62023CJ0517_RES
C‑517/23. sz. ügy
Apothekerkammer Nordrhein
kontra
DocMorris NV
(a Bundesgerichtshof [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2025. február 27.
„Előzetes döntéshozatal – Emberi felhasználásra szánt gyógyszerek – 2001/83/EK irányelv – A 86. cikk (1) bekezdése – A »gyógyszerek reklámozásának« fogalma – A 87. cikk (3) bekezdése – Orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerekre vonatkozó reklám – A gyógyszertár teljes gyógyszerkínálatának reklámozása – Más termékek későbbi vásárlásakor beszámítható, bizonyos pénzösszegnek vagy százalékos kedvezménynek megfelelő utalványok – Azonnali árengedmények és kifizetések – Áruk szabad mozgása – EUMSZ 34. cikk – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – Elektronikus kereskedelem – 2000/31/EK irányelv – A 3. cikk (2) bekezdése és (4) bekezdésének a) pontja – Korlátozás – Igazolás – Fogyasztóvédelem”
Jogszabályok közelítése – Emberi felhasználásra szánt gyógyszerek – 2001/83 irányelv – Nyilvánosság – Fogalom – Orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerek vásárlására irányuló reklámtevékenységek – Azonnali árengedmények és kifizetések – Kizártság – Orvosi rendelvény nélkül kiadható gyógyszerek későbbi vásárlásakor felhasználható, bizonyos pénzösszegnek vagy százalékos kedvezménynek megfelelő utalványok – Bennfoglaltság
(A 2011/62 irányelvvel módosított 2001/83 európai parlamenti és tanácsi irányelv, (2) és (50) preambulumbekezdés, 86 cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 32–37., 39–46., 48–50., 81. pont, a rendelkező rész 1. pontja)
Jogszabályok közelítése – Elektronikus kereskedelem – 2000/31 irányelv – Az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásnyújtás – Emberi felhasználásra szánt, orvosi rendelvényre kiadható és orvosi rendelvény nélkül kiadható gyógyszerek olyan tagállamba irányuló online értékesítésére irányuló szolgáltatás, amely eltér az e szolgáltatás nyújtójának letelepedési helye szerinti tagállamtól – Más tagállamban letelepedett gyógyszertár ügyfeleit célzó, meghatározatlan összegű pénzbeli jutalom formáját öltő reklámtevékenységet tiltó nemzeti szabályozás – Az áruk szabad mozgásának korlátozása – Az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások nyújtása szabadságának korlátozása – Megengedhetőség – Igazolás – Fogyasztóvédelem – Az arányosság elvének tiszteletben tartása
(EUMSZ 34. cikk; 2001/83 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 2. cikk, h) pont, 3. cikk, (4) bekezdés, a) pont; a 2011/62 irányelvvel módosított 2001/83 irányelv, 85c. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 55., 57–60., 62–68., 70–77., 80., 81. pont, a rendelkező rész 1. pontja)
Jogszabályok közelítése – Emberi felhasználásra szánt gyógyszerek – 2001/83 irányelv – Nyilvánosság – Meghatározatlan, orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerek vásárlására irányuló reklámtevékenyégeket tiltó nemzeti szabályozás – Orvosi rendelvény nélkül kiadható gyógyszerek későbbi vásárlásakor felhasználható, bizonyos pénzösszegnek vagy százalékos kedvezménynek megfelelő utalványok – Megengedhetőség
(A 2011/62 irányelvvel módosított 2001/83 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 2. cikk, 45. cikk, 87. cikk, (3) bekezdés, 88. cikk (2) bekezdés)
(lásd: 83., 85–94. pont, a rendelkező rész 2. pontja)
Összefoglalás
A Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapján eljárva a Bíróság pontosítja a „gyógyszerek reklámozása” 2001/83 irányelv (
1
) értelmében vett fogalmának terjedelmét a gyógyszertár által – az orvosi rendelvényre kiadható gyógyszereknek az ügyfelei által történő vásárlása során – végzett reklámtevékenységekkel összefüggésben.
A DocMorris hollandiai székhelyű csomagküldő gyógyszertár, amely orvosi rendelvényre kiadható, illetve orvosi rendelvény nélkül kiadható gyógyszereket értékesít németországi ügyfeleknek. 2012 óta különböző reklámtevékenységeket hajtott végre a teljes áruválasztékának részét képező orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerek vásárlása kapcsán.
Az Apothekerkammer Nordrhein (észak‑rajnai gyógyszerészkamara, Németország) e reklámtevékenységeket az orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerekre vonatkozó árrögzítési rendszer megsértésének tekinti, ezért a 2013 és 2015 közötti években a fenti reklámtevékenységek abbahagyására irányuló ideiglenes intézkedések meghozatalát érte el. E reklámtevékenységek lényegében orvosi rendelvény nélkül kiadható gyógyszerek, valamint egészségügyi és szépségápolási termékek későbbi vásárlása esetén felhasználható árengedmények és utalványok formáját öltötték.
Azt követően, hogy 2017 márciusában ezen ideiglenes intézkedések szinte mindegyikét hatályon kívül helyezték, a DocMorris arra alapított kártérítési keresetet nyújtott be az észak‑rajnai gyógyszerészkamara ellen, hogy azok az ideiglenes intézkedések, amelyek keretében magas összegű bírságokat szabtak ki vele szemben, indokolatlanok voltak. Miután az elsőfokú bíróság e keresetet elutasította, másodfokon helyt adtak neki.
Az észak‑rajnai gyógyszerészkamara által ezen ítélettel szemben benyújtott felülvizsgálati kérelem tárgyában eljáró kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az orvosi rendelvényre kiadható, valamely gyógyszertár teljes áruválasztékának részét képező gyógyszerek vásárlására irányuló reklámtevékenységek a „gyógyszerek reklámozásának” a 2001/83 irányelv 86. cikkének (1) bekezdése értelmében vett fogalma alá tartoznak‑e, vagy ellenkezőleg, azok kizárólag azon gyógyszertár kiválasztásának befolyásolására irányulnak, amelytől az ügyfél ilyen gyógyszereket vásárol, mivel e döntés nem tartozik ezen irányelv hatálya alá. A kérdést előterjesztő bíróság arra is keresi a választ, hogy ugyanezen irányelvvel ellentétes‑e a gyógyszerek reklámozására vonatkozó nemzeti szabályozás (
2
) releváns rendelkezéseinek olyan értelmezése, amely szerint az orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerek vásárlására irányuló, árengedmények és pontos összegű azonnali kifizetések formáját öltő reklámtevékenységek megengedettek, míg azok a tevékenyégek, amelyek orvosi rendelvényenként 2,50 euró és 20 euró közötti jutalomra jogosítanak fel, vagy más termékek későbbi vásárlására szóló utalványok formáját öltik, tilosak.
A Bíróság álláspontja
Először is a Bíróság a „gyógyszerek reklámozásának” a 2001/83 irányelv 86. cikkének (1) bekezdése értelmében vett fogalmát az orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerek vásárlására irányuló reklámtevékenységgel összefüggésben pontosítja.
E tekintetben először is hangsúlyozza, hogy a reklámüzenet célja határozza meg, hogy valamely reklámtevékenység e fogalom alá tartozik‑e, vagy sem. Az említett fogalom alá tartozik tehát a gyógyszerek rendelésének, szállításának, értékesítésének vagy fogyasztásának elősegítésére irányuló reklámtevékenység. Ezzel szemben nem ez a helyzet akkor, ha a tevékenység nem egy adott gyógyszer vonatkozásában próbálja befolyásolni az ügyfél választását, hanem azon gyógyszertár vonatkozásában, amelytől ez az ügyfél a gyógyszer kiválasztását követően azt beszerzi.
A jelen ügyben annak meghatározása érdekében, hogy az orvosi rendelvényre kiadható, valamely gyógyszertár teljes áruválasztékából származó gyógyszerek vásárlására irányuló reklámtevékenység a „gyógyszerek reklámozásának” fogalma alá tartozik‑e, a reklámtevékenységeket aszerint kell megkülönböztetni, hogy a reklámüzenet az orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerekre korlátozódik‑e, vagy hogy ez az üzenet olyan gyógyszerekre is vonatkozik‑e, amelyek kiadása ilyen rendelvényhez nem kötött.
Ami egyrészt a meghatározott összegű és azonnali árengedmények és kifizetések formáját öltő reklámtevékenységeket, valamint az orvosi rendelvényenként 2,50 euró és 20 euró közötti jutalmat kínáló reklámtevékenységeket illeti (amelyeket olyannak kell tekinteni, mint amelyek alapján fizetést teljesítettek), a Bíróság megállapítja, hogy e tevékenységek üzenete meghatározatlan, orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerekre vonatkozik, anélkül hogy más típusú gyógyszereket célozna meg.
Következésképpen, mivel az ilyen gyógyszerek rendelésére vonatkozó döntés az orvos kizárólagos felelősségi körébe tartozik, akinek e feladatokat minden elfogultság nélkül kell ellátnia, (
3
) ez az üzenet nem segíti elő a meghatározatlan, orvosi rendelvényhez kötött gyógyszerek rendelését vagy fogyasztását. Ami a beteget illeti, ha orvosi rendelvényt kap, az orvosi rendelvényre kiadható gyógyszer tekintetében csak azt a döntést kell meghoznia, hogy e gyógyszert melyik gyógyszertártól vásárolja meg. Következésképpen a meghatározott összegű és azonnali árengedmények és fizetések formáját öltő, valamint orvosi rendelvényenként bizonyos jutalmat kínáló reklámtevékenységek nem tartoznak a „gyógyszerek reklámozásának” a 2001/83 irányelv 86. cikkének (1) bekezdése értelmében vett fogalma alá, amennyiben e reklámtevékenységek azon gyógyszertár kiválasztását érintik, ahol a beteg orvosi rendelvényre kiadható gyógyszert vásárol.
Másrészt, ami az orvosi rendelvény nélkül kiadható gyógyszerek vagy más egészségügyi vagy szépségápolási termékek későbbi vásárlására szóló utalványok formáját öltő reklámtevékenységeket illeti, a Bíróság megjegyzi, hogy e tevékenységek ösztönzik az ilyen gyógyszerek vásárlását. A gyógyszert rendelő orvos igénybevételére vonatkozó kötelezettség hiányában a vásárlási utalványok címzettje, aki számára az ezen utalványok által nyújtott gazdasági előny jelent vonzerőt, azokat az orvosi rendelvény nélkül kiadható gyógyszerek csökkentett áron történő beszerzésére használhatja fel. Következésképpen, az ilyen gyógyszerek fogyasztásának elősegítése folytán e reklámtevékenységek a 2001/83 irányelv 86. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „gyógyszerek reklámozásának” fogalma alá tartoznak.
Másodszor, mivel a 2,50 euró és 20 euró közötti összegű jutalmat anélkül kínáló reklámtevékenység, hogy e jutalom pontos összege megismerhető lenne, nem tartozik a „gyógyszerek reklámozásának” fogalma alá, és az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás (
4
) alapján tilos, a Bíróság megvizsgálja e szabályozásnak az uniós jog más rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségét. Közelebbről, mivel a Bíróság rendelkezésére álló iratokból nem tűnik ki egyértelműen, hogy az ilyen reklámtevékenységet kizárólag fizikai adathordozók útján végzik‑e, vagy ettől eltérően, mind az érintett gyógyszertár internetes honlapján keresztül, mind pedig ilyen adathordozókon útján, a Bíróság vizsgálja az említett nemzeti szabályozásnak egyrészt az EUMSZ 34. cikkel, másrészt pedig a 2000/31 irányelv releváns rendelkezéseivel (
5
) való összeegyeztethetőségét.
Az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozásnak az EUMSZ 34. cikkel való összeegyeztethetőségét illetően a Bíróság emlékeztet arra, hogy az ilyen szabályozást úgy kell tekinteni, mint amely olyan értékesítési módot szabályoz, amely csak akkor kerülhet ki az EUMSZ 34. cikk hatálya alól, ha esetében teljesül az a kettős feltétel, hogy egyrészt, minden olyan érintett gazdasági szereplőre vonatkozik, akik az adott állam területén tevékenykednek, másrészt pedig mind jogilag, mind ténylegesen ugyanúgy érintik a nemzeti termékek és a más tagállamokból származó termékek forgalmazását. (
6
)
Ami e feltételek közül az elsőt illeti, a Bíróság rámutat, hogy az alapügyben szóban forgó szabályozás megkülönböztetés nélkül alkalmazandó minden olyan gyógyszertárra, amely Németország területén értékesít gyógyszereket, függetlenül attól, hogy az e területen vagy valamely más tagállamban telepedett‑e le. A második feltételt illetően a Bíróság megjegyzi, hogy az árverseny jelentősebb versenytényezőt jelenthet a csomagküldő gyógyszertárak, mint a hagyományos gyógyszertárak számára, és hogy az orvosi rendelvényenként 2,50 euró és 20 euró közötti jutalmat kínáló reklámtevékenység a hagyományos gyógyszertárakkal való árverseny létrehozására irányul. Következésképpen a Bíróság megállapítja, hogy az említett nemzeti szabályozás, amely tiltja az ilyen reklámtevékenységet, jelentősebb mértékben sújtja a Németországi Szövetségi Köztársaságtól eltérő tagállamokban letelepedett gyógyszertárakat, ami a más tagállamokból származó termékek piacra jutását jobban korlátozhatja, mint a Németországi Szövetségi Köztársaságból származó termékekét, és ezért az ilyen tilalom mennyiségi korlátozásokkal azonos hatású intézkedésnek minősül.
Az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozásnak az elektronikus kereskedelemről szóló irányelvvel való összeegyeztethetőségét illetően a Bíróság hangsúlyozza, hogy a 2001/83 irányelv (
7
) értelmében a tagállamok biztosítják, hogy a gyógyszereket az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokon keresztül lakossági távértékesítésre kínálják. E kötelezettség azonban nem érinti azon nemzeti jogszabályokat, amelyek tiltják az orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerek ilyen szolgáltatásokon keresztül, lakossági távértékesítésre történő kínálását. Következésképpen, amikor a rendeltetési hely szerinti tagállam ilyen ajánlatot engedélyez, amely helyzet a jelen ügyben láthatóan fennáll, e szolgáltatásokat illetően nem korlátozhatja az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások másik tagállamból történő nyújtásának szabadságát. (
8
) A jelen esetben, egy reklámtevékenység valamely tagállam által előírt olyan tilalma, mint amelyet az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás előír, alkalmas arra, hogy korlátozza a valamely másik tagállamban letelepedett gyógyszertár azon lehetőségét, hogy az előbbi tagállamban található potenciális ügyfélkörrel megismertesse magát, és ezért azt az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások szabad nyújtása korlátozásának kell tekinteni.
A Bíróság ugyanakkor kifejti, hogy e reklámtevékenységnek a szóban forgó nemzeti szabályozásban előírt tilalma – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében – a fogyasztók védelmének körébe tartozik, amely olyan közérdeken alapuló nyomós indoknak minősül, amely igazolhatja az áruk szabad mozgásának akadályozását. Egyrészt ugyanis, ami a fogyasztóvédelem célját illeti, e szabályozás lehetővé teszi annak elkerülését, hogy túlbecsüljék a szóban forgó jutalom összegét, amely jelentős lehet azon fogyasztók számára, akik drága gyógyszereket vásárolnak, vagy akiknek krónikus betegségük miatt rendszeresen gyógyszereket kell vásárolniuk. Másrészt e szabályozás nem lépi túl az e cél védelméhez szükséges mértéket azzal, hogy megtiltja a szóban forgó reklámtevékenységet, amely a jutalmi szintek tartományát állapítja meg, anélkül hogy egy szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő átlagfogyasztó megismerhetné e jutalom kiszámításának módját vagy kiszámíthatná annak pontos összegét.
Ennek alapján a Bíróság megállapítja, hogy az EUMSZ 34. cikkel és az elektronikus kereskedelemről szóló irányelv 3. cikke (4) bekezdésének a) pontjával (
9
) nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely megtiltja az olyan reklámtevékenységet, amelynek révén a csomagküldő gyógyszertár ügyfeleinek orvosi rendelvényenként 2,50 euró és 20 euró közötti jutalmat ajánlanak fel, anélkül hogy e jutalom pontos összege megismerhető lenne.
Harmadszor a Bíróság kimondja, hogy a 2001/83 irányelv 87. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely megtiltja a meghatározatlan, orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerek vásárlására irányuló, meghatározott pénzösszegnek megfelelő utalvány formáját vagy más termékek, mint például az ilyen rendelvényhez nem kötött gyógyszerek későbbi vásárlása után járó árengedmény formáját öltő reklámtevékenységeket.
E reklámtevékenységek ugyanis, noha orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerek vásárlására irányulnak, csak az ilyen rendelvényhez nem kötött gyógyszerek fogyasztását mozdítják elő. Márpedig, még ha ez utóbbi gyógyszerek reklámozása engedélyezett (
10
) is, a tagállamoknak a közegészséget érintő kockázatok bekövetkezésének megakadályozása érdekében meg kell tiltaniuk a közegészséget érintő kockázatok bekövetkezésének megakadályozása érdekében az e gyógyszerek nyilvános reklámozásába az ilyen gyógyszerek észszerűtlen felhasználásának elősegítésére alkalmas elemek belefoglalását.
A jelen esetben az alapügyben szóban forgó vásárlási utalványok felhasználásával a fogyasztó engedményes áron megszerezheti az érintett gyógyszertár teljes áruválasztékából származó termékeket, és választhat például az orvosi rendelvényre kiadható gyógyszerek és olyan más fogyasztási cikkek vásárlása között, mint az egészségügyi és szépségápolási termékek. Az orvosi rendelvény nélkül kiadható gyógyszereknek a gyógyszertár által kínált egyéb fogyasztási cikkekkel való, a szóban forgó reklámtevékenység által való azonos kezelése e gyógyszerek észszerűtlen és túlzott mértékű használatához vezethet, egyrészt mivel elkendőzi e gyógyszerek igen sajátos jellegét, mely utóbbiak gyógyhatásai lényegesen megkülönböztetik őket a többi árutól, másrészt pedig eltéríti a fogyasztót az említett gyógyszerek használata szükségességének objektív értékelésétől. Következésképpen az olyan tilalom, mint amelyet az alapügy tárgyát képező rendelkezés előír, a közegészség védelmének alapvető célját szolgálja, mivel akadályozza olyan reklámok terjesztését, amelyek ösztönzik az orvosi rendelvény nélkül kiadható gyógyszerek észszerűtlen és túlzott mértékű használatát.
(
1
)	A 2011. június 8‑i 2011/62/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2011. L 174., 74. o.; helyesbítés: HL 2015. L 124., 16. o.) módosított, az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6‑i 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 311., 67. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 69. o.; helyesbítések: HL 2006. L 235., 24. o.; HL 2014. L 239., 81. o.).
(
2
)	A Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz) (a gyógyászati termékek reklámozásáról szóló törvény) (a továbbiakban: az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás) 7. §‑a (1) bekezdésének első mondata.
(
3
)	A 2001/83/EK irányelv (50) preambulumbekezdése értelmében.
(
4
)	Az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás 7. §‑a (1) bekezdésének első mondata.
(
5
)	A belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (Elektronikus kereskedelemről szóló irányelv) (HL 2000. L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 25. kötet, 399. o.).
(
6
)	2021. július 15‑iDocMorris ítélet (C‑190/20, EU:C:2021:609, 35., 37. és 38. pont).
(
7
)	Konkrétabban a 2001/83 irányelv 85c. cikkének (1) bekezdése.
(
8
)	Az elektronikus kereskedelemről szóló irányelv 3. cikkének (2) bekezdése.
(
9
)	Az elektronikus kereskedelemről szóló irányelv 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja értelmében a tagállamok bizonyos feltételek mellett korlátozhatják az információs társadalommal összefüggő egyes szolgáltatások másik tagállamból történő nyújtásának szabadságát.
(
10
)	A 2001/83 irányelv 88. cikkének (2) bekezdése.