62024TJ0638
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (előzetes döntéshozatali tanács)
2026. február 25. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Adózás – Közös héarendszer – A Közösségen belüli termékbeszerzések teljesítési helye – A 2006/112/EK irányelv 40. és 41. cikke – A héa megfizetésére kötelezett személy – A 2006/112 irányelv 203. cikke – Az adósemlegesség elve – Az arányosság elve – A termékek származási helye szerinti tagállam által kiadott héaazonosító számmal végzett, Közösségen belüli termékbeszerzések – A héa téves feltüntetése a kapcsolódó, Közösségen belüli értékesítések számláin”
A T‑638/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Verwaltungsgerichtshof (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Ausztria) a Bírósághoz 2024. november 22‑én érkezett, 2024. október 23‑i határozatával terjesztett elő
a Finanzamt Österreich
és
a D GmbH
között folyamatban lévő eljárásban,
A TÖRVÉNYSZÉK (előzetes döntéshozatali tanács),
a tanácskozások során tagjai: S. Papasavvas elnök, N. Półtorak, M. Sampol Pucurull, D. Petrlík (előadó) és W. Valasidis bírák,
főtanácsnok: J. Martín y Pérez de Nanclares,
hivatalvezető: V. Di Bucci,
tekintettel arra, hogy a Bíróság az Európai Unió Bírósága alapokmánya 50b. cikkének harmadik bekezdése alapján 2024. december 10‑én továbbította az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Törvényszékhez,
tekintettel az Európai Unió Bírósága alapokmánya 50b. cikke első bekezdésének a) pontjában említett ügycsoportra és az említett alapokmány 50b. cikkének második bekezdése értelmében vett, értelmezéssel kapcsolatos önálló kérdés hiányára,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az osztrák kormány képviseletében A. Posch, J. Schmoll és F. Koppensteiner, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében P. Carlin és L. Hohenecker, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. október 29‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 2015. L 323., 31. o.; a továbbiakban: héairányelv) 40., 41. és 203. cikkének, valamint a hozzáadottérték‑adó (héa) semlegesség és az arányosság elvének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Finanzamt Österreich (osztrák adóhatóság, a továbbiakban: adóhatóság) és a D GmbH között az e társaság által a 2011–2015. adóévek tekintetében fizetendő héa megállapítása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A héairányelv 2. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A HÉA hatálya alá a következő ügyletek tartoznak:
[…]
b)
termék ellenérték fejében történő Közösségen belüli beszerzése a tagállamon belül:
i.
adóalanyként eljáró személy […] által […];
[…]”
4
A héairányelv 20. cikkének első albekezdése így szól:
„»Közösségen belüli termékbeszerzésnek« kell tekinteni a tulajdonosként történő rendelkezési jog megszerzését olyan ingóság felett, amelyet az eladó, a vevő vagy bármelyik megbízásából harmadik személy a vevő számára egy olyan tagállamba ad fel vagy fuvaroz el, amely nem egyezik meg a termék feladásának vagy elfuvarozásának kiindulási helyével.”
5
A héairányelv 40. cikke a következőket mondja ki:
„A Közösségen belüli termékbeszerzés teljesítési helyének azt a helyet kell tekinteni, ahol a termék a vevő részére történő feladás vagy fuvarozás befejezésekor található.”
6
A héairányelv 41. cikkének szövege a következő:
„A 40. cikk sérelme nélkül, a 2. cikk (1) bekezdése b) pontjának i. alpontjában foglalt Közösségen belüli termékbeszerzés teljesítési helyének azon tagállam területét kell tekinteni, amely kiadta azt a HÉA‑azonosítószámot, amelyet a terméket beszerző személy a beszerzéskor használt, amennyiben a termékeket beszerző nem igazolja, hogy a beszerzést a 40. cikknek megfelelően megadóztatták.
Amennyiben, a 40. cikk értelmében, a beszerzést a termék feladásának vagy elfuvarozásának érkezési helye szerinti tagállamban megadóztatják – miután az első albekezdésnek megfelelően is megadóztatták –, abban a tagállamban, amely kiadta azt a HÉA‑azonosítószámot, amelyet a terméket beszerző a beszerzéskor használt, az adóalapot ennek megfelelően csökkenteni kell.”
7
A héairányelv 138. cikkének (1) bekezdése a 2018. december 4‑i (EU) 2018/1910 tanácsi irányelv (HL 2018. L 311., 3. o.) elfogadását megelőzően a következőket írta elő:
„A tagállamok mentesítik az adó alól a termékértékesítést, ha a termékeket az eladó vagy a beszerző, vagy megbízásukból más személy adta fel vagy fuvarozta el az érintett tagállam területén kívülre, de [az Európai Unió] területére […] a termékek feladásának vagy elfuvarozásának indulási helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban adóalanyként eljáró személy […].”
8
A héairányelv 203. cikke így rendelkezik:
„A HÉA‑t bármely olyan személynek meg kell fizetnie, aki HÉA‑t tüntet fel a számlán.”
Az osztrák jog
9
Az 1994. augusztus 23‑i Umsatzsteuergesetz (a forgalmi adóról szóló törvény; BGBl. 663/1994., a továbbiakban: 1994. évi UStG) 11. §‑ának (12) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ha a vállalkozó a termékértékesítésre vagy egyéb szolgáltatásnyújtásra vonatkozó számlán külön kimutatva olyan adóösszeget tüntet fel, amelyet ezen ügylet után a jelen szövetségi törvény alapján nem tartozik megfizetni, a számla alapján megfizetni tartozik ezt az összeget, ha a számlát nem helyesbíti megfelelően a termékértékesítés címzettjével vagy az egyéb szolgáltatás igénybe vevőjével szemben. […]”
10
Az 1994. évi UStG belső piacra vonatkozó rendelkezéseket tartalmazó melléklete 3. §‑ának (8) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A Közösségen belüli termékbeszerzésre annak a tagállamnak a területén kerül sor, ahol a termék a fuvarozás vagy a feladás befejezésekor található. Amennyiben a beszerző valamely másik tagállam által kiadott forgalmiadó‑azonosítószámot használ az eladóval szemben, úgy a beszerzés mindaddig annak a tagállamnak a területén megvalósultnak tekintendő, amíg a beszerző igazolja, hogy a termékbeszerzést az első mondatban hivatkozott tagállam megadóztatta. […]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11
A D egy osztrák jog szerinti korlátolt felelősségű társaság. A társaság Ausztriában letelepedett eladóktól (a továbbiakban: eladók) szerzett be termékeket, amelyeket e tagállamból másik tagállamokba szállíttatott. E beszerzések keretében közölte az eladókkal az osztrák héa‑azonosítószámát. Az eladók az említett termékek értékesítéséről számlát állítottak ki, amely tartalmazta az osztrák héát. Adóbevallásai tekintetében a D egyrészt úgy ítélte meg, hogy e héa levonható, másrészt pedig, hogy a szóban forgó beszerzések nem minősülnek Ausztriában adóköteles Közösségen belüli beszerzéseknek.
12
A D adóellenőrzése keretében az adóhatóság héára vonatkozó adómegállapító határozatokat bocsátott ki vele szemben a 2011–2015. adóéveire vonatkozóan, amelyek közé a fenti 11. pontban említett ügyletek tartoznak. E hatóság úgy ítélte meg, hogy ezen ügyletek a héairányelv 20. cikkének első bekezdése értelmében vett Közösségen belüli termékbeszerzésnek minősülnek. Megállapította, hogy az említett ügyletekhez a D az osztrák héa‑azonosítószámát használta, és hogy e társaság nem bizonyította, hogy e beszerzések héakötelesek voltak a termékek feladásának vagy fuvarozásának rendeltetési helye szerinti tagállamban. Ennélfogva az említett beszerzések a héairányelv 41. cikkét átültető 1994. évi UstG belső piacra vonatkozó rendelkezéseit tartalmazó melléklete 3. §‑ának (8) bekezdése alapján Ausztriában adókötelesek. Az adóhatóság továbbá megállapította, hogy a kapcsolódó Közösségen belüli értékesítések mentesek a héa alól, és ezért az eladók tévesen számították fel ezt az adót ezekre az értékesítésekre. A héairányelv 203. cikkét átültető 1994. évi UstG 11. §‑ának (12) bekezdése alapján azonban az eladók kötelesek annak megfizetésére. E tekintetben az adóhatóság megtagadta a D‑től az érintett számlákon feltüntetett héa levonását.
13
2020. november 24‑én a Bundesfinanzgericht (szövetségi pénzügyi bíróság, Ausztria) elutasította a D által a fenti 12. pontban említett adómegállapító határozatokkal szemben benyújtott keresetet.
14
A D által benyújtott felülvizsgálati kérelem tárgyában eljáró Verwaltungsgerichtshof (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Ausztria), amely a kérdést előterjesztő bíróság, hatályon kívül helyezte a Bundesfinanzgericht (szövetségi pénzügyi bíróság) 2020. november 24‑i határozatát, és visszautalta az ügyet e bíróság elé, megállapítva, hogy a szóban forgó ügyletek nem adókötelesek az 1994. évi UStG‑nek a belső piacra vonatkozó rendelkezéseket tartalmazó melléklete 3. §‑ának (8) bekezdése alapján.
15
2022. október 18‑i határozatával a Bundesfinanzgericht (szövetségi pénzügyi bíróság) helyt adott a D keresetének, és a 2022. július 7‑iDyrektor Izby Skarbowej w W. (Láncügyletek hibás minősítése) ítéletre (C‑696/20, EU:C:2022:528) hivatkozva megállapította, hogy a D nem valósított meg Közösségen belüli termékbeszerzést, mert osztrák héa‑azonosítószámát használta a szóban forgó ügyletekhez.
16
Az adóhatóság felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz. A kérdést előterjesztő bíróság a héairányelv 40., 41. és 203. cikkének, valamint a héasemlegesség és az arányosság elvének értelmezését kéri. A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy e cikkekkel és elvekkel ellentétes‑e a szóban forgó Közösségen belüli beszerzéseknek az 1994. évi UStG‑nek a belső piacra vonatkozó rendelkezéseket tartalmazó melléklete 3. §‑ának (8) bekezdésében foglalt szabály alapján történő megadóztatása Ausztriában, amennyiben e tagállamban adótartozás áll fenn a megfelelő Közösségen belüli termékértékesítések tekintetében az ezen irányelv 203. cikkét átültető 1994. évi UStG 11. §‑ának (12) bekezdése alapján a héának a számlákon való téves feltüntetése miatt.
17
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a 2022. július 7‑iDyrektor Izby Skarbowej w W. (Láncügyletek hibás minősítése) ítéletben (C‑696/20, EU:C:2022:528) kialakított megoldás átültethető‑e az alapügyre. Az ezen ítélet alapjául szolgáló üggyel ellentétben a D részére teljesített értékesítésekhez kapcsolódó héát nem azért kell megfizetni, mert az adóhatóság ezeket az értékesítéseket nem tekintette adómentesnek, hanem azért, mert az érintett számlákon tévesen tüntették fel az osztrák héát. Ezenkívül ez az adótartozás nem végleges, mivel az 1994. évi UStG 11. §‑ának (12) bekezdése lehetővé teszi az értékesítők számára, hogy a hibás számlákat bármikor helyesbítsék, még akkor is, ha a számlák kiállításának évére az elévülési idő vonatkozik.
18
E körülmények között a Verwaltungsgerichtshof (legfelsőbb közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Ellentétes‑e a [héairányelv] 40., 41. és 203. cikkével, valamint az arányosság és a semlegesség elvével az olyan nemzeti rendelkezés – nevezetesen az [1994. évi UStG nek a belső piacra vonatkozó rendelkezéseket tartalmazó melléklete] 3. cikke (8) bekezdésének második mondata – alkalmazása, amely szerint a beszerzés mindaddig annak a tagállamnak a területén megvalósultnak tekintendő, amelynek héa‑azonosítószámát a beszerző használta, amíg a beszerző igazolja, hogy azon tagállam, ahol a termék a fuvarozás vagy a feladás befejezésekor található, a termékbeszerzést megadóztatta, ha a Közösségen belüli termékbeszerzés olyan Közösségen belüli értékesítéssel jár együtt, amelyet Ausztriában adómentes értékesítésként kezeltek, de amiatt, hogy a számlán osztrák forgalmi adót tüntettek fel, a kiállított számla alapján adófizetési kötelezettség áll fenn ezen értékesítés tekintetében?
2)
Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: a [héairányelv] 41. cikke szerinti Közösségen belüli termékbeszerzéshez vezet‑e az adómentes Közösségen belüli értékesítésről kiállított számlán jogalap nélkül feltüntetett forgalmi adó megfizetésére vonatkozó kötelezettségnek a számlakibocsátó által később elvégzett számlahelyesbítés miatt bekövetkezett megszűnése, és ha igen, akkor mely időpontban valósul meg ez a Közösségen belüli termékbeszerzés?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
19
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a héairányelv 40., 41. és 203. cikkét, valamint a héasemlegesség és az arányosság elvét úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás alkalmazása, amely azzal az indokkal adóztatja meg a Közösségen belüli beszerzést a termékek feladásának vagy elfuvarozásának kiindulási helye szerinti tagállamban, hogy a beszerző e beszerzést az e tagállam által kiadott héa‑azonosítószám alatt végezte, ha az ilyen beszerzés olyan héamentes, Közösségen belüli értékesítésből ered, amely tekintetében az említett tagállamban az említett irányelv 203. cikkében előírt szabály alapján adófizetési kötelezettség áll fenn az ezen értékesítés után tévesen felszámított héa miatt.
20
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a Közösségen belüli termékbeszerzés a héairányelv 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében főszabály szerint héaköteles ügyletnek minősül.
21
A héairányelv 40. cikke szerint a Közösségen belüli termékbeszerzés teljesítési helyének azt a tagállamot kell tekinteni, ahol a termék a vevő részére történő feladás vagy fuvarozás befejezésekor található (a továbbiakban: rendeltetési hely szerinti tagállam).
22
Ha azonban a beszerző a Közösségen belüli beszerzést a rendeltetési hely szerinti tagállamtól eltérő tagállam (a továbbiakban: azonosítószám szerinti tagállam) által kiadott héa‑azonosítószám alatt végzi, e beszerzés teljesítési helyének a héairányelv 41. cikke első bekezdésének megfelelően az azonosítószám szerinti tagállam területét kell tekinteni, amennyiben a beszerző nem bizonyítja, hogy az említett beszerzés a rendeltetési hely szerinti tagállamban héaköteles volt.
23
Az alapügy körülményei között – amelyek megelőzik a héairányelv 138. cikke (1) bekezdése b) pontjának a 2018/1910 irányelv általi bevezetését – a héairányelv 41. cikkének első bekezdése abban az esetben is alkalmazandó, ha az a tagállam, amely e rendelkezésre támaszkodik annak érdekében, hogy a Közösségen belüli termékbeszerzést mint azonosítószám szerinti tagállam héakötelessé tegye, a termékek feladásának vagy fuvarozásának kiindulási helye szerinti tagállam (a továbbiakban: kiindulási tagállam) (2022. július 7‑iDyrektor Izby Skarbowej w W. [Dyrektor Izby Skarbowej w W. [Láncügyletek hibás minősítése] ítélet, C‑696/20, EU:C:2022:528, 43. pont).
24
Emlékeztetni kell arra is, hogy azon szövegkörnyezetet illetően, amelybe a héairányelv 41. cikke illeszkedik, ezen irányelv általános rendszere értelmében a rendeltetési hely szerinti tagállamban vagy az azonosítószám szerinti tagállamban adóköteles, Közösségen belüli termékbeszerzés a héairányelv 138. cikke értelmében a kiindulási tagállamban adómentes, Közösségen belüli termékértékesítéssel jár (lásd ebben az értelemben: 2022. július 7‑iDyrektor Izby Skarbowej w W. [Láncügyletek hibás minősítése] ítélet, C‑696/20, EU:C:2022:528, 51. pont). A Közösségen belüli termékbeszerzéssel együtt járó, Közösségen belüli termékértékesítés adómentessége lehetővé teszi a kettős adóztatás és így a közös héarendszer alapját képező adósemlegesség elve megsértésének elkerülését (2007. szeptember 27‑iTeleos és társai ítélet, C‑409/04, EU:C:2007:548, 25. pont).
25
Ráadásul a héairányelv 41. cikkében előírt szabály célja egyrészt annak biztosítása, hogy egy adott Közösségen belüli termékbeszerzés adóköteles legyen. Másrészt célja ugyanazon beszerzés kettős adóztatásának elkerülése (lásd ebben az értelemben: 2022. július 7‑iDyrektor Izby Skarbowej w W. [Láncügyletek hibás minősítése] ítélet, C‑696/20, EU:C:2022:528, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az adóhatóság az alapügyben szóban forgó, Közösségen belüli termékértékesítéseket héamentes ügyletekként kezelte. E hatóság azonban ezen értékesítéseket a héairányelv 203. cikkében foglalt szabály hatálya alá vonta azzal az indokkal, hogy az azokra vonatkozó számlák tévesen tüntették fel a héát.
27
E tekintetben a héairányelv 203. cikkéből kitűnik, hogy a héát bármely olyan személynek meg kell fizetnie, aki ezt az adót feltünteti a számlán.
28
Az ilyen személy köteles megfizetni a számlán feltüntetett héát, függetlenül attól, hogy héaköteles tevékenysége miatt meg kell‑e azt fizetnie (lásd: 2013. április 11‑iRusedespred ítélet, C‑138/12, EU:C:2013:233, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29
A héairányelv 203. cikkének célja az adóbevétel‑kiesés veszélyének elhárításában áll, amely az ezen irányelvben előírt adólevonási jogból következhet. E rendelkezés tehát alkalmazandó, ha a héát tévesen számlázták, és fennáll az adóbevétel‑kiesés veszélye azon okból, hogy a számla címzettje érvényesítheti az ilyen héa levonásához való jogát (2022. december 8‑iFinanzamt Österreich [A végső fogyasztóknak tévesen kiszámlázott héa] ítélet, C‑378/21, EU:C:2022:968, 20. és 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30
Ezzel szemben a héairányelv 203. cikke nem terjed ki azokra a helyzetekre, amelyekben a számlán feltüntetett héa pontos, abban az értelemben, hogy az az ezen irányelv valamely más rendelkezése alapján ténylegesen adóköteles ügyletnek felel meg (lásd ebben az értelemben: 2022. december 8‑iFinanzamt Österreich [A végső fogyasztóknak tévesen kiszámlázott héa] ítélet, C‑378/21, EU:C:2022:968, 22. és 23. pont).
31
A fentiekből következik, hogy a héairányelv 41. és 203. cikke eltérő alkalmazási feltételeknek felel meg, és sajátos célt követ. Amennyiben tehát azok alkalmazási feltételei teljesülnek, e rendelkezésekben semmi nem zárja ki azoknak a Közösségen belüli beszerzésre, illetve a héának a számlán való téves feltüntetése miatt az adómentes Közösségen belüli termékértékesítésre történő egyidejű alkalmazását. Hasonlóképpen, a héairányelv egyéb rendelkezéseiben semmi nem zárja ki ezen irányelv 41. és 203. cikkének ilyen egyidejű alkalmazását.
32
A héasemlegesség és az arányosság elvét illetően emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok által az adó pontos beszedésének és az adócsalás elkerülésének biztosítására elfogadott intézkedések az arányosság elvének megfelelően nem haladhatják meg az általuk követett célok eléréséhez szükséges mértéket, és ezért nem lehet oly módon alkalmazni őket, hogy veszélyeztessék a héa semlegességét, amely az adott területet szabályozó uniós jog által bevezetett közös héarendszer egyik alapelvét képezi (lásd ebben az értelemben: 2022. július 7‑iDyrektor Izby Skarbowej w W. [Láncügyletek hibás minősítése] ítélet, C‑696/20, EU:C:2022:528, 54. pont).
33
A héasemlegesség elve arra irányul, hogy az adóalanyt teljes egészében mentesítse a gazdasági tevékenységeinek keretében a héa terhe alól. A közös héarendszer így valamennyi gazdasági tevékenység adóterhét illetően biztosítja a tökéletes semlegességet, függetlenül azok céljától és eredményétől, feltéve, hogy az említett tevékenységek főszabály szerint maguk is héakötelesek (2020. július 2‑iTerracult ítélet, C‑835/18, EU:C:2020:520, 25. pont).
34
E tekintetben igaz, hogy a héát tévesen feltüntető számla címzettje nem rendelkezik a héairányelv 203. cikke alapján fizetendő ezen adó levonásához való joggal, mivel a felszámított héa levonásához való jog főszabály szerint valamely adóköteles ügylet tényleges megvalósulásához kapcsolódik, míg a héát e rendelkezés alapján az ilyen ügylettől függetlenül kell megfizetni (lásd ebben az értelemben: 2013. január 31‑iStroy trans ítélet, C‑642/11, EU:C:2013:54, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
Mindemellett a héairányelv 203. cikke alapján fizetendő héa e rendelkezésnek a fenti 29. pontban ismertetett céljára tekintettel helyesbíthető, mivel a héasemlegesség biztosítása érdekében a tagállamok feladata, hogy a belső jogrendjükben előírják a jogalap nélkül felszámított valamennyi adó helyesbítésének lehetőségét, amennyiben a számla kibocsátója bizonyítja jóhiszeműségét, vagy ha kellő időben és teljes mértékben elhárította az adóbevétel‑kiesés veszélyét (lásd ebben az értelemben: 2019. május 8‑iEN.SA. ítélet, C‑712/17, EU:C:2019:374, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36
A héasemlegesség elvének tiszteletben tartását többek között egy olyan rendszer biztosítja, amelyben egyrészt az az eladó, aki az adóhatóságnak tévesen megfizette a héát, kérheti annak visszatérítését, másrészt pedig a vevő polgári jogi keresetet indíthat a jogalap nélkül megfizetett összeg visszatérítése iránt az említett eladóval szemben, aki nem fizette meg részére a visszatérített héát, mivel e rendszer lehetővé teszi azon vevő számára, aki a tévesen felszámított adó terhét viselte, hogy visszatéríttesse a jogalap nélkül megfizetett összegeket. Amennyiben a héa visszatérítése lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé válik, így többek között az értékesítő fizetésképtelensége esetén, a héasemlegesség és a tényleges érvényesülés elve megköveteli, hogy a tagállamok olyan eszközöket vezessenek be, amelyek lehetővé teszik, hogy a beszerző, különösen a visszatérítés iránti kérelmének a közvetlenül az adóhatósághoz történő benyújtásával, visszaigényelhesse a jogalap nélkül felszámított és megfizetett adót (lásd ebben az értelemben: 2022. október 13‑iHUMDA‑ítélet, C‑397/21, EU:C:2022:790, 21. és 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság egyébiránt jelezte, hogy az osztrák jog lehetővé teszi a jogalap nélkül felszámított héának a hibás számlák helyesbítésével történő rendezését, és hogy az ilyen helyesbítés bármikor elvégezhető, még akkor is, ha a számlák kiállításának évére az elévülés vonatkozik.
38
E körülmények között a Közösségen belüli beszerzéseknek az azonosítószám szerinti tagállamban a héairányelv 41. cikkének megfelelően történő megadóztatása abban az esetben, ha a megfelelő Közösségen belüli termékértékesítések mentesek a héa alól, és ugyanebben a tagállamban az ezen irányelv 203. cikkében előírt szabály alapján ezen értékesítések tekintetében adótartozás áll fenn, nem ellentétes a héasemlegesség és az arányosság elvével.
39
Következésképpen olyan helyzetben, mint az alapügyben szóban forgó, amikor az azonosítószám szerinti tagállam a kiindulási tagállamnak felel meg, a héairányelv 203. cikkében előírt szabálynak a kiindulási tagállamban héamentes Közösségen belüli értékesítésekre történő alkalmazásával nem ellentétes, hogy a Közösségen belüli beszerzéseket ugyanezen tagállamban ezen irányelv 41. cikkének megfelelően megadóztassák.
40
A fenti 39. pontban kifejtett következtetést nem kérdőjelezi meg a 2022. július 7‑iDyrektor Izby Skarbowej w W. (Láncügyletek hibás minősítése) ítélet (C‑696/20, EU:C:2022:528, 55. pont), amelyben a Bíróság megállapította, hogy a héairányelv 41. cikkében foglalt szabálynak az azonosítószám szerinti tagállamban az olyan, Közösségen belüli termékbeszerzésre történő alkalmazása, amely olyan, Közösségen belüli termékértékesítésből származik, amelyet e tagállamban nem adómentesként kezeltek, olyan kiegészítő adóztatást von maga után, amely nem felel meg az arányosság és a héasemlegesség elvének.
41
Amint ugyanis az többek között a 2022. július 7‑iB. kontra Dyrektor Izby Skarbowej w W. ítélet (C‑696/20, EU:C:2022:528) 49., 52. és 53. pontjából következik, a Bíróság által levont következtetés a kérdést előterjesztő bíróság ezen ügyben tett azon megállapításán alapult, amely szerint egyrészt az alapügyben szóban forgó, Közösségen belüli értékesítéseket a nemzeti adóhatóság véglegesen héaköteles ügyletekként kezelte – nem pedig a héairányelv 138. cikke alapján ezen adó alól mentes ügyletekként –, és másrészt az adóalany nem tudta levonni az ezen értékesítések után előzetesen megfizetett héát. E tekintetben a Bíróság többek között megállapította, hogy a Közösségen belüli termékértékesítésnek a kiindulási tagállamban való adómentességének hiányában nem állhat fenn az adóelkerülés kockázata, így ezen ügyletnek a héairányelv 41. cikkében foglalt szabály alapján e tagállamban való adóztatása ellentétes az e rendelkezés által követett, a fenti 25. pontban említett célkitűzésekkel.
42
Ezzel szemben az alapügyben a szóban forgó Közösségen belüli termékértékesítéseket terhelő héát nem ezen értékesítések adómentességének hiánya miatt, hanem a héairányelv 203. cikkében foglalt szabály alapján kell megfizetni.
43
Márpedig, amint arra a főtanácsnok az indítványának 54. pontjában rámutatott, a héairányelv 203. cikke szerinti adófizetési kötelezettség, amely a héát tévesen felszámító, Közösségen belüli értékesítés eladóját terheli, nem egyenértékű ezen értékesítések héával történő megadóztatásával. Amint ugyanis az a fenti 34. pontban említésre került, az ezen irányelv 203. cikkében előírt adófizetési kötelezettség nem héaköteles ügylet miatt keletkezik, hanem kizárólag azon az alapon, hogy a héát feltüntették az érintett számlán.
44
Egyébiránt a 2022. július 7‑iDyrektor Izby Skarbowej w W. (Láncügyletek hibás minősítése) ítéletben (C‑696/20, EU:C:2022:528) az érintett adóhatóság a szóban forgó, Közösségen belüli értékesítéseket véglegesen héaköteles ügyletekként kezelte, míg a jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben említett helyzetben a héairányelv 203. cikke alapján keletkezett adótartozás főszabály szerint helyesbíthető.
45
A fentiekre tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a héairányelv 40., 41. és 203. cikkét, valamint a héasemlegesség és az arányosság elvét úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás alkalmazása, amely azzal az indokkal adóztatja meg a Közösségen belüli beszerzést a termékek feladásának vagy elfuvarozásának kiindulási helye szerinti tagállamban, hogy a beszerző e beszerzést az e tagállam által kiadott héa‑azonosítószám alatt végezte, ha az ilyen beszerzés olyan héamentes, Közösségen belüli értékesítésből ered, amely tekintetében az említett tagállamban az említett irányelv 203. cikkében előírt szabály alapján adófizetési kötelezettség áll fenn az ezen értékesítés után tévesen felszámított héa miatt.
A második kérdésről
46
Az első kérdésre adott válaszra tekintettel a második kérdést nem szükséges megvizsgálni.
A költségekről
47
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Törvényszék elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (előzetes döntéshozatali tanács)
a következőképpen határozott:
A közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv 40., 41. és 203. cikkét, valamint a hozzáadottérték‑adó (héa) semlegesség és az arányosság elvét
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás alkalmazása, amely azzal az indokkal adóztatja meg a Közösségen belüli beszerzést a termékek feladásának vagy elfuvarozásának kiindulási helye szerinti tagállamban, hogy a beszerző e beszerzést az e tagállam által kiadott héa‑azonosítószám alatt végezte, ha az ilyen beszerzés olyan héamentes, Közösségen belüli értékesítésből ered, amely tekintetében az említett tagállamban az említett irányelv 203. cikkében előírt szabály alapján adófizetési kötelezettség áll fenn az ezen értékesítés után tévesen felszámított héa miatt.
Papasavvas
Półtorak
Sampol Pucurull
Petrlík
Valasidis
Kihirdetve Luxembourgban, a 2026. február 25‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.