62020CC0659
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
LAILE MEDINE
od 3. ožujka 2022. (
1
)
Predmet C‑659/20
ET
protiv
Ministerstvo životního prostředí
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud (Vrhovni upravni sud, Češka Republika))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 267. UFEU‑a – Zaštita vrsta divlje faune i flore uređenjem trgovine njima – Uredba (EZ) br. 338/97 i Uredba (EZ) br. 865/2006 – Izuzeća od zabrane komercijalnih djelatnosti – Primjerci životinjske vrste koji su rođeni i uzgojeni u zatočeništvu – Pojam ‚rasplodnog fonda’ – Utvrđivanje podrijetla rasplodnog fonda”
Uvod
1.
„[D]ivlje životinje i biljke u svojim mnogostrukim izvanrednim i raznovrsnim oblicima nezamjenjiv[i] [su] dio zemljinih prirodnih sustava koji je potrebno štititi za ovu i za buduće generacije[.]” Ova je temeljna tvrdnja iznesena u preambuli Konvencije o međunarodnoj trgovini ugroženim vrstama divljih životinja i biljaka (u daljnjem tekstu: CITES) (
2
).
2.
CITES je međunarodni ugovor u području okoliša kojim se nastoji ostvariti cilj zaštite određenih vrsta divlje faune i flore od prekomjernog iskorištavanja u okviru međunarodne trgovine. Komentatori su ga opisali kao „vjerojatno najuspješniji od svih međunarodnih ugovora koji se odnose na očuvanje divlje faune i flore”, pri čemu su međutim priznali da „problemi zasigurno i dalje postoje” (
3
). Konkretnije, nezakonita trgovina divljom faunom i florom „ostaje glavni razlog za zabrinutost” (
4
). Neki procjenjuju da je vrijednost nezakonite trgovine na svjetskoj razini između 7 i 23 tisuće milijuna američkih dolara (USD) godišnje (
5
). Posljednje UN‑ovo Izvješće o kaznenim djelima u području divlje faune i flore u svijetu pokazuje da je kriminalitet u vezi s divljom faunom i florom posao koji je „globalan; koji donosi korist, u kojem velika potražnja dovodi do visokih cijena i koji je izuzetno raširen” (
6
). U tom se izvješću naglašavaju veze između svjetske zdravstvene krize i nezakonitog iskorištavanja divlje faune i flore te se smatra da je zaustavljanje kriminaliteta u vezi s divljom faunom i florom „bitan dio bolje ponovne izgradnje nakon krize uzrokovane bolešću COVID-19” (
7
).
3.
U kontekstu tih općih razmatranja namjeravam analizirati zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nejvyšší správní soud (Vrhovni upravni sud, Češka Republika). Taj se zahtjev odnosi na tumačenje dviju uredbi Unije kojima je cilj zaštititi vrste divlje faune i flore i osigurati njihovo očuvanje kontrolom međunarodne trgovine primjercima tih vrsta, odnosno na tumačenje Uredbe Vijeća (EZ) br. 338/97 (
8
) i Uredbe Komisije (EZ) br. 865/2006 (
9
).
4.
Uredbom br. 338/97 predviđaju se određene odredbe o izuzeću koje se primjenjuju na primjerke životinjskih vrsta koji su rođeni i uzgojeni u zatočeništvu, navedene u Prilogu A toj uredbi. Glavno pitanje istaknuto u ovom predmetu je, u bitnome, mogu li, radi utvrđenja jesu li primjerci podložni izuzeću od zabrane trgovine koja se primjenjuje na primjerke neke životinjske vrste koji su uzgojeni u zatočeništvu, nadležna tijela provjeriti podrijetlo rasplodnog fonda čak i ako ta provjera nadilazi primjerke koje je uzgajivač zakonito stekao. Kao što namjeravam dokazati u svojoj analizi, tijela bi trebala imati ovlast da to učine kako bi utvrdila treba li odobriti izuzeće.
Pravni okvir
Međunarodno pravo
CITES
5.
Cilj je CITES‑a zaštititi određene ugrožene vrste divlje faune i flore uređenjem međunarodne trgovine. Njime se određuju zasebna pravila za zaštitu različitih vrsta, podijeljena u tri kategorije koje odgovaraju trima dodacima Konvenciji, ovisno o ozbiljnosti prijetnje njihovom opstanku.
6.
Ta se konvencija, kojoj je Unija postala ugovornom stranom 8. srpnja 2015., počela provoditi u Uniji od 1. siječnja 1984. na temelju Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3626/82 (
10
). Ta je uredba stavljena izvan snage Uredbom br. 338/97.
7.
Dodatak I. CITES‑u uključuje najugroženije vrste za koje su pravila zaštite najstroža. U skladu s člankom II. stavkom 1. CITES‑a trgovina primjercima ovih vrsta smije se dopustiti samo u „posebnim okolnostima”.
8.
U skladu s člankom II. stavkom 2. točkom (a) CITES‑a, Dodatak II. toj konvenciji uključuje „sve vrste kojima možda trenutačno ne prijeti izumiranje, ali se to može dogoditi ukoliko trgovina primjercima takvih vrsta ne bude podlijegala strogim propisima radi izbjegavanja njihova iskorištavanja na način koji ugrožava njihov opstanak”. Uvjeti uvoza vrsta iz Dodatka II. manje su restriktivni od onih koji se primjenjuju na vrste iz Dodatka I.
9.
Člankom VII. stavkom 4. CITES‑a predviđa se da se primjerke neke životinjske vrste uključene u Dodatak I. koji su uzgojeni u zatočeništvu u komercijalne svrhe smatra primjercima vrsta navedenih u Dodatku II.
Pravo Unije
Uredba br. 338/97
10.
U članku 1. Uredbe br. 338/97 navodi se da je njezin cilj zaštititi vrste divlje faune i flore te osigurati njihovo očuvanje uređenjem trgovine u tom području. Također se navodi da se ona primjenjuje u skladu s ciljevima, načelima i odredbama CITES‑a.
11.
Članak 2. navedene uredbe sadržava sljedeće definicije:
„[…]
(g)
‚upravno tijelo’ znači nacionalno administrativno tijelo imenovano, u slučaju države članice, sukladno članku 13. stavku 1. točki (a) […]
[…]
(s)
‚vrsta’ znači vrsta, podvrsta ili njezina populacija;
(t)
‚primjerak’ znači svaka životinja ili biljka, bez obzira na to je li živa ili mrtva, koja pripada vrstama navedenima u prilozima od A do D […]
[…]”.
12.
U članku 8. Uredbe br. 338/97 navodi se:
„1.   Kupnja, ponuda za kupnju, stjecanje u komercijalne svrhe, izlaganje javnosti u komercijalne svrhe, upotreba radi stjecanja komercijalne dobiti i prodaje, držanje radi prodaje, nuđenje radi prodaje ili prijevoz radi prodaje primjeraka vrsta navedenih u Prilogu A zabranjuje se.
[…]
3.   U skladu sa zahtjevima ostalog zakonodavstva Zajednice o očuvanju divlje faune i flore, može se odobriti izuzeće od zabrana iz stavka 1. tako da upravno tijelo države članice u kojoj se nalaze primjerci izda potvrdu za svaki pojedini slučaj ako su ti primjerci:
[…]
d)
primjerci životinjskih vrsta koji su rođeni i uzgojeni u zatočeništvu ili primjerci umjetno razmnoženih biljnih vrsta, ili su dijelovi ili derivati takvih primjeraka; […]
[…]”
Uredba br. 865/2006
13.
Članak 1. točka 3. Uredbe br. 865/2006 sadrži sljedeću definiciju:
„‚rasplodni fond’ znači sve životinje koje se u uzgoju koriste za razmnožavanje;”
14.
Člankom 54. Uredbe br. 865/2006, naslovljenim „Primjerci životinjskih vrsta rođeni i uzgojeni u zatočeništvu”, određuje se:
„Ne dovodeći u pitanje u članak 55. smatra se da je primjerak neke životinjske vrste rođen i uzgojen u zatočeništvu samo ako se nadležno upravno tijelo, nakon što se posavjetuje s nadležnim znanstvenim tijelom predmetne države članice, uvjeri da su ispunjeni sljedeći uvjeti:
[…]
(2)
da je rasplodni fond uspostavljen u skladu sa zakonskim odredbama koje su se na njega odnosile u vrijeme nabave i na način koji ne šteti opstanku predmetne vrste u divljini;
[…]”
Činjenično stanje, postupak i prethodna pitanja
15.
Tužitelj je uzgajivač papiga. On je 21. siječnja 2015. podnio zahtjev za izuzeće od zabrane trgovine za pet primjeraka papiga hijacintna ara (Anodorhynchus hyacinthius) rođenih 2014. u tužiteljevu uzgoju. Ta vrsta je navedena u Prilogu A Uredbi br. 338/97 i Dodatku I. CITES‑a. Nadležno upravno tijelo odbilo je zahtjev na temelju mišljenja nadležnog znanstvenog tijela.
16.
Za potrebe svoje procjene nadležno upravno tijelo utvrdilo je sljedeće u pogledu podrijetla papiga koje je ocjenjivalo. Baku i djeda papiga (u daljnjem tekstu: primjerci bake i djeda) uvezao je državljanin Urugvaja, u lipnju 1993. u Bratislavu (Slovačka) pod sumnjivim okolnostima. Zatim je primjerke bake i djeda osoba FU automobilom prevezla u Češku Republiku. Na granici su automobil zaustavili carinici pri čemu su upravnom odlukom primjerci bake i djeda oduzeti osobi FU. Međutim, tu upravnu odluku poništio je 1996. Vrchní soud v Praze (Visoki sud u Pragu, Češka Republika).
17.
Tijela su primjerke bake i djeda vratila osobi FU koja ih je posudila osobi GV. Osoba GV uzgojila je 2000. roditelje papiga o kojima je riječ (u daljnjem tekstu: primjerci roditelja). Osoba GV potom je vratila primjerke bake i djeda osobi FU, koja ih je pak predala Zoološkom vrtu u Zlínu (Zlín, Češka Republika). Tužitelj je 2000. od osobe GV dobio primjerke roditelja. Ne osporava se valjanost prijenosa vlasništva nad primjercima roditelja na tužitelja.
18.
Znanstveno tijelo ispitivalo je može li se na primjerke roditelja primijeniti izuzeće od zabrane trgovine koja se primjenjuje na primjerke neke životinjske vrste uzgojene u zatočeništvu u skladu s uvjetima predviđenim člankom 54. točkom 2. Uredbe br. 865/2006. U skladu s tom odredbom, rasplodni fond treba se uspostaviti „u skladu sa zakonskim odredbama koje su se na njega odnosile u vrijeme nabave i na način koji ne šteti opstanku predmetne vrste u divljini”. Znanstveno tijelo preporučilo je da se to izuzeće ne odobri. Prema njegovu mišljenju, registracijske potvrde koje se odnose na primjerke bake i djeda sadržavale su niz nepravilnosti, a osim toga, nisu dostavljene nikakve informacije o podrijetlu primjeraka roditelja.
19.
Na temelju mišljenja znanstvenog tijela nadležno upravno tijelo odbilo je odobriti izuzeće koje omogućuje trgovanje predmetnim primjercima. Tužitelj je protiv te odluke podnio žalbu Ministerstvu životního prostředí (Ministarstvo okoliša, Češka Republika). U svojoj je žalbi istaknuo da je pojam „rasplodni fond” pogrešno protumačen. Prema njegovu mišljenju, taj pojam obuhvaća samo primjerke roditelja i njihove potomke. Stoga tijela nisu bila ovlaštena provjeravati podrijetlo primjeraka bake i djeda. Ministerstvo životnogího prostředí (Ministarstvo okoliša) odbilo je tu žalbu smatrajući da je način stjecanja prvog reprodukcijskog para odlučujući za utvrđenje je li rasplodni fond uspostavljen u skladu s primjenjivim pravilima. Budući da tužitelj nije mogao dokazati podrijetlo primjeraka bake i djeda, bilo je nemoguće odobriti izuzeće koje omogućuje trgovinu predmetnim primjercima.
20.
Tužitelj je osporavao odluku Ministerstva životního prostředí (Ministarstvo okoliša) pred Krajským soudom v Hradci Králové (Okružni sud u Hradcu Královém, Češka Republika). U presudi tog suda navodi se da je trgovina papigama vrste Anodorhynchus zabranjena te se može odobriti samo u iznimnim okolnostima utvrđenim člankom 54. točkom 2. Uredbe br. 865/2006, a to nisu okolnosti u kojima se nalazio tužitelj. Istaknuo je da je u trenutku nabave primjeraka bake i djeda CITES već bio na snazi u Češkoj Republici te da je bio proveden u nacionalnom pravu. Taj je sud smatrao da je, u skladu s propisima kojima se provodi CITES, ispitivanje podrijetla rasplodnog fonda dopušteno i da se može proširiti i na primjerke bake i djeda. Stoga pojam „rasplodnog fonda”, kako se definira Uredbom br. 865/2006, obuhvaća sve tri generacije papige.
21.
Tužitelj je protiv presude Krajskýga souda v Hradci Králové (Okružni sud u Hradcu Královém) podnio žalbu u kasacijskom postupku pred Nejvyšším správním soudom (Vrhovni upravni sud), odnosno sudom koji je uputio zahtjev. Tvrdio je da pobijana presuda sadrži pogrešku koja se tiče prava jer se njome smatra da pojam „rasplodni fond” obuhvaća roditelje te baku i djeda primjeraka o kojima je riječ. Tužitelj smatra da mu se takvim tumačenjem nameće nerazumni teret dokaza. Nadalje, tvrdi da je ona pogrešna s obzirom na doseg pojma „rasplodni fond”. Prema tužiteljevu podnesku, taj pojam obuhvaća sve životinje u određenom uzgoju, a ne njihove pretke koje su drugim uzgojem uzgojili drugi uzgajivači. Tužitelj također ističe da je pobijanom odlukom povrijeđeno njegovo pravo vlasništva i njegova legitimna očekivanja s obzirom na to da je zakonito stekao roditeljski par primjeraka.
22.
U svojem odgovoru na tužiteljevu žalbu u kasacijskom postupku Ministerstvo životního prostředí (Ministarstvo okoliša) pozvalo se na tekst članka 54. točke 2. Uredbe br. 865/2006 u kojem se rabi pojam „uspostavljanja” rasplodnog fonda. Stoga je jasno da se pojam „uspostavljanja” odnosi na prošlost i stoga na početak uzgojne linije. Nadalje, Ministerstvo životního prostředí (Ministarstvo okoliša) navelo je da je definicija rasplodnog fonda sporedna, dok je način uspostavljanja fonda odlučujući za odobravanje izuzeća. Kad je riječ o teretu dokazivanja, Ministerstvo životního prostředí (Ministarstvo okoliša) navelo je da on nije nerazuman s obzirom na to da bi vlasnik bio dužan dokazati podrijetlo rasplodnog fonda samo ako namjerava trgovati kasnijim generacijama. Tijela ispituju podrijetlo rasplodnog fonda u skladu s ustaljenom praksom u Uniji. Međutim, protivno stajalište, koje zagovara tužitelj, olakšava ozakonjenje rasplodnog fonda uzgojenog od primjeraka dobivenih iz divljine. Kad je riječ o pravu vlasništva, Ministerstvo životního prostředí (Ministarstvo okoliša) istaknulo je da se zakonitost vlasništva nad primjercima bake i djeda te njihovih potomaka nije osporavala. Stoga tužiteljevo pravo vlasništva nije povrijeđeno, već je samo ograničeno.
23.
Sud koji je uputio zahtjev ističe da je u ovom predmetu odlučujuće pitanje obuhvaća li definicija „rasplodnog fonda” iz članka 1. točke 3. Uredbe br. 865/2006 sve životinje u određenom uzgoju koje se koriste za razmnožavanje. Ako Sud tu definiciju tumači široko, uključujući primjerke bake i djeda koje nije držao tužitelj, tada drugo prethodno pitanje postaje bespredmetno.
24.
Međutim, u slučaju da Sud usko tumači pojam „rasplodnog fonda”, ograničavajući ga na primjerke u okviru određenog uzgoja, bilo bi potrebno odgovoriti na drugo prethodno pitanje. Tim pitanjem sud koji je uputio zahtjev nastoji utvrditi obuhvaća li pojam „[uspostavljanje]” rasplodnog fonda, iz članka 54. točke 2. Uredbe br. 865/2006 samo zakonito stjecanje dotičnih primjeraka ili obuhvaća i početak uzgojne linije.
25.
U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev smatra da tumačenje prema kojem pojam „uspostavljanje” obuhvaća početak uzgojne linije predmetnih primjeraka sprečava ozakonjenje „upitnih” fondova „nepoštenim” prijenosom. S druge strane, taj sud ističe da „nepošteni” prijenos nije moguć unutar Unije. Naime, smatra da je na temelju zakonodavnog okvira koji je trenutačno na snazi nemoguće zakonito steći primjerke životinja navedenih u Prilogu A Uredbi br. 865/2006 bez ishođenja izuzeća. Pored navedenoga, kad bi se dopustilo ispitivanje cjelokupne uzgojne linije, time bi se vlasnicima zaštićenih životinja postavili nerealni zahtjevi koji ih obvezuju na dokazivanje zakonitosti duge i neodređene genealoške linije.
26.
Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi utvrditi mogu li se u obzir uzeti pojedinačne okolnosti, kao što su tužiteljevo zakonito stjecanje primjeraka roditelja i njegova legitimna očekivanja da će moći trgovati potomstvom, barem u Češkoj Republici. Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu ističe da, iako je CITES bio primjenjiv u Češkoj Republici u trenutku stjecanja, nacionalnim provedbenim zakonodavstvom nije se zahtijevalo izdavanje potvrde u slučaju nacionalnog prijenosa. Nadalje, strože zakonodavstvo Unije, kojim se zahtijeva izdavanje takve potvrde u slučaju prijenosa unutar Unije kao i unutar iste države članice, nije bilo primjenjivo u trenutku u kojem je došlo do prijenosa primjeraka roditelja.
27.
U tim je okolnostima Nejvyšší správní soud (Vrhovni upravni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„(1)
Uključuje li „rasplodni fond” u smislu [Uredbe Komisije (EZ) br. 865/2006] jedinke koje su roditelji jedinki koje je uzgojio određeni uzgajivač iako on nikada nije bio njihov vlasnik ni posjednik?
(2)
Ako je odgovor na prvo pitanje takav da roditeljske jedinke nisu uključene u rasplodni fond, jesu li nadležna tijela prilikom ispitivanja je li ispunjen uvjet iz članka 54. točke 2. [Uredbe Komisije (EZ) br. 865/2006] u pogledu uspostavljanja fonda u skladu sa zakonom uz istodobno održavanje fonda na način koji ne šteti opstanku jedinki koje žive u prirodnom okruženju, ovlaštena provjeravati podrijetlo tih roditeljskih jedinki i na temelju toga ocijeniti je li rasplodni fond uspostavljen u skladu s pravilima utvrđenima u članku 54. točki 2. te uredbe?
(3)
Mogu li se prilikom ispitivanja je li ispunjen uvjet iz članka 54. točke 2. [Uredbe Komisije (EZ) br. 865/2006] u pogledu uspostavljanja fonda u skladu s pravnim propisima uz istodobno održavanje fonda na način koji ne šteti opstanku jedinki koje žive u prirodnom okruženju, uzeti u obzir druge okolnosti predmeta (osobito dobra vjera prilikom preuzimanja jedinki i legitimno očekivanje da će se moći trgovati njihovim eventualnim potomstvom, a eventualno i manje restriktivni zakonski propisi koji su bili na snazi u Češkoj Republici prije njezina pristupanja Europskoj uniji)?
Analiza
Prvo pitanje
28.
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita obuhvaća li pojam „rasplodnog fonda” u smislu članka 1. točke 3. Uredbe br. 865/2006 roditelje primjeraka koje je uzgojio određeni uzgajivač, čiji on vlasnik nije bio niti ih je posjedovao.
29.
U tom pogledu najprije ističem da kvalifikacija primjeraka životinja kao „rođenih i uzgojenih u zatočeništvu” ima znatne posljedice u odnosu na status njihove zaštite. Naime, dok je, na temelju članka 8. stavka 1. Uredbe br. 338/97, trgovina primjercima vrsta navedenim u Prilogu A toj uredbi zabranjena, člankom 8. stavkom 3. točkom (d) te uredbe određuje se da se za primjerke životinjske vrste rođene i uzgojene u zatočeništvu može odobriti izuzeće od zabrane trgovanja (u daljnjem tekstu: „izuzeće za primjerke uzgojene u zatočeništvu”). Nadležno upravno tijelo izdaje potvrdu u tom smislu (u daljnjem tekstu: „potvrda o izuzeću radi prodaje”).
30.
Člankom 54. Uredbe br. 865/2006 utvrđuje se određen broj uvjeta koje treba ispuniti kako bi upravno tijelo smatralo da su primjerci rođeni i uzgojeni u zatočeništvu. Konkretnije, u skladu s člankom 54. točkom 2. navedene uredbe, to tijelo mora se uvjeriti „da je rasplodni fond uspostavljen u skladu sa zakonskim odredbama koje su se na njega odnosile u vrijeme nabave i na način koji ne šteti opstanku predmetne vrste u divljini”.
31.
U ovom predmetu nesporno je da roditelji primjeraka koje je tužitelj kupio (drugim riječima baka i djed najmlađe generacije papiga) ne ispunjavaju uvjete navedene u članku 54. točki 2. Uredbe br. 865/2006. Naime, primjerci djeda i bake ulovljeni su u divljini i uvezeni u Češku Republiku pod sumnjivim okolnostima. Međutim, tužitelj navodi da pojam „rasplodni fond” ne smije uključivati primjerke čiji on vlasnik nikada nije bio niti ih je posjedovao u svojem uzgoju. Prema njegovu mišljenju tijela trebaju ispitati uvjete za odobrenje izuzeća od zabrane trgovanja uzimajući u obzir pravni status samo onih primjeraka koje on drži u svojem uzgoju.
32.
U tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev nastoji utvrditi koji je doseg pojma „rasplodni fond” u smislu članka 1. točke 3. Uredbe br. 865/2006. Ako taj pojam treba tumačiti na način da obuhvaća sve primjerke koji se koriste za uzgoj te linije neovisno o uzgoju u kojem se nalaze, tada nije potrebno razmatrati druga dva pitanja. Prilikom ispitivanja uspostavljanja rasplodnog fonda, u smislu članka 54. točke 2. navedene uredbe, tijela moraju po definiciji uzeti u obzir njegove pretke.
33.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u svrhu tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst već i kontekst te ciljeve propisa kojeg je ona dio (
11
).
34.
Kad je riječ o tekstu članka 1. točke 3. Uredbe br. 865/2006, njime se definira pojam „rasplodnog fonda” kao „sve životinje koje se u uzgoju koriste za razmnožavanje”.
35.
Sud koji je uputio zahtjev, kao i Europska komisija u svojim očitovanjima, smatraju da se tekst definicije pojma „rasplodni fond” odnosi isključivo na životinje koje se nalaze u konkretnom uzgoju. Naime, ta se definicija odnosi na životinje u jednom, a ne u bilo kojem uzgoju.
36.
Usporedno ispitivanje različitih jezičnih verzija govori u prilog takvom tumačenju. Francuska verzija upućuje na „un établissement d’élévage”, španjolska verzija na „un establecimiento”, njemačka verzija na „einem Zuchtbetrieb” i latvijska verzija na „dzīvnieki audzētavā” (
12
).
37.
Međutim, tekstualno tumačenje nije odlučujuće jer neke druge jezične verzije članka 1. točke 3. Uredbe br. 865/2006 upućuju na to da pojam „rasplodni fond” označava sve životinje koje se nalaze u „procesu” uzgoja (
13
). Nadalje, Slovačka Republika smatra da izraz operation koji se koristi u engleskoj verziji podrazumijeva „proces razmnožavanja”, a ne posebni uzgoj.
38.
S obzirom na očiglednu razliku u jednako vjerodostojnim jezičnim verzijama članka 1. točke 3. Uredbe br. 865/2006, valja ispitati kontekst propisa kojeg je ta odredba dio, kao i ciljeve koji se tom odredbom i propisom kojeg je ona dio žele postići (
14
).
39.
Što se tiče konteksta članka 1. točke 3. Uredbe br. 865/2006, valja podsjetiti da je, kao što to proizlazi iz prve uvodne izjave te uredbe, njezin cilj među ostalim osigurati potpunu sukladnost s odredbama CITES‑a. Stoga u svrhu tumačenja te uredbe valja uzeti u obzir odredbe CITES‑a, među kojima i rezolucije koje je donijela Konferencija stranaka CITES‑a (u daljnjem tekstu: rezolucije Konferencije stranaka), koje pomažu u pojašnjenju tumačenja odredaba te konvencije (
15
).
40.
U tom bih pogledu iznijela sljedeća razmatranja. S jedne strane, definicija pojma „rasplodni fond” iz Uredbe br. 865/2006 gotovo je identična definiciji utvrđenoj u Rezoluciji Konferencije stranaka 10.16. Tom se rezolucijom precizira da „su ‚rasplodni fond’ nekog uzgoja sve životinje u tom uzgoju koje se koriste za razmnožavanje” (
16
). Izgledalo bi da se uporabom određenog člana the ispred imenica životinje (animals) i uzgoj (operation) upućuje na to da bi pojam „rasplodni fond” trebalo shvatiti kao da obuhvaća sve životinje koje se koriste za razmnožavanje u konkretnom uzgoju, a ne koje koriste različiti uzgajivači u neodređenom broju uzgoja.
41.
S druge strane, prema odredbama Rezolucije Konferencije stranaka 12.10 (
17
), „uzgoj” se može registrirati prema postupku koji se određuje rezolucijom samo ako se primjerci proizašli iz tog uzgoja mogu smatrati „uzgojenima u zatočeništvu” u skladu s odredbama Rezolucije Konferencije stranaka 10.16 (
18
). Odredbama te rezolucije i njezinim prilozima daju se dovoljno jasne naznake o tome da se uzgoj u zatočeništvu ne može shvatiti u smislu „procesa” (
19
).
42.
Za potrebe cjelovitosti može biti korisno istaknuti da se, čak i u drugim područjima prava, a osobito u poljoprivrednom pravu Unije, pojam „uzgoj” razumijeva na sličan način. Uredbom (EU) 2016/1012 (
20
) definira se pojam „uzgojna organizacija” kao „bilo koja udruga uzgajivača, uzgojno društvo ili privatno poduzeće koje posluje u zatvorenom sustavu proizvodnje ili javno tijelo […]”
43.
Slijedom toga, uzimanje u obzir konteksta u kojem se nalazi Uredba br. 865/2006 potvrđuje tumačenje prema kojem pojam „rasplodnog fonda” u smislu članka 1. točke 3. navedene uredbe obuhvaća sve životinje koje se nalaze u konkretnom uzgoju. Taj isti pojam ne obuhvaća roditelje primjeraka koje je uzgojio određeni uzgajivač čiji on nije bio vlasnik ni posjednik.
44.
U pogledu cilja koji se nastoji postići člankom 1. točkom 3. Uredbe br. 865/2006 i zakonodavstvom čijim je on dijelom, isti također idu u prilog restriktivnom shvaćanju pojma „rasplodni fond”. Definicija dosega tog pojma utječe na određivanje predmeta ocjene koju provode vlasti kada procjenjuju je li rasplodni fond uspostavljen u skladu s uvjetima određenima člankom 54. točkom 2. Uredbe br. 865/2006. Predmet procjene trebao bi biti određen, precizan i konkretan.
45.
S tog stajališta, čak i pod pretpostavkom da se prihvati tumačenje koje je predložila Slovačka Republika, prema kojem engleski pojam uzgoj (breeding operation) obuhvaća „proces”, quod non, čini mi se jasnim da takav proces ne bi mogao biti neograničen, već bi trebalo uzimati kao da ima utvrđene granice unutar određenog uzgoja.
46.
Slovačka Republika međutim ističe da bi uzimanje u obzir sveobuhvatnog cilja koji se nastoji postići Uredbom br. 865/2006, koji se sastoji od zaštite ugroženih vrsta, trebalo dovesti do drukčijeg zaključka. Prema mojemu mišljenju, cilj navedene uredbe ne može dovesti do tumačenja pojma „rasplodni fond” koje bi bilo nespojivo sa značenjem takvog pojma u zakonodavnom kontekstu čijim je dijelom. U svakom slučaju, tumačenje pojma „rasplodni fond” koje predlažem ne ugrožava ostvarenje cilja zaštite ugroženih vrsta. Kao što ću to razložiti u okviru drugog i trećeg prethodnog pitanja, taj se cilj uzima u obzir kako bi se nadležnom upravnom tijelu priznala ovlast ispitivanja podrijetla rasplodnog fonda prilikom utvrđivanja može li se primjerak životinjske vrste kvalificirati kao uzgojen u zatočeništvu.
47.
S obzirom na navedeno, zaključujem da pojam „rasplodnog fonda” u smislu članka 1. točke 3. Uredbe br. 865/2006 obuhvaća sve životinje u određenom uzgoju. Stoga taj pojam kao takav ne obuhvaća roditelje primjeraka koje uzgaja određeni uzgajivač, čiji on nije bio vlasnik ni posjednik.
Drugo i treće pitanje
48.
Svojim drugim i trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita, s jedne strane, ima li nadležno upravno tijelo ovlast provjeriti podrijetlo rasplodnog fonda kako bi se uvjerilo da je uspostavljen zakonito i na način koji ne šteti opstanku predmetne vrste u divljini u smislu članka 54. točke 2. Uredbe br. 865/2006. S druge strane, pita se jesu li u okviru te procjene odlučujuće posebne okolnosti predmeta, kao što su to dobra vjera uzgajivača, njegova legitimna očekivanja da će se trgovina potomcima odobriti, kao i manje restriktivni zakonski propisi na snazi u Češkoj Republici prije njezina pristupanja Europskoj uniji.
49.
Kao što ću nastojati dokazati u svojoj analizi, tijela bi trebala imati ovlast provjeriti podrijetlo rasplodnog fonda. U okolnostima u kojima nisu uvjerena da su ispunjeni uvjeti iz članka 54. točke 2. Uredbe br. 865/2006, tijela bi trebala biti ovlaštena odbiti odobrenje izuzeća od zabrane trgovine. Prema mojem mišljenju, s obzirom na opće pravilo kojim se zabranjuje trgovanje ugroženim vrstama, u slučaju postojanja pokazatelja rizika tijela ih ne bi trebala ignorirati, već bi trebala imati na raspolaganju sva sredstva za istraživanje.
a) Ovlast upravnog tijela za utvrđivanje podrijetla rasplodnog fonda
50.
Najprije valja imati na umu da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda (
21
), u svrhu tumačenja odredbe prava Unije potrebno uzeti u obzir ne samo njezin tekst nego i kontekst u kojem se nalazi te ciljeve propisa kojeg je ona dio.
51.
Kad je riječ, kao prvo, o tekstu članka 54. točke 2. Uredbe br. 865/2006, valja istaknuti da se u toj odredbi koristi pojam „[uspostavljanja]” rasplodnog fonda, koji je prilično širok. Stoga se on može shvatiti na način da podrazumijeva ispitivanje događaja iz prošlosti i, konkretnije, podrijetla primjeraka.
52.
Kao drugo, kad je riječ o kontekstu te odredbe, važno je podsjetiti, kao prvo, na to da članak 8. stavak 1. Uredbe br. 338/97 propisuje opće pravilo kojim se zabranjuje svako komercijalno korištenje primjeraka vrsta navedenih u Prilogu A toj uredbi. Izuzeća predviđena njezinim člankom 8. stavkom 3., uključujući izuzeće u pogledu primjeraka životinjskih vrsta koji su rođeni i uzgojeni u zatočeništvu, mogu se odobriti, na pojedinačnoj osnovi. Zabrana trgovanja ugroženim vrstama odražava temeljno načelo CITES‑a, prema kojem trgovinu primjercima vrsta kojima prijeti izumiranje treba odobriti samo „u iznimnim okolnostima” (
22
). Budući da je zabrana trgovine ugroženim vrstama pravilo, dok je odobrenje izuzeća od tog pravila u pogledu vrsta koje su rođene u zatočeništvu iznimka, tu iznimku treba usko tumačiti.
53.
Nadalje, člankom 8. stavkom 3. točkom (d) Uredbe br. 338/97 dopuštaju se, ali ne zahtijevaju, izuzeća od njime propisane zabrane (
23
). Iz te odredbe jasno proizlazi da je odobrenje izuzeća za primjerke uzgojene u zatočeništvu samo mogućnost za države članice (
24
).
54.
U tom pogledu valja istaknuti da iz sudske prakse Suda proizlazi da je, kada je riječ o vrstama obuhvaćenima Prilogom A Uredbi br. 338/97, državama članicama dozvoljeno da na svojem državnom području odrede opću zabranu svake komercijalne uporabe primjeraka rođenih i uzgojenih u zatočeništvu (
25
). Ako je to slučaj, valja a fortiori smatrati da, kada su dopuštena izuzeća od zabrane trgovine vrstama s popisa, tijela raspolažu širokom diskrecijskom ovlašću u pogledu metoda koje koriste kako bi utvrdile može li se na primjerke primijeniti izuzeće.
55.
U konačnici, valja istaknuti da se člankom 55. Uredbe br. 865/2006 određuje da nadležno tijelo mora imati diskrecijsku ovlast da zahtijeva analizu primjeraka u okolnostima u kojima, u svrhu članka 54., smatra potrebnim utvrditi podrijetlo primjerka analizom krvi ili drugog tkiva. Na temelju te odredbe može se zaključiti da tijela imaju ovlast za ispitivanje podrijetla rasplodnog fonda kako bi utvrdila jesu li poštovani uvjeti određeni člankom 54. točkom 2. te uredbe.
56.
Kao treće, kad je riječ o cilju Uredbe br. 865/2006, valja imati na umu da se njome provodi Uredba br. 338/97. Sustav uveden tim uredbama radi zaštite primjeraka vrsta navedenih u Prilogu A Uredbi br. 338/97 ima za cilj osigurati što potpuniju zaštitu vrsta divlje faune i flore kontrolom trgovine tim vrstama, u skladu s ciljevima, načelima i odredbama CITES‑a (
26
). Tumačenje prema kojem tijela imaju ovlast ispitati podrijetlo primjeraka u okviru zahtjeva za izdavanje potvrde o izuzeću radi prodaje pridonosi ostvarivanju cilja koji se želi postići tim uredbama.
57.
Također smatram osobito relevantnim istaknuti kako uvjeti da bi se primjerak životinjske vrste smatrao rođenim i uzgojenim u zatočeništvu, određeni člankom 54. točkom 2. Uredbe br. 865/2006, odgovaraju uvjetima određenim točkom 2. podtočkom (b) alinejom (ii) pod (A) Rezolucije Konferencije stranaka 10.16. Ta je rezolucija donesena zbog zabrinutosti da je „mnogo slučajeva trgovine primjercima prijavljenim kao uzgojenim u zatočeništvu suprotno [CITES‑u] i rezolucijama Konferencije stranaka, što može naštetiti opstanku divljih populacija vrste o kojoj je riječ”. Tumačenje prema kojem tijela imaju ovlast provjeriti podrijetlo rasplodnog fonda u skladu je s namjerama Konferencije stranaka CITES‑a da se pojača zaštita primjeraka uzgojenih u zatočeništvu.
58.
Svako drugo tumačenje moglo bi biti protivno navedenim ciljevima. Kao što su to u svojim pisanim očitovanjima istaknuli sud koji je uputio zahtjev, Europska komisija, Češka Republika i Slovačka Republika, potrebno je spriječiti opasnost od lakog „ozakonjenja” ili „pranja” primjeraka kojima se nezakonito trgovalo. Naime, bilo bi dovoljno da uzgajivač nabavi potomka primjerka koji je ulovljen u divljini kako bi se daljnju trgovinu njime učinilo zakonitom (
27
). S tog stajališta ne smatram uvjerljivom tvrdnju suda koji je uputio zahtjev u smislu da „nepošten” prijenos nije moguć unutar Unije.
59.
S obzirom na navedeno, smatram da tijela imaju ovlast ispitati podrijetlo rasplodnog fonda radi utvrđivanja njegova uspostavljanja u smislu članka 54. točke 2. Uredbe 865/2006.
b) Praktični aspekti i teret dokazivanja radi utvrđivanja podrijetla rasplodnog fonda
60.
U ovoj fazi važno je odgovoriti na brigu koju je izrazio sud koji je uputio zahtjev u pogledu praktičnih aspekata ispitivanja podrijetla rasplodnog fonda od strane tijelâ. Te sumnje u određenoj mjeri odgovaraju argumentima koje je iznio tužitelj u svojim pisanim očitovanjima.
61.
Slažem se s Češkom Republikom i Komisijom, koje u svojim pisanim očitovanjima i odgovoru na pitanje koje je postavio Sud ističu da se ispitivanje koje provode tijela može proširiti na to da obuhvaća trenutak u kojem su prvi primjerci uzeti iz divljine. Kao što je to istaknuto u točki 51. ovog mišljenja, pojam „uspostavljanja” rasplodnog fonda, upotrijebljen u članku 54. točki 2. Uredbe br. 865/2006, vrlo je širok. Njegov doseg stoga može uključivati ispitivanje cjelokupne uzgojne linije do primjeraka uzetih iz divljine. Pored navedenoga, kao što to pravilno ističe Komisija u svojem odgovoru na pitanje Suda, izraz „podrijetlo” upotrijebljen u članku 55. Uredbe br. 865/2006 širi je od izraza „roditelji” koji se rabi u članku 54. točki 1. podtočki (a) te uredbe. Stoga se čini da izraz „podrijetlo” upućuje na to da bi tijela trebala imati ovlast proširenja svoje istrage do trenutka kada su primjerci uzeti iz divljine, kao što je to bio slučaj s predmetnim primjercima bake i djeda.
62.
Smatram da vrijeme koje je moglo proteći od uzimanja osnovnog fonda iz divljine nije odlučujuće kao takvo u okolnostima u kojima planirana djelatnost obuhvaća trgovinu. Naime, Uredbom br. 338/97 već se predviđa posebna situacija u kojoj tijela mogu odlučiti odobriti izuzeće zbog proteka vremena. Ta se situacija odnosi na „obrađen[e] primjer[ke] stečen[e] prije više od 50 godina” (
28
) u skladu s člankom 2. točkom (w) Uredbe br. 338/97. Međutim, predmetni primjerci nisu obuhvaćeni tom odredbom.
63.
Tužitelj tvrdi da zahtjev dokazivanja zakonitosti cjelokupne uzgojne linije dovodi do nerazumnog tereta dokazivanja. Nisam uvjerena da je tako.
64.
U tom pogledu valja podsjetiti, kao što je to istaknuto u točki 30. ovog mišljenja, da se člankom 54. točkom 2. Uredbe br. 865/2006 određuju dva uvjeta u pogledu uspostavljanja rasplodnog fonda koja upravna tijela moraju ispitati. Prvi se odnosi na uspostavljanje rasplodnog fonda „u skladu sa zakonskim odredbama primjenjivim na njega u trenutku stjecanja” (u daljnjem tekstu: utvrđenje o zakonitom stjecanju). Drugi se odnosi na uspostavljanje rasplodnog fonda „na način koji nije štetan za opstanak dotičnih vrsta u divljini” (u daljnjem tekstu: utvrđenje o nepostojanju štetnosti). Te dvije ocjene ne odnose se samo na pitanje treba li primjerke smatrati rođenima i uzgojenima u zatočeništvu. One odražavaju opći pristup uređenju trgovine utvrđen Uredbom br. 338/97 i CITES‑om. (
29
).
65.
U okviru utvrđenja koja su provela tijela, u skladu s člankom 54. točkom 2. Uredbe br. 865/2006, važno je istaknuti da se čini da je ispitivanje podrijetla ustaljena praksa, kao što su to u svojim pisanim očitovanjima naglasile Češka Republika i Europska komisija.
66.
Češka Republika i Europska komisija objašnjavaju, u bitnome, da uzgajivači ne moraju sustavno dokazivati zakonitost cjelokupnog podrijetla rasplodnog fonda. Ta tijela provode procjenu rizika ovisno o okolnostima svakog pojedinačnog slučaja (
30
). U okviru takve procjene „stupnjem rizika za vrstu (rizik ugrožavanja, sudjelovanja u nezakonitoj trgovini itd.)” trebao bi se „utvrditi […] stupanj provođenja kontrole” (
31
). Europska komisija u svojem pisanom odgovoru na pitanje Suda navodi određene primjere relevantnih pokazatelja rizika na temelju kojih tijela trebaju biti osobito pažljiva. Takvi pokazatelji rizika uključuju sljedeće: iznenadno povećanje ili znatan obujam trgovine primjercima koji su prijavljeni kao primjerci u zatočeništvu; prijavu primjeraka uzgajanih u zatočeništvu u okviru uzgoja čija godišnja produkcija prelazi uobičajenu razinu uzimajući u obzir veličinu roditeljske populacije i mogućnost razmnožavanja vrste o kojoj je riječ; primjerke čija se veličina i stanje ne podudaraju s pruženim podacima o razmnožavanju; ili postojanje sumnje s obzirom na zakonito podrijetlo osnovnog fonda koji se mogao nabaviti prije no što je zemlja u kojoj se on nalazi postala strankom CITES‑a. Europska komisija također je istaknula da trenutačno surađuje s državama članicama kako bi izradila smjernice s relevantnim primjerima pokazatelja rizika.
67.
Europska komisija također je istaknula da prilikom procjene mogućnosti izdavanja potvrde o izuzeću radi prodaje, tijela uzimaju u obzir zahtjeve u pogledu „lanca nadzora” (
32
). To ispitivanje uključuje dokumentaciju koja se odnosi na zakonitost stjecanja rasplodnog fonda. U tom kontekstu, ne čini se nerazumnim zahtijevati od uzgajivača da bude u mogućnosti dokazati zakonitost stjecanja na temelju evidencije o uzgoju. Štoviše, Europska komisija je u odgovoru na pitanje Suda obrazložila da je, u slučaju nepostojanja dokumentacije zakonitost lanca nadzora i dalje moguće dokazati drugim sredstvima.
68.
Valja također imati na umu da je, u odnosu na primjerke vrsta navedenih u Prilogu B Uredbi br. 338/97 Sud presudio da je zadaća određivanja kojim se dokazima može utvrditi da je ispunjen uvjet zakonitog stjecanja tih primjeraka prepuštena nadležnim tijelima država članica (
33
). Smatram da isto rasuđivanje treba po analogiji primijeniti u pogledu primjeraka vrsta navedenih u Prilogu A toj istoj uredbi, s obzirom na to da se u potonjoj ne precizira kojim se dokazima utvrđuje zakonito stjecanje tih primjeraka.
69.
Kad je riječ o referentnom trenutku za utvrđenje o zakonitom stjecanju, iz odredbi članka 54. točke 2. Uredbe br. 865/2006 proizlazi da bi tijela trebala uzeti u obzir zakonske odredbe koje su bile na snazi na dan stjecanja svakog primjerka idući iz jedne generacije u drugu. Kad je riječ o referentnom trenutku za utvrđenje o nepostojanju štetnosti, valja istaknuti da ono nije posebno određeno u toj odredbi. U nedostatku takvog određenja, moglo bi se smatrati da je referentni trenutak isti kao i za utvrđenje o zakonitom stjecanju, odnosno dan stjecanja prvotnih primjeraka. Međutim, utvrđenje o nepostojanju štetnosti prilično je široko i može uključivati više načina procjene (
34
). Čini se da je priroda obuhvaćenih određenja prije spojiva s razmatranjem evolucije vrsta tijekom određenog razdoblja nego s određenim datumom. S tog se stajališta čini prikladnijim izbjegavati određivanje granica. Stoga se slažem s Komisijinim pristupom iznesenim u odgovoru na pitanje koje je postavio Sud, prema kojem bi tijela, da bi došla do valjanog utvrđenja, trebala moći uzeti u obzir status vrsta u trenutku procjene. Takvim se tumačenjem jamči da „najbolje dostupne znanstvene informacije služe kao temelj za utvrđenja o nepostojanju štetnosti” (
35
).
70.
Moja završna napomena o utvrđenjima koja provode tijela jest da svakako moraju poštovati načelo prava Unije koje se odnosi na dobru upravu, koje sadrži zahtjeve koje države članice moraju ispuniti kada provode pravo Unije. Među tim je zahtjevima od osobite važnosti obveza obrazlaganja odluka koje su donijela nacionalna tijela jer omogućava njihovim adresatima da štite svoja prava i da odluče, uz potpuno poznavanje okolnosti, vrijedi li protiv tih odluka podnijeti tužbu. Ono je također nužno kako bi se sudovima omogućio nadzor zakonitosti tih odluka te stoga predstavlja zahtjev za osiguranje djelotvornosti sudskog nadzora zajamčenog člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) (
36
). U ovom predmetu nijedan element iz spisa ne dokazuje povredu obveze obrazlaganja ili bilo koju drugu nepravilnost u postupku koji je provelo nadležno upravno tijelo. To je tijelo odbilo odobriti izuzeće radi trgovine za predmetne primjerke oslanjajući se na preporuku znanstvenog tijela da se izuzeće ne treba odobriti.
71.
S obzirom na navedeno, smatram da priznavanje nadležnom upravnom tijelu ovlasti ispitivanja podrijetla primjeraka prilikom procjene mogućnosti izdavanja potvrde o izuzeću radi prodaje ne znači da se uzgajivačima nameće nerazuman teret dokazivanja.
c) Relevantnost konkretnih okolnosti predmeta za procjenu uvjeta određenih člankom 54. točkom 2. Uredbe br. 865/2006
72.
U posljednjoj točki svoje analize razmotrit ću problem koji proizlazi iz trećeg pitanja suda koji je uputio zahtjev u pogledu relevantnosti konkretnih okolnosti predmeta za procjenu uvjeta određenih člankom 54. točkom 2. Uredbe br. 865/2006. Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, među takvim konkretnim okolnostima nalaze se (naizgled) legitimna očekivanja uzgajivača u pogledu njegova prava na trgovanje potomcima primjeraka djeda i bake, njegova dobra vjera u pogledu zakonitosti stjecanja i manje restriktivni zakonski propisi u Češkoj Republici prije njezina pristupanja Europskoj uniji.
73.
Prema mojemu mišljenju, nijedna od navedenih okolnosti sama po sebi ne opravdava to da upravno tijelo usvoji blaži pristup i odobri izuzeće kojim bi se omogućila trgovina predmetnim primjercima.
74.
Kao prvo, uvjeti navedeni u članku 54. točki 2. Uredbe br. 865/2006, prema kojima tijela moraju provesti procjenu da bi se primjerci mogli smatrati rođenima i uzgojenima u zatočeništvu, ne odnose se na uzgajivača, već na uspostavljanje rasplodnog fonda. Nadalje, ti su uvjeti kumulativni. Čak i ako tijela zaključe da je uspostavljanje rasplodnog fonda bilo zakonito u vrijeme stjecanja, samo to utvrđenje nije dovoljno da bi se odobrilo izuzeće. Štoviše, kao što sam prethodno navela (
37
), kako bi upravno tijelo valjano utvrdilo da štetnost ne postoji, treba uzeti u obzir ažurirane dokaze o stanju vrste.
75.
U tim okolnostima smatram da postojanje manje restriktivnog zakonskog okvira koji se primjenjivao u trenutku stjecanja rasplodnog fonda prije pristupanja zemlje Europskoj uniji (
38
) nije razlog da upravno tijelo odobri izuzeće od zabrane trgovine predmetnim primjercima. Također treba istaknuti da se u trenutku stjecanja predmetnih primjeraka CITES već primjenjivao u Češkoj Republici. Nadalje, tužitelj nije ni tvrdio da se na predmetne primjerke primjenjuje izuzeće koje se odnosi na „pretkonvencijske primjerke”, odnosno primjerke navedenih vrsta nabavljene prije no što se na njih primjenjivao CITES (
39
).
76.
Konkretnije, kad je riječ o navodnim legitimnim očekivanjima uzgajivača, CITES „ni na koji način” ne utječe na pravo svojih stranaka na donošenje strožih nacionalnih mjera u vezi s uvjetima za trgovinu vrstama obuhvaćenim Dodatkom I. toj konvenciji ili „ili [čak] na potpunu zabranu trgovine” (
40
). Stoga trgovci ne bi trebali imati pravo na očekivanje da će zakonski okvir ostati isti kada odluče trgovati primjercima na koje se primjenjuje opće pravilo kojim se određuje zabrana utvrđena u CITES‑u. Uzgajivači trebaju naprotiv dokazati dužnu pažnju pri namjeri da se upuste u takvo trgovanje (
41
).
77.
Sud koji je uputio zahtjev pita ugrožava li činjenica da tužitelj ne može trgovati predmetnim primjercima njegovo pravo vlasništva u smislu članka 17. Povelje. Međutim, prema ustaljenoj sudskoj praksi (
42
), pravo vlasništva nije apsolutno pravo i treba ga razmatrati u odnosu na njegovu društvenu funkciju. Slijedom toga, njegovo se ostvarivanje može ograničiti pod uvjetom da ta ograničenja stvarno odgovaraju ciljevima u općem interesu i da, s obzirom na cilj koji se nastoji postići, ne predstavljaju neproporcionalno i neprihvatljivo uplitanje kojim se ugrožava sama bit tako zajamčenog prava. Kad je riječ o ciljevima u općem interesu na koje sam prethodno uputila, zaštita divlje faune i flore jedan je od njih (
43
) te stoga može opravdati ograničenje ostvarivanja prava vlasništva. Kad je riječ o načelu proporcionalnosti, dovoljno je navesti da se Uredbom br. 338/97 i Uredbom br. 865/2006 održava ravnoteža između zahtjevâ tog prava i zahtjevâ povezanih sa zaštitom divlje faune i flore. Stoga smatram da nema povrede tužiteljeva prava vlasništva.
78.
Također je relevantno istaknuti da je tužitelju dopušteno zadržati te primjerke i da mu nije izrečena nikakva upravna ili kaznena sankcija. Stoga se ne čini da je u ovom predmetu potrebna dodatna analiza u pogledu poštovanja načela proporcionalnosti.
79.
Međutim, tužitelj tvrdi da njegova djelatnost uzgoja pozitivno utječe na okoliš. Prema njegovu mišljenju, trgovina primjercima koji su uzgojeni u zatočeništvu dovodi do smanjenja potražnje za nezakonitim stjecanjem primjeraka ulovljenih u divljini. To je, prema mojemu mišljenju, nepotkrijepljena tvrdnja. Člankom 8. stavkom 3. točkom (f) Uredbe br. 338/97 određuje se, posebice, da se može odobriti izuzeće od zabrane trgovine ako su primjerci „namijenjeni za uzgoj ili razmnožavanje, što će biti od koristi za očuvanje predmetne vrste”. Međutim, iz spisa ne proizlazi niti je izneseno pred Sudom da je uzgajivač od tijelâ zatražio izuzeće na temelju te odredbe. U svakom slučaju, kao što je to Češka Republika istaknula u svojem pisanom odgovoru na pitanje koje je postavio Sud, ta odredba pretpostavlja da od planirane djelatnosti ima konkretnih koristi u pogledu očuvanja, poput sudjelovanja u projektima očuvanja koje provode zoološki vrtovi ili poput vraćanja primjeraka u divljinu.
80.
Moja posljednja napomena odnosi se na relevantnost protoka vremena od uzimanja osnovnog fonda iz divljine. Kao što sam navela u točki 62. ovog mišljenja, taj čimbenik, kao takav, ne bi trebao biti odlučujući ako je procjena rizika tijelâ dovela do zaključka koji se protivi odobrenju izuzeća. Opće pravilo o zabrani komercijalnih djelatnosti koje se odnose na primjerke s popisa nije vremenski ograničeno. Radi potpunosti, još jednom želim istaknuti da u ovom predmetu nije riječ o kaznenom postupku; kada bi to bio slučaj, primjenjivalo bi se načelo zastare. Štoviše, s gledišta građanskog prava, valja istaknuti da zakonitost stjecanja predmetnih primjeraka nije osporavana.
81.
S obzirom na navedeno, ne smatram da su posebne okolnosti predmeta, poput onih koje je iznio sud koji je uputio zahtjev, relevantne u okviru ispitivanja uvjeta predviđenih člankom 54. točkom 2. Uredbe br. 865/2006 od strane nadležnih tijela.
Zaključak
82.
S obzirom na prethodno navedeno, predlažem da se na prethodna pitanja odgovori na sljedeći način:
1.
Pojam „rasplodnog fonda” u smislu članka 1. točke 3. Uredbe Komisije (EZ) br. 865/2006 od 4. svibnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 338/97, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) 2015/870 od 5. lipnja 2015., obuhvaća sve životinje koje se drže u određenom uzgoju. Taj pojam ne obuhvaća roditelje primjeraka koje uzgaja određeni uzgajivač, čiji on nije bio vlasnik ni posjednik.
2.
Nadležno upravno tijelo ima ovlast provjeriti podrijetlo rasplodnog fonda kako bi se uvjerilo da je on uspostavljen u skladu sa zakonom i na način koji ne šteti opstanku predmetne vrste u divljini, u smislu članka 54. točke 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 865/2006. Za potrebe te procjene nisu odlučujuće posebne okolnosti predmeta, poput dobre vjere uzgajivača i njegovih legitimnih očekivanja da će se moći trgovati potomcima, kao i manje restriktivnih zakonskih propisa koji su bili na snazi u Češkoj Republici prije pristupanja te države Europskoj uniji.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Potpisana u Washingtonu (Sjedinjene Države) 3. ožujka 1973. (Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 993., br. I‑14537).
(
3
)	Bowman, M. „A Tale of two CITES: Divergent Perspectives upon the Effectiveness of the Wildlife Trade Convention”, Wildlife Trade Convention', Review of European, Comparative & International Environmental Law, sv. 22., 2013., str. 228., u kojem se navodi: Davies P., u Bowman, M., Davies, P. i Redgwell, C., Lyster's International Wildlife Law, 2. izdanje, Cambridge University Press, Cambridge, 2010., str. 484. i 533.
(
4
)	Kao što je to prepoznato Rezolucijom Konferencije stranaka 11.3. naslovljenom „Usklađenost i provedba”.
(
5
)	Nellemann, C. et al. (izd.), The Rise of Environmental Crime, A Growing Threat to Natural Resources, Peace, Development and Security, A UNEP‑Interpol Rapid Response Assessment, UNEP, 2016., str. 7.
(
6
)	Ured Ujedinjenih naroda za droge i kriminal, World Wildlife Crime Report 2020: Trafficking in protected species, Ujedinjeni narodi, New York, 2020., str. 3.
(
7
)	Ibidem
(
8
)	Uredba Vijeća od 9. prosinca 1996. o zaštiti vrsta divlje faune i flore uređenjem trgovine njima (SL 1997., L 61, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 59.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1320/2014 od 1. prosinca 2014. (SL 2014., L 361, str. 1.)
(
9
)	Uredba Komisije od 4. svibnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 338/97 (SL 2006., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 10., str. 106.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) 2015/870 od 5. lipnja 2015. (SL 2015., L 142, str. 3.)
(
10
)	Uredba Vijeća od 3. prosinca 1982. o primjeni u Zajednici Konvencije o međunarodnoj trgovini ugroženim vrstama divljih životinja i biljaka (SL 1982., L 384, str. 1.).
(
11
)	Presuda od 8. prosinca 2020., Staatsanwaltschaft Wien (krivotvoreni nalozi za plaćanje) (C‑584/19, EU:C:2020:1002), t. 49.
(
12
)	Moje isticanje.
(
13
)	Konkretnije, upućujem na slovensku, grčku i hrvatsku verziju.
(
14
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 24. ožujka 2021., A (C‑950/19, EU:C:2021:230), t. 37. i 38.
(
15
)	Vidjeti po analogiji presudu od 12. svibnja 2021., Hauptzollamt B (Kavijar jesetrinih vrsta) (C‑87/20, EU:C:2021:382), t. 30. i 31.
(
16
)	Rezolucija Konferencije stranaka 10.16., točka 1. podtočka (c).
(
17
)	Ta je rezolucija naslovljena „Registracija uzgoja u zatočeništvu u komercijalne svrhe životinjskih vrsta iz Dodatka I.”. Ona nije provedena u Europskoj uniji, što znači da registracija komercijalnih uzgoja u zatočeništvu pri tajništvu CITES‑a nije uvjet za trgovanje u Europskoj uniji. Unatoč tome, ta se rezolucija može koristiti kao upućivanje pri razumijevanju pojma „uzgoj”.
(
18
)	Rezolucija Konferencije stranaka 12.10, točka 5. podtočka (a).
(
19
)	Na primjer, Prilogom 1. Rezoluciji Konferencije stranaka utvrđuju se informacije koje upravno tijelo mora dostaviti tajništvu o uzgojima koje treba registrirati, među kojima su ime i adresa vlasnika i voditelja uzgoja u zatočeništvu, datum uspostavljanja ili opis objekata u kojima je smješten fond. Prilogom 3. toj rezoluciji predviđa se obrazac zahtjeva u kojim se, među ostalim, zahtijevaju podaci za kontakt vlasnika i voditelja uzgoja u zatočeništvu.
(
20
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zootehničkim i genealoškim uvjetima za uzgoj uzgojno valjanih životinja čistih pasmina, uzgojno valjanih hibridnih svinja i njihovih zametnih proizvoda i trgovinu njima kao i za njihov ulazak u Uniju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 652/2014, direktiva Vijeća 89/608/EEZ i 90/425/EEZ i stavljanju izvan snage određenih akata u području uzgoja životinja („Uredba o uzgoju životinja”) (SL 2016., L 171, str. 66.)
(
21
)	Vidjeti bilješku 11. ovog mišljenja.
(
22
)	Članak II. stavak 1. CITES‑a
(
23
)	Presuda od 23. listopada 2001., Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559), t. 34.
(
24
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 23. listopada 2001., Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559), t. 30.
(
25
)	U tom smislu vidjeti presudu od 23. listopada 2001., Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559) t. 41.
(
26
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 4. rujna 2014., Sofia Zoo (C‑532/13, EU:C:2014:2140), t. 34.
(
27
)	Usp. Lieberman, S., „Procedures used by the United States of America in making CITES non‑detriment findings’in Rosser, A., Haywood, M., Guidance for CITES Scientific Authorities: Checklist to Assist in Making Non‑detriment findings for Appendix II Exports (IUCN – The World Conservation Union, Gland, Switzerland and Cambridge, UK, 2002), str. 32., koji ističe, u odnosu na postupke koji se primjenjuju u SAD‑u: „previše je […] slučajeva u kojima se same životinje mogu uzgojiti u zatočeništvu, a da pritom osnovni fond ne bude zakonito stečen, zbog čega bi čak i izvoz potomaka bio štetan za opstanak vrste (zato što se njime povećava potražnja i olakšava štetna trgovina)”.
(
28
)	Članak 8. stavak 3. točka (b)
(
29
)	Vidjeti članak 5. stavak 2. točke (a) i (b) Uredbe br. 338/97 i članak IV. stavak 2. točke (a) i (b) CITES‑a u vezi s uvjetima za izdavanje dozvole za izvoz vrsta navedenih u popisu. Vidjeti također Rezoluciju Konferencije stranaka 18.7 „Utvrđenja o zakonitom stjecanju” i Rezoluciju Konferencije stranaka 16.7 „Utvrđenja o nepostojanju štetnosti”.
(
30
)	U specifičnom kontekstu utvrđenja o zakonitom stjecanju za izvoz vrsta navedenih u popisu iz CITES‑a, Rezolucijom Konferencije stranaka 18.7 definira se pojam „procjena rizika” kao „procjena vjerojatnosti da primjerak vrste s popisa CITES‑a nije zakonito stečen”.
(
31
)	Lieberman, S., op. cit., str. 30.
(
32
)	U posebnom kontekstu utvrđenja o zakonitom stjecanju za izvoz vrsta navedenih u popisu iz CITES‑a, Rezolucijom Konferencije stranaka 18.7 definira se pojam „lanac nadzora” na sljedeći način: „kronološka dokumentacija, u onoj mjeri u kojoj je to izvedivo i u skladu s primjenjivim zakonima i evidencijama, o operacijama koje se odnose na uzimanje iz divljine primjerka i kasnije vlasništvo nad tim primjerkom”.
(
33
)	Presuda od 16. srpnja 2009., Rubach (C‑344/08, EU:C:2009:482), t. 27.
(
34
)	Vidjeti Rezoluciju Konferencije stranaka 16.7 (Rev.CoP17), „utvrđenja o nepostojanju štetnosti”.
(
35
)	Rezolucija Konferencije stranaka 14.2 „Strateška vizija CITES‑a: 2008. – 2013.”, Cilj 1.5.
(
36
)	Presuda od 7. rujna 2021., Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C‑927/19, EU:C:2021:700, t. 120.).
(
37
)	Točka 69.
(
38
)	Vidjeti u tom pogledu objašnjenja suda koji je uputio zahtjev u točki 26. ovog mišljenja.
(
39
)	Izuzeće pretkonvencijskih primjeraka određeno je člankom 8. stavkom 3. točkom (a) Uredbe br. 338/97. Vidjeti Davies P., op. cit., str. 510.
(
40
)	Članak XIV. stavak 1. točka (a) CITES‑a.
(
41
)	Sasvim je drugo pitanje bi li ta tijela možda trebala osigurati prijelazne mjere kako bi trgovcima omogućila prilagodbu. Međutim, tužitelj nije tvrdio da su njegova legitimna očekivanja povrijeđena po toj osnovi.
(
42
)	Vidjeti presudu od 15. siječnja 2013., Križan i dr. (C‑416/10, EU:C:2013:8), t. 113.
(
43
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 19. lipnja 2008., Nationale Raad van Dierenkwekers en Liefhebbers i Andibel (C‑219/07, EU:C:2008:353), t. 27.