62006CC0329
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
YVES BOT
föredraget den 14 februari 2008 (
1
)
Förenade målen C-329/06 och C-343/06
Arthur Wiedemann
Peter Funk
mot
mot
Land Baden-Württemberg
Stadt Chemnitz
”Direktiv 91/439/EEG — Ömsesidigt erkännande av körkort — Indragning av körkort i en medlemsstat på grund av narkotika- eller alkoholmissbruk — Nytt körkort som har utfärdats i en annan medlemsstat — Beslut att inte erkänna förarbehörigheten i den första medlemsstaten — Bosättning som inte överensstämmer med direktiv 91/439/EEG”
1.
De mål som här underställts domstolen ingår bland det redan stora antalet gemenskapsprocesser som avser ömsesidigt erkännande av körkort.
2.
Domstolen skall i de fem målen besvara frågan huruvida en medlemsstat får vägra att erkänna giltigheten av ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat, om innehavaren av körkortet har fått detta indraget inom den förstnämnda medlemsstatens territorium och ålagts att klara ett medicinskt-psykologiskt test för att erhålla ett nytt körkort.
3.
Det är fråga om att definiera räckvidden av medlemsstaternas skyldigheter enligt rådets direktiv 91/439/EEG (
2
), särskilt enligt artiklarna 7.1 a och b samt 8.2 och 8.4 i detta direktiv.
4.
I detta förslag till avgörande föreslår jag att domstolen skall slå fast att när en person har fått sitt körkort indraget i en medlemsstat, med motiveringen att han framfört motorfordon under påverkan av alkohol eller narkotika och att utfärdandet av ett nytt körkort med hänsyn till att han befinner sig i ett tillstånd där han är farlig är beroende av att han klarar ett medicinskt-psykologiskt test, har denna medlemsstat med stöd av artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 rätt att vägra erkänna giltigheten av ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat, om det i den utfärdande staten inte har gjorts något test på en nivå som är jämförbar med den nivå som krävs i den förstnämnda staten.
5.
Jag föreslår även att domstolen skall slå fast att om körkortsinnehavaren uppvisar ett potentiellt farligt beteende, bland annat mot bakgrund av de skäl som lett till att det första körkortet drogs in, har den medlemsstat som utfört kontrollen möjlighet att vidta tillfälliga åtgärder, som exempelvis att återkalla detta körkort under utfärdarstatens undersökning av villkoren för att nämnda körkort skall kunna erhållas.
6.
Jag preciserar att dessa fem mål avser samma rättsfråga och att jag i förevarande förslag till avgörande därför kommer att undersöka dem gemensamt.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
7.
I syfte att underlätta rörligheten för personer inom Europeiska gemenskapen eller att göra det lättare för dem att etablera sig i en annan medlemsstat än den där dessa personer har erhållit sitt körkort har i direktiv 91/439 principen om ömsesidigt erkännande av körkort införts. (
3
)
8.
De minimikrav för utfärdande av körkort som fastställs i detta direktiv har även till syfte att förbättra trafiksäkerheten i Europeiska unionen. (
4
)
9.
Artikel 7.1 a och b i detta direktiv har följande lydelse:
”1.   Körkort får dessutom endast utfärdas till
a)
sökande som har godkänts i ett körprov och ett kunskapsprov samt uppfyller de medicinska krav som fastställs i bilaga 2 och 3,
b)
sökande med permanent bosättningsort inom den medlemsstat som utfärdar körkortet eller som kan intyga att de har studerat där i minst sex månader [ (
5
)].”
10.
Körkort får enligt direktiv 91/439 framför allt inte utfärdas eller förnyas för sökande eller förare som är beroende av alkohol eller psykofarmaka.
11.
I punkterna 14.1 och 15.1 i bilaga 3 i detta direktiv föreskrivs nämligen följande:
”Körkort får inte utfärdas eller förnyas för sökande eller förare som är beroende av alkohol eller inte är i stånd att avstå från att föra fordon i alkoholpåverkat tillstånd.
För sökande eller förare som tidigare har varit beroende av alkohol får körkort utfärdas eller förnyas efter en intygad avhållsamhetsperiod, om detta stöds av ett läkarutlåtande och på villkor att regelbundna hälsokontroller genomförs.
…
Körkort skall inte utfärdas eller förnyas om sökande eller förare regelbundet och i sådana mängder som kan påverka körningen negativt använder psykofarmaka som kan försämra förmågan att köra säkert. Detta gäller för alla andra läkemedel eller kombinationer av läkemedel som påverkar körförmågan.”
12.
I artikel 8.2 i det nämnda direktivet föreskrivs att den medlemsstat där innehavaren av ett körkort har sin permanenta bosättningsort får tillämpa sina nationella bestämmelser om begränsning, återkallande, indragning eller annullering i fråga om körkort.
13.
Enligt artikel 8.4 första stycket i direktiv 91/439 får en medlemsstat också vägra att erkänna giltigheten av ett körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat till en person som inom dess territorium är föremål för någon av de ovannämnda åtgärderna.
14.
I artikel 12.3 i detta direktiv föreskrivs slutligen att ”[m]edlemsstaterna skall bistå varandra vid genomförandet av detta direktiv och skall om så behövs utbyta upplysningar om de körkort de har registrerat”.
B – De nationella bestämmelserna
15.
I 28 § första stycket i Verordnung über die Zulassung von Personen zum Strassenverkehr (förordning om personers tillträde till vägtrafik) (nedan kallad FeV) föreskrivs att innehavare av ett körkort som är utfärdat av en medlemsstat i Europeiska unionen har rätt att framföra fordon på Förbundsrepubliken Tysklands territorium.
16.
Enligt 28 § fjärde stycket punkt 3 FeV gäller detta tillstånd dock inte de personer beträffande vilka en domstol har beslutat att körkortet på det tyska territoriet tillfälligt eller slutgiltigt skall dras in eller en förvaltningsmyndighet har fattat ett omedelbart verkställbart eller slutgiltigt beslut om indragning.
17.
För övrigt beviljas med stöd av 28 § femte stycket FeV rätten att i Tyskland använda ett körkort som efter att ha varit föremål för någon av de åtgärder som avses i 28 § fjärde stycket punkt 3 FeV har erhållits i en unionsmedlemsstat, när skälen som har motiverat en indragning av rätten att framföra motorfordon eller förbudet att ansöka om denna rätt inte längre föreligger.
18.
I 11 § FeV föreskrivs att de personer som önskar erhålla ett körkort måste uppfylla de nödvändiga kraven på fysisk och psykisk lämplighet. Dessa krav är framför allt inte uppfyllda om innehavaren av körkortet är under inflytande av bedövningsmedel eller brukar cannabis.
19.
Vid betänkligheter om denne innehavares fysiska eller psykiska förmåga kan de behöriga myndigheterna kräva att denne företer ett läkarutlåtande för att kunna besluta om utfärdande eller förlängning av körkortet. (
6
)
20.
I de tyska bestämmelserna föreskrivs två typer av indragning. En förare kan vara föremål för en administrativ indragning av sitt körkort. När en förare omfattas av en sådan åtgärd skall han, för att få rätt att föra fordon, genom att förete ett medicinskt-psykologiskt utlåtande visa att han återigen är lämpad att föra fordon. Verwaltungsgericht Sigmaringen (Tyskland) har angett att det i ett sådant fall inte kan fastställas någon frist för verkan av beslutet om indragning.
21.
Förutom den administrativa indragningen föreskrivs i de tyska bestämmelserna likaså en straffrättslig indragning av körkortet med möjlighet att förbjuda innehavaren av det körkort som indragits att ansöka om ett nytt förartillstånd inom en frist på mellan sex månader och fem år. (
7
)
II – Bakgrund till förevarande mål om begäran om förhandsavgörande
A – Målen C-329/06 och C-343/06
1. Mål C-329/06
22.
Arthur Wiedemann, som är tysk medborgare, fick i april år 2004 sitt körkort indraget med motiveringen att han hade framfört motorfordon under påverkan av bedövningsmedel (heroin och cannabis). Arthur Wiedemanns begäran om omprövning av beslutet ogillades genom beslut av den 16 augusti 2004, som delgavs honom den 18 augusti 2004 och som vann laga kraft den 20 september 2004.
23.
Söndagen den 19 september 2004 utfärdade de behöriga tjeckiska myndigheterna ett körkort till Arthur Wiedemann. Körkortet på vilket det angavs en adress i Tyskland överlämnades till honom den 1 oktober 2004.
24.
Den 11 oktober 2004 förorsakade Arthur Wiedemann en trafikolycka på det tyska territoriet och hans körkort togs i beslag. Genom beslut av den 27 oktober 2004 fråntog Landratsamt Ravensburg (Tyskland) Arthur Wiedemann rätten att framföra motorfordon på det tyska territoriet med motiveringen att han på grund av sitt narkotikabruk fortfarande inte var lämpad att framföra motorfordon. Landratsamt Ravensburg återlämnade därefter sagda körkort till dess innehavare efter det att körkortet försetts med följande anteckning: ”Detta körkort ger inte behörighet att framföra motorfordon i Tyskland.”
25.
Arthur Wiedemann väckte efter avslaget på begäran om omprövning talan vid Verwaltungsgericht Sigmaringen.
2. Mål C-343/06
26.
Peter Funk, en tysk medborgare som efter att ha fällts för rattfylleri redan fått körförbud under en period på nio månader, fick genom ett administrativt beslut av den 15 juli 2003 av staden Chemnitz ånyo sitt körkort indraget, och detta av samma skäl. Efter företeende av ett medicinskt-psykologiskt läkarutlåtande avslogs Peter Funks begäran i december år 2003 om att återfå sagda körkort.
27.
Den 9 december 2004 erhöll Peter Funk ett körkort i Republiken Tjeckien utan att vara bosatt i denna medlemsstat.
28.
De tyska myndigheterna som informerats om att detta körkort existerade konstaterade att Peter Funk fortfarande inte hade visat att han var lämpad att framföra motorfordon. Sedan Peter Funk vägrat att låta sig undersökas i medicinskt och psykologiskt hänseende av sakkunniga upplyste de tyska förvaltningsmyndigheterna om att de kunde komma att dra in hans tjeckiska körkort.
29.
Eftersom han inte hade framgång med sin begäran om omprövning väckte Peter Funk talan vid Verwaltungsgericht Chemnitz (Tyskland).
B – Målen C-334/06–C-336/06
30.
Matthias Zerche, Steffen Schubert och Manfred Seuke, som är tyska medborgare, fick genom beslut i brottmålsförfarande sina tyska körkort indragna. Beslutet innebar även ett förbud att erhålla ett nytt körkort före utgången av en frist på ett flertal månader, med motiveringen att de hade framfört motorfordon alkoholpåverkade.
31.
Eftersom det inte hade framlagts några positiva utlåtanden av sakkunniga i medicinskt och psykologiskt hänseende ogillades härefter de tre berördas ansökningar om att erhålla ett nytt körkort.
32.
Efter utgången av spärrperioden erhöll Matthias Zerche, Steffen Schubert och Manfred Seuke ett körkort i Republiken Tjeckien. Den adress som förekommer på dessa tre körkort är i vart och ett av fallen en adress i Tyskland.
33.
De tyska myndigheterna beordrade efter att ha fått kännedom om existensen av dessa nya körkort de tre körkortsinnehavarna att förete ett utlåtande av sakkunniga i medicinskt och psykologiskt hänseende. Eftersom de tre körkortsinnehavarna inte efterkom denna begäran beslutade de tyska förvaltningsmyndigheterna att frånta dem rätten att använda sina tjeckiska körkort på det tyska territoriet.
34.
Eftersom Matthias Zerche, Steffen Schubert och Manfred Seuke inte hade någon framgång med sin begäran om omprövning väckte de talan vid Verwaltungsgericht Chemnitz.
III – Tolkningsfrågorna
35.
I mål C-329/06 beslutade Verwaltungsgericht Sigmaringen att vilandeförklara detta och ställa följande frågor till domstolen:
”1)
Skall artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439/EEG tolkas så, att en indragning av ett körkort genom ett förvaltningsbeslut i bosättningsstaten på grund av bristande lämplighet som förare inte hindrar utfärdandet av ett körkort i en annan medlemsstat och att bosättningsstaten i princip även måste erkänna detta körkort?
2)
Skall [artiklarna] 1.2, artikel 7.1 a, artikel 8.2, artikel 8.4 i direktiv 91/439 samt bilaga 3 till detta, jämförda med varandra, tolkas så, att bosättningsstaten inte är skyldig att erkänna giltigheten av ett körkort som innehavaren, efter det att hans körkort har indragits i bosättningsstaten, orättmätigt har förvärvat genom att medvetet vilseleda körkortsmyndigheten i utfärdarstaten och utan att på nytt ha bevisat att han är lämplig som förare eller innehavaren har erhållit körkortet i hemligt samförstånd med tjänstemännen vid myndigheten i utfärdarstaten?
3)
Skall artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 tolkas så, att bosättningsstaten efter det att dess förvaltningsmyndigheter har dragit in ett körkort kan skjuta upp erkännandet av ett körkort som utfärdats i en annan medlemsstat eller förbjuda användandet av körkortet medan utfärdarstaten prövar om detta körkort som erhållits på ett otillbörligt sätt skall dras in?”
36.
I mål C-343/06 beslutade Verwaltungsgericht Chemnitz att vilandeförklara detta och ställa följande frågor till domstolen:
”1)
Får en medlemsstat enligt artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439/EEG kräva att innehavaren av ett körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat hos de inhemska förvaltningsmyndigheterna skall ansöka om ett erkännande av rätten att begagna sig av detta körkort, om innehavaren av det utländska EU-körkortet tidigare har fått sitt körkort indraget i landet eller om körkortet på något annat sätt har annullerats?
Om frågan skall besvaras nekande:
2)
Skall artikel 1.2 jämförd med artikel 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 tolkas så, att en medlemsstat inom sitt territorium får vägra att erkänna ett körkort som har utfärdats i en annan medlemsstat, om innehavaren av EU-körkortet tidigare har fått sitt körkort indraget av den behöriga administrativa myndigheten i denna medlemsstat, eftersom det enligt den förstnämnda medlemsstatens rättsordning vid ett förvaltningsrättsligt körkortsingripande såsom indragning eller annullering av körkortet inte föreligger någon spärrtid för att körkortet skall kunna utfärdas på nytt och eftersom ett anspråk på ett nytt körkort uppstår först när den enskilde – vilket är en materiell förutsättning för att körkortet skall utfärdas på nytt – har ingett ett i den nationella rätten reglerat medicinskt-psykologiskt intyg efter ett föreläggande från förvaltningsmyndigheten?
Om frågan skall besvaras nekande:
3)
Skall artikel 1.2 jämförd med artikel 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 tolkas så, att en medlemsstat inom sitt territorium kan vägra att erkänna ett körkort som har utfärdats i en annan medlemsstat, om innehavaren av EU-körkortet tidigare har fått sitt körkort indraget i landet och om det utifrån objektiva indikationer (personen är inte bosatt i den medlemsstat som har utfärdat körkortet och personen har förgäves ansökt om nytt körkort i landet) kan konstateras att det enda syftet med att erhålla ett utländskt EU-körkort är att kringgå det inhemska förfarandets stränga materiella krav när ett körkort skall utfärdas på nytt, särskilt det medicinsk-psykologiska utlåtandet?”
37.
I målen C-335/06 och C-336/06 beslutade Verwaltungsgericht Chemnitz att vilandeförklara dessa och ställa följande frågor till domstolen:
”1)
Får en medlemsstat enligt artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439/EEG kräva att innehavaren av ett körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat hos den inhemska myndigheten skall ansöka om ett erkännande av rätten att begagna sig av detta körkort, om innehavaren av det utländska EU-körkortet tidigare har fått sitt körkort indraget i landet eller om körkortet på något annat sätt har annullerats?
Om frågan skall besvaras nekande:
2)
Skall artikel 1.1 jämförd med artikel 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 tolkas så, att en medlemsstat inom sitt territorium kan vägra att erkänna ett körkort som har utfärdats i en annan medlemsstat, om innehavaren av EU-körkortet tidigare har fått sitt körkort indraget i landet eller om körkortet på något annat sätt har annullerats, om spärrtiden för ett nytt utfärdande av ett inhemskt körkort som förordnades i samband med detta ingripande hade löpt ut innan körkortet utfärdades i en annan medlemsstat och om det utifrån objektiva indikationer (personen är inte bosatt i den medlemsstat som har utfärdat körkortet och personen har förgäves ansökt om nytt körkort i landet) kan konstateras att det enda syftet med att erhålla ett utländskt EU-körkort är att kringgå det inhemska förfarandets stränga materiella krav när ett körkort skall utfärdas på nytt, särskilt det medicinsk-psykologiska utlåtandet?”
38.
Frågan från Verwaltungsgericht Chemnitz i mål C-334/06 är identisk med den andra frågan från denna domstol i målen C-335/06 och C-336/06.
IV – Bedömning
39.
Den fråga som har ställts i målen vid de nationella domstolarna är huruvida bestämmelserna i artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 skall tolkas så, att de utgör hinder för en medlemsstat att vägra erkänna giltigheten av ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat, med motiveringen att innehavaren av detta körkort i den förstnämnda staten har varit föremål för indragning på grund av att han framfört ett motorfordon under påverkan av narkotika eller alkohol, vilken åtgärd eventuellt åtföljts av en spärrperiod, och att utfärdandet av ett nytt körkort i den förstnämnda medlemsstaten är beroende av att en undersökning i medicinskt och psykologiskt hänseende godkänns.
40.
Europeiska gemenskapernas kommission anser att den mottagande medlemsstaten i princip inte skall kontrollera huruvida villkoren för att utfärda ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat har iakttagits, om detta körkort har utfärdats i enlighet med artikel 1.1 i detta direktiv. Kommissionen har dock tillagt att om utfärdarstaten anser att körkortet har utfärdats med åsidosättande av gemenskapsrätten kan innehavaren av detta körkort i så fall inte åberopa principen om ömsesidigt erkännande.
41.
Under alla förhållanden anser kommissionen att den mottagande medlemsstaten förfogar över andra medel för att invända mot att ett sådant körkort erkänns. Denna medlemsstat kan dra in körkortet med stöd av artikel 8.2 i nämnda direktiv, på grund av att innehavaren handlat felaktigt efter det att det andra körkortet utfärdades. Den mottagande medlemsstaten kan dessutom på grundval av artikel 12.3 i direktiv 91/439 informera utfärdarstaten om de befintliga bristerna eller också med stöd av artikel 227 EG inleda ett förfarande gentemot denna medlemsstat.
42.
Jag delar inte kommissionens uppfattning och detta av följande skäl.
43.
Med direktiv 91/439 eftersträvas två syften, nämligen syftet att säkerställa säkerheten och syftet att underlätta rörligheten för personer, utan att det ena förtar betydelsen av det andra. Ingen bestrider detta, eftersom det är otänkbart att medge att rörligheten för personer skall kunna underlättas om det är till förfång för deras säkerhet.
44.
De med hänvisning till förevarande mål viktigaste bestämmelserna är bestämmelser om förebyggandet av den risk som de personer som missbrukar alkohol eller narkotika eller som är beroende därav utsätter de andra vägtrafikanterna för.
45.
Bestämmelserna i nämnda direktiv eller bestämmelserna i bilagorna till detta gör detta särskilt tydligt genom det sätt på vilket de åtgärder föreskrivs och beskrivs som är avsedda att avvärja den fara som sådana förare medför, nämligen genom att de fråntas rätten att framföra motorfordon så länge som de är fortsatt farliga i trafiken eller så länge som de åtgärder, som är avsedda att hindra att detta faretillstånd uppkommer eller återuppstår, inte har genomförts eller följts.
46.
I artikel 7.1 a i direktiv 91/439 hänvisas nämligen till bilaga 3 till detta. Enligt punkterna 14 och 15 i denna bilaga är det förbjudet att utfärda eller förnya ett körkort till en person som är beroende av alkohol eller narkotika eller som utan att vara beroende regelbundet brukar eller missbrukar alkohol eller narkotika. (
8
)
47.
De medicinska krav som uppställs för lämplighet som förare i Republiken Tjeckien regleras genom lag nr 361/2000 om vägtrafik. Den medicinska lämpligheten för att framföra motorfordon är enligt bestämmelserna i denna lag den fysiska och psykiska lämpligheten. Denna lämplighet bedöms, på begäran av den som ansöker om körkort, av en läkare som utfärdar ett läkarutlåtande över huruvida sökanden är lämplig som förare.
48.
I det av läkaren utfärdade utlåtandet skall sökandens upplysningar och undersökningen av dennes hälsotillstånd beaktas.
49.
Enligt nämnda lag nr 361/2000 har de personer som lider av sådana beteendestörningar som beror på alkoholberoende eller beroende av psykofarmaka inte rätt att framföra motorfordon.
50.
I målen vid de nationella domstolarna synes de fem innehavarna av tjeckiska körkort till de behöriga tjeckiska myndigheterna således endast ha lämnat ett läkarintyg, i vilket deras lämplighet att framföra motorfordon intygades.
51.
Direktiv 91/439, i vilket minimikraven för att erhålla körkort fastställs, kräver enligt min mening inte att medlemsstaterna av sökanden skall kräva mer än enbart ett läkarintyg angående lämpligheten att framföra motorfordon, som utfärdats av en läkare.
52.
Det kan nämligen inte rimligen krävas av varje medlemsstat att deras behöriga myndigheter, i avsaknad av sådana särskilda tecken som avslöjas vid en normal läkarundersökning, systematiskt kontrollerar varje sökande och bland annat ålägger honom att låta ta blodprover, för att kontrollera att han inte är påverkad av narkotika eller alkohol.
53.
Jag anser däremot att en mer ingående undersökning av den medicinska förmågan att framföra motorfordon skall genomföras, till exempel när körkortsinnehavaren, förutom det föregående fallet, har förorsakat en olycka efter att ha brukat narkotika eller alkohol och hans körkort dragits in på grund härav. Detta gäller även när det är allmänt känt, eller när vissa beteenden visar, att denna person sannolikt är beroende av dessa medel.
54.
Mot bakgrund av målet att förbättra trafiksäkerheten är det enligt min mening denna innebörd som gemenskapslagstiftaren har velat ge punkterna 14 och 15 i bilaga 3 till direktiv 91/439, nämligen att undvika att personer som inte är lämpliga att framföra motorfordon – eftersom de brukar farliga ämnen – kan erhålla behörigheten härtill.
55.
I nämnda direktiv har det, för att de ändamål som fastställts däri skall kunna uppnås, införts ett för alla medlemsstaterna gemensamt förfarande för utfärdande av körkort samt, för de sålunda utfärdade körkorten, fastställts den fördelen att principen om ömsesidigt erkännande är tillämplig. (
9
)
56.
Det finns dock en inskränkning till detta ömsesidiga erkännande.
57.
I artikel 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 föreskrivs att om innehavaren av ett körkort är föremål för en åtgärd såsom begränsning, återkallande, indragning och annullering inom en medlemsstats territorium får denna medlemsstat vägra att erkänna giltigheten av ett körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat.
58.
Syftet med denna bestämmelse är att uppnå det mål att förbättra trafiksäkerheten som fastställts i detta direktiv. Den ger en medlemsstat möjlighet att försäkra sig om att de personer som den bedömer vara olämpliga att framföra motorfordon – eftersom de är farliga – inte kan åberopa ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat.
59.
Som en följd av den i nämnda direktiv föreskrivna principen om ömsesidigt erkännande medför direktivet dessutom att medlemsstaterna åläggs en skyldighet till lojalt samarbete som bland annat visas i två särskilt klara bestämmelser, i artikel 2.2 och i artikel 12.3 i direktivet.
60.
I artikel 2.2 i direktiv 91/439 föreskrivs att medlemsstaterna skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att förhindra att körkort förfalskas.
61.
Enligt artikel 12.3 i detta direktiv skall medlemsstaterna bistå varandra vid genomförandet av bestämmelserna i det nämnda direktivet och vid behov utbyta upplysningar om de körkort de har registrerat.
62.
Domstolen, vid vilken talan i det förgångna har väckts i olika frågor, särskilt frågan om principen om det ömsesidiga erkännandet, har utvecklat en rättspraxis och därvid bland annat angett att det ömsesidiga erkännandet är obligatoriskt och innebär att den mottagande medlemsstaten förbjuds att kontrollera förfarandet i utfärdarstaten.
63.
Domstolen har alltsedan domen i målet Skanavi och Chryssanthakopoulos (
10
) hållit fast vid linjen att det ömsesidiga erkännandet av körkort är formlöst, vilket domstolen har bekräftat i domarna i målen Awoyemi (
11
) och kommissionen mot Nederländerna (
12
).
64.
Domstolen har i dessa två domar dessutom angett att skyldigheten enligt direktiv 91/439 att ömsesidigt erkänna körkort är klar och ovillkorlig och inte lämnar medlemsstaterna något utrymme för skönsmässig bedömning avseende tillvägagångssätt för att uppfylla den. (
13
)
65.
En motsatt lösning skulle innebära att det nödvändiga ömsesidiga förtroende som medlemsstaterna enligt principen om ömsesidigt godkännande skall känna på området förbrukas. (
14
)
66.
De fall som nu har anhängiggjorts vid domstolen skiljer sig dock helt från de fall som domstolen har haft att avgöra hittills.
67.
I domen i det ovannämnda målet Kapper har domstolen visserligen medgett att det inte ankommer på den mottagande medlemsstaten att kontrollera att alla de villkor som krävs för att erhålla ett körkort är uppfyllda, särskilt villkoret avseende körkortsinnehavarens permanenta bosättningsort. Denna kontroll ankommer endast på den medlemsstat som utfärdar ett körkort och som ensam är behörig att säkerställa att körkort utfärdas med iakttagande av de villkor som krävs. (
15
)
68.
Vad avser artikel 8.2. och 8.4 i direktiv 91/439 har domstolen i domen i det ovannämnda målet Kapper slagit fast att en medlemsstat inte på obestämd tid kan vägra att, med avseende på en person som på sitt territorium har varit föremål för åtgärder avseende indragning eller annullering av ett tidigare körkort som har utfärdats av denna stat, erkänna giltigheten av ett körkort som en annan medlemsstat utfärdar efter den tillfälliga spärrperioden för att erhålla ett nytt körkort. (
16
)
69.
Det skall dock påpekas att i domen i det ovannämnda målet Kapper vägrade den mottagande medlemsstaten att erkänna det körkort som en annan medlemsstat utfärdat enbart med motiveringen att villkoret om bosättning i artikel 7.1 b i direktiv 91/439 inte var uppfyllt.
70.
Ett sådant villkor kan enligt min mening inte jämställas med ett villkor avseende den fysiska eller psykiska lämpligheten, såsom fallet är i de förevarande målen. Oavsett om bosättningsorten ligger inom den mottagande medlemsstatens territorium eller inom territoriet för den medlemsstat som har utfärdat körkortet, påverkar den inte alls säkerheten för vägtrafikanterna, i motsats till ett sådant farligt beteende som beteendet hos de fem berörda personerna i de förevarande målen.
71.
Det är nu fråga om att avgöra fall i vilka en medlemsstat till innehavaren av ett körkort – utan hänsyn till de restriktiva åtgärder i fråga om rätten att framföra motorfordon som på grund av hans beroende av alkohol eller narkotika har vidtagits gentemot honom – har utfärdat ett körkort utan att beakta de i direktivet fastställda bestämmelserna.
72.
Undersökningen av de faktiska omständigheterna i målen vid de nationella domstolarna visar otvetydigt det bedrägliga uppsåtet hos innehavarna av de omtvistade körkorten.
73.
Det tycks först och främst, såsom Arthur Wiedemann har förklarat i sitt yttrande, som om de berörda personerna begav sig till Republiken Tjeckien, eftersom de visste att den medicinsk-psykologiska undersökning som i Tyskland krävs för att ett nytt körkort skall kunna utfärdas inte krävdes i den förstnämnda staten och att de inte behövde ange skälen till att det tyska körkortet hade dragits in.
74.
Det skall härvidlag påpekas att detta är en allmänt känd upplysning, eftersom det finns specialiserade webbplatser på Internet, på vilka det på tyska anges att denna undersökning, som kallas ”Idiotentest”, inte krävs för att ett körkort skall kunna utfärdas i Republiken Tjeckien. (
17
)
75.
Arthur Wiedemann förklarade därefter att han hade börjat delta i möten med arbetsgrupper för att lösa sina narkotikaproblem, men att han dock hade upphört med dessa möten när han underrättades om att det inte krävdes någon medicinsk-psykologisk undersökning i Republiken Tjeckien.
76.
Samtliga dessa omständigheter visar att bestämmelserna i direktiv 91/439, som kan framstå som underordnade när de väsentliga formkrav som föreskrivs i direktivet iakttogs vid utfärdandet av körkortet, däremot blev mycket viktiga i ett bedrägerisammanhang och att den omständigheten att de hade kringgåtts hade varit den nödvändiga förutsättningen för att genomföra det ifrågavarande bedrägeriet.
77.
Så förhåller det sig med bestämmelsen avseende den i artikel 7.1 b i direktiv 91/439 angivna behörigheten för den medlemsstat som utfärdar körkortet.
78.
Detta villkor om bosättning under minst sex månader på den utfärdande medlemsstatens territorium innan körkortet erhålls visar sig vara nödvändigt för att de läkarundersökningar som föreskrivs i direktivet skall kunna genomföras. Detsamma gäller begäran om upplysningar och det nödvändiga utbytet av dessa, i enlighet med bestämmelserna i artikel 12.3 i detta direktiv.
79.
Av dessa skäl kan rättspraxis i det ovannämnda målet Kapper inte med någon giltighet överföras på förevarande fall, då förhållandena i de nu aktuella tvisterna är helt annorlunda.
80.
Av samma skäl kan principen om ömsesidigt erkännande i dessa fall inte tillämpas på vanligt och traditionellt sätt.
81.
En sådan tillämpning får i nämnda fall till följd att bedrägeriet underlättas eller godkänns och att den potentiella farosituationen därmed förstärks och på så sätt står i direkt strid med det i direktiv 91/439 angivna syftet att förbättra trafiksäkerheten.
82.
Inte bara rättsordningen utan också vanligt sunt förnuft medför att det i en sådan situation måste anses att bedrägeriet leder till att det ömsesidiga förtroendet förbrukas och att medlemsstaterna måste ges en möjlighet att kontrollera på vilka villkor utfärdandet av körkortet har kunnat utverkas.
83.
Själva karaktären på de bestämmelser som införts genom direktiv 91/439 innebär att för att säkerhetsmålet skall uppnås – åtminstone på de väsentliga områden som uttryckligen beaktas i direktivet – måste det ömsesidiga erkännandet av körkortet motsvaras av ett ömsesidigt erkännande av indragningarna eller annulleringarna av nämnda körkort eller andra inskränkningar i rätten att framföra motorfordon som meddelats av de skäl på grund av vilka det enligt direktivet krävs att medlemsstaterna vidtar identiska åtgärder för kontroll av lämpligheten att framföra motorfordon.
84.
Denna kompletterande form av ömsesidigt erkännande är enligt min mening en skyldighet som åvilar medlemsstaterna till följd av artikel 2.2 i direktiv 91/439. Genom denna artikel åläggs medlemsstaterna att vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att förhindra att körkort förfalskas. Jag kan inte se varför begreppet förfalskning endast skulle omfatta den materiella förfalskningen av en administrativ handling.
85.
Detta begrepp skall, såvida det inte förlorar all sin ändamålsenliga mening, förstås så, att det även avser de fall i vilka en oärlig person genom bedrägeri utverkar en administrativ handling som under föregivande av äkta handling skenbart tillerkänner honom en rätt som han i själva verket är fråntagen.
86.
Denna skyldighet som åvilar medlemsstaterna medför följaktligen en skyldighet att utbyta information enligt artikel 12.3 i direktiv 91/439. Det ankommer på medlemsstaterna att genomföra förutsättningarna för att förverkliga denna skyldighet.
87.
Går inte detta ankommer det på gemenskapslagstiftaren att med stöd av subsidiaritetsprincipen genomföra dessa förutsättningar. De bör knappast vara mer komplicerade än det införande av nätverk – som redan genomförts mellan vissa medlemsstater – av register utgörande straffregister som, för övrigt, normalt skall innehålla nödvändig information om de domstolsbeslut som avser inskränkning, indragning eller annullering av rätten att framföra motorfordon.
88.
Så länge som de harmoniserade villkoren inte utgör en realitet anser jag dock, redan för säkerhets skull, att en medlemsstat som objektivt kan anse att de bestämmelser om skydd för tredje man som antagits genom direktiv 91/439 inte har tillämpats, har rätt att kontrollera villkoren för att tillämpa principen om ömsesidigt erkännande.
89.
Detta är fallet bland annat när enbart läsningen av körkortet visar att minimikravet på faktisk bosättning enligt artikel 7.1 b i detta direktiv inte har uppfyllts och att den berörda personen inom den medlemsstat som utfört kontrollen hade varit föremål för ett indragande av körkortet, åtföljt av en skyldighet att bli godkänd vid en medicinsk-psykologisk undersökning för att ett nytt körkort skulle kunna utfärdas.
90.
Jag anser att kontrollmedlemsstaten inom denna ram har rätt att vid tvekan vända sig till den medlemsstat som har utfärdat körkortet så att denna, såsom endast den kan göra, kan avgöra giltigheten av den handling som den har utfärdat.
91.
I de förevarande målen innebär detta att den medlemsstat som utfärdat körkortet måste kontrollera om innehavaren av körkortet, mot bakgrund av de omständigheter som har lett till att det första körkortet drogs in och mot bakgrund av den fara han utgör för de andra vägtrafikanterna, är föremål för en läkarundersökning vars nivå kan jämföras med nivån på den medicinsk-psykologiska undersökningen.
92.
Om en undersökning vars nivå kan jämföras med den nivå som krävs i den förstnämnda medlemsstaten, genom vilken körkortsinnehavarens fysiska och psykiska förmåga och särskilt hans beroende av narkotika och alkohol kontrolleras, har utförts av den medlemsstat som utfärdat körkortet, anser jag att den förstnämnda medlemsstaten skall erkänna det sålunda utfärdade körkortet, i enlighet med artikel 1.2 i direktiv 91/439.
93.
Om den medlemsstat som har utfärdat körkortet informerar den förstnämnda medlemsstaten om att den inte hade kännedom om denne körkortsinnehavares förflutna och att det på grund härav inte har utförts någon ingående läkarundersökning som visar att han återigen är lämplig att framföra motorfordon, anser jag däremot att den förstnämnda medlemsstaten undantagsvis, med stöd av artikel 8.2 och 8.4 i detta direktiv, har rätt att med hänsyn till den fara som innehavaren i fråga har visat sig utgöra, vägra erkänna giltigheten av detta körkort.
94.
Den möjlighet som de behöriga myndigheterna har att kontrollera en förare som har ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat, och att i förekommande fall kontrollera giltigheten av detta körkort hos myndigheterna i den medlemsstat som har utfärdat körkortet, strider enligt min mening inte mot principen om ömsesidigt erkännande.
95.
Det förhåller sig annorlunda endast i det fall då den medlemsstat som utför kontrollen inte ex officio erkänner körkortet eller om detta körkort inte var erkänt som giltigt även om kontrollen inte hade visat på något onormalt.
96.
Kommissionen själv har i en rekommendation framhållit att kontrollen, och då särskilt den gränsöverskridande kontrollen, är ett viktigt och effektivt sätt att förhindra och minska antalet olyckor. (
18
)
97.
Att inte erkänna att en medlemsstat har denna möjlighet strider enligt min mening mot den målsättning att förbättra trafiksäkerheten som eftersträvas med direktiv 91/439 och som kommissionen har förespråkat. (
19
)
98.
Kommissionen har dessutom erinrat om att den bristande trafiksäkerheten är en av de främsta angelägenheterna för vägtrafikanterna och att av samtliga transportsätt är bilen farligast och kostar flest människoliv. (
20
)
99.
Kommissionen har även angett att det ankommer på medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att uppnå det mål som fastställts i vitboken, vilket är att halvera antalet trafikdödade. (
21
)
100.
I detta avseende visar fallet Arthur Wiedemann att det farliga beteendet kvarstod, eftersom han, mindre än en månad efter det att han erhöll sitt tjeckiska körkort, återigen förorsakade en olycka på det tyska territoriet.
101.
En sådan lösning strider enligt min mening inte mot domstolens rättspraxis.
102.
Det har av domen i det ovannämnda målet Kapper nämligen framgått att det endast var bosättningsvillkoret som var i fråga.
103.
Det kan även invändas att domstolen i sitt beslut i det ovannämnda målet Halbritter återigen har medgett att medlemsstaterna inte har rätt att ännu en gång kontrollera att villkoren för att utfärda körkort har iakttagits och att det i det fallet var fråga om villkoret avseende den fysiska och psykiska lämpligheten. (
22
)
104.
Myndigheterna i den medlemsstat som utfärdat körkortet i målet Halbritter hade dock, till skillnad från i de förevarande målen, redan kontrollerat körkortsinnehavarens fysiska och psykiska lämplighet genom att just undersöka om denne fortfarande var narkotikapåverkad. (
23
)
105.
Eftersom kontrollen redan hade gjorts och de österrikiska myndigheterna hade funnit att sökanden i fysiskt och psykiskt hänseende var lämplig att framföra motorfordon hade Förbundsrepubliken Tyskland inte längre rätt att kräva att körkortsinnehavaren skulle genomgå en medicinsk-psykologisk undersökning och de kunde därmed inte heller vägra erkänna detta körkort.
106.
Slutligen skiljer sig de förevarande målen även från omständigheterna i målet Kremer. (
24
) I det sistnämnda målet hade Förbundsrepubliken Tyskland nämligen ex officio vägrat erkänna ett körkort som utfärdats av Konungariket Belgien, utan att först försäkra sig om att Konungariket Belgien hade utfört de nödvändiga kontrollerna av den fysiska och psykiska lämpligheten.
107.
Verwaltungsgericht Sigmaringen har dessutom begärt att domstolen skall klargöra huruvida den medlemsstat på vars territorium körkortsinnehavaren har varit föremål för en indragning av ett första körkort, under den undersökning som den medlemsstat som har utfärdat körkortet utför av villkoren för att erhålla ett körkort, kan vidta tillfälliga åtgärder för att dra in det andra körkortet.
108.
I avvaktan på beslutet från utfärdarstaten kan enligt min mening den medlemsstat som har utfört kontrollen med giltig verkan dra in det omtvistade körkortet genom en åtgärd som här får karaktären av ett nödvändigt skydd av tredje man.
109.
Det är enligt min mening inte tänkbart att en ny olycka måste inväntas eller att en ny överträdelse skall begås för att den medlemsstat som har utfört kontrollen skall tillåtas vidta åtgärder.
110.
En annorlunda ståndpunkt vore i själva verket att all förebyggande politik förnekas. Det är dock känt att den bör inta en dominerande plats på området för trafiksäkerhet. En sådan inställning skulle även med rätta uppröra allmänheten och innebära att gemenskapsbestämmelsernas effektivitet och användbarhet ifrågasattes.
111.
Av samtliga dessa skäl anser jag att de frågor som ställts skall besvaras på följande sätt.
112.
När en person har fått sitt körkort indraget i en medlemsstat, med motiveringen att han framfört motorfordon under påverkan av alkohol eller narkotika, och då utfärdandet av ett nytt körkort med hänsyn till den fara han utgör i trafiken är beroende av att han godkänns vid en medicinsk-psykologisk undersökning, har denna medlemsstat med stöd av artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 rätt att vägra erkänna giltigheten av ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat, om det inte i den medlemsstat som utfärdat körkortet har genomförts en undersökning vars nivå är jämförbar med den nivå som krävs i den förstnämnda staten.
113.
Artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 skall dessutom tolkas så, att de inte utgör hinder för att en medlemsstat vidtar tillfälliga åtgärder, som exempelvis återkallande av körkortet, under tiden som den medlemsstat som har utfärdat körkortet undersöker villkoren för att erhålla detta körkort, om innehavaren av nämnda körkort uppvisar ett potentiellt farligt beteende.
V – Förslag till avgörande
114.
Med hänsyn till det ovan anförda föreslår jag att domstolen skall besvara frågorna från Verwaltungsgericht Sigmaringen och Verwaltungsgericht Chemnitz på följande sätt:
Artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 i rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort skall tolkas så, att de inte utgör hinder för en medlemsstat att vägra erkänna giltigheten av ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat – när innehavaren av detta körkort har fått ett körkort indraget i förstnämnda medlemsstat, med motiveringen att han framfört motorfordon under påverkan av alkohol eller narkotika, och då utfärdandet av ett nytt körkort med hänsyn till att han utgör en trafikfara är beroende av att han godkänns vid en medicinsk-psykologisk undersökning – om det inte i den medlemsstat som har utfärdat körkortet har genomförts en undersökning vars nivå är jämförbar med den nivå som krävs i den förstnämnda staten.
Artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 skall för övrigt tolkas så, att de inte utgör hinder för att en medlemsstat vidtar tillfälliga åtgärder, som exempelvis återkallelse av körkortet, under tiden som den medlemsstat som har utfärdat körkortet undersöker villkoren för att erhålla detta körkort, om innehavaren av nämnda körkort uppvisar ett potentiellt farligt beteende.
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
2
)	Rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort (EGT L 237, s. 1; svensk specialutgåva, område 7, volym 4, s. 22).
(
3
)	Se artikel 1 i detta direktiv.
(
4
)	Se fjärde skälet.
(
5
)	Enligt artikel 9 första stycket i direktiv 91/439 är den permanenta bosättningsorten den plats där en person normalt bor, det vill säga under minst 185 dagar varje kalenderår. Om körkortsinnehavaren är studerande i denna medlemsstat skall han bevisa att han sedan åtminstone sex månader är etablerad i nämnda stat.
(
6
)	11 § punkterna 2 och 3 FeV.
(
7
)	69 § och 69a § i den tyska strafflagen.
(
8
)	Se punkterna 14, 14.1 första stycket, 15 och 15.1 i nämnda bilaga 3.
(
9
)	Se artikel 1.2 i direktiv 91/439.
(
10
)	Dom av den 29 februari 1996 i mål C-193/94, Skanavi och Chryssanthakopoulos (REG 1996, s. I-929), punkt 26.
(
11
)	Dom av den 29 oktober 1998 i mål C-230/97, Awoyemi (REG 1998, s. I-6781), punkt 41.
(
12
)	Dom av den 10 juli 2003 i mål C-246/00, kommissionen mot Nederländerna (REG 2003, s. I-7485), punkt 60.
(
13
)	Se domarna i de ovannämnda målen Awoyemi (punkt 42) och kommissionen mot Nederländerna (punkt 61).
(
14
)	Se punkterna 35–40 i generaladvokaten Légers förslag till avgörande i målet Kapper (dom av den 29 april 2004 i mål C-476/01, REG 2004, s. I-5205).
(
15
)	Punkterna 46–48 och angiven rättspraxis.
(
16
)	Se domen i det ovannämnda målet Kapper (punkt 76) och beslut av den 6 april 2006 i mål C-227/05, Halbritter, punkt 37.
(
17
)	Se bland annat webbplatsen www.fahrschulvermittlung.com.
(
18
)	Se kommissionens rekommendation av den 6 april 2004 om efterlevnadskontroller inom trafiksäkerhetsområdet (EUT L 111, s. 75).
(
19
)	Se kommissionens vitbok av den 12 september 2001, rubricerad ”Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden” (KOM(2001)370 slutlig). Det skall även erinras kommissionens publikation ”Rädda 20000 liv på våra vägar. Ett gemensamt ansvar”, som finns tillgänglig på webbsidan http://ec.europa.eu/transport/roadsafety_library/rsap/rsap_fr.pdf, inom ramen för det Europeiska åtgärdsprogrammet för trafiksäkerhet – Att halvera antalet dödsoffer i trafiken i Europeiska unionen till år 2020: ett gemensamt ansvar (KOM(2003)311 slutlig).
(
20
)	Se den ovannämnda vitboken (s. 70).
(
21
)	Ibidem (s. 73).
(
22
)	Se punkt 34 i detta beslut.
(
23
)	Se punkt 31 i samma beslut.
(
24
)	Beslut av den 28 september 2006 i mål C-340/05, Kremer.