Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
NICHOLAS EMILIOU
föredraget den 15 januari 2026(1)
Målen C‑622/24 P och C‑623/24 P
VT
mot
Europeiska kommissionen (C‑622/24 P)
och
UJ m.fl.
mot
Europeiska kommissionen (C‑623/24 P)
” Överklagande – Personalmål – Uttagningsprov EPSO/AD/380/19 – Beslut att inte föra upp klagandena i förteckningen över godkända sökande – Likabehandling – Upprepning av de skriftliga proven – Regel om överensstämmelse mellan ansökan och klagomålet – Tolkning av meddelandet om uttagningsprov beträffande allmänna kompetenser ”
I.      Inledning
1.        Förevarande överklaganden avser ett allmänt uttagningsprov som anordnades av Europeiska rekryteringsbyrån (Epso), för rekrytering av handläggare på området internationellt samarbete och förvaltning av bistånd till länder utanför EU. Under de skriftliga proven uppstod omfattande tekniska störningar, som påverkade ett stort antal sökande. Som svar på detta beslutade uttagningskommittén att erbjuda alla sökande – oberoende av om de hade haft tekniska störningar – valet att antingen göra om dessa prov eller behålla sina ursprungliga resultat. Frågan huruvida detta tillvägagångssätt är lagenligt utgör kärnan i de aktuella överklagandena.
2.        Flera sökande, som slutligen inte fördes upp i förteckningen över godkända sökande i detta uttagningsprov, angrep besluten att inte föra upp dem i denna förteckning vid tribunalen, genom att göra gällande att det hade förekommit olika oegentligheter vid genomförandet av uttagningsprovet, däribland upprepningen av de skriftliga proven. Särskilt i de mål som avgjordes genom domen VT/kommissionen(2) och domen UJ m.fl./kommissionen(3) yrkade sökandena att de relevanta beslut som hade fattats av uttagningskommittén skulle ogiltigförklaras. Genom domar av den 10 juli 2024 ogillade tribunalen talan i de båda målen, och underkände de – nästan identiska – grunder som hade åberopats.
3.        Klagandena har genom sina respektive överklaganden i målen C‑622/24 P och C‑623/24 P yrkat att domstolen ska upphäva de domar som meddelades av tribunalen i målet VT/kommissionen och i målet UJ m.fl./kommissionen (nedan kallade de överklagade domarna). För det syftet har de i huvudsak hävdat att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte slå fast att principen om likabehandling hade åsidosatts i uttagningsprovet. I det avseendet har de gjort gällande att uttagningskommittén åsidosatte principen om likabehandling genom att låta alla sökande – och inte bara de som allvarligt påverkades av de tekniska problemen – få möjlighet att göra om proven. De har vidare hävdat att de sökande som gjorde om proven fick en otillbörlig fördel, genom att de hade betydligt mer tid att förbereda sig. Slutligen har de även ifrågasatt tribunalens underkännande av en grund som de hade åberopat, rörande tolkningen av meddelandet om uttagningsprov vad gäller bedömningen av de sökandes allmänna kompetenser.
4.        Med hänsyn till att de faktiska omständigheterna och de rättsfrågor som aktualiseras i de båda målen till stor del överlappar varandra, framstår det som lämpligt att undersöka dessa i ett gemensamt förslag till avgörande.
II.    Tillämpliga bestämmelser
5.        Artikel 90.2 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska unionen(4) (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) har följande lydelse:
”Varje person på vilken dessa tjänsteföreskrifter skall tillämpas kan vända sig till tillsättningsmyndigheten med klagomål över en åtgärd som går honom emot …
Myndigheten skall meddela vederbörande sitt motiverade beslut inom fyra månader från och med den dag klagomålet anförts. Om det vid utgången av denna tidsfrist ännu inte givits något svar, skall detta anses vara ett tyst avslag som kan överklagas enligt artikel 91.”
6.        I artikel 91.2 i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:
”Överklagande till Europeiska unionens domstol är endast tillåtet
–       då ett klagomål anförts till tillsättningsmyndigheten enligt artikel 90.2 inom den tidsfrist som där föreskrivs, och
–       klagomålet avslagits, antingen uttryckligen eller tyst.”
III. Bakgrund
7.        Bakgrunden till de tvister som har föranlett de aktuella överklagandena anges i detalj i de överklagade domarna. De faktiska omständigheter som är av betydelse för förevarande förslag till avgörande kan sammanfattas enligt följande.
8.        Den 5 december 2019 offentliggjorde Epso, i Europeiska unionens officiella tidning, meddelandet om allmänt uttagningsprov på grundval av meriter och prov EPSO/AD/380/19, för rekrytering av handläggare på området internationellt samarbete och förvaltning av bistånd till länder utanför EU,(5) i syfte att upprätta två förteckningar över godkända sökande, en för handläggare i lönegrad AD 7 och en för handläggare i lönegrad AD 9.
9.        Klagandena i de båda målen deltog i uttagningsprovet för lönegrad AD 7. Efter att med framgång ha klarat av etapperna med prov med flervalsfrågor och urvalet efter meriter (”Talent Screener”), deltog de i proven vid utvärderingscentrumet. Dessa prover omfattade två skriftliga prov: en så kallad case-övning och ett områdesrelaterat skriftligt prov (nedan gemensamt kallade de skriftliga proven), vilka båda hölls den 9 september 2021 (nedan kallad den inledande omgången).
10.      Genom skrivelse av den 4 oktober 2021 informerade Epso de sökande om att den, på grund av tekniska problem som uppstod under den inledande omgången av de skriftliga proven, hade beslutat att alla sökande som hade deltagit i denna omgång skulle erbjudas två alternativ: antingen att i) behålla de – vid denna tidpunkt okända – resultaten från den inledande omgången eller att ii) göra om de skriftliga proven, och därigenom gå miste om sina ursprungliga resultat.
11.      De nya skriftliga proven ägde rum den 10 november 2021 (nedan kallad den andra omgången). Klaganden i mål C‑622/24 P (VT), liksom tre av de åtta klagande i mål C‑623/24 P (UN, US och UT), beslutade att inte göra om proven utan istället förlita sig på resultaten från den inledande omgången. De andra fem klagande i mål C‑623/24 P (UJ, UL, UP, UU och UV) valde istället att göra om proven.
12.      Åtta sökande som råkade ut för tekniska problem under den andra omgången tilläts av uttagningskommittén att genomgå en tredje omgång, som hölls den 10 december 2021. UJ var den enda av klagandena som kallades till och deltog i denna tredje omgång.
13.      Den 5 maj 2022 underrättade Epso var och en av klagandena individuellt om uttagningskommitténs beslut att inte föra upp deras namn i förteckningen över godkända sökande för lönegrad AD 7 (nedan kallade besluten att inte föra upp klagandena i förteckningen), på grund av att de inte hörde till de sökande som hade fått högsta sammanlagda poäng i proven vid utvärderingscentrumet. Vad särskilt avser en av klagandena i mål C‑623/24 P, nämligen UT, grundade sig avslaget istället på att han inte hade uppnått de nödvändiga minimikraven för godkänt.
14.      Vissa av klagandena (VT, UJ och UL) ingav begäran om att uttagningskommittén skulle ompröva besluten att inte föra upp dem i förteckningen. Uttagningskommittén fann vid omprövning inte skäl att ändra de tidigare besluten, genom beslut av den 15 juli 2022. Alla klagande ingav därefter klagomål till Epso (i egenskap av tillsättningsmyndighet), i enlighet med artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna (nedan kallade klagomålen enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna) och ifrågasatte besluten att inte föra upp klagandena i förteckningen och, i förekommande fall, även besluten att vid omprövning inte ändra de tidigare besluten.
15.      I synnerhet ingav klaganden i mål C‑622/24 P ett klagomål enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna den 10 oktober 2022, som han inte fick något uttryckligt svar på. Hans klagomål ansågs därför, i enlighet med artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, ha blivit föremål för ett tyst avslag efter utgången av en period på fyra månader, den 10 februari 2023.
16.      Klagandena i mål C‑623/24 P, tillsammans med flera andra sökande, gav gemensamt in sina klagomål enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna den 5 augusti 2022. Deras klagomål ansågs ha blivit föremål för tysta avslag den 5 december 2022, men blev senare också föremål för uttryckliga avslag genom tillsättningsmyndighetens beslut av den 13 mars 2023.
IV.    Förfarandet vid tribunalen och de överklagade domarna
17.      Klagandena i båda målen väckte talan vid tribunalen enligt artikel 270 FEUF och ifrågasatte besluten att inte föra upp dem i förteckningen över godkända sökande i uttagningsprovet.
18.      Formellt sett ansågs deras respektive talan, i VT:s, UJ:s och UM:s fall, vara riktade mot uttagningskommitténs beslut av den 15 juli 2022 att vid omprövning inte ändra de tidigare besluten, och, med avseende på de andra klagande som inte hade ingett någon begäran om omprövning, vara direkt riktade mot besluten av den 5 maj 2022 att inte föra upp klagandena i förteckningen (nedan gemensamt kallade de omtvistade besluten).
19.      Klagandena i både målen åberopade sju nästan identiska grunder och gjorde gällande att det hade förekommit många oegentligheter under uttagningsprovet, i syfte att de omtvistade besluten skulle ogiltigförklaras. Genom domar av den 10 juli 2024 i målen VT/kommissionen och UJ m.fl./kommissionen, ogillade tribunalen talan i båda målen i sin helhet, och förpliktade vardera parten att bära sina rättegångskostnader.
V.      Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden
20.      VT har överklagat domen i mål VT/kommissionen, som nu är anhängigt som mål C‑622/24 P. På samma sätt har åtta av de tretton sökandena i målet UJ m.fl./kommissionen överklagat den domen såvitt avser dem, vilket nu är anhängigt som mål C‑623/24 P.
21.      Klagandena har i sina överklaganden yrkat att domstolen ska upphäva de överklagade domarna, bifalla deras talan i första och andra instans och förplikta Europeiska kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna i båda instanser. Kommissionen har yrkat att överklagandena ska ogillas och att klagandena ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
VI.    Bedömning
22.      Klagandena har åberopat två grunder till stöd för sina överklaganden.
23.      Den första grunden, vilken är gemensam för båda överklagandena, avser ett påstått åsidosättande av principen om likabehandling, till följd av upprepningen av de skriftliga proven.
24.      Genom den andra grunden ifrågasätts tribunalens underkännande av den femte grunden som åberopades i första instans, vilken avsåg åsidosättande av meddelandet om uttagningsprov. I domen UJ m.fl./kommissionen fann tribunalen att talan inte kunde prövas såvitt avsåg denna grund, medan det i domen VT/kommissionen ansågs att talan kunde prövas såvitt avsåg denna grund, men talan ogillades. Klagandena har i båda målen hävdat att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i sina respektive slutsatser.
25.      Jag ska börja med att pröva den första grunden för överklagande, avseende principen om likabehandling (A), innan jag behandlar den andra grunden, genom att i tur och ordning bedöma de processuella frågor och sakfrågor som är specifika för varje mål (B).
A.      Den första grunden: Åsidosättande av principen om likabehandling
26.      Som första grund har klagandena gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte slå fast att principen om likabehandling, vilken stadgas i artikel 20 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), av de sökande i uttagningsprovet hade åsidosatts.
27.      De har hävdat att detta åsidosättande var följden i) av den omständigheten att alla sökande erbjöds möjlighet att göra om de skriftliga proven, oberoende av om de verkligen hade haft tekniska problem (den första grundens första del), ii) av den längre förberedelsetid som stod till buds i fråga om den andra och den tredje omgången av de skriftliga proven (den första grundens andra del) och iii) av den omständigheten att de tre omgångarna av de skriftliga proven – med särskild hänvisning till den tredje omgången – hölls olika datum (den första grundens tredje del, vilken som sådan har åberopats endast i mål C‑623/24 P).
28.      Jag kommer att pröva var och en av dessa delar av den första grunden i tur och ordning, efter att först ha redogjort för parternas relevanta argument. Med avseende på de två första delgrunderna kommer det även att vara nödvändigt att behandla klagandenas intresse av att framföra dessa påståenden. Jag kommer undantagsvis att behandla detta intresse efter prövningen i sak, av praktiska översiktlighetsskäl, eftersom redogörelsen först för den påstådda särbehandlingen kommer att möjliggöra en tydligare förklaring av klagandenas intresse av att åberopa denna, mot bakgrund av deras olika sakförhållanden.
1.      Den första grundens första del: Alla sökande erbjöds att göra om de skriftliga proven
29.      Klagandena har genom den första grundens första del hävdat att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att slå fast(6) att uttagningskommittén inte hade åsidosatt principen om likabehandling genom att erbjuda alla sökande möjlighet att göra om de skriftliga proven, oavsett om de hade haft tekniska problem som påverkade deras prestationer.(7)
30.      I det avseendet fann tribunalen, i de överklagade domarna, att även om den lösning som valdes av uttagningskommittén gav de sökande som inte hade påverkats av tekniska problem möjlighet att göra proven en andra gång, var det svårt att undvika denna skillnad i behandling, med hänsyn till störningarnas omfattning och art och det stora antalet berörda sökande. Tribunalen ansåg vidare att åtgärden eftersträvade det legitima målet att säkerställa att alla sökande som hade haft tekniska problem kunde dra nytta av en ny omgång.
a)      Parternas huvudargument
31.      Såsom redan har angetts ovan, har klagandena i huvudsak hävdat att den omständigheten att inte bara de sökande som hade påverkats av allvarliga tekniska problem erbjöds möjlighet att göra om proven, utan även de som hade haft få eller inga problem alls, innebar att olika situationer behandlades lika, i strid med principen om likabehandling.
32.      Klagandena har hävdat att den lösning som uttagningskommittén valde inte motiverades av målet med uttagningsprovet (nämligen att välja ut de mest kompetenta sökande, i enlighet med artikel 27 i tjänsteföreskrifterna) och att den var oproportionerlig och gick utöver vad som var nödvändigt för att avhjälpa de oegentligheter som de tekniska störningarna hade orsakat. Klagandena har följaktligen hävdat att tribunalen underlät att beakta att uttagningskommittén inte hade vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att begränsa den risk för särbehandling som ligger i vare provs natur, utan att den hade skapat en särbehandling mellan sökande som hade kunnat undvikas.
33.      Kommissionen har bestritt klagandenas påstående och erinrat om det stora utrymme för skönsmässig bedömning som uttagningskommittéer har för att besluta om korrigerande åtgärder när oegentligheter uppstår och den motsvarande begränsade omfattningen av domstolsprövningen.(8) Den har vidare framhållit att det följer av fast rättspraxis att varje uttagningsprov innebär till sin natur en risk för särbehandling(9) och ett åsidosättande av principen om likabehandling kan därför endast slås fast om uttagningskommittén har underlåtit att begränsa denna risk till vad som normalt ligger i varje provs natur.(10) Kommissionen anser att så inte var fallet här och att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den slog fast att den lösning som hade valts var motiverad med hänsyn till omständigheterna.
34.      I det avseendet har kommissionen förklarat att det, på grund av de verifierade tekniska störningarnas diffusa och varierande karaktär, skulle ha varit omöjligt att utröna deras omfattning och de exakta följderna för varje sökande.(11) Följaktligen har kommissionen gjort gällande att den enda genomförbara och rättvisa lösningen, som är förenlig med principen om likabehandling, proportionalitetsprincipen och principen om god förvaltning, var att ge alla sökande möjlighet
att göra om proven, utan att göra detta till en skyldighet.
35.      Kommissionen har anfört att även om vissa sökande som inte hade haft tekniska problem beslutade att göra om proven, gick de därigenom miste om sina ursprungliga resultat och deltog därför på nytt i uttagningsprovet på samma villkor som övriga sökande. Det kan därför inte anses att de har getts ”fler chanser” i uttagningsprovet. Slutligen har kommissionen även understrukit att klagandena inte har visat hur de individuellt missgynnades av den lösning som valdes.
b)      Bedömning
36.      Det ska inledningsvis erinras om att även om uttagningskommittéer har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning beträffande villkoren för, innehållet i och anordnandet av ett uttagningsprov (vilket ska anses innefatta vidtagandet av korrigerande åtgärder), ska detta skönsmässiga utrymme utövas i överensstämmelse med principen om likabehandling.(12)
37.      Enligt rättspraxis kräver denna princip att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling.(13)
38.      I förevarande fall anser jag att det står klart att olika situationer behandlades lika: sökande som hade haft tekniska problem med en allvarlig inverkan på deras prov behandlades på liknande sätt som sökande som hade haft enbart mindre problem eller inga problem alls, eftersom alla erbjöds möjligheten att göra en andra provomgång.
39.      Även om alla sökande, såsom kommissionen har hävdat, slutligen hade endast ett försök i de skriftliga proven som räknades (eftersom endast en uppsättning resultat behölls), är det inte detta som utgör den särbehandling som klagandena har hävdat. Det är snarare det allmänna erbjudandet om valet att göra om proven som medförde en ytterligare fördel för de sökande som inte hade påverkats negativt av de tekniska problemen: möjligheten att förbättra en eventuellt otillfredsställande första prestation eller, omvänt, att behålla en tillfredsställande prestation, utan att vara skyldig att göra om proven. Med andra ord hade de fördelen att kunna välja vilket av deras försök som skulle räknas. De sökande som på grund av allvarliga tekniska problem var förhindrade att faktiskt delta i den inledande omgången hade däremot inte något verkligt val: för dem var den andra omgången i praktiken den enda och sista möjligheten i de skriftliga proven.(14)
40.      Tribunalen medgav faktiskt att det ovannämnda utgjorde särbehandling, men den ansåg att det var ”svårt att undvika”. Det är därför nödvändigt att undersöka huruvida denna skillnad var motiverad med hänsyn till omständigheterna, vilket tribunalen i huvudsak ansåg.
41.      Enligt artikel 1d.6 i tjänsteföreskrifterna, och i linje med fast rättspraxis, kan en åtgärd som medför särbehandling vara motiverad om den eftersträvar ett legitimt mål av allmänt intresse inom ramen för personalpolitiken och står i proportion till det målet.(15)
42.      Vad, för det första, beträffar det eftersträvade målet, kan man hålla med kommissionen om att den lösning som uttagningskommittén valde eftersträvade det legitima målet att avhjälpa de oegentligheter som de omfattande tekniska problemen hade orsakat under den inledande omgången av de skriftliga proven, för att återställa förutsättningarna för uttagningsprovet.
43.      Vad, för det andra, gäller frågan huruvida åtgärden står i proportion till detta mål, följer det av domstolens praxis att hänsyn måste tas till huruvida åtgärden i) var ägnad att uppnå det målet, ii) inte gick utöver vad som var nödvändigt för det ändamålet, och iii) var proportionerlig i egentlig mening och innebar en skälig avvägning mellan de intressen som stod på spel.(16)
44.      Vad beträffar det första kriteriet om lämplighet, vill jag påpeka att lösningen att erbjuda alla sökande möjligheten att göra om proven kunde anses utgöra ett sätt att hantera oegentligheterna under den inledande omgången.(17) Som tribunalen slog fast gjorde denna lösning det möjligt för alla sökande som påverkades av tekniska problem att fullgöra proven under normala förhållanden.
45.      Det är emellertid med avseende på kriteriet om nödvändighet (och utan att det är nödvändigt att gå in på proportionalitet i egentlig mening) som åtgärden brister, enligt min mening. Vid bedömningen av huruvida en åtgärd är nödvändig är den centrala frågan huruvida samma mål kunde ha uppnåtts på ett lika effektivt sätt genom alternativ som är mindre inskränkande för principen om likabehandling. Jag anser att så säkerligen är fallet i den aktuella situationen.
46.      Det kan först noteras, endast för att ge en kontext, att när enskilda sökande i ett uttagningsprov råkar ut för tekniska problem som de inte är ansvariga för, ska Epso, efter en kontroll, erbjuda dem korrigerande åtgärder, såsom ett riktat omprov.(18) Detta är vad som skedde i exempelvis förevarande fall med avseende på de åtta sökande som erbjöds en tredje omgång av skriftliga prov, och det är också den lösning som klagandena kan antas anse som lämplig. Såsom kommissionen har förklarat, var dock detta alternativ inte möjligt att genomföra i det aktuella uttagningsprovet (se punkt 34 ovan).
47.      Jag anser dock att det fanns ett mer lämpligt alternativ: att ogiltigförklara den inledande omgången – vars integritet måste anses ha allvarligt äventyrats under de aktuella omständigheterna och med hänsyn till det exceptionellt stora antal sökande som påverkades(19) – och anordna en ny omgång för alla sökande. Det tillvägagångssättet skulle – för att använda kommissionens formulering – ha återställt förutsättningarna för uttagningsprovet vid den tidpunkt då oegentligheterna hade inträffat utan att ge vissa av sökandena fördelen av att kunna välja mellan prestationer.(20)
48.      I sin svarsskrivelse i mål C‑623/24 P medgav kommissionen att ett sådant alternativt tillvägagångssätt var tänkbart, men den hävdade att det skulle på ett orättvist sätt ha berövat de sökande som inte hade påverkats av de allvarliga tekniska problemen resultat som på ett lagenligt sätt hade erhållits under den inledande omgången. Jag är inte helt oförstående till denna oro – vilken troligen också drivs på av en önskan att förhindra ytterligare klagomål. Önskan att undvika att dessa sökande berövas sina ursprungliga resultat kan emellertid inte motivera att de ges en fördel framför andra sökande, vilket just är effekten av den lösning som valdes, såsom har förklarats ovan. Denna slutsats gör sig än mer gällande med hänsyn till att de sökande inte rimligen kan anses ha förvärvat en rätt att behålla sina ursprungliga resultat eller att undantas från att göra om de skriftliga proven om omständigheterna skulle kräva det. Någon sådan rätt följer inte av meddelandet om upphandling, och det finns inget som tyder på – och inte heller har kommissionen hävdat – att de sökande gavs tydliga, ovillkorliga och samstämmiga försäkringar som kunde ge upphov till berättigade förväntningar(21) på att deras ursprungliga resultat skulle kvarstå oavsett om uttagningsprovet (eller en del av detta) senare eventuellt skulle ogiltigförklaras och trots de exceptionella och oförutsebara omständigheter som är i fråga.(22)
49.      Av detta följer, enligt min mening, att den lösning som uttagningskommittén valde gick utöver vad som var nödvändigt för att uppnå målet att avhjälpa de oegentligheter som berodde på de omfattande tekniska problemen under den inledande omgången av de skriftliga proven för att återställa förutsättningarna för uttagningsprovet. Den lösning som valdes snedvred i själva verket i stället dessa förutsättningar, genom att skapa en ny särbehandling mellan sökande, och den gick därför utöver vad som normalt ligger i varje uttagningsprovs natur.
50.      Mot bakgrund av det ovan anförda drar jag slutsatsen att tribunalen, i de överklagade domarna, felaktigt slog fast att uttagningskommittén inte hade åsidosatt principen om likabehandling genom att ge alla sökande möjlighet, men inte skyldighet, att göra om de skriftliga proven.
51.      Trots ovanstående slutsats är det nödvändigt att bedöma huruvida alla klagandena har ett intresse av att åberopa detta åsidosättande av principen om likabehandling – en fråga som också nämndes i de överklagade domarna.
52.      Även om det, såsom klagandena korrekt har påpekat, inte krävs att klagandena visar att vissa sökande faktiskt fick en fördel,(23) befriar inte det dem från kravet på att styrka att de själva berördes personligen av den påstådda särbehandlingen. Enligt fast rättspraxis har en sökande inte rätt att föra talan i lagstiftningens eller institutionernas allmänna intresse. I en talan om ogiltigförklaring får en sökande endast åberopa grunder som berör honom eller henne personligen.(24)
53.      Som framgår av bedömningen ovan (och som klagandena själva har medgett), har särbehandlingen som bottnar i det allmänna erbjudandet om att göra om proven missgynnat, i vart fall principiellt, de sökande som allvarligt påverkades av de tekniska felen och som följaktligen inte hade något annat val än att göra om de skriftliga proven. Tribunalen gjorde en korrekt bedömning när den påpekade att sökande som, trots att de erbjöds att göra om proven, valde att inte utnyttja detta erbjudande och att behålla sina ursprungliga resultat måste anses ha varit nöjda med sin första prestation och därför inte höra till den kategori av sökande som hade påverkats allvarligt av störningarna. Det är riktigt att klaganden i mål C‑622/24 P har teoretiskt hävdat att sökande som råkade ut för allvarliga tekniska problem ändå kan ha beslutat att inte göra om proven av sådana skäl som yrkesmässiga förpliktelser. Ingen av klagandena har dock egentligen hävdat att så var fallet för dem.
54.      Jag anser följaktligen att de av klagandena som valde att inte delta i den andra omgången av de skriftliga proven (se punkt 11 ovan) inte kan göra gällande att de har ett personligt intresse av att åberopa den första grundens första del.
55.      För de klagande som deltog i den andra omgången (nämligen UJ, UL, UP, UU och UV) är situationen inte lika enkel. Kommissionen har gjort gällande att det skulle vara omöjligt att med säkerhet avgöra huruvida alla sökande i den andra omgången hade haft tillräckligt allvarliga tekniska problem under den inledande omgången. Det kan emellertid inte uteslutas att de hade det. Med hänsyn till denna osäkerhet anser jag att man kan sätta tilltro till sådana klagandens påståenden och godta att de har ett intresse av att åberopa denna del av den första grunden för överklagande.
56.      Av det ovan anförda följer enligt min mening att överklagandet ska bifallas såvitt avser den första grundens första del med avseende på klagandena UJ, UL, UP, UU och UV, och ogillas med avseende på de återstående klagandena.
2.      Den första grundens andra del: Längre förberedelsetid vid de senare omgångarna
57.      Klagandena har genom den första grundens andra del hävdat att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning(25) genom att inte konstatera att den omständigheten att deltagarna i den andra och den tredje omgången av de skriftliga proven drog fördel av en betydligt längre förberedelsetid än deltagarna i den inledande omgången utgjorde ett åsidosättande av principen om likabehandling.
58.      Närmare bestämt gjorde klagandena gällande vid tribunalen att den andra och den tredje omgången hade en lägre svårighetsgrad än den inledande omgången, vad gäller båda de skriftliga proven, det vill säga den så kallade case-övningen och det skriftliga provet på området. Vad gäller i synnerhet det sistnämnda provet, hävdade klagandena att eftersom scenariot som provet byggde på var detsamma i alla tre omgångarna och hade offentliggjorts före den inledande omgången, hade sökandena i de efterföljande omgångarna en otillbörlig fördel, både på grund av provens likhet och på grund av en längre förberedelsetid.(26)
59.      Tribunalen underkände dessa argument. Den slog först fast att även om ämnet grundade sig på samma underliggande scenario (om än i två versioner(27)), skilde sig det specifika ämnet för den promemoria som skulle avfattas under varje omgång åt i betydande och tillräcklig omfattning. Vad beträffar den ytterligare förberedelsetiden slog tribunalen vidare fast att man därav inte kunde dra slutsatsen att sökandena i de efterföljande omgångarna hade fått en betydande fördel, eftersom det inte fanns något som tydde på att uttagningskommittén hade haft för avsikt att begränsa den tid som stod till förfogande för sökande för att sätta sig in i det offentliggjorda scenariot.
a)      Parternas huvudargument
60.      Klagandena har noterat att det scenario som låg till grund för det skriftliga provet på området offentliggjordes i augusti 2021, vilket därigenom gav sökande i den andra omgången i november 2021 och den tredje omgången i december 2021 en betydligt längre förberedelseperiod, jämfört med de som endast deltog i den inledande omgången i september 2021. De har hävdat att denna skillnad i förberedelsetid utgör en skillnad i de objektiva förutsättningarna för uttagningsprovet, oberoende av uttagningskommitténs avsikter eller variationerna i ämnena för provet. De har därför dragit slutsatsen att principen om likabehandling därigenom åsidosattes, i motsats till vad tribunalen slog fast.
61.      Kommissionen har hävdat att klagandena i huvudsak försöker att ifrågasätta tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna, enligt vilken sökande i senare omgångar inte fick någon betydande fördel på grund av den ytterligare förberedelsetiden. Kommissionen har därför gjort gällande att denna del av överklagandet inte avser en rättsfråga och därför ska avvisas.
62.      I andra hand, vad gäller prövningen i sak, har kommissionen anfört att de sökandes prestationer inte bedömdes på grundval av den tid som de hade att sätta sig in i scenariot, utan på grundval av – vad tribunalen ansåg vara – ämnen som skilde sig tillräckligt åt för varje prov. Enligt kommissionens mening följer härav att förberedelsetidens längd inte hade någon betydelse för bedömningen av de sökandes prestationer.
b)      Bedömning
63.      Vad, för det första, gäller frågan huruvida denna andra delgrund kan tas upp till prövning, delar jag inte kommissionens ståndpunkt att klagandena ifrågasätter tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna. Klagandena har hävdat att tribunalens resonemang utgör en felaktig rättstillämpning, i den mån tribunalen ansåg att den ytterligare förberedelsetiden inte medförde ett åsidosättande av principen om likabehandling, endast på grund av att uttagningskommittén inte hade haft för avsikt att begränsa den tiden. Vad som i huvudsak är i fråga är huruvida den fastställda faktiska omständigheten att vissa sökande hade en längre förberedelsetid utgör en skillnad i de objektiva villkor på vilka uttagningsprovet hölls, i strid med principen om likabehandling. Fastställandet av detta är en rättsfråga. Jag anser att kommissionens invändning om rättegångshinder därför inte kan godtas.
64.      För det andra ska det, vad gäller prövningen i sak, klargöras att klagandena hade anfört följande två olika argument i första instans till stöd för deras påstående om att den andra och den tredje omgången var mindre svåra än den första omgången: i) att de arbetsuppgifter som krävdes av sökande var snarlika i alla omgångar, och ii) att sökande i efterföljande omgångar drog fördel av mer förberedelsetid, eftersom det underliggande scenariot hade offentliggjorts i god tid före. Genom att konstatera att ämnena för det skriftliga provet på området var tillräckligt olika i alla de tre omgångarna, tog tribunalen endast ställning till den första av dessa frågor (vilken inte är i fråga i de aktuella överklagandena). Av detta följer dock inte – i motsats till vad kommissionen tycks hävda – att detta konstaterande tar itu med den andra frågan, nämligen huruvida skillnaden i förberedelsetid i sig kunde påverka omgångarnas relativa svårighetsgrad. Den skilda karaktären på ämnena för provet utesluter inte möjligheten att olika förberedelsetid ändå kan ha påverkat de sökandes prestationer. Tribunalen behandlade i stället det andra argumentet om skillnaden i förberedelsetid separat, såsom har angetts i punkt 59 ovan, genom att i huvudsak konstatera att denna skillnad inte medförde ett åsidosättande av principen om likabehandling, eftersom uttagningskommittén inte hade haft för avsikt att begränsa förberedelsetiden för någon sökande. Det är detta konstaterande som är i fråga här.
65.      Efter detta klargörande vill jag erinra om att det följer av rättspraxis att principen om likabehandling kräver att alla sökande i samma uttagningsprov genomgår samma prov på samma villkor och att proven i allt väsentligt är av samma svårighetsgrad för alla sökande.(28)
66.      I de överklagade domarna fann tribunalen att den längre förberedelsetiden inte utgjorde en betydande fördel för sökandena i de efterföljande omgångarna, och tribunalen tycks ha grundat denna slutsats endast på att det inte fanns någon tydlig avsikt från uttagningskommitténs sida att begränsa denna tid. Jag anser emellertid att detta synsätt förbiser de objektiva följderna av att ha ytterligare tid på sig att förbereda bekant provmaterial. Det är dock dessa följder som enligt min mening är avgörande vid bedömningen av huruvida det hade förekommit särbehandling. Mot bakgrund av den rättspraxis som har nämnts i föregående punkt är nämligen den relevanta frågan huruvida en skillnad i förberedelsetid resulterade i att sökande deltog i ett uttagningsprov på objektivt sätt olika villkor. Fastställandet av detta beror på omständigheterna i det enskilda fallet.
67.      Även om inte varje skillnad i förberedelsetid kan anses vara av avgörande betydelse, medför de särskilda omständigheterna i förevarande fall, såsom de har fastställts av tribunalen, att skillnaden enligt min mening är betydande. Sökandena i den andra och den tredje omgången drog fördel av två respektive tre gånger den förberedelsetid som stod till förfogande under den inledande omgången, för att sätta sig in i samma scenario som hade offentliggjorts på förhand. Denna betydligt längre förberedelsetid avseende samma scenario – förenad, oundvikligen, med en viss grad av inblick, från den inledande omgången, i hur detta scenario kunde komma att användas – utgör enligt min mening en avsevärd skillnad i de villkor på vilka de sökande i de tre omgångarna gjorde det skriftliga provet på området.
68.      I likhet med den första delen av denna grund ska det därför bedömas huruvida denna skillnad i behandling var objektivt motiverad och proportionerlig. Kommissionen har inte anfört någon särskild motivering i det avseendet. Det kan endast antas att tillvägagångssättet att behålla samma scenario som offentliggjorts på förhand när de skriftliga proven på området gjordes om (vilket resulterade i den längre förberedelsetiden) eftersträvade det legitima målet att säkerställa en jämförbar svårighetsnivå i alla omgångar. Även om så antas vara fallet, tycks emellertid det tillvägagångssätt som valdes inte vara proportionerligt enligt min mening, med hänsyn till omständigheterna, särskilt på grund av att det även i detta avseende fanns mindre inskränkande alternativ. Även om det på grund av administrativa hinder var omöjligt att fastställa tidpunkten för alla omgångarna inom en snävare tidsram, anser jag att andra alternativ kunde ha övervägts, såsom att offentliggöra ett nytt scenario med samma svårighetsgrad eller, såsom har diskuterats i det föregående avsnittet, att på nytt hålla de skriftliga proven för alla sökande på lika villkor.
69.      Av detta följer enligt min mening att den ytterligare förberedelsetiden som de sökande hade i de efterföljande omgångarna av det skriftliga provet på området medförde ett åsidosättande av principen om likabehandling.
70.      Följaktligen anser jag att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den, i de överklagade domarna, slog fast att det inte hade skett något åsidosättande.
71.      I likhet med den första grundens första del, avser dock denna slutsats inte alla klagande. Såsom tribunalen redan har slagit fast och såsom klagandena har godtagit, är det endast de klagande som inte gjorde om de skriftliga proven – och som således inte drog fördel av en längre förberedelseperiod för det skriftliga provet på området – som kan åberopa den första grundens andra del. Dessa klagande är VT, UN, US och UT.(29)
72.      Jag anser dock att det ska dras en gräns i UT:s fall. Även om parterna i målet om överklagande inte har tagit upp denna fråga särskilt, följer det, såvitt jag förstår, av punkt 5 i domen UJ m.fl./kommissionen att UT uteslöts från förteckningen över godkända sökande på grund av att han inte hade uppnått minimikraven för godkänt vid utvärderingscentrumet.
73.      I det avseendet framgår det klart att meddelandet om uttagningsprov uppställde följande två kumulativa villkor för uppförande i förteckningen över godkända sökande: i) uppnå kraven för godkänt vid utvärderingscentrumet och ii) uppnå ett av de högsta totalresultaten bland de sökande. Det avgörande är att UT inte uppfyllde det första av dessa villkor. Den omständigheten att han inte fördes upp i förteckningen över godkända sökande följde därför inte av den jämförande bedömningen av de sökande vad beträffar de högsta totalresultaten – då den påstådda särbehandlingen kunde ha påverkat hans relativa rangordning – utan av att han inte uppfyllde ett tröskelvillkor.
74.      Även om man, såsom har konstaterats ovan, beaktar att det finns fog för den grund som avser åsidosättande av principen om likabehandling och även om man antar att andra sökande, om det inte hade skett ett sådant åsidosättande, kunde ha fått lägre poäng eller blivit underkända, skulle detta ändå inte ändra UT:s egna poäng, som låg under minimigränsen. Skälet till detta är att den särbehandling som görs gällande i förevarande mål avser obefogade möjligheter som andra sökande gavs för att prestera bättre; den avser inte någon negativ inverkan på UT:s egen prestation. Enligt min mening följer av detta att överklagandet i UT:s fall inte kan bifallas såvitt avser denna grund.(30)
75.      Eftersom de felaktiga rättstillämpningarna i domen UJ m.fl./kommissionen som har identifierats ovan inte kan leda till ogiltigförklaring av beslutet att inte föra upp UT i förteckningen över godkända sökande, förblir följaktligen domslutet i den domen opåverkat såvitt avser UT. Jag anser att domskälen i domen i hans fall i stället ska ersättas med de överväganden som har angetts ovan.(31)
76.      Mot bakgrund av det ovan anförda finner jag att överklagandena ska bifallas såvitt avser den första grundens andra del med avseende på klagandena VT, UN och US, men ogillas med avseende på de återstående klagandena.
Slutsats i denna del
77.      Det följer av de slutsatser som har dragits i avsnitten A.1 och A.2 ovan att de överklagade domarna bygger på felaktig rättstillämpning och ska enligt min mening upphävas med avseende på alla klagande – med undantag av UT.
78.      För det fall att domstolen inte skulle dela bedömningen ovan, ska jag pröva den första grundens tredje del liksom den andra grunden (vilken under alla omständigheter förblir relevant för UT).
3.      Den första grundens tredje del: Skriftliga prov hölls på olika datum
79.      Klagandena har genom den första grundens tredje del, vilken endast har åberopats i mål C‑623/24 P, hävdat att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i punkterna 119–122 i domen UJ m.fl./kommissionen, genom att inte slå fast att det stred mot principen om likabehandling att de olika omgångarna av de skriftliga proven – i synnerhet den tredje omgången – hölls på olika datum.
a)      Parternas huvudargument
80.      Till stöd för denna del av överklagandet(32) har klagandena huvudsakligen stött sig på domen Prais(33) (och i andra punkter genom hela överklagandet även på domen OJ(34)) för att hävda att principen om likabehandling, enligt dessa domar, kräver att alla sökande gör de skriftliga proven samtidigt. På grundval av detta har de hävdat att anordnandet av skriftliga prov vid tre olika datum i sig är oförenligt med principen om likabehandling.
81.      Kommissionen har hävdat att den rättspraxis som klagandena har åberopat inte är relevant för omständigheterna i det aktuella målet. Den har även anfört att de principer som följer av denna rättspraxis under alla omständigheter iakttogs, eftersom det inte var anordnandet av prov på olika datum som var i fråga, utan snarare upprepningen av samma provomgång på grund av tekniska problem, varvid varje omgång ägde rum en viss dag.
b)      Bedömning
82.      Inledningsvis ska det noteras att domarna Prais och OJ  avsåg begärandena av enskilda sökande om att proven i ett uttagningsprov skulle anordnas ett annat datum för dem på grund av personliga skäl. Den behöriga tillsättningsmyndigheten hade avslagit dessa begäranden och avslagen hade fastställts i respektive dom, i huvudsak på grund av att det skulle undergräva kravet att proven ska genomföras på samma villkor för alla sökande om dessa enskilda tilläts göra proven på andra datum. Kommissionen har därför korrekt påpekat att dessa situationer skiljer sig markant från det sammanhang som nu är i fråga, där uttagningskommittén, ställd inför omfattande tekniska fel, var tvungen att vidta avhjälpande åtgärder.
83.      Under alla omständigheter kan dessa domar inte förstås så, att de slår fast det stelbenta påstående som klagandena försöker att utläsa av dessa, nämligen att enbart den omständigheten att skriftliga prov i ett uttagningsprov hålls på olika datum med nödvändighet innebär i sig ett åsidosättande av principen om likabehandling.
84.      För det första gjordes det i båda de ovannämnda domarna gällande att begärandena om andra datum kunde ha tillgodosetts under andra omständigheter.(35)
85.      För det andra baserades resonemanget i dessa domar på övervägandet att proven i ett uttagningsprov måste utföras på samma villkor för alla sökande. Att hålla proven samtidigt är visserligen det effektivaste sättet att säkerställa enhetliga villkor, men denna logik kan inte tillämpas som en absolut regel. En sådan absolut tolkning, som har lagts fram av klagandena, skulle nämligen utesluta vidtagandet av korrigerande åtgärder efter tekniska eller andra störningar och till och med utesluta att nya prov hålls för de sökande där beslutet att utesluta dem från uttagningsprovet har ogiltigförklarats av unionsdomstolarna (vilket paradoxalt nog är den utgång som klagandena kan komma att uppnå genom de aktuella överklagandena).
86.      I motsats till vad klagandena har hävdat kräver således inte principen om likabehandling att alla prov alltid måste äga rum samma dag. Vad som snarare krävs är att varje avvikelse vad gäller valet av tidpunkt inte får medföra någon skillnad i de objektiva villkor enligt vilka de sökande bedöms (till exempel får de sökande som gör prov
vid ett senare datum inte dra fördel av föregående kännedom om ämnena för proven – vilka därför måste skilja sig åt samtidigt som en motsvarande svårighetsgrad bibehålls).
87.      Jag anser följaktligen att principen om likabehandling inte i sig åsidosattes enbart på grund av att de skriftliga proven hölls på tre olika datum. Betänkligheterna i fråga om likabehandling uppstår snarare på grund av de särskilda villkor som reglerar anordnandet av dessa omgångar – i synnerhet det allmänna erbjudandet om att göra om proven och den betydligt längre förberedelsetiden avseende ett känt scenario – vilket är frågor som redan har prövats inom ramen för de två första delarna av den första grunden. Jag anser därför att överklagandet inte kan bifallas såvitt avser den första grundens tredje del, betraktad för sig.
B.      Den andra grunden: Felaktiga rättstillämpningar då talan ogillades såvitt avsåg den femte grunden som åberopades i första instans
88.      Klagandenas andra grund för överklagande avser den omständigheten att tribunalen ogillade talan såvitt avsåg den femte grunden som åberopades i första instans. Den grunden var i huvudsak identisk i de båda målen och avsåg, såsom kommer att förklaras närmare nedan, åsidosättande av meddelandet om uttagningsprov vad beträffar de kompetenser som skulle bedömas med avseende på de sökande. Tribunalens underkännande av denna grund baserades emellertid på olika skäl i de två målen.
89.      I synnerhet fann tribunalen i domen UJ m.fl./kommissionen att talan inte kunde tas upp till prövning såvitt avsåg denna grund, eftersom grunden inte hade åberopats av klagandena i deras klagomål enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna och den som sådan inte iakttog regeln om överensstämmelse mellan klagomålet och talan. Å andra sidan gjorde tribunalen i domen VT/kommissionen en prövning i sak av grunden och fann att talan inte kunde bifallas såvitt avsåg denna grund.
90.      Klagandena i mål C‑623/24 P har således ifrågasatt konstaterandet att talan inte kunde tas upp till prövning såvitt avsåg denna grund, medan klaganden i mål C‑622/24 P har ifrågasatt tribunalens prövning i sak. Jag ska pröva de motsvarande grunderna för överklagande i tur och ordning, genom att börja med frågan huruvida talan kunde tas upp till prövning (1) innan jag behandlar den påstått felaktiga prövningen i sak av den ursprungliga grunden (2).
1.      Den andra grunden i mål C‑623/24 P: Regeln om överensstämmelse mellan klagomålet och talan
91.      Klagandena i mål C‑623/24 P har som andra grund hävdat att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning (i punkterna 206 och 207 i domen UJ m.fl./kommissionen), genom att den slog fast att talan inte kunde tas upp till prövning såvitt avsåg deras femte grund på grund av underlåtenhet att iaktta regeln om överensstämmelse mellan det administrativa klagomålet och talan.
a)      Parternas huvudargument
92.      Även om klagandena inte har ifrågasatt att deras klagomål enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna inte innehöll någon hänvisning till den specifika grund som är i fråga, har de hävdat att tribunalens tillämpning av regeln om överensstämmelse i deras fall var alltför sträng.
93.      De har i det avseendet hävdat att regeln om överensstämmelse enbart är en konstruktion i rättspraxis, som inte har någon uttrycklig grund i artikel 270 FEUF, tjänsteföreskrifterna eller tribunalens rättegångsregler. De anser därför att den utgör en oskriven processuell begränsning som, vid en strikt tillämpning, strider mot rätten till ett effektivt domstolsskydd enligt artikel 47 i stadgan. Särskilt med åberopande av den före detta personaldomstolens dom Mandt,(36) har klagandena begärt att denna regel ska tolkas flexibelt, varigenom det skulle räcka att de i sina klagomål enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna bestred den materiella – och inte enbart den formella – lagenligheten av meddelandet om uttagningsprov.
94.      Klagandena har vidare hävdat att syftet bakom regeln – att möjliggöra en uppgörelse i godo i tvisten mellan administrationen och den som har ingett klagomålet – inte kan motivera en strikt tillämpning av regeln i sådana fall som deras, där tillsättningsmyndigheten inte uttryckligen besvarade deras klagomål inom de tidsfrister som har fastställts i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna och en uppgörelse i godo därför inte realistiskt sett övervägdes.
95.      Kommissionen anser att överklagandet inte kan bifallas såvitt avser den andra grunden, då den är verkningslös eller det är uppenbart att denna grund saknar fog, eftersom klagandena – enligt kommissionens mening – i huvudsak försöker att undgå sin skyldighet att inge ett administrativt klagomål, i linje med det administrativa förfarande som föreskrivs i artiklarna 90.2 och 91.2 i tjänsteföreskrifterna. Kommissionen har vidare noterat att det ”flexibla” synsätt som tillämpades i domen Mandt uttryckligen underkändes av tribunalen, i egenskap av appellationsdomstol, i senare mål. Slutligen har kommissionen hävdat att beskaffenheten på svaret på klagomålet, oavsett om det är uttryckligt eller underförstått, saknar betydelse för tillämpningen av regeln om överensstämmelse och att ett uttryckligt beslut under alla omständigheter utfärdades i förevarande fall innan tidsfristen för att väcka talan löpte ut.
b)      Bedömning
96.      Enligt fast rättspraxis kräver regeln om överensstämmelse i unionens personalmål att en talan som väcks enligt artikel 270 FEUF, för att inte avvisas, endast får innehålla invändningar som bygger på samma grunder som det föregående obligatoriska klagomålet enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. Dessa invändningar får utvecklas i talan, genom att det anförs grunder och argument som inte nödvändigtvis måste ha anförts i klagomålet men som måste ha nära samband med klagomålet. Denna regel är avsedd att möjliggöra uppgörelser i godo i tvister, genom att se till att tillsättningsmyndigheten är i stånd att med tillräcklig precision fastställa den kritik som riktas mot den angripna rättsakten.(37)
97.      Även om det är riktigt att regeln om överensstämmelse inte uttryckligen föreskrivs i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna (eller i någon annan tillämplig bestämmelse), kan den inte av det skälet avfärdas som en obefogad domstolskonstruktion. Dessa bestämmelser uppställer krav på ett föregående administrativt klagomål som en förutsättning för att väcka talan vid domstol och de skulle förlora sin mening – och kunna missbrukas – om vilket klagomål som helst, även utan samband med föremålet för eller grunden för den efterföljande talan, räckte i det avseendet.
98.      Av detta följer att talan måste ha samband med klagomålet, vilket enligt min mening inte kan vara rent formellt eller alltför abstrakt. Ändå är det detta som klagandena i huvudsak har förespråkat, genom att stödja sig på domen Mandt.
99.      I den domen (och i ett begränsat antal mål som följde efter domen) intog den före detta personaldomstolen ståndpunkten att regeln om överensstämmelse ska tolkas på ett mer flexibelt sätt, med hänsyn till det administrativa förfarandets informella karaktär, den karakteristiska avsaknaden av biträde av en advokat i det skedet, och rätten till ett effektivt domstolsskydd enligt artikel 47 i stadgan. På grundval av detta godtog den tidigare personaldomstolen att de grunder som åberopades i talan kunde anses ha ”nära samband” med grunderna i klagomålet, om de båda avsåg den angripna rättsaktens materiella lagenlighet (eller omvänt formella lagenlighet), även om de avsåg olika aspekter av denna.
100. Som kommissionen korrekt har påpekat inskränkte emellertid tribunalen – i sin egenskap av appellationsdomstol för personaldomstolen – detta alltför vida synsätt i senare mål, genom att göra denna rättspraxis förenlig igen med domstolens tidigare domar avseende regeln om överensstämmelse.(38) Enligt min mening var detta det korrekta synsättet. Som tribunalen slog fast i domen Moschonaki(39) är begreppen materiell lagenlighet och formell lagenlighet alltför vida och abstrakta för att säkerställa ett meningsfullt samband mellan de grunder som har åberopats under det administrativa skedet och de som har åberopats i talan. Detta samband är dock väsentligt om det administrativa förfarandet ska kunna uppnå sitt syfte att få till stånd en uppgörelse i godo i tvister.
101. Klagandenas åberopande av domen Mandt för att hävda att det, i syfte att åberopa en grund avseende den materiella lagenligheten vid domstolen, räcker att enbart ha åberopat den materiella lagenligheten av uttagningsprovet eller de omtvistade besluten i deras klagomål enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, kan därför inte godtas. En sådan tolkning skulle frånta det administrativa förfarandet dess själva funktion. När det i ett klagomål enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna inte ens görs en antydan om ett specifikt missförhållande i fråga om den aktuella rättsakten, kan tillsättningsmyndigheten inte med den tydlighet som krävs fastställa den berörda personens betänkligheter och kan således inte på ett meningsfullt sätt ompröva rättsakten, ändra eller upphäva den, eller försöka få till stånd en uppgörelse i godo.
102. Klagandena har vidare hävdat att just syftet att få till stånd en uppgörelse i godo omintetgörs när det, såsom i deras fall, inte fattas något uttryckligt beslut inom den fyramånadersperiod som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. De har hävdat att regeln om överensstämmelse under sådana omständigheter ska tillämpas mindre strikt – om den över huvud taget ska tillämpas. Jag delar inte den uppfattningen.
103. I likhet med kommissionen anser jag att beskaffenheten på tillsättningsmyndighetens svar på klagomålet, oavsett om det är uttryckligt eller underförstått, saknar betydelse och inte ändrar kraven enligt regeln om överensstämmelse.(40) Vidare anser jag att klagandenas resonemang är bristfälligt genom att det är tillbakablickande: de har av det efterföljande tysta avslaget dragit slutsatsen att klagomålsskedet aldrig kunde fylla sitt syfte, och de har sedan använt detta påstående för att hävda att klagomålet inte behövde innehålla den aktuella grunden från första början. Innehållet i klagomålet kan dock inte fastställas på grundval av hur tillsättningsmyndigheten till slut besvarade det. Dessutom kan det inte uteslutas, inte ens vid ett tyst avslag, att om ett specifikt missförhållande klart hade tagits upp från början, kunde tillsättningsmyndigheten ha intagit en annan ståndpunkt, till exempel genom att bifalla klagomålet och undersöka möjligheterna att få till stånd en uppgörelse i godo.
104. Mot bakgrund av det ovan anförda ska slutsatsen dras att tribunalen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att slå fast att talan inte kunde prövas såvitt avsåg klagandenas femte grund i första instans, eftersom det – vilket är ostridigt – inte åberopades någon relevant invändning eller något argument som hade nära samband i deras klagomål enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. Jag anser följaktligen att överklagandet inte kan bifallas såvitt avser den andra grunden för överklagande i mål C‑623/24 P.
105. Jag noterar att klagandena, för fullständighetens skull, även har angett deras inställning i sak vad gäller deras ursprungliga femte grund. Deras argumentation i det avseendet motsvarar klagandens argumentation i mål C‑622/24 P, som jag kommer att behandla i det följande avsnittet. Med hänsyn till de slutsatser som nedan kommer att dras i det avseendet, anser jag att även om det hade slagits fast att talan kunde prövas såvitt avsåg den aktuella grunden vad gäller klagandena i mål C‑623/24 P, skulle talan under alla omständigheter ha ogillats i materiellt hänseende såvitt avsåg denna grund.
2.      Den andra grunden i mål C‑622/24 P: Åsidosättande av meddelandet om uttagningsprov
106. Klaganden i mål C‑622/24 P har som andra grund anfört att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning, i punkterna 187–193 i domen VT/kommissionen, vid sin tolkning av meddelandet om uttagningsprov vad gäller vilka kompetenser som skulle ha bedömts med avseende på de sökande.
107. Närmare bestämt gjorde klaganden gällande vid tribunalen att uttagningskommittén hade agerat i strid med meddelandet om uttagningsprov, på grund av att den hade bedömt förmågan att leda ett arbetslag i fråga om sökande till lönegrad AD 7 (såsom han själv), fastän denna förmåga, enligt hans mening, endast skulle ha bedömts i fråga om sökande till lönegrad AD 9 enligt meddelandet.
108. Tribunalen underkände denna grund genom att slå fast att klaganden felaktigt stödde sig på det avsnitt i meddelandet om uttagningsprov som beskrev de arbetsuppgifter som rekryterade sökande kunde förväntas utföra (nedan kallat avsnittet om arbetsuppgifter), där det angavs, endast för handläggare i lönegrad AD 9, att de ”kan … förväntas … [l]eda ett arbetslag”. I det avsnitt i meddelandet om uttagningsprov som avsåg hur urvalet av sökande gick till (nedan kallat avsnittet om urval) föreskrevs däremot att åtta allmänna kompetenser, däribland ”ledarskap”, skulle bedömas vid utvärderingscentrumet i fråga om alla sökande, oavsett lönegrad. På grundval av detta fann tribunalen att uttagningskommittén hade agerat helt i överensstämmelse med bestämmelserna i meddelandet om upphandling vid bedömningen av klagandens ledarskapskompetens.
a)      Parternas huvudargument
109. Klaganden har hävdat att tribunalens bedömning är baserad på en felaktig rättstillämpning eftersom den inte iakttog ordalydelsen i meddelandet om uttagningsprov (nämligen den rättsliga ramen för uttagningsprovet), vari ”att leda ett arbetslag” tydligt förbehölls som en arbetsuppgift enbart för tjänster i lönegrad AD 9, och felaktigt behandlade detta begrepp som utbytbart med ”ledarskap”.
110. Med stöd av domen Spisto(41) har klaganden hävdat att arten av de arbetsuppgifter som ska utföras vid anställning utgör ett grundläggande tolkningskriterium i meddelandet om uttagningsprov och måste därför genomsyra bedömningen av sökande. Han har i huvudsak hävdat att avsnittet om urval i meddelandet inte kunde tolkas separat från avsnittet om arbetsuppgifter, utan borde istället ha tolkats mot bakgrund av det avsnittet.
111. Enligt klaganden följer av detta att de förmågor som avser att leda ett arbetslag borde ha bedömts endast med avseende på sökande till lönegrad AD 9. Alternativt har han tillagt att även om ledarskapskompetensen måste bedömas i fråga om alla sökande, borde uttagningskommittén åtminstone ha tillämpat olika bedömningskriterier för var och en av dessa lönegrader.
112. Kommissionen har genmält att överklagandet inte kan bifallas såvitt avser den andra grunden. Den har framhållit att det i meddelandet om uttagningsprov tydligt föreskrevs att ”ledarskap”, som en allmän kompetens, skulle bedömas i fråga om alla sökande vid utvärderingscentrumet, oavsett vilken lönegrad som ansökan avsåg. I det avseendet har kommissionen noterat att i Epsos uttagningsprov bedöms allmänna kompetenser alltid för alla lönegrader oberoende av de specifika arbetsuppgifter som godkända sökande ska utföra.
113. Kommissionen har följaktligen hävdat att skillnaden mellan lönegrad AD 7 och lönegrad AD 9 inte var relevant under etappen vid utvärderingscentrumet, utan endast under den så kallade Talent Screener-etappen (då relevant yrkeserfarenhet för de arbetsuppgifter som ska utföras av godkända sökande beaktades). Kommissionen har därför gjort gällande att klagandens åberopande av domen Spisto är malplacerad, eftersom det målet avsåg utvärderingen, under den så kallade Talent Screener-etappen, av yrkeserfarenhet, och inte bedömningen av allmänna kompetenser. Dessutom har kommissionen hävdat att tribunalen inte behandlade ”ledarskap” och ”att leda ett arbetslag” som utbytbara. Snarare bedömde den varje begrepp i dess egen kontext och slog korrekt fast att uttagningskommittén hade utvärderat endast den allmänna ledarskapskompetensen, såsom föreskrevs i meddelandet.
b)      Bedömning
114. Det ska först klargöras att klagandens formulering av sin grund, nämligen att uttagningskommittén bedömde hans förmåga att leda ett arbetslag, är obestämd i faktiskt hänseende. Som klargörs i den överklagade domen (i punkterna 53 och 192) var det ledarskapskompetensen som uttagningskommittén bedömde, avseende vilken den beaktade förmågan att ”leda, utveckla och motivera personer att uppnå resultat”. Som tribunalen påpekade var denna kompetens en av de åtta allmänna kompetenser som skulle bedömas vid utvärderingscentrumet i fråga om alla sökande, oavsett lönegrad, såsom uttryckligen föreskrevs i avsnittet om urval i meddelandet om uttagningsprov.
115. På grundval av detta kan klaganden anses hävda i huvudsak att eftersom godkända sökande till lönegrad AD 7 inte förväntades att leda ett arbetslag som en del av deras arbetsuppgifter, skulle ledarskapskompetensen antingen över huvud taget inte ha bedömts i deras fall eller ha bedömts med användning av andra kriterier än dem för sökande till lönegrad AD 9. Båda dessa förslag grundar sig emellertid på en grundläggande missuppfattning av dels begreppet ledarskap som en kompetens, dels arten av de allmänna kompetenser som bedöms i Epsos uttagningsprov.
116. I det avseendet ska det först noteras att även om ”ledarskap” kan omfatta aspekter av att leda andra, är det inte en kompetens som är förbehållen de personer som innehar formellt ledande befattningar. En person kan vara tvungen att leda ett projekt eller handlägga ett ärende, och därför behöva exempelvis samordna och vägleda kollegor, utan att vara chef för ett arbetslag. Genom att anse att ”ledarskap” endast kan vara helt relevant för sökande till lönegrad AD 9 som potentiella chefer för arbetslag, tycks klaganden ha blandat samman begreppet ”att leda ett arbetslag” och begreppet ledarskap.
117. Vidare noterar jag att Epso tillsammans med de rekryterande institutioner och organ som den står till förfogande för, vid utövandet av deras utrymme för skönsmässig bedömning att avgöra vilken kompetens som de kan kräva av sökande i uttagningsprov,(42) har definierat vissa allmänna kompetenser som anses som oundgängliga för varje tjänst i dessa institutioner eller organ. ”Ledarskap” är en sådan kompetens, vilken gäller för alla tjänster som handläggare, i alla tjänstegrader, däribland AD 5-tjänster på ingångsnivå.(43)
118. Det är av det skälet som det i meddelandet om uttagningsprov inte görs någon skillnad mellan sökande till lönegrad AD 7 och till lönegrad AD 9 vad gäller kompetensbedömningen. Avsnittet om arbetsuppgifter i meddelandet, vari anges de arbetsuppgifter som är knutna till varje lönegrad, är därför inte relevant för bedömningen av allmänna kompetenser. I detta sammanhang kunde uttagningskommittén inte bortse från den klara ordalydelsen i meddelandet, vilket utgör den rättsliga ramen för uttagningsprovet och fastställer gränserna för kommitténs utrymme för skönsmässig bedömning.(44) I stället var uttagningskommittén skyldig att bedöma ledarskapskompetensen hos alla sökande, på grundval av samma kriterier, oavsett lönegrad.
119. Slutsatsen ska därför dras att tribunalen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att slå fast att uttagningskommittén inte hade åsidosatt meddelandet om uttagningsprov, i motsats till vad klaganden har hävdat.
120. Denna slutsats påverkas inte av klagandens argument som grundar sig på domen Spisto. Den domen stöder inte klagandens påstående, utan bekräftar tvärtom ovanstående slutsats.
121. I det mål som avgjordes genom domen Spisto klagade en sökande i ett uttagningsprov som hade anordnats av Epso på att uttagningskommittén, under den så kallade Talent Screener-etappen, hade bedömt hennes erfarenhet av att leda ett arbetslag – och funnit den vara bristfällig – trots att varken urvalskriterierna eller den beskrivning av arbetsuppgifter som dessa kriterier syftade på innehöll någon relevant uppgift om sådan erfarenhet. Tribunalen slog fast att uttagningskommittén inte hade följt lydelsen i meddelandet om uttagningsprov genom att införa detta ytterligare kriterium om att ”leda ett arbetslag” under den så kallade Talent Screener-etappen.
122. Skillnaden mellan det målet och förevarande mål är uppenbar, eftersom målet Spisto avsåg den så kallade Talent Screener-etappen, vilken uttryckligen är avsedd att bedöma deltagarnas erfarenhet med avseende på de arbetsuppgifter som ska utföras. Av detta går det inte att dra slutsatsen, såsom klaganden har gjort gällande, att beskrivningen av arbetsuppgifter (vilka i det uttagningsprov som de aktuella överklagandena avser var olika beroende på lönegrad) är ett kriterium som måste vara vägledande för tolkningen av ett meddelande om uttagningsprov vad beträffar alla etapper i uttagningsprovet. Tvärtom underströk tribunalen, i punkterna 46 och 47 i den domen, att de olika etapperna i uttagningsprovet fyllde olika syften: syftet med den så kallade Talent Screener-etappen är att bedöma de sökandes yrkeserfarenhet och åberopade meriter, medan etappen vid utvärderingscentrumet avser att bedöma deras förmågor och kompetenser i praktiken. Av det skälet ansåg tribunalen att de kriterier som är relevanta för en etapp i uttagningsprovet inte kan påverka bedömningen i en annan etapp. Det är också värt att nämna att tribunalen i domen Spisto även påpekade i förbigående att ledarskapskompetens inte kan tolkas så, att den med nödvändighet omfattar att leda ett arbetslag, ett påpekande som helt överensstämmer med bedömningen ovan. Domen Spisto stöder följaktligen inte på något sätt klagandens argument, utan stöder snarare den slutsats som har dragits ovan, nämligen att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den, i den överklagade domen, slog fast att uttagningskommittén hade agerat i överensstämmelse med meddelandet om uttagningsprov.
123. Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att överklagandet i mål C‑622/24 P inte kan bifallas såvitt avser den andra grunden.
VII. Följder av bedömningen
124. Såsom har slagits fast i punkt 77 ovan, anser jag att överklagandena ska bifallas såvitt avser den första grunden med avseende på alla klagande, med undantag av UT. Följaktligen ska de överklagade domarna upphävas med avseende på klagandena VT, UJ, UL, UN, UP, US, UU och UV.
125. Enligt artikel 61 första stycket i domstolens stadga kan EU-domstolen, efter att ha upphävt ett avgörande av tribunalen, antingen återförvisa målet till tribunalen för avgörande eller, om det är färdigt för avgörande, själv slutligt avgöra målet.
126. I förevarande mål anser jag att målen är färdiga för avgörande och att domstolen själv kan slutligt avgöra målen och slå fast att de beslut som har angripits av de klagande avseende vilka överklagandena ska bifallas såvitt avser den första grunden, ska upphävas.
VIII. Rättegångskostnader
127. Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet bifalls och domstolen själv slutligt avgör saken. I artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i samma rättegångsregler ska tillämpas i mål om överklagande, föreskrivs att tappande part ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
128. I förevarande mål har klagandena yrkat ersättning för rättegångskostnaderna. Eftersom överklagandena enligt min mening ska bifallas, ska kommissionen förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna både i första instans och i målen om överklagande.
IX.    Förslag till avgörande
129. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen ska,
–        i mål C‑622/24 P,
–        upphäva domen av den 10 juli 2024, VT/kommissionen (T‑216/23, EU:T:2024:465),
–        ogiltigförklara beslutet av den 15 juli 2022, genom vilket uttagningskommittén för allmänt uttagningsprov EPSO/AD/380/19 beslutade, efter omprövning, att inte föra upp VT i förteckningen över godkända sökande för rekrytering av handläggare i lönegrad AD 7 på området internationellt samarbete och förvaltning av bistånd till länder utanför EU, och
–        förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna både i första instans och i målet om överklagande, samt
–        i mål C‑623/24 P,
–        upphäva domen av den 10 juli 2024, UJ m.fl./kommissionen (T‑120/23, EU:T:2024:464), såvitt avser UJ, UL, UN, UP, US, UU och UV,
–        ogilla överklagandet med avseende på UT,
–        ogiltigförklara besluten av den 15 juli 2022, genom vilka uttagningskommittén för allmänt uttagningsprov EPSO/AD/380/19 beslutade, efter omprövning, att inte föra upp UJ och UL i förteckningen över godkända sökande för rekrytering av handläggare i lönegrad AD 7 på området internationellt samarbete och förvaltning av bistånd till länder utanför EU,
–        ogiltigförklara besluten av den 5 maj 2022, genom vilka uttagningskommittén beslutade att inte föra upp UN, UP, US, UU och UV i förteckningen över godkända sökande, och
–        förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna både i första instans och i målet om överklagande.
1      Originalspråk: engelska.
2      Dom av den 10 juli 2024, VT/kommissionen (T‑216/23, EU:T:2024:465) (nedan kallat målet VT/kommissionen). Detta mål utsågs till pilotmål för 18 andra liknande mål (målen T‑217/23, T‑234/23–T‑238/23, T‑241/23, T‑242/23, T‑249/23–T‑254/23, T‑259/23, T‑264/23, T‑267/23 och T‑268/23), vilka följaktligen vilandeförklarades, i enlighet med artikel 71a i tribunalens rättegångsregler.
3      Dom av den 10 juli 2024, UJ m.fl./kommissionen (T‑120/23, EU:T:2024:464) (nedan kallat målet UJ m.fl./kommissionen. Talan väcktes i detta mål gemensamt av 13 sökande.
4      Förordning nr 31 (EEG), nr 11 (EKSG) om tjänsteföreskrifter för tjänstemän och anställningsvillkor för övriga anställda i Europeiska ekonomiska gemenskapen och Europeiska atomenergigemenskapen (EGT P 45, 1962, s. 1385).
5      EUT C 409 A, 2019, s. 1.
6      I punkterna 107–112 i domen VT/kommissionen och i punkterna 103–109 i domen UJ m.fl./kommissionen.
7      Även om klagandena, i flera punkter av sin argumentation, har nämnt den tredje omgången av de skriftliga proven, kan den första grundens första del endast förstås så, att den avser erbjudandet avseende den andra omgången av de skriftliga proven. Det har klart fastställts i de överklagade domarna (se även punkterna 10–12 ovan) att det endast var den andra omgången som alla sökande erbjöds möjlighet att delta i, medan den tredje omgången endast var öppen för åtta sökande, vilka hade haft tekniska problem under den andra omgången.
8      Se, exempelvis, dom av den 29 september 2009, Aparicio m.fl./kommissionen (F‑20/08, F‑34/08 och F‑75/08, EU:F:2009:132, punkt 77).
9      Till exempel på grund av att valet av ämnen i ett prov kan vara förmånligare för vissa sökande som råkar känna till det specifika ämnet; se dom av den 8 mars 1988, Sergio m.fl./kommissionen (64/86, 71/86–73/86 och 78/86, EU:C:1988:119, punkterna 26–28).
10      Ibidem; se även dom av den 12 mars 2008, Giannini/kommissionen (T‑100/04, EU:T:2008:68, punkt 133).
11      Kommissionen har uttryckligen klargjort denna sak endast i sina svarsskrivelser i mål C‑622/24 P, även om den även kan utläsas av vad den har anfört i mål C‑623/24 P.
12      Se, dom av den 18 februari 1982, Ruske/kommissionen (67/81, EU:C:1982:69, punkt 9) (nedan kallad domenRuske), beslut av den 7 september 2022, Rosca/kommissionen (C‑802/21 P, EU:C:2022:677, punkt 31), och dom av den 14 december 2022, SY/kommissionen (T‑312/21, EU:T:2022:814, punkterna 43 och 71) (nedan kallad domen SY).
13      Se, exempelvis, dom av den 14 juli 2022, kommissionen/VW m.fl. (C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P och C‑139/21 P, EU:C:2022:557, punkt 142).
14      Trots den i undantagsfall tredje omgången, vilken anordnades för ett begränsat antal sökande på grund av ytterligare tekniska problem.
15      Se, exempelvis, dom av den 26 mars 2019, Spanien/parlamentet (C‑377/16, EU:C:2019:249, punkt 38), och domen SY, punkterna 53 och 74.
16      Se dom av den 5 december 2023, Nordic Info (C‑128/22, EU:C:2023:951, punkt 77 och där angiven rättspraxis).
17      Man kan dock ställa sig frågan huruvida en åtgärd kan anses vara fullt ägnad att avhjälpa oegentligheter och återställa förutsättningarna för uttagningsprovet, när den medför en helt ny oegentlighet, nämligen den aktuella särbehandlingen.
18      Se avsnitt 4.1 i bilaga III till meddelandet om uttagningsprov. Detta anges numera även i detalj i en ”policy för klagomål från sökande i samband med prov”, som Epso offentliggjorde den 24 juni 2024, och som finns tillgänglig på adressen https://eu-careers.europa.eu/sv/epso-complaint-resolution-policy.
19      Minst hälften av de sökande, så som tribunalen påpekade i punkt 108 i sin dom  VT/kommissionen.
20      Visserligen skulle en sådan lösning inte ha varit idealisk för de deltagare som hade varit tvungna att göra om proven trots att de var nöjda med sina prestationer i den inledande omgången. Under de förevarande exceptionella omständigheterna verkar det emellertid vara det enda tillgängliga korrigerande alternativ som inte i sig själv skulle ha skapat en fördel för vissa deltagare.
21      Se dom av den 27 februari 2025, OA/parlamentet (C‑32/24 P, EU:C:2025:118, punkt 67 och där angiven rättspraxis).
22      Se, i detta avseende, den nyligen meddelade domen SY, i vilken tribunalen slog fast att en sökandes berättigade förväntningar inte hade påverkats i en situation där hans ursprungliga resultat, på grund av force majeure till följd av covid‑19, inte bara ogiltigförklarades utan ersattes av en annan typ av prov, som inte föreskrevs i det ursprungliga meddelandet om uttagningsprov.
23      Se, exempelvis, domen SY, punkt 126.
24      Se dom av den 30 juni 1983, Schloh/rådet (85/82, EU:C:1983:179, punkt 14), och dom av den 25 mars 2021, Alvarez y Bejarano m.fl./kommissionen (C‑517/19 P och C‑518/19 P, EU:C:2021:240, punkt 91, och där angiven rättspraxis).
25      I punkterna 113–117 i domen VT/kommissionen och i punkterna 112–114 i domen  UJ m.fl./kommissionen.
26      Det ska i det avseendet klargöras att ett scenario avseende ett fiktivt land offentliggjordes före den inledande omgången, och de sökande anmodades att sätta sig in i detta. Under det skriftliga provet på området anmodades de sökande att förbereda promemorior för att hantera en situation som uppstår inom ramen för detta scenario.
27      Version 1 av detta scenario användes i den inledande omgången och den tredje omgången av de skriftliga proven, och version 2 användes i den andra omgången.
28      Se, exempelvis, dom av den 24 mars 1988, Goossens m.fl./kommissionen (228/86, EU:C:1988:172, punkt 15).
29      Det skulle förvisso också kunna ifrågasättas (såsom kommissionen gjorde i målet VT/kommissionen) huruvida dessa deltagare kan åberopa att förberedelsetiden var olika lång vad beträffar den andra omgången, med hänsyn till att de valde att inte delta i denna. Eftersom uttagningskommittén just beslutade att erbjuda sökande möjlighet att välja mellan den inledande omgången och den andra omgången, borde den emellertid enligt min mening ha säkerställt att dessa omgångar hölls på likvärdiga villkor. Vidare uppkommer inte denna fråga med avseende på den tredje omgången, som endast åtta sökande
kunde välja att delta i.
30      Se, analogt, dom av den 30 november 2005, Vanlangendonck/kommissionen (T‑361/03, EU:T:2005:433, punkt 33), dom av den 11 december 2012,  Mata Blanco/kommissionen (F‑65/10, EU:F:2012:178, punkterna 38 och 39), och dom av den 23 april 2015, BX/kommissionen  (T‑352/13 P, EU:T:2015:225, punkt 27 och följande punkter).
31      Se dom av den 16 mars 2023, kommissionen/Calhau Correia de Paiva (C‑511/21 P, EU:C:2023:208, punkterna 64 och 65).
32      Jag noterar att även om den tredje delgrunden fokuserar på den tredje omgången av de skriftliga proven, har klagandena i båda målen även hänvisat till domen Prais till stöd för de två första delgrunderna, däribland med avseende på den andra omgången av de skriftliga proven. I den mån denna argumentation kan förstås som en ytterligare del av den första grunden för alla klagande är den aktuella bedömningen under alla omständigheter likaså relevant.
33      Dom av den 27 oktober 1976, Prais/rådet (130/75, EU:C:1976:142) (nedan kallad domen Prais).
34      Dom av den 23 februari 2022, OJ/kommissionen (T‑709/20, EU:T:2022:81) (nedan kallad domen OJ).
35      I domen Prais om klaganden hade informerat tillsättningsmyndigheten på förhand om att hon inte kunde delta på det valda datumet (se punkt 17) och i domen OJ om det hade ingetts lämplig bevisning på att vederbörande var förhindrad att delta på de fastställda datumen (punkt 50 och följande punkter).
36      Dom av den 1 juli 2010, Mandt/parlamentet (F‑45/07, EU:F:2010:72) (nedan kallad domen Mandt).
37      Se dom av den 7 maj 1986, Rihoux m.fl./kommissionen (52/85, EU:C:1986:199, punkt 13), och dom av den 14 mars 1989, del Amo Martinez/parlamentet (133/88, EU:C:1989:124, punkterna 9 och 10).
38      Ibidem.
39      Dom av den 25 oktober 2013, kommissionen/Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557, punkt 75 och följande punkter).
40      Se även punkt 150 i domen UJ m.fl./kommissionen, där tribunalen, om än i samband med en annan grund, på samma sätt ansåg att avsaknaden av ett uttryckligt svar inom fristen på fyra månader inte påverkar tillämpningen av regeln om överensstämmelse.
41      Dom av den 10 november 2021, Spisto/kommissionen (T‑572/20, EU:T:2021:766) (nedan kallad domen Spisto).
42      Se dom av den 16 februari 2023, kommissionen/Italien och Spanien (C‑635/20 P, EU:C:2023:98, punkt 66 och där angiven rättspraxis).
43      Så förhöll det sig fram till år 2022, och följaktligen även med avseende på det aktuella uttagningsprovet. Från och med år 2023 har de erforderliga kompetenserna ändrats, men logiken att de krävs för alla tjänster och i alla tjänstegrader kvarstår; se, i det avseendet, https://eu-careers.europa.eu/en/kick-start-epsos-transformation-process.
44      Se domen Ruske, punkt 9, och domen SY, punkt 83 och där angiven rättspraxis.