62007CC0388
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JÀN MAZÁK
föredraget den 23 september 2008 (
1
)
Mål C-388/07
The Queen, på begäran av:
The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing
(Age Concern England)
mot
Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform
”Direktiv 2000/78 — Likabehandling i arbetslivet — Åldersdiskriminering — Uppsägning på grund av pensionering — Motivering”
I — Inledning
1.
High Court of Justice, Queen’s Bench division (Administrative Court) (Förenade kungariket) har genom beslut av den 24 juli 2007 (
2
) ställt flera frågor till domstolen angående tolkningen av rådets direktiv 2000/78/EG av den om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet. (
3
) High Court of Justice har ställt dessa frågor för att få klarhet i huruvida direktivet utgör hinder för nationell lagstiftning som syftar till att införliva direktivets bestämmelser om åldersdiskriminering. Enligt denna lagstiftning har arbetsgivare, under vissa förutsättningar, rätt att tvångspensionera arbetstagare som är 65 år eller äldre.
2.
Denna fråga har uppkommit i samband med en talan som väckts av The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing (Age Concern England) mot Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform, genom vilken Age Concern England har ifrågasatt lagenligheten av denna lagstiftning.
3.
I förevarande mål, vilket efter domarna i målen Mangold, (
4
) Lindorfer, (
5
) Palacios de la Villa (
6
) och Bartsch (
7
) kommer att bidra till den rättspraxis som är under utveckling på området åldersdiskriminering, har domstolen ombetts att ytterligare klargöra innebörden av medlemsstaternas skyldigheter avseende det förbud mot åldersdiskriminering som föreskrivs i artikel 2 i direktiv 2000/78, i synnerhet vad beträffar den grad av precision som krävs vid införlivande av detta förbud med nationell rätt.
II — Tillämpliga bestämmelser
A — Gemenskapsrätten
4.
Direktiv 2000/78 antogs med stöd av artikel 13 EG. Skälen 1, 14 och 25 i detta direktiv lyder:
”1.
Enligt artikel 6 i Fördraget om Europeiska unionen bygger Europeiska unionen på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och på rättsstatsprincipen, vilka principer är gemensamma för medlemsstaterna, och unionen skall som allmänna principer för gemenskapsrätten respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och såsom de följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner.
…
14.
Detta direktiv påverkar inte de nationella bestämmelserna om pensionsålder.
…
25.
Förbudet mot åldersdiskriminering är en viktig faktor för att uppnå de mål som fastställs genom riktlinjerna för sysselsättning och för att uppmuntra mångfald inom sysselsättningen. Särbehandling på grund av ålder kan dock motiveras under vissa förhållanden och kräver alltså särskilda bestämmelser som kan variera efter förhållandena i medlemsstaterna. Det är följaktligen mycket viktigt att göra en skillnad mellan berättigad särbehandling, särskilt sådan som motiveras av de legitima målen för sysselsättningspolitiken, arbetsmarknaden och yrkesutbildningen och den diskriminering som bör vara förbjuden.
…”
5.
I artikel 1 i direktiv 2000/78 föreskrivs att syftet med direktivet är följande:
”[A]tt fastställa en allmän ram för bekämpning av diskriminering i arbetslivet på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning, för att principen om likabehandling skall kunna genomföras i medlemsstaterna”.
6.
I artikel 2, i vilken begreppet diskriminering definieras, föreskrivs följande:
”1.   I detta direktiv avses med principen om likabehandling att det inte får förekomma någon direkt eller indirekt diskriminering på någon av de grunder som anges i artikel 1.
2.   Enligt punkt 1 skall
a)
direkt diskriminering anses förekomma när en person på någon av de grunder som anges i artikel 1 behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation,
b)
indirekt diskriminering anses förekomma när en skenbart neutral bestämmelse eller ett skenbart neutralt kriterium eller förfaringssätt särskilt missgynnar personer med en viss religion eller övertygelse, ett visst funktionshinder, en viss ålder, eller en viss sexuell läggning jämfört med andra personer, om inte
i)
bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet objektivt motiveras av ett berättigat mål och om medlen för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga, eller
ii)
när det gäller personer med ett visst funktionshinder, arbetsgivaren eller varje person eller organisation på vilken detta direktiv är tillämpligt är skyldig, enligt den nationella lagstiftningen, att vidta lämpliga åtgärder i enlighet med principerna i artikel 5 för att undanröja de nackdelar som denna bestämmelse, detta kriterium eller förfaringssätt för med sig.
…”
7.
I artikel 6 anges följande skäl för befogad särbehandling på grund av ålder:
”1.   Utan hinder av artikel 2.2 får medlemsstaterna föreskriva att särbehandling på grund av ålder inte skall utgöra diskriminering om särbehandlingen på ett objektivt och rimligt sätt inom ramen för nationell rätt kan motiveras av ett berättigat mål som rör särskilt sysselsättningspolitik, arbetsmarknad och yrkesutbildning, och sätten för att genomföra detta syfte är lämpliga och nödvändiga.
I sådan särbehandling kan i synnerhet följande inbegripas:
a)
införande av särskilda villkor för tillträde till anställning och till yrkesutbildning, anställnings- och arbetsvillkor, inbegripet villkor för avskedande och löner, för ungdomar och äldre arbetstagare samt underhållsskyldiga personer i syfte att främja deras anställbarhet eller att skydda dem,
b)
fastställande av minimivillkor avseende ålder, yrkeserfarenhet eller anställningstid för tillträde till anställningen eller för vissa förmåner förknippade med anställningen,
c)
fastställande av en högsta åldersgräns för rekrytering, grundat på den utbildning som krävs för tjänsten i fråga eller på att det krävs en rimligt lång anställningsperiod innan personen i fråga skall pensioneras.
2.   Utan hinder av artikel 2.2 får medlemsstaterna föreskriva att följande inte utgör diskriminering på grund av ålder: fastställande av åldersgräns för att, när det gäller företags- och yrkesbaserade system för social trygghet, komma ifråga för pensions- eller invaliditetsförmåner, inbegripet fastställande av olika åldersgränser för arbetstagare eller grupper eller kategorier av arbetstagare och för tillämpningen inom ramen för dessa system av ålderskriterier för försäkringstekniska beräkningar, under förutsättning att detta inte leder till diskriminering på grund av kön.”
B — Tillämpliga nationella bestämmelser
8.
I beslutet om hänskjutande anges att det före den 1 oktober 2006 inte fanns några lagbestämmelser i Förenade kungariket som förhindrade åldersdiskriminering i arbetslivet. Arbetsgivare kunde säga upp arbetstagare som hade uppnått arbetsgivarens normala pensionsålder, eller, om det inte fanns någon sådan normal pensionsålder, vid 65 års ålder. Enligt artiklarna 109 och 156 i 1996 års lag om anställdas rättigheter (Employment Rights Act 1996) (nedan kallad 1996 års lag) hade arbetstagarna i dessa fall inte rätt till något avgångsvederlag.
9.
Den 3 april 2006 införlivade Förenade kungariket direktiv 2000/78 med nationell rätt genom att anta en förordning om likabehandling i arbetslivet (i fråga om ålder) (Employment Equality (Age) Regulations 2006, SI 1031/2006) (nedan kallad förordningen).
10.
I regulation 3 i förordningen anges vad som avses med begreppen direkt och indirekt diskriminering i nationell rätt, enligt följande:
”1)   I denna förordning ska en person (A) anses diskriminera en annan person (B) om
a)
A, på grund av B:s ålder, behandlar B mindre förmånligt än A behandlar eller skulle behandla andra personer, eller om
b)
A tillämpar en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt på B som A tillämpar eller skulle tillämpa på samma sätt på personer vilka inte är i samma åldersgrupp som B, men
i)
som innebär eller skulle innebära att personer i samma åldersgrupp som B särskilt missgynnas jämfört med andra personer och
ii)
som innebär att B faktiskt missgynnas, och om
A inte kan visa att behandlingen eller, i förekommande fall, bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet utgör en proportionerlig åtgärd för att uppnå ett berättigat mål.”
11.
I regulation 30 i förordningen föreskrivs i form av en undantagsbestämmelse följande:
”1)   Denna bestämmelse är tillämplig på arbetstagare i den mening som avses i section 230.1 i 1996 års lag, statligt anställda, anställda vid House of Commons och anställda vid House of Lords.
2)   Ingen av bestämmelserna i avdelning 2 eller 3 ska innebära att det är otillåtet att säga upp en person på vilken denna bestämmelse är tillämplig och som är 65 år eller äldre, när skälet för uppsägningen är pensionering.
3)   Frågan huruvida skälet för en uppsägning är pensionering i den mening som avses i denna bestämmelse ska fastställas i enlighet med section 98ZA–98ZF i 1996 års lag.”
12.
Enligt den hänskjutande domstolen innebär regulation 30 i förordningen att en arbetstagare som är 65 år eller äldre enligt nationell rätt inte med framgång kan göra gällande att hans eller hennes uppsägning utgör otillåten åldersdiskriminering när ”skälet för uppsägningen är pensionering”.
13.
Huruvida detta är fallet eller inte beror på tillämpningen av kriterierna i bilaga 8 i förordningen. Dessa kriterier varierar beroende på huruvida arbetstagaren är 65 år eller äldre, huruvida arbetsgivaren har fastställt en normal pensionsålder, och huruvida arbetsgivaren har följt förfarandet i bilaga 6 till förordningen.
14.
Enligt bilaga 6 måste en arbetsgivare som har för avsikt att göra gällande att ”skälet för uppsägningen är pensionering”, i syfte att åberopa regulation 30 i förordningen, ge arbetstagaren ett varsel på mellan sex månader och ett år om det planerade datumet för uppsägning, och inom samma frist informera arbetstagaren om att denne har rätt att begära att inte bli uppsagd på grund av pensionering. Arbetstagaren har sedan en formell rätt att begära att inte bli uppsagd på grund av pensionering, och arbetsgivaren är skyldig att beakta begäran i enlighet med de förfaranden som anges i bilaga 6 till förordningen. Arbetsgivaren är emellertid inte skyldig att bevilja en sådan begäran.
15.
Regulation 7 punkt 4 i förordningen kompletterar regulation 30 i densamma, genom att ge arbetsgivare rätt att åldersdiskriminera personer som är 65 år eller äldre i samband med anställning i fall där regulation 30 skulle kunna vara tillämplig på dessa personer om de anställdes. Regulation 7 har följande lydelse:
”1)   Det är förbjudet för en arbetsgivare att i samband med att denne anställer personal vid en arbetsplats i Storbritannien diskriminera en person
a)
inom ramen för de åtgärder som arbetsgivaren vidtar för att avgöra vem han ska erbjuda anställning,
b)
…
c)
genom att vägra att erbjuda eller medvetet underlåta att erbjuda personen anställning.
…
4.   Om inte annat anges i punkt 5, ska punkt 1 a och c inte gälla i förhållande till en person
a)
som har uppnått en högre ålder än arbetsgivarens normala pensionsålder eller, om arbetsgivaren inte har en normal pensionsålder, 65 års ålder, eller
b)
som inom sex månader från dagen då vederbörande ingav sin ansökan till arbetsgivaren skulle uppnå arbetsgivarens normala pensionsålder eller, om arbetsgivaren inte har en normal pensionsålder, 65 års ålder.
5.   Punkt 4 är endast tillämplig på en person på vilken, om vederbörande anställdes av arbetsgivaren, regulation 30 (undantag för pensionering) skulle kunna vara tillämplig.
…
8.   Med uttrycket ’normal pensionsålder’ i punkt 4 avses en ålder av 65 år eller högre som uppfyller kraven i artikel 98ZH i 1996 års lag.”
III — De faktiska omständigheterna, förfarandet och tolkningsfrågorna
16.
Sökanden i målet vid den nationella domstolen, The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing (Age Concern England) (nedan kallad Age Concern England), är en välgörenhetsorganisation som strävar efter att främja äldre människors välbefinnande. Age Concern England har yrkat att den nationella domstolen ska ogiltigförklara delar av regulations 3, 30 och 7 i förordningen, eftersom de inte utgör ett korrekt införlivande av direktiv 2000/78.
17.
Sökanden har i synnerhet gjort gällande att regulation 30 samt regulation 7 punkterna 4 och 5 i förordningen omfattas av direktiv 2000/78 och förbudet mot åldersdiskriminering, såsom det föreskrivs i detta, och att artikel 6.1 i direktivet inte ger medlemsstaterna rätt att införa en sådan generell rättfärdigandegrund för åldersdiskriminering som den i regulation 3 i förordningen. Den ger dem endast rätt att införa särskilda bestämmelser vilka innehåller en uppräkning av sådana fall av mindre förmånlig behandling på grund av ålder som kan motiveras av den diskriminerande parten, om behandlingen står i proportion till vad som krävs för att uppnå ett berättigat mål. Age Concern England har gjort gällande att prövningen, enligt artikel 6 i direktiv 2000/78, av huruvida direkt åldersdiskriminering kan motiveras på ett objektivt sätt skiljer sig i sak från prövningen enligt artikel 2.2 b i direktivet och att kriterierna för en objektiv motivering inte har uppfyllts i förevarande fall.
18.
Förenade kungarikets myndigheter har bestritt dessa synpunkter och anfört att de ifrågasatta bestämmelserna i förordningen inte omfattas av direktiv 2000/78 och att de under alla omständigheter överensstämmer med artikel 6 i direktivet.
19.
High Court of Justice har därför beslutat att förklara målet vilande och ställa följande tolkningsfrågor till EG-domstolen:
”Följande frågor ställs mot bakgrund av... direktiv 2000/78...:
1.
Nationella pensionsåldrar och direktivets tillämpningsområde
(i)
Omfattar direktivets tillämpningsområde nationella bestämmelser som innebär att arbetsgivare har rätt att säga upp arbetstagare som är 65 år eller äldre på grund av pensionering?
(ii)
Omfattar direktivets tillämpningsområde nationella bestämmelser som innebär att arbetsgivare har rätt att säga upp arbetstagare som är 65 år eller äldre på grund av pensionering, när dessa bestämmelser infördes efter det att direktivet antogs?
(iii)
Mot bakgrund av svaret på fråga (i) och (ii),
(1)
utgjorde artikel 109 och/eller 156 i 1996 års lag, och/eller
(2)
utgör regulation 30 och regulation 7 i förordningen, jämförda med bilaga 8 och 6 till densamma,
nationella bestämmelser om pensionsålder i den mening som avses i skäl 14 i direktivet?
2.
Definitionen av direkt åldersdiskriminering, rättfärdigandegrunder
(iv)
Har medlemsstaterna enligt artikel 6.1 i direktivet rätt att införa lagstiftning där det föreskrivs att särbehandling på grund av ålder inte utgör diskriminering, om den är avsedd att utgöra en proportionerlig åtgärd för att uppnå ett berättigat mål, eller är medlemsstaterna enligt nämnda artikel 6.1 skyldiga att definiera vilken slags särbehandling som kan motiveras på ett sådant sätt, genom en uppräkning eller någon annan åtgärd som till form och innehåll liknar artikel 6.1?
3.
Prövningen av huruvida direkt och indirekt diskriminering kan motiveras
(v)
Finns det någon – och i sådant fall vilken – avgörande praktisk skillnad mellan prövningen enligt artikel 2.2 i direktivet av huruvida indirekt åldersdiskriminering kan motiveras och prövningen enligt artikel 6.1 i direktivet av huruvida direkt åldersdiskriminering kan motiveras?”
IV — Rättslig bedömning
A — Inledande anmärkningar
20.
Även om domen i målet vid den nationella domstolen, såsom Age Concern England har framhållit i sina inlagor, kan vara av stor betydelse beträffande pensionssystemet i Förenade kungariket och få en avgörande inverkan på ett stort antal mål angående obligatorisk pensionering som är anhängiga vid nationella domstolar i Förenade kungariket, har förevarande begäran om förhandsavgörande dock en relativt begränsad räckvidd.
21.
I synnerhet har High Court of Justice i sitt beslut om hänskjutande avsiktligen avstått från att fråga domstolen huruvida den typ av lagstiftning som är aktuell i målet vid den nationella domstolen, vilken innebär att arbetsgivare kan säga upp arbetstagare som är 65 år eller äldre på grund av pensionering, är förenlig med direktiv 2000/78. Den hänskjutande domstolen har följaktligen inte gett EG-domstolen någon konkret information som gör det möjligt för den sistnämnda att bedöma huruvida sådana bestämmelser kan anses motiverade enligt artikel 6.1 i direktivet. Parterna i det nu aktuella nationella målet har inte heller i detalj diskuterat vilka mål det kan vara som eftersträvas med de ifrågavarande nationella bestämmelserna eller huruvida dessa åtgärder är proportionerliga.
22.
High Court of Justice har i stället, som Förenade kungarikets regering och kommissionen har påpekat, ställt ganska specifika frågor till EG-domstolen, vilka har till syfte att göra det möjligt för den hänskjutande domstolen att avgöra vissa frågor som i synnerhet Age Concern England tagit upp och att göra sin egen bedömning av huruvida förordningen är förenlig med direktiv 2000/78.
23.
Frågorna (i), (ii) och (iii) bör prövas tillsammans, eftersom de ställts för att få klarhet i huruvida denna lagstiftning omfattas av direktivets tillämpningsområde. Denna fråga kan snabbt besvaras mot bakgrund av domstolens dom i målet Palacios de la Villa. (
8
)
24.
De återstående två frågorna är nära förknippade med varandra, eftersom de båda rör tolkningen av artikel 6 i direktivet och huruvida sådan lagstiftning som den som är aktuell i förevarande fall överensstämmer med denna artikel. Den hänskjutande domstolen vill i synnerhet i första hand veta huruvida det enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78 krävs att medlemsstaterna preciserar vilken slags särbehandling som kan anses motiverad enligt artikel 6. Vidare har den önskat få förtydliganden angående prövningen av huruvida direkt åldersdiskriminering kan motiveras.
25.
Det ska emellertid erinras om att EG-domstolen, som har till uppgift att lämna användbara svar till den nationella domstolen, är behörig att, mot bakgrund av handlingarna i det nationella målet, lämna upplysningar av sådant slag att den nationella domstolen kan avgöra målet, i den mån de skriftliga och muntliga yttranden som avgetts till EG-domstolen medger att den gör det. (
9
)
B — Nationella pensionsåldrar och direktivets tillämpningsområde (frågorna (i),(ii) och (iii))
26.
Den hänskjutande domstolen har ställt frågorna (i),(ii) och (iii) för att få klarhet i huruvida sådana nationella bestämmelser angående pensionsålder som förordningen, vilken tillåter uppsägning av en person som är 65 år eller äldre på grund av pensionering, omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2000/78.
1. Parternas argument
27.
Skriftliga yttranden har i förevarande mål inkommit från Age Concern England, Förenade kungarikets regering och den italienska regeringen samt kommissionen. Dessa närvarade även, med undantag för den italienska regeringen, vid förhandlingen som hölls den 2 juli 2008.
28.
Alla parter är i huvudsak eniga om att det framgår av domen i målet Palacios de la Villa (
10
) att sådana nationella bestämmelser om pensionsålder som ryms inom förordningen omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2000/78. Den italienska regeringen har emellertid gjort gällande att eftersom fråga (iii) ska anses gälla tolkningen av en bestämmelse i nationell rätt, kan den inte tas upp till sakprövning.
2. Bedömning
29.
Direktiv 2000/78 ska fastställa en allmän ram för att säkerställa att alla människor behandlas lika i arbetslivet, genom att ge ett verkningsfullt skydd mot diskriminering på grund av något av de skäl som anges i dess artikel 1, däribland ålder. (
11
)
30.
Tillämpningsområdet för direktiv 2000/78 anges detaljerat i artikel 3. Av artikel 3.1 c i direktiv 2000/78 framgår särskilt att direktivet, inom ramen för gemenskapens befogenheter, är tillämpligt på ”alla personer … i fråga om [a]nställnings- och arbetsvillkor, inklusive [uppsägning] och löner”.
31.
Det ska i detta hänseende påpekas att det i skäl 14 i direktiv 2000/78, vilket ska beaktas vid tolkningen av direktivet, anges att direktivet inte ska påverka nationella bestämmelser om pensionsålder.
32.
I domen i målet Palacios de la Villa tolkade domstolen emellertid detta skäl strikt, och angav att det ”endast [uttrycker] att direktivet … inte påverkar medlemsstaternas befogenhet att fastställa en åldersgräns för pensionering” och att det ”inte hindrar att direktivet tillämpas på nationella bestämmelser som reglerar villkoren för anställningens upphörande när den på så sätt fastställda pensionsåldern har uppnåtts”. (
12
)
33.
Mot denna bakgrund ansåg domstolen i domen i målet Palacios de la Villa att den lagstiftning som var i fråga i det målet, enligt vilken anställningsförhållandet mellan en arbetsgivare och en arbetstagare automatiskt upphörde när arbetstagaren hade fyllt 65 år, påverkade längden på den arbetsrelation som band parterna och mer allmänt den berörda arbetstagarens yrkesutövning, genom att hindra vederbörande från att i framtiden delta i arbetslivet. Domstolen fastslog att en sådan lagstiftning följaktligen måste anses innehålla regler om ”[a]nställnings- och arbetsvillkor, inklusive [uppsägning] och löner” i den mening som avses i artikel 3.1 c i direktiv 2000/78. (
13
)
34.
Det är uppenbart att samma resonemang kan tillämpas på sådan lagstiftning som den som är aktuell i förevarande fall, vilken innebär att arbetsgivare har rätt att säga upp arbetstagare som är 65 år eller äldre på grund av pensionering.
35.
Frågorna (i)–(iii) ska följaktligen besvaras så att direktiv 2000/78 är tillämpligt på sådana nationella bestämmelser som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, vilka innebär att arbetsgivare har rätt att säga upp arbetstagare som är 65 år eller äldre på grund av pensionering.
C — Kravet på specifika rättfärdigandegrunder (fråga (iv))
36.
Det är uppenbart att den hänskjutande domstolen i fråga (iv) avser definitionen av åldersdiskriminering enligt nationell rätt (regulation 3 i förordningen). Frågan har ställts för att få klarhet i huruvida artikel 6.1 i direktiv 2000/78 innehåller en allmän grund för motivering av särbehandling på grund av ålder, såsom den som anges i regulation 3 i förordningen, eller huruvida den innebär att medlemsstaterna är skyldiga att precisera vilka typer av särbehandling som kan anses motiverade, genom en uppräkning eller annan åtgärd som till form och innehåll liknar uppräkningen i artikel 6.1.
1. Parternas argument
37.
Enligt Age Concern England föreligger tre problem med regulation 3 i förordningen. Det görs ingen skillnad mellan motivering enligt artikel 6 respektive enligt artikel 2.2 b i direktiv 2000/78. Vidare förklaras det inte vilken slags särbehandling på grund av ålder som potentiellt kan anses motiverad, och det anges inte heller vilka mål som kan anses motivera sådan särbehandling.
38.
Vad särskilt gäller fråga (iv) har Age Concern England gjort gällande att det förbud mot åldersdiskriminering som föreskrivs i direktiv 2000/78 är en särskild aspekt av den grundläggande rätten till likabehandling och att alla undantag från denna princip måste vara uppenbart motiverade. Det är vidare endast i sällsynta undantagsfall som direkt diskriminering som annars skulle utgöra ett åsidosättande av principen om likabehandling kan anses motiverad.
39.
Age Concern England har gjort gällande att artikel 6.1 i direktiv 2000/78 ska tolkas strikt så att motivering är tillåten endast under begränsade omständigheter. Enligt Age Concern England har gemenskapslagstiftaren, genom att i artikel 6.1 andra stycket a–c i direktivet göra en exemplifierande uppräkning av objektiva och skäliga rättfärdigandegrunder, haft för avsikt att ålägga medlemsstaterna en skyldighet att i de rättsakter genom vilka de genomför direktivet göra en specifik uppräkning av de typer av särbehandling som kan vara motiverade av ett berättigat mål. Detta resonemang bekräftas av skäl 25 i direktiv 2000/78. Omvänt medger inte direktivet att en medlemsstat inför lagstiftning enligt vilken (ospecificerad) särbehandling på grund av ålder inte ska anses utgöra diskriminering om den visar sig utgöra en proportionerlig åtgärd för att uppnå ett berättigat mål.
40.
Förenade kungarikets regering har, i en generell anmärkning, påpekat att Age Concern England på ett otillåtet sätt försöker utvidga omfattningen av förevarande begäran om förhandsavgörande, vilken emellertid är begränsad till de specifika frågor som High Court of Justice har ställt till domstolen. Regeringen har understrukit att Förenade kungarikets detaljerade pensionssystem och frågan huruvida detta system är proportionerligt och motiverat, vilken innebär många och komplexa överväganden, inte i sig är föremål för prövning i förevarande mål. Förenade kungariket har även bestritt att tillgången till domstolsprövning omintetgörs, vilket Age Concern England förefaller påstå. Detta påstående bygger på en förväxling mellan å ena sidan skyldigheten enligt artikel 9 i direktiv 2000/78 att säkerställa att rättsliga förfaranden finns tillgängliga för att säkerställa efterlevnaden av skyldigheterna enligt direktivet och å andra sidan medlemsstaternas rätt enligt artikel 6.1 i direktivet att inte betrakta viss särbehandling på grund av ålder som olaglig diskriminering.
41.
Förenade kungariket har, vad gäller fråga (iv), bestritt den tolkning som Age Concern England har föreslagit och gjort gällande att artikel 6.1 i direktiv 2000/78 inte innebär att medlemsstaterna, genom en uppräkning eller någon annan åtgärd som till form och innehåll liknar artikel 6.1, har en skyldighet att definiera vilken slags särbehandling som kan motiveras genom att den utgör en proportionerlig åtgärd för att uppnå ett berättigat mål i den mening som avses i den bestämmelsen. Förenade kungariket har till stöd för sitt resonemang hänvisat till lydelsen av artikel 6.1 och skäl 25 i direktivet, till domstolens dom i målet Palacios de la Villa, (
14
) direktivets tillkomsthistoria och till det utrymme för skönsmässig bedömning som medlemsstaterna enligt artikel 249 EG åtnjuter vid genomförandet av direktiv. Gemenskapslagstiftaren var vid utformandet av artikel 6.1 väl medveten om att det skulle vara orealistiskt att på förhand identifiera den typ av situationer i vilka särbehandling på grund av ålder skulle kunna vara motiverad. Det skulle vara ännu mer olämpligt att fordra att medlemsstaterna ska göra en sådan uppräkning.
42.
Den italienska regeringen anser att den frihet som medlemsstaterna åtnjuter vid införlivandet av direktiv gör det onödigt att i en specifik uppräkning definiera vilka typer av särbehandling som kan vara motiverade.
43.
Kommissionen har gjort gällande att varje åsidosättande av principen om förbud mot åldersdiskriminering, vilken är en grundläggande gemenskapsrättslig princip, måste kunna motiveras av ett mål av allmänintresse eller ett socialpolitiskt mål. Kommissionen anser att artikel 6.1, tolkad mot bakgrund av skäl 25 i direktiv 2000/78, innebär en begränsad form av undantag från den grundläggande principen, som motiveras med hänsyn till särskilda socialpolitiska överväganden i en viss medlemsstat. Artikel 6.1 innebär således att det är nödvändigt att införa en specifik nationell åtgärd som speglar vissa särskilda omständigheter och mål. Regulation 30 i förordningen, i vilken föreskrivs att uppsägning av en person som är 65 år eller äldre är laglig ”när skälet för uppsägningen är pensionering”, utgör ett exempel på en sådan åtgärd. Arbetsgivaren tillämpar således en nationell politik på specifika omständigheter, men valet av denna politik ankommer på medlemsstaten och inte på arbetsgivaren.
2. Bedömning
44.
Eftersom denna tolkningsfråga rör en fråga angående ”lagstiftningsteknik” vid införlivandet av artikel 6.1 i direktiv 2000/78 och inte det materiella innehållet i densamma, förefaller det lämpligt att börja med att erinra om några grundläggande principer angående omfattningen av medlemsstaternas skyldighet att införliva ett direktiv.
45.
Å ena sidan antyder själva lydelsen av artikel 249 EG att medlemsstaterna, eftersom direktiv är bindande beträffande det eftersträvade målet, har möjlighet att välja form och tillvägagångssätt för genomförandet av direktivet. Enligt domstolens rättspraxis innebär den grad av frihet som medlemsstaterna åtnjuter vid genomförandet av direktiven att det inte nödvändigtvis krävs att ett direktiv införlivas med nationell rätt genom lagstiftning i alla medlemsstater. Domstolen har vid upprepade tillfällen uttalat att ett formellt återgivande av ett direktivs föreskrifter i en uttrycklig och specifik lagbestämmelse inte alltid är nödvändigt, eftersom det för genomförandet av ett direktiv, beroende på dess innehåll, kan vara tillräckligt att det finns en allmän rättslig ram. (
15
)
46.
Å andra sidan står det klart att medlemsstaterna, även om de förfogar över ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning avseende valet av tillvägagångssätt, har en skyldighet att vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa direktivets fulla verkan i enlighet med det mål som eftersträvas med direktivet. (
16
)
47.
Behovet av att säkerställa att gemenskapsrätten tillämpas till fullo kräver att medlemsstaterna först och främst ser till att den nationella lagstiftningen står i överensstämmelse med gemenskapsrätten och, naturligtvis, inte inför ny lagstiftning som kan äventyra ett visst direktivs fulla effektivitet. Därutöver kan det emellertid, särskilt när de relevanta bestämmelserna i ett direktiv avser att skapa rättigheter för individer, vara nödvändigt att anta rättsregler som kan skapa en situation som är tillräckligt precis, klar och öppen för att enskilda ska kunna få full kännedom om sina rättigheter och göra dem gällande vid de nationella domstolarna. (
17
)
48.
Syftet med direktiv 2000/78 är i detta avseende enligt artikel 1, jämförd med artikel 3.1 c, att ge alla personer, inom såväl den offentliga som den privata sektorn, inklusive offentliga organ, i fråga om anställning och arbetsvillkor, ett effektivt skydd mot diskriminering på de grunder som anges i artikel 1, vilka omfattar ålder. (
18
)
49.
Direktivet har således till syfte att ge ett effektivt skydd för individer – särskilt i (horisontella) relationer till andra individer i sådana sammanhang som anställning – mot diskriminering som grundas bland annat på ålder. Det framgår av artiklarna 9 och 10 i direktivet och skälen 29 och 31 i detsamma att medlemsstaterna är skyldiga att tillhandahålla ett lämpligt rättsligt skydd i detta hänseende och anpassa reglerna om bevisbördan på så sätt att bevisbördan övergår till svaranden när det föreligger prima facie-fall av diskriminering.
50.
Mot bakgrund av det omfattade skydd som direktiv 2000/78 har till syfte att ge individer mot de diskrimineringsformer som är förbjudna enligt direktivet, kan inte direktivet anses vara fullständigt genomfört enbart genom att det säkerställs att nationell lagstiftning som omfattas av direktivets tillämpningsområde verkligen överensstämmer med de krav på likabehandling på området anställning och sysselsättning som följer av direktivet.
51.
I syfte att möjliggöra för individer att på ett effektivt sätt utnyttja sin rätt till likabehandlig inom ramen för tillämpningen av direktiv 2000/78 och, i synnerhet, inte bli utsatta för åldersdiskriminering, är medlemsstaterna snarare enligt min uppfattning dessutom skyldiga, vad gäller sysselsättning och anställning, att införa bestämmelser i den nationella rättsordningen i vilka föreskrivs ett specifikt och tillräckligt tydligt förbud mot åldersdiskriminering, i enlighet med artikel 1, jämförd med artiklarna 2 och 6.1 i direktiv 2000/78. Regulation 3 i förordningen förefaller i princip utgöra en sådan bestämmelse, eftersom det där anges vad som avses med åldersdiskriminering enligt nationell rätt.
52.
Jag delar emellertid inte den uppfattning som Age Concern England verkar ge uttryck för, nämligen att införlivandet i nationell rätt av direktiv 2000/78, och särskilt artikel 6.1, inte är tillräckligt precist eller specifikt enbart på grund av att det inte i den berörda nationella lagstiftningen preciseras vilken slags särbehandling som kan motiveras enligt artikel 6.1.
53.
I artikel 6.1 andra stycket i direktivet anges, som Förenade kungarikets regering har påpekat, endast olika exempel på särbehandling i syfte att illustrera vilken slags särbehandling som avses i artikel 6.1 första stycket, det vill säga sådan som på ett objektivt och rimligt sätt kan motiveras av ett berättigat mål och således är förenlig med kraven i direktivet. (
19
)
54.
Det kan inte anses innebära att medlemsstaterna är skyldiga att i de rättsakter genom vilka de genomför direktivet göra en specifik uppräkning av särbehandling som kan vara motiverad av ett berättigat mål. Med hänsyn till den mängd olika situationer i vilka sådan särbehandling kan uppkomma, skulle det nämligen även vara omöjligt att på förhand göra en sådan uppräkning utan att otillbörligen begränsa tillämpningsområdet för de rättfärdigandegrunder som anges i artikel 6.1 första stycket i direktivet.
55.
Det ska slutligen erinras om att tillämpningsområdet för förbudet enligt nationell rätt mot åldersdiskriminering i arbetslivet i regulation 3 i förordningen inte fastställs fristående från andra, mer specifika, bestämmelser som reglerar särskilda situationer och aspekter, såsom regulation 30 med avseende på obligatorisk pensionering.
56.
Härav drar jag slutsatsen att en sådan nationell bestämmelse som regulation 3 i förordningen inte är oförenlig med artikel 6.1 i direktivet enbart på grund av att den inte innehåller någon specifik uppräkning av tillåtna former av särbehandling.
57.
Jag föreslår följaktligen att fråga (iv) ska besvaras enligt följande. Medlemsstaterna har enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78 rätt att införa lagstiftning där det föreskrivs att särbehandling på grund av ålder inte utgör diskriminering om den är avsedd att utgöra en proportionerlig åtgärd för att uppnå ett berättigat mål i den mening som avses i artikel 6.1. Denna bestämmelse innebär emellertid inte att medlemsstaterna är skyldiga att genom en uppräkning eller annan åtgärd som till form och innehåll liknar uppräkningen i artikel 6.1 definiera vilken slags särbehandling som kan motiveras enligt artikel 6.1.
D — Prövningen av huruvida direkt och indirekt diskriminering kan motiveras
58.
Den hänskjutande domstolen har ställt fråga (v) för att få klarhet i huruvida regulation 7 punkterna 4 och 5 samt regulation 30 i förordningen, vilka innebär att arbetsgivare har rätt att säga upp arbetstagare som är 65 år eller äldre på grund av pensionering, kan motiveras enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78. Den vill i detta syfte veta huruvida det finns någon praktisk skillnad mellan prövningen enligt artikel 2.2 b respektive artikel 6.1 i direktivet av huruvida åldersdiskriminering kan motiveras.
1. Parternas argument
59.
Age Concern England har gjort gällande att artikel 6 i direktiv 2000/78 har karaktär av undantag och måste av denna anledning tolkas restriktivt. Age Concern England har till stöd för detta resonemang åberopat syftet med och lydelsen av artikel 6 och skäl 25 i direktivet samt förarbetena till detsamma.
60.
Age Concern England har påpekat att undantagen från principen om icke-diskriminering enligt artikel 6.1 är begränsade till åtgärder som är motiverade på grund av att de är både ”objektiva” och ”rimliga”. Age Concern England har anfört att användningen av detta dubbla villkor är unik i gemenskapens sekundärrätt och direkt knuten till rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna på området för köns- eller rasdiskriminering. Eftersom principen om förbud mot åldersdiskriminering, enligt domen i målet Mangold, (
20
) är en allmän princip i gemenskapsrätten, måste varje rättfärdigandegrund för åldersdiskriminering underställas en väldigt noggrann prövning.
61.
Age Concern England anser följaktligen att prövningen enligt artikel 2.2 i direktivet av huruvida indirekt åldersdiskriminering kan motiveras skiljer sig tydligt från prövningen enligt artikel 6.1 i direktivet av huruvida direkt diskriminering kan motiveras.
62.
Age Concern England har dragit slutsatsen att artikel 6.1 i direktiv 2000/78 ska tolkas så, att en svarande kan motivera mindre förmånlig behandling på grund av ålder enbart genom att visa att särbehandlingen kan motiveras på ett såväl objektivt som rimligt sätt. Användningen av dessa ord visar att en sådan motivering endast kan godtas när det finns tungt vägande skäl och i väldigt begränsade undantagsfall av det slag som anges i artikel 6 i direktiv 2000/78 eller under specifika liknande omständigheter.
63.
Förenade kungarikets regering anser däremot att det inte finns någon praktisk skillnad mellan prövningen enligt artikel 2.2 i direktivet av huruvida indirekt åldersdiskriminering är motiverad och prövningen enligt artikel 6.1 i direktivet av huruvida direkt åldersdiskriminering kan motiveras. Den har till stöd för denna uppfattning åberopat innebörden av och syftet med direktiv 2000/78, direktivets tillkomsthistoria och domen i målet Palacios de la Villa. (
21
) Regeringen har hävdat att Age Concern England fäster alltför stor vikt vid användningen av begreppet ”rimligt” i anslutning till ordet ”objektivt”. Den har påpekat att artikel 6.1 i direktivet även avser situationer som utgör indirekt diskriminering, exempelvis minimivillkoren för vilken anställningstid och yrkeserfarenhet som krävs för tillträde till anställningen (artikel 6.1 andra stycket b i direktiv 2000/78). Objektiva och proportionerliga rättfärdigandegrunder kan i allmänhet åberopas för att vederlägga en anklagelse om diskriminering, både enligt gemenskapsrätten och enligt Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna.
64.
Den italienska regeringen anser att artiklarna 2.2 och 6.1 i direktiv 2000/78 har olika tillämpningsområden, i den meningen att de undantag från principen om förbud mot åldersdiskriminering som är tillåtna enligt artikel 6.1 är mer omfattande än de som avses i artikel 2 i direktivet.
65.
Kommissionen instämmer med Förenade kungarikets regering i det att det inte föreligger någon avsevärd skillnad mellan lydelsen av artikel 2.2 respektive artikel 6.1 i direktiv 2000/78. Den anser i stället att den avgörande åtskillnaden mellan de två artiklarna rör frågan om vem som har bevisbördan för att en diskriminering är motiverad och på vilka grunder samt på vilket sätt detta ska bevisas. Kommissionen anförde vid förhandlingen att den betraktar artikel 6.1 som en slags lex specialis i förhållande till artikel 2.2 i direktivet, och att den förstnämnda bestämmelsen således utgör den enda möjliga grunden för direkt åldersdiskriminering.
66.
Som uttryckligen anges i artikel 6.1 ankommer det på medlemsstaterna att ”inom ramen för nationell rätt” rättfärdiga sina val av politik. Det framgår även av domen i målet Palacios de la Villa (
22
) att syftet bakom en specifik lagstiftningsåtgärd måste kunna fastställas antingen direkt utifrån dess lydelse eller utifrån det allmänna sammanhang i vilket åtgärden har vidtagits, inbegripet exempelvis offentliga handlingar. Artikel 2.2 i direktivet är däremot inriktad på huruvida en individuell arbetsgivare kan motivera sin anställningspraxis.
67.
Kommissionen har hänvisat till förklarande anmärkningar från Department of Trade and Industry (handels- och industriministeriet) och påpekat att de socialpolitiska mål som eftersträvas med förordningen är ”arbetskraftsplanering” och att förhindra negativa effekter på tjänstepensioner och andra arbetsrelaterade förmåner, vilka ingår i kategorin berättigade mål som anges i artikel 6.1 i direktivet. Kommissionen har även nämnt ett antal överväganden och kriterier som den hänskjutande domstolen kan beakta vid sin bedömning av huruvida de ifrågavarande bestämmelserna är proportionerliga (det vill säga huruvida de är lämpliga och nödvändiga).
2. Bedömning
68.
I den bästa av världar skulle var och en dömas individuellt och enligt omständigheterna i det enskilda fallet. Lika situationer skulle behandlas lika, och olika situationer olika. I den bästa av världar skulle var och en således få vad han förtjänar och rättvisa skulle skipas.
69.
Tyvärr ligger perfekt rättskipning i den bemärkelsen utanför vad den här världens rättsväsende kan uppnå. Lagen måste som ”regel” ha en allmän karaktär. Därför kan den endast på ett abstrakt sätt beskriva verkligheten, och det ankommer sedan på domstolarna, myndigheterna och individerna själva att tillämpa den på enskilda situationer och på så sätt ”översätta” den allmänna lagen, i idealfallet, till individuell rättskipning.
70.
Följaktligen har lagen en generaliserande och kategoriserande karaktär. Enskilda individer och situationer sorteras utifrån olika typer, kategorier, egenskaper och klasser. Lagen skiljer dem åt utifrån vissa kriterier. (
23
) Med tiden har emellertid vissa klassificeringar i rättsordningen ansetts vara oacceptabla och oförenliga med dess grundläggande värderingar. I artikel 1 i direktiv 2000/78 anges, i linje med artikel 13 EG, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning som kriterier som i princip inte får ligga till grund för rättslig särbehandling, det vill säga såvida det inte har fastställts att sådan särbehandling är objektivt motiverad.
71.
Klassificeringar eller särbehandlingar som direkt eller indirekt bygger på dessa grunder är följaktligen i princip ”suspekta”, och kan utgöra olaglig diskriminering, även om det följer av de rättfärdigandegrunder som anges i artikel 2 i direktivet att detta inte nödvändigtvis är fallet. Det beror på omständigheterna – särskilt när det gäller särbehandling på grund av ålder.
72.
Vad särskilt beträffar ålder har gemenskapslagstiftaren i skäl 25 i direktiv 2000/78 understrukit att det är ”mycket viktigt att göra en skillnad mellan berättigad särbehandling, särskilt sådan som motiveras av de legitima målen för sysselsättningspolitiken, arbetsmarknaden och yrkesutbildningen och den diskriminering som bör vara förbjuden”.
73.
Ålder framhålls även särskilt bland de grunder som anges i artikel 1 i direktivet genom att det i artikel 6.1 föreskrivs en särskild rättfärdigandegrund för särbehandling på grund av ålder – under förutsättning att sådan särbehandling inte utgör förbjuden diskriminering enligt artikel 2 – ”om särbehandlingen på ett objektivt och rimligt sätt inom ramen för nationell rätt kan motiveras av ett berättigat mål som rör särskilt sysselsättningspolitik, arbetsmarknad och yrkesutbildning, och sätten för att genomföra detta syfte är lämpliga och nödvändiga”.
74.
Det har tidigare påpekats att detta särskilt nyanserade synsätt på särbehandling på grund av ålder reflekterar den grundläggande skillnad som föreligger mellan ålder och de övriga grunder som anges i artikel 2 i direktivet. (
24
) Ålder är inte till sin karaktär en ”suspekt grund”, åtminstone inte i samma utsträckning som exempelvis ras eller kön. Åldersbaserad särbehandling, åldersgränser och åldersrelaterade åtgärder, som principiellt sett är enkla att administrera samt tydliga och transparenta, är tvärtom vanligt förekommande i lagstiftning, i synnerhet inom social- och arbetsrätten. Samtidigt är ålder ett flytande kriterium. Huruvida särbehandling utgör åldersdiskriminering behöver inte enbart bero på huruvida den är direkt eller indirekt grundad på ålder, utan även vilken ålder som den avser. Det kan följaktligen vara mycket svårare än exempelvis vid särbehandling på grund av kön att fastställa var särbehandling på grund av ålder som kan motiveras slutar och var förbjuden diskriminering börjar. I den mån sådana åldersgränser som de pensionsåldrar som föreskrivs i förordningen medför en åtskillnad som direkt grundar sig på ålder, ska de automatiskt anses utgöra direkt diskriminering i den mening som avses i artikel 2 i direktiv 2000/78.
75.
I artikel 6.1 anges en särskild och kompletterande rättfärdigandegrund, och denna bestämmelse syftar därigenom till att tillgodose den särskilda karaktär som åldersdiskriminering har och de svårigheter den medför. Det är uppenbart att bestämmelsen är avsedd att göra det möjligt för medlemsstaterna att bibehålla åldersbaserad anställningspraxis och att införa eller upprätthålla åldersgränser i den mån de kan motiveras av ett berättigat sysselsättningspolitiskt eller socialpolitiskt mål. I artikel 6.1 i direktiv 2000/78 föreskrivs därför även en rättfärdigandegrund avseende särbehandling som direkt grundar sig på ålder, vilken är unik bland de diskrimineringsformer som är förbjudna enligt direktivet. (
25
)
76.
I motsats till vad Age Concern England tycks hävda, är möjligheterna enligt direktivet till att motivera särbehandling på grund av ålder mer omfattande än motsvarande möjligheter avseende de övriga typer av särbehandling som nämns i artikel 1 i direktivet. Detta förhållande ska emellertid inte tolkas så, som att åldersdiskriminering befinner sig på botten av en tänkt ”hierarki” av diskrimineringsgrunder enligt direktivet. Det utgör snarare ett uttryck för de materiella skillnaderna mellan dessa grunder och det sätt på vilket de fungerar som rättsliga kriterier. Det är inte en fråga om värde eller betydelse, utan om hur tillämpningsområdet för diskrimineringsförbudet lämpligen kan avgränsas.
77.
En sådan bestämmelse i nationell lagstiftning som den som är i fråga i förevarande fall, enligt vilken arbetsgivare kan säga upp anställda som är 65 år eller äldre om uppsägningen sker på grund av pensionering, måste anses innebära en särbehandling som direkt grundar sig på ålder, vilken potentiellt kan innebära direkt diskriminering i den mening som avses i artikel 2.1 och 2.2 a i direktiv 2000/78.
78.
Frågan huruvida särbehandlingen eventuellt kan motiveras ska följaktligen bedömas endast enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78. Vägledning för denna bedömning kan på flera punkter som är relevanta för förevarande fall hämtas i domen i målet Palacios de la Villa, vilket också rörde en bestämmelse angående obligatorisk pensionering (om än med vissa skillnader).
79.
Beträffande prövningen enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78 av huruvida särbehandlingen kan motiveras, håller jag med kommissionen och Förenade kungarikets regering om att det vid bedömningen av vilken nivå av granskning som ska tillämpas beträffande nationella åtgärder som omfattas av artikel 6.1 inte ska fästas någon vikt vid användningen av ordet ”rimligt” utöver ordet ”objektivt”. Det framgår av rättspraxis att domstolen inte gör någon särskild prövning av själva ”rimligheten” när den bedömer att nationella åtgärder kan motiveras enligt direktivet. Domstolen förefaller i stället tillämpa det samlade uttrycket ”på ett rimligt och objektivt sätt” för att bedöma huruvida det mål som eftersträvas med den ifrågavarande nationella bestämmelsen är berättigat. (
26
) Dessutom har Age Concern England inte kunnat precisera vilken betydelse ”rimligt” skulle ha, som skiljer sig från ”objektivt” när det gäller vilken nivå av granskning som krävs.
80.
Vidare angav domstolen i domen i målet Palacios de la Villa att det inte är nödvändigt att det i den nationella bestämmelsen i fråga, för att den ska anses motiverad enligt artikel 6.1 i direktivet, uttryckligen hänvisas till ett sådant berättigat mål som avses i artikel 6.1. Det räcker att ”en domstol har möjlighet att utifrån det sammanhang i vilket åtgärden har vidtagits ta hjälp av andra uppgifter för att fastställa syftet bakom åtgärden så att den kan bedöma huruvida åtgärden är berättigad och huruvida sätten för att genomföra detta syfte var lämpliga och nödvändiga”. (
27
)
81.
Det ska erinras om att möjligheten att motivera en bestämmelse enligt den gamla juridiska grundsatsen ”lex imperat, non docet” inte ska vara beroende av de uttryckligt angivna målen.
82.
Men jag anser att en sådan möjlighet under alla omständigheter kräver att det finns någon slags lagstiftning, och jag instämmer även med kommissionen i att detta också kan utläsas av skäl 25 (”särskilda bestämmelser”) och av lydelsen av själva artikel 6.1. Den sistnämnda syftar i första hand på nationella bestämmelser, vilka speglar social- och sysselsättningspolitiska val och inte arbetsgivares enskilda beslut. (
28
) Berättigandet av åtgärder avseende särbehandling på grund av ålder ska följaktligen bedömas på medlemsstatsnivå, ”inom ramen för nationell rätt”.
83.
Detta ska emellertid enligt min uppfattning inte utesluta möjligheten att motivera nationella bestämmelser som lämnar visst utrymme för skönsmässig bedömning eller flexibilitetsnivå till myndigheter eller till och med till enskilda. Det innebär endast att den fråga som ska ställas i ett sådant fall som det förevarande, angående sådana bestämmelser som förordning 30 och med hänsyn till artikel 6.1 i direktiv 2000/78, inte är huruvida en arbetsgivares enskilda beslut att tvinga en arbetstagare till pensionering är motiverat, utan huruvida en bestämmelse enligt vilken arbetsgivaren kan göra det på grund av pensionering, om arbetstagaren är 65 år eller äldre, är motiverad av ett sådant berättigat mål som avses i artikel 6.1. (
29
)
84.
Om ett sådant berättigat mål kan identifieras krävs enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78 vidare att sätten för att uppnå detta mål är ”lämpliga och nödvändiga”.
85.
I detta hänseende hänvisade domstolen i domen i målet Palacios de la Villa till fast rättspraxis och anförde följande: ”[s]åväl medlemsstaterna som, i förekommande fall, arbetsmarknadens parter på nationell nivå har, på gemenskapsrättens nuvarande stadium, ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller inte bara valet av vilka social- och arbetsmarknadspolitiska mål som ska uppnås, utan även valet av medel för att genomföra dessa mål”. (
30
)
86.
Domstolen nämnde vidare de olika komplexa hänsyn som de behöriga nationella myndigheterna måste beakta när det gäller pensionsbestämmelser och drog slutsatsen att det ankommer på de behöriga nationella myndigheterna att hitta en jämvikt mellan de olika intressen som föreligger, under förutsättning att proportionalitetskraven respekteras. (
31
)
87.
Härav framgår att medlemsstaterna har ett relativt omfattande utrymme för skönsmässig bedömning beträffande vilka medel som ska tillgås för att uppnå det eftersträvade social- eller sysselsättningspolitiska målet, vilket eventuellt även kan utläsas av lydelsen av det svar som domstolen gav i det målet, enligt vilket det inte föreligger hinder för sådana bestämmelser, om ”sätten för att genomföra detta syfte av allmänintresse inte framstår som vare sig olämpliga eller onödiga”. (
32
)
88.
Mot bakgrund av dessa överväganden föreslår jag således att domstolen ska besvara fråga (v) enligt följande. En sådan bestämmelse som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, vilken innebär att arbetsgivare har rätt att säga upp arbetstagare som är 65 år eller äldre på grund av pensionering, kan i princip motiveras enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78, om denna bestämmelse på ett objektivt och rimligt sätt inom ramen för nationell rätt kan motiveras av ett berättigat mål som rör särskilt sysselsättningspolitik och arbetsmarknad, och sätten för att genomföra detta syfte av allmänintresse inte framstår som vare sig olämpliga eller onödiga.
V — Förslag till avgörande
89.
Mot denna bakgrund föreslår jag att domstolen besvarar de tolkningsfrågor som High Court of Justice har ställt på följande sätt:
—
Direktiv 2000/78 är tillämpligt på sådana nationella bestämmelser som förordningen, vilken innebär att arbetsgivare har rätt att säga upp arbetstagare som är 65 år eller äldre på grund av pensionering.
—
Medlemsstaterna har enligt artikel 6.1 i direktivet rätt att införa lagstiftning där det föreskrivs att särbehandling på grund av ålder inte utgör diskriminering, om det kan fastställas att den utgör en proportionerlig åtgärd för att uppnå ett berättigat mål i den mening som avses i artikel 6.1. Denna bestämmelse innebär emellertid inte att medlemsstaterna är skyldiga att genom en uppräkning eller annan åtgärd som till form och innehåll liknar uppräkningen i artikel 6.1 definiera vilken slags särbehandling som kan motiveras enligt artikel 6.1.
—
En sådan bestämmelse som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, vilken innebär att arbetsgivare har rätt att säga upp arbetstagare som är 65 år eller äldre på grund av pensionering, kan i princip motiveras enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78, om denna bestämmelse på ett objektivt och rimligt sätt inom ramen för nationell rätt kan motiveras av ett berättigat mål som rör särskilt sysselsättningspolitik och arbetsmarknad, och sätten för att genomföra detta syfte av allmänintresse inte framstår som vare sig olämpliga eller onödiga.
(
1
)	Originalspråk: engelska.
(
2
)	Inkom till domstolens kansli den 20 augusti 2007 (telefaxförsändelse inkom till domstolens kansli den ).
(
3
)	EGT L 303, s. 16, och rättelse i EGT L 2, s. 42.
(
4
)	Dom av den 22 november 2005 i mål C-144/04, Mangold (REG 2005, s. I-9981).
(
5
)	Dom av den 11 september 2007 i mål C-227/04 P, Lindorfer (REG 2007, s. I-6767), även om domstolen slutligen avgjorde det målet enbart på grundval av könsdiskriminering. Se emellertid det första förslaget till avgörande framlagt av generaladvokaten Jacobs den och det andra förslaget till avgörande framlagt av generaladvokaten Sharpston, efter det att målet återupptagits, den .
(
6
)	Dom av den 16 oktober 2007 i mål C-411/05, Palacios de la Villa (REG 2007, s. I-8531).
(
7
)	Pågående mål C-427/06.
(
8
)	Se fotnot 6.
(
9
)	Se, för ett liknande resonemang, exempelvis dom av den 9 februari 1999 i mål C-167/97, Seymour-Smith och Perez (REG 1999, s. I-623), punkt 68, och av den i mål C-278/93, Freers och Speckmann (REG 1996, s. I-1165), punkt 24.
(
10
)	Se fotnot 6.
(
11
)	Se domen i det ovan i fotnot 6 nämnda målet Palacios de la Villa, punkt 42.
(
12
)	Se domen i det ovan i fotnot 6 nämnda målet, punkt 44.
(
13
)	Se domen i det ovan i fotnot 6 nämnda målet Palacios de la Villa, punkterna 45–47.
(
14
)	Se fotnot 6, punkterna 51–55.
(
15
)	Se exempelvis dom av den 26 juni 2003 i mål C-233/00, kommissionen mot Frankrike (REG 2003, s. I-6625), punkt 76, och av den i mål C-49/00, kommissionen mot Italien (REG 2001, s. I-8575), punkt 21.
(
16
)	Se, för ett liknande resonemang, exempelvis dom av den 9 november 2006 i mål C-216/05, kommissionen mot Irland (REG 2006, s. I-10787), punkt 26, och dom av den i mål C-208/90, Emmott (REG 1991, s. I-4269), punkt 18.
(
17
)	Se, för ett liknande resonemang, exempelvis domen i det ovan i fotnot 15 nämnda målet kommissionen mot Frankrike, punkt 76, och dom av den 18 januari 2001 i mål C-162/99, kommissionen mot Italien (REG 2001, s. I-541), punkt 22.
(
18
)	Se punkterna 28–29 ovan.
(
19
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i fotnot 6 nämnda målet Palacios de la Villa, punkt 52.
(
20
)	Se fotnot 4.
(
21
)	Se fotnot 6, punkterna 60–65.
(
22
)	Se fotnot 6, punkt 57.
(
23
)	Om lagen lämnar för mycket utrymme för individuella beslut, undermineras lagens inneboende funktioner att skapa rättssäkerhet, och, mer allmänt, ”the rule of law” (rättsstatsprincipen). Om lagen däremot tillämpas utan att tilläcklig hänsyn tas till den enskilda situationen, kan detta leda till oacceptabel orättvisa (summum ius, summa iniuria …).
(
24
)	Se, för ett liknande resonemang, exempelvis mitt förslag till avgörande i det ovan i fotnot 6 nämnda målet Palacios de la Villa, punkterna 61–63, och generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande i det ovan i fotnot 5 nämnda målet Lindorfer, punkterna 83 och 84.
(
25
)	Det ska i detta sammanhang erinras om, vilket Age Concern England själv erkände vid förhandlingen, att det bland exemplen på potentiellt motiverad särbehandling i artikel 6.1 även anges situationer som snarare avser indirekt än direkt diskriminering, exempelvis i artikel 6.1 andra stycket b i direktivet. Åtskillnaden mellan de rättfärdigandegrunder som anges i artikel 2.2 respektive i artikel 6.1 avser följaktligen inte åtskillnad mellan indirekt och direkt diskriminering.
(
26
)	Se domen i det ovan i fotnot 4 nämnda målet Mangold, punkterna 59–60, och i det ovan i fotnot 6 nämnda målet Palacios de la Villa, punkterna 64–66.
(
27
)	Se fotnot 6, punkterna 54–57.
(
28
)	Se även, för ett liknande resonemang, domstolens hänvisning till ”det val som nationella myndigheter... kan behöva göra” i domen i det ovan i fotnot 6 nämnda målet Palacios de la Villa, punkt 69.
(
29
)	Jag tror att bristen på förtydligande av denna åtskillnad har orsakat viss förvirring och brist på precision i förevarande fall.
(
30
)	Se fotnot 6, punkt 68, med hänvisning till domen i det ovan i fotnot 4 nämnda målet Mangold, punkt 63.
(
31
)	Se domen i det ovan i fotnot 6 nämnda målet Palacios de la Villa, punkterna 68–71.
(
32
)	Se domen i det ovan i fotnot 6 nämnda målet Palacios de la Villa, punkt 77. Se även mer uttryckligen, för ett liknande resonemang, mitt förslag till avgörande i det målet, punkt 74.