62024CC0043
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA
od 4. rujna 2025. (
1
)
Predmet C‑43/24 [Šipov] (
i
)
K. M. H.
protiv
Obština Stara Zagora
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Varhoven kasacionen sad (Vrhovni kasacijski sud, Bugarska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Građanstvo Unije – Članak 21. stavak 1. UFEU‑a – Članci 7. i 45. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica – Prepreke – Zahtjev za izmjenu podataka o osobnom stanju transrodne osobe – Nepostojanje nacionalnog postupka – Nepostojanje isprave sastavljene u drugoj državi članici – Obveza države članice podrijetla da prizna i upiše u rodni list promjenu rodnog identiteta kao i naknadne promjene – Direktiva 2004/38/EZ – Članak 4. – Obveza izdavanja osobnih isprava usklađenih s identitetom kako ga osoba živi”
I. Uvod
1.
Zahtjev za prethodnu odluku upućen je u okviru postupka koji je osoba K. M. H. pokrenula protiv Obštine Stara Zagora (Općina Stara Zagora, Bugarska), kako bi ishodila presudu kojom se utvrđuje njezina promjena spola tako da se naloži promjena njezina imena (
2
) i da ta promjena postoji u njezinu rodnom listu.
2.
Taj se zahtjev za prethodnu odluku odnosi, dakle, na priznavanje i upis transrodnog identiteta osobe državljanke države članice u evidenciju o osobnom stanju od strane tijela te države članice nadležnih za izmjenu njezina rodnog lista. Iako se ta osoba koristila svojom slobodom kretanja i boravka u drugoj državi članici, predmet njezina zahtjeva nije priznavanje promjene elementa njezina identiteta zakonito ostvarene u drugoj državi članici.
3.
U vezi s upisivanjem u evidenciju o osobnom stanju, do presude od 4. listopada 2024., Mirin (
3
), sudska praksa Suda razvijala se samo u okviru priznavanja od strane države članice učinaka akta ili odluke dobivene u drugoj državi članici i uglavnom na temelju prava građana Unije na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica koje je utvrđeno u članku 21. UFEU‑a, pri čemu se podsjeća na to da se pravom Unije ne utječe na nadležnost tih država u području osobnog stanja.
4.
Osim toga, što se tiče priznavanja pravnih veza u tom smjeru sudske prakse Sud je nastojao izričito pojasniti da priznavanje od strane države članice pravne situacije uspostavljene u drugoj državi članici ne nalaže prvoj državi članici u kojoj ta situacija proizvodi učinke predviđene pravom Unije da izmijeni svoje propise u vezi s osobnim statusom (
4
). Naposljetku, u drugim područjima Sud je naglasio nadležnost država članica u području pravnog priznavanja rodnog identiteta (
5
).
5.
U predmetu povodom kojeg je donesena presuda Mirin, nacionalni postupak za promjenu rodnog identiteta postojao je u državi članici koje je osoba bila državljanin (
6
). To ovdje nije slučaj jer se država članica koje je osoba državljanin oštro protivi priznavanju promjene rodnog identiteta.
6.
Zahtjevom za prethodnu odluku poziva se, dakle, Sud da se izjasni je li s pravom Unije usklađen propis države članice, kako ga nacionalni sudovi tumače i kojim se ne priznaju ni promjena rodnog identiteta jednog od njezinih državljana ni njezine posljedice, kada ta promjena rodnog identiteta nije bila zakonski utvrđena u drugoj državi članici (
7
). Problem je iznimno važan jer se odnosi na nadležnost država članica u vezi s osobnim stanjem osoba.
7.
Tako će Sud morati utvrditi po čemu je situacija u glavnom postupku obuhvaćena područjem primjene prava Unije, koja je zapreka ostvarivanju prava na koje se dotična osoba može pozivati i može li se ta zapreka opravdati.
8.
Izložit ću razloge zbog kojih bi Sud mogao zaključiti s obzirom na određene odredbe prava Unije da je država članica dužna otkloniti prepreke slobodi kretanja i boravka koje su stvorene jer se u toj državi članici pravno ne priznaje rodni identitet kako ga živi jedan od njezinih državljana, uz pomoć izmjene njegova rodnog lista i njegove osobne isprave čak i ako nema pravnog utvrđenja o promjeni rodnog identiteta ishođenog u drugoj državi članici.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
9.
U okviru ovog mišljenja uputit ću na članak 20. i članak 21. stavak 1. UFEU‑a, članak 7. i članak 45. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (
8
) kao i na članak 4. stavak 3. Direktive 2004/38/EZ (
9
).
B.
Bugarsko pravo
1. Zakon o građanskopravnim statusnim pitanjima
10.
U skladu s člankom 1. stavkom 2. Zakona o građanskopravnim statusnim pitanjima, u verziji primjenjivoj u glavnom postupku:
„Upis osobnog stanja sastoji se od upisa rođenja, braka i smrti u upisnike isprava o osobnom stanju i od upisa osoba u registar osoba.”
11.
Člankom 2. stavkom 1. tog zakona određeno je:
„Upis osobnog stanja osoba u Republici Bugarskoj zasniva se na podacima koji se nalaze u njihovim ispravama o osobnom stanju i na podacima koji se nalaze u drugim ispravama navedenim u zakonu.”
12.
U članku 3. navedenog zakona navedeno je:
„1.   U upisnike isprava o osobnom stanju upisuju se događaji iz članka 1. stavka 2. u vezi sa svim osobama koje su u trenutku nastanka događaja bugarski državljani i u vezi s osobama koje nisu bugarski državljani, ali se u trenutku nastanka događaja nalaze na državnom području Republike Bugarske.
2.   U registar osoba upisuju se:
1. svi bugarski državljani;
[…][ (
10
)]”
13.
Prema članku 8. stavku 1. istog zakona, glavni podaci za upis osobnog stanja osoba jesu njihovo osobno ime, datum i mjesto rođenja, spol, državljanstvo i osobni identifikacijski broj.
14.
U članku 9. stavku 1. Zakona o građanskopravnim statusnim pitanjima navedeno je:
„Osobno ime bugarskog državljanina rođenog na državnom području Republike Bugarske sastoji se od imena, patronima i prezimena. Ta tri dijela osobnog imena upisuju se u rodni list.”
15.
Članak 13. tog zakona određuje:
„Patronim svake osobe sastoji se od imena oca i piše se sa sufiksom -ov ili -ev i završetkom ovisno o spolu djeteta, osim ako ime oca ne dopušta stavljanje tih završetaka ili ako su suprotni obiteljskoj, etničkoj ili vjerskoj tradiciji roditelja.”
16.
Članak 14. stavak 1. tog zakona glasi:
„Prezime svake osobe je prezime ili patronim oca sa sufiksom -ov ili -ev i završetkom ovisno o spolu djeteta, osim ako obiteljska, etnička ili vjerska tradicija roditelja zahtijeva drukčije.”
17.
Članak 19. stavak 1. istog zakona glasi kako slijedi:
„Promjenu osobnog imena, patronima ili prezimena dopušta sud na temelju pisanog zahtjeva dotične osobe kada je ono smiješno, nečasno ili društveno neprihvatljivo i u slučajevima u kojima to zahtijevaju važne okolnosti.”
18.
U skladu s člankom 45. stavkom 1. točkama 6. do 8. Zakona o građanskopravnim statusnim pitanjima, rodni list sadržava osobno ime novorođenčeta, osobni identifikacijski broj djeteta (samo za bugarske državljane) te spol i državljanstvo.
19.
Članak 73. tog zakona predviđa da se izmjena podataka o osobnom stanju osoba koji se nalaze u već izdanim ispravama o osobnom stanju provodi sudskim ili upravnim putem.
20.
U skladu s člankom 76. stavkom 5. navedenog zakona osobno ime i spol mijenjaju se sudskim putem.
21.
Prema članku 100. istog zakona jedinstveni sustav za upis osobnog stanja i za upravne usluge stanovništvu (ESGRAON) jest nacionalni sustav za evidentiranje osobnog stanja fizičkih osoba u Republici Bugarskoj i izvor osobnih podataka o tim osobama.
22.
U skladu s člankom 101. točkama 1. do 4. Zakona o građanskopravnim statusnim pitanjima:
„Funkcije ESGRAON‑a su:
1.
uspostava i vođenje upisnika isprava o osobnom stanju;
2.
uspostava i vođenje nacionalnog elektroničkog upisnika isprava o osobnom stanju;
3.
uspostava i vođenje upisnika stanovništva;
4.
uspostava sustava za stvaranje i dodjelu jedinstvenog upravnog identifikatora (osobni identifikacijski broj) fizičkih osoba kao i uspostava i vođenje upisnika osobnih identifikacijskih brojeva.”
2. Zakon o bugarskim osobnim ispravama
23.
U skladu s člankom 4. stavkom 1. Zakona za bulgarskite lični dokumenti (Zakon o bugarskim osobnim ispravama) (
11
) od 1. travnja 1999., u verziji primjenjivoj u glavnom postupku, svaki bugarski državljanin ima pravo na osobnu ispravu.
24.
Članak 9. stavak 1. tog zakona određuje:
„U slučaju promjene osobnog imena, osobnog identifikacijskog broja (osobnog broja/osobnog broja stranca), spola, državljanstva ili bitne i trajne izmjene izgleda, osoba je dužna zatražiti nove bugarske osobne isprave u roku od najviše 30 dana.”
25.
U članku 13. stavku 1. navedenog zakona navedene su vrste osobnih isprava. Radi se, među ostalim, o osobnoj iskaznici, putovnici ili vozačkoj dozvoli.
26.
Na temelju članka 16. stavka 1. istog zakona osobna imena, datum rođenja, osobni identifikacijski broj, spol i državljanstvo zainteresirane osobe moraju se nalaziti u osobnim ispravama. Stavci 2. i 6. tog članka određuju da putovnica i osobna iskaznica moraju sadržavati i biometrijske podatke.
27.
U stavku 1. točke 16. dopunskih odredbi Zakona o bugarskim osobnim ispravama dodaje se da su biometrijski podaci prikaz lica građanina i otisci njegovih prstiju.
III. Činjenice u glavnom postupku i prethodna pitanja
28.
K. M. H. je osoba rođena 7. kolovoza 1990. u Bugarskoj koja je po rođenju evidentirana kao osoba muškog spola s osobnim imenom koje se sastoji od imena, patronima i prezimena (
12
) koji odgovaraju tom spolu. Njoj je također dodijeljen osobni identifikacijski broj i izdana osobna isprava u kojima je ona identificirana također kao osoba muškog spola. Međutim, osoba K. M. H. tvrdi da (
13
)„se uvijek osjećala kao žena po svojem izgledu i ponašanju, predodžbama, osjećajima i manirama” (
14
), i to od svojeg djetinjstva.
29.
Ta osoba živi trenutačno u Italiji i trajno s talijanskim partnerom (
15
) koji je uzdržava. Obavila je hormonski tretman zbog kojeg se predstavlja kao žena i želi se podvrgnuti kirurškom zahvatu radi promjene spola što bi značilo promjenu građanskopravnog statusa. Neusklađenost između njezina izgleda i ponašanja kao osobe ženskog spola, s jedne strane, i činjenice da ima službene osobne isprave, među kojim je njezina osobna iskaznica, osobe muškog spola, s druge strane, uzrokuju joj dnevne neugodnosti i probleme, osobito za pronalazak posla.
30.
Zato je tijekom 2017. osoba K. M. H. zatražila od Rajonen sada Stara Zagora (Općinski sud u Staroj Zagori, Bugarska), na temelju članka 19. stavka 1. Zakona o građanskopravnim statusnim pitanjima, da utvrdi da je ona osoba ženskog spola tako da odredi promjenu njezina osobnog imena K. M. H. (muškog imena, patronima i prezimena) u K. M. H. (žensko ime, patronim i prezime) i da se ta promjena nalazi u rodnom listu koji joj je bio izdan.
31.
Taj sud, koji je raspolagao različitim liječničkim mišljenjima i sudskim vještačenjem kojima se potvrđuju izjave osobe K. M. H. o zatraženom rodnom identitetu, odbio je njezin zahtjev 28. veljače 2018. Priznao je da je osoba K. M. H. transrodna osoba i utvrdio da taj zahtjev za priznavanje promjene njezina rodnog identiteta (
16
) proizlazi iz slobodne volje i informiranog izbora. Međutim, on je smatrao da nije ispunjen pravni kriterij na temelju kojeg se navedeni zahtjev može prihvatiti na osnovi članka 73. Zakona o građanskopravnim statusnim pitanjima u vezi s člankom 19. tog zakona. Utvrdio je da bugarsko objektivno pravo ne predviđa mogućnost da se činjenice utvrđene u ispravi o osobnom stanju izmijene na psihološkim osnovama.
32.
Tu je odluku po žalbi potvrdio Okražen sad Stara Zagora (Okružni sud u Staroj Zagori, Bugarska) 15. lipnja 2018. uz obrazloženje da je prije svega bugarski zakonodavac predvidio evidentiranje spola utvrđenog prilikom rođenja na temelju primarnih spolnih obilježja. Promjena spola može se dopustiti samo ako je to potrebno zbog tjelesne promjene. Potom, odredbe Zakona o građanskopravnim statusnim pitanjima u potpunosti su jasne i ne ostavljaju nikakvog prostora za drukčije tumačenje. Naposljetku, na državi je u njezinu svojstvu zakonodavca da poduzme mjere za poštovanje privatnog i obiteljskog života građana u skladu s pravilom utvrđenim u članku 8. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (
17
) koje se izravno primjenjuje.
33.
Po žalbi dopuštenoj rješenjem od 7. veljače 2019., Varhoven kasacionen sad (Vrhovni kasacijski sud, Bugarska) presudio je odlukom od 28. lipnja 2019. da unatoč nepostojanju propisa u nacionalnom pravu načelo poštovanja privatnog i obiteljskog života nalaže sudu da u svakom konkretnom slučaju ocijeni jesu li ispunjene materijalne pretpostavke za promjenu rodnog identiteta osobe kojima je uvjetovana pravna promjena u podacima o osobnom stanju upisanim u rodnom listu, kako bi se uspostavila nužna pravična ravnoteža između javnog interesa i interesa pojedinca s obzirom na članak 8. EKLJP‑a. Odlučio je predmet vratiti Okražnem sadu Stara Zagora (Okružni sud u Staroj Zagori) na ponovno odlučivanje kako bi on prikupio nove dokaze o medicinskom stanju osobe K. M. H.
34.
Odlukom od 21. studenoga 2019. taj sud, koji je raspolagao drugim vještačenjem koje potvrđuje da je osoba K. M. H. transrodna osoba, ponovno je odbio njezin zahtjev za promjenu osobnog stanja ponovivši obrazloženje iz svoje prve odluke zasnovano na nepostojanju postupka kojim bi se omogućilo da se u rodni list upiše „psihološki spol”.
35.
Osoba K. M. H. podnijela je žalbu u kasacijskom postupku protiv te odluke Varhoven kasacionen sadu (Vrhovni kasacijski sud). Ta je žalba dopuštena 26. lipnja 2023. zbog nespojivosti navedene odluke s presudom od 30. travnja 1996., P./S. (
18
), na koju se pozvala osoba K. M. H., u vezi sa sljedećim pravnim pitanjima koja su predmet spora i koja je sud koji je uputio zahtjev sažeo ovako: „Imaju li fizičke osobe pravo određivati svoj vlastiti identitet, uključujući pripadnost određenom spolu? Predstavlja li nejednako postupanje odbijanje suda da odobri promjenu spola, osobnog imena i osobnog identifikacijskog broja u ispravama o osobnom stanju podnositelja zahtjeva koji tvrdi da je transseksualan?”
36.
Taj je postupak ponovljen nakon što je Opća sjednica građanskih odjela Varhoven kasacionen sada (Vrhovni kasacijski sud) donijela svoju odluku o tumačenju br. 2/2020 od 20. veljače 2023. (
19
) koja obvezuje sva tijela države i sve sudove, uključujući sastave Varhoven kasacionen sada (Vrhovni kasacijski sud). Presuđeno je (
20
), u odgovoru na pitanje proizlaze li preduvjeti za izmjenu podataka u ispravama o osobnom stanju osobe koja tvrdi da je transrodna iz članka 8. EKLJP‑a, prije svega da materijalno pravo na snazi u Bugarskoj ne predviđa u takvom slučaju mogućnost promjene podataka o spolu, osobnom imenu i osobnom identifikacijskom broju koji se nalaze u ispravama o osobnom stanju. Potom, pravo Unije ne nameće drukčiji zaključak jer su pravila o osobnom stanju osoba u nadležnosti država članica. Naposljetku, ta se odluka zasniva na presudi Konstitucionen sada (Ustavni sud, Bugarska) br. 15 od 26. listopada 2021. iz koje proizlazi da se izraz „spol” u Ustavu može shvatiti samo u njegovu biološkom smislu i da javni interes prevladava nad interesom transrodnih osoba zbog moralnih i/ili vjerskih pravila i načela na kojima se temelje shvaćanja i vrijednosti utvrđeni u društvu čiju stabilnost i održivost treba osigurati. U tom je pogledu u toj presudi naglašen utjecaj izmjene rodnog lista osobe koja tvrdi da je „transseksualna” na osobno stanje drugih osoba, uključujući maloljetne i poslovno nesposobne osobe, poput djece te osobe, kao i njezina bračnog druga.
37.
Varhoven kasacionen sad (Vrhovni kasacijski sud) ipak izražava dvojbe o tumačenju prihvaćenom u odluci u tumačenju. Kao prvo, ističe pozivajući se na članak 8. EKLJP‑a i članak 9. UEU‑a da do diskriminacije u smislu tih odredbi dolazi ako je područje primjene nacionalnog prava koje zabranjuje diskriminaciju na temelju spola ograničeno na interseksualne i druge osobe zbog određenih medicinskih razloga. Također navodi istovjetne ili slične slučajeve u kojima se postupalo različito u drugim državama članicama kako bi istaknuo povredu prava na pravično suđenje bugarskih transrodnih osoba.
38.
Kao drugo, taj sud postavlja pitanje ne krše li se zabranom da se pravno mijenjaju podaci koji se nalaze u rodnom listu načela jednakosti građana Unije i slobodnog kretanja koja su utvrđena u člancima 8. i 21. UFEU‑a i „potvrđena odredbama članka 7. Povelje […] i članka 8. EKLJP‑a” zbog toga što dotične osobe nisu u mogućnosti dokazati svoj identitet svojim osobnim ispravama u kojima su navedene kao osobe suprotnog spola.
39.
Naposljetku, navedeni sud smatra da je na Sudu da ocijeni je li obvezujuće tumačenje Ustava, koja je dano u odluci Konsitucionen sada (Ustavni sud) i prema kojem se izraz „spol” shvaća samo u njegovu biološkom smislu, u skladu sa zahtjevima prava Unije i može li biti pravna prepreka tomu da se u obzir uzme rodni identitet u ispravama o osobnom stanju.
40.
U tim je okolnostima Varhoven kasacionen sad (Vrhovni kasacijski sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Protivi li se načelima jednakosti građana Unije i slobodnog kretanja utvrđenima člankom 9. UEU‑a te člancima 8. i 21. [UFEU‑a] i potvrđenima člankom 7. [Povelje] i člankom 8. [EKLJP‑a] nacionalni propis države članice kojim se isključuje svaka mogućnost izmjene upisa u pogledu spola, imena i identifikacijskog broja u evidencijama o osobnom stanju podnositelja zahtjeva koji navodi da je [transrodna osoba]?
2.
Protivi li se načelima jednakosti građana Unije i slobodnog kretanja utvrđenima člankom 9. UEU‑a te člancima 8. i 21. [UFEU‑a], kao i zabrani diskriminacije na temelju spola, rase, etničkog podrijetla, vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolne orijentacije utvrđenoj člankom 10. UFEU‑a, koji su potvrđeni člankom 7. Povelje i člankom 8. EKLJP‑a, te načelu djelotvornog pravnog lijeka nacionalna sudska praksa (u ovom slučaju odluka o tumačenju […]) prema kojoj se objektivnim materijalnim pravom na snazi na državnom području države članice Europske unije ne predviđa mogućnost da se u evidencijama o osobnom stanju podnositelja zahtjeva koji navodi da je [transrodna osoba] izmijene spol, ime i identifikacijski broj, čime se taj podnositelj zahtjeva dovodi u položaj koji je drukčiji od onog u kojem bi se nalazio u drugoj državi članici u skladu s čijom sudskom praksom vrijedi suprotno?
Je li dopuštena nacionalna sudska praksa kojom se zbog vjerskih vrijednosti i moralnih shvaćanja ne dopušta promjena rodnog identiteta, osim ako je to potrebno zbog medicinskih razloga u slučaju određenih, interseksualnih, osoba?
Je li dopuštena nacionalna sudska praksa kojom se zbog vjerskih vrijednosti i moralnih shvaćanja dopušta promjena spola samo u određenim slučajevima i za određene (interseksualne) osobe zbog medicinskih razloga, ali ne i u drugim slučajevima promjene rodnog identiteta zbog drugih medicinskih razloga?
3.
Vrijedi li obveza priznavanja osobnog stanja neke osobe koje je utvrđeno u drugoj državi članici u skladu s pravom te države članice koju imaju države članice Europske unije, a koja je utvrđena u sudskoj praksi Suda (presudama od 5. lipnja 2018., Coman i dr. (C‑673/16, EU:C:2018:385), [Pančarevo]), u vezi s primjenom Direktive [2004/38] i članka 21. stavka 1. UFEU‑a, i u pogledu spola kao bitnog elementa upisa osobnog stanja te zahtijeva li promjena spola osobe koja ima i bugarsko državljanstvo utvrđena u drugoj državi članici upis te činjenice u odgovarajuće registre Republike Bugarske?
4.
Je li s obzirom na pravo na pošteno suđenje koje proizlazi iz Povelje i EKLJP‑a dopušteno obvezujuće tumačenje Ustava pruženo u presudi Konstitucionen sada (Ustavni sud) prema kojem pojam „spol” treba tumačiti samo u biološkom smislu[?] [J]e li to tumačenje u skladu sa zahtjevima prava Unije i može li ono predstavljati pravnu prepreku upisu promjene spola [u evidenciju o osobnom stanju]?”
41.
Sud koji je uputio zahtjev odgovorio je 27. svibnja 2024. na zahtjev Suda za dostavu informacija.
42.
Pisana su očitovanja podnijele osoba K. M. H., estonska, mađarska, nizozemska i portugalska vlada kao i Europska komisija. Osoba K. M. H., bugarska i nizozemska vlada kao i Komisija sudjelovale su na raspravi koja je održana 22. svibnja 2025. i tijekom koje su one također usmeno odgovorile na pitanja koja je postavio Sud.
IV. Analiza
43.
Uvodno ističem da iako je predmet prvog prethodnog pitanja nacionalni propis koji isključuje upis transrodnog identiteta u evidenciju o osobnom stanju, druga se pitanja odnose na nacionalnu sudsku praksu prema kojoj tumačenje tog propisa ne dopušta izmjenu osobnog stanja transrodne osobe.
44.
U tom okviru, sud koji je uputio zahtjev nastoji u biti saznati, protivi li se odredbama prava Unije o jednakosti građana Unije, njihovoj slobodi kretanja i boravka na državnom području država članica, nediskriminaciji i djelotvornoj sudskoj zaštiti, pri čemu su ta prava utvrđena u Povelji, okolnost da se na temelju nacionalnog propisa i njegova tumačenja od strane nacionalnih sudova ne dopušta „promjena rodnog identiteta” (
21
) bugarskog državljanina u svrhu njezina upisa u njegov rodni list i u njegove osobne isprave, također i bez operacije prilagodbe spola.
45.
Budući da se taj zahtjev za prethodnu odluku odnosi na spor koji se vodi između bugarskog državljanina i bugarskog tijela nadležnog za upis osobnog stanja i čiji predmet nije priznavanje akta ili odluke evidentirane u drugoj državi članici, valja pojasniti što točno opravdava nadležnost Suda (
22
).
46.
Prema mojem mišljenju dovoljno je utvrditi da je situacija osobe K. M. H. obuhvaćena područjem primjene članka 21. stavka 1. UFEU‑a (
23
). Naime, kao bugarska državljanka (
24
), osoba K. M. H. koristila se svojim pravom na slobodno kretanje u drugoj državi članici, to jest Talijanskoj Republici. Želi tamo boraviti i raditi te se slobodno kretati na državnom području država članica pod identitetom koji bi proizašao iz pravnog priznanja njezina rodnog identiteta u njezinoj državi članici podrijetla kao i da joj se zajamči obiteljski život s njezinim talijanskim partnerom. Republika Bugarska je jedina nadležna izdati osobi K. M. H. osobnu iskaznicu ili putovnicu u kojoj je navedeno njezino državljanstvo.
47.
Osoba K. M. H. može se dakle pozivati, među ostalim, na temeljno i osobno pravo slobodnog kretanja i boravka na državnom području država članica koje je dodijeljeno svakom građaninu Unije u skladu s člankom 20. stavkom 2. točkom (a) i člankom 21. stavkom 1. UFEU‑a, i podložno je, prema ovoj potonjoj odredbi, ograničenjima i uvjetima koji su predviđeni Ugovorima i odredbama donesenima za njihovu provedbu (
25
). U tom pogledu cilj je Direktive 2004/38, među ostalim, utvrditi uvjete pod kojima se ostvaruju ta prava kao i njihova ograničenja (
26
). Konkretno, u njezinu članku 4. stavku 3. predviđeno je izdavanje osobne iskaznice ili putovnice.
48.
Što se tiče pitanja suda koji je uputio zahtjev, a prije svega prvih dvaju, ističem da je on uputio svoj zahtjev za prethodnu odluku i svoj odgovor na zahtjev Suda za dostavu informacija prije nego što je donesena presuda Mirin o upisu u rodni list građanina Unije promjene njegova imena i njegova rodnog identiteta od strane nadležnog tijela države članice čiji je taj građanin državljanin. Sud je presudio da „članak 20. i članak 21. stavak 1. UFEU‑a, u vezi s člancima 7. i 45. Povelje, treba tumačiti na način da im se protivi propis države članice koji ne dopušta priznavanje i upis u rodni list državljanina te države članice promjene imena i rodnog identiteta koju je on zakonito ostvario u drugoj državi članici tijekom korištenja slobodom kretanja i boravka, što ima za posljedicu obvezivanje tog državljanina na pokretanje novog sudskog postupka za promjenu rodnog identiteta u toj prvoj državi članici, čime se zanemaruje činjenica da je ta promjena već zakonito ostvarena u toj drugoj državi članici” (
27
).
49.
Međutim, postoji važna razlika između predmeta povodom kojeg je donesena presuda Mirin i ovog predmeta, to jest nepostojanje u konkretnom slučaju promjene rodnog identiteta zakonito ostvarene u drugoj državi članici. Stoga su prvo i drugo prethodno pitanje i dalje relevantna.
50.
Potom, iako se na temelju presude Mirin mogu otkloniti dvojbe suda koji je uputio zahtjev izražene u njegovu trećem prethodnom pitanju, ono je nedopušteno jer to nije predmet spora te je ono stoga hipotetsko. Naime, osoba K. M. H. nije dobila nikakvu sudsku ili upravnu odluku u Italiji gdje boravi, kao što to proizlazi iz odgovora suda koji je uputio zahtjev na zahtjev Suda dostavu informacija.
51.
Naposljetku, čini mi se da se četvrto prethodno pitanje može shvatiti tako da se njime pita nalazi li se sud koji je uputio zahtjev u nemogućnosti da protumači nacionalnu odredbu u skladu s pravom Unije samo zbog činjenice da je tu odredbu Konstitucionen sad (Ustavni sud) protumačio u smislu koji ne bi bio u skladu s tim pravom. Niječan odgovor nameće se prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda.
52.
Naime, Sud je presudio da nacionalni sud koji je iskoristio mogućnost koju mu pruža članak 267. drugi stavak UFEU‑a mora prema potrebi izuzeti ocjene višeg nacionalnog suda ako smatra da, imajući u vidu tumačenje koje je dao Sud, one nisu u skladu s pravom Unije, prema potrebi izuzimajući iz primjene nacionalno pravilo koje ga obvezuje na postupanje u skladu s odlukama tog višeg suda. S druge strane, to se rješenje također primjenjuje ako je redovni sud vezan odlukom nacionalnog ustavnog suda za koju smatra da je protivna pravu Unije (
28
).
53.
Slijedom toga predlažem Sudu da moju analizu usmjeri na prvo i drugo prethodno pitanje u dijelu u kojem se zasnivaju na članku 21. UFEU‑a i članku 7. Povelje i ispita ih zajedno.
54.
Budući da se osoba K. M. H. može pozivati na članak 21. stavak 1. UFEU‑a, neke osnove koje je istaknuo sud koji je uputio zahtjev mogle bi se, prema mojem mišljenju, otkloniti, to jest odredbe o jednakosti (članak 9. UEU‑a i članak 8. UFEU‑a), nediskriminaciji (članak 10. UFEU‑a) i o pravu na djelotvoran pravni lijek (članak 47. Povelje).
55.
Zbog tog predlažem preoblikovati prvo i drugo prethodno pitanje. Usto, u okviru postupka suradnje između nacionalnih sudova i Suda uspostavljenog člankom 267. UFEU‑a i kako bi sudu koji je uputio zahtjev pružio koristan odgovor radi rješavanja spora koji se pred njim vodi, Sud može uzeti u obzir pravila prava Unije na koja se nacionalni sud nije pozvao u svojem pitanju (
29
).
56.
Trebalo bi, dakle, zaključiti imajući u vidu svrhu zahtjeva za prethodnu odluku (
30
) da sud koji je uputio zahtjev pita, u biti, treba li članak 20. i članak 21. stavak 1. UFEU‑a kao i članak 7. i članak 45. stavak 1. Povelje, u vezi s člankom 4. stavkom 3. Direktive 2004/38, tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis, kako ga tumače nacionalni sudovi, a koji ne dopušta da se promjena rodnog identiteta njezinih državljana, također i bez operacije prilagodbe spola, kao ni promjena njihova osobnog imena i osobnog identifikacijskog broja pravno priznaju i upišu u njihov rodni list, iako taj upis ovisi o promjeni utvrđenjâ u njihovim osobnim ispravama.
57.
U području osobnih stanja i pravnog priznavanja transrodnog identiteta Sud se već izjasnio o obvezama država članica na temelju prava Unije u posebnim okolnostima, to jest o promjeni rodnog identiteta zakonito ostvarenoj u drugoj državi članici (
31
). Logika na kojoj se ta sudska praksa temelji istovjetna je onoj koja se odnosi na osobno ime. Počiva na zaključku da je ostvarivanje prava dodijeljenih člankom 20. i člankom 21. stavkom 1. UFEU‑a onemogućeno kada se identitet „mobilnog” građanina Unije priznat u jednoj državi članici razlikuje od onog koji je evidentiran u državi članici čiji je državljanin (
32
).
58.
Ta zapreka opravdava to da se nadležnost država članica u vezi s osobnim stanjem ograniči. Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u trenutačnom stanju prava Unije, osobno stanje, u koje ulaze pravila o promjeni imena, prezimena i rodnog identiteta osobe, područje je koje potpada pod nadležnost država članica i pravo Unije ne utječe na tu nadležnost. Međutim, pri izvršavanju te nadležnosti svaka država članica mora poštovati pravo Unije, a osobito odredbe UFEU‑a koje se odnose na slobodu priznatu svakom građaninu Unije da se kreće i boravi na državnom području država članica, priznajući u tu svrhu osobno stanje utvrđeno u drugoj državi članici u skladu s pravom te države članice (
33
).
59.
No, ako ne postoji isprava ili odluka zakonito ishođena u državi članici različitoj od one čiji je zainteresirana osoba državljanin, više se ne radi o rješavanju poteškoća povezanih s osobnim stanjem osobe koje se samo zbog toga što se ona koristi svojom slobodom kretanja i boravka u određenoj državi članici razlikuje ovisno o dotičnim državama članicama.
60.
Novo pitanje postavljeno Sudu jest pitanje kako zajamčiti djelotvornost korištenja tom slobodom kada se rodni identitet kako ga živi građanin Unije razlikuje od rodnog identiteta koji proizlazi iz oznake njegova spola u njegovu rodnom listu koja je unesena u njegovu osobnu iskaznicu ili putovnicu. Konkretno, u ovom slučaju i kao što to ističe osoba K. M. H. pred nacionalnim sudovima, ona ne raspolaže osobnim ispravama koje joj omogućuju da se kreće i boravi te radi na državnom području država članica, a da ne mora otklanjati sumnje potaknute neusklađenošću između, s jedne strane, oznake njezina spola u tim ispravama koja odgovara onoj u njezinu rodnom listu, te, s druge strane, njezina rodnog identiteta kako ga živi.
61.
Slijedom navedenog, postavlja se pitanje koja može biti osnova u pravu Unije za obvezu država članica da pravno priznaju promjenu rodnog identiteta jednog od svojih državljana rođenog na njihovu državnom području.
62.
Ako ne postoji akt ili odluka donesena u drugoj državi članici, čini mi se da se na takvu situaciju ne može protegnuti područje primjene članka 21. stavka 1. UFEU‑a, kako je protumačen u području identiteta „mobilnih” građana Unije, kada se taj identitet razlikuje ovisno o dotičnim državama članicama. Ako se odluči samo na toj osnovi, čak i u vezi s člankom 7. Povelje, da država članica ima obvezu pravno priznati rodni identitet, to bi se svelo na dovođenje u pitanje načela nadležnosti država članica u vezi s osobnim stanjem i posljedično građanskopravnim statusom. Takva bi odluka dovela u konačnici do neograničenog priznavanja prava povezanih s građanstvom Unije, iako to nije predviđeno niti jednom odredbom Ugovorâ. Usto, tumačenje zasnovano na članku 45. stavku 1. Povelje ograničeno je člankom 51. stavkom 2. Povelje.
63.
Zbog toga smatram, kao i Komisija koja se na raspravi izrazila u tom smislu, da se odgovor utemeljen na članku 21. stavku 1. UFEU‑a, u vezi s člankom 4. stavkom 3. Direktive 2004/38, čini boljim rješenjem.
64.
On ima temeljnu prednost po tome što ostaje u okviru granica i uvjeta za korištenje slobodom kretanja i boravka od strane građana Unije, a koji su predviđeni u članku 21. stavku 1. UFEU‑a i utvrđeni Direktivom 2004/38 (
34
). Usto, takav odgovor može naći uporište u trima odlukama Suda, to jest u presudi Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, koja se odnosi na pretpostavke za izdavanje osobne iskaznice koja ima vrijednost putne isprave unutar Europske unije, s jedne strane, kao i u presudama Mirin i Deldits, o upisu transrodnog identiteta u javne evidencije, s druge strane.
65.
Naime, Sud je pojasnio da ostvarenju područja bez unutarnjih granica koje Unija nudi svojim građanima pridonosi pravo izravno dodijeljeno člankom 20. stavkom 2. točkom (a) i člankom 21. stavkom 1. UFEU‑a svakom od njih da se slobodno kreće i boravi na državnom području država članica, pri čemu, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, Direktiva 2004/38 olakšava njegovo ostvarenje (
35
).
66.
Tako osobne iskaznice i putovnice koje sadržavaju osobito prikaz lica njihovih nositelja, služe za prepoznavanje građana Unije (
36
) osobito u svrhu potvrđivanja njihova svojstva korisnika prava na kretanje i boravak na državnom području država članica i, dakle, ostvarivanja tog prava (
37
).
67.
Slijedom navedenog, ako osobne iskaznice i putovnice koje je izdala dotična država članica sadržavaju oznaku koja se odnosi na spol njihova nositelja zasnovan na njegovu rodnom listu, rodni identitet kako ga on živi trebao bi se tada nalaziti u tim ispravama, ako je različit od onog koji mu je bio dodijeljen prilikom rođenja (
38
). Isto vrijedi za ime, prezime i, ovisno o okolnostima, osobni identifikacijski broj koji moraju biti skladu s promjenom rodnog identiteta. U tom pogledu valja podsjetiti na to da oznaka spola ima psihosociološke učinke (
39
) jer određuje rodni identitet kao muški ili ženski. Stoga, ako u određenoj situaciji ta oznaka ne odgovara rodnom identitetu kako ga živi dotična osoba (
40
), isprava predočena po osnovi dokazivanja identiteta (osobna iskaznica ili putovnica) nužno potiče sumnje u njezinu vjerodostojnost ili istinitost (
41
).
68.
U vezi s tim aspektom, što se tiče oznake spola u osobnim iskaznicama ili putovnicama, čini mi se svrsishodnim dati nekoliko bitnih pojašnjenja.
69.
Valja razlikovati europsko zakonodavstvo u području izdavanja putovnica, s jedne strane, i osobnih iskaznica, s druge strane. Prve su uređene Uredbom (EZ) br. 2252/2004 (
42
). U pogledu drugih sada se primjenjuje Uredba 2025/1208.
70.
Iako u obama slučajevima te uredbe upućuju na preporuke Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva (ICAO) (
43
), a posebno one navedene u Dokumentu 9303 o strojno čitljivim putnim ispravama (
44
) razlike se moraju naglasiti.
71.
Što se tiče putovnica, u dijelu 4. Dokumenta 9303, naslovljenom „Specifikacije za strojno čitljive putovnice (SČP) i druge MRTD‑ove[ (
45
)] veličine TD3[ (
46
)]” (
47
), predviđeno je u području II., koje sadržava „[o]bvezne i fakultativne elemente osobnih podataka”, polje 11 koje se odnosi na spol nositelja putovnice u sljedećem obliku na francuskom jeziku: „F (ženski), M (muški) ili X (neodređeni spol)” (
48
). Tako prema tom standardu države članice imaju obvezu predvidjeti polje kako bi se u njega uvrstili podaci u vezi sa spolom. Međutim, one se mogu osloboditi obveze njegova popunjavanja (
49
).
72.
Što se tiče osobnih iskaznica, isti zahtjevi koji se odnose na oznaku spola nalaze se u dijelu 5. Dokumenta 9303, naslovljenom „Specifikacije za strojno čitljive službene putne isprave” (MROTD) veličine TD1[ (
50
)]” (
51
).
73.
Međutim, za osobne iskaznice građana Unije države članice mogu odstupiti od tih zahtjeva kao što to predviđa članak 3. stavak 2. drugi podstavak Uredbe 2025/1208 u vezi s njezinom uvodnom izjavom 25. Tako je za te osobne iskaznice zakonodavac Unije odlučio:
–
koristiti izraz „rod” umjesto izraza „spol” koji se nalazi u Dokumentu 9303 za označavanje tog podataka koji treba uvrstiti u polje osobne iskaznice, i
–
učiniti za države članice fakultativnim označavanje „roda” (u smislu „spola” prema Dokumentu 9303) osobe u njezinoj osobnoj iskaznici. Drugim riječima, države članice nisu obvezne uvrstiti polje koje se odnosi na rod (ili spol) u tu ispravu (
52
).
74.
Stoga radi nastavka analize o pretpostavkama pod kojima se osobna iskaznica usklađena s rodnim identitetom kako ga živi transrodni građanin Unije mora istome izdati, treba ispitati slučaj u kojem država članica čiji je on državljanin označava rod (ili spol) u osobnim iskaznicama.
75.
U takvom slučaju, kao ovdje u Bugarskoj (
53
), zapreka ostvarivanju prava na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica koju trpi transrodni građanin Unije proizlazi iz okolnosti da je jedino nadležno tijelo, to jest ono iz njegove države članice podrijetla, izdalo osobnu iskaznicu u koju je obvezno preuzeta oznaka njegova spola koja se nalazi u njegovu rodnom listu, iako ona više ne odgovara njegovu rodnom identitetu kako ga on živi. U tim okolnostima ta osobna isprava nije u skladu sa svojom svrhom. Podsjećam da se ta svrha sastoji od toga se omogući prepoznavanje njezina nositelja, a da se ne može dovesti u pitanje vjerodostojnost isprava koje on predoči ili istinitost podataka sadržanih u njima (
54
).
76.
Taj bi zaključak stoga trebao dovesti do toga da Sud otkrije novi oblik zapreke tomu da građanin Unije ostvaruje prava zajamčena u članku 21. UFEU‑a i članku 45. stavkom 1. Povelje, u vezi s člankom 7. Povelje. Ta zapreka ne proizlazi iz postojanja dvaju različitih akata o osobnom stanju iste osobe, nego iz obvezne oznake spola u osobnoj iskaznici koja proizlazi iz rodnog lista, bez ikakve mogućnosti da se u njoj prikaže drukčiji rodni identitet, to jest onaj kako ga osoba živi.
77.
Sud bi tada mogao utvrditi da se u takvoj situaciji država članica ne može pozvati na nepostojanje postupka za pravno priznavanje transrodnog identiteta u svojem nacionalnom pravu kako bi onemogućila pravo na dobivanje osobne isprave kojom se olakšava ostvarivanje prava dotičnog građanina Unije na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica (
55
).
78.
Prema mojem mišljenju, također bi trebalo odbiti argument koji je na raspravi poduprla bugarska vlada i prema kojem osobna isprava, s obzirom na to da je ona odraz rodnog lista, može sadržavati samo oznaku spola evidentiranog prilikom rođenja dotične osobe. Doduše, rodni list predstavlja osnovu na kojoj se sastavljaju osobne isprave (
56
) zbog njihove zajedničke dokazne svrhe u vezi s identitetom, pri čemu je sadržaj prvog taksativan, a sadržaj drugog sinteza (
57
).
79.
Naime, u rodnom listu evidentira se utvrđenje, to jest rođenje osobe općenito određenog spola i identitet koji mu je dan (prezime i ime) kao i veze s jednim ili obama roditeljima. Navođenje spola, imena i prezimena služi za prepoznavanje osobe čije se rođenje evidentira. Ovisno o državama članicama, te se oznake mogu međusobno povezati u različitim stupnjevima, bilo sociološkim, primjerice radi odabira određenog imena, ili pravnim, primjerice u Bugarskoj, radi prezimena (
58
) ili u Mađarskoj, prema pisanim očitovanjima koja je mađarska vlada podnijela o imenu.
80.
Osim toga, odluka da se rodni list učini referentnom ispravom u kojoj se izmjene utvrđenja koja sadržava evidentiraju u dokazne svrhe, osobito radi izdavanja osobnih isprava, u nadležnosti je država članica, kako u vezi s osobnim stanjem (
59
) tako i u vezi s izdavanjem osobnih isprava (
60
).
81.
Međutim, u okviru izvršavanja te nadležnosti u tim dvama područjima države članice moraju poštovati pravo Unije i osobito odredbe UFEU‑a o slobodi priznatoj svakom građaninu Unije da se kreće i boravi na državnom području država članica (
61
).
82.
Slijedom navedenog, u pravnom sustavu u kojem je rodni list jedina referenta isprava tijekom cijelog života osobe, izradi osobne iskaznice transrodne osobe s oznakom rodnog identiteta kako ga osoba živi i koji, dakle, nije u skladu s oznakom njezina spola u njezinu rodnom listu, može s obzirom na stroge zahtjeve na temelju kojih se osobnoj iskaznici pridodaje dokazna vrijednost (
62
) u svrhu ostvarivanja prava na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica prethoditi samo službeno evidentiranje promjene rodnog identiteta. Drugim riječima, činjenica da osobna isprava sadržava oznaku spola i da se ona temelji samo na rodnom listu osobe, kako je zakonito sastavljen u nadležnoj državi članici zbog njezina državljanstva, stvara zbog svrhe osobne isprave obvezu za tu državu da pravno prizna rodni identitet kako ga osoba živi i upiše ga u taj list (
63
).
83.
U tim okolnostima nacionalni propis, kako ga nacionalni sudovi tumače, koji ne dopušta transrodnoj osobi da se u slučaju da ne ishodi priznanje svojeg rodnog identiteta koristi pravom koje je zaštićeno pravom Unije, kao što je ovdje pravo raspolagati osobnom ispravom koja bi joj omogućila da slobodno ostvaruje svoje pravo na kretanje i boravak na državnom području država članica, predstavlja ograničenje prava na slobodno kretanje i boravak predviđenog člankom 21. stavkom 1. UFEU‑a (
64
).
84.
Osim toga, Sud je presudio da „[t]akvo ograničenje također treba utvrditi u pogledu prava zajamčenog člankom 45. stavkom 1. Povelje” (
65
).
85.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda nacionalni propis, koji može ograničiti ostvarivanje tog prava iz članka 21. UFEU‑a, moguće je opravdati samo ako se temelji na objektivnim razlozima te je proporcionalan cilju koji se legitimno želi ostvariti nacionalnim pravom (
66
).
86.
Usto, nacionalni propis koji sprečava da transrodna osoba ispuni nužan preduvjet za ostvarivanje prava zaštićenog pravom Unije time što joj se ne priznaje rodni identitet načelno treba smatrati neusklađenim s pravom Unije (
67
).
87.
U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev poziva se na presudu Konstitucionen sada (Ustavni sud) br. 15 od 26. listopada 2021. na koju se oslanja odluka o tumačenju (
68
), koja počiva na načelu prema kojem se samo „biološki spol” upisuje u rodni list, s jedne strane, i na vjerskim vrijednostima i moralnim shvaćanjima u vezi s utjecajem promjene osobnog stanja transrodne osobe na članove njezine obitelji (
69
), s druge strane.
88.
Bugarska vlada nije na raspravi istaknula posebno opravdanje. Tvrdila je da je pravno priznavanje rodnog identiteta u isključivoj nadležnosti država članica koja se mora poštovati unutar Unije.
89.
Čak i pod pretpostavkom da je nacionalnim propisom, kako ga tumače Konstitucionen sad (Ustavni sud) i Opća sjednica građanskih odjela Varhoven kasacionen sada (Vrhovni kasacijski sud) u svojoj odluci o tumačenju, zadan legitiman cilj, on se u svakom slučaju može smatrati opravdanim samo ako je u skladu s temeljnim pravima zajamčenima Poveljom čije poštovanje osigurava Sud, a osobito s pravom na poštovanje privatnog života iz članka 7. Povelje (
70
).
90.
Budući da prava zajamčena člankom 7. Povelje imaju u skladu s člankom 52. stavkom 3. Povelje isto značenje i opseg kao i ona zajamčena člankom 8. EKLJP‑a, pri čemu potonja predstavlja prag minimalne zaštite (
71
), valja utvrditi da iz sudske prakse Europskog suda za ljudska prava (
72
) proizlazi da su na temelju pozitivnih obveza koje proizlaze za njih iz članka 8. EKLJP‑a (
73
) države dužne osigurati priznavanje promjene rodnog identiteta, osobito tako da zainteresiranim osobama omoguće da na brz, transparentan i dostupan način ishode u službenim ispravama promjenu svojeg osobnog stanja, uz posljedice koje iz tog proizlaze (
74
).
91.
Usto, u presudi P. H. protiv Bugarske ESLJP je uputio na svoju presudu od 9. srpnja 2020., Y. T. protiv Bugarske (
75
) naglašavajući da je zaključio da su „time što su odbila zakonito priznati tužiteljevu prilagodbu spola, a da za to nisu iznijela dostatno i relevantno obrazloženje i da nisu objasnila zašto je u drugim predmetima u kojima su nacionalni sudovi presudili takva prilagodba bila priznata, nacionalna tijela […] neopravdano povrijedila tužiteljevo pravo na poštovanje njegova privatnog života” (
76
).
92.
Potom je odlučio u istom smislu utvrdivši da „[n]epostojanje odvagivanja tužiteljevih osobnih interesa i javnog interesa u kontekstu različite prakse visokog bugarskog suda dokazuje, kao i predmet [povodom kojeg je donesena presuda] Y. T. protiv Bugarske […], krutost u rasuđivanju o priznavanju spolnog identiteta. U ovom slučaju ta je krutost stavila tužiteljicu, tijekom nerazumno dugog i kontinuiranog razdoblja, u uznemirujuću situaciju koja joj je nepotrebno uzrokovala osjećaje ranjivosti, poniženja i tjeskobe (vidjeti mutatis mutandis (presude od 11. srpnja 2002.)) Christine Goodwin protiv Ujedinjene Kraljevine [CE:ECHR:2002:0711JUD002895795], t. 77. do 78. […], i Y. T. protiv Bugarske […], t. 72.)” (
77
).
93.
Osim toga, također u presudi P. H. protiv Bugarske, ESLJP, obaviješten o postupku u vezi s odlukom o tumačenju koji je i dalje bio u tijeku u trenutku u kojem je odlučivao (
78
), podsjetio je na „nužnost pozivanja na preporuke koje su dale međunarodne organizacije, među ostalim, Odbor ministara i Parlamentarna skupština Vijeća Europe kao i Visoki povjerenik Ujedinjenih naroda za ljudska prava, o mjerama za borbu protiv diskriminacije na temelju seksualne orijentacije ili spolnog identiteta, među kojima se nalazi preporuka dana državama kako bi dopustile promjenu imena i spola u službenim ispravama na brz, transparentan i dostupan način” (
79
).
94.
U tom kontekstu predlažem Sudu da zaključi da u načelu sud koji je uputio zahtjev mora, a da ne čeka na izmjenu nacionalnog propisa o kojemu je riječ zakonodavnim putem ili u okviru bilo kojeg drugog ustavnog postupka, dati puni učinak obvezi iz točke 82. ovog mišljenja tako da taj propis tumači s obzirom na pravo Unije, a osobito pravila o slobodi kretanja i boravka, poštovanju privatnog života i izdavanju osobnih isprava ili, ako je to potrebno, tako da izuzme navedeni propis od primjene (
80
). Smatram da se oznaku koja se odnosi na spol dotične osobe i nalazi se u njezinu rodnom listu od kada je sastavljen ipak ne bi dovelo u pitanje ili postupalo s njom kao s pogreškom koju treba ispraviti (
81
).
95.
U tom pogledu, s jedne strane, prikaz smjera u sudskoj praksi ponovljen u presudi P. H. protiv Bugarske prije odluke o tumačenju i prema kojem je „nacionalno pravo dopuštalo priznavanje pravne prilagodbe spola” (
82
) kao i izdvojeno mišljenje koje su iznijeli brojni suci prilikom donošenja te odluke od strane tijesne većine (
83
) od velike su važnosti (
84
) jer pokazuju da nacionalno zakonodavstvo nije sustavno tumačeno na način koji nije u skladu s pravom Unije.
96.
S druge strane, valja naglasiti da je u presudi od 17. veljače 2022., Y protiv Poljske (
85
), ESLJP uzeo u obzir činjenicu da sustav evidentiranja rođenja ima povijesni status i da upućivanje na spol dodijeljen prilikom rođenja može u određenim situacijama biti korisno za dokazivanje određenih činjenica iz razdoblja prije promjene spola, čak i ako to može dovesti do izvjesne uznemirenosti dotične osobe (
86
).
97.
Osim toga, neovisno o postupku koji je utvrdila dotična država članica, čini se svrsishodnim podsjetiti, kao prvo, da je ESLJP presudio da je „očuvanje načela nedostupnosti osobnog stanja osoba, jamstva, pouzdanosti i dosljednosti osobnog stanja te, šire, zahtjeva pravne sigurnosti obuhvaćeno općim interesom i opravdava uspostavu strogih postupaka osobito s ciljem provjere dubljih razloga za zahtjev za zakonsku promjenu identiteta (vidjeti, mutatis mutandis, (presude od 6. travnja 2017.,) A. P., Garçon i Nicot protiv Francuske, (CE:ECHR:2017:0406JUD007988512), t. 142., (od 11. listopada 2018.,) S. V. protiv Italije, (CE:ECHR:2018:1011JUD005521608), t. 69. […], i Y. T protiv Bugarske […], t. 70.)” (
87
).
98.
Kao drugo, iako je na državama članicama da odrede uvjete za pravno priznavanje promjene roda osobe (
88
), valja pojasniti, zbog informacija koje je bugarska vlada pružila na raspravi, da nije dopušteno podnošenjem dokaza o operaciji prilagodbe spola uvjetovati ostvarivanje prava transrodne osobe da ishodi evidentiranje svojeg transrodnog identiteta kao osobnog stanja kako bi dobila osobnu iskaznicu ili putovnicu koja odgovara njezinu rodnom identitetu.
99.
Kao drugo, Sud je presudio da takav dokazni zahtjev ugrožava bît temeljnih prava zajamčenih Poveljom, a osobito bît prava na integritet osobe i prava na poštovanje privatnog života iz njezinih članaka 3. i 7. (
89
) Osim toga, podsjetio je na to da je ESLJP presudio da priznavanje rodnog identiteta transrodne osobe ne može biti uvjetovano time da se ta osoba podvrgne neželjenoj operaciji (
90
) i da liječnička potvrda, uključujući prethodnu psihodijagnostiku, može u tom pogledu biti relevantan i dovoljan dokaz (
91
).
100.
Slijedom navedenog, niti jedan postupak koji vodi do toga da se osobno stanje transrodne osobe dopuni radi ishođenja usklađene osobne isprave ne smije se uvjetovati podnošenjem dokaza o operaciji prilagodbe spola.
101.
Iz svih tih razmatranja proizlazi da se, po potrebi tumačenjem nacionalnog propisa u sudskoj praksi, mora predvidjeti odgovarajući postupak u vezi s osobnim stanjem kako bi se bugarskim državljanima mogle izdavati osobne isprave koje odgovaraju rodnom identitetu kako ga oni žive.
V. Zaključak
102.
S obzirom na sva prethodna razmatranja predlažem da se na prethodna pitanja koja je uputio Varhoven kasacionen sad (Vrhovni kasacijski sud, Bugarska) odgovori na sljedeći način:
Članak 20. i članak 21. stavak 1. UFEU‑a kao i članak 7. i članak 45. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, u vezi s člankom 4. stavkom 3. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ, treba tumačiti na način da im se:
protivi nacionalni propis, kako ga tumače nacionalni sudovi, a koji ne dopušta da se promjena rodnog identiteta državljana te države članice, također i bez operacije prilagodbe spola, kao i promjena njihova osobnog imena i osobnog identifikacijskog broja pravno priznaju i upišu u njihov rodni list, iako o tom upisu ovisi izmjena utvrđenja u njihovim osobnim ispravama.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
(
2
)	Izraz „ime” upotrebljava se ovdje u smislu članka 9. stavka 1. Zakona za graždanskata registracija (Zakon o građanskopravnim statusnim pitanjima) od 27. srpnja 1999. (DV br. 67 od 27. srpnja 1999.). Vidjeti točke 14. i 30. ovog mišljenja za prikaz te odredbe odnosno pojedinosti o predmetu tužbe.
(
3
)	C‑4/23, u daljnjem tekstu: presuda Mirin, EU:C:2024:845
(
4
)	U vezi s istospolnim brakom vidjeti presudu od 5. lipnja 2018., Coman i dr. (C‑673/16, EU:C:2018:385, t. 45. i 46.), i o srodstvu u pogledu osoba istog spola presudu od 14. prosinca 2021., Stolična obština, rajon „Pančarevo” (C‑490/20, u daljnjem tekstu: Pančarevo, EU:C:2021:1008, t. 57.).
(
5
)	Vidjeti presude od 26. lipnja 2018., MB (Promjena spola i starosna mirovina) (C‑451/16, EU:C:2018:492, t. 29.), i od 13. ožujka 2025., Deldits (C‑247/23, u daljnjem tekstu: presuda Deldits, EU:C:2025:172, t. 37.).
(
6
)	Vidjeti presudu Mirin (t. 67. do 70.). Ponovno primjećujem (vidjeti moje mišljenje u predmetu Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, t. 73.)), da 25 od 27 država članica predviđa postupke za promjenu osobnog stanja kako bi se pravni identitet stečen rođenjem izmijenio na temelju individualnog odabira roda.
(
7
)	Za suprotni slučaj vidjeti presudu Mirin (t. 57.).
(
8
)	U daljnjem tekstu: Povelja
(
9
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77. i SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42. te ispravak SL 2016., L 87, str. 36.)
(
10
)	U skladu s člankom 93. stavkom 4. Zakona o građanskopravnim statusnim pitanjima, navedenom u presudi od 16. svibnja 2024., Toplofikacija Sofia (Pojam domicila tuženika) (C‑222/23, EU:C:2024:405, t. 12.), „[b]ugarski državljani koji žive u inozemstvu, koji nisu upisani u registar osoba i ne mogu navesti stalnu adresu u Bugarskoj, po službenoj se dužnosti upisuju u registar osoba okruga ‚Sredec’ grada Sofije”.
(
11
)	DV br. 93 od 11. kolovoza 1998. Naziv tog zakona izmijenjen je DV‑om br. 82 od 16. listopada 2009.
(
12
)	Vidjeti točku 14. ovog mišljenja.
(
13
)	Predlažem Sudu da upotrebljava žensku zamjenicu u skladu s željom koju je tužiteljica izrazila u svojim očitovanjima.
(
14
)	Vidjeti točku 3. zahtjeva za prethodnu odluku.
(
15
)	Prema pojašnjenju koje je na zahtjev Suda za dostavu informacija dao sud koji je uputio zahtjev.
(
16
)	Ovdje ne preuzimam izraze koji se nalaze u određenim dijelovima obrazloženja zahtjeva za prethodnu odluku na francuskom jeziku poput „transseksualna”, „transseksualnost” ili „promijeniti pravni spol” ili pak „promijeniti spol upisan u rodni list” zadržavši samo izraz „rodni identitet” koji koristi sud koji je uputio zahtjev kada opravdava svoj zahtjev za tumačenje (vidjeti drugo prethodno pitanje kao i točke 79. i 80. tog zahtjeva). Upućujem također na pisana očitovanja osobe K. M. H. Naime, ne radi se o ispravljanju oznake spola u rodnom listu koji bi se smatrao pogrešnim. Radi se o zahtjevu za upis u evidenciju o osobnom stanju na temelju izjave o rodnom identitetu, to jest tvrdnje o uvjerenju pripadnosti rodu različitom od onog koji odgovara spolu koji je dodijeljen prilikom rođenja i potvrđen liječničkim mišljenjima. U vezi s tim terminološkim pitanjem vidjeti moje mišljenje u predmetu Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, bilješka na dnu stranice 4.), kao i presude Mirin (t. 2.) i Deldits (t. 2. i 39.).
(
17
)	Potpisane u Rimu 4. studenoga 1950., u daljnjem tekstu: EKLJP
(
18
)	C‑13/94, EU:C:1996:170
(
19
)	U daljnjem tekstu: odluka o tumačenju
(
20
)	Sud koji je uputio zahtjev navodi također u točki 22. svojeg zahtjeva za prethodnu odluku izdvojeno mišljenje 21 vrhovnog suca od 44 koji su sudjelovali u donošenju te odluke koja se temelji na nepostojanju sukoba između članka 8. EKLJP‑a i Konstitucije (Ustav), i u kojoj se tvrdi da je moguće različito tumačenje osobito članka 76. stavka 5. Zakona o građanskopravnim statusnim pitanjima i stavka 1. točke 17. dopunskih odredbi Zakona za zaštita ot diskriminacija (Zakon o zaštiti od diskriminacije) koji je na snazi od 1. siječnja 2004. (DV br. od 30. rujna 2003., pri čemu je naziv tog zakona izmijenjen DV‑om br. 68 od 22. kolovoza 2006.).
(
21
)	Taj je izraz izveden iz drugog prethodnog pitanja.
(
22
)	Na raspravi bugarska vlada je tvrdila na temelju tih okolnosti da je zahtjev za prethodnu odluku nedopušten.
(
23
)	Vidjeti u tom smislu presudu Mirin (t. 41.).
(
24
)	U vezi s utvrđenjem da status građanina Unije proizlazi automatski iz svojstva državljanina države članice vidjeti presudu od 29. travnja 2025., Komisija/Malta (Dodjela državljanstva ulagateljima) (C‑181/23, EU:C:2025:283, t. 92.). Kao podsjetnik na načelo prema kojem je status građanina Unije temeljni status državljana država članica, s jedne strane, i prava povezanih s tim statusom, s druge strane, vidjeti također presude Mirin (t. 51. i 52. kao i navedenu sudsku praksu) i od 29. travnja 2025., Komisija/Malta (Dodjela državljanstva ulagateljima) (C‑181/23, EU:C:2025:283, t. 92. i navedenu sudsku praksu).
(
25
)	Vidjeti presudu Mirin (t. 52.).
(
26
)	Vidjeti presudu od 22. veljače 2024., Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C‑491/21, u daljnjem tekstu: presuda Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, EU:C:2024:143, t. 27.).
(
27
)	Presuda Mirin (t. 71.)
(
28
)	Vidjeti presude od 15. siječnja 2013., Križan i dr. (C‑416/10, EU:C:2013:8, t. 71.), i od 26. rujna 2024., Energotehnica (C‑792/22, EU:C:2024:788, t. 61. i 62. kao i navedenu sudsku praksu).
(
29
)	Vidjeti, među ostalim, presude od 20. ožujka 1986., Tissier (35/85, EU:C:1986:143, t. 9.), i od 24. lipnja 2025., GR REAL (C‑351/23, EU:C:2025:474, t. 61.).
(
30
)	Vidjeti točku 38. ovog mišljenja.
(
31
)	Vidjeti presudu Mirin (t. 71.).
(
32
)	Vidjeti presudu Mirin (t. 52. do 57.). Općenitije, u vezi s priznavanjem osobnog stanja osoba s nastanom u drugoj državi članici u skladu s njezinim pravom, zasnovanim na slobodi priznatoj svakom građaninu Unije da se kreće i boravi na državnom području država članica, vidjeti presudu Pančarevo (t. 52. i navedenu sudsku praksu).
(
33
)	Vidjeti presude Mirin (t. 53.) i Deldits (t. 37.).
(
34
)	U presudi Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (t. 27.), Sud je naglasio da su „[t]akva ograničenja i uvjeti predviđeni […] Direktivom 2004/38, čiji je cilj, među ostalim, utvrditi uvjete pod kojima se ostvaruje to pravo kao i njegova ograničenja”.
(
35
)	Vidjeti presudu od 29. travnja 2025., Komisija/Malta (Dodjela državljanstva ulagateljima) (C‑181/23, EU:C:2025:283, t. 84. do 86. i navedenu sudsku praksu).
(
36
)	Za osobnu iskaznicu vidjeti uvodne izjave 17., 18., 21., 29. i 33. kao i članak 3. stavak 5. Uredbe Vijeća (EU) 2025/1208 od 12. lipnja 2025. o jačanju sigurnosti osobnih iskaznica građana Unije i boravišnih isprava koje se izdaju građanima Unije i članovima njihovih obitelji koji ostvaruju pravo na slobodno kretanje (SL 2025./1208, L) koja je stupila na snagu 10. srpnja 2025. (vidjeti članak 16. te uredbe). Zamjenjuje Uredbu (EU) 2019/1157 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2019. o jačanju sigurnosti osobnih iskaznica građana Unije i boravišnih isprava koje se izdaju građanima Unije i članovima njihovih obitelji koji ostvaruju pravo na slobodno kretanje (SL 2019., L 188, str. 67.) čiji su učinci održani na snazi pod pretpostavkama koje je Sud utvrdio u svojoj presudi kojom je ona proglašena nevaljanom (vidjeti presudu od 21. ožujka 2024., Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, t. 128.)). U vezi s uključivanjem biometrijskih podataka, to jest dvaju otisaka prstiju i prikaza lica u osobne iskaznice, pri čemu prvi dopunjuju drugi, vidjeti također presudu od 21. ožujka 2024., Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, t. 91., 98. i 99.).
(
37
)	Vidjeti presudu od 21. ožujka 2024., Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, t. 51.). Vidjeti također članak 11. stavak 6. Uredbe 2025/1208.
(
38
)	Vidjeti, po analogiji, presudu Deldits (t. 32.).
(
39
)	Vidjeti moje mišljenje u predmetu Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, bilješka na dnu stranice 4.).
(
40
)	U vezi s definicijom „rodnog identiteta” vidjeti deset dodatnih jogjakartskih načela (Yogyakarta principles) (Dodatna načela i obveze država u pogledu primjene međunarodnog prava o ljudskim pravima u području seksualne orijentacije, rodnog identiteta, rodnog izražavanja i spolnih obilježja kojima se dopunjuju jogjakartska načela), donesenih u studenom 2017. (vidjeti https://yogyakartaprinciples.org/introduction‑pj10/), str. 6., bilješka na dnu stranice 2. U vezi s činjenicom da bi se osobni identitet čiji je rodni identitet sastavnica mogao definirati kao „skup izjava i osjećaja koje osoba razvija o samoj sebi” ili kao „ono što omogućuje da ostane ista, da se samoostvari i postane svoja u određenom društvu i kulturi te u odnosu na druge”, vidjeti također Husser, A., La situation personnelle dans la jurisprudence de la Cour de justice de l’Union européenne, tema doktorske disertacije obranjene 1. prosinca 2023., Bruylant, Bruxelles, 2024., str. 153., t. 217. i bilješku na dnu stranice 536.
(
41
)	Vidjeti presudu Mirin (t. 56.).
(
42
)	Uredba Vijeća od 13. prosinca 2004. o standardima za sigurnosna obilježja i biometrijske podatke u putovnicama i putnim ispravama koje izdaju države članice (SL 2004., L 385, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 2., str. 242.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 444/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. svibnja 2009. (SL 2009., L 142, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 13., str. 216., u daljnjem tekstu: Uredba br. 2252/2004).
(
43
)	Konvencijom o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu, potpisana u Chicagu 7. prosinca 1944. (Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 15., br. 102) osnovan je ICAO (International Civil Aviation Organization na engleskom jeziku). Unija nije stranka te konvencije (vidjeti https://transport.ec.europa.eu/transport‑modes/air/international‑aviation/european‑union‑icao_en, osobito „The Status of the EU at ICAO”), za razliku od svih svojih država članica (vidjeti popis država stranaka ICAO‑a na sljedećoj internetskoj adresi: https://www.icao.int/secretariat/legal/List%20of%20Parties/Chicago_FR.pdf).
(
44
)	Za Uredbu br. 2252/2004 vidjeti članak 1. i Prilog koji su navedeni u presudi od 2. listopada 2014., U (C‑101/13, EU:C:2014:2249, t. 4. i 5.). Za Uredbu 2025/1208 vidjeti članak 3. Zadnje izdanje tog dokumenta 9303, to jest osmo, potječe iz 2021. (u daljnjem tekstu: Dokument 9303).
(
45
)	„MRTD” znači „strojno čitljiva putna isprava”.
(
46
)	„TD3” znači „strojno čitljiva putna isprava veličine 3”.
(
47
)	Dostupan na sljedećoj internetskoj adresi: https://www.icao.int/publications/Documents/9303_p4_cons_fr.pdf.
(
48
)	Vidjeti Dokument 9303, dio 4., str. 14.
(
49
)	Vidjeti Dokument 9303, dio 4., točku 4.1.1.1., u vezi s popisom podatkovnih elemenata iz područja vizualnog pregleda (PVP), kao i bilješku (p) pod točkom 4.2.2.2. (str. 14. i 22.): „Ako država izdavateljica ili organizacija izdavateljica ne želi odrediti spol, znak za popunjavanje (<) upotrijebit će se u tom polju [Strojno čitljivog područja (SČP)] i X u tom polju PVP‑a.”
(
50
)	„TD1” označava „strojno čitljivu službenu putnu ispravu veličine 1”.
(
51
)	Dostupan na sljedećoj internetskoj adresi: https://www.icao.int/publications/Documents/9303_p5_cons_fr.pdf. Vidjeti Dokument 9303, dio 5., točku 4.1.1.1. u vezi s popisom podatkovnih elemenata iz PVP‑a kao i bilješku (f) pod točkom 4.2.2.3. (str. 11. i 16.): „Ako država izdavateljica ili organizacija izdavateljica ne želi odrediti spol, znak za popunjavanje (<) mora se upotrijebiti u tom u SČP‑u i X u tom polju u PVP‑u.”
(
52
)	Osim toga, primjećujem da se taj podatak ne nalazi među onima koje ICAO smatra identifikatorima u svojem vodiču o dokazivanju identiteta dostupnom na sljedećoj internetskoj adresi: ICAO Guide on Evidence of Identity.pdf (vidjeti točku 2.5.).
(
53
)	Vidjeti točku 26. ovog mišljenja.
(
54
)	Vidjeti točke 57_. 60_. 66. i 67. ovog mišljenja.
(
55
)	Vidjeti u tom smislu presude Mirin (t. 60. i navedenu sudsku praksu) i Deldits (t. 37. i navedenu sudsku praksu).
(
56
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 14. listopada 2008., Grunkin i Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559, t. 25. i 26.). U vezi s prethodnim zaključkom o bugarskim propisima vidjeti također presudu Pančarevo (t. 44. i 45.). Vidjeti također Vodič ICAO‑a naveden na dnu stranice 52. ovog mišljenja (t. 2.5. i 2.5.1.).
(
57
)	Primjerice, u slučaju promjene prezimena ili imena.
(
58
)	Vidjeti točke 15. i 16. ovog mišljenja.
(
59
)	Vidjeti točku 58. ovog mišljenja.
(
60
)	Vidjeti točku 69. i sljedeće ovog mišljenja. U određenim pravnim sustavima pravno priznanje rodnog identiteta kako ga osoba živi može kao takvo biti dovoljno za izdavanje osobne iskaznice u kojoj je taj rod naveden. Vidjeti, među ostalim, presudu Mirin (t. 27.). U tom je slučaju izdavanje potvrde o rodnom identitetu dovelo do potpunog priznavanja u svim aspektima roda koji je stekla dotična osoba. Međutim, ta se potvrda ne može upotrebljavati kao sredstvo za identifikaciju. Vidjeti moje mišljenje u predmetu Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, t. 16.).
(
61
)	Vidjeti presude Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (t. 38.) i Deldits (t. 37. i navedenu sudsku praksu).
(
62
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 21. ožujka 2024., Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, t. 91.).
(
63
)	U tom smislu ta se situacija mora razlikovati od one na osnovi koji se razvila sudska praksa o jednakom postupanju u slučaju promjene spola. Ona se odnosi na učinke te promjene nepovezane s pitanjima o osobnom stanju. Vidjeti presude od 7. siječnja 2004., K. B. (C‑117/01, EU:C:2004:7, t. 12.); od 27. travnja 2006., Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, t. 28.), i od 26. lipnja 2018., MB (Promjena spola i starosna mirovina) (C‑451/16, EU:C:2018:492, t. 22. i 35.), u kojima je Sud smatrao navedenu promjenu stečenom jer pojam „spol” nije ograničen na biološki spol. Vidjeti u tom pogledu Husser, A., op. cit., str. 155., t. 222. Vidjeti, osim toga, presudu od 30. travnja 1996., P./S. (C‑13/94, EU:C:1996:170, t. 19. i 20.), u kojoj Sud podsjeća na to da je dužan osigurati poštovanje prava da se ne bude diskriminiran na temelju svojeg spola, koje je jedno od temeljnih ljudskih prava, i usvaja pristup u okviru kojeg se u obzir uzima osjećaj pripadnosti spolu različitom od onog prilikom rođenja.
(
64
)	Vidjeti u tom smislu presude Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (t. 48.) i Mirin (t. 57.).
(
65
)	Vidjeti presudu Mirin (t. 58.). Vidjeti također presudu Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (t. 49. do 51.).
(
66
)	Vidjeti presudu Mirin (t. 59. i navedenu sudsku praksu).
(
67
)	Vidjeti presude Mirin (t. 60.) i Deldits (t. 37.).
(
68
)	Vidjeti točku 36. ovog mišljenja.
(
69
)	Za gotovo istovjetno obrazloženje vidjeti presudu ESLJP‑a od 27. rujna 2022., P. H. protiv Bugarske (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920, t. 4., in fine, i t. 15.), u daljnjem tekstu: presuda P. H. protiv Bugarske.
(
70
)	Vidjeti presudu Mirin (t. 62. i navedenu sudsku praksu).
(
71
)	Vidjeti, među ostalim, presude Mirin (t. 63. i navedenu sudsku praksu) i Deldits (t. 46.).
(
72
)	U daljnjem tekstu: ESLJP
(
73
)	Vidjeti presudu P. H. protiv Bugarske (t. 12. u kojoj je pojašnjeno da su opća načela primjenjiva na ocjenu pozitivnih obveza države u tom području sažeta u presudi ESLJP‑a od 16. srpnja 2014., Hämäläinen protiv Finske (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, t. 65. do 67.)).
(
74
)	Vidjeti u tom smislu presudu ESLJP‑a od 16. srpnja 2014., Hämäläinen protiv Finske (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, t. 68. i navedenu sudsku praksu). Pozitivna obveza utvrđena u toj presudi potom je proširena na slučajeve transrodnih osoba koje nisu obavile operaciju prilagodbe spola (vidjeti, primjerice, presudu ESLJP‑a od 19. siječnja 2021., X i Y protiv Rumunjske, (CE:ECHR:2021:0119JUD000214516, t. 165. i 168)). Vidjeti također sudsku praksu navedenu u točkama 64. do 66. presude Mirin. Treba podsjetiti osobito na to da se „člankom 8. EKLJP‑a štiti […] spolni identitet osobe kao sastavni element i jedan od najintimnijih aspekata njezina privatnog života” (presuda Mirin, t. 64.). Ta se sudska praksa ESLJP‑a razlikuje od one koja se odnosi na brak (vidjeti u tom pogledu moje mišljenje u predmetu Wojewoda Mazowiecki (C‑713/23, EU:C:2025:235, t. 48. prvu alineju)) ili na srodstvo po tome što dopušta samo ograničenu marginu prosudbe.
(
75
)	CE:ECHR:2020:0709JUD004170116, u daljnjem tekstu: presuda Y. T. protiv Bugarske
(
76
)	Presuda P. H. protiv Bugarske (t. 12. i navedena sudska praksa)
(
77
)	Presuda P. H. protiv Bugarske (t. 17.)
(
78
)	Vidjeti presudu P. H. protiv Bugarske (t. 6.). Vidjeti također točku 36. ovog mišljenja.
(
79
)	Presuda P. H. protiv Bugarske (t. 18. i navedena sudska praksa)
(
80
)	Vidjeti, po analogiji, presudu od 21. siječnja 2021., Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47, t. 58. i navedenu sudsku praksu).
(
81
)	Primjećujem da je u okviru Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. i ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35.) člankom 5. stavkom 1. točkom (d) i člankom 16. drugom rečenicom te uredbe predviđeno pravo da se ishodi dopuna osobnih podataka kao oblik ažuriranja.
(
82
)	Presuda P. H. protiv Bugarske (t. 6., koja upućuje na sažetak bugarske sudske prakse u području promjene spola u presudi Y. T. protiv Bugarske (t. 24. do 30.)).
(
83
)	Što se tiče tog izdvojenog mišljenja vidjeti bilješku na dnu stranice 20. ovog mišljenja.
(
84
)	Na raspravi su spomenuti učinci odluka ESLJP‑a na dotične osobe kao i na primjenu članka 9. stavka 1. Zakona o bugarskim osobnim ispravama (vidjeti t. 24. ovog mišljenja). Također treba istaknuti odredbe koje se temelje na presudi Y. T. protiv Bugarske (vidjeti t. 19. te presude). Radi se o članku 20. stavku 2. točki 5. i članku 22. stavku 7. točki 3. Pravilnika za izdavane na bulgarskite lični dokumenti (Pravilnik o izdavanju bugarskih osobnih isprava) Vijeća ministara od 8. veljače 2010. (DV br. 12 od 12. veljače 2010.) prema kojima u slučaju promjene spola, ako on nije unesen u nacionalnu bazu podataka „Stanovništvo”, zahtjevu za novu osobnu ispravu (putovnicu ili osobnu iskaznicu) valja priložiti službenu ispravu koju su sastavila nadležna tijela. Takva se isprava mora također priložiti u slučaju bitnih i trajnih promjena lica (članak 20. stavak 1. točka 2. i članak 22. stavak 6. točka 4. tog pravilnika).
(
85
)	CE:ECHR:2022:0217JUD007413114
(
86
)	Vidjeti presudu ESLJP‑a od 17. veljače 2022., Y protiv Poljske (CE:ECHR:2022:0217JUD007413114, t. 79.).
(
87
)	Presuda P. H. protiv Bugarske (t. 14.)
(
88
)	Vidjeti presudu od 27. travnja 2006., Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, t. 21. i navedenu sudsku praksu).
(
89
)	Vidjeti presudu Deldits (t. 45.).
(
90
)	Vidjeti presudu Deldits (t. 48. i navedena sudska praksa).
(
91
)	Vidjeti presudu Deldits (t. 49. i navedenu sudsku praksu). U ovom slučaju, prema navodima sud koji je uputio zahtjev, osoba K. M. H. ispunjava uvjete fizičke, sociološke i psihološke naravi u svrhu pravnog priznavanja promjene rodnog identiteta.