62022CJ0378_RES
C‑378/22. P. sz. ügy
British Airways plc
kontra
Európai Bizottság
A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2026. február 26.
„Fellebbezés – Verseny – Kartellek – A légi árufuvarozás piaca – Az EUMSZ 101. cikkbe, az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás 53. cikkébe, valamint az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött légi közlekedési megállapodás 8. cikkébe ütköző jogsértést megállapító európai bizottsági határozat – A légi árufuvarozási szolgáltatások árösszetevőinek (üzemanyagpótdíj, biztonsági pótdíj és a pótdíjak utáni jutalékfizetés megtagadása) összehangolása – Bejövő árufuvarozási szolgáltatások – A Bizottság joghatósága – Minősített hatások – Jellemzők – Egységes és folyamatos jogsértés – Az egészében vett egységes és folyamatos jogsértés hatásainak figyelembevétele”
Megsemmisítés iránti kereset – Az uniós bíróság hatásköre – Terjedelem – A Törvényszék arra vonatkozó hatásköre, hogy a megtámadott jogi aktus kibocsátójának indokolását a saját indokolásával helyettesítse – Kizártság – A Törvényszék azon jogosultsága, hogy az előtte felhozott érvelésre válaszul kifejtse a megtámadott jogi aktus indokolását – Bennfoglaltság
(EUMSZ 263. cikk)
(lásd: 56–62. pont)
Verseny – Uniós szabályok – Területi hatály – A Bizottság hatásköre – A nemzetközi közjogra tekintettel való megengedhetőség – A visszaélésszerű magatartások EGT‑ben való végrehajtása, illetve e magatartások ott kifejtett minősített hatásai – Alternatív lehetőségek – A közvetlen, jelentős és előre látható hatás kritériuma – Terjedelem
(EUMSZ 101. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)
(lásd: 67–76. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – A megtámadott határozat indokolásának kifogásolt pontjai pontos azonosításának szükségessége
(EUMSZ 256. cikk, (1) bekezdés, második albekezdés; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés; a Bíróság eljárási szabályzata, 169. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 77., 83. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – Először a fellebbezés keretében felhozott jogalap – Elfogadhatatlanság
(EUMSZ 256. cikk, (1) bekezdés; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk; a Bíróság eljárási szabályzata, 170. cikk)
(lásd: 79–81. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – A Törvényszék előtt megtámadott határozatnak, nem pedig a Törvényszék ítéletének a vitatása – Elfogadhatatlanság
(A Bíróság alapokmánya, 56. cikk, első bekezdés)
(lásd: 82. pont)
Verseny – Uniós szabályok – Területi hatály – A Bizottság hatásköre – A nemzetközi közjogra tekintettel való megengedhetőség – A visszaélésszerű magatartások EGT‑ben való végrehajtása, illetve e magatartások ott kifejtett minősített hatásai – Alternatív lehetőségek – A közvetlen, jelentős és előre látható hatás kritériuma – Bizonyítási teher – A Bizottság és az érintett vállalkozások közötti megoszlás
(EUMSZ 101. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)
(lásd: 94–98. pont)
Fellebbezés – Jogalapok – A tények és bizonyítékok téves értékelése – Elfogadhatatlanság – A tények és a bizonyítékok értékelésének a Bíróság általi felülvizsgálata – Kizártság, kivéve az elferdítés esetét
(EUMSZ 256. cikk, (1) bekezdés, második albekezdés; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés)
(lásd: 99–101., 104. pont)
Összefoglalás
A Bíróság tizenhárom összefüggő ítéletben szinte teljes egészükben elutasítja a „légi árufuvarozási kartellben” részt vevő több légitársaság (
1
) által azon ítéletekkel (
2
) szemben benyújtott fellebbezéseket, amelyekben a Törvényszék az e társaságok által azon határozat megsemmisítése érdekében benyújtott keresetekről határozott, amelyben az Európai Bizottság az e kartellben való részvételük miatt bírságokat szabott ki velük szemben. (
3
) A Bíróság így csak az SAS Cargo Group által benyújtott fellebbezésnek ad részben helyt, mivel a Törvényszék korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása során az e légitársasággal szemben kiszabott bírság kiszámításakor hibákat követett el. (
4
)
2005. december 7‑én a Bizottság a 2002. évi engedékenységi közleménye alapján mentesség iránti kérelmet kapott a Lufthansától és annak két leányvállalatától. E kérelemben több, a légi árufuvarozás piacán tevékenykedő vállalkozás (a továbbiakban: fuvarozók) közötti versenyellenes kapcsolatokról számoltak be, amelyek e fuvarozók légi árufuvarozási szolgáltatásai vonatkozásában üzemanyag‑ és biztonsági pótdíj bevezetésére, valamint lényegében az e pótdíjak utáni árengedmény szállítmányozókkal szembeni megtagadására vonatkoztak. A Bizottság az összegyűjtött bizonyítékok és a lefolytatott vizsgálatok alapján 2010. november 9‑én 21 fuvarozóval szemben elfogadta az első határozatot. (
5
)
E határozatban a Bizottság úgy vélte, hogy a fuvarozók az EUMSZ 101. cikkbe, az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás (a továbbiakban: EGT‑Megállapodás) 53. cikkébe és az EK–Svájc légi közlekedési megállapodás 8. cikkébe ütköző egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt azáltal, hogy összehangolták az árufuvarozási szolgáltatások nyújtására vonatkozó díjszabással kapcsolatos magatartásukat. A Törvényszék azonban az említett határozatot az indokolásának ellentmondásossága miatt egészben, illetve részben megsemmisítette.
E megsemmisítést kimondó ítéleteket követően a Bizottság a vitatott határozatban ilyen egységes és folyamatos jogsértés fennállását állapította meg, amely keretében 19 légitársaság az 1999 és 2006 közötti időszakokban az egész világon összehangolta az árufuvarozási szolgáltatások nyújtására vonatkozó díjszabással kapcsolatos magatartását azáltal, hogy megállapodtak az üzemanyag‑ és a biztonsági pótdíj bevezetésében, valamint a jutalékfizetés megtagadásában. Így a Bizottság e társaságokkal szemben az e jogsértésben való részvételük miatt korrekciós intézkedéseket hozott, és bírságokat szabott ki.
A fellebbezők által lényegében a vitatott határozat őket érintő részének teljes egészében vagy részben történő megsemmisítése, valamint a kiszabott bírság törlése vagy összegének csökkentése iránt benyújtott több kereset tárgyában eljáró Törvényszék a Martinair, a KLM, a Cargolux, az Air France‑KLM, az Air France, a Lufthansa és a Singapore Airlines keresetét elutasította. Ezzel szemben a Törvényszék a többi fellebbező jogsértésben való részvételére tekintettel a vitatott határozatot részben megsemmisítette, a bírságot pedig csökkentette.
A fellebbezők ezt követően ezen ítéletekkel szemben több fellebbezést is benyújtottak a Bírósághoz.
A Bíróság álláspontja
Fellebbezéseik alátámasztása érdekében a fellebbezők több jogalapra hivatkoznak, amelyek többek között a következőkre vonatkoznak:
1.
a Bizottság arra vonatkozó joghatósága, hogy a harmadik országokban található repülőterekről induló és az Unió tagállamaiban vagy az Unióban tagsággal nem rendelkező többi EGT‑államban található repülőterekre irányuló árufuvarozási szolgáltatásokat (a továbbiakban: bejövő árufuvarozási szolgáltatások) illetően megállapítsa és szankcionálja a versenyszabályok megsértését;
2.
a vitatott határozat megalapozottságának Törvényszék általi vizsgálata;
3.
a védelemhez való jog megsértése;
4.
a korlátlan felülvizsgálati jogkör Törvényszék általi gyakorlása.
1) A Bizottság arra vonatkozó joghatóságáról, hogy a bejövő árufuvarozási szolgáltatásokat illetően megállapítsa és szankcionálja a versenyszabályok megsértését
A Bíróság, miután kifejtette, hogy a 411/2004 rendelettel (
6
) módosított 1/2003 rendelet (
7
), mivel az Unió és harmadik országok „közötti” légi közlekedésre hivatkozik, alkalmazandó mind az Unióból induló és harmadik országokba irányuló légi közlekedésre, mind pedig a harmadik országokból induló és az Unióba irányuló légi közlekedésre, elutasítja az arra alapított jogalapokat, hogy a Bizottság a bejövő árufuvarozási szolgáltatásokat illetően nem rendelkezik joghatósággal az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértésének megállapítására és szankcionálására.
E tekintetben a Bíróság emlékeztet arra, hogy a Bizottság megállapíthat és szankcionálhat valamely, az Unió vagy az EGT területén kívül tanúsított magatartást, amennyiben azt e területen hajtották végre (a továbbiakban: végrehajtási kritérium), vagy előre látható volt, hogy ott közvetlen és jelentős hatást fejt ki (a továbbiakban: minősített hatásokon alapuló kritérium).
Míg a Bizottság a vitatott határozatban úgy ítélte meg, hogy a jelen ügyben mindkét említett kritérium teljesül, a Törvényszék a Bizottság joghatóságának megerősítésekor csak kizárólag a minősített hatásokon alapuló kritériumra hivatkozott.
E tekintetben a Bíróság mindenekelőtt rámutat arra, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a Bizottság joghatóságát kizárólag a „minősített hatásokon alapuló” kritériumra hivatkozva erősítette meg, mivel e kritérium és a végrehajtási kritérium vagylagos jellegű.
Mivel több fellebbező ezenkívül azt is felrótta a Törvényszéknek, hogy a kartell „cél általi versenykorlátozásnak” minősítéséből következtetett a minősített hatások fennállására, a Bíróság ezt követően tisztázza, hogy e kifogások a megtámadott ítélet téves értelmezéséből erednek.
A Bíróság elutasítja azon kifogásokat is, hogy a Törvényszék a minősített hatásokon alapuló kritérium alkalmazását illetően a saját indokolásával helyettesítette a Bizottság indokolását. E tekintetben emlékeztet arra, hogy ha a Törvényszék az előtte hivatkozott érvelés megválaszolására és a megtámadott jogi aktus indokolásának ily módon történő kifejtésére szorítkozik, nem tekinthető úgy, hogy a Törvényszék e jogi aktus kibocsátójának indokolását a saját indokolásával helyettesíti. Egyébiránt nem bizonyíthatja az indokolás jogellenes megváltoztatásának fennállását az a körülmény sem, hogy azon elemek, amelyek lehetővé tették a Törvényszék számára annak megítélését, hogy a Bizottság a minősített hatásokon alapuló kritériumra tekintettel igazolta‑e a területen kívüli joghatóságát, a vitatott határozatnak a Bizottság joghatóságára vonatkozó szakaszán kívüli preambulumbekezdésekben találhatók.
Végül a Bíróság elutasítja az arra alapított különböző kifogásokat, hogy a Törvényszék a minősített hatásokon alapuló kritérium Bizottság általi alkalmazásának felülvizsgálata során tévesen alkalmazta a jogot.
E tekintetben a Bíróság emlékeztet arra, hogy e kritérium alkalmazásakor a Bizottságnak bizonyítania kell, hogy az érintett magatartások előre látható, közvetlen és jelentős hatásokkal járnak az Unióban vagy – mint a jelen ügyben – az EGT‑ben.
Az érintett magatartások előre látható jellegét illetően a Bíróság először is hangsúlyozza, hogy előre láthatónak kell tekinteni minden olyan kárt, amelynek felmerülésével a kartell résztvevőinek az általános élettapasztalatok alapján észszerűen számolniuk kell, ellentétben azokkal a károkkal, amelyek a körülmények teljes mértékben szokatlan lefolyásából erednek.
Márpedig, mivel az üzemanyagpótdíj, a biztonsági pótdíj és a jutalékfizetés megtagadása horizontális árrögzítéssel kapcsolatos összejátszásra irányuló magatartásnak minősül, és mivel az ilyen magatartások különösen alkalmasak a verseny befolyásolására, a Bíróság szerint vitathatatlan, hogy e magatartások a bejövő árufuvarozási szolgáltatások teljes árának emelkedését eredményezik. Ebből következik, hogy a Törvényszék nem volt köteles konkrétan megvizsgálni a pótdíjaknak az árufuvarozási szolgáltatások teljes értékesítési árára gyakorolt hatását, és azt sem kellett meghatároznia, hogy a szállítmányozók ezen áremelkedést ténylegesen áthárították‑e a feladókra, és ha igen, milyen mértékben, sem pedig azt, hogy a feladók a szállítási költség ezen emelkedését ténylegesen áthárították‑e a fogyasztókra, és ha igen, milyen mértékben.
A bizonyításfelvétel általános szabályainak megfelelően a Törvényszék a bizonyítási terhet sem fordította meg akkor, amikor megvizsgálta, hogy a fellebbezők előterjesztettek‑e olyan bizonyítékokat, amelyek lehetővé teszik a szóban forgó magatartások EGT‑n belüli hatásainak előre látható jellegére vonatkozó megállapítás megcáfolását.
Az érintett magatartások hatásainak közvetlen jellegét illetően a Bíróság másodszor kifejti, hogy ahhoz, hogy e feltétel teljesüljön, elegendő, ha a szóban forgó versenyellenes magatartás közvetlen hatást gyakorolhat az Unióban vagy az EGT‑ben.
Ennek keretében a Bíróság elutasítja többek között az arra alapított kifogásokat, hogy a fellebbezők magatartása által az EGT‑n belüli versenyre gyakorolt hatások nem közvetlen jellegűek azért, mert e hatások az okozati lánc más szereplőinek, azaz a szállítmányozóknak és a feladóknak a beavatkozásától függtek, azzal az indokkal, hogy e beavatkozás a piac rendes működésének megfelelően objektíve a szóban forgó kartellből következik.
Ami az érintett magatartások hatásainak jelentős jellegét illeti, a Bíróság harmadszor elutasítja azon kifogásokat, amelyek szerint a Törvényszék a vitatott kartellnek a vitatott határozatban nem szereplő jellemzőire támaszkodott annak megállapításakor, hogy az importált áruk árára gyakorolt hatás jelentős mértékű volt.
Egyébiránt, mivel a Bizottság bizonyította, hogy a minősített hatásokon alapuló kritérium a bejövő árufuvarozási szolgáltatásokra vonatkozó, önmagában figyelembe vett összehangolást illetően teljesül, a Törvényszék mellékesen vizsgálta meg, hogy a minősített hatásokon alapuló kritérium az egészében figyelembe vett egységes és folyamatos jogsértés hatásaira tekintettel is teljesül‑e.
2) A vitatott határozat megalapozottságának vizsgálatáról
A vitatott határozat megalapozottságának Törvényszék általi felülvizsgálatát illetően egyes fellebbezők többek között a következőkkel kapcsolatban emelnek kifogásokat:
(a)
az egységes és folyamatos jogsértés fennállása, valamint az abban való részvételük;
(b)
az érintett magatartások cél általi korlátozásnak minősítése;
(c)
a vitatott határozatnak a Latam Airlines Group és a Lan Cargo tekintetében történő csupán részleges megsemmisítése;
(d)
a Bizottságnak az EGT‑n belüli és az Unió–Svájc útvonalakra vonatkozó magatartások tekintetében fennálló szankcionálási jogkörének elévülése
a) Az egységes és folyamatos jogsértés fennállásáról és a fellebbezők abban való részvételéről
Először is, ami az érintett magatartások földrajzi kiterjedését illeti, a Bíróság megjegyzi, hogy nincs ellentmondás a vitatott határozat rendelkező része – amely szerint a szóban forgó versenyellenes magatartás az egész világra kiterjedt – és e határozat indokolása között, amely az Unió és harmadik országok közötti bizonyos útvonalakat kizár. Különbséget kell tenni ugyanis a „magatartás” fogalma – amely ténybeli elemek összességére vonatkozik – és a „jogsértés” fogalma között, amely e magatartások jogi minősítésére vonatkozik. Egyébiránt bármi is legyen az uniós intézmény által hozott határozat alapjául szolgáló indokolás, kizárólag e határozat rendelkező része – amelyet az annak szükséges alátámasztását képező indokolás fényében kell értelmezni – alkalmas joghatások kiváltására.
Másodszor a Bíróság emlékeztet arra, hogy ahhoz, hogy különböző magatartásokat egységes és folyamatos jogsértésnek lehessen minősíteni, nem kell megvizsgálni azt, hogy e magatartások kiegészítik‑e egymást abban az értelemben, hogy mindegyiknek a rendes verseny egy vagy több következményével való szembenézés a célja, és hogy kölcsönhatás révén hozzájárulnak‑e a gazdasági szereplők által – egységes célra irányuló átfogó terv keretében – elérni kívánt versenyellenes hatások egészének megvalósításához. Ennélfogva, még ha a Bizottság el is mulasztotta volna bizonyítani azt, hogy a vitatott megállapodások és magatartások között ilyen egymást kiegészítő kapcsolat van – amint arra egyes fellebbezők hivatkoznak –, e mulasztás önmagában nem teszi hibássá azok egységes és folyamatos jogsértésnek minősítését.
Harmadszor a Bíróság hangsúlyozza, hogy csak szűk körben ismerte el annak lehetőségét, hogy adott versenyellenes magatartást kizárjanak az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk hatálya alól azért, mert azt valamely nemzeti szabályozás írta elő a vállalkozásokkal szemben, vagy mert e szabályozás kizárta a vállalkozások részéről a versenyző magatartás bármilyen lehetőségét. Így, amennyiben a nemzeti jogszabály csupán arra korlátozódik, hogy a vállalkozásokat önálló versenyellenes magatartás folytatására készteti, illetve azt megkönnyíti, e vállalkozások továbbra is az EUMSZ 101. és az EUMSZ 102. cikk hatálya alá tartoznak. Mivel ezen ítélkezési gyakorlat mind a tagállamok, mind pedig harmadik országok szabályozására is alkalmazandó, a szóban forgó vállalkozásoknak kell bizonyítaniuk, hogy az érintett harmadik országok nemzeti jogszabályai nem ösztönözték, hanem kötelezték őket a szóban forgó magatartás tanúsítására.
Negyedszer a Bíróság elutasítja a fellebbezők által előadott, a Bizottság által szankcionált egységes és folyamatos jogsértésben való részvételüket vitató érveket.
E tekintetben a Bíróság többek között emlékeztet arra, hogy egy több éven át tartó jogsértés esetén az a tény, hogy a megállapodás valamely vállalkozás általi végrehajtására vonatkozóan bizonyos meghatározott időszakok tekintetében nem állnak rendelkezésre közvetlen bizonyítékok, nem zárja ki azt, hogy e vállalkozásnak a megállapodásban való részvételét mindazonáltal ezen időszakok tekintetében is megállapítsák, amennyiben e megállapítás objektív és egybehangzó valószínűsítő körülményeken alapul. Ilyen esetben a Törvényszék a versenyellenes magatartás vagy megállapodás fennállásának és időtartamának értékelését alapíthatja a Bizottság által előterjesztett valamennyi releváns bizonyíték és valószínűsítő körülmény átfogó értékelésére, amelyek közé tartoznak többek között az érintett versenyellenes magatartás által kiváltott hatások.
A Bíróság ezenkívül elutasítja az Air Canada azon jogalapját, amely azt kifogásolja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította a felelősségét olyan útvonalak vonatkozásában, amelyeket nem szolgál ki, illetve amelyeket nem szolgálhat ki, vagyis az EGT‑n belüli és az Unió–Svájc útvonalak vonatkozásában.
E tekintetben a Bíróság rámutat arra, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítéletben tett megállapításokból kitűnik, hogy az Air Canada saját magatartásával hozzá kívánt járulni a valamennyi résztvevő által követett közös célokhoz, és tudomása volt a más vállalkozások által azonos célok elérése végett tervezett vagy megvalósított jogsértő magatartásokról. Így a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor ebből azt a következtetést vonta le, hogy a Bizottság megalapozottan állapította meg az Air Canada felelősségét az egységes és folyamatos jogsértésért annyiban, amennyiben e jogsértés az EGT‑n belüli és az Unió–Svájc útvonalakra vonatkozott, függetlenül attól, hogy ezen útvonalakon esetleg rendelkezett‑e potenciális versenytársi minőséggel.
Ötödször a Bíróság hangsúlyozza, hogy bár a Bizottság feladata, hogy kellően pontos és egybehangzó bizonyítékokat gyűjtsön azon meggyőződésének alátámasztására, hogy a jogsértést elkövették, a Törvényszék nem köteles megsemmisíteni a Bizottság határozatát pusztán amiatt, hogy a Bizottság olyan ténybeli elemekre hivatkozott, amelyek nem minősülnek arra vonatkozó közvetlen bizonyítéknak, hogy az érintett vállalkozás a neki felrótt jogsértésben részt vett. Elegendő ugyanis, ha a Törvényszék megvizsgálja – amint azt a jelen ügyben meg is tette –, hogy a vizsgált körülmények összessége alkalmas volt‑e azon következtetés alátámasztására, miszerint a szóban forgó vállalkozás részt vett az egységes és folyamatos jogsértésben. E tekintetben a Bíróság kifejti továbbá, hogy a jogsértési időszakot megelőző kapcsolatokra vonatkozó, illetve a Bizottság joghatósága alá nem tartozó magatartásokra vonatkozó bizonyítékok alátámaszthatják más, ezen időszakhoz kapcsolódó bizonyítékok értelmezését, ez utóbbi bizonyítékok kontextusba helyezése, illetve bizonyos típusú magatartások vagy gyakorlatok ismétlődésének bizonyítása érdekében.
Hatodszor és végül a Bíróság elutasítja a Cargolux azon jogalapját, miszerint a Törvényszék megsértette az egyenlő bánásmód elvét, amikor megerősítette a jogsértés jutalékfizetés megtagadására vonatkozó ágában való részvételét, ugyanakkor a British Airways e tekintetben való részvételét kizárta, mivel e két fuvarozó – a jogsértés ezen összetevőjében való részvételük bizonyítása érdekében velük szemben figyelembe vett bizonyítékokat illetően – nem volt összehasonlítható helyzetben.
Hasonlóképpen, a Törvényszék azon döntése, hogy nem nyújt a Cargoluxnak az SAS Cargo Groupnak nyújtott csökkentéssel egyenértékű bírságcsökkentést, szintén nem minősülhet az egyenlő bánásmód elve megsértésének, mivel az SAS Cargo Group e csökkentésben azon megállapítás megsemmisítése miatt részesült, hogy részt vett a jogsértés jutalékfizetés megtagadására vonatkozó ágában.
b) Az érintett magatartások cél általi korlátozásnak minősítéséről
Először is a Bíróság emlékeztet arra, hogy annak értékelése során, hogy valamely vállalkozások közötti megállapodás vagy vállalkozások társulása által hozott döntés elegendő károssági fokot mutat‑e ahhoz, hogy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett „cél általi” versenykorlátozásnak kelljen tekinteni, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint meg kell vizsgálni e megállapodás rendelkezéseinek tartalmát és az általa elérni kívánt célkitűzéseket, valamint azt a gazdasági és jogi hátteret, amelybe a megállapodás illeszkedik. Mindazonáltal az olyan összejátszásra irányuló megállapodások vagy magatartások esetén, amelyek a verseny olyan különösen súlyos megsértésének minősülnek, mint amilyen a jelen ügyben is szóban forgó horizontális árrögzítő kartell, a Bizottság az azon gazdasági és jogi háttérre vonatkozó elemzését, amelybe a magatartás illeszkedik, arra korlátozhatja, ami feltétlenül szükségesnek bizonyul a cél általi versenykorlátozás fennállásának megállapításához.
Másodszor a Bíróság elutasítja az arra alapított érvet, hogy a szóban forgó összejátszásra irányuló magatartás az érintett termék vagy szolgáltatás árának csak egy részét érintette, mivel e körülmény egyáltalán nem bizonyíthatja azt, hogy e magatartás nem tartozik az egyeztetés olyan formájába, amelyet jellegénél fogva úgy kell tekinteni, hogy káros a rendes verseny működésére. Épp ellenkezőleg, az ilyen magatartás a jellegénél fogva az árak emelkedésével jár, ami a forrásoknak különösen a fogyasztók hátrányára történő kedvezőtlen elosztását eredményezi.
Azon érv, miszerint a jutalékfizetés megtagadása a légitársaságok által a szállítmányozók állítólag jogellenes magatartására adott jogos válasz volt, szintén nem meggyőző, mivel a jogszabályi előírások betartásának biztosítása nem a magánvállalkozások, hanem a hatóságok feladata. Így e körülmény, még ha bizonyítást is nyerne, semmiképpen nem igazolhatja az EUMSZ 101. cikk megsértését, és még kevésbé igazolhat egy olyan összejátszásra irányuló magatartást, amellyel kapcsolatban megállapítást nyert, hogy a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutat ahhoz, hogy cél általi korlátozásnak lehessen minősíteni.
c) Arról, hogy a Törvényszék a vitatott határozatot a Latam Airlines Groupot és a Lan Cargót érintő részében csupán részben semmisítette meg
A Törvényszék a Latam Airlines Group és Lan Cargo kontra Bizottság ítéletében a vitatott határozatot megsemmisítette annyiban, amennyiben az arra vonatkozott, hogy a Latam Airlines Group és a Lan Cargo részt vett a jogsértésnek a biztonsági pótdíjjal és a jutalékfizetés megtagadásával kapcsolatos összetevőiben, azzal az indokkal, hogy a Bizottság tévesen állapította meg, hogy a Lan Cargónak tudomása volt a jogsértés ezen összetevőiről.
Fellebbezésük alátámasztása érdekében a Latam Airlines Group és a Lan Cargo azt kifogásolta, hogy a Törvényszék a vitatott határozatot velük szemben csak részben semmisítette meg, holott a Bizottság által elkövetett hibának e határozat teljes megsemmisítéséhez kellett volna vezetnie.
E tekintetben a Bíróság emlékeztet arra, hogy azon megállapítás, miszerint a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon azt, hogy valamely vállalkozásnak az egységes és folyamatos jogsértést képező versenyellenes magatartások valamelyikében való részvétele során tudomása volt a kartell többi résztvevője által azonos célok elérése érdekében tanúsított többi versenyellenes magatartásról, illetve azt, hogy e magatartásokat észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni, nem vezethet ahhoz, hogy e vállalkozás mentesüljön az azon magatartásokért való felelőssége alól, amelyekben bizonyítottan részt vett, vagy amelyekért vitathatatlanul felelősségre vonható. Ez esetben az uniós bíróságnak az előtte megtámadott bizottsági határozat részleges megsemmisítésére kell szorítkoznia.
Ebből következik, hogy mivel a Lan Cargónak az üzemanyagpótdíjra vonatkozó információcserében való részvételét nem kérdőjelezték meg, a Törvényszék nem követett el hibát azzal, hogy a vitatott határozatot csak részben semmisítette meg.
Ráadásul az a körülmény, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Lan Cargo tudott a biztonsági pótdíjra vonatkozó, illetve a jutalékfizetés megtagadásával kapcsolatos információcseréről, nem fosztotta meg a megállapított jogsértést az egységes és folyamatos jellegétől, amely jogsértést azonban nem lehetett teljes egészében e fuvarozónak betudni.
d) A Bizottság szankcionálási jogkörének az EGT‑n belüli és az Unió–Svájc útvonalakra vonatkozó magatartások tekintetében való elévüléséről
A Bíróság azon kifogásokat is elutasítja, amelyek szerint a Törvényszéknek hivatalból meg kellett volna állapítania, hogy a Bizottság szankcionálási jogköre az 1/2003 rendelet 25. cikkének megfelelően az EGT‑n belüli és az Unió–Svájc útvonalakra vonatkozó magatartások tekintetében elévült.
E tekintetben a Bíróság rámutat arra, hogy az 1/2003 rendelet szövegéből, összefüggéseiből és az általa követett célkitűzésekből kitűnik, hogy a különösen e rendelet 25. cikkében előírt határidők elévülési időnek minősülnek. Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az uniós bíróság nem vizsgálhatja hivatalból az elévülési idő betartását, hanem arra az érintett félnek kell hivatkoznia.
Ennek keretében a Bíróság azon érvelést is elutasítja, miszerint a Bizottság szankcionálási jogkörére vonatkozó elévülési idő lejártára alapított jogalapot a Bizottság arra vonatkozó hatáskörének hiányára alapított jogalapnak kell tekinteni, hogy a fellebbezőkkel szemben bírságot szabjon ki. Ugyanis, noha az 1/2003 rendelet 25. cikke arra kötelezi a Bizottságot, hogy meghatározott jogsértést bizonyos határidőn belül szankcionáljon, e rendelkezésnek nem célja, hogy a Bizottságot megfossza az elévüléssel érintett jogsértéstől eltérő más jogsértések tekintetében fennálló szankcionálási jogkörétől, és ilyen hatással sem jár. Továbbá a Bizottság még a szankcionálási jogkörre vonatkozó elévülési idő lejárta esetén is megőrzi az elévült jogsértés megállapítására vonatkozó hatáskörét, feltéve hogy bizonyítja, hogy a jogsértés elkövetését megállapító határozat elfogadásához jogos érdek fűződik.
A Bíróság szerint az érintett fellebbezők nem hivatkozhatnak az egyenlő bánásmód elvének megsértésére a Törvényszék előtt a Bizottság fellépésének részbeni elévülésére eredményesen hivatkozó légitársaságokhoz képest sem, mivel ezen eltérő bánásmód kizárólag abból az objektív körülményből ered, hogy e fellebbezők nem hivatkoztak e jogalapra, noha megtehették volna.
A Bíróság ezenkívül hangsúlyozza, hogy az elévülési idő az eljárási határidőkhöz sem hasonlítható, mivel ez utóbbiakat a gondos igazságszolgáltatás, valamint a jogi helyzetek egyértelműségének és biztonságának biztosítása érdekében vezették be. Márpedig nem ez a helyzet az elévülési idő esetében, amely elsődlegesen az érintett vállalkozások védelmének biztosítására irányul.
Egyébiránt az, hogy az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése alapján kiszabott bírságokat az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 6. cikke értelmében „büntetőjogi” jellegűnek kellene minősíteni, önmagában nem jelenti azt, hogy a Bizottság szankcionálási jogkörének elévülése az érintett vállalkozások védelmén túl közérdekű célt is követ.
3) A védelemhez való jog megsértéséről
A fellebbezők védelemhez való jogának tiszteletben tartását illetően a Bíróság megállapítja, hogy önmagában az a tény, hogy a Bizottság nem biztosított teljes körű és automatikus betekintést a kartell többi résztvevője által a kifogásközlésre adott válaszokba, nem jelenti az érintett vállalkozások védelemhez való jogának megsértését, mivel nekik kell először arra utaló valószínűsítő körülményt előterjeszteniük, hogy a velük nem közölt dokumentumok a védelmük szempontjából hasznosak. A Bíróság e tekintetben emlékeztet arra, hogy a közigazgatási eljárás során nem áll fenn teljes körű és automatikus iratbetekintési jog.
A Bíróság ezenkívül rámutat arra, hogy a Bizottság nem sérti meg valamely kifogásközlés címzett vállalkozásainak védelemhez való jogát, különösen a Bizottságnak az Unió vagy az EGT területén kívül tanúsított versenyellenes magatartások szankcionálására vonatkozó nemzetközi joghatóságával kapcsolatban való meghallgatáshoz való jogukat pusztán amiatt, hogy e kifogásközlés nem jelöli meg kifejezetten azt a kritériumot, amelyre a Bizottság e magatartások szankcionálása érdekében támaszkodni kíván, amennyiben az említett kifogásközlés kifejti, hogy a Bizottság a címzett vállalkozásokat az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének ilyen magatartások miatti megsértése miatt kívánja szankcionálni, és ismerteti azokat a lényeges elemeket, amelyeket e célból figyelembe kíván venni.
4) A korlátlan felülvizsgálati jogkör Törvényszék általi gyakorlásáról
Ami a korlátlan felülvizsgálati jogkör Törvényszék általi gyakorlását illeti, a Bíróság rámutat arra, hogy bár e jogkör gyakorlása a bírságok összegének meghatározása során nem eredményezhet hátrányos megkülönböztetést a versenyszabályokba ütköző jogsértésben részt vevő vállalkozások között, a Törvényszék nem sérti meg az egyenlő bánásmód elvét akkor, amikor csökkenti egy olyan vállalkozás bírságát, amely vállalkozás erre irányuló jogalapjának helyt adott, anélkül hogy hasonló csökkentést alkalmazna más, hasonló helyzetben lévő, de a Törvényszék előtt ugyanilyen jogalapot fel nem hozó vállalkozások esetében.
Az SAS Cargo Grouppal szemben kiszabott bírság Törvényszék általi kiszámítását illetően viszont a Bíróság megállapítja, hogy a Törvényszék korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása során többször is tévesen alkalmazta a jogot, amikor e bírság számítási alapjába belefoglalta az e vállalkozás által a belső útvonalakon elért forgalmat annak érdekében, hogy biztosítsa az eljárás alá vont többi fuvarozóval szembeni egyenlő bánásmódot. Közelebbről, a Törvényszék elé terjesztett bizonyítékok egyáltalán nem támasztották alá, hogy a Bizottság az eljárás alá vont és a vitatott határozatot vitató valamennyi légitársaság esetében – az SAS Cargo Grouptól eltérően – beleszámította volna a bírságaik kiszámításának alapjául szolgáló eladásaik értékébe a kizárólag valamely EGT‑államon belül kiszolgált útvonalakon esetlegesen elért forgalmukat. Így a Törvényszék nem rendelkezett olyan információkkal, amelyek lehetővé tették volna számára azt, hogy teljes bizonyossággal megállapítsa az egyenlő bánásmód elvének olyan megsértését, amelyet orvosolnia kellett volna.
Következésképpen a Bíróság részben hatályon kívül helyezi a Törvényszék SAS Cargo Group és társai ügyben hozott ítéletét, és e jogvita kapcsán végleges határozatot hozva e vállalkozásokkal szemben a megtámadott ítéletben kiszabott bírságoknál alacsonyabb összegű bírságokat szab ki.
Ezzel szemben a fentiek összességére tekintettel a Bíróság a „légi árufuvarozási” kartellben részt vevő légitársaságok által benyújtott összes többi fellebbezést elutasítja.
(
1
)	A jelen ügyben az Air Canada, az Air France‑KLM, a Société Air France (a továbbiakban: Air France), a Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (a továbbiakban: KLM), a British Airways plc, a Cargolux Airlines International SA (a továbbiakban: Cargolux), a Cathay Pacific Airways Ltd, a Deutsche Lufthansa AG (a továbbiakban: Lufthansa), a Japan Airlines International Co. Ltd (a továbbiakban: Japan Airlines), a Latam Airlines Group SA és a Lan Cargo SA, a Martinair Holland NV (a továbbiakban: Martinair), az SAS Cargo Group és társai (a továbbiakban: SAS Cargo Group), a Singapore Airlines Ltd és a Singapore Airlines Cargo Pte Ltd (a továbbiakban: Singapore Airlines) (a továbbiakban együtt: fellebbezők).
(
2
)	A 2022. március 30‑iMartinair Holland kontra Bizottság ítélet (T‑323/17, EU:T:2022:174), Koninklijke Luchtvaart Maatschappij kontra Bizottság ítélet (T‑325/17, EU:T:2022:176), Air Canada kontra Bizottság ítélet (T‑326/17, EU:T:2022:177), Cargolux Airlines kontra Bizottság ítélet (T‑334/17, EU:T:2022:178), Air France‑KLM kontra Bizottság ítélet (T‑337/17, EU:T:2022:179), Air France kontra Bizottság ítélet (T‑338/17, EU:T:2022:180), Japan Airlines kontra Bizottság ítélet (T‑340/17, EU:T:2022:181), British Airways kontra Bizottság ítélet (T‑341/17, EU:T:2022:182), Deutsche Lufthansa és társai kontra Bizottság ítélet (T‑342/17, EU:T:2022:183), Cathay Pacific Airways kontra Bizottság ítélet (T‑343/17, EU:T:2022:184), Latam Airlines Group és Lan Cargo kontra Bizottság ítélet (T‑344/17, EU:T:2022:185), Singapore Airlines és Singapore Airlines Cargo kontra Bizottság ítélet (T‑350/17, EU:T:2022:186).
(
3
)	Az EUMSZ 101. cikk, az EGT‑Megállapodás 53. cikke és az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött légi közlekedési megállapodás 8. cikke szerinti eljárásban (AT.39258 – „légi teherszállítás” ügy) 2017. március 17‑én hozott C(2017) 1742 final bizottsági határozat (a továbbiakban: vitatott határozat).
(
4
)	2022. március 30‑iSAS Cargo Group és társai kontra Bizottság ítélet (T‑324/17, EU:T:2022:175).
(
5
)	Az EUMSZ 101. cikk, az EGT‑Megállapodás 53. cikke és az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött légi közlekedési megállapodás 8. cikke szerinti eljárásról (COMP/39258 – „légi teherszállítás” ügy) szóló, 2010. november 9‑i C(2010) 7694 végleges bizottsági határozat.
(
6
)	A Közösség és harmadik országok közötti légiközlekedéssel összefüggésben a 3975/87/EKG rendelet hatályon kívül helyezéséről, valamint a 3976/87/EKG és a 1/2003/EK rendelet módosításáról szóló, 2004. február 26‑i 411/2004/EK tanácsi rendelet (HL 2004. L 68., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 17. o.).
(
7
)	A[z EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.).