A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE1978. március 9. (*)„A nemzeti bíróság általi eltekintés a közösségi joggal ellentétes törvény alkalmazásától”A 106/77. sz. ügyben_a Bírósághoz a Pretore de Susa (Olaszország) által az EGK-Szerződés 177. cikke alapján benyújtott, az e bíróság előttaz Állami Adóhatóságésa Simmenthal Részvénytársaság (székhelye: Monza)között
folyamatban lévő eljárásban az EGK-Szerződés 189. cikkének
értelmezésére, és különösen a közösségi jog és az esetleges ellentétes
nemzeti törvényi rendelkezések ütközése esetén a közösségi jog közvetlen
alkalmazandóságának következményeire vonatkozó előzetes döntéshozatal
iránti kérelem tárgyában_A BÍRÓSÁG_tagjai:
H. Kutscher elnök, M. Sørensen és G. Bosco tanácselnökök, A. M. Donner,
P. Pescatore, A. J. Mackenzie Stuart és A. O’Keeffe bírák_főtanácsnok: G. Reischl_hivatalvezető: A. Van Houtte_meghozta a következő Ítéletet1        Az
1977. július 28-i végzéssel, amely 1977. augusztus 29-én érkezett a
Bírósághoz, a Pretore de Susa az EGK-Szerződés 177. cikke alapján
előzetes döntéshozatal céljából két kérdést terjesztett a Bíróság elé a
közösségi jog közvetlen alkalmazandóságának elvével kapcsolatban – ahogy
az a Szerződés 189. cikkében szerepel – annak meghatározása érdekében,
hogy milyen következményeket von maga után ez az elv a közösségi jog egy
szabályának és a nemzeti jog egy később elfogadott rendelkezésének
ellentmondása esetén.2        Emlékeztetni
kell arra, hogy az eljárás egy korábbi szakaszában a Pretore már
fordult a Bírósághoz előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekkel
annak érdekében, hogy el tudja dönteni, hogy a Szerződéssel és egyes
rendeleti rendelkezésekkel – nevezetesen a marha- és borjúhús piacának
közös szervezéséről szóló, 1968. június 27-i 805/68 tanácsi rendelettel
(HL L 148., 24. o.) – összeegyeztethetőek-e a marha- és borjúhús
behozatalakor az olasz egészségügyi törvények „egységes szövege” alapján
kivetett egészségügyi díjak, amelyeket utoljára az 1970. december 30-i
1239. sz. törvény (GU 26., 1971. február 1.) mellékletét képező
díjtáblázat határozott meg.3        A
Bíróság által a 35/76. sz. ügyben 1976. december 15-én hozott ítéletben
adott válaszokat (EBHT 1976., 1871. o.) követően a Pretore, úgy ítélve,
hogy a kérdéses díjak beszedése összeegyeztethetetlen a közösségi jog
rendelkezéseivel, felszólította az állami adóhatóságot a jogtalanul
beszedett díjak és annak kamatai visszafizetésére.4        Az adóhatóság e felszólítás ellen kifogással élt.5        Az
e kifogást követő eljárás során a felek által kifejtett érveket
figyelembe véve a Pretore úgy ítélte meg, hogy egyes közösségi normák és
egy később elfogadott nemzeti törvény, nevezetesen az 1239/70. sz.
törvény közötti ellentmondásra vonatkozó kérdés merült fel előtte.6        Emlékeztetett
arra, hogy ilyen kérdés megoldása céljából, az olasz
Alkotmánybíróságnak a közelmúltban kialakult ítélkezési gyakorlata
(232/75. és 205/75. sz. ítéletek, 206/76. sz. végzés) szerint a vitatott
törvénynek az Alkotmány 11. cikke szerinti alkotmányellenességére
vonatkozó kérdést az Alkotmánybíróság elé kell terjeszteni.7        A
Pretore, tekintettel egyrészt a Bíróságnak a közösségi jognak a
tagállamok jogrendszerében történő alkalmazandóságára vonatkozó
megszilárdult ítélkezési gyakorlatára, másrészt az olyan helyzetből
eredő hátrányokra, amikor a bíróságnak alkotmányossági kérdést kell
felvetnie ahelyett, hogy saját hatáskörénél fogva nem alkalmazandónak
tekintené a közösségi jog teljes érvényesülését akadályozó törvényt, a
Bírósághoz fordult, és a következő két kérdést tette fel:a)      Tekintettel
arra, hogy az EGK-Szerződés 189. cikke és az Európai Közösségek
Bíróságának állandó ítélkezési gyakorlata szerint a közvetlenül
alkalmazandó közösségi rendelkezéseknek a tagállamok jogrendszerében –
azok bármilyen belső jogszabálya vagy gyakorlata ellenére – teljes
hatállyal kell érvényesülniük, és ott egységesen kell őket alkalmazni a
magánszemélyek alanyi jogainak biztosítása érdekében is, úgy kell-e
értelmezni a szóban forgó közösségi normák hatályát, hogy az azoknak
ellentmondó esetleges későbbi nemzeti rendelkezéseket a jog erejénél
fogva alkalmazhatatlannak kell tekinteni anélkül, hogy meg kellene
várni, amíg a nemzeti jogalkotó (hatályon kívül helyezés), vagy egyéb
alkotmányos szerv (alkotmányellenesség megállapítása) megsemmisíti e
nemzeti rendelkezéseket, különösen ha – e második feltevésből kiindulva –
azt vesszük figyelembe, hogy ha az alkotmányellenesség megállapításáig a
nemzeti jogszabály teljes mértékben alkalmazandó marad, a közösségi
normák nem tudják kifejteni hatásukat, következésképpen nem
alkalmazhatók teljes mértékben, korlátlanul és egységesen, valamint a
magánszemélyek alanyi jogainak védelme sem biztosított?b)      Az
előző kérdéssel összefüggésben, feltételezve, hogy a közösségi jog
alapján elfogadható, hogy a „közvetlenül alkalmazandó” közösségi
rendelkezésekből származó alanyi jogok védelme elhalasztható legyen
addig, amíg a hatáskörrel rendelkező nemzeti szervek e közösségi
normáknak ellentmondó esetleges nemzeti intézkedéseket hatályon kívül
nem helyezik, e hatályon kívül helyezésnek minden esetben teljes és
korlátlan visszamenőleges hatállyal kell-e történnie annak érdekében,
hogy az alanyi jogok bárminemű sérelme elkerülhető legyen? A Bírósághoz való fordulásról8        Az
olasz kormány meghatalmazottja szóbeli észrevételeiben felhívta a
Bíróság figyelmét az Alkotmánybíróság 1977. december 22-i 163/77. sz.
ítéletére, amelyet a milánói és a római bíróságok által felvetett
alkotmányossági kérdések nyomán hozott, és amely kimondta az 1970.
december 30-i 1239. sz. törvény egyes rendelkezéseinek
alkotmányellenességét, többek között a Pretore de Susa előtt folyamatban
lévő per tárgyát képező rendelkezésekét is.9        Mivel
a vitatott rendelkezéseket az alkotmányellenesség megállapításával
megsemmisítették, ezért a Pretore által feltett kérdések tárgytalanná
váltak, így nem kell őket megválaszolni.10      Ezzel
kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó
gyakorlatának megfelelően a 177. cikk alapján benyújtott előzetes
döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság mindaddig fennállónak tekinti,
amíg e kérelmet a kibocsátó bíróság vissza nem vonja, vagy magasabb fokú
bíróság – jogorvoslati kérelemre – meg nem semmisíti azokat.11      A
hivatkozott ítélet nem vált ki ilyen hatást, mivel az a Bírósághoz
fordulást szükségessé tevő jogvitától eltérő eljárások keretében
született, és annak harmadik személyekre vonatkozó hatályát a Bíróság
nem értékelheti.12      Az olasz kormány által felvetett előzetes kifogást tehát el kell vetni. Az ügy érdeméről13      Az
első kérdés lényegében annak meghatározására irányul, hogy milyen
következményeket von maga után valamely közösségi jogi rendelkezés
közvetlen alkalmazandósága abban az esetben, ha összeegyeztethetetlenség
áll fenn valamely tagállam jogának későbbi rendelkezésével.14      A
közvetlen alkalmazandóság – e vonatkozásban – azt jelenti, hogy a
közösségi jogi szabályoknak minden tagállamban egységesen kell
kifejteniük valamennyi hatásukat, hatálybalépésüktől kezdődően és
érvényességük teljes időtartama alatt.15      E
rendelkezések tehát jogok és kötelezettségek közvetlen forrását
jelentik mindazok számára, akiket érintenek, legyenek azok közösségi
jogviszonyokban álló akár tagállamok akár magánszemélyek.16      Ez
a hatás valamennyi bíróságra is vonatkozik, amelyeknek tagállami
szervekként az a feladatuk, hogy hatáskörükben eljárva védjék a
közösségi jog által a magánszemélyekre ruházott jogokat.17      Sőt,
a közösségi jog elsőbbségének elve alapján a Szerződés közvetlenül
alkalmazandó rendelkezései és az intézmények közvetlenül alkalmazandó
jogi aktusai a tagállamok belső jogával fennálló kapcsolatuk
tekintetében nemcsak azzal a hatással bírnak, hogy – pusztán
hatálybalépésük ténye folytán – a tagállamok nemzeti jogának valamennyi,
a közösségi joggal ellentétes rendelkezését a jog erejénél fogva
alkalmazhatatlanná teszik, hanem – mivel e rendelkezések és jogi aktusok
szerves részét képezik a tagállamok területén alkalmazandó
jogrendszernek, és ez utóbbi keretében elsőbbséget élveznek – azzal is,
hogy megakadályozzák a közösségi normákkal összeegyeztethetetlen, új
nemzeti jogalkotási aktusok érvényes létrehozását.18      Annak
elismerése ugyanis, hogy azok a nemzeti jogalkotási aktusok, amelyek
jogtalanul behatolnak a Közösség jogalkotói hatásköre alá tartozó
területre vagy más módon összeegyeztethetetlenek a közösségi jog
rendelkezéseivel, bármiféle jogi hatással rendelkeznének, a tagállamok
által a Szerződés értelmében feltétel nélkül és visszavonhatatlanul
vállalt kötelezettségek tényleges jellegének tagadását jelentené, és
ezáltal a Közösség alapjait kérdőjelezné meg.19      Ugyanez
az elképzelés ragadható meg a Szerződés 177. cikkének szerkezetében,
amely szerint bármely nemzeti bíróság a Bírósághoz fordulhat minden
olyan esetben, amikor úgy ítéli meg, hogy ítélete meghozatalához egy
közösségi joggal kapcsolatos értelmezési vagy érvényességi kérdésre
vonatkozó előzetes döntésre van szükség.20      E
rendelkezés hatékony érvényesülését rontaná, ha a bíróság
akadályoztatva lenne abban, hogy a közösségi jogot azonnal a Bíróság
döntésének vagy ítélkezési gyakorlatának megfelelően alkalmazhassa.21      A
fenti megfontolásokból következik, hogy minden – hatáskörében eljáró –
bíróságnak kötelessége a közösségi jog teljes egészében történő
alkalmazása és azon jogok védelme, amelyet az a magánszemélyek számára
biztosít, adott esetben eltekintve a nemzeti jog mindazon – akár a
közösségi szabályt megelőző, akár azt követő – rendelkezéseinek
alkalmazásától, amelyek esetlegesen ellentétesek azzal.22      Ennélfogva
a közösségi jog természetében rejlő követelményekkel
összeegyeztethetetlen lenne valamely nemzeti jogrendszer minden olyan
rendelkezése, illetve minden olyan jogalkotási, közigazgatási, vagy
bírósági gyakorlat, amely csökkentené a közösségi jog hatékonyságát
azáltal, hogy megfosztja a közösségi jog alkalmazására hatáskörrel
rendelkező bíróságot azon jogtól, hogy már az alkalmazás időpontjában
minden szükséges lépést megtehessen annak érdekében, hogy a közösségi
normák teljes hatékonyságának esetleges akadályát képező nemzeti
jogszabályi rendelkezéseket félretegye.23      Ilyen
helyzet állna elő akkor, ha egy közösségi jogi rendelkezés és egy
később elfogadott nemzeti törvény közötti ellentmondás esetén az
összeütközés feloldása nem a közösségi jog alkalmazására hivatott
bíróság számára lenne fenntartva, hanem egy másik, saját mérlegelési
jogkörrel felruházott hatóság számára, még akkor is, ha a közösségi jog
teljes hatékonyságának ilyen akadálya csak átmeneti lenne.24      Az
első kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a közösségi jogi
rendelkezéseket – hatáskörének keretei között – alkalmazni hivatott
nemzeti bíróság köteles biztosítani e normák teljes érvényesülését,
szükség esetén – saját hatáskörénél fogva – anélkül eltekintve a nemzeti
jogszabályok közösségi joggal ellentétes, akár azt követő
rendelkezéseinek alkalmazásától, hogy kezdeményeznie kellene, vagy meg
kellene várnia, hogy a nemzeti jogszabályt előzetesen, jogalkotási vagy
bármely más alkotmányos eljárás útján megsemmisítsék.25      A második kérdés
lényegében arra irányul, hogy – feltételezve, hogy a közösségi
rendelkezések által biztosított jogok védelme elhalasztható lenne addig
az időpontig, amíg a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság ténylegesen
megsemmisíti az esetlegesen ellentétes nemzeti intézkedéseket – e
megsemmisítésnek minden esetben teljes és korlátlan visszamenőleges
hatállyal kell-e történnie a szóban forgó jogok bárminemű sérelmének
elkerülése érdekében.26      Az
első kérdésre adott válaszból következik, hogy a nemzeti bíróság
köteles gondoskodni a közösségi jogrendszer rendelkezései által
biztosított jogok védelméről, anélkül hogy kezdeményeznie kellene, vagy
meg kellene várnia, hogy az e jogkörrel felruházott nemzeti hatóságok
ténylegesen megsemmisítsék az olyan esetleges nemzeti rendelkezéseket,
amelyek akadályozzák a közösségi szabályok közvetlen és azonnali
alkalmazását.27      Úgy tűnik tehát, hogy a második kérdés tárgytalan. A költségekről28      A
Bíróságnál észrevételt előterjesztő olasz kormány és az Európai
Közösségek Bizottsága részéről felmerült költségek nem téríthetők meg.29      Mivel
ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a Pretore de
Susa előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság
dönt a költségekről.A fenti indokok alapján_A BÍRÓSÁGa Pretore de Susa 1977. július 28-i végzésével hozzá intézett kérdésekre válaszolva a következőképpen határozott:A
közösségi jogi rendelkezéseket – hatáskörének keretei között –
alkalmazni hivatott nemzeti bíróság köteles biztosítani e normák teljes
érvényesülését, szükség esetén – saját hatáskörénél fogva – anélkül
eltekintve a nemzeti jogszabályok közösségi joggal ellentétes, akár azt
követő rendelkezéseinek alkalmazásától, hogy kezdeményeznie kellene vagy
meg kellene várnia, hogy a nemzeti jogszabályt előzetesen, jogalkotási
vagy bármely más alkotmányos eljárás útján megsemmisítsék.Kutscher SørensenBoscoDonner             Pescatore      Mackenzie Stuart             O’KeeffeKihirdetve Luxembourgban, az 1978. március 9‑i nyilvános ülésen.A. Van Houtte       H. Kutscherhivatalvezető       elnök* Az eljárás nyelve: olasz.