61995CC0309_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Indledende bemaerkninger
1 Kommissionen har i denne sag, som er anlagt i medfoer af traktatens artikel 173, nedlagt paastand om annullation af en beslutning vedtaget af Raadet den 22. juni 1995 paa grundlag af traktatens artikel 93, stk. 2, tredje afsnit. Beslutningen gaar ud paa, at Den Franske Republiks ydelse af en ekstraordinaer stoette til vinproducenter, der deltager i forebyggende destillation af bordvin, er forenelig med faellesmarkedet.
2 Denne sag giver Domstolen lejlighed til at redegoere for sin praksis, for saa vidt angaar det tredje formalitetskriterium i traktatens artikel 173, stk. 5.
I - Retsforskrifter
3 Raadet har i medfoer af traktatens artikel 42 og 43 vedtaget forordning (EOEF) nr. 822/87 (1), som er en ny kodificering af de grundlaeggende bestemmelser om den faelles markedsordning for vin.
4 Som led i den faelles markedsordning for vin er der i forordning nr. 822/87 fastsat mulighed for forebyggende destillation (artikel 38) og obligatorisk destillation (artikel 39) med henblik paa at stabilisere og sanere vinmarkedet. Disse foranstaltninger vedtages af Kommissionen paa de betingelser og efter den procedure, der er fastsat i artikel 38 og 39.
5 Hvad angaar betingelserne for forebyggende destillation hedder det i artikel 38, stk. 1, i forordning nr. 822/87:
»1. Naar det synes noedvendigt under hensyntagen til hoestprognosen eller med henblik paa en forbedring af kvaliteten af de produkter, der bringes paa markedet, kan der i hvert produktionsaar foretages en forebyggende destillation af bordvin og vin egnet til fremstilling af bordvin fra den 1. september og til en dato, som skal fastsaettes naermere.
...«
6 Det bestemmes i artikel 38, stk. 2, at opkoebsprisen for den vin, der er leveret til forebyggende destillation, udgoer 65% af orienteringsprisen (2). Den forebyggende destillation forudsaetter, at producenten frivilligt tilslutter sig denne fremgangsmaade.
7 Ved forordning (EF) nr. 2028/94 af 8. august 1994 (3) blev der aabnet for forebyggende destillation af visse maengder vin for produktionsaaret 1994/95.
8 Denne kommissionsforordning havde til formaal at opfylde behovet for en sanering og mere effektiv forvaltning af markedet for bordvin. Mere specifikt hed det i artikel 1, stk. 1, andet afsnit, at den maengde, producenterne kunne lade destillere, var begraenset til 12 hektoliter pr. hektar (herefter »hl/ha«). For Frankrig svarede dette til en maengde paa 1 403 000 hl.
9 Ifoelge artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 2028/94 kunne kontrakter og anmeldelser underskrevet med henblik paa denne destillation fremlaegges til godkendelse hos interventionsorganet indtil den 10. november 1994. Ifoelge samme artikels stk. 2 skulle de maengder, for hvilke der var underskrevet og godkendt en kontrakt og en anmeldelse, vaere leveret til destillerierne senest den 15. marts 1995.
10 Kommissionen beslutter i medfoer af artikel 39, stk. 1 og 2, i forordning nr. 822/87 at foretage obligatorisk destillation, naar markedet for bordvin og vin egnet til fremstilling af bordvin i et produktionsaar udviser en alvorlig uligevaegt.
11 Prisen for en obligatorisk destillation virker afskraekkende paa producenterne. Prisen svinger nemlig omkring 25% af orienteringsprisen. Producenterne kan fratraekke den maengde, der leveres til forebyggende destillation, fra den maengde, der skal leveres til obligatorisk destillation.
12 I artikel 76 i forordning nr. 822/87 bestemmes det, at traktatens artikel 92, 93 og 94 finder anvendelse paa vinmarkedet.
13 Det er saaledes udtrykkeligt fastsat i forordning nr. 822/87, at vinmarkedet er underkastet traktatens artikel 93, som principielt overlader det til Kommissionen (4) og undtagelsesvis overlader det til Raadet (5) at kontrollere foreneligheden med faellesmarkedet af enhver statsstoette, der er ydet eller planlagt, eller som underkastes aendringer. Artikel 93, stk. 2, tredje og fjerde afsnit, er affattet saaledes:
»...
Paa begaering af en medlemsstat kan Raadet med enstemmighed beslutte, at en af denne stat ydet eller planlagt stoette, uanset bestemmelserne i artikel 92 eller de i artikel 94 naevnte forordninger, skal betragtes som forenelig med faellesmarkedet, hvis ganske saerlige omstaendigheder berettiger en saadan beslutning. Har Kommissionen indledt den i dette stykkes foerste afsnit fastsatte fremgangsmaade med hensyn til denne stoetteforanstaltning, bevirker den paagaeldende stats begaering til Raadet, at sagens behandling udsaettes, indtil Raadet har taget stilling til spoergsmaalet.
Dog traeffer Kommissionen beslutning, saafremt Raadet ikke har taget stilling inden tre maaneder efter, at begaeringen er fremsat.
...«
II - Faktiske omstaendigheder
14 Den 26. juli 1994 forelagde Kommissionen Forvaltningskomitéen for Vin et forslag til forordning om aabning af forebyggende destillation for produktionsaaret 1994/95.
15 Den 28. juli 1994 blev der i Frankrigs Landbrugs- og Fiskeriministerium afholdt et moede, hvor der blev truffet principbeslutning om stoette til franske vinproducenter paa grund af de store prisforskelle mellem franske, spanske og portugisiske vine.
16 Den 8. august 1994 besluttede Kommissionen ved forordning nr. 2028/94 at aabne den forebyggende destillation for produktionsaaret 1994/95.
17 Den 17. august 1994 anmodede Kommissionen om underretning med hensyn til den stoette, som Den Franske Republik havde besluttet at yde vinproducenter som led i aabningen af den forebyggende destillation.
18 Den 20. oktober 1994 underrettede de franske myndigheder i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, Kommissionen om den omtvistede stoette.
19 Under Raadets samling den 29. og 30. maj 1995 anmodede Den Franske Republik i henhold til artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, Raadet om at godkende ydelsen af stoette til de franske vinproducenter.
20 Den 22. juni 1995 vedtog Raadet beslutningen om ydelse af en supplerende stoette til de franske vinproducenter for produktionsaaret 1994/95 paa 660 FRF pr. hektar og gjorde det saaledes muligt for producenterne at opnaa en pris for den vin, der blev indgivet til forebyggende destillation, der naermede sig prisen for den vin, der blev afsat paa markedet i det paagaeldende produktionsaar. Beslutningen var i henhold til sin artikel 2 rettet til Den Franske Republik.
21 Raadets beslutning blev ikke offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, men blev meddelt den franske regering ved skrivelse af 27. juli 1995 fra Raadets generalsekretaer.
22 Ved skrivelse af 27. juli 1995 tilstillede generaldirektoeren paa Raadets generalsekretaers vegne Kommissionen bekraeftede genparter af beslutningen og underrettede Kommissionen om Raadets vedtagelse af den omtvistede beslutning, idet han samtidig meddelte Kommissionen, at Raadets formand samme dag havde meddelt adressaten (dvs. Den Franske Republik) beslutningen, som traadte i kraft ved denne meddelelse.
23 Kommissionen modtog den anfaegtede raadsbeslutning den 1. august 1995.
III - Parternes paastande
24 Ved staevning indleveret den 29. september 1995 har Kommissionen anlagt sag ved Domstolen til proevelse af Raadets beslutning af 22. juni 1995, hvorved Raadet godkendte ydelse af en stoette til de franske vinproducenter.
25 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande: a) Raadets omtvistede beslutning af 22. juni 1995 annulleres, b) Raadet tilpligtes at betale sagens omkostninger, og c) Den Franske Republik tilpligtes at baere sine egne omkostninger.
26 Ved saerskilt processkrift af 6. november 1996 har Raadet fremsat en formalitetsindsigelse. Ved beslutning af 18. juni 1996 har Domstolen henskudt formalitetsindsigelsen til afgoerelse i forbindelse med sagens realitet.
27 Raadet har nedlagt foelgende paastande: a) sagen afvises, b) subsidiaert frifindelse, c) Kommissionen baerer sagens omkostninger. Den Franske Republik har interveneret til stoette for Raadets paastande gennem de processkrifter, som den har indgivet.
IV - Formaliteten
28 I den foreliggende sag er der paa forhaand rejst et spoergsmaal om formaliteten. Raadet, hvis synspunkt stoettes af Den Franske Republik, har gjort gaeldende, at Kommissionens staevning, der er indleveret til Domstolens Justitskontor den 29. september 1995, ikke er indleveret rettidigt. Staevningen er nemlig indleveret efter udloebet af den tomaaneders frist, der begyndte at loebe den dag, hvor Kommissionen fik fuldt kendskab til den omtvistede beslutning (den 22.6.1995).
29 Jeg har foelgende bemaerkninger til dette punkt:
30 I medfoer af traktatens artikel 189, stk. 4, er beslutningen bindende i alle enkeltheder for dem, den angiver at vaere rettet til. I henhold til artikel 191, stk. 3, meddeles beslutninger endvidere dem, de er rettet til, og faar virkning ved denne meddelelse.
31 Endvidere bestemmes det i traktatens artikel 173, stk. 5, at klager skal indgives inden to maaneder efter, at retsakten, alt efter sin art, er offentliggjort eller meddelt klageren eller, i mangel heraf efter, at klageren har faaet kendskab til den. I medfoer af artikel 81, stk. 1, i Domstolens procesreglement begynder de frister, der er fastsat for soegsmaal til proevelse af en institutions retsakter, i tilfaelde, hvor der er givet meddelelse, at loebe dagen efter den dag, hvor den paagaeldende har faaet meddelelse om retsakten.
32 Endelig er det i artikel 18, stk. 1 og 2, i Raadets forretningsorden (6) bl.a. bestemt, at generalsekretaeren giver meddelelse om Raadets beslutninger til dem, som de er rettet til, og udleverer genparter af Raadets beslutninger til medlemsstaternes regeringer og til Kommissionen.
33 Det fremgaar af ovennaevnte bestemmelser, at udgangspunktet for soegsmaalsfristen er for det foerste offentliggoerelsen af retsakten med hensyn til de retsakter, der skal offentliggoeres, for det andet meddelelsen af retsakten med hensyn til de retsakter, der ifoelge de paagaeldende bestemmelser skal meddeles, og for det tredje i de tilfaelde, hvor retsakterne hverken skal offentliggoeres eller meddeles, kendskabet til retsakten, som skal vaere noejagtigt (7).
34 Det fremgaar endvidere af disse bestemmelser, at beslutninger skal meddeles til dem, de retter sig til, og faar virkning ved denne meddelelse. Meddelelsen er ikke en betingelse for retsaktens eksistens (8), men et element, der er retsaktens indhold uvedkommende (9).
35 I den foreliggende sag er Raadets omtvistede beslutning af 22. juni 1995 alene rettet til Den Franske Republik (artikel 2). Hvis den franske regering derfor oensker at anlaegge sag, begynder soegsmaalsfristen for den franske regerings vedkommende ikke at loebe foer den dato, hvor beslutningen meddeles den. For Kommissionens vedkommende, som ikke er angivet i den anfaegtede beslutning som adressat, er det derimod ikke noedvendigt med en meddelelse, for at fristen kan begynde at loebe. Fristen begynder nemlig at loebe fra det tidspunkt, hvor Kommissionen faar et noejagtigt kendskab til retsakten, hvis dette tidspunkt fremgaar af sagsakterne. En genpart af den anfaegtede beslutning, som sendes til Kommissionen, efter at denne har faaet dette noejagtige kendskab, paavirker foelgelig paa ingen maade en frist, der allerede er begyndt at loebe, ligesom den ikke bevirker, at en ny soegsmaalsfrist begynder at loebe.
36 Det fremgaar af sagen - og dette bestrides ikke - at medlemmerne af Raadet og Kommissionen allerede den 16. juni 1995 havde adgang til et udkast til beslutningen (dokument 8100/95 Agri 62) (10), som var fremlagt i det lokale, hvor det paagaeldende moede blev afholdt (11). Dette udkast var grundlaget for den anfaegtede beslutning, som blev vedtaget den 22. juni 1995. Faktisk viser en sammenligning af udkastets og beslutningens ordlyd, at udkastet blev godkendt enstemmigt uden aendringer. Endvidere har Kommissionen erkendt (under punkt 7 i sit indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen), at den var til stede under det paagaeldende raadsmoede (landbrug) fra 19. til 22. juni 1995.
37 Staevningen er ledsaget (bilag VI) af et dokument (uddrag af referat) af 23. juni 1995, som var udarbejdet af Kommissionens Generalsekretariat i forbindelse med den samling, der fulgte efter Raadets (landbrugsministrenes) samling i Bruxelles den 19.-22. juni 1995. I dette dokument, saerlig i punkt 9, naevnes den anfaegtede beslutning og dennes indhold, og det fremgaar, at Raadets (landbrugsministrenes) moede resulterede i en enstemmig godkendelse af Den Franske Republiks anmodning (idet én dog undlod at stemme). Dokumentet beskriver endvidere de droeftelser, der foerte til den anfaegtede beslutning, naevner den franske regerings argumenter og angiver, at saavel visse medlemsstater som det kompetente kommissionsmedlem, som var til stede, var i tvivl om, hvorvidt det var berettiget at imoedekomme Den Franske Republiks anmodning.
38 Ovenstaaende oplysninger lader formode, at Kommissionen med sikkerhed kendte den anfaegtede raadsbeslutning senest den dag, hvor dette referat blev udarbejdet (den 23.6.1995). Det vil sige, at fristen for at anlaegge sag til proevelse af Raadets beslutning for Kommissionens vedkommende begyndte at loebe den foelgende dag (dvs. den 24. juni 1995). Fristen udloeb to maaneder senere, dvs. den 26. august 1995, inklusive forlaengelse med to dage under hensyn til afstanden (12).
39 Som naevnt ovenfor (punkt 21-23 og punkt 35) blev den anfaegtede raadsbeslutning meddelt den franske regering den 27. juli 1995 og samme dag sendt til Kommissionen, som modtog den den 1. august 1995 (beslutningen er registreret den 1.8.1995 under nr. SG(95)A/12870). Kommissionen har gjort gaeldende, at soegsmaalsfristen begyndte at loebe den 27. juli 1995, hvor den anfaegtede beslutning blev meddelt Den Franske Republik og fik virkning, og at Kommissionens sag, der blev anlagt den 29. september 1995, derfor var anlagt inden fristens udloeb. Dette synspunkt er imidlertid forkert. Meddelelsen til Den Franske Republik bevirkede nemlig alene, at fristen begyndte at loebe i forhold til Den Franske Republik, der var anfoert som adressat i den anfaegtede beslutning. I forhold til Kommissionen, der ikke er angivet som adressat i den anfaegtede beslutning, og over for hvem beslutningen ikke skulle meddeles, begyndte fristen ifoelge artikel 173, stk. 5, derimod foerst at loebe fra den dato, hvor Kommissionen fik et noejagtigt kendskab til beslutningen, det vil sige senest den 23. juni 1995.
40 Heraf foelger, at den foreliggende sag, som blev anlagt den 29. september 1995, dvs. efter udloebet af tomaanedersfristen, blev anlagt for sent, hvilket er en gyldig grund til at afvise sagen, saaledes som Raadet og den franske regering med foeje har gjort gaeldende (13).
V - Anbringender til stoette for annullationspaastanden
41 Uafhaengigt af spoergsmaalet om overskridelse af procesfristen vil jeg derefter kort gennemgaa de anbringender, der er fremfoert til stoette for annullationspaastanden, og som helt svarer til Kommissionens anbringender i sagen Kommissionen mod Raadet, hvori Domstolen afsagde dom den 29. februar 1996 (14). Denne dom indeholder tilstraekkelige oplysninger til at afgoere de realitetsspoergsmaal, der er rejst i den foreliggende sag.
A - Det foerste anbringende til stoette for annullationspaastanden: fejlagtig anvendelse af traktatens artikel 93, stk. 2, tredje afsnit
42 Med sit foerste - og principale - anbringende har Kommissionen anfoert, at der er sket en fejlagtig anvendelse af traktatens artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, der ganske vist ikke kun finder anvendelse i forbindelse med det kapitel, der omhandler konkurrence, men som ikke kan bevirke, at stoetteforanstaltninger, der er i modstrid med andre bestemmelser i traktaten end dem, der er naevnt i artikel 92, 93 og 94, kan betragtes som lovlige. Kommissionen har anfoert, at Raadet er inkompetent og har begaaet procedurefordrejning, for saa vidt som den anfaegtede bestemmelse i artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, er blevet anvendt som begrundelse for at fravige reglerne i den faelles markedsordning for vin.
43 Domstolen har i sin dom i sagen Kommissionen mod Raadet (15) forkastet et helt ligelydende anbringende (16). Derfor har Kommissionen i replikken erklaeret, at den for saa vidt angaar det principale anbringende alene goer gaeldende, at Raadet har overskredet graenserne for sit skoen i henhold til artikel 93, stk. 2, tredje afsnit. Foelgelig finder jeg ikke, at det er noedvendigt, at Domstolen tager stilling til Kommissionens foerste anbringende til stoette for annullationspaastanden.
B - Det andet anbringende til stoette for annullationspaastanden: aabenbart fejlagtig vurdering af de faktiske omstaendigheder
44 Med sit andet anbringende, som oprindelig blev fremfoert subsidiaert, har Kommissionen anfoert, at der i den foreliggende sag ikke forelaa »ganske saerlige omstaendigheder«, saaledes som det sammen med andre betingelser kraeves efter traktatens artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, for, at en ydet eller paataenkt stoette fra en medlemsstat kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet. Kommissionen har gjort gaeldende, at Raadet uretmaessigt gjorde brug af sit i artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, omhandlede skoen, da det foretog en fejlagtig vurdering af de faktiske omstaendigheder i den anfaegtede beslutning. Derfor har Kommissionen paastaaet annullation af den anfaegtede beslutning, hvis begrundelse ikke er lovlig.
45 I henhold til artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, har Raadet en vidtgaaende skoensfrihed for saa vidt angaar det hensigtsmaessige ved visse foranstaltninger (»kan ... med enstemmighed beslutte«), og det er Raadet, der fastslaar, hvornaar de ganske saerlige omstaendigheder foreligger, som udgoer conditio sine qua non for at traeffe beslutning om, at en ydet eller paataenkt statsstoette fra en medlemsstats side skal betragtes som forenelig med faellesmarkedet. Dette er tilfaeldet, ogsaa selv om Kommissionen som led i proceduren i artikel 93, stk. 3, har besluttet, at stoetten ikke er forenelig med faellesmarkedet.
46 Domstolen har i sin dom i sagen Kommissionen mod Raadet fastslaaet, at (17) »naar Raadet ved sin gennemfoerelse af Faellesskabets landbrugspolitik noedvendigvis maa foretage en vurdering af en kompliceret oekonomisk situation, omfatter det skoen, som Raadet har, ikke udelukkende indholdet og raekkevidden af de bestemmelser, der skal vedtages, men ogsaa i et vist omfang konstateringen af de tilgrundliggende faktiske forhold i den forstand, at det ogsaa er tilladeligt at laegge en helhedsvurdering til grund. Ved domstolskontrollen med en saadan kompetence, maa den efterproevende ret begraense sig til at undersoege, om myndighedens afgoerelse er behaeftet med en aabenlys vildfarelse eller magtfordrejning« (18). Domstolen har endvidere udtalt, at (19): »[det fremgaar] af selve ordlyden af artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, at naar Raadet beslutter, at ganske saerlige omstaendigheder berettiger, at en stoette betragtes som forenelig med faellesmarkedet, og det saaledes fraviger bestemmelserne i artikel 92, skal det foretage en vurdering af en kompliceret oekonomisk situation«.
47 I den foreliggende sag finder jeg (20), at Raadet skulle vurdere en kompliceret oekonomisk situation, og at det skoen, som Raadet har faaet tillagt med henblik herpaa, ikke udelukkende omfatter arten og raekkevidden af de bestemmelser, der skal vedtages, men ogsaa konstateringen af de tilgrundliggende faktiske forhold. Raadet kunne saaledes laegge en helhedsvurdering til grund. Raadet kunne med andre ord vurdere en raekke forhold under ét for at afgoere, om der var tale om ganske saerlige omstaendigheder.
48 Da markedsordningen for vin desuden, som fastslaaet af Domstolen (21), i aarevis har vaeret praeget af en »permanent, strukturel uligevaegt, som nu er ved at blive bragt til ophoer«, havde Raadet mulighed for ikke alene at basere sit skoen paa oplysninger vedroerende indledningen af produktionsaaret 1994/95, men ogsaa at tage hensyn til tallene for 1995. Dette fremgaar bl.a. af tredje betragtning til den omtvistede beslutning, i hvilken det ganske vist naevnes, at situationen paa vinmarkedet ved beslutningens vedtagelse ikke havde en exceptionel karakter, der berettigede til at gennemfoere obligatorisk destillation, men dog bemaerkes, at man maatte medgive, at det var afgoerende med en heldig gennemfoerelse af den forebyggende destillation i samtlige producentlande paa et marked praeget af et stoet fald i forbruget (22). Raadet kunne ligeledes tage hensyn til de samlede tal, som vedroerte dels situationen i Faellesskabet, og ikke alene paa det franske marked, dels alle vine, og ikke alene bordvine, som var omfattet af den af Kommissionen fastsatte forebyggende destillation og den af den franske regering ydede stoette. Endelig kunne Raadet efter min opfattelse ogsaa lade udviklingen i de institutionelle priser i national valuta indgaa i sin vurdering for at undersoege, om disse priser var ufordelagtige for de franske producenter i forhold til de oevrige medlemsstaters producenter eller ej, og om ulempen i givet fald havde et omfang, der noedvendiggjorde vedtagelsen af en specifik foranstaltning.
49 Ganske vist anser jeg ikke i sig selv begrundelsen for den anfaegtede beslutning (anden betragtning), der bygger paa den omstaendighed, at beslutningen vedroerer et omraade, hvis retlige ramme paataenkes aendret med henblik paa ivaerksaettelse af instrumenter, der muliggoer en varig sanering af markedet, for lovlig, fordi noget saadant ikke vil kunne betragtes som en »ganske saerlig omstaendighed« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 93, stk. 2, tredje afsnit. Efter min opfattelse kan en omstaendighed som ovennaevnte ikke udgoere en »ganske saerlig omstaendighed«, thi en uforholdsmaessig udvidelse af dette begreb vil foere til en udhuling heraf som foelge af en overdreven vid fortolkning. Begrebets indhold vil med andre ord blive forvansket, hvorved dette ubestemmelige retlige begreb kun vil faa nominel vaerdi uden egentlig bindende indhold og i sidste ende blive ubrugeligt i praksis (23).
50 Kommissionen har gjort gaeldende, at der ikke forelaa »ganske saerlige omstaendigheder«, blot fordi markedsprisen for bordvin i Frankrig i det omhandlede produktionsaar steg i forhold til markedsprisen i det forudgaaende produktionsaar 1993/94. I hele produktionsaaret 1994/95 var markedsprisen for franske vine hoejere end orienteringsprisen, mens markedsprisen for italienske og spanske vine var lavere. Kommissionen har ligeledes anfoert, at det ikke kan betegnes som en ganske saerlig omstaendighed, at de aftaler om forebyggende destillation, der var godkendt af medlemsstaterne, vedroerte mindre maengder end aftalerne for de to forudgaaende produktionsaar. Kommissionen har heraf udledt, at der ikke var tale om en ekstraordinaer indtaegtsnedgang eller nogen saerlig ugunstig indkomstsituation, der berettigede til vedtagelsen af den anfaegtede beslutning.
51 Disse spoergsmaal giver anledning til foelgende bemaerkninger. For det foerste afspejler anvendelsen af destillationsforanstaltningen om ikke en form for konflikt mellem to ligevaerdige maal for den faelles landbrugspolitik i henhold til traktatens artikel 39, saa dog i hvert fald en bestraebelse paa at forlige disse maal. Ifoelge artikel 39, stk. 1, har den faelles landbrugspolitik nemlig til formaal: b) »... at sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard ...«, og c) »at stabilisere markederne«. Domstolen har stedse herom udtalt, at (24) »ved forfoelgelsen af de i traktatens artikel 39 naevnte maal skal Faellesskabets institutioner sikre en fortsat forening af de eventuelle modsaetninger, som kan optraede, naar de enkelte maal betragtes isoleret, og i paakommende tilfaelde give det ene eller det andet en midlertidig prioritet, naar dette er paakraevet paa grund af de omstaendigheder eller forhold, som ligger til grund for institutionernes beslutninger«.
52 Jeg finder, at Raadet ved den anfaegtede beslutning har soegt at skabe ligevaegt mellem disse modstridende maal i traktatens artikel 39 for saa vidt angaar vinmarkedet, og at Raadet, da det har et vidt skoen, var den institution, der var kompetent til at vurdere, hvorvidt de aktuelle funktionsvanskeligheder paa dette marked i en medlemsstat og de heraf foelgende negative konsekvenser berettigede til at vedtage en korrigerende ad hoc-foranstaltning.
53 Jeg maa saaledes konstatere, at de franske vinproducenter ifoelge fjerde betragtning til den anfaegtede beslutning gjorde en stor indsats for at kontrollere produktionen ved at mindske produktionen af bordvin, og at de af denne grund led en betydelig indtaegtsnedgang.
54 Ifoelge femte betragtning opnaaede de franske vinproducenter endvidere en minimumsopkoebspris for vin, der skulle leveres til forebyggende destillation, der var meget daarligere end den pris, som vinproducenterne i de oevrige producentlande opnaaede.
55 Efter min opfattelse udgoer disse betragtninger en lovlig begrundelse. Jeg finder naermere bestemt ikke, at Raadet anlagde et aabenbart urigtigt skoen, da det konkluderede, at de franske vinproducenter led en vaesentlig indtaegtsnedgang paa grund af den indsats, de havde gjort ved at mindske produktionen og udbyttet for saa vidt angaar bordvin. Raadet har, uden at det er lykkedes for Kommissionen at bestride det, haevdet, at denne situation var en foelge af, at den pris, som de franske vinproducenter opnaaede ved den forebyggende destillation, var meget lavere end den pris, som de spanske eller italienske vinproducenter opnaaede. Dette skyldtes den spanske og den italienske valutas vaerdiforringelse, idet devalueringen af den spanske peseta og den italienske lire havde haft virkninger indtil udgangen af 1994. Ifoelge Raadet var udviklingen af de institutionelle landbrugspriser i national valuta fra begyndelsen af produktionsaaret 1992/93 til sommeren 1994 meget ugunstig for de franske vinproducenter. De italienske og spanske vinproducenter oplevede opkoebspriser i forbindelse med den forebyggende destillation, der var steget med henholdsvis 35% og 27%, mens prisniveauet for de franske vinproducenter var uaendret i forhold til det forudgaaende produktionsaar.
56 Jeg finder saaledes ikke, at Raadet har anlagt en aabenbart fejlagtig vurdering af de faktiske omstaendigheder, da det ved at vedtage den anfaegtede beslutning forsoegte at afhjaelpe den ugunstige situation for de franske vinproducenter. Raadet ville med andre ord afhjaelpe denne situation ved at traeffe korrigerende foranstaltninger, der ikke var taget hoejde for i de regler, der var gaeldende i den paagaeldende sektor (forordning nr. 822/87).
57 I ottende betragtning hedder det endvidere, at der forelaa ganske saerlige omstaendigheder, som bevirkede, at man kunne betragte den franske regerings stoette til de franske vinproducenter som forenelig med faellesmarkedet »undtagelsesvis ... i det strengt noedvendige omfang og i det tidsrum, der var strengt noedvendigt for at afhjaelpe den konstaterede uligevaegt« (25).
58 For mig at se kan det derfor ikke antages, at Raadet har anlagt et aabenbart urigtigt skoen ved at laegge saerlig vaegt paa maalet om sikring af en rimelig indkomst for vinproducenterne og give udtryk for, at den omtvistede stoette boer betragtes som forenelig med faellesmarkedet, for saa vidt som stoetten under ingen omstaendigheder skaber en reel og varig forstyrrelse af den faelles markedsordning for vin (26).
59 Jeg finder derfor, at de forhold, som Raadet har fremfoert, udgoer »ganske saerlige omstaendigheder« i den forstand, hvori udrykket er anvendt i traktatens artikel 93, stk. 2, tredje afsnit. Det er endvidere min opfattelse, at Raadet inden for rammerne af de vurderinger af komplicerede oekonomiske situationer, som det har foretaget, har anvendt sit frie skoen korrekt og ikke har anlagt en aabenlyst fejlagtig vurdering af de faktiske omstaendigheder. Kommissionens andet anbringende til stoette for paastanden om annullation kan derfor ikke tages til foelge.
C - Det tredje anbringende til stoette for annullationspaastanden: mangelfuld begrundelse
60 Med sit tredje og sidste anbringende har Kommissionen paastaaet annullation med henvisning til, at begrundelsen for den anfaegtede beslutning er kortfattet, ufuldstaendig og fejlagtig (27).
61 Da Domstolen har forkastet det andet anbringende til stoette for paastanden om annullation af den anfaegtede beslutning, hvorefter Raadet angiveligt skulle have begaaet en aabenbar fejl ved at antage, at der forelaa ganske saerlige omstaendigheder, som berettigede til at anvende artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, skal der kun tages stilling til det tredje anbringende, for saa vidt som det hermed goeres gaeldende, at begrundelsen er ufuldstaendig (28).
62 Jeg finder, at begrundelsen for den anfaegtede beslutning, selv om den er kortfattet, klart og helt utvetydigt viser, at stoetten paa grund af ganske saerlige omstaendigheder undtagelsesvis kunne betragtes som forenelig med faellesmarkedet i det strengt noedvendige omfang og tidsrum (29). Begrundelsen viser essensen i det af institutionen forfulgte maal, nemlig at sikre de franske landbrugere en rimelig indkomst. Jeg finder derfor, at det tredje anbringende boer forkastes.
VI - Forslag til afgoerelse
63 Jeg skal derfor foreslaa Domstolen foelgende afgoerelse:
»1)
Raadet for Den Europaeiske Union frifindes.
2) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber betaler sagens omkostninger.«
(1) - Raadets forordning af 16.3.1987 om den faelles markedsordning for vin (EFT L 84, s. 1). Denne forordning er traadt i stedet for Raadets forordning (EOEF) nr. 337/79 af 5.2.1979 om den faelles markedsordning for vin (EFT L 54, s. 1).
(2) - Artikel 27, stk. 2, 3 og 4, i forordning nr. 822/87 er affattet saaledes: »2. For hver af de i stk. 1 omhandlede typer bordvin fastsaettes en orienteringspris for hvert produktionsaar inden den 1. august. 3. Orienteringsprisen fastsaettes paa grundlag af gennemsnittet af de priser, der er konstateret for den paagaeldende vintype i de to produktionsaar, der gaar forud for tidspunktet for fastsaettelsen, samt paa grundlag af prisudviklingen i det loebende produktionsaar. 4. Orienteringsprisen fastsaettes i produktionsleddet og udtrykkes alt efter vintypen enten i ECU pr. % vol./hl eller i ECU pr. hl.«
(3) - Kommissionens forordning om aabning af forebyggende destillation som omhandlet i artikel 38 i forordning nr. 822/87 for produktionsaaret 1994/95 (EFT L 206, s. 5).
(4) - Jf. dom af 22.3.1977, sag 78/76, Steinike og Weinlig, Sml. s. 595, praemis 9 in fine, og af 17.3.1993, forenede sager C-72/91 og C-73/91, Sloman Neptun, Sml. I, s. 887, praemis 11.
(5) - Jf. dom af 15.6.1993, sag C-225/91, Matra mod Kommissionen, Sml. I, s. 3203, praemis 41.
(6) - Raadets afgoerelse 93/662/EF af 6.12.1993 om vedtagelse af Raadets forretningsorden (EFT L 304, s. 1).
(7) - Domstolen har gentagne gange udtalt, at soegsmaalsfristen, hvis retsakten hverken er offentliggjort eller meddelt, foerst kan begynde at loebe paa det tidspunkt, hvor den beroerte tredjemand med sikkerhed kender indholdet af og begrundelsen for den paagaeldende retsakt, saaledes at han kan goere effektiv brug af sin soegsmaalsret. Jf. dom af 6.12.1990, sag C-180/88, Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie mod Kommissionen, Sml. I, s. 4413, praemis 22, af 6.7.1988, sag 236/86, Dillinger Huettenwerke mod Kommissionen, Sml. s. 3761, praemis 14, og af 9.1.1997, sag C-143/95 P, Kommissionen mod Socurte m.fl., Sml. I, s. 1, praemis 31.
(8) - Det er noedvendigt at uddybe dette spoergsmaal. Kommissionen sondrer (under punkt 9 i sit skriftlige indlaeg om formalitetsindsigelsen) mellem den dato, hvor Raadets politiske vilje blev manifesteret - den 22.6.1995 - og den dato, hvor den retsakt, der var det retlige udtryk for denne vilje, blev meddelt adressaten - den 27.7.1995.
(9) - Domstolen har i oevrigt anerkendt, at meddelelsen skal vaere forskriftsmaessig, og at eventuelle ulovligheder, selv om de ikke kan behaefte beslutningen med en mangel og »er retsaktens uvedkommende«, dog kan hindre, at soegsmaalsfristen begynder at loebe; jf. dom af 14.7.1972, sag 48/69, ICI, Sml. 1972, s. 151, praemis 39 og 40; org. ref.: Rec. s. 619.
(10) - Ifoelge Raadets forretningsorden (artikel 2, stk. 1), udarbejder formanden den foreloebige dagsorden for hver samling. Dagsordenen sendes til Raadets oevrige medlemmer og til Kommissionen senest 14 dage foer samlingens begyndelse. Endvidere indbydes Kommissionen til at deltage i Raadets samlinger, medmindre Raadet vedtager at forhandle, uden at Kommissionen er til stede (artikel 4, stk. 2).
(11) - Det skal bemaerkes, at Kommissionen ifoelge Raadet i lighed med de femten medlemmer af Raadet modtog de dokumenter, som Generalsekretariatet havde udarbejdet med henblik paa Raadets beslutninger. Raadet har endvidere haevdet, at Kommissionen havde faaet forelagt den foreloebige dagsorden for Raadets (landbrugsministrenes) samling den 19.-22.6.1995.
(12) - Ifoelge bilag II til Domstolens procesreglement, som indeholder afgoerelse om procesfristers forlaengelse under hensyn til afstanden, forlaenges procesfrister for Kongeriget Belgien under hensyn til afstanden med to dage, saafremt parterne ikke har deres saedvanlige opholdssted i Storhertugdoemmet Luxembourg.
(13) - Jeg finder ogsaa, at Domstolens praksis peger i retning af denne loesning, idet Domstolen gentagne gange har anerkendt, at »en streng overholdelse af faellesskabsbestemmelserne vedroerende procesfrister [er] i overensstemmelse med hensynet til retssikkerheden og noedvendigheden af at undgaa enhver forskelsbehandling eller vilkaarlighed i retsplejen«. Jf. dom af 26.11.1985, sag 42/85, Cockerrill-Sambre mod Kommissionen, Sml. s. 3749, praemis 10, og af 12.7.1984, sag 209/83, Valsabbia mod Kommissionen, Sml. s. 3089, praemis 14, samt kendelse af 27.4.1988, sag 352/87, Farzoo og Kortmann mod Kommissionen, Sml. s. 2281, praemis 7.
(14) - Sag C-122/94, Sml. I, s. 881. Jf. ligeledes mit forslag til afgoerelse i samme sag, der blev fremsat den 22.11.1995. Ved denne dom frifandt Domstolen Raadet i en sag anlagt af Kommissionen den 25.4.1994 med paastand om annullation af to beslutninger truffet af Raadet i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, den 21.2.1994, om en ekstraordinaer stoette med henblik paa destillation af visse vine, som Den Franske Republik og Den Italienske Republik havde ydet. Naermere bestemt havde Raadet godkendt, at der blev ydet en supplerende stoette til de franske vinproducenter for produktionsaaret 1993/94 paa hoejst forskellen mellem 24 FRF/% vol./hl, som var markedsprisen i det paagaeldende produktionsaar, og EF-minimumsprisen paa 2,06 ECU/% vol./hl (forskellen var paa ca. 8 FRF) for forebyggende destillation. Paa denne maade blev prisen i forbindelse med forebyggende destillation lig med markedsprisen paa vin i det paagaeldende produktionsaar. Raadet godkendte endvidere, at de italienske vinproducenter modtog en supplerende stoette, der hoejst maatte udgoere forskellen mellem minimumsopkoebsprisen til forebyggende destillation (2,06 ECU/% vol./hl) og minimumsopkoebsprisen til obligatorisk destillation (0,83 ECU/% vol./hl). Prisen i forbindelse med obligatorisk destillation blev altsaa lig med prisen i forbindelse med forebyggende destillation.
(15) - Dom anfoert i fodnote 14.
(16) - Domstolen fastslog her, at »den befoejelse, Raadet har faaet tillagt ved artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, finder anvendelse inden for vinsektoren inden for de rammer, der er angivet i bestemmelsen, dvs. saafremt der foreligger ganske saerlige omstaendigheder«. Jf. min gennemgang af det foerste anbringende i punkt 46-71 i mit forslag til afgoerelse i sagen Kommissionen mod Raadet, der er naevnt i fodnote 14.
(17) - Dom anfoert i fodnote 14 (praemis 18). Jf. ligeledes dom af 17.5.1988, sag 84/87, Erpelding, Sml. s. 2647, praemis 27, af 9.7.1985, sag 179/84, Bozzetti, Sml. s. 2301, praemis 30, af 11.7.1989, sag 265/87, Schraeder, Sml. s. 2237, praemis 23 og 24, og af 21.2.1990, forenede sager C-267/88 - C-285/88, Wuidart m.fl., Sml. I, s. 435, praemis 14.
(18) - Jf. ligeledes dom af 29.10.1980, sag 138/79, Roquette Frères mod Raadet, Sml. s. 3333, praemis 25.
(19) - Dom af 29.2.1996, Kommissionen mod Raadet, anfoert i fodnote 14 (praemis 19).
(20) - En grundigere gennemgang af raekkevidden af Raadets befoejelser i henhold til artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, betydningen af begrebet »ganske saerlige omstaendigheder« og spoergsmaalet, om der er tale om fejlagtig retlig kvalifikation eller en aabenbart fejlagtig vurdering af de faktiske omstaendigheder, findes i punkt 75-97 i mit forslag til afgoerelse i den i fodnote 14 anfoerte sag Kommissionen mod Raadet.
(21) - Jf. den i fodnote 14 anfoerte dom i sagen Kommissionen mod Raadet, praemis 22.
(22) - Ifoelge sjette betragtning til beslutningen havde den franske regering planlagt at yde en ekstraordinaer stoette til de franske vinproducenter for at opveje indtaegtsnedgangen for de franske vinproducenter og effektivisere den forebyggende destillation.
(23) - Jf. mine tilsvarende forbehold i punkt 94 i mit forslag til afgoerelse i sagen Kommissionen mod Raadet, der er anfoert i fodnote 14.
(24) - Jf. dommen i sagen Kommissionen mod Raadet, anfoert i fodnote 14, praemis 24, domme af 5.10.1994, forenede sager C-133/93, C-300/93 og C-362/93, Crispoltoni, Sml. I, s. 4863, praemis 32, og sag C-280/93, Tyskland mod Raadet, Sml. I, s. 4973, praemis 47.
(25) - Jf. praemis 25 i dommen i sagen Kommissionen mod Raadet, der er anfoert i fodnote 14.
(26) - I praemis 21 i dommen i sagen Kommissionen mod Raadet, der er anfoert i fodnote 14, fastslog Domstolen: »Hertil bemaerkes foerst, at uanset om forholdene paa vinmarkedet svarede til forholdene i de foregaaende produktionsaar, kan det ikke antages, at Raadet har anlagt et aabenbart fejlagtigt skoen ved ... at give udtryk for - hvilket fra Kommissionens side er ubestridt - at den uligevaegt paa vinmarkedet inden for Faellesskabet, der kunne konstateres i begyndelsen af produktionsaaret 1993/94, netop fordi den fortsat bestod, kunne faa alvorlige oekonomiske og sociale foelger i Italien, navnlig for de smaa producenter og vinkooperativerne, og i Frankrig kunne bevirke, at situationen blev kritisk.«
(27) - Domstolen har i sin dom af 29.2.1996, Kommissionen mod Raadet, der er anfoert i fodnote 14 (praemis 29), forkastet et lignende anbringende og fastslaaet: »Selv om det af den begrundelse, der kraeves efter EF-traktatens artikel 190, klart og utvetydigt skal fremgaa, hvilke betragtninger den faellesskabsmyndighed, som har udstedt den anfaegtede retsakt, har lagt til grund, saaledes at de beroerte kan goere sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning, og Domstolen kan udoeve sin kontrol (jf. dom af 9.11.1995, sag C-466/93, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft m.fl., Sml. I, s. 3799, praemis 16), kraeves det ikke, at en retsakts begrundelse angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter. Spoergsmaalet om, hvorvidt begrundelsen til en beslutning opfylder disse krav, skal nemlig ikke blot vurderes i forhold til beslutningens ordlyd, men ligeledes i forhold til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade. Heraf foelger, at hvis det maal, der forfoelges af institutionen, i det vaesentlige fremgaar af den anfaegtede retsakt, vil det vaere overfloedigt at kraeve en saerlig begrundelse for de enkelte afgoerelser af teknisk art, som institutionen har truffet.«
(28) - Saaledes som Domstolen fastslog i dommen i sagen Kommissionen mod Raadet, der er anfoert i fodnote 14 (praemis 28).
(29) - Jf. praemis 30 i dommen i sagen Kommissionen mod Raadet, anfoert i fodnote 14.