62002CC0415_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Europeiska gemenskapernas kommission har väckt talan mot Konungariket Belgien för att den åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 11 i rådets direktiv 69/335/EEG av den 17 juli 1969 om indirekta skatter på kapitalanskaffning (nedan kallat direktiv 69/335 eller direktivet)(2), genom att, i samband med transaktioner för bildande av bolag, för ökning av kapitalet, för skapande av värdepappersfonder eller för utfärdande av obligationslån, beskatta utställande av värdepappersemissioner och, när det gäller innehavarpapper, överlämnande av sådana värdepapper till tecknarna.
I – Tillämpliga bestämmelser
Gemenskapsbestämmelserna
2. I artikel 10 i direktiv 69/335 föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna får, utöver skatten på kapitaltillskott, inte påföra bolag, sammanslutningar eller juridiska personer som bedriver verksamhet i vinstsyfte, någon annan skatt eller avgift, av vad slag det än må vara, avseende
a) transaktioner som avses i artikel 4(3) ;
b) tillskott, lån eller tjänster som ett led i transaktioner som avses i artikel 4;
c) registrering eller någon annan formalitet som föregår utövandet av en verksamhet och som ett bolag, en sammanslutning eller en juridisk person som bedriver verksamhet i vinstsyfte kan tvingas genomgå på grund av sin rättsliga form.”
3. I artikel 11 i samma direktiv föreskrivs vidare följande:
”Medlemsstaterna skall från all beskattning undanta:
a) upprättande, utfärdande, börsregistrering, utsläppande på marknaden av eller handel med sådana värdepapper, oberoende av vem som har utfärdat dem,
b) lån, inklusive statliga skuldebrev, till följd av utfärdade obligationer eller andra överlåtbara värdepapper, oberoende av vem som har utfärdat dem, och samtliga andra formaliteter som hänger samman med dessa eller upprättande, utfärdande, börsregistrering, utsläppande på marknaden av eller handel med sådana obligationer eller andra överlåtbara värdepapper.”
4. I artikel 12 föreskrivs dock följande:
”1. Utan hinder av artiklarna 10 och 11 kan medlemsstaterna uppbära
a) skatter på överlåtelse av värdepapper, oberoende av om dessa utgår med fast belopp eller inte,
(…).”
De nationella bestämmelserna
5. Enligt artiklarna 120 och 121 i den belgiska lagen om stämpelskatt (Code des Taxes Assimilées au Timbre, nedan kallad lagen om stämpelskatt), skall skatt på börstransaktioner (taxe sur les opérations de bourse, nedan kallad börstransaktionsskatten), som slutförs och verkställs i Belgien, bland annat läggas på varje form av utställande (délivrance) till tecknaren av aktier eller obligationer rörande belgiskt eller utländskt kapital, till följd av att sådana värdepapper utfärdats, erbjudits eller sålts genom inbjudan till allmänheten.
6. Enligt artikel 159 i lagen om stämpelskatt skall dessutom skatt på överlämnande av innehavarpapper (taxe sur les livraisons de titres au porteur) påföras bland annat vilket som helst faktiskt överlämnande (livraison) av innehavarpapper rörande belgiskt och utländskt kapital, till följd av teckning.
II – Bakgrund och förfarande
7. Den 10 maj 1999 sände kommissionen, eftersom den ansåg att lagen om stämpelskatt och börstransaktionsskatten strider mot artikel 11 i direktiv 69/335, en formell underrättelse till Konungariket Belgien, i vilken det anmodades att inkomma med ett yttrande inom två månader. De belgiska myndigheterna besvarade denna skrivelse den 2 augusti 1999. Kommissionen var inte nöjd med svaren, varför den, genom ett motiverat yttrande av den 26 januari 2000, anmodade Konungariket Belgien att vidta nödvändiga åtgärder för att få det omtvistade åsidosättandet att upphöra. Den 19 november 2002 väckte kommissionen, till följd av Konungariket Belgiens underlåtenhet att rätta sig efter yttrandet, förevarande talan vid domstolen.
8. Kommissionen och Konungariket Belgien har yttrat sig skriftligen vid domstolen.
III – Bedömning
9. Kommissionen har gjort gällande att Konungariket Belgien genom de två omtvistade skatterna åsidosatt förbudet i artikel 11 i direktiv 69/335 mot att uppbära skatt på alla former av utfärdande av värdepapper. Enligt kommissionen omfattar detta förbud med nödvändighet de aktuella skatterna, eftersom dessa, genom att transaktioner såsom utställande och överlämnande av värdepappersemissioner omfattas, i själva verket påförs själva transaktionen för utfärdande av dessa värdepapper, antingen det handlar om utfärdande av aktier i samband med transaktioner för bildande av bolag, för ökning av kapitalet eller för skapande av värdepappersfonder, eller om utfärdande av obligationslån.
10. Den belgiska regeringen har bestridit detta påstående och anfört de skäl som jag i det följande kommer att återge.
11. För att bättre avgränsa frågan skall det erinras om att syftet med direktiv 69/335 är att ”främja den fria rörligheten för kapital, vilken är av grundläggande betydelse för upprättandet av en ekonomisk union med liknande egenskaper som en inre marknad”.(4)
12. I direktivet har det, för att detta syfte skall uppnås, införts ett system på grundval av vilket kapitalanskaffning skall påföras en enda skatt (skatt på kapitaltillskott) ”som kan tas ut en enda gång inom den gemensamma marknaden och som är lika stor i samtliga medlemsstater”,(5) med undantag av de skatter av olika art eller vikt som uttryckligen anges i artikel 12 i direktivet.(6)
13. Detta framgår klart både av den rapport som bifogades förslaget till detta direktiv, i vilken det angivits att det ”i detta förslag till direktiv föreskrivs att indirekta skatter på kapitalanskaffning, med undantag för skatt på tillskott skall avskaffas” ,(7) och av sista skälet i direktivet, i vilket det klargörs att ”bibehållandet av andra indirekta skatter med samma egenskaper som skatt på kapitaltillskott eller stämpelskatt på värdepapper skulle kunna innebära en risk för att de mål som eftersträvas med de åtgärder som föreskrivs i detta direktiv äventyras. Dessa skatter skall därför avskaffas.”
14. Förbudet enligt artikel 11 i direktivet mot att ta ut skatter ”i någon som helst form på utfärdandet av aktier, bolagsandelar eller sådana värdepapper” skall således anses omfatta inte endast det verkliga utfärdandet av nya värdepapper av det emitterande bolaget, utan även utställandet och överlämnandet av dessa värdepapper till tecknaren. Skälet till detta är helt enkelt att kapitalet skall vara verksamt och således att dess anskaffning – oavsett om den sker i syfte att bilda ett bolag, att öka kapitalet eller att utfärda ett obligationslån – inte kan äga rum utan utställande eller överlämnande av värdepapper till tecknarna. Att då beskatta sådana transaktioner skulle ur ekonomisk synpunkt vara likvärdigt med att beskatta själva utfärdandet av dem och således i huvudsak den anskaffning av kapital som de representerar.
15. Härav följer att uttrycket ”utfärdande” i artikel 11 skall tolkas så att det i sig även innefattar utställandet (eller, när det gäller innehavarpapper, överlämnandet) av värdepappren till tecknarna.
16. Denna uppfattning förefaller även indirekt bekräftas av domstolens rättspraxis. I denna har det klart uttalats att den aktuella bestämmelsen, mot bakgrund av direktivets syften, skall tolkas extensivt.
17. I dom av den 27 oktober 1998 i de förenade målen C-31/97 och C-32/97 har domstolen nämligen klargjort att ”artikel 11 b i direktivet (69/335) skall tolkas så, att förbudet att beskatta ett obligationslån omfattar beskattning av återbetalning av ett sådant lån”. Och detta eftersom ”[ä]ven om det således är riktigt att direktivet inte uttryckligen nämner återbetalning av obligationslån
är det icke desto mindre så, att om det vore förbjudet att ta ut en skatt när ett obligationslån utfärdas men tillåtet att göra så när ett sådant lån återbetalas, skulle det, i strid med direktivets syfte, medföra att lånet, betraktat i sin helhet som en transaktion för kapitalanskaffning, blev föremål för beskattning”.(8)
18. Det absoluta förbudet mot att ta ut skatt ”av vad slag det än må vara” på utfärdandet av värdepapper avser just ”transaktioner som, betraktade i sin helhet, skall anses vara en transaktion för kapitalanskaffning”, och således även sådana transaktioner som är absolut nödvändiga för att konkret genomföra dessa.
19. Enligt den belgiska regeringen skall ”utfärdandet” av värdepapper enligt artikel 11 däremot särskiljas från tecknarnas förvärv av sådana värdepapper, vilket får till följd att förbudet mot skatteuttag endast gäller utfärdandet och inte förvärvet.
20. Enligt den belgiska regeringen bekräftas detta framför allt indirekt av ett förslag till direktiv, som dock inte antagits, rörande indirekta skatter på transaktioner angående värdepapper (nedan kallat förslaget till direktiv av år 1976).(9) I detta förslag gjordes uttryckligen åtskillnad mellan ”utfärdande av värdepapper och det första förvärvet av dessa värdepapper i samband med utfärdandet”,(10) varvid utfärdandet definierades som ”emittentens utställande av värdepapper av den som utfärdat dem”.(11) I förslaget föreskrevs uttryckligen ett förbud mot att beskatta de båda transaktionerna.
21. Enligt den belgiska regeringen behåller medlemsstaterna, med hänsyn till att förslaget inte fullföljdes, möjligheten att beskatta det första förvärvet av värdepapper i samband med utfärdandet. Däremot har de inte rätt att beskatta ”utfärdandet” av dessa värdepapper, i den mening som avses i artikel 11 i direktiv 69/335.
22.
Detta argument är enligt min mening mycket långsökt. Såsom kommissionen har påpekat var det i själva verket en helt annan motivering för denna åtskillnad som angavs i förslaget. I artikel 2.1 i förslaget föreskrevs nämligen att ”varje utställande eller förvärv av värdepapper [och, vilket jag påpekar, även utfärdandet och förvärvet av värdepapper i samband med utfärdandet] [utgör] en särskild beskattningsbar transaktion”. Det bör således klargöras att om förslaget till direktiv hade antagits skulle förbudet enligt artikel 11 i direktiv 69/335 i vart fall fortsätta att gälla för båda de transaktioner som är föremål för åtskillnaden. I huvudsak bekräftade således förslaget endast vad som redan gäller enligt artikel 11 i direktivet
23. Vad därefter särskilt avser börstransaktionsskatten har den belgiska regeringen, med hänvisning till domstolens rättspraxis,(12) anfört att förbudet för medlemsstaterna att beskatta transaktionerna i artikel 11 i direktivet avser ”kapitalassociationer” (det vill säga emittenterna av värdepappren) och inte investerarna (det vill säga de första tecknarna av dessa värdepapper). Börstransaktionsskatten påförs för övrigt inte alla transaktioner med värdepapper, utan endast transaktioner genom yrkesmässig förmedling. Syftet med börstransaktionsskatten är nämligen att skatt skall påföras de transaktioner med värdepapper som utförs på beställning av börsen. Följaktligen är det inte de emitterande bolagen som skall betala börstransaktionsskatten utan endast de börsaktörer som utför medlingstransaktioner angående värdepapper för sina kunder (köpare, säljare eller tecknare), även om skattebördan i fråga senare skjuts över på kunderna. Enligt den belgiska regeringen skall av detta slutsatsen dras att denna skatt inte omfattas av direktivets tillämpningsområde.
24. Jag noterar dock först och främst att det stöd för detta argument som finns i domstolens rättspraxis endast består i att domstolen hittills, i fråga om direktiv 69/335, endast har avgjort tvister angående skatter som påförs ”kapitalassociationer”. Enligt min mening är det dock uppenbart att detta är en rent tillfällig omständighet, och således kan den inte i sig utgöra ett giltigt argument.
25. Frånsett detta har jag i vart fall svårt att se hur den belgiska regeringens anmärkning skall kunna påverka den aktuella frågan. Såsom kommissionen har påpekat förbjuds i direktivet endast andra skatter på kapitalanskaffning än skatt på kapitaltillskott och de skatter som anges i artikel 12, oavsett om de som drabbas av skatten är mellanhänderna eller deras kunder investerarna (på vilka skatten överförs). Frågan huruvida börstransaktionsskatten skall anses vara tillåten påverkas således inte.
26. Vad den belgiska regeringen har åberopat avseende skatten på utställande av innehavarpapper (se ovan punkt 6) till stöd för att denna skatt inte omfattas av förbudet i artikel 11 i direktivet är enligt min mening inte heller övertygande. Den belgiska regeringen har noterat att man bör hålla den ”immateriella” transaktionen för utfärdandet av värdepappret åtskilt från den ”materiella” transaktionen för utställandet (délivrance) och för överlämnandet (livraison) av detta värdepapper till tecknaren. Den sistnämnda transaktionen är helt skild från och oberoende av den förstnämnda transaktionen och skulle enligt den belgiska regeringen således kunna beskattas självständigt. Detta skulle dessutom kunna motiveras av den funktion som skatten på utställande av innehavarpapper har i ett land som Belgien, i vilket innehavarpapper fortfarande förekommer i fysisk form. Det är nämligen just i syfte att modernisera de belgiska finansmarknaderna och uppmuntra investerarna att genomföra transaktioner med ”immateriella” värdepapper som det i den omtvistade lagstiftningen har införts en skatt som kan likställas med stämpelskatten på överlämnandet av innehavarpapper.
27. Det framgår emellertid av sista skälet i direktivet att det bland annat just är de ” indirekta skatter med samma egenskaper
som ... stämpelskatt på värdepapper
[som] skulle kunna innebära en risk för att de mål som eftersträvas med åtgärder[na] i ... direktiv[et] äventyras, och därför måste avskaffas”.(13)
28. Vidare saknar den omständigheten betydelse i detta sammanhang. Det kan i vart fall inte utgöra en giltig motivering för att beskatta utställande av innehavarpapper att denna skatt har till syfte att avstyra överlämnandet av fysiska värdepapper i syfte att modernisera de belgiska finansmarknaderna. En sådan målsättning kan, i likhet med vad som sker i andra medlemsstater, uppnås med hjälp av olika medel och medel som är mer förenliga med skyldigheterna enligt direktivet, exempelvis genom ett förbud för kapitalassociationer att utfärda innehavarpapper.
29. För att visa att den åtskillnad som den belgiska regeringen, i syfte att motivera skatten i fråga, har gjort mellan utfärdandet av innehavarpapper och deras överlämnande till tecknaren saknar relevans, är det enligt min mening framför allt den argumentation som angivits ovan (punkt 14) som är avgörande, det vill säga att de två transaktionerna är två sidor av samma sak, såvitt gäller syftet med kapitalanskaffningen. Att beskatta den sistnämnda transaktionen skulle således vara likvärdigt med att ytterligare en skatt togs ut vid kapitalanskaffning. Detta skulle klart strida mot det ovannämnda syftet med direktivet.
30. Skattskyldighetens uppkomst för de två omtvistade skatterna – det vill säga utställandet av värdepappersemissioner till tecknarna (i fallet börstransaktionsskatt) och det faktiska överlämnandet av innehavarpappren från nyemission till tecknarna (i fallet skatt på utställande av innehavarpapper) – omfattas i båda fallen av begreppet ”utfärdande” av värdepapper enligt artikel 11 i direktiv 69/335, och skall således anses vara icke beskattningsbara transaktioner i den mening som avses i denna bestämmelse.
31. Frågan kvarstår emellertid huruvida dessa transaktioner ändå inte är beskattningsbara enligt artikel 12.1 a i direktivet. Enligt denna artikel får, utan hinder av artikel 11 (och av artikel 10), ”överlåtelse av värdepapper” beskattas.
32. Enligt den belgiska regeringen innehåller denna artikel ett uttryckligt undantag från de bestämmelser som föregår den, och begränsar således omfattningen av förbuden mot dessa skatter. Enligt den belgiska regeringen omfattas således även utställandet (eller överlämnandet) av värdepappren till tecknaren av denna bestämmelse.
33. Enligt den belgiska regeringen är kommissionens tolkning – att uttrycket ”överlåtelse” av värdepapper i artikel 12 med nödvändighet förutsätter att det finns en föregående ägare till dessa värdepapper och att således utställandet av dessa eller, i fråga om innehavarpapper, deras överlämnande till tecknarna redan har skett – felaktig. En sådan tolkning bekräftas inte av lydelsen av eller av förarbetena till direktiv 69/335, och strider dessutom mot vad domstolen slagit fast i domen i målet Codan. I denna har, fortfarande enligt den belgiska regeringen, en extensiv tolkning av artikel 12 godtagits.(14)
34. Kommissionen har bestridit detta påstående med argument som, vilket jag omedelbart säger, förefaller vara mer övertygande.
35. Kommissionen har allmänt sett och inledningsvis påpekat att denna artikel, i sin egenskap av undantagsbestämmelse, skall ges en restriktiv tolkning för att syftet och omfattningen av de allmänna bestämmelserna i direktivet skall påverkas så litet som möjligt. Jag vill tillägga att det således är tillämpningsområdet för artikel 12 som skall inskränkas genom en extensiv tolkning av artikel 11, och inte tvärtom!
36. Denna tolkning, som stöds av gemenskapens fasta rättspraxis, motsägs enligt min mening inte av domen i målet Codan, vilken den belgiska regeringen har åberopat.
37. Det skall erinras om att i det målet hade en kapitalassociation med säte i Danmark överklagat den danska skattemyndighetens beslut att påföra den en skatt på överlåtelse av aktier, och hävdat att artikel 12.1 a i direktivet endast tillåter att medlemsstaterna tar ut skatt på sådana transaktioner angående värdepapper som utförs på börsen, eller avseende börsnoterade bolag. Till stöd för detta åberopade associationen de danska och tyska språkversionerna av artikel 12, vilka innehåller uttrycket ”skatter på börstransaktioner” i stället för uttrycket ”skatter på överlåtelse av värdepapper”, vilket däremot används i alla de andra språkversionerna av direktivet. Domstolen godtog dock inte detta skäl, och framför allt inte att tolkningen av bestämmelsen skulle differentieras beroende på språkversion. Domstolen fastställde i stället följande: ”Att bortse från en tydlig formulering i de flesta språkversionerna av artikel 12.1 a i direktivet och sålunda göra skillnad mellan börsnoterade och icke börsnoterade bolag, skulle inte bara strida mot kravet på en enhetlig tolkning av direktivet utan även medföra att konkurrensen snedvrids och att vissa bolag avhålls från att inträda på börsen” (punkt 29).
38. Domstolen valde således inte mellan att göra en mer eller mindre extensiv tolkning av artikel 12.1 a i direktivet, utan den valde att säkerställa en enhetlig tolkning av denna för att hindra snedvridning av konkurrensen. Enligt min mening stödjer domen således inte den uppfattning som den belgiska regeringen har framfört i förevarande mål.
39. Enligt kommissionen, med vilken jag instämmer, skall – sedan detta fastställts – artikel 12 tolkas så att bestämmelsen hänför sig till alla ”överlåtelser” av värdepapper, dock med undantag just för deras utställande eller, när det gäller innehavarpapper, deras överlämnande till tecknarna.
40. Sådana transaktioner omfattas till sin natur nämligen inte i teknisk mening av uttrycket ”överlåtelse”, utan utgör snarare ett närmast ”ursprungligt” förvärv av värdepappret, ett förvärv som just manifesterar det första innehavet av detta. Det är således först i fråga om de transaktioner som följer på detta förvärv som man kan tala om en verklig ”överlåtelse”.
41. I detta avseende är det uppenbart att om artikel 12.1 a skulle tolkas så att medlemsstaterna tilläts att beskatta även det emitterande bolagets utställande av värdepapper till tecknaren, skulle förbudet i artikel 11 att beskatta utfärdandet av värdepapper förlora sin betydelse, i strid med den tolkning som angivits ovan (punkt 35).
42. Såsom framgår av det ovannämnda förslaget till direktiv av år 1976 är det riktigt att förbudet att beskatta alla ”transaktioner angående värdepapper skulle ha varit den bästa lösningen, från en väl fungerande kapitalmarknads synpunkt”.(15) I samma förslag hade kommissionen emellertid även förklarat att en strikt tillämpning av detta förbud inte var möjlig på grund av ”medlemsstaternas budgetära behov”.
43. För att tillgodose sådana behov har, genom artiklarna 11 och 12.1 a i direktiv 69/335, således endast beskattning av transaktioner för överlåtelse tillåtits, vilka på grund av att de sker efter utställandet (eller efter överlämnandet) av värdepappren är ovidkommande för kapitalanskaffningen och i högre grad utgör egentliga ”värdepapperstransaktioner”.
44. Den motsatta tolkningen skulle enligt min mening strida mot direktivets syfte och den rättspraxis som hänför sig till detta. Jag tror nämligen inte att man på allvar kan betvivla att det förhållandet att en indirekt skatt på förvärv av värdepappersemissioner bibehålls i vissa medlemsstater och inte i andra skulle kunna utgöra just ett av de hinder för den fria rörligheten för kapital vars avskaffande är direktivets syfte.
45. Jag föreslår således att domstolen skall fastställa att Konungariket Belgien har åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 11 i direktiv 69/335 genom att, i samband med transaktioner för bildande av bolag, för ökning av kapitalet, för skapande av värdepappersfonder eller för utfärdande av obligationslån, beskatta utställande av värdepappersemissioner och, när det gäller innehavarpapper, överlämnande av sådana värdepapper till tecknarna.
IV – Rättegångskostnader
46. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om så har yrkats. Eftersom kommissionen har yrkat detta, och med hänsyn till min ståndpunkt i fråga om målets avgörande, anser jag att sökandens yrkande skall bifallas.
V – Förslag till avgörande
47. Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag således att domstolen skall fastställa följande:
1)
Konungariket Belgien har åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 11 i rådets direktiv 69/335/EEG om indirekta skatter på kapitalanskaffning genom att, i samband med transaktioner för bildande av bolag, för ökning av kapitalet, för skapande av värdepappersfonder eller för utfärdande av obligationslån, beskatta utställande av värdepappersemissioner och, när det gäller innehavarpapper, överlämnande av sådana värdepapper till tecknarna.
2) Konungariket Belgien skall ersätta rättegångskostnaderna.
(1) .
(2)
EGT L 249, s. 25.
(3) I artikel 4 förtecknas sådana transaktioner som skall omfattas av skatt på kapitaltillskott, som till exempel bildande av aktiebolag eller ökning av kapitalet i en kapitalassocciation genom överföring av tillgångar av alla slag (artikel 4.2 a och c), samt sådana transaktioner som kan omfattas av denna skatt, som till exempel lån som kapitalassociationer upptar, om långivaren har rätt till en andel i associationens vinst (artikel 4.2 c).
(4) 	Dom av den 20 april 1993 i de förenade målen C-71/91 och C-178/91, Ponente Carni (REG 1993, s. I–1915), punkt 19.
(5) 	Dom av den 20 april 1993 i det ovannämnda målet Ponente Carni, punkt 19.
(6)
Dom av den 2 februari 1988 i mål 36/86, Dansk Sparinvest (REG 1988, s. 409).
(7)
Dokument IV/KOM(64) 526 slutlig, av den 14 december 1964, s. 7–8. Min kursivering.
(8)
Dom av den 27 oktober 1998 i de förenade målen C‑31/97 och C‑32/97, FECSA och Autopistas Concessionaria Española (REG 1998, s. I‑6491), punkterna 18 och 19. Min kursivering.
(9)
EGT C 133, s. 1
(10) 	Se artikel 4. 1 a i detta förslag, i vilken utfärdandet definieras som “emittentens överlåtande av värdepapper, däribland det överlåtande som följer av överföring av reserver”.
(11)
Se punkt V i bilagan till detta förslag.
(12)
Den belgiska regeringen har hänvisat till samma domar som kommissionen har angivit, och särskilt av den 2 februari 1988 i det ovannämnda målet Dansk Sparinvest, och dom av den 25 maj 1989 i mål 15/88, SpAMaxiDi (REG 1989, s. 1391).
(13)
Min kursivering.
(14) 	Dom av den 17 december 1998 i mål C-236/97, Codan (REG 1998, s. I-8679).
(15)
Se fjärde skälet i detta förslag till direktiv.