Ideiglenes változat
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. március 26.(1)
C‑706/23. sz. ügy
Şcoala gimnazială „Mihai Eminescu” Vaslui
kontra
Uniunea Sindicală „Didactica” Vaslui
(tagjai: KM,
LN,
HT,
JC,
BF,
AX,
TK,
MG,
DB,
EJ,
RL,
DV,
MR,
GP
nevében és javára eljárva)
(a Curtea de Apel Iaşi [jászvásári ítélőtábla, Románia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – 2003/88/EK irányelv – 7. cikk – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – A 31. cikk (2) bekezdése – Az UNICE, a CEEP és az ESZSZ által a részmunkaidős foglalkoztatásról kötött keretmegállapodás – Az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodás – A 4. szakasz 1. pontja – A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve – Az időarányosság elve – Különböző munkaszerződések egyidejű fennállása – Teljes munkaidőben, határozatlan idejű munkaszerződéssel, illetve részmunkaidőben, határozott idejű munkaszerződéssel foglalkoztatott tanárok – A fizetett éves szabadság után járó távolléti díj, amely kizárólag a határozatlan idejű, teljes munkaidős munkaszerződés alapján kerül kiszámításra – Étkezési támogatásnak kizárólag a teljes munkaidős munkaszerződés teljesítése során ténylegesen ledolgozott munkaidő figyelembevételével történő biztosítása ”
I.      Bevezetés
1.        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2003/88/EK irányelv(2) 7. cikke (1) bekezdésének, az Európai Unió Alapjogi Chartája(3) 31. cikke (2) bekezdésének, a 97/81/EK irányelv(4) mellékletében szereplő, a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló, 1997. június 6‑án kötött keretmegállapodás 4. szakasza 1. pontjának, valamint az 1999/70/EK irányelv(5) mellékletében szereplő, a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló, 1999. március 18‑án kötött keretmegállapodás (a továbbiakban együtt: keretmegállapodások) 4. szakasza 1. pontjának értelmezésére vonatkozik. Ezen 4. szakaszok 1. pontjának szövege lényegében azonos.
2.        E kérelmet a tanárok vagy helyettesítő tanárok közé tartozó 14 tagja (a továbbiakban: érintett munkavállalók) nevében és javára eljáró Uniunea Sindicală „Didactica” Vaslui (vászlói pedagógus szakszervezet, Románia) és a Şcoala Gimnazială „Mihai Eminescu” Vaslui (vászlói „Mihai Eminescu” középiskola, Románia; a továbbiakban: „Mihai Eminescu” középiskola) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya a fizetett éves szabadsághoz kapcsolódó pénzbeli jogosultságok kiszámítása, valamint a munkabérük mellé járó étkezési támogatás nyújtása egy, az alapálláshelyre vonatkozó, határozatlan idejű,(6) teljes munkaidős munkaszerződés és egy határozott idejű,(7) részmunkaidős munkaszerződés egyidejű fennállása esetén.
3.        A 2003/88 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének és a keretmegállapodások 4. szakasza 1. pontjának a fizetett éves szabadság címén járó távolléti díj tekintetében az egyenlő bánásmód biztosítása érdekében történő értelmezését illetően a Bíróság ítélkezési gyakorlata szilárd támpontokat ad. A megvizsgálandó új kérdés a munkavállaló és különösen az ugyanazon munkáltató által kötött szerződések egyidejű fennállása esetén létrejövő helyzetek összehasonlíthatósága.
4.        Ez a kérdés számos olyan ítélet sorába illeszkedik, amelyekben a Bíróság a keretmegállapodások 4. szakasza 1. pontjának értelmezését következetesen azzal kezdte, hogy azokat úgy kell értelmezni, mint amelyek az uniós szociális jog olyan elvét fejezik ki, amelyet a határozott ideig vagy részmunkaidőben foglalkoztatott munkavállalók hátrányos megkülönböztetésére vonatkozó tilalom biztosítására irányuló célkitűzésre tekintettel nem lehet megszorítóan értelmezni. Kifejtem azokat az okokat, amelyek miatt véleményem szerint a keretmegállapodások az alapügy körülményei között alkalmazandók, mivel a szerződések egyidejű fennállásának valójában nincs jelentősége.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
5.        Hivatkozni kell a 2003/88 irányelv 7. cikkére, valamint a keretmegállapodások 2–4. szakaszára.
B.      A román jog
6.        A nemzeti szabályozás lényege a következőképpen foglalható össze:
–        a 2011. január 5‑i Legea nr. 1/2011 a educației naționale (a közoktatásról szóló 1/2011. sz. törvény)(8) alapügyre alkalmazandó változata(9) (a továbbiakban: 1/2011. sz. törvény);
–        a 2017. június 28‑i Legea‑cadru nr. 153/2017 privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice (a közpénzből fizetett személyi állomány illetményéről szóló 153/2017. sz. kerettörvény)(10) alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: 153/2017. sz. kerettörvény), és
–        az 1/2011. sz. törvény végrehajtási szabályai:
–        a 2018. július 24‑i Ordinul nr. 4165/2018 (4165/2018. sz. rendelet)(11) által jóváhagyott les Normele metodologice privind întocmirea proiectului de încadrare, respectiv a planului de încadrare a personalului didactic de predare din unitățile de învățământ preuniversitar și încadrarea în regim de plata cu ora a personalului didactic de predare din învățământul preuniversitar (a foglalkoztatási projekt és a tanárok besorolására vonatkozó terv elkészítésére, valamint az iskolai tanároknak az óraalapú díjazás rendszerében történő besorolására vonatkozó végrehajtási szabályok; a továbbiakban: 2018. évi végrehajtási szabályok), valamint
–        a 2021. június 29‑i Ordinul nr. 4050/2021 (4050/2021. sz. rendelet)(12) által jóváhagyott les Normele metodologice privind efectuarea concediului de odihnă al personalului didactic de predare, de conducere, de îndrumare și control și al personalului de cercetare din învățământul de stat (az állami oktatásban tevékenységet végző tanárok, vezetők, tisztviselők, felügyelők és kutatók éves szabadságára vonatkozó végrehajtási szabályok; a továbbiakban: 2021. évi végrehajtási szabályok).(13)
7.        A közpénzből fizetett tanárok határozatlan idejű vagy határozott idejű munkaszerződésben foglalkoztathatók (az 1/2011. sz. törvény 254. cikkének (1) bekezdése). Több tanári állás egyidejű betöltése megengedett, amennyiben van üres álláshely és az általános jogszabályi rendelkezéseket, valamint az órarendek átfedésére, a maximális heti óraszámra és az ezen idő túllépése esetén a pihenőidőre vonatkozó rendelkezéseket tiszteletben tartják (a 153/2017. sz. kerettörvény 29. cikke és a 2018. évi végrehajtási szabályok 6. cikke, amely az óraalapú díjazás rendszerében történő besorolásra vonatkozik).
8.        A középiskolai, illetve az azt követő (de még nem egyetemi) oktatásban részt vevő tanárok alapmunkaideje heti 18 óra (az 1/2011. sz. törvény 262. cikke (3) bekezdésének c) pontja), és legfeljebb heti 40 óra (napi 8 óra) (e törvény 262. cikkének (1) bekezdése). E 262. cikk az említett törvény „A tanítási idő” című szakaszában szerepel.
9.        A tanárok díjazását határozott idejű munkaszerződés vagy egyidejűleg fennálló több állás esetén a tanítással töltött órák száma alapján számítják ki (az1/2011 sz. törvény 254. cikkének (1) bekezdése; a 153/2017. sz. kerettörvény I. melléklete I. fejezetének B. része 12. cikkének (1) bekezdése és a 2018. évi végrehajtási szabályok 3. cikkének (6) bekezdése).
10.      Az egész tanévben határozott vagy határozatlan idejű, teljes munkaidős szerződéssel foglalkoztatott tanárok 62 munkanap fizetett éves szabadságra jogosultak, amelyet, ha nem vesznek ki, átvihetnek a következő tanévre (az 1/2011 törvény 267. cikkének (1) és (3) bekezdése).(14) Azok, akik a tanév egy részében vagy részmunkaidőben dolgoztak, az adott tanév során ledolgozott időtartam arányában jogosultak éves szabadságra (a 2021. évi végrehajtási szabályok 3. cikkének (2) és (5) bekezdése(15)).
11.      Az éves szabadság idejére a tanárok „közpénzből fizetett személyi állományra alkalmazandó jogszabályi rendelkezések szerint kiszámított, az éves szabadság idejére járó távolléti díjban” részesülnek (a 153/2017. sz. kerettörvény I. melléklete I. fejezete B. részének 11. cikke).
12.      Ezen „éves szabadság idejére járó távoléti díj” kiszámítását illetően, függetlenül attól, hogy a tanárok határozott idejű vagy határozatlan idejű munkaszerződést kötöttek‑e, az előzetes döntéshozatal iránti kérelem semmilyen különös jogszabályi rendelkezést nem említ. A 2021. évi végrehajtási szabályok 5. cikkének (1) bekezdéséből(16) arra lehet következtetni, hogy a határozatlan idejű munkaszerződés esetén a munkaidő alatt fizetett díjazás teljes mértékben fennmarad. Ezért az Európai Bizottsághoz hasonlóan hivatkozni kell a 2003. január 24‑i la Legea nr. 53/2003 privind Codul muncii(17) (a munka törvénykönyvéről szóló 53/2003 törvény)(18) 150. cikkében foglalt, minden munkavállalóra alkalmazandó általános szabályra. E cikk szerint „az éves szabadság idejére a munkavállaló távolléti díjat kap, amely nem lehet alacsonyabb az alapilletménynél, valamint az egyéni munkaszerződésben előírt, erre az időszakra járó állandó jellegű támogatásoknál és jutalmaknál. […] A távolléti díj a szabadság igénybevételének hónapját megelőző utolsó három hónapban fennálló [e] bérjogosultságok […] napi átlagának felel meg, megszorozva a szabadság napjainak számával”.
13.      Ezzel szemben a munkaviszonyok egyidejű fennállása esetén „[a]zok az aktív tanárok, akik az óraalapú díjazás rendszerében is végeznek tevékenységet, kizárólag azon alapálláshely tekintetében jogosultak fizetett éves szabadságra, amelyre egyéni munkaszerződést kötöttek” (a 2021. évi végrehajtási szabályok 5. cikkének (1) bekezdése(19)).
14.      Ezenkívül a közpénzből fizetett alkalmazottak a két havi garantált bruttó nemzeti alapilletményminimum egy tizenketted részének megfelelő összegű étkezési támogatásban részesülnek, amelyet havonta az előző hónap ténylegesen ledogozott munkaidejének arányában, egy bizonyos határig nyújtanak (a 153/2017. sz. kerettörvény 18. cikkének (1) és (2) bekezdése). Az étkezési támogatás és egyéb jutalmak, juttatások és egyéb pótlékok kifizetése nem haladhatja meg az alapilletmény 30%‑át (e törvény 25. cikkének (1) bekezdése).
III. Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
15.      A 2019‑2020‑as tanévtől a 2022–2023‑as tanévig mindegyik érintett munkavállaló óraalapú díjazáson alapuló, határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződést(20) kötött a „Mihai Eminescu” középiskolával az egyes tanévekben a szeptembertől júniusig tartó időszakra. E szerződések egyidejűleg álltak fenn a határozatlan idejű, teljes munkaidős szerződésekkel, amelyeket tanárként vagy helyettes tanárként kötöttek ezzel az intézménnyel, vagy egyikük esetében egy másik intézménnyel.
16.      A kivett éves szabadság idejére járó pénzbeli jogosultságokat(21) és az étkezési támogatást kizárólag az alapmunkaidő díjazásához viszonyítva, vagyis a határozatlan idejű munkaszerződés alapján, a határozott idejű munkaszerződés keretében végzett tevékenység figyelembevétele nélkül határozták meg.
17.      A felperes keresetet indított a Tribunalul Vaslui (Vászló megyei törvényszék, Románia) előtt, amelyben azt kérte, hogy a „Mihai Eminescu” középiskolát kötelezzék arra, hogy az éves szabadság idejére járó távolléti díjat és az étkezési támogatást az óraalapú díjazás rendszerében kapott munkabér alapján (a tényleges munkaidő arányában) számítsa ki és fizesse meg az érintett munkavállalóknak.
18.      2023. március 17‑i ítéletével e bíróság helyt adott e kérelemnek. Először is, azon normatív jellegű közigazgatási aktusok alkalmazásának mellőzése érdekében,(22) amelyek a fizetett éves szabadság kiadását az alapálláshelyre vonatkozó szerződésre korlátozzák, rámutatott arra, hogy a munka törvénykönyve 144. cikkének (1) bekezdése, amely biztosítja a fizetett éves szabadsághoz való jogot, a jogszabályi hierarchiában magasabb szinten áll. A 2003/88 irányelv 7. cikkének és a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló keretmegállapodás hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó 4. szakaszának a Bíróság által értelmezett együttes alkalmazására is támaszkodott annak megállapítása érdekében, hogy a fizetett éves szabadság megadását tiltó nemzeti szabályozás összeegyeztethetetlen e rendelkezésekkel.
19.      Másodszor, ami a tényleges munkaidő arányában követelt étkezési támogatást illeti, az említett bíróság a kifizetés elrendelése érdekében megállapította, hogy az alkalmazandó szabályozás(23) semmilyen különbséget nem tesz a szerződés jellegét illetően.
20.      A „Mihai Eminescu” középiskola fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Curtea de Apel Iaşihoz (jászvásári ítélőtábla, Románia), amely a kérdést előterjesztő bíróság, és azt az éves szabadság idejére járó távolléti díjra korlátozta.
21.      Az oktatási intézmény arra hivatkozik, hogy a határozott idejű munkaszerződésben alkalmazott tanár alapilletményét használják az üres vagy fenntartott tanári állásokhoz kapcsolódó órabér kiszámításához, és hogy az óradíjban fizetett oktatási tevékenység gyakorlását az alapszerződéshez képest kiegészítő aktusnak kell tekinteni. Úgy véli, hogy a jogszabályi rendelkezésekből kitűnik, hogy a román jogalkotó úgy ítélte meg, hogy az éves szabadság idejére járó távolléti díjat csak az alapmunkaidő, azaz a határozatlan idejű munkaszerződéshez kapcsolódó munkaidő után kell nyújtani.
22.      Ezenkívül azt állítja, hogy az érintett munkavállalók az alapálláshely után a két havi garantált nemzeti alapilletményminimum bruttó összegének egy tizenketted részének megfelelő összegű étkezési támogatásban részesülnek. Ennélfogva az, hogy az elsőfokú bíróság az óraalapú díjazás rendszerében végzett tevékenység után étkezési támogatást ítél meg, az alapbér összege 30%‑ának megfelelő – a 153/2017. sz. kerettörvény 18. cikkében említett 25. cikke által előírt – felső határ túllépését eredményezi.
23.      A kérdést előterjesztő bíróság szerint először is nem merül fel kétség azzal kapcsolatban, hogy az éves szabadság kifizetésére vonatkozó szabályozás eltérő bánásmódot eredményez a munkavállalók között az egyidejűleg több állást betöltő munkavállalók hátrányára, amely abból ered, hogy a fizetett éves szabadság alatt ez utóbbiak számára kifizetett távolléti díjat kizárólag az alapálláshellyel összefüggésben kapott munkabér alapján számítják ki, anélkül hogy figyelembe vennék a határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződés alapján végzett munkából származó jövedelmet. A bíróság pontosítja azonban, hogy a nemzeti bíróságok egy része és a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság, Románia) úgy véli, hogy ez az egyenlőtlen bánásmód nem minősül hátrányosan megkülönböztető bánásmódnak. Emlékeztet arra, hogy az alkotmánybíróság úgy ítélte meg,(24) hogy az éves szabadság idejére járó távolléti díj kiszámítási módjának – amely hátrányos megkülönböztetés nélkül alkalmazandó valamennyi munkavállalóra – a közalkalmazottak egyidejű munkaszerződései esetén történő meghatározása a jogalkotó kizárólagos hatáskörébe tartozik, és nem képezheti alkotmányossági kérdés tárgyát mindaddig, amíg a jogalkotó elismeri a fizetett szabadsághoz való jogot. A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy ez az elemzés összeegyeztethető‑e az uniós joggal.
24.      Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság először is kifejti, hogy az étkezési támogatás olyan pénzösszeg, amely hozzáadódik a bérjogosultságokhoz. E támogatás összege változó, és a garantált nemzeti alapilletményminimum bruttó összegéhez van kötve, legfeljebb a referenciaelem kétszeresének egy tizenketted részére korlátozódik, amelyet a teljes munkaidőre vonatkozóan kell kiszámítani Ezt követően a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy úgy tűnik, hogy az étkezési támogatáshoz való jog elválaszthatatlanul kapcsolódik a Bíróság ítélkezési gyakorlatában meghatározott foglalkoztatási feltételekhez,(25) mivel a jogszabályok e támogatást a munkaviszonyból származó havi jövedelem kategóriájába sorolják, és adófizetési, illetve járulékfizetési kötelezettség alá tartozik. A kérdést előterjesztő bíróság az uniós jog alapján – csakúgy, mint a fizetett szabadság idejére járó távolléti díj kiszámítása tekintetében – arra keresi a választ, hogy az egyidejűleg fennálló munkaviszonyok esetén a tanár eltérő bánásmódban részesült‑e amiatt, hogy kizárólag a határozatlan idejű, teljes munkaidős munkaszerződés alapján végzett és nem pedig a határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződés alapján, óraalapú díjazás rendszerében végzett tevékenysége után részesül étkezési támogatásban.
25.      A kérdést előterjesztő bíróság végül hozzáteszi, hogy ezt az eltérő bánásmódot kizárólag az a jogszabályi korlát igazolja, amely előírja, hogy teljes munkaidőben történő munkavégzés esetén az étkezési támogatás maximális összege nem léphető túl, még akkor sem, ha a tanár a törvényes havi munkaidőn túl, két különböző szerződés alapján dolgozik. A kérdést előterjesztő bíróság azon az állásponton van, hogy ezt a gazdasági előnyt nem ismerik el az éves szabadság idejére járó távolléti díj kiszámítása során, mivel azt kizárólag a tényleges munkaidő arányában nyújtják.
26.      E tekintetben e bíróság a 2015. november 11‑i Greenfield ítéletre(26) támaszkodik annak alátámasztása érdekében, hogy amennyiben úgy kell tekinteni, hogy az étkezési támogatás a tanárnak a határozott idejű, részmunkaidős szerződés alapján járó rendes díjazásának részét képezi, e támogatást a fizetett éves szabadsághoz kapcsolódó pénzbeli jogosultságok meghatározásakor is figyelembe kell venni.
27.      E körülmények között a Curtea de Apel Iai (jászvásári ítélőtábla, Románia) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a 2003/88 irányelv 7. cikkének (1) bekezdését, a [Charta] 31. cikkének (2) bekezdését, […] a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját és […] a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely előírja, hogy az iskolai oktatás ágazatában ugyanazon munkavállaló munkaszerződéseinek – nevezetesen egy határozatlan idejű, teljes munkaidős szerződés az alapálláshelyre vonatkozóan és egy határozott idejű, részmunkaidős szerződés, azaz óraalapú díjazás kikötésével kötött szerződés – egyidejű fennállása esetén a munkavállaló csak az alapálláshelyre vonatkozóan jogosult a fizetett szabadság idejére járó távolléti díjra?
2)      Úgy kell‑e értelmezni […] a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját, […] a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját és a 2003/88 irányelv 7. cikkének (1) bekezdését, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás és gyakorlat, amely az iskolai tanárok munkaszerződéseinek – nevezetesen egy határozatlan idejű, teljes munkaidős szerződés az alapálláshelyre vonatkozóan és egy határozott idejű, részmunkaidős szerződés, azaz óraalapú díjazás kikötésével kötött szerződés – egyidejű fennállása esetén megakadályozza, hogy a határozott idejű, részmunkaidős szerződés alapján ténylegesen ledolgozott munkaidővel arányos étkezési támogatást biztosítsanak, és hogy ezt a támogatást az éves szabadság idejére járó távolléti díj összegének meghatározásakor figyelembe vegyék?”
28.      Írásbeli észrevételeket a román kormány és a Bizottság nyújtott be.
29.      2024. december 10‑én a Bíróság úgy határozott, hogy a jelen ügyet a hatodik tanács elé utalja, és az ügyben indítvány segítsége nélkül határoz.
30.      A hatodik tanács által a Bíróság eljárási szabályzata 60. cikkének (3) bekezdése alapján benyújtott kérelemre a Bíróság 2025. október 28‑án úgy határozott, hogy az említett ügyet az első tanács elé utalja, és előírja az indítvány ismertetését.(27)
IV.    Elemzés
A.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
31.      A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a 2003/88 irányelv 7. cikkének (1) bekezdését, a Charta 31. cikkének (2) bekezdését és a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely előírja, hogy az iskolai oktatás ágazatában ugyanazon munkavállaló munkaszerződéseinek – nevezetesen egy határozatlan idejű, teljes munkaidős szerződés az alapálláshelyre vonatkozóan és egy határozott idejű, részmunkaidős szerződés, azaz óraalapú díjazás kikötésével kötött szerződés – egyidejű fennállása esetén azt a távolléti díjat, amelyre e munkavállaló a fizetett éves szabadság címén jogosult, a határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződés alapján kapott díjazás figyelembevétele nélkül kell kiszámítani.
32.      A határozatlan idejű munkaszerződéssel dolgozó tanárok által kötött több munkaszerződés kérdése sajátos kontextusba illeszkedik. Először is arról van szó, hogy a tanév során kivételesen megüresedett álláshelyeket határozott idejű munkaszerződésekkel töltik be, amelyre a határozatlan idejű munkaszerződés alapján fennálló heti 18 órás alapmunkaidő ad lehetőséget, amely a határozott idejű munkaszerződésekkel növelhető, miközben a szóban forgó szerződések számától függetlenül a munkavállaló továbbra is 62 nap éves szabadságot vehet igénybe az iskolai szünetekben.
33.      Továbbá, amint arra a kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet, „[m]inden részmunkaidős szerződés tartalmazott egy »Szabadság« című 1. fejezetet, amely kimondta, hogy »a munka törvénykönyve rendelkezéseinek megfelelően […] a szabadságot kizárólag az alapmunkaidőre lehet megadni«”.
34.      Végül a tanárok fizetett éves szabadság címén járó távolléti díjának kizárólag a határozatlan idejű munkaszerződést figyelembe vevő kiszámítása a szóban forgó tanévek szerint alkalmazandó 2011. vagy 2021. évi végrehajtási szabályokon alapul. E normatív jellegű közigazgatási aktusokat, amelyek eltérnek az általános munkajogtól,(28) a közalkalmazottként dolgozó tanárok tevékenységét kizárólag határozott idejű munkaszerződések és határozatlan idejű munkaszerződések egyidejű fennállása esetén(29) szabályozó különös törvények(30) alapján fogadták el.
35.      Mivel a jogvita az iskolai oktatási ágazatban a munkavállaló 62 munkanapos fizetett éves szabadsága címén járó távolléti díjra vonatkozik, és mivel a tanórák határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződés alapján történő kifizetése ki van zárva annak kiszámításából, a szerződések egyidejű fennállása esetén a szóban forgó különös román szabályozás uniós joggal való összeegyeztethetőségének vizsgálatát két olyan elvre tekintettel kell elvégezni, amelyek közül az egyiket a 2003/88 irányelv, a másikat pedig a 97/81 irányelv és az 1999/70 irányelv, illetve a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontja konkretizálja.
1.      A fizetett éves szabadsághoz való jogról
36.      Emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy a fizetett éves szabadsághoz való jog az uniós szociális jog alapvető elve, amelyet a 2003/88 irányelv 7. cikke rögzít és konkretizál, és amelyet időközben a Charta 31. cikkének (2) bekezdése kifejezetten alapvető jogként írt elő, amelytől csak a Charta 52. cikkének (1) bekezdésében előírt szigorú feltételek tiszteletben tartása mellett lehet eltérni.(31)
37.      Másrészt ez az alapvető jog magában foglalja a bér kifizetéséhez való jogot is, valamint a „fizetett” éves szabadsághoz való e jog lényegéhez tartozó jogként annak a jogát is, hogy a munkaviszony megszűnésekor ki nem vett éves szabadságért pénzbeli megváltást nyújtsanak.(32)
38.      A Bíróság azt is egyértelművé tette, hogy:
–        „a 2003/88 irányelv az éves szabadsághoz való jogot és a szabadságra járó bér kifizetéséhez való jogot egy egységes jog két alkotórészének tekinti”;(33)
–        az ezen irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében szereplő „fizetett éves szabadság” kifejezés azt jelenti, hogy az ezen irányelv értelmében vett „éves szabadság” időtartamára a munkabért továbbra is folyósítani kell,(34) és
–        más szavakkal, hogy a munkavállalónak erre a pihenőidőre meg kell kapnia a rendes munkabérét.(35)
39.      E tekintetben a Bíróság pontosította, hogy „ha a munkaszerződésből eredő kötelezettségek megkövetelik a munkavállalótól, hogy jelentős mértékben előre látható és rendszeres jelleggel teljesítsen túlórákat, amelyek díjazása a munkavállaló által a szakmai tevékenységének végzése alapján kapott teljes munkabér jelentős elemét képezi, az e túlórákért kapott díjazást bele kell foglalni a 2003/88 irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében előírt fizetett éves szabadság címén járó rendes munkabérbe”.(36)
40.      Meg kell tehát állapítani, hogy:
–        az éves szabadságra szóló fizetés megfizetésére vonatkozó követelménynek az a célja, hogy a munkavállalót az említett szabadság idején olyan helyzetbe hozza, amely a munkabér tekintetében összehasonlítható a munkavégzéssel töltött időszakokkal,(37) és
–        a 2003/88 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése értelmében a munkáltató ezt a munkabért csak az e rendelkezésben előírt minimális éves szabadság időtartamára köteles nyújtani.(38)
41.      Így „a fizetett éves szabadsághoz való jognak a 2003/88 irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében megkövetelt minimum fölé emelése vagy az összefüggő fizetett éves szabadsághoz való jog megszerzésének lehetősége a munkavállalók számára kedvező intézkedések, amelyek túlmutatnak az e rendelkezésben előírt minimumkövetelményeken, ennélfogva azokra e rendelkezés nem vonatkozik”.(39)
42.      Ezekkel az intézkedésekkel azonban nem lehet ellentételezni az e szabadság címén járó munkabér csökkentésének a munkavállalóra gyakorolt hátrányos következményeit, az ezen 7. cikk (1) bekezdése szerinti fizetett éves szabadsághoz való jog megkérdőjelezése nélkül, amelynek szerves részét képezi a munkavállaló azon joga, hogy szabad‑ és pihenőideje alatt olyan gazdasági feltételeket élvezzen, amelyek a munkavégzésére vonatkozó gazdasági feltételekkel összehasonlíthatóak.(40)
43.      Végül a Bíróság már megállapította, hogy ha a 2003/88 irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében előírt fizetett éves szabadsághoz való jog címén fizetett munkabér a munkavállaló által a rendes munkavégzési időszakokban kapott rendes munkabérnél alacsonyabb, az a munkavállalót arra ösztönözheti, hogy ne vegye ki a fizetett éves szabadságát, legalábbis az ilyen munkavégzési időszakok alatt, mivel ez ezen időszakokban a munkabérének csökkenését eredményezheti.(41)
44.      Közbenső következtetésként a Bíróság ítélkezési gyakorlatából azt a következtetést vonom le, hogy a munkaviszonyok egyidejű fennállása esetén a tanárokra alkalmazandó nemzeti jog – a 2003/88 irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében előírt minimális négyhetes időszak tekintetében – nem zárhatja ki a fizetett éves szabadság címén járó távolléti díj kiszámításából a határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződés alapján ledolgozott órákat,(42) és nem alapulhat azon, hogy a fizetett éves szabadsághoz való jogot a kizárás igazolása céljából a megkövetelt minimumnál tovább biztosítja.(43)
45.      Konkrétan, a munkavállalóknak a 2003/88 irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében előírt minimális fizetett éves szabadság címén kifizetett távolléti díj összege nem lehet alacsonyabb, mint a munkavállalók által a tényleges munkavégzéssel töltött időszakok alatt kapott rendes díjazás átlaga.
46.      Ezenkívül az a tény, hogy a határozatlan idejű munkaszerződés alapján alkalmazott munkavállalót a munkáltatójához határozott idejű munkaszerződés is köti, nem befolyásolja a 2003/88 irányelv 7. cikkének alkalmazását. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a határozott idejű munkaszerződés lejártát követően ahhoz, hogy a pénzbeli megváltáshoz való jog megnyíljon, ezen irányelv 7. cikkének (2) bekezdése semmilyen egyéb feltételt nem támaszt az azon tényekhez kapcsolódó feltételen kívül, hogy egyrészt a munkaviszony megszűnt, másrészt a munkavállaló nem vette ki az összes, őt e munkaviszony megszűnésekor megillető éves szabadságot.(44)
47.      Következésképpen a határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződésben ledolgozott óráknak a fizetett éves szabadság címén járó távolléti díj kiszámításából való kizárása felveti a kérdést, hogy a keretmegállapodások alkalmazhatók‑e a szóban forgóhoz hasonló szerződések egyidejű fennállásának eseteire.
2.      A határozott idejű munkaszerződés és a határozatlan idejű munkaszerződés egyidejű fennállása esetén a tanár fizetett éves szabadsága címén járó távolléti díj kiszámítása során alkalmazott eltérő bánásmódról
48.      A keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontja tiltja, hogy a foglalkoztatási feltételek szempontjából kedvezőtlenebb bánásmódban részesüljenek a határozott időre vagy részmunkaidőben foglalkoztatottak, mint a velük összehasonlítható helyzetben lévő, határozatlan időre vagy teljes munkaidőben foglalkoztatottak, csupán azért, mert határozott ideig vagy részmunkaidőben dolgoznak, kivéve, ha az eltérő bánásmód objektív okokkal igazolható.
49.      A hátrányos megkülönböztetés e tilalma csupán az egyenlőség általános elvének – az uniós jog egyik alapvető elvének – sajátos kifejezése.(45)
50.      Mivel a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló keretmegállapodás 4. szakasza 1. és 2. pontjának, valamint a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás 4. szakasza 1. és 2. pontjának szövege lényegében azonos, meg kell állapítani, hogy az e rendelkezések egyikével kapcsolatban kifejtett megfontolások mutatis mutandis érvényesek a másikra is.(46)
51.      A Bíróság már állást foglalt a 2003/88 irányelv 7. cikkében konkretizált elvek együttes alkalmazásáról, valamint a részmunkaidőben, illetve a teljes munkaidőben/a határozott idejű munkaszerződés és a határozatlan idejű munkaszerződés alapján foglalkoztatott munkavállalók közötti hátrányos megkülönböztetésnek a keretmegállapodások 4. szakaszában foglalt tilalmáról.(47)
52.      A Bíróság azt is megállapította, hogy a részmunkaidős foglalkoztatás esetén az uniós joggal nem ellentétes a fizetett éves szabadságnak – a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló keretmegállapodás 4. szakasza 2. pontjában említett – pro rata temporis elv alapján történő számítása.(48) A Bíróság azt is kimondta, hogy ezt a szakaszt és a 2003/88 irányelv 7. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a fizetett éves szabadságra való jogosultságot azonos elvek szerint kell kiszámítani, legyen szó akár a munkaviszony megszűnése esetén járó, az igénybe nem vett fizetett éves szabadságért járó pénzbeli megváltásról, akár a munkaviszony fenntartása esetén a fizetett éves szabadságra való jogosultság fennmaradó részének a meghatározásáról.(49)
53.      Következésképpen az alapügy sajátos összefüggésében a megvizsgálandó konkrét kérdés a helyzetek összehasonlíthatósága abban az esetben, ha a munkavállaló egyidejűleg – különösen ugyanazon munkáltatóval – határozatlan idejű, teljes munkaidős és határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződéseket kötött.
54.      E tekintetben a román kormány azon az állásponton van, hogy a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontja tárgyi hatályánál fogva nem alkalmazható, mivel „a szóban forgó rendelkezések szó szerinti szövegén, alkalmazási körén és tárgyán túlterjeszkedik annak megállapítása, hogy a 97/81 és az 1999/70 irányelv hivatkozott rendelkezései alkalmazandók azon munkavállalóra, aki egyidejűleg egy alapmunkaidőre vonatkozó, határozatlan idejű munkaszerződést és egy részmunkaidős, határozott idejű, óraalapú díjazáson alapuló munkaszerződést kötött, és akinek helyzete összehasonlítható az alapmunkaidőre vonatkozóan kizárólag egy határozatlan idejű szerződést kötött munkavállaló helyzetével”.
55.      Előzetesen meg kell határozni, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetek mind a 97/81 irányelv, mind az 1999/70 irányelv, valamint a keretmegállapodások személyi és tárgyi hatálya alá tartoznak‑e.
a)      A személyi hatályról
56.      Emlékeztetni kell arra, hogy a keretmegállapodások 2. szakaszának 1. pontja értelmében a keretmegállapodások azokra a részmunkaidőben vagy határozott időre foglalkoztatott munkavállalókra vonatkoznak, akik a törvény, kollektív szerződés vagy a tagállamokban kialakult gyakorlat szerint munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkeznek.
57.      A Bíróság kimondta, hogy az 1999/70 irányelvet és a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodást valamennyi olyan munkavállalóra alkalmazni kell, aki díjazás ellenében végez munkát az őt a munkáltatójához kötő, határozott idejű munkaviszony keretében, legyen szó akár közigazgatási, akár egyéb állami szervekről.(50)
58.      A jelen ügyben nem vitatott, hogy valamennyi érintett munkavállaló a keretmegállapodások 3. szakaszának 1. pontjával összefüggésben értelmezett 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett „határozott időre foglalkoztatott munkavállaló” és „részmunkaidőben foglalkoztatott munkavállaló” fogalmába, következésképpen pedig e rendelkezések hatálya alá tartozik.
59.      Az alapügy körülményeire tekintettel a következő kérdések merülnek fel: alkalmazandó‑e a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontja munkaviszonyok egyidejű fennállása esetén? Meg kell‑e különböztetni az ugyanazon munkáltatónál fennálló több munkaviszony esetét a különböző munkáltatóknál fennálló több munkaviszony esetétől?
60.      Emlékeztetek arra, hogy az alapügyben az egyik tanár csak egy határozott idejű munkaszerződés révén áll kapcsolatban a „Mihai Eminescu” középiskolával. A tanárnő egy másik oktatási intézménnyel kötött határozatlan idejű munkaszerződést.(51)
61.      Először is megjegyzem, hogy a munkaviszonyok egyidejű fennállását nem úgy kell érteni, mint amely a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás 2. szakasza 2. pontjának megfelelően kizárható ezen keretmegállapodás hatálya alól, és hogy azt – a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló keretmegállapodás 2. szakaszának 2. pontjában előírt eljárásoknak és feltételeknek megfelelően – nem zárták ki az alkalmi munkát végző, részmunkaidőben foglalkoztatott munkavállalók tekintetében.(52)
62.      Másodszor megjegyzem, hogy a Bíróság kimondta, hogy:
–        a keretmegállapodások által követett célokra tekintettel(53) azok 4. szakaszát úgy kell értelmezni, hogy azok az uniós szociális jog olyan elvét fejezik ki, amelyet nem lehet megszorítóan értelmezni.(54)
–        a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás 4. szakasza 1. pontjának célja a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének a határozott időre foglalkoztatott munkavállalókra történő alkalmazása annak megakadályozása érdekében, hogy az ilyen jellegű munkaviszonyt a munkáltató arra használja, hogy e munkavállalókat megfossza a határozatlan időre alkalmazott munkavállalók számára elismert jogoktól.(55)
63.      Következésképpen a keretmegállapodások 4. szakasza 1. pontjának olyan értelmezése, amely a szerződések egyidejű fennállásán alapuló olyan különbségtételt vezet be, amelyre e kikötések szövege nem utal, az említett szakaszok szövegével és összefüggéseivel, valamint céljával ellentétben szűkítené az érintett munkavállalók számára a hátrányos megkülönböztetéssel szemben biztosított védelem terjedelmét.
64.      E tekintetben megjegyzem, hogy ezeket az indokokat a Bíróság a Rosado Santana ítéletben figyelembe vette, amikor megállapította, hogy a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás hatálya alá tartoznak azok a határozatlan időre foglalkoztatott munkavállaló is, akik közül néhányan a múltban határozott időre foglalkoztatott munkavállalóként végezte munkáját. Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben a felperes hivatásos köztisztviselőként lényegében azt az eltérő bánásmódot kifogásolta, amelyben a szolgálati időnek és a megszerzett szakmai tapasztalatnak egy belső kiválasztási eljárás keretében való figyelembevétele kapcsán részesült, azzal az indokkal, hogy az ideiglenes köztisztviselőként eltöltött szolgálati időt nem vették figyelembe.(56)
65.      E körülmények között a Rosado Santana ítélettel való analógia útján történő értelmezést javaslom a Bíróságnak, megállapítva, hogy a jelen ügyben a határozatlan idejű szerződések és a határozott idejű szerződések egyidejű fennállásának következményeit szintén le kell vonni annak érdekében, hogy a fizetett éves szabadság címén járó távolléti díj kiszámításakor a két szerződéstípus szerinti díjazás összességét vegyék figyelembe.
66.      Úgy vélem tehát, hogy az a tény, hogy a szerződéseket a munkavállaló és ugyanazon munkáltató között kötötték, nincs hatással a keretmegállapodások alkalmazhatóságának e szakaszban történő elemzésére. Ugyanakkor a helyzetek összehasonlíthatósága szempontjából újra meg kell vizsgálni azt a kérdést, hogy milyen hatással jár, ha több munkáltatóról van szó.
67.      Következésképpen emlékeztetni kell arra, hogy mit takar a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett „foglalkoztatási feltételek” fogalma.
b)      A tárgyi hatályról: a „foglalkoztatási feltételek”
68.      A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az EUMSZ 157. cikk (2) bekezdése szerinti „díjazás” a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett „foglalkoztatási feltételek” részét képezi.(57)
69.      A „díjazás” fogalmát az EUMSZ 157. cikk (2) bekezdése úgy határozza meg, mint „a rendes alap‑ vagy minimálbér, illetve illetmény, valamint minden egyéb olyan juttatás, amelyet a munkavállaló a munkáltatójától közvetlenül vagy közvetve, készpénzben vagy természetben a munkaviszonyára tekintettel kap”. Amint az az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, e fogalmat tágan kell értelmezni, és az magában foglalja többek között valamennyi, a munkáltató által a munkavállalónak a munkaviszonyára tekintettel – akár közvetetten – készpénzben vagy természetben fizetett vagy a jövőben fizetendő juttatást, akár jogszabályi rendelkezés alapján, vagy önkéntes alapon.(58)
70.      A Bíróság megállapította, hogy a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás 4. szakasza 1. pontjának értelmében vett „foglalkoztatási feltételek” közé tartoznak a díjazás alkotóelemei, ezen elemek szintje, a fizetett éves szabadsághoz való jog, valamint a munkaviszonytól függő, öregségi nyugdíjra vonatkozó feltételek.(59)
71.      Mivel az alapügyben vitatott helyzetek véleményem szerint a keretmegállapodások személyi és tárgyi hatálya alá tartoznak, most azt kell megvizsgálni, hogy a szóban forgó román szabályozás a határozatlan idejű, teljes munkaidős munkaszerződések és a határozott idejű, részmunkaidős szerződések egyidejű fennállása esetén a fizetett éves szabadság címén járó távolléti díj kiszámítását illetően olyan eltérő bánásmódhoz vezet‑e, amely a határozott időre alkalmazott, részmunkaidőben foglalkoztatott munkavállalókkal szemben a velük összehasonlítható, határozatlan időre alkalmazott, teljes munkaidőben foglalkoztatott munkavállalókhoz képest kedvezőtlenebb bánásmódot jelent.
c)      A helyzetek összehasonlíthatóságáról a munkaviszonyok egyidejű fennállása esetén
72.      A keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontja úgy rendelkezik, hogy a foglalkoztatási feltételek szempontjából a részmunkaidőben/határozott időre foglalkoztatottak nem részesülhetnek kedvezőtlenebb bánásmódban, mint a velük összehasonlítható, teljes munkaidőben/ határozatlan időre foglalkoztatottak, csupán azért, mert részmunkaidőben/határozott ideig dolgoznak, kivéve, ha az eltérő bánásmód objektív okokkal igazolható.
73.      Emlékeztetek egyrészt arra, hogy az „összehasonlítható, teljes munkaidőben foglalkoztatott munkavállaló” és az „összehasonlítható, határozatlan időre alkalmazott munkavállaló” kifejezéseket a keretmegállapodások 3. szakaszának 2. pontja határozza meg.
74.      Másrészt az állandó ítélkezési gyakorlat szerint annak értékelésekor, hogy az érintettek a keretmegállapodások értelmében vett azonos vagy hasonló munkát végeznek‑e, e keretmegállapodások 3. szakasza 2. pontjának és 4. szakasza 1. pontjának megfelelően azt kell vizsgálni, hogy bizonyos tényezők – mint például a munka jellege, a képesítési feltételek és a munkafeltételek – összessége alapján lehet‑e úgy tekinteni, hogy e személyek összehasonlítható helyzetben vannak. Ha bizonyítást nyert, hogy a részmunkaidőben/határozott időre alkalmazott munkavállalók foglalkoztatásuk során ugyanazon feladatokat látták el, mint az ugyanazon munkáltató által teljes munkaidőben/határozatlan időre foglalkoztatott munkavállalók, vagy ugyanazon álláshelyeket töltöttek be, mint ők, főszabály szerint e két munkavállalói kategória helyzetét összehasonlíthatónak kell tekinteni.(60)
75.      A határozott idejű vagy részmunkaidős foglalkoztatás egyidejű fennállása esetén ugyanezek az elvek alkalmazandók. Véleményem szerint ugyanez a helyzet akkor is, ha – mint a jelen ügyben is – határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződésekről van szó. Ezen szerződések mindegyike esetében – keretmegállapodásonként, vagyis az egyes keretmegállapodásokat külön‑külön figyelembe véve – lehetséges az összehasonlítás olyan munkavállalóval, akit akár határozatlan idejű munkaszerződéssel, akár teljes munkaidős szerződéssel foglalkoztatnak.
76.      Így, ha a munkavállaló különböző munkáltatókkal kötött határozatlan idejű munkaszerződést és határozott idejű munkaszerződést, helyzete összehasonlítható az egyes érintett intézmény munkavállalójának helyzetével. A jelen ügyben ez a helyzet azon tanár esetében, aki határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződést kötött a „Mihai Eminescu” középiskolával és egy határozatlan idejű, teljes munkaidős munkaszerződést egy másik intézménnyel.(61)
77.      Az a tény, hogy egy munkavállaló ugyanazzal a munkáltatóval egy határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződést és egy határozatlan idejű, teljes munkaidős munkaszerződést kötött, véleményem szerint nem zárhatja ki az ilyen összehasonlíthatóságot több okból sem.
78.      Először is, az összehasonlítás elvégezhető az e munkáltató által határozatlan időre vagy teljes munkaidőben foglalkoztatott munkavállalók csoportjával, a Bíróság által meghatározott tényezők összessége alapján.
79.      Másodszor, a fizetett éves szabadsághoz való jog vizsgálatát szerződésenként, nem pedig munkavállalónként kell elvégezni. E jog kiszámításának és biztosításának módja miatt az elemzésnek szükségszerűen különböznie kell a Bíróság által a 2003/88 irányelv 3. cikkének alkalmazása esetére elfogadott elemzéstől, amely cikk biztosítja a legalább 11 összefüggő órából álló napi pihenőidőhöz való jogot.(62)
80.      Harmadszor, tiszteletben kell tartani a Bíróság ítélkezési gyakorlatából eredő, a munkavállaló számára kedvező értelmezési elveket.(63)
81.      A jelen ügyben még inkább a szerződésen alapuló vizsgálatot igazoló érv fogadható el, tekintettel arra, hogy – mivel nem lehet meghosszabbítani a tanárok fizetett éves szabadságának időtartamát, mert az már szerepel a határozatlan idejű munkaszerződés munkaidejében – a határozott idejű munkaszerződés lejártakor az egyetlen megoldás a 2003/88 irányelv 7. cikkének (2) bekezdésében előírt pénzbeli megváltás kifizetése, vagy ezzel egyenértékű módon a határozatlan idejű munkaszerződés vagy a határozott idejű munkaszerződés teljesítése során a fizetett éves szabadság időtartama alatt kapott távolléti díjak összevonása.(64)
82.      Ezenkívül figyelembe lehet venni azt a tényt, hogy a határozott idejű munkaszerződések keretében a tanárok üres tanári álláshelyeket(65) töltöttek be.(66)
83.      E körülmények között úgy vélem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság helyesen mutat rá arra, hogy az érintett munkavállalókkal szembeni egyetlen eltérő bánásmód az őket a munkáltatójukhoz kötő munkaviszony ideiglenes és részleges jellegéből ered. Ahhoz, hogy az ilyen eltérő bánásmód tiltott hátrányos megkülönböztetésnek minősüljön, az szükséges, hogy azt ne igazolják objektív okok.
d)      Az igazolásról
84.      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az „objektív okoknak” a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett fogalma nem értelmezhető úgy, mint amely lehetővé teszi a határozott időre alkalmazott és a határozatlan időre alkalmazott, valamint a részmunkaidőben foglalkoztatott és a teljes munkaidőben foglalkoztatott munkavállalók közötti eltérő bánásmódnak azon az alapon történő igazolását, hogy ezt az eltérő bánásmódot törvényhez vagy kollektív szerződéshez hasonló, általános és absztrakt nemzeti norma írja elő.(67)
85.      Éppen ellenkezőleg, ez a fogalom a szintén állandó ítélkezési gyakorlat szerint azt követeli meg, hogy ezt az egyenlőtlen bánásmódot a szóban forgó foglalkoztatási feltételt jellemző, pontosan meghatározott és konkrét tényezők megléte igazolja, abban az egyedi kontextusban, amelyben az felmerül, objektív és átlátható szempontokon alapulva, annak megvizsgálása érdekében, hogy ezen egyenlőtlenség valós igényeknek felel‑e meg, alkalmas‑e a kitűzött cél elérésére, és ahhoz szükséges‑e. Az említett tényezők eredhetnek például azon feladatok különös jellegéből vagy sajátos jellemzőiből, amelyek ellátására a határozott idejű vagy a részmunkaidős szerződéseket megkötötték, illetve – adott esetben – a valamely tagállam által elérni kívánt jogszerű szociálpolitikai célból.(68)
86.      A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy „[a] nemzeti jogszabály sem kifejezetten, sem hallgatólagosan nem állapítja meg az elérni kívánt jogszerű célt, és nem határozza meg a bevezetett szabályozási eszközök arányosságát sem”. A román kormány – egyes olyan bíróságokhoz hasonlóan, amelyek ítélkezési gyakorlatára az előzetes döntéshozatalra utaló határozat hivatkozik – arra hivatkozik, hogy a határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződéseket annak érdekében kötik, hogy tanárhiány esetén biztosítsák az oktatási tevékenység folyamatosságát, és tiszteletben tartsák a tanulók oktatáshoz való jogát. Mindazonáltal a betöltendő állásra vonatkozó ezen objektív követelmény, amelynek teljesítése – tekintettel a tagállamokat megillető mérlegelési mozgástérre – a közigazgatási szervek feladata, nem igazolhatja a szóban forgó, kizárólag a munkaviszony határozott idejének, a részmunkaidős foglalkoztatásnak a kritériumán alapuló eltérő bánásmódot.
87.      Következésképpen megállapítom, hogy a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontja alapján nem megengedett a határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződések alapján fizetett díjazásnak a fizetett éves szabadság címén járó távolléti díj kiszámításából való kizárása.
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
88.      A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a 2003/88 irányelv 7. cikkének (1) bekezdését és a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás és gyakorlat, amely az iskolai tanárok munkaszerződéseinek – nevezetesen egy határozatlan idejű, teljes munkaidős szerződés az alapálláshelyre vonatkozóan és egy határozott idejű, részmunkaidős szerződés, azaz óraalapú díjazás kikötésével kötött szerződés – egyidejű fennállása esetén kizárja, hogy a határozott idejű, részmunkaidős szerződés alapján ténylegesen ledolgozott munkaidővel arányos étkezési támogatást biztosítsanak, és hogy ezt a támogatást az éves szabadság idejére járó távolléti díj összegének meghatározásakor figyelembe vegyék.
89.      Elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy az első fokon eljáró Tribunalul Vaslui (Vászló megyei törvényszék) helyt adott az érintett munkavállalók arra irányuló kérelmének, hogy a „Mihai Eminescu” középiskola az óraalapú díjazás rendszerében kapott munkabér alapján, a ténylegesen ledolgozott munkaidővel arányos étkeztetési támogatást fizessen az egyéni munkaszerződések megszüntetésének időpontjáig. A kérdést előterjesztő bíróság pontosította, hogy az ezen iskola által benyújtott fellebbezés nem vonatkozik erre a határozatra.
90.      Úgy értelmezem tehát az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés utolsó részét, hogy az a fizetett éves szabadság alatt kifizetett távolléti díj kiszámításának alapjára vonatkozó első kérdés folytatása.
91.      E körülmények között e kérdés releváns voltát vélelmezni kell. Mivel az uniós jog értelmezésére vonatkozik, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni.(69)
92.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés tehát a 153/2017. sz. kerettörvény 18. cikkére hivatkozik, ahogyan azt a jelen ügyben a „Mihai Eminescu” középiskola alkalmazta.
93.      Emlékeztetek arra, hogy e rendelkezés lényegében azt írja elő, hogy a két havi garantált nemzeti alapilletményminimum bruttó összegének egy tizenketted részének megfelelő összegű étkezési támogatást az előző hónap tényleges ledolgozott munkaidejével arányosan, az e kerettörvény 25. cikkének (1) bekezdésében meghatározott határig, vagyis az alapbér összegének 30%‑áig kell nyújtani. Az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék, Románia) által értelmezett nemzeti jog szerint nem vitatott, hogy e támogatás a havi munkabérek kategóriájába tartozik.
94.      E második kérdés egyrészt a fizetett éves szabadság címén járó távolléti díj meghatározására utal.(70) Lényegében meg kell állapítani, hogy a 2003/88 irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében szereplő „fizetett éves szabadság” kifejezés azt jelenti, hogy a munkavállalónak a szokásos feladatok elvégzéséért a szokásos díjazást kell kapnia.
95.      Másrészt, ami a keretmegállapodásoknak a jelen indítvány 58. és 66. pontjában megállapított hatályát illeti, a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett foglalkoztatási feltételekkel kapcsolatban – amelynek meghatározására a jelen indítvány 68–70. pontjában emlékeztettem – meg kell jegyezni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az e szakaszokban említett „foglalkoztatási feltételek” fogalma alá tartoznak többek között a jutalmak és a díjazásnak a munkavállalók foglalkoztatásával összefüggő egyéb elemei.(71)
96.      Így véleményem szerint a kérdést előterjesztő bíróság a Bíróság által adott meghatározásokból helyesen következtet arra, hogy a közpénzből fizetett személyi állomány és munkáltatójuk közötti munkaviszony alapján a személyi állománynak fizetett étkezési támogatás a keretmegállapodások 4. szakasza 1. pontjának hatálya alá tartozik.(72)
97.      Következésképpen a részmunkaidőben foglalkoztatott tanárnak járó étkezési támogatás kiszámítása a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja értelmében objektíve igazolt, az e keretmegállapodás 4. szakaszának 2. pontja értelmében helyénvaló és a támogatás jellegéhez igazított.(73)
98.      A kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor megállapítja, hogy a jelen ügyben a határozatlan idejű, teljes munkaidős munkaszerződést és határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződést kötő tanár a gyakorlatban eltérő és kedvezőtlen jogi bánásmódban részesül, mivel kizárólag a határozatlan idejű munkaszerződés alapján, teljes munkaidőben végzett tevékenység után kap étkezési támogatást.
99.      E tekintetben a Bizottsághoz hasonlóan felhívom a figyelmet a 153/2017. sz. kerettörvény 18. cikkének szövegére. A 2011. és 2021. évi végrehajtási szabályok 5. cikkének (1) bekezdésétől eltérően e 18. cikk nem tartalmaz korlátozást sem a határozott idejű munkaszerződés,(74) sem a munkaviszonyok egyidejű fennállása esetén az étkezési támogatás kifizetését illetően. Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróságnak a „Mihai Eminescu” középiskola gyakorlatára vonatkozó megállapításából és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés szövegéből arra kell következtetni, hogy az „alapilletmény” kifejezés megfelel az „alapálláshely” címén kapott bérnek.(75)
100. E bíróság ugyanis megállapítja, hogy a szóban forgó eltérő bánásmódot kizárólag a határozatlan idejű, teljes munkaidős munkaszerződés alapján kiszámított, a törvény által meghatározott maximális összeg igazolja. Így a „Mihai Eminescu” középiskola nem veszi figyelembe azt a tényt, hogy a munkavállaló a havi munkaidőn túl részmunkaidőben, határozott idejű munkaszerződés keretében is dolgozik. Úgy értelmezem, hogy mivel a határozatlan idejű munkaszerződés alapján a felső határt már elérték, a határozott idejű munkaszerződés, és így a túlórák után automatikusan nem fizetnek támogatást, ami annak megállapításához vezet, hogy a szerződések egyidejű fennállása esetén a részmunkaidőben foglalkoztatott munkavállaló általában hátrányos helyzetbe kerül a teljes munkaidőben foglalkoztatott munkavállalóhoz képest, ugyanúgy, mint a fizetett éves szabadság esetében.
101. Az említett bíróság szerint ez az eltérő bánásmód nem indokolt objektív okokkal a Bíróság ítélkezési gyakorlatának értelmében.(76) Ezenkívül ki kell emelni, hogy az étkezési támogatást a munkavállaló feladatainak elvégzésére fordított időtől függetlenül ítélik meg, és az nem kapcsolódik a ténylegesen felmerült költségekhez.
102. Következésképpen a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontja alapján nem megengedett, hogy a határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződések alapján ne fizessenek étkezési támogatást. Amint azt a Bizottság javasolja, a juttatás összegének felső határát az egyidejűleg fennálló szerződések alapján kell kiszámítani, és nem pedig kizárólag a határozatlan idejű szerződés alapján. A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy több oktatási intézmény esetén meghatározza az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselőt.
103. Mivel e juttatások a tanár rendes díjazásának részét képezik, azokat be kell számítani a fizetett éves szabadság címén járó távolléti díjba.(77)
C.      A keretmegállapodások 4. szakasza 1. pontjának alkalmazhatatlansága esetén: alkalmazható a Charta 20. és 21. cikke?
104. Mivel e kérdést a Gnattai ügyben már tárgyalta a Bíróság, az ismét felvethető, ha a Bíróság úgy ítéli meg, hogy a keretmegállapodások nem alkalmazhatók.
105. Először is emlékeztetni kell arra, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalmának a Charta 21. cikkének (1) bekezdésében előírt elve az egyenlő bánásmód elvének sajátos kifejeződése, amely utóbbi az uniós jog általános elvének minősül, és a Charta 20. cikkében került rögzítésre.(78)
106. Ami a határozott időre alkalmazott munkavállalók és az összehasonlítható helyzetben lévő, határozatlan időre alkalmazott munkavállalók közötti eltérő bánásmódot illeti, ezeket az elveket az 1999/70 irányelv, és különösen az annak mellékletében szereplő keretmegállapodás 4. szakasza hajtotta végre és konkretizálta.(79) Ugyanez vonatkozik a 97/81 irányelvre és az ezen irányelv mellékletét képező keretmegállapodás 4. pontjára is a részmunkaidőben foglalkoztatottak és a teljes munkaidőben foglalkoztatottak közötti eltérő bánásmód tekintetében.(80)
107. Következésképpen, amennyiben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések ilyen eltérő bánásmódra vonatkoznak, azokat kizárólag az említett irányelvekre és a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontjára tekintettel kell megvizsgálni.(81)
108. Másodszor, a 2003/88 irányelv 7. cikke nem alkalmazandó a négyhetes fizetett éves szabadság időtartamán túl.(82)
109. Ennélfogva a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „uniós jog végrehajtása” hiányában az uniós jog által szabályozott területen a Charta 20. és 21. cikke nem alkalmazható.
V.      Végkövetkeztetés
110. A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Curtea de Apel Iaşi (jászvásári ítélőtábla, Románia) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)      A munkaidő‑szervezés egyes szempontjairól szóló, 2003. november 4‑i 2003/88/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 7. cikkének (1) bekezdését és az Európai Unió Alapjogi Chartája 31. cikkének (2) bekezdését, az UNICE, a CEEP és az ESZSZ által a részmunkaidős foglalkoztatásról kötött keretmegállapodásról szóló, 1997. december 15‑i 97/81/EK tanácsi irányelv mellékletében szereplő, a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló, 1997. június 6‑án kötött keretmegállapodás 4. szakaszát, és az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodásról szóló, 1999. június 28‑i 1999/70/EK tanácsi irányelv mellékletében szereplő, a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló, 1999. március 18‑án kötött keretmegállapodás 4. szakaszát
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely előírja, hogy az iskolai oktatás ágazatában ugyanazon munkavállaló munkaszerződéseinek – nevezetesen egy határozatlan idejű, teljes munkaidős szerződés az alapálláshelyre vonatkozóan és egy határozott idejű, részmunkaidős szerződés, azaz óraalapú díjazás kikötésével kötött szerződés – egyidejű fennállása esetén azt a távolléti díjat, amelyre e munkavállaló a fizetett éves szabadság címén jogosult, a határozott idejű, részmunkaidős munkaszerződés alapján kapott díjazás figyelembevétele nélkül kell kiszámítani.
2)      A 2003/88 irányelv 7. cikkét, valamint a 97/81 irányelv mellékletében szereplő, a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló, 1997. június 6‑án kötött keretmegállapodás 4. szakaszát és az 1999/70 irányelv mellékletében szereplő, a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló, 1999. március 18‑án kötött keretmegállapodás 4. szakaszát
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás és gyakorlat, amely az iskolai oktatás ágazatában ugyanazon munkavállaló munkaszerződéseinek – nevezetesen egy határozatlan idejű, teljes munkaidős szerződés az alapálláshelyre vonatkozóan és egy határozott idejű, részmunkaidős szerződés, azaz óraalapú díjazás kikötésével kötött szerződés – egyidejű fennállása esetén kizárja, hogy a határozott idejű, részmunkaidős szerződés alapján ténylegesen ledolgozott munkaidővel arányos étkezési támogatást biztosítsanak, és hogy ezt a támogatást a fizetett éves szabadság idejére járó távolléti díj összegének kiszámításakor figyelembe vegyék.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      A munkaidő‑szervezés egyes szempontjairól szóló, 2003. november 4‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 299., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 381. o.; helyesbítés: HL 2020. L 92., 22. o.).
3      A továbbiakban: Charta.
4      Az UNICE, a CEEP és az ESZSZ által a részmunkaidős foglalkoztatásról kötött keretmegállapodásról szóló, 1997. december 15‑i tanácsi irányelv (HL 1998. L 14., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 267. o.). A továbbiakban: a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló keretmegállapodás.
5      Az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodásról szóló, 1999. június 28‑i tanácsi irányelv (HL 1999. L 175., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 368. o.). A továbbiakban: a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás.
6      A továbbiakban: határozatlan idejű munkaszerződés.
7      A továbbiakban: határozott idejű munkaszerződés.
8      Monitorul Oficial al României, I. rész, 2011. január 10‑i 18. szám.
9      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem pontosítja, hogy az 1/2011. sz. törvényt 2023. szeptember 3‑i hatállyal hatályon kívül helyezte a 2023. július 4‑i Legea nr. 198/2023 a învățământului preuniversitar (az iskolai oktatásról szóló 198/2023. sz. törvény; Monitorul Oficial al României, I. rész, 2023. július 5‑i 613. szám), valamint a 2023. július 4‑i Legea nr. 199/2023 a învățământului superior (a felsőoktatásról szóló 199/2023. sz. törvény; Monitorul Oficial al României, I. rész, 2023. július 5‑i 614. szám).
10      Monitorul Oficial al României, I. rész, 2017. június 28‑i 492. szám.
11      Monitorul Oficial al României, I. rész, 2018. augusztus 10‑i 699. szám.
12      Monitorul Oficial al României, I. rész, 2021. július 12‑i 688. szám.
13      2011. október 7‑i Ordinul nr. 5559/2011 pentru aprobarea Normelor metodologice privind efectuarea concediului de odihnă al personalului didactic din învățământ‑ot (a tanárok éves szabadságának igénybevételére vonatkozó végrehajtási szabályok jóváhagyásáról szóló, 5559/2011. sz. rendelet) (Monitorul Oficial al României, I. rész, 2011. október 13‑i 723. szám; a továbbiakban: 2011. évi végrehajtási szabályok) a 4050/2021. sz. rendelet hatályon kívül helyezte (lásd a rendelet 2. cikkét). E végrehajtási szabályok az alapeljárásban érintett három tanév közül az elsőben voltak alkalmazandók.
14      Az 1/2011. sz. törvény 267. cikkének (1) bekezdése értelmében kellően indokolt esetekben az oktatási intézmény vezetése megszakíthatja a jogszabályban előírt szabadságot, és az érintett személyek az elvégzett munkáért díjazásban részesülnek.
15      Ezek a rendelkezések lényegében megegyeznek a 2011. évi végrehajtási szabályokkal (lásd a jelen indítvány 13. lábjegyzetét). A 2011. évi végrehajtási szabályok 3. cikkének (2) bekezdésében a „ledolgozott időtartam arányában” kifejezés helyébe a „ledolgozott hónapok számának arányában” szöveg lépett. E cikk (5) bekezdése egy második mondattal egészült ki. Ez arra az esetre vonatkozik, amikor a tanárokat két vagy több intézményben részmunkaidőben foglalkoztatják. Ezen jogukat az egyes oktatási intézmények szintjén kell gyakorolni.
16      A 2011. évi végrehajtási szabályzat 5. cikkének (1) bekezdése azonos megfogalmazású volt (lásd a jelen indítvány 13. lábjegyzetét).
17      Monitorul Oficial al României, I. rész, 2003. február 5‑i 72. szám, újraközölve: Monitorul Oficial al României, I. rész, 2011. május 18‑i 345. szám.
18      Az alapeljárásra alkalmazandó változatában (a továbbiakban: munka törvénykönyve).
19      Lásd a jelen indítvány 16. lábjegyzetét.
20      A heti munkaidő változó volt. Ez lehetett többek között 2, 4, 7, 18 vagy 20 óra.
21      A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az
érintett munkavállalók az érintett időszakban 27–62 nap szabadságot kaptak.
22      Nevezetesen a 2011. és 2021. évi végrehajtási szabályok (lásd a jelen indítvány 6. pontját).
23      Nevezetesen a 153/2017. sz. kerettörvény 18. cikke.
24      Lásd a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) 2007. április 17‑i 385. sz. ítéletét, amelyet a kérdést előterjesztő bíróság idéz.
25      A kérdést előterjesztő bíróság különösen a 2007. szeptember 13‑i Del Cerro Alonso ítéletre (C‑307/05, a továbbiakban: Del Cerro Alonso ítélet, EU:C:2007:509) és a 2014. november 5‑i Österreichischer Gewerkschaftsbund ítéletre (C‑476/12, EU:C:2014:2332, 16. pont) hivatkozik.
26      C‑219/14, EU:C:2015:745, 50. és 52. pont.
27      Lásd: 2025. december 5‑i Şcoala gimnazială „Mihai Eminescu” végzés (C‑706/23, EU:C:2025:951).
28      A munka törvénykönyve 35. cikkének (1) bekezdése, valamint 106. és 150. cikke értelmében az ugyanazon vagy több munkáltatóval kötött szerződések egyidejű fennállása esetén a munkavállalót megilleti a fizetett éves szabadsághoz való jog, akár határozott idejű, akár határozatlan idejű, akár teljes munkaidős, akár részmunkaidős munkaszerződésről van szó.
29      Lásd a jelen indítvány 10. pontját az azon tanárok fizetett éves szabadsághoz való jogára vonatkozó rendelkezések felidézésével kapcsolatban, akik tevékenységüket határozatlan idejű munkaszerződés vagy határozott idejű munkaszerződés alapján teljes- vagy részmunkaidőben végezték. A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve tehát ilyen helyzetekben a keretmegállapodások 4. szakaszának 1. pontjának megfelelően alkalmazandó.
30      A kérdést előterjesztő bíróság a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) két határozatára hivatkozik, amelyek emlékeztetnek e szabályozás különös jellegére.
31      Lásd: 2018. november 6‑i Bauer és Willmeroth ítélet (C‑569/16 és C‑570/16, EU:C:2018:871, 58., 80. és 84. pont); 2025. július 15‑i GTC Dijon végzés (C‑37/25, EU:C:2025:586, 17. és 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32      Lásd: 2018. november 6‑i Bauer és Willmeroth ítélet (C‑569/16 és C‑570/16, EU:C:2018:871, 58. pont).
33      Lásd: 2018. december 13‑i Hein ítélet (C‑385/17, a továbbiakban: Hein ítélet, EU:C:2018:1018, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
34      Lásd: Hein ítélet (32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2021. december 9‑i Staatssecretaris van Financiën (A fizetett éves szabadság alatti díjazás) ítélet (C‑217/20, EU:C:2021:987, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35      Lásd: Hein ítélet (32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2021. december 9‑i Staatssecretaris van Financiën (A fizetett éves szabadság alatti díjazás) ítélet (C‑217/20, EU:C:2021:987, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36      Hein ítélet (47. pont).
37      Lásd: Hein ítélet (33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2021. december 9‑i Staatssecretaris van Financiën ítélet (A fizetett éves szabadság alatti díjazás) ítélet (C‑217/20, EU:C:2021:987, 27. pont).
38      Lásd: Hein ítélet (41. pont).
39      Hein ítélet (43. pont).
40      Lásd: Hein ítélet (43. pont); 2019. november 19‑i TSN és AKT‑ítélet (C‑609/17 és C‑610/17, EU:C:2019:981, 35. pont).
41      Lásd: Hein ítélet (44. pont); 2021. december 9‑i Staatssecretaris van Financiën ítélet (A fizetett éves szabadság alatti díjazás) (C‑217/20, EU:C:2021:987, 33. pont).
42      Lásd: Hein ítélet (41. pont).
43      Lásd: Hein ítélet (43. pont).
44      Lásd: 2021. november 25‑i job‑medium ítélet (C‑233/20, EU:C:2021:960, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még ebben az értelemben: 2018. november 21‑i Viejobueno Ibáñez és de la Vara González ítélet (C‑245/17, EU:C:2018:934, 58. pont).
45      Lásd: 2010. június 10‑i Bruno és társai ítélet (C‑395/08 és C‑396/08, EU:C:2010:329, 58. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2025. szeptember 4‑i Gnattai ítélet (C‑543/23, a továbbiakban: Gnattai ítélet, EU:C:2025:653, 33. és 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46      Lásd: 2022. április 7‑i Ministero della Giustizia és társai (Az olasz békebírák jogállása) ítélet (C‑236/20, a továbbiakban Ministero della Giustizia és társai [Az olasz békebírák jogállása] ítélet, EU:C:2022:263, 34. pont).
47      Lásd különösen: Ministero della Giustizia és társai (Az olasz békebírák jogállása) ítélet (54. pont).
48      Lásd különösen: Ministero della Giustizia és társai (Az olasz békebírák jogállása) ítélet (52. pont).
49      Lásd: 2015. november 11‑i Greenfield ítélet (C‑219/14, EU:C:2015:745, 57. pont).
50      Lásd: Del Cerro Alonso ítélet (25., 28. és 29. pont); 2011. szeptember 8‑i Rosado Santana ítélet (C‑177/10, a továbbiakban: Rosado Santana ítélet, EU:C:2011:557, 42., 55. és 58. pont). Az állami oktatási intézmények tekintetében lásd: 2019. június 20‑i Ustariz Aróstegui ítélet (C‑72/18, EU:C:2019:516, 24. pont); Gnattai ítélet (37. pont).
51      Lásd a jelen indítvány 15. pontját.
52      Lásd e tekintetben: 2022. július 7‑i Zone de secours Hainaut‑Centre ítélet (C‑377/21, EU:C:2022:530, 48. pont).
53      Lásd a keretmegállapodások 1. szakaszának a) pontját és azok preambulumát. Lásd még: 97/81 irányelv (3), (11) és (23) preambulumbekezdését, valamint a 1999/70 irányelv (14) preambulumbekezdését, amelyekre különösen a Del Cerro Alonso ítélet (36. pont), valamint a 2010. június 10‑i Bruno és társai ítélet (C‑395/08 és C‑396/08, EU:C:2010:329, 29. és 30. pont) hivatkozik.
54      Lásd: Del Cerro Alonso ítélet (38. pont); 2008. április 15‑i Impact ítélet (C‑268/06, EU:C:2008:223, 114. és 115. pont); 2010. június 10‑i Bruno és társai ítélet (C‑395/08 és C‑396/08, EU:C:2010:329, 32. pont); Rosada Santa ítélet (44. pont).
55      Lásd: Ministero della Giustizia és társai (Az olasz békebírák jogállása) ítélet (35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2024. február 20‑i X (A felmondás indoklásának hiánya) ítélet (C‑715/20, a továbbiakban: X [A felmondás okainak hiánya] ítélet, EU:C:2024:139, 42. pont); Gnattai ítélet (42. pont).
56      Lásd: Rosado Santana ítélet (38. és 41–44. pont).
57      Lásd: 2024. február 22‑i Randstad Empleo és társai ítélet (C‑649/22, EU:C:2024:156, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58      Lásd: 2014. november 5‑i Österreichischer Gewerkschaftsbund ítélet (C‑476/12, EU:C:2014:2332, 16. pont); 2024. február 22‑i Randstad Empleo és társai ítélet (C‑649/22, EU:C:2024:156, 44. pont).
59      Lásd: Ministero della Giustizia és társai (Az olasz békebírák jogállása) ítélet (38. pont); 2024. június 27‑i Peigli ítélet (C‑41/23, EU:C:2024:554, 43. pont). A „foglalkoztatási feltételek” fogalmát illetően – a részmunkaidőről szóló keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja értelmében – lásd: 2010. június 10‑i Bruno és társai ítélet (C‑395/08 és C‑396/08, EU:C:2010:329, 42. pont, a nyugdíjakkal kapcsolatban); 2023. október 19‑i Lufthansa CityLine ítélet (C‑660/20, EU:C:2023:789, 41. és 42. pont, a kiegészítő díjazással kapcsolatban).
60      A határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodásról lásd: 2022. december 15‑i Presidenza del Consiglio dei Ministri és társai (Egyetemi kutatók) ítélet (C‑40/20 és C‑173/20, EU:C:2022:985, 101. és 102. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló keretmegállapodásról lásd: 2023. október 19‑i Lufthansa CityLine ítélet (C‑660/20, EU:C:2023:789, 44. és 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
61      Lásd a jelen indítvány 15. pontját. E tekintetben számomra úgy tűnik, hogy a 2021. évi végrehajtási szabályok 4. cikkének (1) bekezdése, amely megegyezik a 2011. évi végrehajtási szabályok 3. cikkével, alátámasztja az elemzésemet, mivel előírja a fizetett éves szabadság terheinek azon intézmények közötti megosztását, amelyekben a tanárokat foglalkoztatták.
62      Lásd: 2021. március 17‑i Academia de Studii Economice din Bucureįti ítélet (C‑585/19, EU:C:2021:210, 45. és 46. pont).
63      Lásd a jelen indítvány 62. és 63. pontját.
64      Lásd a jelen indítvány 46. pontját.
65      Lásd a 153/2017. sz. kerettörvény 29. cikkét.
66      Lásd analógia útján: 2018. június 5‑i Grupo Norte Facility ítélet (C‑574/16, EU:C:2018:390, 50. és 51. pont).
67      Lásd: 2022. május 5‑i Universiteit Antwerpen és társai ítélet (C‑265/20, EU:C:2022:361, 53. pont); X (A felmondás okainak hiánya) ítélet (58. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
68      Lásd: Universiteit Antwerpen és társai ítélet (C‑265/20, EU:C:2022:361, 54. pont); X (A felmondás okainak hiánya) ítélet (59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69      Lásd: 1990. november 8‑i Gmurzynska‑Bscher ítélet (C‑231/89, EU:C:1990:386, 19. és 20. pont); 2025. október 30‑i Tomann ítélet (C‑134/24, EU:C:2025:839, 66. pont); a nemzeti bíróság saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli háttérről lásd: 2003. május 15‑i Salzmann ítélet (C‑300/01, EU:C:2003:283, 31. pont); 2023. november 30‑i Ministero dell’Istruzione és INPS ítélet (C‑270/22, EU:C:2023:933, 34. pont); 2025. november 13‑i Oti ítélet (C‑525/23, EU:C:2025:877, 38. pont).
70      Lásd a jelen indítvány 38. pontját.
71      Lásd: Del Cerro Alonso ítélet (48. pont); 2019. június 20‑i Ustariz Aróstegui ítélet (C‑72/18, EU:C:2019:516, 25–27. pontok); 2025. július 10‑i Centro Servizi Culturali Santa Chiara végzés (C‑823/24, EU:C:2025:584, 24. pont).
72      Lásd még az étkezési támogatással kapcsolatban: Kokott főtanácsnok Grupo Norte Facility ügyre (C‑574/16, EU:C:2017:1022, 54. pont) és Montero Mateos ügyre (C‑677/16, EU:C:2017:1021, 49. pont) vonatkozó indítványai.
73      Lásd analógia útján: 2014. november 5‑i Österreichischer Gewerkschaftsbund ítélet (C‑476/12, EU:C:2014:2332, 20. és 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
74      Lásd még a Tribunalul Vaslui (Vászló megyei törvényszék) határozatát, amelyre a jelen indítvány 19. pontjában hivatkozunk.
75      Lásd még a munka törvénykönyve 150. cikkének (1) bekezdését az éves szabadság idejére járó „távolléti díj[ról], amely nem lehet alacsonyabb az alapilletménynél”.
76      Lásd a jelen indítvány 84. és 85. pontját.
77      Lásd a jelen indítvány 38. pontját.
78      Lásd: 2024. április 18‑i Dumitrescu és társai kontra Bizottság és Bíróság ítélet (C‑567/22 P–C‑570/22 P, EU:C:2024:336, 65. és 66. pont); Gnattai ítélet (33. pont).
79      Lásd különösen: Gnattai ítélet (34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
80      Lásd a jelen indítvány 50. pontjában felidézett értelmezési elvet.
81      Lásd ebben az értelemben: Gnattai ítélet (35. pont).
82      Lásd a jelen indítvány 44. pontját.