62012CC0151
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2013. május 30. (
1
)
C‑151/12. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Spanyol Királyság
„2000/60/EG irányelv — Az Unió vízpolitikája — A felszíni vizek ökológiai állapotának osztályba sorolása és bemutatása — Autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők — A spanyol központi állam jogalkotási hatáskörei — Katalóniai szabályok”
I – Bevezetés
1.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy az autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők tekintetében a Spanyol Királyság nem teljesítette a vízügyi keretirányelv (
2
) 4. cikkének (8) bekezdéséből, 7. cikkének (2) bekezdéséből, 10. cikkének (1) és (2) bekezdéséből, valamint V. mellékletének 1.3. és 1.4. pontjából eredő kötelezettségeit.
2.
A vízügyi keretirányelv 2. cikkének 13. pontja értelmében a vízgyűjtő olyan földterületet jelent, amelyről minden felszíni lefolyás a vízfolyások, folyók, és esetleg tavak sorozatán át a tengerbe folyik egyetlen folyótorkolaton vagy folyódeltán keresztül.
3.
Spanyolország autonóm közösségeken belüli vízgyűjtői esetében mindezen vizek egyetlen autonóm közösségen belül folynak. Amennyire megállapítható, a vízügyi keretirányelv átültetésével kapcsolatos jogalkotási hatáskörökkel e földterületek tekintetében az adott autonóm közösség rendelkezik.
4.
A spanyol központi állam ezzel szemben a spanyol alkotmány 149. cikke (1) bekezdésének 22. pontja alapján kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a vízkészlettel és vízhasználattal kapcsolatos jogalkotásra, szabályozásra és koncessziók kiadására, ha a vizek több autonóm közösségen folynak keresztül. Ez különösen Spanyolország úgynevezett „autonóm közösségek közötti vízgyűjtőit” érinti, amelyek több autonóm közösség területére terjednek ki.
5.
A Bizottság kifogásainak tárgyát kizárólag az autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők képezik. A kifogások három csoportra oszthatók: először azzal kell foglalkozni, hogy a Spanyolország által hivatkozott, a vízügyi keretirányelv 4. cikkének (8) bekezdését, 7. cikkének (2) bekezdését, 10. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint V. mellékletének 1.3. pontját átültető rendelkezéseket Katalónia kivételével túl későn fogadták el az autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők tekintetében (ehhez lásd a II. pontot). Ezzel szemben a Spanyolország által hivatkozott, az V. melléklet 1.4. pontját átültető rendelkezéseket időben fogadták el ugyan e vízgyűjtők tekintetében, kétséges azonban, hogy azok valóban biztosítják‑e a hatékony átültetést (ehhez lásd a III. pontot). Végül pedig az említett rendelkezések katalóniai átültetését kell megvizsgálni a kizárólag e közösségen belüli vízgyűjtők tekintetében (ehhez lásd a IV. pontot).
II – A vízügyi keretirányelv 4. cikkének (8) bekezdéséről, 7. cikkének (2) bekezdéséről, 10. cikkének (1) és (2) bekezdéséről, valamint V. mellékletének 1.3. pontjáról
6.
A 2000/60 irányelv 24. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében a tagállamoknak legkésőbb 2003. december 22‑ig kellett hatályba léptetniük azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. (
3
) Ez a vízügyi keretirányelv 4. cikkének (8) bekezdésére, 7. cikkének (2) bekezdésére, 10. cikkének (1) és (2) bekezdésére, valamint V. mellékletének 1.3. pontjára is vonatkozik.
7.
A vízügyi keretirányelv 10. cikke 12 éves különös határidőt ír elő bizonyos kibocsátásszabályozások kialakítására és/vagy megvalósítására. Amint azt azonban a Bizottság nem vitatottan kifejti, e tekintetben nem e rendelkezés átültetésének határidejéről, hanem olyan határidőről van szó, amelyen belül meg kell valósítani az e rendelkezésben előírt különleges szabályozásokat. A 10. cikk lényegi szabályozási tartalma ugyanis a kibocsátásszabályozások megvalósításának kötelezettsége. A kialakított, de nem megvalósított kibocsátásszabályozásoknak nincs gyakorlati hatásuk, és aligha lennének összeegyeztethetők az Unió azon céljával, hogy az EUMSZ 191. cikknek és az Alapjogi Charta 37. cikkének megfelelően a környezetvédelem magas színvonalát biztosítsák. Az említett szabályozásokat tehát 12 éven belül kell megvalósítani.
8.
A szabályozások adott esetben szükséges kialakítására való hivatkozás ellenben nem értelmezhető úgy, hogy a 10. cikk szerint szükséges intézkedések jogszabályi hátterének megteremtésére is 12 éves határidő áll rendelkezésre. E jogszabályi hátteret sokkal inkább a 24. cikk (1) bekezdésének első albekezdése szerinti általános határidőn belül kell megteremteni.
9.
Eljárási szempontból azonban egy másik időpont az irányadó. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis a kötelezettségszegés fennállását azon helyzet alapján kell megítélni, amelyben a szóban forgó tagállam az indokolással ellátott véleményben rögzített határidő lejártakor volt. A később bekövetkezett változásokat a Bíróság nem veheti figyelembe. (
4
) A Bizottság 2010. március 22‑i indokolással ellátott véleményében 2010. május 22‑ig még egy utolsó határidőt biztosított Spanyolország számára az említett rendelkezések átültetésére.
10.
A Katalónián kívüli autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők vonatkozásában történő átültetés tekintetében azonban Spanyolország olyan nemzeti szabályozásra hivatkozik, amely csak e határidő lejártát követően lépett hatályba, mégpedig a 2011. május 11‑i ARM/1195/2011. sz. rendeletre (
5
). Mivel e rendelet a jelen eljárásban nem vehető figyelembe, a kereset ennyiben megalapozott.
III – A vízügyi keretirányelv V. mellékletének 1.4. pontjáról
11.
A vízügyi keretirányelv V. melléklete 1.4. pontjának átültetése tekintetében Spanyolország ezzel szemben olyan rendelkezésre hivatkozik, amely már az említett határidő lejárta előtt hatályba lépett, mégpedig a 2008. szeptember 10‑i ARM/2656/2008. sz. összállami rendelet 5.1. pontjára. (
6
)
12.
A 2013. április 25‑i tárgyaláson a Bizottság e jogalapot a vízügyi keretirányelv V. melléklete 1.4.1. pontjának i–iii. alpontjára korlátozta. E rendelkezések bizonyos megfigyelő rendszerek kialakítására kötelezik a tagállamokat.
13.
Jóllehet e kötelezettségek a vízügyi keretirányelv teljes rendszerének részét képezik, és az V. mellékletet ezért több különböző rendelkezés is megemlíti. Az V. melléklet 1.4.1. pontja i–iii. alpontjának kötelező jellege azonban nem e többi rendelkezéstől függ, hanem már a melléklet szövegéből is következik.
14.
Az ARM/2656/2008. sz. rendelet 5.1. pontja szintén e kérdésekkel foglalkozik. Az említett rendelet rendelkezései mindazonáltal a rendelet 1. cikkének (2) bekezdése értelmében csak az autonóm közösségek közötti vízgyűjtőkre vonatkoznak. Úgy tűnik, hogy ez megfelel a központi állam és az autonóm közösségek közötti hatáskörmegosztásnak. Amennyire megállapítható, az autonóm közösségeken belüli vízgyűjtőkre vonatkozó szabályok tekintetében az adott autonóm közösségek rendelkeznek hatáskörrel.
15.
A Bizottság véleménye szerint ezért a vízügyi keretirányelv V. melléklete 1.4.1. pontja i–iii. alpontjának átültetése nem biztosított az autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők tekintetében.
16.
Spanyolország azonban arra hivatkozik, hogy a spanyol alkotmányjog alapján az autonóm közösségek szabályainak hiányában már az ARM/2656/2008. sz. rendelet 5.1. pontja is biztosítja a vízügyi keretirányelv V. melléklete 1.4.1. pontja i–iii. alpontjának átültetését az autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők tekintetében is. Spanyolország ennek alátámasztására a spanyol alkotmány 149. cikkének (3) bekezdésére, különösen annak harmadik mondatára hivatkozik:
„A jelen alkotmány által nem kifejezetten az államra ruházott feladatkörök megfelelő szabályzatok alapján átvehetők az autonóm közösségek által. Az autonómiára vonatkozó szabályzatok által át nem vett területeken a hatáskör az államot illeti meg, amelynek jogszabályi rendelkezései összeütközés esetén minden olyan területen elsőbbséget élveznek, amely nem tartozik az autonóm közösségek kizárólagos hatáskörébe. Az állami jog minden esetben kiegészíti az autonóm közösségek jogát.”
17.
A Bíróság nem dönthet annak kérdésében, hogy az ARM/2656/2008. sz. rendelet 5.1. pontja a spanyol alkotmány 149. cikke (3) bekezdésének harmadik mondata alapján valóban alkalmazandó‑e az említett autonóm közösségeken belüli vízgyűjtőkre. Itt spanyol jogi kérdésről van szó, amelyet csak a spanyol bíróságok dönthetnek el. A rendelkezésre álló információk szerint erre eddig még nem került sor.
18.
Ennek megállapítására mindazonáltal nincs szükség a jelen jogalap tárgyában történő döntéshozatalhoz. Sokkal inkább leszögezhető a Bizottság javára, hogy az ARM/2656/2008. sz. rendelet annak szövege szerint nem alkalmazható az autonóm közösségeken belüli vízgyűjtőkre. Ezért meg kell vizsgálni, hogy Spanyolország be tudja‑e bizonyítani, hogy a spanyol alkotmány 149. cikke (3) bekezdésének harmadik mondata felülírja a hatály e korlátozását.
19.
E tekintetben helytálló, hogy az EUMSZ 288. cikk harmadik bekezdése értelmében az irányelv, miközben az elérendő célokat illetően minden címzett tagállamra kötelező, a forma és az eszközök megválasztását a nemzeti hatóságokra hagyja. Ebből következik, hogy Spanyolország, akárcsak bármely más tagállam, megválaszthatja a vízügyi keretirányelv alkalmazásának formáját és eszközeit. (
7
)
20.
Ezért a közösségi normák belső jogba való átültetése nem feltétlenül teszi szükségessé azoknak valamely kifejezett különös rendelkezésben történő változatlan formai és tartalmi átvételét. E kötelezettségnek eleget lehet tenni az általános jogi környezet megteremtésével is, ha az ténylegesen biztosítja az irányelv kellően egyértelmű és pontos alkalmazását. (
8
)
21.
Különösen az alkotmányjog, illetve a közigazgatási jog általános elveinek megléte feleslegessé teheti az átültetést jogalkotási vagy szabályozási rendelkezések útján, azzal a feltétellel ugyanakkor, hogy ezen elvek hatékonyan garantálják azt, hogy a nemzeti hatóságok az irányelvet teljes mértékben alkalmazzák, és hogy amennyiben az irányelv szóban forgó rendelkezése magánszemélyek számára jogokat keletkeztet, az ezen elvekből keletkező jogi helyzet kellőképpen meghatározott és egyértelmű, és a kedvezményezettek jogaikat teljes mértékben megismerhetik, és adott esetben azokat a nemzeti bíróságok előtt érvényesíthetik. (
9
)
22.
Nem zárható ki tehát, hogy a spanyol alkotmány 149. cikke (3) bekezdésének harmadik mondatához hasonló rendelkezés akkor is az irányelvek megfelelő átültetését eredményezi, ha hiányoznak a kifejezetten átültetésre irányuló intézkedések.
23.
Attól a kérdéstől függetlenül, hogy a vízügyi keretirányelv V. melléklete 1.4.1. pontjának i–iii. alpontja – adott esetben a környezeti információkról szóló irányelvvel (
10
) összefüggésben értelmezve – keletkeztet‑e jogokat magánszemélyek számára, az átültetés e módja mindazonáltal legalább azt feltételezi, hogy hatékonyan garantált az irányelvnek a nemzeti hatóságok általi teljes mértékű alkalmazása.
24.
E tekintetben az ARM/2656/2008. sz. rendelet hatályának az autonóm közösségek közötti vízgyűjtőkre való kifejezett korlátozása képezi az elsődleges akadályt. Az autonóm közösségek jogának az autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők tekintetében történő kiegészítése az említett szabályozás szövegén túlmutató alkalmazást kívánna meg.
25.
Valamely irányelv átültetése és alkalmazása során azonban a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk az uniós jog elveit, (
11
) különösen a jogbiztonság elvét. Ez korlátozza az összhangban álló értelmezés kötelezettségét abban az értelemben, hogy e kötelezettség nem szolgálhat alapjául a nemzeti jog contra legem értelmezésének. (
12
) Ezért kétséges, hogy összeegyeztethető lenne‑e egyáltalán az uniós joggal a vízügyi keretirányelv átültetése céljából az ARM/2656/2008. sz. rendelet szövegével ellentétben annak az autonóm közösségeken belüli vízgyűjtőkre történő alkalmazása.
26.
Ez különösen igaz annyiban, amennyiben a contra legem értelmezés kötelezettségeket vagy hátrányokat keletkeztethet magánszemélyek terhére, ami itt nem állapítható meg közvetlenül. Mindazonáltal az olyan átültetés, amelynek kétséges a jogbiztonság elvével való összeegyeztethetősége, aligha garantálja az irányelvnek a nemzeti hatóságok általi teljes mértékű alkalmazását. Mindig tartani kell ugyanis attól, hogy az illetékességgel és hatáskörrel rendelkező szervek elsődlegesen a rendelkezések szövegét veszik alapul.
27.
Spanyolország kifejti, hogy az egyértelműbb összállami átültetés az autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők tekintetében alkotmányjogi szempontból kizárt. Az olyan szabályozás ugyanis, amely kifejezetten – még ha csak másodlagosan is – e földterületekre vonatkozna, sértené a közösségek hatásköreit.
28.
Ezen érvelés azonban szemlélteti a spanyol alkotmány 149. cikke (3) bekezdésének harmadik mondata alapján történő átültetés gyenge oldalát: az összállami jog másodlagos alkalmazását éppen nem az irányelv átültetéséhez szükséges egyértelműséggel kell biztosítani, hanem arra csak kivételesen, alternatíva hiányában kerülhet sor.
29.
Ez jól mutatja az összállami szabályok másodlagos alkalmazásának Spanyolország által ismertetett mechanizmusát. A spanyol alkotmánybíróság ismertetett ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis az összállami szabályok nem alkalmazhatók már akkor is, ha valamely autonóm közösség nem fogadott el szabályozást valamely államilag szabályozott kérdésben, hanem csak akkor, ha a jogalkalmazó joghézagot (
13
) állapít meg.
30.
Jóllehet az uniós jog átültetésének hiányában sok minden szól a joghézag feltételezése mellett, ebben az esetben azonban az összállami jog másodlagos alkalmazása természeténél fogva nem lenne jobban biztosított, mint a kérdéses irányelvi rendelkezés közvetlen alkalmazása. A közvetlen alkalmazást azonban a Bíróság nem fogadja el az átültetés megfelelő alternatívájaként. (
14
)
31.
Az autonóm közösségek kérdéses földterületekkel kapcsolatos gazdálkodási terveinek az ARM/2656/2008. sz. rendeletre való hivatkozásai sem eredményezik azt, hogy az említett rendelet az autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők tekintetében megfelelő átültetésként ismerhető el. Nem állapítható meg ugyanis, hogy a közösségek jogi kötelezettség alapján jártak‑e el. A rendelet figyelembevétele kizárólag hasznossági szempontokon is alapulhat. A hivatkozások ezen esetben csak a közigazgatási gyakorlatot dokumentálnák, amelyet a Bíróság szintén nem ismer el, mivel az bármikor módosítható. (
15
)
32.
A Bizottság egyébként helyesen hangsúlyozza, hogy az autonóm közösségek rendkívül egyszerűen előírhatnák kifejezetten a központi állami szabályok analógia útján történő alkalmazását az egyes vízgyűjtőkre, és így megteremthetnék a szükséges jogbiztonságot. Erre azonban nem került sor.
33.
Jóllehet nem zárható ki tehát, hogy az ARM/2656/2008. sz. rendeletnek a spanyol alkotmány 149. cikke (3) bekezdésének harmadik mondatával összefüggésben értelmezett 5.1. pontja gyakorlatilag a vízügyi keretirányelv V. melléklete 1.4. pontjának a spanyol közigazgatási szervek általi teljes mértékű alkalmazását eredményezi. Nem állapítható meg azonban, hogy ez garantált lenne.
34.
Spanyolország álláspontjával ellentétben e következtetés nem foglalja magában nemzeti identitásának az EUSZ 4. cikk (2) bekezdésével összeegyeztethetetlen figyelmen kívül hagyását, amely elválaszthatatlan része alapvető politikai és alkotmányos berendezkedésének, ideértve a regionális és helyi önkormányzatokat is. Nem kizárt, hogy szövetségi állami vagy decentralizált rendszerekben az összállami szabályok másodlagos alkalmazása útján biztosítsák az uniós jog átültetését. E másodlagos alkalmazásnak azonban aggálymentesnek kell lennie. A spanyol jog nem felel meg e követelményeknek.
35.
Ellenkezőleg: a spanyol alkotmányjognak az összállami jog másodlagos alkalmazásával szembeni tartózkodásának figyelmen kívül hagyását jelentené, ha azt valamely irányelv átültetéseként fogadnánk el. Ebben az esetben alulértékelnénk a közösségek hatásköreivel járó jogalkotói felelősséget.
36.
Összefoglalva tehát kijelenthető, hogy a Katalónián kívüli autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők tekintetében Spanyolország nem teljesítette a vízügyi keretirányelv V. melléklete 1.4.1. pontjának i–iii. alpontjából eredő kötelezettségeit.
IV – A katalóniai átültetésről
37.
Ezt követően a katalóniai átültetést kell megvizsgálni. Spanyolország először ellenkérelmében hivatkozott arra, hogy Katalónia átültette a vízügyi keretirányelv Bizottság által hivatkozott rendelkezéseit.
38.
A Bizottság helyesen állapítja meg, hogy Spanyolország nem teljesítette a pert megelőző eljárásban való együttműködésre vonatkozó, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése szerinti kötelezettségét. Spanyolországnak főszabály szerint már a pert megelőző eljárásban tájékoztatnia kellett volna a Bizottságot a katalán intézkedésekről. (
16
) Az uniós jog e megsértése mindazonáltal nem képezi a jelen eljárás tárgyát.
39.
A Bizottság mindazonáltal arra következtet e jogsértésből, hogy a Bíróság nem veheti figyelembe a katalóniai átültetéssel kapcsolatos állításokat. Az ezzel kapcsolatban hivatkozott precedens (
17
) azonban olyan információkra vonatkozott, amelyeket csak a tárgyaláson közöltek, és így azok az akkoriban hatályos eljárási szabályzat 42. cikkének (1) bekezdése (jelenleg a 128. cikk (1) bekezdése) szerint elkésettek voltak.
40.
Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének a pert megelőző eljárásban történő megsértése ezzel szemben főszabály szerint nem akadályozza meg Spanyolországot abban, hogy először az ellenkérelemben terjesszen elő új bizonyítékokat és védekezési jogalapokat. Ez különösen a pert megelőző eljárásban még elő nem adott, az átültetéssel kapcsolatos állításokat is magában foglalja. (
18
)
41.
Mivel Spanyolország azt állítja, hogy a hivatkozott katalán rendelkezések átültetik a vízügyi keretirányelv vitatott rendelkezéseit, a Bizottság feladata ezen állítás megcáfolása. A kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetek körében ugyanis a Bizottság feladata az állítólagos kötelezettségszegés fennállásának bizonyítása. A Bizottság köteles – bármilyen vélelemre való hivatkozás nélkül – szolgáltatni a szükséges támpontokat, amelyek a Bíróság számára lehetővé teszik a kötelezettségszegés létének vizsgálatát. (
19
)
42.
A Bizottság csak annyiban foglalkozik Spanyolország új állításával, amennyiben – helytállóan – arra hivatkozik, hogy a katalán folyamkörzetre vonatkozó 2011. szeptember 5‑i gazdálkodási tervet (
20
) túl későn fogadták el ahhoz, hogy azt a jelen eljárásban figyelembe lehessen venni. Ugyanez vonatkozik egyébként a szintén Spanyolország által hivatkozott 2010. november 23‑i katalán cselekvési programra (
21
) is.
43.
Spanyolország e két intézkedésre több más, időben elfogadott szabályozás mellett a vízügyi keretirányelv 7. cikke (2) bekezdésének és 10. cikke (1) és (2) bekezdésének átültetéseként hivatkozik. Spanyolország saját állítása szerint ezért voltak az említett rendelkezések a jelen eljárás szempontjából releváns időpontban Katalóniában is csak részlegesen, de nem teljes mértékben átültetve.
44.
Spanyolország ezzel szemben a vízügyi keretirányelv 4. cikke (8) bekezdésének, valamint V. melléklete 1.3. pontjának és 1.4.1. pontja i–iii. alpontjának katalóniai átültetése tekintetében csak a 2006. október 10‑i 380/2006. sz. katalán rendeletet, (
22
) valamint a 2008. június 3‑i katalán programot (
23
) jelöli meg. Mindkét intézkedés hatályban volt már az indokolással ellátott véleményben rögzített határidő lejártakor is. A jelen eljárásban ezért megvizsgálható, hogy azok átültetik‑e az említett rendelkezéseket.
45.
Spanyolország futólagosan ismertette ezen intézkedéseket, azokat azonban nem juttatta el a Bíróság részére. Mivel azonban a Bizottság nem emel tartalmi kifogásokat, és az átültetést nem‑tudással sem vitatja, nem állapítható meg, hogy e szabályok nem felelnek meg a vízügyi keretirányelv 4. cikke (8) bekezdése, valamint V. melléklete 1.3. pontja és 1.4.1. pontja i–iii. alpontja követelményeinek.
46.
Kijelenthető tehát, hogy a releváns időpontban Katalóniában nem volt teljes mértékben átültetve a vízügyi keretirányelv 7. cikkének (2) bekezdése és 10. cikkének (1) és (2) bekezdése.
V – A költségekről
47.
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Spanyol Királyságot, mivel az általa felhozott jogalapok túlnyomó része tekintetében pervesztes lett, és amennyiben pernyertes lett, nem bocsátotta rendelkezésre a pert megelőző eljárásban az azokra a belső jogi rendelkezésekre vonatkozó valamennyi érdemi információt, amelyekkel teljesíteni vélte az irányelv értelmében rá háruló különféle kötelezettségeit, (
24
) a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
VI – Végkövetkeztetések
48.
Mindezek alapján azt javasolom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
1)
A Spanyol Királyság a Katalónián kívüli autonóm közösségeken belüli vízgyűjtők tekintetében nem tett meg minden szükséges intézkedést a vízpolitika terén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló 2000/60/EK irányelv 4. cikke (8) bekezdésének, 7. cikke (2) bekezdésének, 10. cikke (1) és (2) bekezdésének, valamint V. melléklete 1.3. pontjának és 1.4.1. pontja i–iii. alpontjának átültetése érdekében.
2)
A Spanyol Királyság a teljes mértékben Katalónián belül található vízgyűjtők tekintetében nem tett meg minden szükséges intézkedést a 2000/60 irányelv 7. cikke (2) bekezdésének, valamint 10. cikke (1) és (2) bekezdésének átültetése érdekében.
3)
A Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
4)
A Bíróság a Spanyol Királyságot kötelezi a költségek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	A vízpolitika terén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló, 2000. október 23‑i 2000/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 327., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 5. kötet, 275. o.).
(
3
)	A C‑43/10. sz., Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias és társai ügyben 2012. szeptember 11‑én hozott ítélet 43–46. pontja.
(
4
)	A C-235/04. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2007. június 28-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-5415. o.) 52. pontja, a C‑150/11. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2012. szeptember 6‑án hozott ítélet) 43. pontja és a C‑286/12. sz., Bizottság kontra Magyarország ügyben 2012. november 6‑án hozott ítélet 41. pontja.
(
5
)	Orden ARM/1195/2011, de 11 de mayo, por la que se modifica la Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE 114. sz., 2011. május 13., 48584. o.
(
6
)	Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE 229. sz., 2008. szeptember 22., 38472. o.
(
7
)	A C-418/04. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2007. december 13-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-10947. o.) 157. pontja és a C-535/07. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyben 2010. október 14-én hozott ítélet (EBHT 2010., I-9483. o.) 60. pontja.
(
8
)	A 252/85. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1988. április 27-én hozott ítélet (EBHT 1988., 2243. o.) 5. pontja, a C-507/04. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyben 2007. július 12-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-5939. o.) 89. pontja és a C‑311/10. sz., Bizottság kontra Lengyelország ügyben 2011. október 27‑én hozott ítélet 40. pontja.
(
9
)	A 29/84. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1985. május 23-án hozott ítélet (EBHT 1985., 1161. o.) 23. pontja, a C-296/01. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2003. november 20-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-13909. o.) 55. pontja és a C-475/08. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2009. december 3-án hozott ítélet (EBHT 2009., I-11503. o.) 41. pontja.
(
10
)	A környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről és a 90/313/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. január 28‑i 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 41., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 375. o.).
(
11
)	A C-107/97. sz., Rombi és Arkopharma ügyben 2000. május 18-án hozott ítélet (EBHT 2000., I-3367. o.) 65. pontja; a C-540/03. sz., Parlament kontra Tanács ügyben 2006. június 27-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-5769. o.) 105. pontja; a C-275/06. sz. Promusicae-ügyben 2008. január 29-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-271. o.) 68. pontja, valamint a C‑356/11. és C‑357/11. sz., O és S egyesített ügyekben 2012. december 6‑án hozott ítélet 80. pontja.
(
12
)	A C-212/04. sz., Adeneler és társai ügyben 2006. július 4-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-6057. o.) 110. pontja; a C-268/06. sz. Impact-ügyben 2008. április 15-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-2483. o.) 100. pontja; a C-12/08. sz. Mono Car Styling ügyben 2009. július 16-án hozott ítélet (EBHT 2009., I-6653. o.) 61. pontja, valamint a C‑282/10. sz. Dominguez‑ügyben 2012. január 24‑én hozott ítélet 25. pontja.
(
13
)	Lásd a C-152/09. sz. Grootes-ügyben 2010. november 11-én hozott ítélet (EBHT 2010., I-11285. o.) 41. pontját valamely uniós jogi rendelkezés analógia útján történő alkalmazásával kapcsolatban.
(
14
)	A 102/79. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1980. május 6-án hozott ítélet (EBHT 1980., 1473. o.) 12. pontja, a C-253/95. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1996. május 2-án hozott ítélet (EBHT 1996., I-2423. o.) 13. pontja és a 9. lábjegyzetben hivatkozott C‑475/08. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2009. december 3‑án hozott ítélet 44. pontja.
(
15
)	A C-80/92. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1994. március 24-én hozott ítélet (EBHT 1994., I-1019. o.) 20. pontja, a 9. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 54. pontja és a C-490/09. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2011. január 27-én hozott ítélet (EBHT 2011., I-247. o.) 47. pontja.
(
16
)	A C-494/01. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2005. április 26-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-3331. o.) 44. és azt követő pontjai, valamint a C-135/05. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2007. április 26-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-3475. o.) 27. és azt követő pontjai.
(
17
)	A C-474/99. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2002. június 13-án hozott ítélet (EBHT 2002., I-5293. o.) 42. és azt követő pontjai.
(
18
)	A C-456/03. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2005. június 16-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-5335. o.) 41. pontja és a C-32/05. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2006. november 30-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-11323. o.) 52–56. pontja.
(
19
)	A 96/81. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 1982. május 25-én hozott ítélet (EBHT 1982., 1791. o.) 6. pontja, a C-342/05. sz., Bizottság kontra Finnország ügyben 2007. június 14-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-4713. o.) 23. pontja és a C‑577/10. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2012. december 19‑én hozott ítélet 34. pontja.
(
20
)	Real Decreto 1219/2011, de 5 de septiembre, por el que se aprueba el Plan de gestión del distrito de cuenca fluvial de Cataluña, BOE 228. sz., 2011. szeptember 22.
(
21
)	Programa de Medidas, aprobado por Acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña de 23 de noviembre de 2010.
(
22
)	Decreto 380/2006, de 10 de octubre, por el que se aprueba el Reglamento de la planificación hidrológica, DOGC 4740. sz., 2006. október 16., 42776. o.
(
23
)	Programa de Seguimiento y Control del Distrito de Cuenca Fluvial de Cataluña, aprobado por acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña (GOV/128/2008) de 3 de Junio de 2008.
(
24
)	Lásd ebben az értelemben a 18. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Luxemburg ügyben hozott ítélet 87. pontját.