62001CO0480_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-480/01 P(R),
Commerzbank AG, Frankfurt am Main (Tyskland), företrädd av H. Satzky och B.M. Maassen, Rechtsanwälte,
klagande,
angående överklagande av beslut meddelat den 5 december 2001 av ordföranden för Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt i mål T-219/01 R, Commerzbank mot kommissionen (REG 2001, s. II-0000), i vilket det förs talan om ogiltigförklaring av detta beslut, samt om
- uppskov med verkställigheten av kommissionens beslut av den 17 augusti 2001 genom vilket sökanden vägrades tillgång till vissa handlingar gällande avståendet från att fullfölja det rättsliga förfarandet mot andra banker i ärende COMP/E-1/37.919 - Bankavgifter växling av de i euroområdet gällande valutorna,
- att kommissionen skall förpliktas att avstå från att fullfölja förfarandet i ärende COMP/E-1/37.919 genom att inte avge ett förslag till slutligt beslut till kommissionsledamöternas kollegium utan att först bifalla sökandens begäran om tillgång till handlingarna genom skrivelse av den 15 augusti 2001, och
- att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna,
i vilket den andra parten är:
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av S. Rating, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande i första instans,
DOMSTOLENS ORDFÖRANDE
Efter att ha hört generaladvokaten M.A. Tizzano,
följande
Beslut
Domskäl
1 Commerzbank AG har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 10 december 2001, i enlighet med artikel 225 EG och artikel 50 andra stycket i EG-stadgan för domstolen överklagat det beslut som förstainstansrättens ordförande meddelade den 5 december 2001 i mål T-219/01 R, Commerzbank mot kommissionen (REG 2001, s. II-0000, nedan kallat det överklagade beslutet), varigenom förstainstansrätten har avslagit klagandens ansökan om interimistiska åtgärder bestående dels i uppskov med verkställigheten av kommissionens beslut av den 17 augusti 2001 att neka klaganden tillgång till vissa handlingar gällande avståendet från att fullfölja förfarandet mot andra banker i ärende COMP/E-1/37.919 - Bankavgifter vid växling av de i euroområdet gällande valutorna (nedan kallat beslutet av den 17 augusti 2001), dels vilandeförklaring av förfarandet för tillämpning av artikel 81 EG i samma mål i fråga om klaganden.
2 Förutom ogiltigförklaring av det överklagade beslutet har klaganden begärt
- uppskov med verkställigheten av beslutet av den 17 augusti 2001,
- att kommissionen skall förpliktas att avstå från att fullfölja förfarandet i ärende COMP/E-1/37.919 genom att inte avge ett förslag till slutligt beslut till kommissionsledamöternas kollegium utan att först bifalla sökandens begäran om tillgång till handlingarna genom skrivelse av den 15 augusti 2001, och
- att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
3 Kommissionen har gett in skriftliga yttranden som inkom till domstolens kansli den 15 januari 2002.
Tillämpliga bestämmelser, bakgrund samt förfarandet inför förstainstansrätten
4 I fråga om tillämpliga bestämmelser, tvistens bakgrund samt förfarandet inför förstainstansrätten hänvisas till punkterna 1-17 i det överklagade beslutet.
Det överklagade beslutet
5 I avsaknad av ovedersägliga uppgifter som talade för att talan kunde upptas till sakprövning, avvisade förstainstansrättens ordförande genom det överklagade beslutet begäran om interimistiska åtgärder.
6 I detta hänseende anges det i det överklagade beslutet i huvudsak att beslutet av den 17 augusti 2001 är en förberedande rättsakt som utgör ett led i det föregående administrativa förfarandet och som därför inte ensamt kan överklagas.
7 Förstainstansrätten erinrade därefter om att det av rättspraxis följer att när det rör sig om rättsakter eller beslut som utarbetas stegvis, i synnerhet efter ett internt förfarande, utgör i princip endast de åtgärder som slutgiltigt fastslår institutionens ståndpunkt en rättsakt som kan angripas, och inte mellankommande åtgärder vars syfte är att förbereda det slutliga beslutet.
8 Detta gäller bland annat kommissionens rättsakter varigenom tillgång till handlingarna i konkurrensmål vägras. Dessa rättsakter har i princip endast sådana begränsade rättsverkningar som kännetecknar en förberedande rättsakt, vilken utgör ett led i ett föregående administrativt förfarande.
9 Enligt förstainstansrätten saknar det relevans att klaganden i fråga om kravet på skyndsamhet påstått att ett slutligt beslut om att ålägga denne böter inom kort skulle fattas, eftersom innehållet i ett sådant beslut angående klaganden inte klart kunde fastställas genom detta påstående.
10 I fråga om klagandens argument att dess rättigheter i egenskap av mottagare av ett meddelande om anmärkningar har åsidosatts, framgår det av det överklagade beslutet att ett sådant åsidosättande kan ha tvingande rättsverkningar som kan påverka klagandens intressen endast om kommissionen har antagit ett beslut varigenom klagandens påstådda överträdelse fastställs.
11 Vad slutligen beträffar argumentationen som hänför sig till kommissionens beslut 2001/462/EG, EKSG av den 23 maj 2001 om kompetensområdet för förhörsombud i vissa konkurrensförfaranden (EGT L 162, s. 21), konstaterade förstainstansrätten i det överklagade beslutet att klaganden inte hade framfört några ovedersägliga uppgifter som talade för att rättspraxis angående tillgång till handlingar i konkurrensmål inte längre var tillämplig.
12 I fråga om klagandens begäran om vilandeförklaring av förfarandet för tillämpning av artikel 81 EG vad avser denne, konstaterade förstainstansrätten att klaganden inte hade styrkt att det förelåg sådana särskilda omständigheter som motiverar en sådan åtgärd.
Överklagandet
13 Klaganden har åberopat fyra grunder till stöd för sitt överklagande.
14 Klaganden har för det första gjort gällande att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte anse att kravet på skyndsamhet var uppfyllt. Förstainstansrätten borde nämligen ha beaktat att det administrativa förfarandet inför kommissionen inom en snar framtid skulle avslutas.
15 För det andra har klaganden hävdat att förstainstansrätten, med hänsyn till förhållandena i det aktuella fallet, borde ha funnit att det förelåg sådana särskilda omständigheter som motiverar en vilandeförklaring av förfarandet för tillämpning av artikel 81 EG vad avser klaganden.
16 Klaganden har för det tredje anfört att förstainstansrätten i det överklagade beslutet felaktigt har underlåtit att beakta Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (EGT L 145, s. 43), eftersom den trädde i kraft den 3 december 2001, det vill säga innan det överklagade beslutet antogs.
17 Klaganden har för det fjärde anfört att det följer av det överklagade beslutet att förstainstansrätten har missbedömt räckvidden av beslut 2001/462.
Bedömning
18 Eftersom parternas skriftliga yttranden innehåller alla upplysningar som är nödvändiga för att avgöra målet om överklagande, behöver inte parterna avge muntliga yttranden.
19 Med hänsyn till omständigheterna i det aktuella fallet skall det till att börja med undersökas om klaganden har ett berättigat intresse av att få saken prövad.
20 I detta hänseende erinrar domstolen först om att det är en förutsättning för att klaganden skall ha ett berättigat intresse av att överklaga, att utgången av överklagandet kan medföra någon fördel för honom (dom av den 19 oktober 1995 i mål C-19/93 P, Rendo m.fl. mot kommissionen, REG 1995, s. I-3319, punkt 13, och av den 13 juli 2000 i mål C-174/99 P, Europaparlamentet mot Richard, REG 2000, s. I-6189, punkt 33).
21 Det kan tilläggas att bedömningen av vad sökanden har för intresse av att de begärda åtgärderna kommer till stånd är av särskild betydelse i ett interimistiskt förfarande (beslut av den 30 april 1997 i mål C-89/97 P(R), Moccia Irme mot kommissionen, REG 1997, s. I-2327, punkt 43).
22 Den domstol som beslutar i det interimistiska förfarandet kan nämligen endast bevilja uppskov med verkställighet eller interimistiska åtgärder om det särskilt har fastställts att åtgärderna kräver skyndsamhet på så sätt att de måste vidtas och få verkan före avgörandet i saken, för att inte sökandens intressen skall förorsakas allvarlig och irreparabel skada. Interimistiska åtgärder som inte är ägnade att hindra den allvarliga och irreparabla skada som åberopas av sökanden kan dock långt ifrån anses vara nödvändiga i det avseendet. Om sökanden saknar intresse av att de begärda interimistiska åtgärderna kommer till stånd, kan dessa åtgärder inte anses uppfylla villkoret om skyndsamhet (beslut i det ovannämnda målet Moccia Irme mot kommissionen, punkt 44).
23 Det framgår tydligt att det interimistiska förfarandet, vilket utgör grunden till det aktuella överklagandet, syftar till att hindra kommissionen från att fatta ett slutligt beslut riktat mot klaganden i ärende COMP/E-1/37.919 innan förstainstansrätten avgör frågan om lagenligheten av beslutet av den 17 augusti 2001.
24 Kommissionen antog emellertid det slutliga beslutet den 11 december 2001, det vill säga dagen efter det att förevarande överklagande inkom till domstolen.
25 Antagandet av det slutliga beslutet medför följaktligen att klaganden inte längre har något berättigat intresse av att fullfölja det interimistiska förfarandet.
26 Det framgår för övrigt av överklagandet att klaganden visste att kommissionen avsåg att inom kort anta ett slutligt beslut. Under dessa omständigheter kunde klaganden i överklagandet ha angivit förekomsten av sådana särskilda förhållanden som skulle ha motiverat att det interimistiska förfarandet fullföljdes trots att ett slutligt beslut sannolikt skulle fattas, vilket klaganden inte gjorde.
27 Eftersom klaganden under dessa omständigheter inte längre har ett berättigat intresse av att det interimistiska förfarandet fullföljs finns det inte längre något föremål för överklagandet och det saknas anledning att döma i saken.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
28 Enligt artikel 69.6 i rättegångsreglerna, som skall tillämpas i mål om överklagande enligt artikel 118, skall domstolen i mål där det inte finns anledning att döma i saken besluta om kostnader enligt vad den finner skäligt.
29 När det saknas anledning att döma i saken skall detta, i fråga om rättegångskostnaderna, likställas med att talan ogillas. Domstolen beslutar följaktligen att klaganden skall ersätta samtliga rättegångskostnader.
Domslut
På dessa grunder fattar
DOMSTOLENS ORDFÖRANDE
följande beslut:
1) Det saknas anledning att döma i saken.
2) Commerzbank AG skall ersätta rättegångskostnaderna.