62025CJ0150_RES
C‑150/25. sz. [Marhaux] (
i
) ügy
BX
kontra
État belge
(a Tribunal de première instance du Luxembourg [Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2026. március 12.
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – EUMSZ 45. cikk – Munkavállalók szabad mozgása – Jövedelemadó – Más tagállamban végzett keresőtevékenységből származó jövedelem – Progresszivitási kikötéssel biztosított mentesség a lakóhely szerinti tagállamban – A kettős adóztatás elkerülésére irányuló kétoldalú egyezmény alkalmazásának a szerződő tagállam általi mellőzése – Az adóalany személyes és családi körülményeihez kapcsolódó adókedvezmények egy részének elvesztése”
Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve – Közszolgálatban történő foglalkoztatás – Eltérő rendszer – Korlátok – Kizárólag a felvételre vonatkozó korlátozó intézkedésekre történő alkalmazás – A munkavállalók szabad mozgásának hatálya alá tartozó, más tagállam közszolgálatában történő foglalkoztatásból származó jövedelmek adóztatása
(EUMSZ 45. cikk)
(lásd: 32–35. pont)
Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – Egyenlő bánásmód – Jövedelemadó – A kettős adóztatás elkerüléséről szóló kétoldalú egyezmény – Egy első tagállami illetőségű, egy második tagállamban keresőtevékenységből származó jövedelmet szerző, ez utóbbi tagállamban adóköteles és a lakóhely szerinti tagállamban adómentes adóalanyok – Adóegyezmény, amely előírja az adóalany személyes és családi körülményei figyelembevételének az egyes államokban adóköteles jövedelmek arányában történő felosztását – Az adóegyezmény alkalmazásának mellőzése a foglalkoztatás helye szerinti állam részéről – A lakóhely szerinti állam adójogi szabályozása, amely az adóalany személyes és családi körülményeihez kapcsolódó adókedvezmények egy részének elvesztését eredményezi – Megengedhetetlenség
(EUMSZ 45. cikk)
(lásd: 47–51., 54. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A tribunal de première instance du Luxembourg (luxembourgi elsőfokú bíróság, Belgium) előzetes döntéshozatal iránti kérelme alapján eljárva a Bíróság megállapítja, hogy a munkavállalók EUMSZ 45. cikkben biztosított szabad mozgásának garantálása érdekében az adóegyezmény alapján adómentes külföldi jövedelemmel rendelkező adóalany illetősége szerinti államnak figyelembe kell vennie az adóalany személyes és családi körülményeinek összességét, amennyiben a munkavégzés helye szerinti állam nem alkalmazza ezt az egyezményt, és nem teszi lehetővé a megfelelő adókedvezmények teljes körű nyújtását.
BX belga adóilletőséggel rendelkező személy, aki belga forrásból, valamint többek között Franciaországból származó jövedelemmel rendelkezik. A belga‑francia adóegyezmény (
1
) értelmében a francia eredetű jövedelmek Franciaországban adóznak, és Belgiumban mentesülnek a személyi jövedelemadó alól. (
2
)
A 2020. és 2021. adóévre vonatkozó, Belgiumban benyújtott személyi jövedelemadó bevallásokban BX az összjövedelméből levonta azon tartásdíjakat, amelyeket a Belgiumban lakóhellyel rendelkező lányának és volt házastársának fizetett. A belga adóhatóság azonban csak a belga forrásból származó jövedelmei arányában engedélyezte számára a fizetett tartásdíjak levonását.
Mivel kezdetben benyújtott panaszai nem vezettek eredményre, BX a kérdést előterjesztő bírósághoz fordult, és azt állította, hogy a levonható tartásdíjaknak a belga forrásból származó jövedelmek és az ezen adó alól mentesített külföldi eredetű jövedelmek közötti arányos felosztására vonatkozó szabály ellentétes az EUMSZ 45. cikkel.
E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróság, miután megállapította, hogy a francia adóhatóság helytelenül alkalmazta a belga‑francia adóegyezményt, mivel nem tette lehetővé az adóalany családi helyzetének a Franciaországban adóköteles jövedelmek arányában történő figyelembevételét a tartásdíjaknak a Belgiumban adóköteles jövedelmeiből le nem vonható része levonása céljából, arra keresi a választ, hogy a belga szabályozás összeegyeztethető‑e a munkavállalóknak az EUMSZ 45. cikkben biztosított szabad mozgásával, amennyiben a belföldi illetőségű adóalanyok személyes és családi körülményeinek figyelembevételére irányuló adólevonás részleges elvesztését eredményezi.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság arra emlékeztet, hogy bár főszabály szerint azon tagállamnak, amely a lakóhely szerinti adókötelezettség helyett az adóalanyok összes jövedelme – beleértve a külföldi eredetűeket is – adóztatása elvét alkalmazza, ezen adóalanyok személyes és családi körülményeit teljes egészében figyelembe kell vennie, (
3
) egy ilyen tagállam bizonyos körülmények között a kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmények alapján részben mentesülhet e kötelezettség teljesítése alól. (
4
)
Mindazonáltal egy ilyen lehetőség nem mentesítheti a tagállamokat azon kötelezettségük alól, hogy adóztatási joghatóságukat az EUMSZ 45. cikk (1) és (2) bekezdésében biztosított, a munkavállalók szabad mozgáshoz való jogukat gyakorló uniós polgárokkal szemben hátrányos megkülönböztetéstől mentesen gyakorolják.
Márpedig, ha a lakóhely szerinti tagállam olyan kétoldalú adóegyezményt köt, amellyel e tagállam és a foglalkoztatás helye szerinti tagállam megosztja egymás között a munkavállalók szabad mozgáshoz való jogukat gyakorló adóalanyok valamennyi jövedelmének adóztatását és e megosztás arányában személyes és családi körülményeik figyelembevételét, a lakóhely szerinti tagállamot kizárólag akkor kell úgy tekinteni, mint amely a hatásköreit hátrányos megkülönböztetéstől mentesen gyakorolta, ha az érintett adóalanyok számára biztosították, hogy összes személyi és családi körülményeiket teljes egészében megfelelően figyelembe veszik oly módon, mint a más tagállamból származó jövedelemmel nem rendelkező belföldi illetőségű adóalanyok esetében.
Ellenkező esetben a munkavállalók szabad mozgáshoz való jogát gyakorló uniós polgárok jogilag vagy ténylegesen hátrányos helyzetbe kerülnének azon belföldi illetőségű adóalanyokhoz viszonyítva, akik nem gyakorolták a munkavállalók szabad mozgáshoz való jogát, és sérülne a többek között az EUMSZ 45. cikk (1) és (2) bekezdésében konkretizált hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve.
Ezzel szemben, ha a foglalkoztatás helye szerinti állam láthatóan oly módon alkalmazza az adóegyezményt, hogy nem teszi lehetővé a lakóhely szerinti tagállamban illetőséggel rendelkező adóalanyok számára, hogy személyes és családi helyzetük alapján az ezen államban szerzett jövedelemmel arányos, a lakóhely szerinti államban elszenvedett veszteséget kompenzáló levonásban részesüljenek, a lakóhely szerinti tagállamot úgy kell tekinteni, mint amely nem mentesül azon kötelezettsége alól, hogy a belföldi illetőségű adóalanyok személyes és családi körülményeit teljes mértékben figyelembe vegye.
Következésképpen e lakóhely szerinti tagállam szabályozását, amennyiben nem teszi lehetővé a munkavállalók szabad mozgáshoz való jogát gyakorló belföldi illetőségű adóalanyok számára, hogy e helyzetben újra élhessenek a személyes és családi terheik teljes körű figyelembevételéhez való joggal, úgy kell tekinteni, mint amely a munkavállalók szabad mozgásának korlátozását valósítja meg, amennyiben nem áll fenn olyan közérdeken alapuló kényszerítő indok, amely igazolhatná az ilyen korlátozást.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
(
1
)	Franciaország és Belgium között a kettős adóztatás elkerüléséről, valamint a jövedelem‑ és a vagyonadó tárgyában nyújtandó kölcsönös közigazgatási és jogsegélyről szóló, 1964. március 10‑én Brüsszelben aláírt egyezmény.
(
2
)	A francia forrásból származó jövedelmeket azonban a sávos adókulcs alkalmazását követően figyelembe veszik a Belgiumban fizetendő adó meghatározásakor, amely adót ezt követően csökkentik az adómentes jövedelemrészre számított adóhányaddal.
(
3
)	Lásd ebben az értelemben: 1995. február 14‑iSchumacker ítélet (C‑279/93, EU:C:1995:31, 32. pont); 2013. december 12‑iImfeld és Garcet ítélet (C‑303/12, EU:C:2013:822, 43. pont).
(
4
)	Lásd ebben az értelemben: 2002. december 12‑ide Groot ítélet (C‑385/00, EU:C:2002:750, 99. pont); 2021. július 15‑iÉtat belge (A lakóhely szerinti tagállamban nyújtott adókedvezmények elvesztése) ítélet (C‑241/20, EU:C:2021:605, 44. pont).