведено от погрешна преценка на Общия съд по отношение на необходимостта да се започне официална процедура по разглеждане.
В – По третото правно основание, изведено от твърдението за нарушение на правилата, които уреждат доказателствената тежест
1. Доводи на страните
148. С третото си правно основание Република Австрия, подкрепяна от Комисията, изтъква, че съгласно съдебната практика жалбоподателите са тези, които трябва да докажат наличието на сериозни затруднения в преценката. В настоящото дело обаче те не са успели да го докажат. Всъщност посочените от жалбоподателите конкретни мерки за прилагане на режима не произтичали a priori от спорното решение. Освен това те не били в състояние да докажат, че предоставянето на разглежданите помощи е ограничено до националните производители. Точно обратното, Република Австрия доказала, че етикетите „AMA“ са предоставяни и на чуждестранни производители.
149. Жалбоподателите оспорват тези твърдения.
2. Съображения
150. Считам, че третото правно основание е недопустимо.
151. Всъщност Република Австрия цели по друг начин да постави под въпрос извършените от Общия съд преценки на фактите, както и значението, която същият е отдал на представените пред него различни доказателства. Ще припомня обаче, че единствено Общият съд е компетентен да преценява фактите и значението, които трябва да отдаде на представените пред него данни, освен ако в производството по обжалване жалбоподателят не твърди, че тези данни са били изопачени по някакъв начин. В конкретния случай Република Австрия се ограничава до това да критикува изводите на Общия съд, без да доказва грешките, които са го довели до изопачаване на доказателствата. Следователно нейната критика представлява само опит да замести оценката на Общия съд със своята версия на събитията, което не е от компетентността на Съда.
152. При всички положения и в случай че Съдът приеме това правно основание за допустимо, считам, че то е неоснователно.
153. Всъщност, като представят на Общия съд текста на AMA-Gesetz 1992, жалбоподателите според мен предоставят достатъчно силен признак за наличието на съмнения по отношение на съвместимостта на разглежданите помощи и дават възможност на Общия съд да прецени чрез поставените от него въпроси на Комисията обстоятелствата, при които е било прието спорното решение.
154. Ето защо предлагам на Съда да отхвърли третото правно основание като недопустимо и във всички случаи, неоснователно.
Г – По четвъртото правно основание, изведено от нарушение на член 64 от Процедурния правилник на Общия съд
1. Доводи на страните
155. С четвъртото си правно основание Република Австрия, подкрепяна от Комисията, счита, че Общият съд е нарушил член 64 от своя процедурен правилник, като не е предприел процесуално-организационните действия, необходими за преценката на спора. По-специално тя поддържа, че Общият съд е трябвало да изиска от жалбоподателите да предоставят конкретна информация, която да покаже качеството им на заинтересовани страни. Освен това тя упреква Общия съд, че не е проверил въздействието на текста на член 21a, параграф 1, точка 1 от AMA-Gesetz 1992 върху условията за предоставяне на разглежданите помощи.
156. Жалбоподателите оспорват тези твърдения.
2. Съображения
157. Това оплакване следва да се отхвърли още на този етап поради изложените по-долу причини.
158. Първо, от постоянната съдебна практика е видно, че Общият съд самостоятелно преценява евентуалната необходимост от допълване на данните, с които разполага по висящите пред него дела(59) .
159. Второ, считам, че Република Австрия не може да отправя тази критика, доколкото не е поискала от Общия съд каквито и да било процесуално-организационни действия.
160. Трето, от доказателствата в преписката, и по-специално от въпросите, които Общият съд е задал на страните, е видно, че посочените от Република Австрия аспекти изрично са взети предвид.
161. Така в рамките на въпросите, изискващи писмен отговор, Общият съд приканва жалбоподателите „да уточнят подробно по какъв начин са били засегнати интересите им чрез предоставянето на разглежданите помощи“, „дали те са в пряка конкуренция с предприятията за клане и разфасоване на животни, които получават разглежданите помощи, като уточнят дали извършват дейност на същия географски пазар като тези предприятия и под каква форма последните получават разглежданите помощи“, „причините, поради които те не получават разглежданите помощи, както и условията, на които би трябвало да отговарят, за да ги получават“ и накрая „дали и по какъв начин положението им на пазара е съществено засегнато от помощите, предмет на спорното решение“.
162. Освен това в същия контекст Общият съд приканва Комисията да се произнесе по текста на член 21a, параграф 1, точка 1 от AMA-Gesetz 1992, както и по евентуалното ограничение на разглеждания режим до националните продукти.
163. По-нататък в рамките на изискващите писмен отговор въпроси и по време на съдебното заседание Общият съд призовава всички страни в спора да посочат дали установени на територията на друга държава членка предприятия могат да се ползват от разглеждания режим.
164. Следователно се налага изводът, че критиките на Република Австрия не са основателни.
165. Поради това предлагам на Съда да отхвърли като неоснователно четвъртото правно основание, изведено от нарушение на член 64 от Процедурния правилник на Общия съд.
166. С оглед на всички изложени съображения предлагам на Съда да отхвърли подадената от Република Австрия жалба като частично недопустима и частично неоснователна.
VI – По насрещната жалба
167. Поради изложените по-горе причини считам, че в рамките на писмения си отговор Комисията е подала насрещна жалба.
168. Смятам, че в нея са повдигнати три правни основания.
169. С първото правно основание Комисията цели да докаже, че Общият съд не е преценил правилно допустимостта на жалбата, като се основава на два довода, които не са изтъкнати в рамките на главната жалба. Второто правно основание е изведено от неспазването на обхвата на съдебния контрол от Общия съд, а третото, от нарушение на задължението за мотивиране.
А – По първото правно основание, изведено от погрешна преценка на Общия съд по отношение на допустимостта на жалбата, подадена от жалбоподателите
170. Първото правно основание се състои от две части. Първата е изведена от липсата на пряко засягане на жалбоподателите, а втората, от погрешна преценка на Общия съд по отношение на правата на жалбоподателите да изразят становище.
1. По първата част от първото правно основание, изведено от липсата на пряко засягане на жалбоподателите
а)	Доводи на страните
171. С първата част от първото правно основание Комисията оспорва преценката на Общия съд по допустимостта на жалбата, що се отнася до извода му в точка 39 от обжалваното съдебно решение, че жалбоподателите са пряко засегнати от спорното решение по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО.
172. Според Комисията Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като основава това засягане на задължението на жалбоподателите да плащат вноски в AMA. От съдебната практика следвало, че таксите не попадат в приложното поле на член 87 ЕО, освен ако не представляват начин на финансиране на държавна помощ. В конкретния случай обаче нямало никаква връзка между размера на вноските в AMA и предоставените предимства. Следователно тези вноски не били неразделна част от помощите и съответно прякото засягане на жалбоподателите не можело да бъде обосновано по този начин.
б)	Съображения
173. Считам, че този довод не е основателен.
174. От прочита на точки 36—39 от обжалваното съдебно решение следва, че Общият съд не основава прякото засягане на жалбоподателите на задължението им да плащат вноски в AMA. Относително кратко изложените му мотиви не съдържат никакъв признак, който да позволи да се стигне до заключението на Комисията.
175. Всъщност, след като припомня съдебната практика относно прякото засягане на лицата, Общият съд изтъква следното в точки 37—39 от обжалваното съдебно решение:
„37 В дадения случай от преписката по делото е видно, че към датата на приемането на [спорното] решение, 30 юни 2004 г., Република Австрия вече прилага разглежданите помощи. В това отношение жалбоподателите посочват интернет страниците на AMA и на един продавач на дребно, от които е видно, че етикети „AMA“ се издават още преди [спорното] решение. Те представят също поканата за плащане, изпратена от AMA на Grandits [GmbH], на вноските, дължими за периода от [месец] май 2002 г. до [месец] април 2003 г., който период поне отчасти съвпада с периода на прилагане на разглежданите в [спорното] решение мерки.
38 Поради това възможността австрийските органи да решат да не предоставят разглежданите помощи изглежда напълно теоретична.
39 Следователно жалбоподателите са пряко засегнати от [спорното] решение по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО“.
176. Макар и да посочва поканата за плащане, изпратена на Grandits GmbH, Общият съд цели единствено да покаже, че режимът е прилаган преди приемането на спорното решение, а не да основе мотивите си на дължимите от жалбоподателите вноски по смисъла на член 21в, параграф 1, точка 3 от AMA-Gesetz 1992.
177. Следователно според мен няма основание да се приеме първата част, изведена от липсата на пряко засягане на жалбоподателите.
178. При всички случаи поради вече изложените в точки 96 и 97 от настоящото заключение причини, считам, че тази критика е неотносима. Всъщност, дори и да беше основателна, считам, че чрез нея не може да се опровергае изводът, до който е стигнал Общият съд по отношение на наличието на правен интерес на жалбоподателите.
179. Поради това предлагам на Съда да отхвърли първата част от първото правно основание като неоснователна, и при всички случаи, като неотносима.
2. По втората част от първото правно основание, изведена от погрешна преценка по отношение на правата на жалбоподателите да изразят становище
а)	Доводи на страните
180. С втората част от първото правно основание Комисията счита, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точка 54 от обжалваното съдебно решение, че подаването на жалба не е достатъчно, за да лиши жалбоподателите от правото им на спазване на дадените с член 88, параграф 2 ЕО процесуални гаранции.
181. Според Комисията жалбоподателите вече са имали възможност да представят становището си при подаване на жалбата си на 21 септември 1999 г. и следователно са изчерпали правото си на ново изразяване на мнение. Освен това Комисията обяснява, че не вижда смисъл да се разрешава на жалбоподателите да представят второ становище. На последно място тя отбелязва, че член 88, параграф 2 ЕО „не предоставя […] права на никого“ и „се ограничава до налагане на задължение на Комисията“.
б)	Съображения
182. Считам, че не е необходимо повдигнатите от Комисията доводи да се разглеждат много подробно, тъй като те изглеждат напълно неоснователни.
183. В точка 54 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че „фактът, че […] жалбоподателите са имали възможност чрез подаването на тяхната жалба […] да изтъкнат доводите си още по време на процедурата по предварително разглеждане на основание член 88, параграф 3 ЕО, не може да ги лиши от правото им на спазване на изрично уредените в член 88, параграф 2 ЕО процесуални гаранции“.
184. Напълно споделям това тълкуване.
185. Тези съображения са изцяло в съответствие с текста и със структурата на процедурата за контрол на държавните помощи, както и с практиката на Съда.
186. Макар и да е безспорно, че Регламент № 659/1999 не предвижда особени права за жалбоподателите като такива, член 6, параграф 1 и член 20, параграфи 1 и 2 от този регламент изрично признават на заинтересованите страни правото да информират Комисията за всяка помощ, за която се твърди, че е неправомерна, както и правото да представят становище след решение на Комисията да започне официална процедура по разследване. Следователно, като е дал възможност на заинтересованите страни да подадат до Комисията жалба с твърдение за неправомерна държавна помощ, законодателят на Съюза не е имал намерение да лишава последните от правото да представят становище, след като бъде започната официалната процедура по разследване.
187. Подаването на жалба и представянето на становище не са сравними.
188. Подаването на жалба дава възможност да се съобщи на Комисията за евентуално нарушение на правилата относно държавните помощи. Тази жалба може да се подаде от всяко физическо или юридическо лице, което счита, че държава членка е изплатила помощ, за която се твърди, че е неправомерна. С нея започва фазата на предварително разглеждане, по време на която, въз основа на съобщената от жалбоподателя информация, Комисията си съставя първоначално мнение за частичната или пълна съвместимост на разглежданата мярка(60) . В жалбата си жалбоподателят трябва да даде сведения на Комисията за съответната държава членка, предполагаемите мерки за помощ, както и за мотивите на жалбата(61) . На този етап от процедурата Комисията не е длъжна да изслуша жалбоподателя или другите заинтересовани страни по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО.
189. След приключването на надлежното и безпристрастно разглеждане на жалбата(62) Комисията може да приеме четири вида решения. Комисията може да реши да остави жалбата без разглеждане. Също така съгласно член 4 от Регламент № 659/1999 тя може да реши, че разглежданата мярка не представлява помощ или че представлява съвместима с общия пазар помощ, или че предизвиква съмнения по отношение на съвместимостта ѝ и следователно е необходимо да се започне официална процедура по разследване.
190. Именно в рамките на последната процедура жалбоподателите разполагат с правото да представят становище съгласно член 88, параграф 2 ЕО, както и съгласно член 6, параграф 1 и член 20, параграфи 1 и 2 от Регламент № 659/1999. Упражняването на това право е предоставено само на заинтересованите страни, тоест на професионалните предприятия и организации, които са в конкурентни отношения, дори и евентуално, с предприятията бенефициери на спорната мярка. Както вече отбелязах, упражняването на това право не се поставя под въпрос от предварителното подаване на жалба. Обратно, зачитането на правото на представяне на становище е предмет на засилен съдебен контрол, при положение че Комисията имплицитно отказва да започне официална процедура по разследване и по този начин лишава жалбоподателя от такова право. Това е видно ясно от изложената по-горе практика на Съда по посочените по-горе Решение по дело Cook/Комисия и Решение по дело Matra/Комисия. То обаче е още по-очевидно след Решенията по дело Athinaïki Techniki/Комисия(63), в които Съдът приема, че решение за оставяне без разглеждане на дадена жалба е акт, който може да бъде обжалван, доколкото, като имплицитно отказва започване на официална процедура по разследване, това решение лишава жалбоподателя от право да представи становището си съгласно член 88, параграф 2 ЕО.
191. С оглед на тези данни и доколкото жалбоподателите могат да се квалифицират като „заинтересовани страни“, Общият съд правилно заключава, че с подаването на жалба последните не се лишават от правото да представят становище в рамките на официалната процедура по разследване, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО.
192. Ето защо предлагам на Съда да не приема втората част от първото правно основание, изведена от погрешна преценка по отношение на правата на жалбоподателите да представят становища.
193. С оглед на всички тези съображения считам, че първото правно основание на Комисията, изведено от погрешна преценка на Общия съд по отношение на допустимостта на подадената от жалбоподателите жалба, е неоснователно.
Б – По второто правно основание, изведено от неспазване от страна на Общия съд на обхвата на съдебния контрол
194. В подкрепа на второто си правно основание Комисията упреква Общия съд, че е надхвърлил границите на съдебния си контрол, като е приел, че преценката на съвместимостта на разглежданите помощи повдига сериозни затруднения, обосноваващи започване на официална процедура по разследване. Действително, като се има предвид, че спорното решение е изисквало оценки на сложни икономически и социални обстоятелства, Комисията се е ползвала с широко право на преценка, последицата от което е ограничение на обхвата на съдебния контрол.
195. Считам, че това оплакване трябва да се отхвърли още на този етап като неоснователно.
196. От съдебната практика следва, че Комисията се ползва с широко право на преценка, за да стигне до извод за наличие на държавна помощ и за да прецени механизма на изключенията, предвидени изрично в член 87, параграфи 2 и 3 ЕО(64) . Действително при тези хипотези може да се наложи Комисията да извършва сложни оценки от икономическо или социално естество. При това положение контролът, който упражнява Общият съд, трябва да се ограничи по необходимост до проверка дали са спазени процесуалните правила и задължението за мотивиране, дали е установена правилно фактическата обстановка, както и дали е налице явна грешка в преценката на фактите или злоупотреба с власт.
197. Настоящият случай обаче не е такъв.
198. Поставеният пред Общия съд въпрос не е дали прилаганите от Република Австрия мерки могат да се квалифицират като „държавни помощи“, или могат да бъдат обосновани като развитие на някои икономически дейности, а дали Комисията, предвид предварителното си разглеждане, изпълнява задълженията, които има в рамките на процедурата за контрол на държавните помощи.
199. От съдебната практика следва обаче, че Комисията няма свобода на преценка, когато трябва да вземе решение за започване на официална процедура по разследване. Комисията действа при условията на обвързана компетентност. Така Комисията има задължението да започне предвидената в член 88, параграф 3 ЕО процедура, когато не е успяла да преодолее всички затруднения, повдигнати от преценката на съвместимостта на разглежданата мярка при приключване на предварителното ѝ разглеждане. Това задължение е изрично потвърдено от разпоредбите на член 4, параграф 4 и член 13, параграф 1 от Регламент № 659/1999(65) . Ето защо започването на официална процедура по разследване не следва stricto sensu от сложна преценка от икономическо или социално естество, а от правно задължение, изпълнението на което следователно трябва да бъде предмет на цялостен съдебен контрол.
200. Като е приел, че Комисията е трябвало да приложи член 4, параграф 4 от посочения регламент и като е отменил поради това спорното решение, Общият съд е извършил контрол за законосъобразност на последното в рамките на компетентността си съгласно член 230 ЕО.
201. С оглед на изложените обстоятелства предлагам на Съда да отхвърли като неоснователно второто правно основание, изведено от неспазването от страна на Общия съд на обхвата на съдебния контрол.
В – По третото правно основание, изведено от нарушение на задължението за мотивиране
202. С третото си правно основание Комисията упреква Общия съд, че не е предвидил резултата от официалната процедура по разследване, преди да отмени спорното решение, като това опорочавало обжалваното съдебно решение поради липса на мотиви. Според нея Общият съд е трябвало да разгледа въпроса дали преценката на съвместимостта на разглежданите помощи от страна на Комисията е щяла да бъде различна след започването на официална процедура по разследване. Според Комисията било очевидно обаче, че този въпрос би получил отрицателен отговор. Освен това Комисията отбелязва, че започването на официална процедура по разследване ще забави разглеждането на делото, което е несъвместимо със задължението за полагане на дължима грижа, посочено в Решение от 11 декември 1973 г. по дело Lorenz(66) .
203. Предлагам още на този етап да се отхвърлят тези доводи.
204. Всъщност недопустимо е да се поддържа, че изходът от настоящата жалба може да зависи от каквото и да е предвиждане или извод относно официалната процедура по разследване от страна на Общия съд, и още по-малко, да се счита, че това би могло да опорочи обжалваното съдебно решение с липса на мотиви.
205. Подобен довод противоречи на принципите, от които се ръководи процедурата за контрол на държавните помощи. Първо ще припомня, че квалифицирането на помощта трябва да се преценява въз основа на обективни данни, а не въз основа на предположения(67) . Освен това квалифицирането не може да зависи от преценка, направена по време на предварителната процедура и въз основа на наличната на този етап информация(68) . По-нататък ще припомня, че не Общият съд е длъжен в рамките на своя контрол за законосъобразност да прецени съвместимостта на разглежданите помощи с общия пазар, а това следва да се направи от Комисията в рамките на предоставената ѝ от Договора изключителна компетентност. От друга страна, ще припомня и че започването на официална процедура по разследване не е възможност, а задължение (69) на Комисията, когато е в положение като разглежданото.
206. Накрая държа да подчертая, че ако Комисията действително да е длъжна да извърши надлежно разглеждане на жалбата, това задължение ѝ налага по-специално да започне официална процедура по разследване при обстоятелства като разглежданите.
207. Предвид тези обстоятелства считам, че третото правно основание е неоснователно.
208. С оглед на всички изложени съображения предлагам на Съда да отхвърли подадената от Комисията жалба като неоснователна.
VII – По съдебните разноски
209. Съгласно член 69, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, приложим към производството по обжалване по силата на член 118 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
210. В настоящото дело, тъй като изтъкнатите от Република Австрия и Комисията правни основания не са приети, те следва да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски.
VIII – Заключение
211. С оглед на изложените по-горе съображения предлагам Съдът да се произнесе по следния начин:
„1) Отхвърля жалбите.
2) Осъжда Република Австрия и Европейската комисия да заплатят съдебните разноски“.
(1) .
(2)  –	По този въпрос вж. Решение от 24 май 2011 г. по дело Комисия/Kronoply и Kronotex (C‑83/09 P, все още непубликувано в Сборника), постановено от голям състав, към което ще се върна по-нататък.
(3)  – T‑375/04, Сборник, стр. II‑4155, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“.
(4)  –	Tauernfleisch Vertriebs GmbH, Wech-Kärntner Truthahnverarbeitung GmbH, Wech-Geflügel GmbH и Johann Zsifkovics. Това са всички предприятия по австрийското право, специализирани в клане и разфасоване на животни.
(5)  – Наричано по-нататък „спорното решение“.
(6)  – Регламент на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член [88] от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).
(7)  – Тази фаза се урежда и от членове 4 и 5 от Регламент № 659/1999.
(8)  – Решение от 17 юли 2008 г. по дело Athinaïki Techniki/Комисия (C‑521/06 P, Сборник, стр. I‑5829, точка 33 и цитираната съдебна практика).
(9)  – Тази фаза се урежда и от членове 6 и 7 от Регламент № 659/1999.
(10)  – Решение от 2 април 2009 г. по дело Bouygues и Bouygues Télécom/Комисия (C‑431/07 P, Сборник, стр. I‑2665, точка 61 и цитираната съдебна практика).
(11)  – Съображение 2 от този регламент.
(12)  – 323/82, Recueil, стр. 3809. Според Съда заинтересовани са лицата, предприятията или обединенията, чиито интереси могат да бъдат евентуално засегнати от предоставянето на дадена помощ, тоест по-специално конкурентните предприятия и професионалните организации.
(13)  – Вж. Решение от 19 май 1993 г. по дело Cook/Комисия (C‑198/91, Recueil, стр. I‑2487, точка 24), Решение от 15 юни 1993 г. по дело Matra/Комисия (C‑225/91, Recueil, стр. I‑3203, точка 18) и Решение от 13 декември 2005 г. по дело Комисия/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (C‑78/03 P, Recueil, стр. I‑10737, точка 36).
(14)  – ОВ 2001, C 252, стр. 5, наричани по-нататък „Насоки за държавните помощи за реклама“.
(15)  – Точка 1.
(16)  – BGBl. 376/1992, наричано по-нататък „AMA-Gesetz 1992“.
(17)  – ОВ C 28, 2000 г., стр. 2.
(18)  – В рамките на втората част на първото правно основание жалбоподателите изрично поддържат, че Комисията е трябвало да започне официална процедура по разследване съгласно член 4, параграф 4 от Регламент № 659/1999, тъй като съществуват съмнения относно съвместимостта на разглежданите мерки с общия пазар.
(19)  – В това отношение жалбоподателите поддържат по-специално, че гаранция за качество като тази, от която се предвижда да се ползват етикетите „AMA“, не се отнася до понятието „развитие“ по смисъла на тази разпоредба.
(20)  – Решение от 10 юли 2008 г. по дело Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, Сборник, стр. I‑4951, точки 184—188).
(21)  – Решение от 11 септември 2008 г. (C‑75/05 P и C‑80/05 P, Сборник, стр. I‑6619).
(22)  – Решение от 22 декември 2008 г. (C‑487/06, Сборник, стр. I‑10515)
(23)  – 19/60, 21/60, 2/61 и 3/61, Recueil, стр. 559, 588.
(24)  – Решение от 15 юли 1963 г. (25/62, Recueil, стр. 197)
(25)  – Решение от 2 април 1998 г. по дело Комисия/Sytraval и Brink’s France (C‑367/95 P, Recueil, стр. I‑1719, точка 45).
(26)  – Решение по дело Комисия/Kronoply и Kronotex, посочено по-горе (точки 47 и 48, както и цитираната съдебна практика).
(27)  – Решение по дело Комисия/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, посочено по-горе (точка 34 и цитираната съдебна практика).
(28)  – Вж. Решение по дело Комисия/Kronofrance, посочено по-горе (точка 38 и посочената съдебна практика).
(29)  – Така по спора, по който е постановено Решение по дело Cook/Комисия, посочено по-горе, Съдът приема, че William Cook plc е „заинтересована страна“ по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО, доколкото последното произвежда същото оборудване като предприятието получател на помощта. Следователно William Cook plc трябва да се разглежда в това му качество като пряко и лично засегнато от съответното решение и поради това е допустимо да се иска отмяната на последното на основание член 230, четвърта алинея ЕО (точки 23, 25 и 26). По същия начин Съдът приема по спора, по който е постановено Решение по дело Matra/Комисия, посочено по-горе, че на Matra SA може да се признае качество на заинтересована страна, доколкото интересите му са били засегнати от предоставянето на спорната помощ „в качеството му на основен общностен производител на моторни превозни средства с едносегментен корпус и на бъдещ конкурент на предприятието [получател на помощта]“. Поради това Съдът е счел, че жалбата за отмяна, подадена срещу решението на Комисията, е допустима (точки 17, 19 и 20).
(30)  – Решение по дело Комисия/Aktionsgemeinscahft Recht und Eigentum, посочено по-горе (точка 37 и цитираната съдебна практика).
(31)  – Пак там.
(32)  – Курсивът е мой.
(33)  – Курсивът е мой.
(34)  – Вж. по този повод заключението на генералния адвокат Jacobs, представено по дело Комисия/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, посочено по-горе; заключението на генералния адвокат Mengozzi, представено по дело British Aggregates/Комисия, посочено по-горе, и накрая, заключението на генералния адвокат Jääskinen, представено по дело Комисия/Kronoply и Kronotex, посочено по-горе, както и по дело Белгия/Deutsche Post и др. (C‑148/09 P), което понастоящем е висящо пред Съда.
(35)  – Препращам към точки 103—113 от посоченото заключение.
(36)  – Решение на Общия съд от 10 декември 2008 г. (Т‑388/02).
(37)  – Решение от 2 септември 2010 г. по дело Комисия/Deutsche Post (C‑399/08 P, все още непубликувано в Сборника, точки 63 и 64, както и цитираната съдебна практика).
(38)  – Вж. също Решение от 18 ноември 2010 г. по дело NDSHT/Комисия (C‑322/09 P, все още непубликувано в Сборника, точка 59 и цитираната съдебна практика).
(39)  – Курсивът е мой.
(40)  – Вж. по-специално Решение по дело Комисия/Kronoply и Kronotex, посочено по-горе (точки 47 и 48, както и цитираната съдебна практика).
(41)  – Решение по дело Комисия/Sytraval и Brink’s France, посочено по-горе (точка 64).
(42)  – Решение от 15 юли 1964 г. по дело Costa (6/64, Recueil, стр. 1141, 1162), както и Решение от 22 юни 2006 г. по дело Белгия и Forum 187/Комисия (C‑182/03 и C‑217/03, Recueil, стр. I‑5479, точки 73 и 74).
(43)  – Решение по дело Комисия/Sytraval и Brink’s France, посочено по-горе (точка 62).
(44)  – Пак там (точка 64).
(45)  – Курсивът е мой.
(46)  – Вж. Решение по дело Bouygues и Bouygues Télécom/Комисия, посочено по-горе (точка 61, както и цитираната съдебна практика).
(47)  – Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе (точка 35, както и цитираната съдебна практика).
(48)  – Решение по дело British Aggregates/Комисия, посочено по-горе.
(49)  – Вж. по-специално Решение от 3 май 2001 г. по дело Португалия/Комисия (C‑204/97, Recueil, стр. I‑3175).
(50)  – Решение по дело Bouygues и Bouygues Télécom/Комисия, посочено по-горе (точка 63), както и Решение на Общия съд от 18 септември 1995 г. по дело SIDE/Комисия (T‑49/93, Recueil, стр. II‑2501, точка 60).
(51)  – Курсивът е мой.
(52)  – В това отношение е уместно да се припомни, че от общата структура на Договора следва, че предвидената в член 88 ЕО процедура никога не трябва да води до резултат, който противоречи на конкретните разпоредби на Договора. При това положение, когато някои от условията за предоставянето на държавна помощ нарушават други разпоредби на Договора, тя не може да бъде обявена за съвместима с общия пазар от Комисията (Решение от 15 април 2008 г. по дело Nuova Agricast, C‑390/06, Сборник, стр. I‑2577, точка 50 и цитираната съдебна практика).
(53)  – По принцип самият факт, че е имало дискусии между Комисията и съответната държава членка по време на фазата на предварително разглеждане на дадена помощ, както и че в тази рамка Комисията е могла да поиска допълнителна информация за мерките, подлежащи на контрол от нея, не може сам по себе си да се счита за доказателство, че тази институция е била изправена пред сериозни затруднения в преценката, които налагат да бъде започната предвидената в член 108, параграф 2 ЕО процедура. Все пак в съответствие със съдебната практика не може да се изключи, че съдържанието на водените между Комисията и засегнатата държава членка дискусии по време на предварителната фаза от процедурата, е могло при определени обстоятелства да разкрие наличието на такива затруднения (вж. Решение на Общия съд от 10 май 2000 г. по дело SIC/Комисия, T‑46/97, Recueil, стр. II‑2125, точка 89 и цитираната съдебна практика).
(54)  – Решение по дело Комисия/Sytraval и Brink’s France, посочено по-горе (точка 62).
(55)  – Решение по дело SIC/Комисия, посочено по-горе (точка 102 и цитираната съдебна практика).
(56)  – Пак там (точка 105 и цитираната съдебна практика).
(57)  – Пак там (точка 107 и цитираната съдебна практика).
(58)  – Решение по дело Bouygues и Bouygues Télécom/Комисия, посочено по-горе (точка 42 и цитираната съдебна практика).
(59)  – Вж. по-специално Решение от 10 юли 2001 г. по дело Ismeri Europa/Сметна палата (C‑315/99 P, Recueil, стр. I‑5281, точка 19), както и Решение от 30 септември 2003 г. по дело Freistaat Sachsen и др./Комисия (C‑57/00 P и C‑61/00 P, Recueil, стр. I‑9975, точка 47).
(60)  – Вж. член 10, параграф 1 и член 20, параграф 2, първо изречение от Регламент № 659/1999.
(61)  – Този формуляр е достъпен на следния интернет адрес: http://ec.europa.eu/eu_law/state_aids/state_aids_complaints_fr.htm.
(62)  – Решение по дело Комисия/Sytraval и Brink’s France, посочено по-горе (точка 62).
(63)  – Вж. Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, и Решение от 16 декември 2010 г. по дело Athinaïki Techniki/Комисия (C‑362/09 P, все още непубликувано в Сборника).
(64)  – Вж. по-специално посочените по-горе Решение по дело British Aggregates/Комисия (точка 114 и цитираната съдебна практика) и Решение по дело Комисия/Deutsche Post (точки 93—98).
(65)  – Решение по дело British Aggregates/Комисия, посочено по-горе (точка 113 и цитираната съдебна практика).
(66)  – 120/73, Recueil, стр. 1471.
(67)  – Решение по дело British Aggregates/Комисия, посочено по-горе (точка 111 и цитираната съдебна практика).
(68)  – Решение от 9 октомври 2001 г. по дело Италия/Комисия (C‑400/99 P, Recueil, стр. I‑7303, точка 58).
(69)  – Курсивът е мой.