61989TJ0065_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagsfremstilling
1 Denne sag vedroerer Kommissionens beslutning 89/22/EOEF af 5. december 1988 angaaende en procedure om anvendelse af EOEF-traktatens artikel 86 (IV/31.900 ° BPB Industries plc ° EFT L 1989, s. 50, som berigtiget i EFT L 52, s. 42), hvorved sagsoegerne blev paalagt boeder for overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 86.
2 BPB Industries plc (herefter benaevnt "BPB") er det britiske holdingselskab for en koncern, der kontrollerer omkring halvdelen af produktionen af gipsplader i Faellesskabet, og hvis konsoliderede nettoomsaetning androg 1,116 mia. ECU i det regnskabsaar, der udloeb i marts 1987. I Storbritannien opererer BPB inden for pudsematerialer og gipsplader til byggeri, hovedsagelig gennem et 100% ejet datterselskab, British Gypsum Ltd (herefter benaevnt "BG"). I Irland fremstilles gipsprodukterne, navnlig pudsematerialer og gipsplader til byggeri, af BPB' s irske datterselskab, Gypsum Industries plc (herefter benaevnt "GIL"), der forsyner dels markedet i Irland, og dels, gennem BG, markedet i Nordirland.
3 I Storbritannien fremstiller BG gipsplader paa otte fabrikker, der er beliggende i Midlands og den sydoestlige og nordlige del af England. BPB forsyner normalt det britiske marked med gipsplader fra fabrikker, der er beliggende i Storbritannien, mens dets irske fabrikker betjener Irland og Nordirland.
4 Gipspladerne bestaar af en kerne af gips, som er beklaedt paa begge sider med tykt papir. Produktet findes i forskellige stoerrelser og leveres hovedsagelig i to gaengse tykkelser. Det benyttes hovedsagelig til lofter og beklaedning af ydermure i boligbyggeri samt til udfoerelse eller beklaedning af skillevaegge.
5 Naesten alle gipsplader, der bruges i Det Forenede Kongerige og Irland, leveres gennem grossister i byggematerialer (herefter benaevnt "grossisterne"). Forhandlersystemet goer det muligt at sikre en effektiv distributionskaede for byggevirksomhederne. Grossisterne baerer herudover kreditrisikoen i forhold til virksomhederne. Under den paagaeldende periode er der konstateret en tendens til koncentration blandt grossisterne.
6 Foer 1982 fandt der ikke loebende indfoersel af gipsplader sted til Storbritannien. I dette aar begyndte Lafarge UK Ltd (herefter benaevnt "Lafarge"), et selskab, der hoerer under den franske koncern Lafarge Coppée, at importere gipsplader, der var fremstillet i Frankrig. Lafarge udvidede gradvis sin import, men paa grund af forsyningsvanskeligheder i forbindelse med afhaengigheden af selskabets fabrik i Frankrig var Lafarge ikke i stand til at opretholde normale leverancer til et stoerre antal kunder.
7 I maj 1984 begyndte Iberian Trading UK Ltd (herefter benaevnt "Iberian") at importere gipsplader, der var fremstillet i Spanien af Española de Placas de Yeso (herefter benaevnt "EPYSA"). Dets priser laa under BG' s, idet prisforskellen almindeligvis varierede mellem 5 og 7%, selv om man har iagttaget visse stoerre prisforskelle. Iberian' s produktraekke var begraenset til gipsplader i mindre stoerrelser, der hoerte til de mest efterspurgte typer. I oevrigt stoedte Iberian ligeledes ved forskellige lejligheder paa forsyningsvanskeligheder.
8 I 1985 og 1986 leverede BG ca. 96% af de gipsplader, der solgtes i Det Forenede Kongerige, mens Lafarge og Iberian delte resten af markedet mellem sig.
9 Den 17. juni 1986 indgav Iberian til Kommissionen en begaering om, at denne i medfoer af artikel 3 i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT specialudgave 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), konstaterede, at BPB havde overtraadt artikel 86 i EOEF-traktaten. Den 3. december 1987 besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17.
10 Efter at Kommissionen havde givet virksomhederne lejlighed til at udtale sig vedroerende klagepunkterne i overensstemmelse med artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 og Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT specialudgave 1963-1964, s. 42), og efter at Kommissionen havde hoert Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal traf den den 5. december 1988 den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), hvis dispositive del er saalydende:
"Artikel 1
British Gypsum Ltd overtraadte EOEF-traktatens artikel 86 ved i tidsrummet mellem juli 1985 og august 1986 at misbruge sin dominerende stilling inden for levering af gipsplader i Storbritannien paa grundlag af en ordning med kontantbetalinger til grossister inden for byggematerialer, som accepterede udelukkende at koebe gipsplader hos British Gypsum Ltd.
Artikel 2
British Gypsum Ltd overtraadte EOEF-traktatens artikel 86 ved i juli og august 1985 at udoeve en politik for favorisering af kunder, som ikke forhandlede importerede gipsplader, ved at give disse kunder fortrinsstilling med hensyn til levering af gips til byggeformaal i perioder med forlaengede leveringsfrister for dette produkt, hvilket udgjorde et misbrug af selskabets dominerende stilling inden for levering af gipsplader i Storbritannien.
Artikel 3
BPB Industries plc overtraadte EOEF-traktatens artikel 86 ved gennem sit datterselskab British Gypsum Ltd at misbruge sin dominerende stilling inden for levering af gipsplader i Irland og Nordirland
° i juni og juli 1985 med held at laegge pres paa et konsortium af importoerer og dermed tilvejebringe en aftale med disse om at ophoere med at importere gipsplader i Nordirland
° ved hjaelp af en raekke rabatter paa BG-produkter, som leveredes til grossister i byggematerialer i Nordirland, i perioden mellem juni og december 1985 paa betingelse af, at de ikke forhandlede nogen form for importerede gipsplader.
Artikel 4
Der paalaegges foelgende boeder:
° British Gypsum Ltd, en boede paa 3 000 000 ECU for de i artikel 1 omhandlede overtraedelser af EOEF-traktatens artikel 86
° BPB Industries plc en boede paa 150 000 ECU for de i artikel 3 omhandlede overtraedelser af EOEF-traktatens artikel 86.
Artikel 5 og 6
(udelades)."
Retsforhandlinger
11 Det er paa baggrund af disse omstaendigheder, at BPB og BG ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 23. februar 1989 har anlagt denne sag med paastand om annullation af beslutningen.
12 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen. Ved kendelse af 4. oktober 1989 har Domstolen tilladt Kongeriget Spanien at intervenere til stoette for sagsoegtes paastande. Ved kendelse af 15. november 1989 har Domstolen henvist sagen til Retten i medfoer af artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans. Ved kendelse af 18. januar 1990 har Retten tilladt Iberian at intervenere til stoette for sagsoegtes paastande.
13 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Retten har dog som led i forberedelsen af sagen ved justitssekretaerens skrivelse af 8. november 1991 stillet en raekke spoergsmaal til sagsoegte, som denne har besvaret ved skrivelse indgivet til Rettens Justitskontor den 16. december 1991.
14 Parterne i hovedsagen og intervenienterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted den 23. januar 1992.
Parternes paastande
15 I staevningen har sagsoegerne nedlagt foelgende paastande:
° Kommissionens beslutning af 5. december 1988, hvorved sagsoeger 1 paalaegges en boede paa 150 000 ECU og sagsoeger 2 en boede paa 3 000 000 ECU for en paastaaet overtraedelse af artikel 86 i traktaten om oprettelse af De Europaeiske Faellesskaber, erklaeres ugyldig.
° Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
16 I replikken har sagsoegerne nedlagt foelgende paastande:
° Kommissionens beslutning annulleres.
° Subsidiaert: De BPB og/eller BG paalagte boeder nedsaettes.
° Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
17 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:
° Frifindelse.
° Sagsoegerne tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.
18 Kongeriget Spanien har som intervenient nedlagt paastand om frifindelse af Kommissionen, saaledes at den trufne beslutning opretholdes, og sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder intervenientens omkostninger.
19 Iberian som intervenient nedlagt foelgende paastande:
° Sagsoegte frifindes.
° Den trufne beslutning erklaeres gyldig i enhver henseende.
° Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder intervenienternes omkostninger.
Paastandene om annullation af beslutningen
20 Til stoette for deres paastande om annullation af beslutningen har sagsoegerne fremfoert to raekker klagepunkter vedroerende paa den ene side tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, og paa den anden side manglende bevis for overtraedelsen.
Undladelse af fremsendelse af dokumenter og overholdelse af retten til kontradiktion
° Parternes argumenter
21 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at beslutningen boer annulleres, idet Kommissionen ikke har tilsendt dem samtlige relevante dokumenter, der var i dens besiddelse, hvilken undladelse har skadet dem alvorligt. De har isaer anfoert, at BG ikke har haft adgang til visse dokumenter, som tilsyneladende har direkte forbindelse med dets forhold og visse klagepunkter, der er blevet fremsat mod det. Sagsoegerne haevder, at de har grund til at tro, at visse af de ikke fremsendte dokumenter ikke er relevante.
22 Sagsoegerne sigter herved saerligt til dokumenter, der er overgivet til Kommissionen ved kontrolbesoeg hos tredjemand. Ifoelge sagsoegerne er naegtelse af enhver adgang til oplysninger, der indeholdes i et dokument, der er overgivet til Kommissionen af tredjemand, en alvorlig tilsidesaettelse af retten til kontradiktion. Sagsoegerne haevder ligeledes, at de dokumenter, som de ikke har haft adgang til, kunne have stoettet BG' s argumentation, og at der ikke var nogen grund til ikke at fremsende dem under disse omstaendigheder. Det kriterium, som Kommissionen skulle have lagt til grund for ikke at fremsende et dokument, burde vaere dets fortrolige karakter, og ikke, at det eventuelt skulle benyttes af Kommissionen. At Kommissionen ikke baserer sig paa et dokument betyder ikke, at det ikke er relevant, eller at Kommissionen ikke har ladet sig paavirke af dets indhold, og udgoer derfor ikke tilstraekkelig grund til ikke at fremsende det.
23 Sagsoegerne har anfoert, at det er aabenbart umuligt for BG at opregne de dokumenter, som Kommissionen har naegtet at fremsende, og som de ikke har kunnet goere sig bekendt med. Ifoelge sagsoegerne goer Kommissionen med urette gaeldende, at dens argumentation alene bygger paa dokumenter, som BG har kunnet goere sig bekendt med. BG har henvist til en skrivelse af 23. december 1985 fra en grossist, som Kommissionen paaberaaber sig i 63. betragtning til beslutningen til selskabets skade, selv om dette ikke selv har haft adgang til at goere sig bekendt hermed. Selskabet har understreget, at det fremgaar af Domstolens dom af 24. juni 1986 (sag 53/85, AKZO mod Kommissionen, Sml. s. 1965), at Kommissionen er forpligtet til at udlevere fortrolige dokumenter til en virksomhed, naar disse dokumenter er egnet til at skade dens interesser, og at Kommissionen derfor i det mindste burde have fremsendt en oversigt over de dokumenter, der var i dens besiddelse.
24 Sagsoegerne haevder at have ret i deres forbehold med hensyn til Kommissionens anbringende, hvorefter denne ikke har ladet sig paavirke af dokumenter, der ikke er fremsendt, idet Kommissionen foerst efter begaering fra BG fremsendte den vidneforklaring, der var aflagt af bygningskonsulent May, og som Kommissionen senere benyttede i beslutningen. BG burde vaere berettiget til selv at danne sig en mening om spoergsmaalet om, hvilke dokumenter der er af betydning for dets interesser.
25 For saa vidt angaar de dokumenter, som er beskrevet i Kommissionens skrivelse af 19. februar 1988 til BG, har selskabet anfoert, at Kommissionen har undladt at sondre mellem dokumenter, der var fremsendt af tredjemand som fortrolige, og dokumenter, der indeholdt forretningshemmeligheder. For saa vidt angaar de i svarskriftet omhandlede dokumenter finder BG, at denne oplysning burde have vaeret givet selskabet under den administrative procedure (generaladvokat Warner' s forslag til afgoerelse i forbindelse med Domstolens dom af 10.7.1980, sag 30/78, Distillers Company mod Kommissionen, Sml. s. 2229, paa s. 2267).
26 Kommissionen haevder, at afgoerelsen alene bygger paa dokumenter, hvortil BG har haft adgang. Den har anfoert, at BG ikke havde angivet noget dokument, som den skulle have baseret sig paa for at danne sig sin opfattelse, og som BG ikke har haft adgang til. Ifoelge Kommissionen omfatter retten til aktindsigt i disse sager ikke samtlige de dokumenter, der ikke indeholder forretningshemmeligheder. Kommissionen har i denne forbindelse henvist til Domstolens dom af 17. januar 1984 (sag 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25) og anfoert, at Domstolens ovennaevnte dom af 24. juni 1986 (AKZO mod Kommissionen), som paaberaabes af BG, angaar et andet spoergsmaal, nemlig Kommissionens mulighed for at give en klager visse oplysninger.
27 I denne sag mener Kommissionen, at den har givet sagsoegerne adgang til visse dokumenter, som den ikke har baseret sig paa, og er gaaet ud over sine forpligtelser. Da Kommissionen gjorde sine akter i sagen tilgaengelige for BG, udelukkede den kun dokumenter, der var blevet fremsendt til den af tredjemand med forbehold af overholdelse af disses fortrolige karakter, samt aarsregnskabet for en virksomhed, reklameblade for to virksomheder, en organisationsplan for en anden virksomhed og dokumenter, der skoennedes af interesse med henblik paa afsloering af eventuelle overtraedelser af artikel 85 begaaet af andre virksomheder end BPB. Disse dokumenter blev i oevrigt omtalt i en ikke fortrolig beskrivelse i Kommissionens skrivelse af 19. februar 1988. Kommissionen finder, at denne beskrivelse gjorde det muligt for BG at kontrollere, at dokumenterne ikke havde nogen forbindelse med de konstateringer, som Kommissionen foretog.
28 For saa vidt angaar den skrivelse af 23. december 1985 fra en grossist, som omtales af BG, har Kommissionen anfoert, at denne var bilagt en skrivelse, som BG tilstillede Kommissionen den 30. september 1986, og at BG som foelge heraf har haft adgang til begge disse to dokumenter. For saa vidt angaar konsulent May' s rapport har Kommissionen anfoert, at denne stedse har vaeret betragtet som tilgaengelig for BG, og har i denne forbindelse henvist til resuméet i bilaget til meddelelsen om klagepunkterne og bilagene til staevningen. Endelig haevder Kommissionen, at den sondring mellem forretningshemmeligheder og andre oplysninger, som er fremfoert af sagsoegerne, ikke paa nogen maade er afgoerende for spoergsmaalet om, hvorvidt en virksomhed kan faa aktindsigt i de dokumenter, Kommissionen er i besiddelse af.
° Rettens bemaerkninger
29 Som Retten har bemaerket i sin dom af 17. december 1991 (sag T-7/89, Hercules Chemicals mod Kommissionen, Sml. II, s. 1711), har Kommissionen i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken (s. 40 og 41) fastsat en raekke regler for aktindsigt i konkurrencesager. Det hedder heri: "Kommissionen giver ... de virksomheder, der er impliceret i en sag, adgang til at goere sig bekendt med sagens akter. Virksomhederne oplyses om, hvilke dokumenter Kommissionen har i sagen, idet der til meddelelsen om klagepunkter eller til skrivelsen, hvori en klage afvises, er vedfoejet en fortegnelse over alle disse med angivelse af, hvilke af dokumenterne eller dele af disse virksomhederne har adgang til at faa indsigt i. Virksomhederne har mulighed for at gennemgaa disse dokumenter i Kommissionen. Hvis en virksomhed kun oensker at gennemgaa enkelte af dem, kan Kommissionen fremsende kopier heraf. Kommissionen betragter dog en raekke dokumenter som fortrolige, hvorfor der ikke er adgang til at faa indsigt i disse. Det drejer sig om foelgende dokumenter: dokumenter eller dele heraf, der indeholder andre virksomheders forretningshemmeligheder; Kommissionens interne dokumenter, saasom notater, udkast eller andre arbejdsdokumenter; alle andre fortrolige oplysninger, som f.eks. oplysninger om de klagende parters identitet, hvis disse ikke oensker denne afsloeret, samt oplysninger, der fremsendes til Kommissionen med et forbehold om, at disse er at betragte som fortrolige." Heraf har Retten udledt, at Kommissionen er "forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller til gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger" (praemis 53 og 54).
30 Yderligere har Retten i sin dom af 18. december 1992 (forenede sager T-10/92, T-11/92, T-12/92 og T-15/92, Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2667) udtalt, at "aktindsigtsproceduren i konkurrencesager har til formaal at goere det muligt for adressaterne for en meddelelse om klagepunkter at goere sig bekendt med de beviser, som findes i Kommissionens sagsmappe, for at de kan tage stilling til de konklusioner, som Kommissionen er naaet frem til i sin meddelelse om klagepunkter paa grundlag af disse bevisligheder. Aktindsigten giver saaledes proceduremaessige garantier, der tilsigter at beskytte retten til kontradiktion og saerlig en effektiv udnyttelse af retten til at blive hoert i medfoer af artikel 19, stk. 1 og 2, i forordning nr. 17 og artikel 2 i forordning nr. 99/63. Heraf foelger, at retten til at faa aktindsigt i de dokumenter, Kommissionen er i besiddelse af, er begrundet med noedvendigheden af at sikre de paagaeldende virksomheder mulighed for at forsvare sig effektivt mod de klagepunkter, der fremfoeres mod dem i meddelelsen om klagepunkter" (praemis 38).
31 I denne sag fremgaar det af oplysningerne om sagens forberedelse, at Kommissionen ikke har naegtet de sagsoegende virksomheder adgang til aktindsigt i de dokumenter, den var i besiddelse af. Det fremgaar saerligt af de af sagsoegerne selv fremlagte bilag, at meddelelsen om klagepunkter i overensstemmelse med ovennaevnte forpligtelser, som Kommissionen har paalagt sig selv i sin Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken, der blev offentliggjort i 1982, var bilagt en fortegnelse over samtlige de 2 095 dokumenter, som indgik i Kommissionens sag. Det fremgaar af en gennemgang af dette dokument, der er fremlagt som bilag 6 til staevningen, at bilaget foruden datoen for oprettelsen af hvert enkelt dokument indeholdt to grupper oplysninger. For det foerste naevntes de paagaeldende bilag i dokumentet efter deres beskaffenhed. Med henblik herpaa fik sagsoegerne tilstillet en klassifikation i femten punkter. Det paagaeldende dokument indeholdt for hver enkelt dokuments eller dokumentgruppes vedkommende angivelse af det eller de noegletal, som svarede til det punkt, hvorunder de hoerte. Yderligere angaves det i det her omhandlede dokument for hver enkelt dokuments eller dokumentgruppes vedkommende, om det eller de var tilgaengelige for sagsoegerne (A), delvis tilgaengelige for sagsoegerne (B) eller utilgaengelige for sagsoegerne (N).
32 Ved gennemgangen af dette dokument fremgaar saaledes, at seks kategorier af dokumenter ikke blev gjort tilgaengelige for sagsoegerne. Det drejer sig foerst og fremmest om dokumenter, som er af rent intern karakter i Kommissionen (bilag 234, 235, 290-318, 321, 324-335, 337-347, 367-382, 1329 og 1330, 1535-1539, 1543, 1580-1589, 1594, 1880-1882, 1907-1971, 1985-2049 og 2054-2095); for det andet om visse skrivelser og breve til og fra udenforstaaende virksomheder (bilag 240, 252, 253-281, 322 og 323, 336, 348-361, 363-366, 385, 386-395, 1323-1328, 1529 og 1530, 1544, 1545 og 1546, 1559, 1596-1599, 1602-1607, 1613-1683, 1891-1903 og 1972-1984); for det tredje om visse skrivelser udvekslet med medlemsstaterne (bilag 282-289, 1690 og 1691; for det fjerde om visse offentliggjorte undersoegelser og oplysninger (bilag 1904, 2051 og 2052); for det femte om visse undersoegelsesrapporter (bilag 399-506) samt endelig for det sjette om et svar paa en anmodning om oplysninger i medfoer af artikel 11 i forordning nr. 17 (bilag 1699).
33 Det fremgaar af denne gennemgang, at sagsoegerne ikke med foeje kan klage over, at Kommissionen ikke har givet dem adgang til visse dokumenter af rent intern karakter, en kategori, der, som Retten allerede har fastslaaet, ikke skal fremsendes. Det samme gaelder for visse offentliggjorte undersoegelser og dokumenter. Samme loesning maa antages for saa vidt angaar undersoegelsesrapporterne og svaret paa en anmodning om oplysninger fra Kommissionen eller visse brevvekslinger med de udenforstaaende virksomheder, som Kommissionen med foeje har kunnet naegte adgang til paa grund af deres fortrolige karakter. En virksomhed, til hvilken en meddelelse om klagepunkter er rettet, og som har en dominerende stilling paa markedet, kan nemlig ivaerksaette gengaeldelsesforanstaltninger over for en konkurrerende virksomhed, en leverandoer eller en kunde, som har samarbejdet med Kommissionen under dennes undersoegelse. Endelig kan sagsoegerne af samme grund ikke haevde, at det er uretmaessigt, at den klage, der var indgivet til Kommissionen i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, kun er blevet stillet delvis til deres raadighed (bilag 1-233). Som foelge heraf kan Kommissionens afslag paa at fremsende disse dokumenter til sagsoegerne ikke i denne sag paavirke beslutningens gyldighed.
34 Det bemaerkes desuden, at Kommissionen i duplikken, hvilket var ubestridt under den mundtlige forhandling, har paavist, at den korrespondance med en grossist, hvortil der er henvist i den 63. betragtning til beslutningen, var bilagt en anden skrivelse, som BG selv havde sendt til Kommissionen. BG havde saaledes baade kendskab til den paagaeldende korrespondance, og under alle omstaendigheder var dette bilag, 1312, som haevdet af Kommissionen, fuldt tilgaengeligt for sagsoegerne, hvilket fremgaar af bilag 6 til staevningen, jf. ovenfor. Det bemaerkes desuden, at konsulent May' s rapport under alle omstaendigheder blev stillet til sagsoegernes raadighed, saaledes at disse ikke for at anfaegte den administrative procedures lovlighed kan haevde, at de oprindeligt blev naegtet adgang til dette dokument.
35 Det foelger af samtlige ovenstaaende betragtninger, at den administrative procedure for Kommissionen er foregaaet under overholdelse af retten til kontradiktion, og navnlig, at sagsoegerne, som i oevrigt kun haevder det modsatte som udtryk for tvivl og rent hypotetisk, har haft mulighed for at goere samtlige deres argumenter og anbringender til forsvar for deres interesser gaeldende under hoeringen for Kommissionen. Det foelger heraf, at sagsoegernes klagepunkt vedroerende tilsidesaettelse af retten til kontradiktion er uden faktisk og retligt grundlag, hvorfor det maa forkastes.
Beviserne for overtraedelsen
36 Sagsoegerne har fremfoert to anbringender vedroerende manglende bevis for den i traktatens artikel 86 omhandlede overtraedelse. Disse anbringender vedroerer dels misbruget af den dominerende stilling, idet sagsoegerne dog ikke bestrider, at de har en saadan, dels paavirkningen af handelen mellem medlemsstater.
I ° Misbrug af dominerende stilling
37 Det foerste anbringende vedroerende manglende bevis for misbrug af dominerende stilling falder i tre dele. Det vedroerer for det foerste aftalerne om eneret til leverancer og salgsfremmende bidrag, for det andet fortrinsretten til levering, og for det tredje de saerlige former for praksis, som anvendes i Irland og Nordirland.
A ° Aftalerne om eneret til leverancer og salgsfremmende bidrag
° Den anfaegtede retsakt
38 Ifoelge artikel 1 i beslutningen overtraadte BG EOEF-traktatens artikel 86 ved i tidsrummet mellem juli 1985 og august 1986 at misbruge sin dominerende stilling inden for levering af gipsplader i Storbritannien paa grundlag af en ordning med kontantbetalinger til grossister inden for byggematerialer, som accepterede udelukkende at koebe gipsplader hos BG.
39 Af beslutningen (58., 60.-64., 68. og 69. betragtning) fremgaar det, at BG fra januar til juni 1985 havde indfoert et system med regelmaessige udbetalinger til grossister, som havde accepteret alene at koebe ind hos BG. Disse udbetalinger skulle tage form af regelmaessige bidrag fra BG til grossisternes udgifter til reklame og salgsfremmende foranstaltninger. Arrangementerne skulle forhandles paa hoejeste niveau med en raekke udvalgte grossister, og offentlighed skulle undgaas. Til gengaeld for disse salgsfremmende bidrag skulle grossisterne forpligte sig til alene at indkoebe hos BG. Den 2. juli 1985 eller maaske endda foer besluttede BG at tilbyde en meget stor kunde dette system, idet vedkommende var noedsaget til at overveje sin indkoebspolitik i betragtning af den konkurrence, han var udsat for fra andre forhandlere, der solgte gipsplader fra Lafarge og Iberian. Der blev foretaget maanedlige udbetalinger i engelske pund fra og med august 1985. Senere blev lignende arrangementer tilbudt andre grossister, som alle med undtagelse af én forhandlede eller havde forhandlet gipsplader fra Lafarge eller Iberian. Der blev foretaget maanedlige udbetalinger til disse grossister. Udbetalingerne, som skete i henhold til mundtlige aftaler eller brevvekslinger, var undergivet betingelser, bl.a. at modtagerne forpligtede sig til alene at indkoebe gipsplader hos BG. Fra september 1986 ophoerte BG gradvis med disse udbetalinger, efter at selskabet var begyndt at indfoere en lagerfoeringsordning (Super stockist scheme).
40 I beslutningen (123., 124. og 127. betragtning) konkluderes det, at BG for at imoedegaa konkurrencen valgte en politik, som bestod i at beloenne den "loyalitet", som udvistes af de af dets kunder, som alene koebte ind hos selskabet. Tilbuddet om salgsfremmende bidrag til visse udvalgte forhandlere, men ikke inden for rammerne af et almindeligt system, der byggede paa objektive kriterier, gjorde det muligt at etablere endnu staerkere forretningsforbindelser mellem BG og modtagerne af bidragene ved at oege systemets eksklusive karakter og saaledes styrke baandene mellem BG og dets kunder. Denne eksklusivitet eller "loyalitet" var i sig selv et formaal, idet hensigten var at forhindre de paagaeldende i at koebe og saelge importerede gipsplader.
41 Ifoelge beslutningen (128. og 129. betragtning) var disse bidrag fra BG den umiddelbare grund til, at forhandlerne ophoerte med at handle med importerede gipsplader. Aftalerne om eksklusivitet betoed, at forhandlerne bandt sig til BG for fremtiden, hvilket for dette selskabs vedkommende var et misbrug af dominerende stilling.
° Parternes argumenter
42 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionen med urette har sluttet, at BG havde indfoert et system med bidrag til grossisterne, bl.a. med det formaal at sikre, at de alene koebte ind hos selskabet. Sagsoegerne bestrider, at leveringsaftalerne, der blev anvendt mellem juli 1985 og august 1986, kunne sidestilles med misbrug af dominerende stilling. Til stoette herfor har de fremfoert en raekke argumenter.
43 For det foerste finder de, at der var tale om normale salgsaftaler, der blev indgaaet ad hoc med enkelte kunder paa grundlag, som er saedvanlig praksis blandt leverandoerer af byggematerialer i Det Forenede Kongerige, og at dette skete som modtraek mod forhandlernes voksende magtposition som indkoebere. Systemet, der indgaar i en sammenhaeng, hvor loyaliteten over for det enkelte fabrikat er svag, omfattede et tilbud om regelmaessige bidrag til grossisternes udgifter til reklame og salgsfremmende foranstaltninger paa betingelse af, at grossisterne overholdt en raekke betingelser, heriblandt pligten til at lagerfoere et stort sortiment af gipsplader og foretage salgsfremmende foranstaltninger.
44 Ifoelge sagsoegerne har Kommissionen med urette af de dokumenter, hvortil den henviser i den 58. betragtning til beslutningen, udledt, at hovedformaalet med disse bidrag var at sikre, at grossisterne kun indkoebte hos sagsoegerne, og herved at lukke dette marked for konkurrence udefra. Disse dokumenter vedroerer nemlig alene en simpel droeftelse af mulige planer og strategier og kan ikke i sig selv vaere bevis for en overtraedelse af konkurrencereglerne. Henvisningen til forpligtelsen til udelukkende at indkoebe gipsplader fra BG var alene et svar til grossister, der selv havde foreslaaet saadanne ordninger. Systemet var derfor et svar til kunder hos BG, der skulle honorere deres loyalitet, og som havde til formaal foerst og fremmest at knytte naere forbindelser med kunder, der havde vaeret skattet gennem laengere tid, i et konkurrencepraeget miljoe, der havde aendret sig paa grund af disse kunders stadig staerkere position som indkoebere. Sagsoegerne bestrider, at denne eksklusivitet var en noedvendig betingelse for, at en grossist kunne opnaa salgsfremmende stoette. I denne henseende har de henvist til et selskab, som havde opnaaet en saadan stoette, men som fortsat importerede gipsplader af spansk oprindelse. Det fremgaar saaledes klart af sagen, at ikke alle betingelserne i den oprindelige version af planen blev bragt i anvendelse.
45 Sagsoegerne har dernaest anfoert, at BG ikke har forskelsbehandlet grossister, der indgik aftale om salgsfremmende bidrag, og grossister, der ikke gjorde dette. De har herved fremhaevet, at de grossister, som handlede med Iberian, aldrig ophoerte med at handle med BG, og at de salgsfremmende bidrag ikke medfoerte noget brud paa forretningsforbindelserne med de grossister, der ikke accepterede dem. Den holdning hos grossisterne, som bestod i, at de ikke bestilte importerede gipsplader efter at have accepteret salgsfremmende bidrag, kan bero paa andre faktorer, som f.eks. forsyningsvanskeligheder med hensyn til importerede gipsplader samt disses kvalitet, samt at de kun fandtes i et begraenset antal stoerrelser og typer.
46 I modsaetning den konklusion, som Kommissionen naar til i 129. betragtning til beslutningen, benaegter sagsoegerne, at grossisterne bandt sig til BG for fremtiden. Ifoelge sagsoegerne kunne grossisterne til enhver tid opsige deres kontraktlige arrangementer med BG eller afslaa de salgsfremmende bidrag og fortsaette med at saelge importerede gipsplader.
47 Sagsoegerne har desuden understreget, at det paahviler BG som hovedleverandoer af gipsplader paa markedet i Det Forenede Kongerige at soerge for opretholdelse af en regelmaessig og paalidelig distribution af gipsplader. Den loyalitet fra grossisternes side, som BG oenskede at opnaa, var noedvendig for at goere det muligt for selskabet kontinuerligt og regelmaessigt at soerge for forsyninger paa hele markedet paa de bedst mulige vilkaar. Men dette ville have vaeret umuligt, dersom de mest efterspurgte produkter kunne vaere tilbudt af Iberian til BG' s stoerste kunder med en mindre rabat, saaledes at BG stod tilbage med de mindst loensomme produkter og salgssteder. Sagsoegerne mener, at denne adfaerd fra BG' s side har bidraget til at forbedre distributionen af gipsplader i Det Forenede Kongerige. De mener endvidere, at visse leverancer af gipsplader af spansk oprindelse, kendetegnede som de var af lave priser, fordi de var begraenset til visse staerkt efterspurgte dimensioner og leveringen heraf var uregelmaessig, repraesenterede en trussel for en tilstraekkelig forsyning af hele markedet i Det Forenede Kongerige.
48 Under henvisning til Domstolens dom af 13. februar 1979 (sag 85/76, Hoffmann-La Roche mod Kommissionen, Sml. s. 461) finder sagsoegerne, at de salgsfremmende aftaler, der blev indgaaet med grossisterne, opfylder betingelserne for fritagelse i medfoer af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3. Den manglende anmeldelse er ikke til hinder for meddelelse af fritagelse, naar der, som omhandlet i Domstolens dom af 18. marts 1970 (sag 43/69, Bilger, Sml. 1970, s. 23, org. ref.: Rec. s. 127), er indgaaet en aftale, der er fritaget fra anmeldelse, mellem producenten og en detailhandler, der har hjemme i samme medlemsstat, og hvorved sidstnaevnte forpligter sig til alene at foretage sine indkoeb hos foerstnaevnte. Efter sagsoegernes opfattelse har Kommissionen praejudiceret spoergsmaalet ved at erklaere, at der ikke var mulighed for fritagelse.
49 Over for Kommissionens argumenter, hvorefter grossisterne var forhindret i at opbygge tilstraekkelige lagre af konkurrerende produkter, har sagsoegerne anfoert, at dette argument kun ville vaere begrundet, dersom BG havde kraevet, at grossisterne skulle foere unormalt store sortimenter af gipsplader, saaledes at lagerpladsen til de mest efterspurgte stoerrelser, der var de eneste, der blev importeret, blev indskraenket. Men dette var ikke tilfaeldet.
50 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionens opfattelse, hvorefter et eneleverandoerforhold etableres, naar en virksomhed giver afkald paa at handle med tredjemand, selv om dette afkald alene angaar en begraenset del af hans indkoeb, tilsigter at aendre begrundelsen for beslutningen. Sagsoegerne finder, at en saa bred fortolkning af eksklusivitetsbegrebet er uden grundlag i positiv ret eller retspraksis. Efter sagsoegernes opfattelse er oprettelse af langsigtede handelsforbindelser med visse leverandoerer en anerkendt praksis, og det ligger i selve konkurrencen, at indgaaelse af en aftale med en leverandoer udelukker indgaaelse af en lignende aftale med en anden leverandoer. Eksklusivitet eller kvasi-eksklusivitet betyder efter sagsoegernes opfattelse, at en forretningsdrivende er forpligtet til at koebe samtlige eller stoerstedelen af de produkter, han har behov for, hos en given leverandoer. Det er derfor fejlagtigt, naar Kommissionen haevder, at bestraebelserne paa at fremme kundernes loyalitet eller knytte naermere forbindelse med dem i praksis foerte til en aftale mellem BG og denne kundekreds, hvorefter sidstnaevnte forpligtede sig til alene hos BG at indkoebe en vis del af de produkter, som den havde behov for.
51 Sagsoegerne har endvidere anfoert, at den omstaendighed, at BG diskriminerede de kunder, der koebte importerede gipsplader, viser, at systemet ikke havde til formaal at binde grossisterne. De salgsfremmende bidrag havde ingen forbindelse med rabatordninger. Da de tilsigtede at honorere grossisterne for de salgsfremmende foranstaltninger, de havde udfoldet, kan disse bidrag ikke sidestilles med indroemmelse af mere fordelagtige betingelser til disse grossister.
52 Sagsoegerne haevder endelig, at man ikke kan sige, at systemet med salgsfremmende bidrag var en reaktion paa truslen fra importen, eller at det havde til formaal at afholde Iberian fra at importere eller svaekke dette selskab. Systemet havde til formaal at konsolidere stillingen for produkter fremstillet af gips paa bekostning af andre produkter end gips, men ikke paa bekostning af importerede gipsplader som saadanne, idet loyaliteten over for fabrikatet var svag. Da udbetalingen af de salgsfremmende bidrag desuden skete paa betingelse af, at grossisterne alene koebte gipsplader hos BG, var det ikke af stoerre betydning, at der, efter at udbetalingerne var foretaget, blev givet paalaeg om ikke at afgive andre ordrer paa importerede gipsplader.
53 Kommissionen har for sit vedkommende indledningsvis anfoert, at det, den har betegnet som misbrug af dominerende stilling i beslutningen, er BG' s forsoeg paa som en virksomhed i en dominerende stilling at goere grossisterne loyale for at hindre levering af visse konkurrerende produkter. Ifoelge Kommissionen er det ikke af stoerre betydning, at de foretagne salgsfremmende bidrag er i overensstemmelse med saedvanlig praksis. Selv en saedvanlig praksis kan vaere udtryk for et misbrug, naar den ivaerksaettes af en virksomhed, der har en dominerende stilling.
54 For saa vidt angaar formaalet med systemet finder Kommissionen, at en aftale, der har til formaal at reservere en bestemt del af udbuddet eller efterspoergslen for en eller flere parter, begraenser konkurrencen uafhaengigt af den af aftalen omfattede koebers eller saelgers samlede procentvise behov. Eksklusivitetens indskraenkende karakter ligger ikke i den eventuelle fuldstaendige ensretning af virksomhedens efterspoergsel, men i dennes opgivelse af sit frie valg mellem aftalepartnere for saa vidt angaar de maengder, der er forbeholdt i medfoer af loyalitetsaftalen, uanset om disse maengder angaar 80, 60 eller blot 30% af de produkter, som koeberen har brug for. Kommissionen erindrer i denne forbindelse om, at BG forsoegte at etablere en forbindelse med sine store kunder, som medfoerte udelukkelse af importerede gipsplader, og at den loyalitet ° om end alene relativ ° der var en betingelse for opnaaelsen af rabatterne, modsvaredes af eksklusivitet. Ifoelge Kommissionen er det uden betydning, at de salgsfremmende aftaler kan have andre formaal end blot eneret til at levere eller loyalitet, og der er end ikke grund til at spoerge, om dette formaal var et hovedformaal eller et biformaal, idet det for at statuere misbrug er tilstraekkeligt, at eksklusiviteten er et af formaalene med aftalerne. Under den mundtlige forhandling har Kommissionen anfoert, at idéer om rabatter for loyalitet for foerste gang blev fremfoert i et internt notat af 16. januar 1985. Det fremgaar af dette notat ° saavel som af notatet af 1. maj 1985 ° at den foerste betingelse, som kraevedes for at opnaa denne rabat, var, at forhandleren kun foretog sine indkoeb hos BG. Endelig var det eneste svar, som blev givet af bestyrelsesformanden, da idéen blev fremsat: "Look into ways of getting exclusivity" ("Ja, lad os se, hvordan vi kan opnaa eksklusivitet").
55 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt BG har forskelsbehandlet grossister, der havde underskrevet en aftale med henblik paa opnaaelse af salgsfremmende bidrag, og grossister, som ikke havde gjort dette, erindrer Kommissionen om, at dette argument er irrelevant, idet det ikke paa nogen maade er statueret ved beslutningen, at BG har gjort sig skyldig i misbrug ved at forskelsbehandle sine kunder.
56 Hvad angaar virkningen for fremtiden af de salgsfremmende bidrag har Kommissionen anfoert, at aftalerne skulle honorere tidligere loyalitet, og at grossisterne skulle fortjene de tilbudte rabatter. Muligheden for til enhver tid at opsige disse aftaler udelukker dem ikke deres karakter af misbrug. Kommissionen finder desuden, at sagsoegernes paastand om, at det var grossisterne, der havde kraevet salgsfremmende rabatter, modsiges af de oplysninger, der er kommet frem under den gennemfoerte undersoegelse, hvoraf fremgaar, at BG har droeftet og indfoert et system med udbetalinger, for hvilke det bl.a. var en betingelse, at selskabet fik eneret til at levere. Under alle omstaendigheder har Kommissionen understreget, at en virksomhed i en dominerende stilling goer sig skyldig i forsoeg paa udelukkelse af en konkurrent, ikke blot naar den stiller krav om aftaler om eneret til at levere, men tillige, naar den indvilger i at deltage i saadanne aftaler efter anmodning fra sine kunder.
57 For saa vidt angaar paaberaabelsen af fritagelse i medfoer af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3, har Kommissionen anfoert, at afgoerelsen ikke er truffet paa grundlag af traktatens artikel 85, men artikel 86. Under alle omstaendigheder var det efter Kommissionens opfattelse helt aabenbart, at en fritagelse ° som sagsoegerne i oevrigt aldrig har ansoegt om ° ikke kunne vaere givet.
58 For saa vidt angaar Iberian' s adfaerd erindrer Kommissionen om, at uanset paa hvilke betingelser Iberian indfoerte gipspladerne paa markedet, kunne selskabets adfaerd ikke berettige BG til ved eneleverandoeraftaler at ophoeje sig selv til vogter over regelmaessige og paalidelige forsyninger med gipsplader, som paastaas truet af denne strategi fra Iberian' s side.
59 Sagsoegernes argument, hvorefter systemet med salgsfremmende bidrag skulle virke til fordel for produkter fremstillet af gips og ikke BG' s produkter, forkastes af Kommissionen. Den har, dels paa grundlag af den af hr. Clark afgivne forklaring, som er fremlagt som bilag til staevningen, betvivlet, at loyaliteten over for dette fabrikat af gipsprodukter er saa svag, som sagsoegerne haevder, dels understreget, at man ikke kan adskille de to formaal, som forfulgtes med systemet til sikring af kundernes loyalitet, dvs. bestraebelserne paa at sikre sig, at kunderne alene foretog deres indkoeb hos selskabet, og oensket om at hindre import af gipsplader. Loyaliteten foerte til en udelukkelse af konkurrenterne uanset den bagvedliggende hensigt eller bevaeggrund.
60 Den spanske regering finder, bl.a. under henvisning til 59. betragtning til beslutningen, at BG' s interne dokumenter, hvortil Kommissionen har haft adgang, viser, at BG havde til hensigt at binde sine kunder ved at betale dem bonus til gengaeld for leveringseneret for saaledes at tilbageerobre den markedsandel, som selskabet havde tabt til importoererne. Selv uden disse beviser fremgaar dette formaal af den sammenhaeng, hvori BG' s praksis udviklede sig. Den spanske regering har herved anfoert, at disse former for bonus for loyalitet er en form for praksis, som udtrykkeligt er forbudt ved EOEF-traktatens artikel 86, litra c), som fastslaaet af Domstolen i ovennaevnte dom af 13. februar 1979 (sag 85/76, Hoffmann-La Roche).
61 Iberian har som intervenient for sit vedkommende gjort gaeldende, at bonus for loyalitet, der udbetales af en dominerende leverandoer til kunderne, har udelukkende virkning, og at Iberian erfarede dette ved at opdage, at selskabet var forment adgang til nye kunder. Under den mundtlige forhandling har selskabet tilfoejet, at BG' s former for praksis medfoerte, at det ophoerte med enhver forhandling af gipsplader i Det Forenede Kongerige og Irland.
° Rettens bemaerkninger
Bevissituationen
62 Det fremgaar af undersoegelsen, herunder bl.a. ovennaevnte notat af 16. januar 1985, som sagsoegerne selv har fremlagt som bilag 13 til staevningen, og af referatet fra moedet i Senior Management Committee ("den administrerende direktion") for BG, som er fremlagt af sagsoegerne som bilag 14 til staevningen, og som der er henvist til i 58. betragtning til beslutningen, at der i begyndelsen af 1985 fandt en droeftelse sted i BG vedroerende den strategi, der skulle foelges over for konkurrencen fra gipsplader, der importeredes fra Frankrig og Spanien. Den administrerende direktoer anmodede paa moedet i Senior Management Committee marketingsdirektoeren om "to give adequate consideration in formulating the marketing strategy of how to reward loyalty to those merchants who remained exclusively with" BG ("i forbindelse med fastlaeggelsen af markedsfoeringsstrategien at traeffe hensigtsmaessige foranstaltninger til beloenning af de grossisters loyalitet, som udelukkende foretager indkoeb hos" BG). I samme forbindelse fandt marketingsdirektoeren, at det var hensigtsmaessigt at stoette de grossister, der var rede til at samarbejde med BG, saaledes som det fremgaar af ovennaevnte notat, ifoelge hvilket "the merchant should buy his plasterboard, and accessories if appropriate, from us exclusively" ("grossisterne skal udelukkende indkoebe deres gipsplader og om fornoedent tilbehoer hos os"). I et notat af 1. maj 1985, der er fremlagt af sagsoegerne som bilag 15 til staevningen, og hvortil der henvises i 59. betragtning til beslutningen, skitserede BG' s marketingsdirektoer under henvisning til droeftelserne i Executive Meeting ("forretningsudvalget") de betingelser, selskabet oenskede at opnaa. Den foerste af disse betingelser var eneret til leverancer, saaledes at forstaa, at grossisten skulle give tilsagn om at ville indkoebe alle sine gipspladeprodukter og dermed forbundne produkter hos BG. Ifoelge dette notat ville dette hindre tab af flere kunder og samtidig goere det muligt at genvinde de markedsandele, som BG havde tabt til sine konkurrenter.
63 Selv om BG har understreget, at de dokumenter, hvortil der henvises i 58. betragtning til beslutningen, kun er dele af en droeftelse af mulige planer og strategier, fremgaar det af bilagene i sagen, og er ikke alvorligt bestridt af BG, at selskabet fra juli 1985 ivaerksatte den handelsstrategi, som var fastlagt i loebet af de foregaaende maaneder, og indgik individuelle mundtlige eller skriftlige aftaler, saerlig med grossister, der forhandlede eller havde forhandlet gipsplader fra Lafarge eller Iberian. Som det bl.a. fremgaar dels af 68. betragtning til beslutningen, hvis rigtighed ikke bestrides, og ifoelge hvilken BG under proceduren for Kommissionen fremlagde kopier af skrivelser vedroerende tilbud og accept af de maanedlige udbetalinger, og dels af en skrivelse fra en grossist af 23. december 1985, som tidligere er naevnt og fremlagt som bilag A til duplikken, hvorved denne grossist meddelte, at han var enig i at modtage salgsfremmende udbetalinger paa 500 UKL om maaneden til gengaeld for en forpligtelse til udelukkende at foretage sine indkoeb hos BG, forpligtede disse grossister sig bl.a. til alene at koebe gipsplader hos BG, mens BG forpligtede sig til med visse mellemrum at udbetale dem salgsfremmende bidrag. Fra september 1986 afviklede BG gradvis de salgsfremmende bidrag i forbindelse med indfoerelsen af en lagerfoeringsordning (Super stockist scheme).
64 Det er paa baggrund af disse faktiske oplysninger, at det skal bedoemmes, om de omtvistede aftaler udgjorde misbrug af BG' s dominerende stilling.
De eksklusive indkoebsaftalers karakter af misbrug
65 Retten bemaerker indledningsvis, at sagsoegerne med rette haevder, at deres praksis med hensyn til salgsfremmende bidrag til koeberne er saedvanlig i det forretningsmaessige samarbejde mellem en forhandler og hans distributoerer. Under saedvanlige forhold paa et konkurrencepraeget marked indgaas disse aftaler i begge parters interesse. Herved soeger saelgeren sikkerhed for salg ved at skabe loyalitet paa efterspoergselssiden, mens distributoeren for sit vedkommende opnaar sikkerhed for forsyninger og hermed forbundne handelsmaessige ydelser.
66 Det forekommer ret ofte, at modtageren af disse udbetalinger eller ydelser til gengaeld indgaar en aftale med sine leverandoer om eksklusive indkoeb. Saadanne indkoebsaftaler er ikke principielt forbudt. Som Retten har udtalt i sin dom af 2. juli 1992 (sag T-61/89, Dansk Pelsdyravlerforening mod Kommissionen, Sml. II, s. 1931), afhaenger vurderingen af virkningerne af saadanne aftaler paa det paagaeldende marked af dettes karakteristiske egenskaber. Som Domstolen har fundet i dom af 28. februar 1991 (sag C-234/89, Delimitis, Sml. I, s. 935), skal saadanne aftalers paavirkning af markedet principielt bedoemmes i deres specifikke sammenhaeng.
67 Men disse betragtninger, som er anvendelige i en saedvanlig konkurrencepraeget markedssituation, kan kun anvendes med forbehold, hvor der er tale om et marked, paa hvilket konkurrencen netop paa grund af en af de erhvervsdrivendes dominerende stilling allerede er begraenset. Der paahviler nemlig den virksomhed, der har en dominerende stilling, et saerligt ansvar til ikke ved sin adfaerd at skade en effektiv og ufordrejet konkurrence paa faellesmarkedet (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 57).
68 Hvad angaar den omtvistede forpligtelses karakter bemaerker Retten, saaledes som Domstolen har haft lejlighed til at fastslaa, at en virksomhed, som indtager en dominerende stilling paa et marked, og som ° ogsaa efter anmodning fra koebere ° binder disse til sig ved hjaelp af en forpligtelse til eller et loefte om at daekke hele eller en betydelig del af deres behov udelukkende hos virksomheden, [herved] misbruger sin dominerende stilling som naevnt i traktatens artikel 86, uanset om forpligtelsen staar alene eller modsvares af en bonusydelse (Domstolens ovennaevnte dom af 13.2.1979, sag 85/76, Hoffmann-La Roche, praemis 89, og Domstolens dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, praemis 149). Dette resultat er begrundet med, at naar en erhvervsdrivende, som i denne sag, har en staerk stilling paa markedet, udgoer indgaaelse af eksklusivaftaler om leverancer vedroerende en stor del af indkoebene en uacceptabel hindring for adgangen til dette marked. Selv om man ansaa det for bevist, at de salgsfremmende bidrag opfyldte krav fra grossisterne og var begrundet med disses voksende styrke paa indkoebssiden, ville dette ikke i noget tilfaelde berettige til indsaettelsen af en bestemmelse om eksklusivitet i de paagaeldende aftaler om leverancer. Som foelge heraf kan sagsoegerne ikke haevde, at Kommissionen ikke har foert bevis for den paagaeldende praksis' karakter af misbrug, og der er herefter ikke grund til at tage stilling til diskussionen mellem parterne vedroerende begrebet eksklusivitet med hensyn til indkoeb, idet det under alle omstaendigheder klart fremgaar af undersoegelsen, at den omtvistede bestemmelse angik samtlige eller saa godt som samtlige indkoeb, der blev foretaget af kunderne.
69 Selv om eksistensen af en dominerende stilling ikke afskaerer en virksomhed, der har denne stilling, fra at beskytte sine egne handelsmaessige interesser, naar disse trues, og selv om denne virksomhed har ret til i rimeligt omfang at udfoere de handlinger, den skoenner fornoedne med henblik paa at beskytte sine interesser, kan man dog ikke anerkende saadanne former for adfaerd, naar de har til formaal at styrke denne dominerende stilling og misbruge den (se Domstolens dom af 14.2.1978, sag 27/76, United Brands mod Kommissionen, Sml. s. 207). Det foelger heraf, at hverken BG' s argument, hvorefter selskabet havde pligt til at soerge for vedvarende og regelmaessige forsyninger, eller argumentet vedroerende Iberian' s former for handelspraksis kan anerkendes (se Rettens dom af 12.12.1991, sag T-30/89, Hilti mod Kommissionen, Sml. II, s. 1439, praemis 118, og Domstolens dom af 11.11.1986, sag 226/84, British Leyland mod Kommissionen, Sml. s. 3263).
70 Retten bemaerker desuden, at misbrugsbegrebet er et objektivt begreb (Domstolens ovennaevnte dom af 13.2.1979, sag 85/76, Hoffmann-La Roche, praemis 91), og at en adfaerd udvist af en virksomhed, der har en dominerende stilling, kan betragtes som begrundende misbrug i medfoer af EOEF-traktatens artikel 86, selv om der ikke foreligger nogen form for skyld. Som foelge heraf er sagsoegernes argument om, at BG aldrig har haft til hensigt at afskraekke eller svaekke Iberian, uden betydning for den retlige kvalifikation af forholdene.
71 Selv om man antog, at et af formaalene med dette system som haevdet af sagsoegerne var generelt at fremme salget af gipsprodukter, maa det konstateres, at systemet medfoerer udbetalinger, der haenger noeje sammen med eksklusiv loyalitet over for BG, og som foelge heraf har karakter af misbrug, uanset hvorledes man bedoemmer holdbarheden af argumentet om, at kunderne ikke er trofaste over for et bestemt fabrikat.
72 Sagsoegerne kan heller ikke begrunde de forpligtelser om eksklusivitet med hensyn til leverancer, som de lod deres kunder underskrive, med deres konkurrenters forsyningsvanskeligheder, idet de ikke med foeje kan haevde, at deres kunder ikke ville have kunnet drage konsekvenserne af disse vanskeligheder i deres forretningspolitik.
73 For saa vidt angaar argumentet om, at grossisterne til enhver tid kunne afbryde deres aftaleforhold med BG, er dette uden betydning, idet retten til at opsige en aftale ikke paa nogen maade er til hinder for dens faktiske gennemfoerelse, saa laenge adgangen til at opsige den ikke er benyttet. I denne henseende bemaerkes, at en virksomhed, der har en dominerende stilling, har en magtposition, der goer det muligt for den at paatvinge sine kunder ikke blot indgaaelse, men tillige opretholdelse af saadanne aftaler, og saaledes faktisk goere retten til opsigelse illusorisk. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0065.1
74 Hvad angaar BG' s argument om, at selskabet ikke har forskelsbehandlet sine grossister, bemaerkes alene, at der ikke i den anfaegtede beslutning paa nogen maade er rettet bebrejdelser af denne art mod sagsoegerne, og at argumentet saaledes er uden betydning.
75 Hvad endelig angaar argumentet om anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3, bemaerker Retten dels, at beslutningen ikke vedroerer anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, men dens artikel 86, og dels, at en fritagelse i medfoer af traktatens artikel 85, stk. 3, ikke paa nogen maade er til hinder for anvendelse af artikel 86 (Rettens dom af 10.7.1990, sag T-51/89, Tetra Pak mod Kommissionen, Sml. II, s. 309).
76 Af samtlige ovenstaaende betragtninger fremgaar det, at sagsoegerne ikke kan haevde, at Kommissionen med urette har draget den slutning, at systemet med udbetalinger til grossisterne, som bl.a. havde til formaal at sikre eksklusivitet med hensyn til deres leverancer, er misbrug af en dominerende stilling i medfoer af EOEF-traktatens artikel 86.
77 Den foerste del af anbringendet vedroerende konstateringen af misbrug af dominerende stilling maa som foelge heraf forkastes.
B ° Fortrinsret med hensyn til leverancer af gips
° Den anfaegtede retsakt
78 Ifoelge beslutningens artikel 2 overtraadte BG i juli og august 1985 "EOEF-traktatens artikel 86 ved at udoeve en politik for favorisering af kunder, som ikke forhandlede importerede gipsplader, ved at give disse kunder fortrinsret med hensyn til levering af gips til byggeformaal i perioder med forlaengede leveringsfrister for dette produkt, hvilket udgjorde et misbrug af selskabets dominerende stilling inden for levering af gipsplader i Storbritannien".
79 Det fremgaar af 81.-85. og 141.-147. betragtning til beslutningen, at BG i juli 1985 opstillede og anvendte en plan for fortrinsret med hensyn til leverancer af gipsplader til kunder, som det betegnede "loyale", dvs. kunder, der ikke forhandlede importerede gipsplader. I et notat fra BG af 29. juli 1985, der er fremlagt som bilag 20 til staevningen og delvis gengivet i 81. betragtning til beslutningen, hedder det
"In an effort to try to control the situation and also to create a position whereby we can help those loyal merchants who have not regularly bought and stocked imported plasterboard, arrangements have been made for us to accomodate a small number of priority requests. Any priority deliveries will be arranged largely at the expense of stockists of imported material and the Sales Offices have been provided with a list of customers who we know carry stocks and deal in either French or Spanish plasterboard". ("I et forsoeg paa at holde situationen under kontrol og ligeledes for at skabe forhold, hvorunder vi kan hjaelpe de loyale grossister, der ikke regelmaessigt koeber og oplagrer importerede gipsplader, er der blevet truffet foranstaltninger til, at vi kan opfylde et mindre antal hasteordrer. Enhver fortrinsret med hensyn til levering skal hovedsagelig gives paa bekostning af grossister, der oplagrer importerede materialer, og vore salgskontorer har faaet tilstillet en fortegnelse over koebere, som vi ved oplagrer eller saelger importerede gipsplader fra Frankrig eller Spanien.")
80 Ifoelge beslutningen havde denne praksis til formaal og til foelge at fordrive de af BG' s konkurrenter fra markedet, som forhandlede importerede gipsplader.
81 I beslutningen finder Kommissionen, at denne praksis, hvorom visse "ikke loyale" kunder blev underrettet enkeltvis af BG, og som blev omtalt i en pressemeddelelse fra en repraesentant for BG, var misbrug af en dominerende stilling, idet kriteriet for udvaelgelse af de grossister, der kunne faa fortrinsret med hensyn til leverancer, ikke var objektivt, men udtaenkt som beloenning af de grossister, som udelukkende solgte BG' s gipsplader.
° Parternes argumenter
82 Sagsoegerne har bestridt Kommissionens paastand om, at fastlaeggelse og anvendelse af en politik, der bestod i at give fortrinsret med hensyn til ordrer paa gips fra kunder, der ikke lagerfoerte importerede gipsplader, udgjorde misbrug af BG' s dominerende stilling. Kommissionen har nemlig ikke bevist, at BG havde en dominerende stilling paa gipsmarkedet. Den kan saaledes ikke haevde, at BG udnyttede gipsmarkedet til misbrug af sin dominerende stilling paa gipsplademarkedet.
83 Ifoelge sagsoegerne har Kommissionen ikke bevist, hverken at BG havde indfoert et system med fortrinsret med hensyn til leverancer, eller at de grossister, som forhandlede importerede gipsplader, maatte taale forsinkelser i leverancer fra BG paa grund af deres import. Yderligere er sagsoegerne uenige i, at deres adfaerd, som bestod i til tider at give deres loyale kunder fortrinsret, paa nogen maade har vaeret udtryk for misbrug. De haevder i oevrigt, at den konklusion, som er udtrykt i 81. betragtning til beslutningen, og hvori det hedder, at "hvis det blev noedvendigt at indpasse hasteordrer, skulle grossister, som befandt sig paa listen, betjenes sidst", er fejlagtig.
84 Sagsoegerne har forklaret, at maalet om levering i loebet af tre dage ikke kunne naas i juli 1985, og at der derfor blev fastsat en leveringsfrist paa fire dage for samtlige kunder, ogsaa kunder, der eventuelt havde koebt gipsplader af spansk oprindelse. Ifoelge sagsoegerne gik instrukserne til salgskontorerne ud paa, at hvis der opstod en situation, hvori to grossister kraevede fortrinsret med hensyn til leverancer, og den ene koebte gipsplader af spansk oprindelse, mens den anden koebte gipsplader hos BG, og produktionen ikke var tilstraekkelig til at efterkomme mere end én ordre, skulle den kunde vaelges, som havde fuld forretningsforbindelse med BG.
85 Ifoelge BG laa der ikke heri nogen saerlig hensigt til at fremskynde leveringen af gips til loyale kunder. I praksis blev kundernes saedvanlige behov opfyldt i den paagaeldende periode. Ingen kunde led, uanset om vedkommende udelukkende koebte gipsplader hos BG eller ej, nogen unoedig eller ugrundet forsinkelse. Sagsoegerne har bestridt, at fortrinsretten med hensyn til leverancer af gips med én dags frist er et betydeligt trumfkort, selv i perioder med knaphed. Det krav om ligebehandling af kunderne, som paaberaabes af Kommissionen, ville vaere illusorisk i perioder med knaphed, og der maatte noedvendigvis fastsaettes regler om prioritering.
86 Under retsmoedet har sagsoegerne redegjort for forholdene i forbindelse med forsinkelse af levering af en ordre med fortrinsret paa gips fra en kunde, som tidligere ikke havde vist sig "loyal" over for BG. De har understreget, at denne ordre blev efterkommet med kun én dags forsinkelse. Ifoelge sagsoegerne var der saaledes tale om en hypotetisk fordel af meget begraenset betydning for de "loyale" kunder.
87 I modsaetning hertil har Kommissionen gjort gaeldende, at det konstaterede misbrug ikke har nogen forbindelse med sagsoegernes stilling paa gipsmarkedet. Kommissionen har desuden aldrig haevdet, at BG var dominerende paa dette marked. Indroemmelsen af fortrinsretten med hensyn til gipsleverancer var kun en af de fordele, som BG skaffede sine kunder for at sikre sig eksklusivitet med hensyn til leverancer af gipsplader.
88 Kommissionen erkender, at forlaengelsen af de frister, som grossister, der ikke havde vist loyalitet, maatte taale, ikke oversteg én dag. Dette er i oevrigt grunden til, at der ikke er paalagt nogen boede for dette misbrug. Kommissionen finder imidlertid, at BG som en virksomhed med en dominerende stilling har gjort sig skyldig i misbrug ved at soege at sikre sig grossisternes loyalitet. Ifoelge Kommissionen laa garantien for denne loyalitet i fortrinsretten med hensyn til leverancer, der var vigtig i perioder med knaphed. En dominerende virksomhed boer imidlertid goere ligebehandling af sine kunder til en vaesentlig adfaerdsregel, og loyalitet kan ikke begrunde tilsidesaettelse af denne regel. Dette ville aabenbart indebaere anvendelse af ulige betingelser for lige ydelser.
89 Kommissionen finder, at BG har udnyttet sin oekonomiske magtstilling til at give sine loyale kunder mere fordelagtige betingelser for saaledes at udelukke en konkurrent. Ifoelge sagsoegte kan disse mere fordelagtige betingelser ikke blot bestaa i ydelse af bonus, men tillige i direkte eller indirekte indroemmelse af andre fordele med henblik paa at sikre sig eneret til levering af gipsplader. Indroemmelsen af fortrinsrettigheder med hensyn til leverancer af gips hoerte til disse fordele.
90 Ifoelge den spanske regering er sagsoegernes paastand om, at Kommissionen ikke har bevist, at BG havde en dominerende stilling, vanskelig at forstaa. Det fremgaar nemlig af beslutningen, at baade BG' s dominerende stilling og misbruget heraf angaar markedet for gipsplader. Yderligere udelukker det forhold, at den fortrinsret, der blev givet de saedvanlige kunder i perioder med knaphed, var en almindelig saedvane, ikke, at denne kan vaere udtryk for misbrug, naar den som i det foreliggende tilfaelde havde til formaal at forstaerke virkningen af andre foranstaltninger, som havde et bestemt formaal, nemlig i denne sag at laegge hindringer i vejen for importen.
91 Iberian har gjort gaeldende, at et system med leverancer med fortrinsret efter sin beskaffenhed er konkurrencebegraensende. Selskabet har understrege, at baade den oekonomiske og den psykologiske paavirkning, som udoeves af et dominerende selskab, indebaerer, at enhver tilsidesaettelse af konkurrencereglerne er yderst skadelig for virksomheder, der konkurrerer med et saadant selskab. Selv om forsinkelserne med hensyn til levering aldrig oversteg en dag, eller selv om knaphedssituationen ikke var evig, havde sagsoegernes adfaerd alligevel til foelge, at selskabet blev fordrevet fra markedet.
° Rettens bemaerkninger
92 Retten bemaerker for det foerste, at analysen af det paagaeldende marked for saa vidt angaar produktet findes i 13.-20. og 106.-109. betragtning til beslutningen. Ifoelge 106. betragtning "vedroerer denne sag BPB' s forretningsmaessige adfaerd som leverandoer af gipsplader og virkningerne heraf for konkurrencen og handelen paa gipsplademarkedet, saerlig over for konkurrerende leverandoerer af gipsplader. Det relevante produkt maa derfor umiddelbart betragtes som vaerende gipsplader". Kommissionen har saaledes ret, naar den haevder, at spoergsmaalet om, hvorvidt BG har en dominerende stilling paa gipsmarkedet, er uden betydning for sagens afgoerelse.
93 Retten finder, at for at de former for praksis, som udfoldes paa gipsmarkedet, kan anses for at have til formaal eller til foelge at fordreje konkurrencen paa markedet for leverancer af gipsplader, skal der dels vaere andre oekonomiske operatoerer end BG, og saerlig forhandlere, der er ofre for disse former for praksis, til stede paa begge markederne ° hvilket ikke er bestridt ° og dels skal gipsmarkedets funktion have visse saerlige karakteristika. I denne henseende hedder det i 143. og 146. betragtning, at virkningerne af den omtvistede praksis er desto staerkere, jo faerre muligheder for substitution koeberne har, naar de skal forsyne sig paa gipsmarkedet, paa grund af produktets tekniske egenskaber, der notorisk begraenser mulighederne for substitution og skifte af leverandoer og bringer koeberne i et afhaengighedsforhold til deres leverandoer paa gipsmarkedet. I oevrigt kan den paastaaede fejl i 81. betragtning til beslutningen, selv om den betragtes som bevist, ikke have haft nogen indflydelse paa Kommissionens raesonnement. Herefter kunne grossisterne under lige betingelser ikke undgaa de frister for levering af gips, som var paatvunget dem af deres leverandoer, nemlig BG. Som foelge heraf havde den anvendte praksis, for saa vidt som den straffede de koebere af gips, der ikke var "loyale" over for selskabet paa gipsmarkedet, til formaal at paavirke dette markeds funktion.
94 For saa vidt angaar den omtvistede praksis' karakter af misbrug bemaerker Retten, at selv om det som haevdet af sagsoegerne er tilladt en virksomhed, der har en dominerende stilling, og det i oevrigt er saedvanlig handelspolitik at fastsaette kriterier for fortrinsret med henblik paa efterkommelse af ordrer i perioder med knaphed, skal disse kriterier vaere objektive og ikke have karakter af forskelsbehandling. De skal vaere objektivt begrundet inden for rammerne af overholdelse af de regler, der hersker for redelig konkurrence mellem erhvervsdrivende. Dette skyldes, at traktatens artikel 86 forbyder en dominerende virksomhed at styrke sin stilling ved hjaelp af andre midler end konkurrence paa ydelser (Domstolens ovennaevnte dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO mod Kommissionen, praemis 69 og 70). Dette er ikke tilfaeldet med det kriterium, som BG lagde til grund i denne sag, og som byggede paa en sondring mellem paa den ene side kunder, der forhandlede importerede gipsplader, der var fremstillet af visse af selskabets konkurrenter, og paa den anden side "loyale" kunder, der foretog deres indkoeb hos BG. Et saadant kriterium, der bestaar i at levere lige ydelser paa ulige betingelser, er i sig selv af konkurrencehindrende karakter paa grund af det diskriminerende formaal, det forfoelger, og den udelukkelse, der kan foelge heraf. Denne konklusion kan ikke anfaegtes, blot fordi der var tale om en begraenset periode i sommeren 1985, hvori det paagaeldende misbrug fandt sted, og heller ikke som foelge af, at de paastaaede forsinkelser med hensyn til leveringerne, som visse kunder maatte taale i forhold til de saakaldt "loyale" kunder, ikke kunne overskride en dag. Disse omstaendigheder er i oevrigt taget i betragtning af Kommissionen, som ikke har paalagt BG nogen boede paa dette punkt.
95 Yderligere bemaerker Retten, at en dominerende virksomheds adfaerd paa et marked, hvor konkurrencen netop som foelge af den paagaeldende virksomheds tilstedevaerelse allerede er afsvaekket, betyder, at enhver yderligere afsvaekkelse af den endnu bestaaende konkurrence kan betragtes som misbrug af den saaledes erhvervede dominerende stilling (Domstolens ovennaevnte dom af 13.2.1979, sag 85/76, Hoffmann-La Roche).
96 Det foelger heraf, at den udelukkelse af konkurrenterne, som BG tilsigtede ved anvendelse af den fortrinsret, der reserveredes ordrer paa gips afgivet af kunder, der ikke handlede med importerede gipsplader, en praksis, hvis gennemfoerelse ikke alvorligt kan benaegtes, saaledes som det bl.a. fremgaar af 84. og 145. betragtning til beslutningen, hvis rigtighed ikke bestrides, indebaerer misbrug i medfoer af traktatens artikel 86 af virksomhedens dominerende stilling paa markedet for leverancer af gipsplader.
97 Det foelger af det ovenfor anfoerte, at den anden del af det anbringende, hvori sagsoegerne bestrider at have misbrugt deres dominerende stilling, som saadan maa forkastes.
98 Dog konstaterer Retten, som i givet fald ex officio kan tage stilling til en tilstraekkelig aabenbar tilsidesaettelse af de forpligtelser, der paahviler Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 190 (Rettens ovennaevnte dom af 2.7.1992, sag T-61/89, Dansk Pelsdyravlerforening mod Kommissionen), at selv om der i artikel 2 i den dispositive del af beslutningen henvises til former for praksis, der udoevedes i juli og august 1985, staar det dog fast, at der i betragtningerne til beslutningen, bl.a. 141. betragtning og saerligt 169. betragtning, hvori Kommissionen redegoer for begrundelsen for ikke at have ikendt boede for denne overtraedelse, alene henvises til former for praksis, der udoevedes i august 1985. Da der imidlertid er tale om former for praksis, som ubestridt kun er udoevet i en kort periode, burde Kommissionen saa meget noejere have angivet den periode, i hvilken de kunne fordreje konkurrencen paa det paagaeldende marked. Yderligere har Kommissionen i sit svar paa de af Retten stillede spoergsmaal for at vise, at der ikke er modstrid mellem artikel 2 i den dispositive del og 169. betragtning til beslutningen udtrykkeligt erkendt, at beslutningen angik former for praksis, der var "planlagt" i juli 1985. En overtraedelse af artikel 86 kan imidlertid kun straffes for saa vidt den er behoerigt konstateret, og Kommissionens beslutning er saaledes ikke tilstraekkeligt begrundet paa dette punkt, ligesom den er behaeftet med en retlig mangel, hvorfor Retten finder, at beslutningens artikel 2 maa annulleres, dog kun for saa vidt denne vedroerer en praksis, der er udoevet i juli 1985.
C ° De i Irland og Nordirland anvendte former for praksis
° Den anfaegtede retsakt
99 I beslutningens artikel 3 anfoerer Kommissionen, at BPB overtraadte EOEF-traktatens artikel 86 ved gennem sit datterselskab BG at misbruge sin dominerende stilling inden for levering af gipsplader i Irland og Nordirland i juni og juli 1985, idet BPB lagde pres paa et konsortium af importoerer og derved opnaaede, at disse ophoerte med at importere gipsplader i Nordirland, og idet BPB ydede en raekke rabatter til grossister i byggemateriale i Nordirland i perioden mellem juni og december 1985 paa betingelse af, at disse ikke forhandlede nogen form for importerede gipsplader.
100 Ifoelge beslutningen (4. og 86. betragtning) er BPB gennem sit datterselskab GIL den eneste producent af gipsplader i Irland og Nordirland. Efter selskabets eget skoen er dets markedsandel paa 93% i Irland og 90% i Nordirland. I Nordirland forhandler BG gipsplader, der importeres fra Irland, hvor de produceres af GIL.
101 De former for praksis, der anvendtes i Irland og Nordirland, er beskrevet i 86.-103. betragtning til beslutningen og bedoemmes retligt efter traktatens artikel 86 i 148.-152. betragtning.
102 I beslutningen (88. betragtning) omtales en intern "situationsrapport" fra BG vedroerende importen til Nordirland, ifoelge hvilken nogle forhandlere havde anmodet om selskabets hjaelp til beskyttelse mod import. Ifoelge denne rapport kronedes det initiativ, som BG tog som svar paa denne anmodning, med held, idet den paagaeldende importoer fik blokeret sin adgang til grossisterne.
103 I 91. og 92. betragtning til beslutningen naevnes ligeledes et memo fra BG af 14. juni 1985, hvorefter et konsortium af de stoerste grossister i Irland havde oprettet et kontor for import af spanske gipsplader. BG meddelte disse grossister, at det betragtede det nordirske marked som sit, og at det agtede at beholde den stoerst mulige andel af det. I dette memo tilkendegaves det, at enhver form for rabat ville blive naegtet grossister, der indfoerte gipsplader, mens BG ville tilbyde de oevrige grossister i Irland en rabat paa gips og en yderligere rabat paa gipsplader af de samme stoerrelser som de importerede plader. Ydelsen af disse rabatter blev bl.a. gjort betinget af, at BG blev udpeget som eneleverandoer. Yderligere fik de loyale grossister tilsagn om fortrinsret med hensyn til leverancer i spidsbelastningsperioder. Den 17. juni 1985 gav BG grossisterne i Nordirland skriftlig besked om disse foranstaltninger.
104 Ifoelge beslutningen (94. betragtning) omtales i et internt notat fra BG forud for et moede den 2. juli 1985 med importoererne paa BG' s kontor et forslag til foranstaltninger, dersom disse indvilgede i ikke laengere at importere. Paa dette moede ° der efterfulgtes af endnu et moede i Belfast den 15. juli 1985 (95. betragtning) ° lagde BG pres paa importoererne for at faa dem til at afstaa fra import af gipsplader.
105 I beslutningens (97. betragtning) hedder det ifoelge et dagbogsnotat til moedet i juli 1985 i BPB' s bestyrelse, at en gruppe af grossister havde indfoert en sending gipsplader gennem Belfast, og at BG havde reageret herpaa ved at give rabat til loyale kunder. Denne reaktion havde ifoelge notatet "bevirket, at den paagaeldende gruppe grossister blev indstillet paa at forhandle med os, og at [det nu lod til], at de er rede til at opgive importforretningerne efter vore droeftelser".
106 I 98. betragtning angives det, at BG den 7. august 1985 indfoerte ovennaevnte kvantumsrabatordning ved en skrivelse til grossister i Nordirland, som havde haft en vis aarlig omsaetning med BG, hvis de paagaeldende bidrog til at fremme salget af BG' s produkter og indroemmede BG eneleveringsret. BG afskaffede denne rabat med udgangen af 1985, idet selskabet skoennede, at modtagerne udnyttede den til at konkurrere paa priserne med andre grossister.
107 I beslutningen (100. betragtning) tilfoejes det, at BG paa et moede den 12. september 1985 med de grossister, som havde importeret, accepterede med tilbagevirkende gyldighed at betale dem tre fjerdedele af den rabat, som havde vaeret forbeholdt loyale grossister, indtil det tidspunkt, hvor de gav tilsagn om at annullere yderligere import. Dette skete som "modydelse" for annulleringen af importen.
108 Stadig ifoelge beslutningen (148. betragtning) tjente ophaevelsen af den rabat, som BG ydede de grossister i Nordirland, som selskabet vidste ville importere spanske gipsplader, som sanktion mod disse grossister. De yderligere rabatter, som blev tilbudt alle grossister paa betingelse af, at de alene koebte hos BG og ikke forhandlede importerede gipsmaterialer, var ligeledes taenkt som en yderligere sanktion over for importoererne. Disse former for pression styrkedes ved andre incitamenter til ophoer med import, som f.eks. ydelse af en fortrolig kvantumrabat eller betaling af et beloeb, dersom importen blev bragt til ophoer.
109 I beslutningen (149., 150. og 151. betragtning) findes samtlige de ovenfor beskrevne foranstaltninger at vaere misbrug af en dominerende stilling, dels fordi de var bestemt til at bringe importen til ophoer og faktisk ogsaa gjorde dette, dels, fordi de styrkede den eksklusive forbindelse mellem BG og grossisterne.
° Parternes argumenter
110 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at BG' s adfaerd i Nordirland ikke kan betegnes som misbrug af en dominerende stilling. De haevder, at der i afgoerelsen er sket en fejlfortolkning af situationen paa det nordirske marked. Indfoerelsen af rabatter var ikke et initiativ, der havde til formaal at afvaerge konkurrencen fra de importerede gipsplader, men svar paa en trussel fra en sammenslutning af fire nordirske grossister om at saelge gipsplader, der var importeret fra Spanien, til "udsalgspriser". BG havde forsoegt paa at forsvare sine egne og kundernes interesser, og dets adfaerd bidrog til at opretholde og styrke konkurrencen.
111 I denne henseende finder BG, at selv en dominerende virksomhed har ret til lovligt at forsvare sig mod aktiviteter, som medfoerer alvorlige forstyrrelser paa markedet. Ifoelge BG er det umuligt ved at paaberaabe sig et produkts kvaliteter at kaempe mod tillokkende priser, der tilbydes af lidet skrupuloese forhandlere, der paa deres konkurrenters bekostning har fundet frem til en forsyningskilde.
112 Som svar paa den spanske regerings bemaerkninger har sagsoegerne anfoert, at det var efter den klage over dumping, der var indgivet af GIL, at EPYSA over for Kommissionen havde underskrevet forpligtelseserklaeringer vedroerende priser, som Kommissionen havde accepteret i sin beslutning 85/209/EOEF af 26. marts 1985 (EFT L 89, s. 65). Den spanske regering har derfor med rette haevdet, at denne klage var blevet henlagt. BG reagerede paa denne nye markedssituation ved at foreslaa nedsaettelse af de rabatter, der blev ydet de fire grossister, og yde de oevrige grossister stoerre rabatter. Denne reaktion kan ikke anses for at vaere udtryk for misbrug.
113 Kommissionen har, for saa vidt angaar betingelserne i forbindelse med rabatsystemet, som bestod i en pligt til alene at indkoebe produkter hos BG, understreget, at den eneste adfaerd, der er tilladt en dominerende virksomhed, er at konkurrere paa effektivitet. Den har anfoert, at sagsoegerne har erkendt, at det paa grund af de trufne foranstaltninger var vanskeligt for importoererne af gipsplader at traenge ind paa markedet.
114 Under den mundtlige forhandling har Kommissionen understreget, dels at de foranstaltninger, der var truffet af BG, havde til formaal at hindre de fire paagaeldende grossister i at udnytte deres import til at angribe BG' s position, og dels, at den dumpingsag, hvortil sagsoegerne har henvist, stammer fra begyndelsen af 1985, dvs. foer den periode, hvor misbruget blev konstateret.
115 Ifoelge den spanske regering er det, i modsaetning til, hvad sagsoegerne haevder, ikke konstateret, at importpriserne var udtryk for uredelig konkurrence. Under alle omstaendigheder kan man ikke overtraede en lov under paaskud af at ville undgaa en paastaaet ulovlig tilstand. Ifoelge den spanske regering blev den af GIL indgivne klage over dumping henlagt af Kommissionen. De foranstaltninger, der blev truffet af de irske grossister, nemlig at slutte sig sammen for i faellesskab at forvalte importen fra Spanien, var deres eneste middel til at undgaa den pression, der blev udoevet af BPB.
116 Iberian har for sit vedkommende anfoert, at den konkurrenceudelukkende virkning af sagsoegernes adfaerd paa det nordirske marked er aabenbar. Ifoelge Iberian havde de rabatter, der blev ydet de nordirske grossister, uundgaaeligt til foelge, at afsaetningsmulighederne forsvandt, og som foelge heraf, at nye konkurrenter effektivt blev udelukket.
° Rettens bemaerkninger
117 Retten bemaerker indledningsvis, at selv om en dominerende stilling ikke kan beroeve en virksomhed, der har en saadan stilling, retten til at forsvare sine egne handelsmaessige interesser, naar disse trues, og selv om der maa indroemmes virksomheden ret til i rimeligt omfang at foretage handlinger, som den skoenner hensigtsmaessige med henblik paa beskyttelse af disse interesser, kan man ikke tillade saadanne former for adfaerd, naar de netop har til formaal at styrke denne dominerende stilling og misbruge den (Domstolens ovennaevnte dom af 14.2.1978, sag 27/76, United Brands mod Kommissionen).
118 Retten finder ikke, at en virksomhed, der har en dominerende stilling, er berettiget til paa eget initiativ at ivaerksaette foranstaltninger, for at oeve repressalier mod en forretningsmaessig praksis, som den finder ulovlig eller uredelig. Som foelge heraf er det uden betydning, om de i beslutningen omhandlede foranstaltninger blev truffet som modtraek over for de udsalgspriser, der blev tilbudt af visse konkurrenter, eller som haevdet af sagsoegerne, bl.a. med stoette i de som bilag 22 og 23 fremlagte dokumenter til staevningen, for at imoedegaa de naevnte priser, som visse grossister havde til hensigt at benytte for importerede produkter. Det eneste spoergsmaal er, om den omstridte adfaerd, hvorunder der benyttedes midler, som var forskellige fra dem, der normalt styrer konkurrencen mellem produkter paa grundlag af virksomhedernes praestationer, havde til formaal eller kunne have til foelge at paavirke strukturen paa et marked, hvor konkurrencen allerede var svaekket netop som foelge af den paagaeldende virksomheds tilstedevaerelse (Domstolens ovennaevnte dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen).
119 Hertil bemaerker Retten foerst, at det fremgaar tilstraekkelig tydeligt af de fremlagte skriftlige beviser, der ikke er bestridt paa dette punkt, saaledes som disse er gengivet ovenfor under gennemgangen af beslutningen, at BG besluttede at ophaeve den rabat paa 4%, til de nordirske grossister, som agtede at importere spanske gipsplader. Paa samme tid besluttede selskabet at give en rabat paa 5% til de grossister, der accepterede udelukkende at forsyne sig med produkter fremstillet af BG. En saadan praksis havde paa grund af sin diskriminerende karakter klart til formaal at straffe grossister, der agtede at importere gipsplader, og afholde dem fra at goere dette og saaledes goere BG' s stilling paa gipsmarkedet endnu staerkere.
120 For det andet bemaerker Retten under henvisning til Domstolens ovennaevnte dom i Michelin-sagen, at der er tale om en praksis, der begrunder misbrug i medfoer af traktatens artikel 86, naar en leverandoer, der har en dominerende stilling, og over for hvem kunden som foelge heraf staar i et mere eller mindre udpraeget afhaengighedsforhold, anvender enhver form for loyalitetsrabatter, hvorved denne leverandoer i kraft af oekonomiske fordele soeger at hindre, at hans kunder handler med hans konkurrenter. I denne sag havde de rabatter, der ydedes mellem juni og december 1985 til byggematerialegrossisterne i Nordirland, klart til formaal at hindre, at de koebte ind hos konkurrerende leverandoerer, idet det er tilstraekkeligt bevist, at disse rabatter, der ydedes paa betingelse af eksklusivitet, noedvendigvis foerte til, at modtagerne ikke forhandlede importerede gipsplader. I modsaetning til, hvad sagsoegerne haevder, er det i denne henseende uden betydning, at den bestemmelse om eneret til leverancer, som var en betingelse for opnaaelsen af de omstridte rabatter, alene var en af flere betingelser, som grossisterne underkastede sig.
121 Det foelger af samtlige ovenstaaende betragtninger, at det tredje punkt i anbringendet om manglende bevis for misbrug af dominerende stilling, saaledes som denne er konstateret i beslutningen, maa forkastes.
122 Det foelger endvidere af alt det anfoerte, at anbringendet om manglende bevis for, at de omtvistede former for praksis havde karakter af misbrug, maa forkastes, og at artikel 2 i beslutningen boer annulleres, for saa vidt den omhandler former for praksis, der blev anvendt i juli 1985.
II ° Paavirkningen af samhandelen mellem medlemsstater
123 Det andet anbringende, hvorefter der ikke er foert bevis for overtraedelse af traktatens artikel 86, vedroerer indvirkningerne af BG' s praksis paa samhandelen mellem medlemsstater.
° Den anfaegtede retsakt
124 Indvirkningerne af de ovenfor beskrevne former for praksis paa samhandelen mellem medlemsstater er beskrevet i 153.-159. betragtning til beslutningen. For saa vidt angaar BG' s misbrug af sin dominerende stilling paa markedet i Storbritannien hedder det i 153. betragtning, at BG var den eneste producent i landet, og at selskabets eneste konkurrenter var importoerer. Som foelge heraf var de af BG trufne foranstaltninger egnede til i vaesentlig grad at paavirke importen fra andre medlemsstater, saerlig Frankrig, og herefter Spanien fra dette lands tiltraedelse af Faellesskabet den 1. januar 1986.
125 Ifoelge beslutningen (154.-157. betragtning) havde de af BG trufne foranstaltninger til binding af dets kunder med hensyn til leverancer af gipsplader og til at afholde dem fra at forhandle importerede gipsplader til foelge, at baade Lafarge og Iberian blev udelukket fra at handle med grossisterne. Men naar handelen mellem medlemsstater allerede er begraenset af andre faktorer, vil enhver handling, der medfoerer yderligere indgreb, kunne henfoeres under traktatens konkurrenceregler. Dette er isaer tilfaeldet, naar udelukkelse af en saadan samhandel foerer til en styrkelse af et kvasi-monopol i en medlemsstat. I denne sag var det vigtigt ikke blot at beskytte samhandelen mellem medlemsstater for dens egen skyld som en kilde til faktisk konkurrence, men tillige som en mulig optakt til etablering af nye produktionsfaciliteter i Storbritannien. De af BG trufne foranstaltninger kunne ligeledes eliminere eller i det mindste svaekke Iberian og styrke BG' s dominerende stilling paa det britiske marked, saerlig dets magtstilling over for Lafarge og andre potentielle importoerer.
126 For saa vidt angaar de af BG i Nordirland trufne foranstaltninger hedder det i 158. og 159. betragtning til beslutningen, at elimineringen af konkurrencen fra den sammenslutning af grossister, der importerede spanske gipsplader, kunne foere til at retablere BG' s monopol og dets magtstilling paa markedet, saa meget mere som disse former for praksis ligeledes vedroerte de af EPYSA fremstillede gipsplader, der var bragt i fri handel i Irland, samt alle importerede gipsplader uden hensyn til, fra hvilken medlemsstat de stammede. Da BG var den eneste leverandoer af gipsplader i Nordirland, og da saa godt som samtlige gipsplader, det leverede i Nordirland, var fremstillet i Irland og importeret derfra, skabte de foranstaltninger, der blev truffet til hindring af import af gipsplader fra Spanien, et handelssamkvem, der ikke ville have fandtes, dersom foranstaltningerne ikke var blevet truffet. De paavirkede saaledes direkte samhandelen mellem medlemsstater.
° Parternes argumenter
127 Sagsoegerne har anfoert, at de former for praksis, som ifoelge Kommissionen var bindende for kunderne med hensyn til levering af gipsplader, selv om man forudsatte dem bevist, ikke var egnede til at paavirke samhandelen. De eneste handelssamkvem, som kunne vaere blevet paavirket, var samkvemmet mellem Det Forenede Kongerige, Spanien og Frankrig. Men en betydelig del af de former for handelspraksis, som ifoelge beslutningen betragtes som overtraedelser af traktatens artikel 86, fandt sted foer Spaniens tiltraedelse af Faellesskabet. For saa vidt angaar handelen med Frankrig havde Lafarge ifoelge sagsoegerne allerede i Det Forenede Kongerige naaet de salgstal, som selskabet havde planlagt, og soegte ikke nye kunder. Ifoelge sagsoegerne var gipsplademarkedets struktur og beskaffenhed i Det Forenede Kongerige og Irland af en saadan art, at BG' s adfaerd ikke kunne paavirke og faktisk heller ikke paavirkede den internationale handel. Paa grund af omkostningerne ved soetransport af gipspladerne og fordelene ved at have produktionsfaciliteter naer ved det sted, hvor gipspladerne skal bruges, er det ikke oekonomisk muligt i stort omfang og igennem laengere tid at forsyne markederne i Storbritannien og Irland fra udlandet, hvilket Kommissionen i oevrigt har erkendt under hoeringen. Desuden er der paa gipsmarkedet et saerligt behov for regelmaessige leverancer og udbud af et stort produktudvalg, som ikke kan tilfredsstilles af leverandoerer, der ikke har fabrikationsfaciliteter paa Det Forenede Kongeriges eller Irlands omraade. Saerlig for saa vidt angaar Nordirland har sagsoegerne bestridt, at de normale handelssamkvem mellem Irland og Nordirland er blevet paavirket ved de paastaaede former for praksis fra BG' s side, og har herved paaberaabt sig Domstolens dom i Hugin-sagen (dom af 31.5.1979, sag 22/78, Hugin mod Kommissionen, Sml. s. 1869).
128 Sagsoegerne har endelig anfoert, at de til Nordirland importerede gipsplader blev solgt til spotpriser, hvilket blev bekraeftet ved de foranstaltninger mod dumping, som blev truffet af Faellesskabet. For saa vidt angaar anvendelsen af BG' s politik med fortrinsret med hensyn til leverancer af gips haevder BG, at Kommissionen har underkendt den vidneforklaring, der blev afgivet af salgsdirektoer J.H. Garner under hoeringen. BG har anfoert, at Kommissionens teoretiske argument er uden vaerdi, naar henses til forholdene i sagen. Der har ikke vaeret nogen andre konkurrenter end Iberian og Lafarge, og disse var kun konkurrenter i meget begraenset omfang. Redland og Knauf, der er de virkelige konkurrenter, er ikke blevet hindret i at traenge ind paa markedet i Det Forenede Kongerige. Sagsoegerne har i oevrigt henvist til, at importen fra Spanien foregik gennem Ulster Partitions Ltd.
129 Kommissionen har bestridt sagsoegernes anbringender om, at BG' s adfaerd ikke kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstater. Den har understreget, at Iberian og Lafarge faktisk indfoerte gipsplader, og at denne import var af ikke ringe betydning. Yderligere havde en tredje virksomhed paabegyndt import af gipsplader til Nordirland efter den af BG ivaerksatte aktion, hvilket beviser, at denne aktivitet var profitabel. Elimineringen af den eksisterende handel inden for Faellesskabet foerte til styrkelse af et kvasi-monopol i en medlemsstat og paavirkede saaledes konkurrencestrukturen i Faellesskabet. Det var vigtigt at beskytte samhandelen mellem medlemsstater af hensyn til en reel konkurrence over for BG og som eventuel forudsaetning for opfoerelse af nye produktionsfaciliteter i Storbritannien. Ifoelge Kommissionen indebar det af BG udviste misbrug, som bestod i at knytte kunder til sig med hensyn til leverancer af gipsplader, og som startede paa grund af importen fra Frankrig og Spanien, at BG' s kunder ikke kunne koebe plader, der stammede fra andre medlemsstater.
130 For saa vidt angaar BG' s argument om import fra Spanien i et tidsrum, hvor dette land ikke var medlem af Faellesskabet, har Kommissionen understreget, at den har taget hensyn hertil ved fastsaettelsen af boeden.
131 For saa vidt angaar situationen i Nordirland er Kommissionen af den opfattelse, at den situation, der er tale om i det nu foreliggende tilfaelde, er forskellig fra den, der forelaa i Hugin-sagen, sag 22/78 (Domstolens ovennaevnte dom af 31.5.1979), fordi der i denne sag faktisk fandt handel med gipsplader sted mellem paa den ene side Det Forenede Kongerige og Irland og paa den anden side andre medlemsstater. Kommissionen har understreget, at de handelssamkvem, som naevnes af BG, var dem, der ville have fandtes, hvis det paagaeldende misbrug ikke havde fundet sted. Disse samkvem omfattede import fra Spanien og Irland. Misbruget var saaledes egnet til direkte at paavirke samhandelen mellem medlemsstater.
132 Kommissionen har henvist til beslutningen for saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt de spanske gipsplader importeredes til Irland og Nordirland til markedspriser. Redland' s og Knauf' s aktiviteter bekraefter Kommissionens vurdering, hvori det understreges, at Redland havde erobret 5% af markedet alene i kraft af sin import, foerend det etablerede en fabrik i Storbritannien.
133 Den spanske regering har bestridt, at sagsoegernes anbringender, hvorefter de former for handelspraksis, som Kommissionen anser for at stride mod traktatens artikel 86, dels blev anvendt foer Spaniens tiltraedelse af Faellesskabet, og dels, at BG' s aktiviteter ikke har haft skadelige virkninger for den internationale samhandel, eftersom de paagaeldende former for praksis ifoelge beslutningens artikel 1 fortsattes indtil august 1986, dvs. til et tidspunkt, hvor Spanien var blevet medlem af Faellesskabet. Yderligere er EPYSA ikke den eneste virksomhed, der led skade, idet den franske virksomhed Lafarge og den britiske virksomhed Iberian ligeledes blev ramt. At der fandt forsoeg paa indtraengen paa det britiske og det irske marked sted, viser i oevrigt, at samhandelen mellem medlemsstaterne var profitabel. Som foelge heraf finder den spanske regering, at sagsoegernes adfaerd var egnet til direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, at paavirke importen mellem medlemsstater, og at den saaledes var egnet til at hindre den internationalisering af oekonomien, som oenskes ifoelge traktaten.
° Rettens bemaerkninger
134 For saa vidt angaar betingelsen om paavirkning af samhandelen mellem medlemsstater bemaerkes indledningsvis, at det, for at artikel 86 kan finde anvendelse, er en noedvendig og tilstraekkelig betingelse, at den adfaerd, der begrunder misbrug, er egnet til at paavirke samhandelen mellem medlemsstater. Det er derfor ikke noedvendigt at fastslaa eksistensen af nogen aktuel eller reel paavirkning af denne samhandel. Betingelsen om paavirkning af samhandelen maa nemlig anses for opfyldt, naar det bevises, at den adfaerd, der karakteriseres som et misbrug, faktisk maerkbart har paavirket samhandelen mellem medlemsstater, eller blot at den kan virke som naevnt (se bl.a. Domstolens ovennaevnte dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, praemis 104, og af 23.4.1991, sag C-41/90, Hoefner og Elser, Sml. I, s. 1979, praemis 32).
135 I denne sag konstaterer Retten, at de omtvistede foranstaltninger har afspaerret markedet i Det Forenede Kongerige ved direkte at paavirke de aktuelle eller potentielle handelssamkvem mellem paa den ene side Frankrig og Spanien og paa den anden side Det Forenede Kongerige. Handelen mellem Irland og Nordirland er ligeledes blevet paavirket. Begunstigelsen af de kunder, der ikke handlede med importerede gipsplader, skabte nemlig en hindring for markedsfoeringen af importerede gipsplader paa Det Forenede Kongeriges omraade. Endelig havde de former for praksis, der blev anvendt i baade Irland og Nordirland, som haevdet af Kommissionen, en tendens til at skabe hindringer for importen, og opretholdelsen af den eksisterende handel, idet de produkter, der forhandledes i Nordirland, alene var importvarer, der var fremstillet af GIL i Irland. Disse former for praksis har som foelge heraf medfoert handelssamkvem, der afveg fra dem, som ville foreligge paa et marked, der var aabent for konkurrence.
136 For saa vidt angaar sagsoegernes argument om, at det ikke var oekonomisk muligt i stort omfang og igennem laengere tid at forsyne markedet i Det Forenede Kongerige, og at der ikke fandtes betingelser for aktuelle eller potentielle handelssamkvem mellem medlemsstater, konstaterer Retten, at der paa det tidspunkt, hvor de omtvistede former for praksis blev anvendt, faktisk fandt import sted til Det Forenede Kongerige fra Spanien og Frankrig. Ifoelge de ubestridte oplysninger i 32. og 36. betragtning til beslutningen androg denne import i 1985 3,3 mio. m2 for Lafarge' s vedkommende og 1,8 mio. m2 for Iberian' s vedkommende. Denne import blev direkte paavirket af de omstridte foranstaltninger. I denne henseende findes der derfor ikke grund til at tage stilling til spoergsmaalet om, hvorvidt Lafarge, som haevdet af sagsoegerne, havde naaet de markedsfoeringsmaal, som selskabet havde fastsat for Storbritannien, og ikke agtede at udvikle sit salg paa dette omraade.
137 For saa vidt angaar argumentet om, at de former for praksis, der er omhandlet i beslutningen artikel 2 ° for saa vidt de anvendtes i august 1985 ° og artikel 3, fandt sted foer Spaniens tiltraedelse af Faellesskabet, bemaerker Retten foerst i overensstemmelse med Domstolens dom af 16. marts 1974 (forenede sager 6/73 og 7/73, Commercial Solvents mod Kommissionen, Sml. s. 223), at det forhold, at de omtvistede former for praksis bringer samhandelen med et eller flere tredjelande i fare, ikke i sig selv er tilstraekkeligt til at udelukke muligheden for, at den betingelse om paavirkning af samhandelen, der kraeves opfyldt ifoelge artikel 85 eller 86, ikke kan anses for opfyldt. Retten bemaerker desuden, at de af BG i Storbritannien trufne foranstaltninger i denne sag ikke blot har paavirket importen fra Spanien, men tillige vanskeliggjort omsaetningen paa Det Forenede Kongeriges omraade af gipsplader, der var fremstillet i tredjelande og frit kunne omsaettes paa andre medlemsstaters omraade.
138 For saa vidt endelig angaar de former for praksis, der er omhandlet i beslutningens artikel 1, konstaterer Retten dels, at de delvis er blevet anvendt efter den 1. januar 1986, hvor Spanien tiltraadte Faellesskaberne, og dels, at den saaledes indgaaede eksklusivitetsforpligtelse ligeledes var egnet til at vanskeliggoere adgangen til markedet i Storbritannien for en importoer, og saaledes i hvert fald potentielt paavirke handelen mellem medlemsstater. I betragtning af sagsoegernes staerke stilling paa markedet i Storbritannien og paa verdensmarkedet maa denne paavirkning betragtes som tilstraekkelig vaesentlig.
139 Det foelger af det ovenfor anfoerte, at de af BG indfoerte foranstaltninger og former for praksis var egnede til at oeve en reel eller potentiel og tilstraekkelig vaesentlig indflydelse paa samhandelen i Faellesskabet. Som foelge heraf maa anbringendet om, at de omtvistede former for praksis ikke har kunnet paavirke denne samhandel, forkastes.
Paastandene vedroerende skyldspoergsmaalet i forbindelse med overtraedelserne og boedernes stoerrelse
140 Som anfoert (se praemis 10 ovenfor), paalaegges der ved artikel 4 i beslutningen BG en boede paa 3 mio. ECU paa grund af de former for eksklusiv leveringspraksis, der er omhandlet i beslutningens artikel 1, og BPB en boede paa 150 000 ECU paa grund af de former for praksis, der anvendtes i Irland og Nordirland, og som er omhandlet i beslutningens artikel 3. Der er ikke paalagt boede paa grund af de former for praksis med fortrinsret til leverancer, som er omhandlet i artikel 2 i den dispositive del af beslutningen. Sagsoegerne har bestridt baade, at der kan paalaegges BPB boede i anledning af de former for praksis, der blev anvendt i Irland, og stoerrelsen af de paalagte boeder.
BPB' s boede
° Den anfaegtede retsakt
141 I beslutningen (165. betragtning) hedder det, at "Kommissionen finder, at der ogsaa boer paalaegges en boede for misbruget i Nordirland af BPB' s dominerende stilling paa det irske omraade".
° Parternes argumenter
142 Ifoelge sagsoegerne boer beslutningen annulleres for saa vidt angaar den boede, der er paalagt BPB, paa grund af manglende begrundelse. Sagsoegerne finder ikke, at der er grund til at goere BPB ansvarligt for BG' s handlinger i Nordirland. Beslutningen indeholder ingen begrundelse paa dette punkt. Tvaertimod henvises der i 87.-103. betragtning, hvori de forhold er beskrevet, som er begaaet i Nordirland, og 141.-152. betragtning, hvori de retlige foelger, som Kommissionen drager heraf, beskrives, alene til foranstaltninger, der er truffet af BG. Den eneste ° i oevrigt ukorrekte ° omtale af BPB angaar de rutineberetninger, der blev aflagt af direktionen for BPB. Men det fremgaar af disse beretninger, at BPB foerst blev informeret efterfoelgende og i almindelige vendinger, og at selskabet ikke har deltaget i gennemfoerelsen af de former for praksis, som er omhandlet i disse beretninger. Sagsoegerne ser derfor ingen grund til, at BPB paalaegges boede.
143 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at beslutningen vedroerer begivenheder, der alene har fundet sted i Nordirland og ikke tillige i Irland, og finder, at den omstaendighed, at gipspladerne blev fremstillet i Irland af GIL, der er et andet selskab, der tilhoerer deres koncern, er uden betydning. Den relevante omstaendighed er BG' s salg af gipsplader. Sagsoegerne har understreget, at det rabatsystem, der blev anvendt i Nordirland, var styret af BG og ikke af BPB. BG virkede nemlig helt uafhaengigt.
144 Under retsmoedet har sagsoegerne gjort gaeldende, at beslutningen boer annulleres, fordi der ikke er nogen som helst begrundelse for at tillaegge BPB ansvaret for misbrug af dominerende stilling i Nordirland i stedet for BG. Ifoelge sagsoegerne redegjorde Kommissionen foerst i sine indlaeg til Retten for grundene til, at den var gaaet frem paa denne maade. Sagsoegerne har bestridt, at der er noget som helst grundlag for at holde et moderselskab ansvarligt for dets datterselskabs handlinger, blot fordi det er blevet underrettet om dettes aktiviteter. De har understreget, at i modsaetning til situationen i Domstolens dom af 25. oktober 1983 (sag 107/82, AEG mod Kommissionen, Sml. s. 3151) blev BPB' s datterselskabers handelspolitik i denne sag ikke fastlagt af moderselskabet. Sagsoegerne finder endelig, at hvis Kommissionens raesonnement er rigtigt, er det uforstaaeligt, hvorfor boederne for BG' s handlinger i Storbritannien ikke er blevet paalagt BPB.
145 Ifoelge Kommissionen maa BPB' s anbringende om, at der ikke er gyldig grund til at tilregne BPB' s handlinger begaaet af dets datterselskab BG paa det nordirske marked, forkastes. Kommissionen har herved anfoert, at BPB har en dominerende stilling paa det irske marked for gipsplader, som den har udnyttet via handlinger foretaget af dets 100% ejede datterselskab BG. Som foelge heraf boer BPB og BG betragtes som én og samme virksomhed med hensyn til de forhold, der er begaaet i Nordirland. BPB' s administrerende direktion blev holdt konstant underrettet om de foranstaltninger til bekaempelse af importen, som blev truffet af BG i Nordirland.
146 I besvarelsen af Domstolens spoergsmaal har Kommissionen naermere anfoert, at naar beslutningen retteligt kunne rettes til BG for saa vidt angik de forhold, der var konstateret paa markedet i Storbritannien, var dette ikke tilfaeldet for saa vidt angik dem, der var begaaet paa det irske marked, hvor der maatte tages hensyn til eksistensen af to datterselskaber af BPB, idet dette holdingselskab direkte er interesseret i det irske marked, saaledes som det fremgaar af 90., 97. og 102. betragtning til beslutningen. Som foelge heraf fandt Kommissionen, at beslutningen for saa vidt angik dette marked burde rettes til moderselskabet.
147 Den spanske regering har anfoert, at BG er et 100% ejet datterselskab af BPB og finder sidstnaevnte ansvarligt for BG' s aktiviteter i Nordirland. At et datterselskab er en selvstaendig juridisk person, er ikke tilstraekkeligt til at forkaste muligheden af, at dets adfaerd tilregnes moderselskabet (Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, Sml. s. 151, org. ref.: Rec. s. 619). Den spanske regering har understreget, at BG' s og BPB' s adfaerd er karakteriseret ved faelles handlinger, hvorfor de to selskaber maa betragtes som udgoerende én oekonomisk enhed. Som foelge heraf maa de vaere solidarisk ansvarlige for den sanktionerede adfaerd.
° Rettens bemaerkninger
148 Med henblik paa udoevelsen af sin kontrol med beslutningens lovlighed med hensyn til om ansvaret for BG' s former for praksis paa det irske marked kan tilregnes BPB, maa Retten tage stilling til, om Kommissionen, saaledes som den haevder, i beslutningen har givet en tilstraekkelig begrundelse for at tilregne BPB den adfaerd, som BG har udvist paa dette marked.
149 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt et moderselskab kan tilregnes en adfaerd udvist af et datterselskab, bemaerkes, at en saadan adfaerd kan tilregnes moderselskabet, naar datterselskabet ikke frit bestemmer sin adfaerd paa markedet, men i det vaesentlige foelger instrukser fra moderselskabet (Domstolens ovennaevnte dom af 14.7.1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, praemis 133). I et 100% ejet datterselskab maa det anfoeres, at dette principielt og noedvendigvis foelger den politik, der er fastlagt af moderselskabet (Domstolens ovennaevnte dom af 25.10.1983, sag 107/82, AEG mod Kommissionen, praemis 50).
150 I denne sag fastslaar Retten, at BPB er et holdingselskab, som virker i Storbritannien via BG, som det kontrollerer 100%. I Storbritannien varetager BG selv markedsfoeringen af sin egen produktion. For saa vidt angaar Irland fremstilles gipsprodukterne af GIL, der ligeledes er et 100% ejet datterselskab af BPB. I Nordirland saelges koncernens produkter af BG. Selv om en mindre del af disse produkter paa det i sagen omhandlede tidspunkt var fremstillet af BG selv, bestod den vaesentligste del af salget af import fra Irland, der blev foretaget af BG, som selv med henblik herpaa indkoebte de paagaeldende produkter hos GIL.
151 I denne henseende bemaerkes, at modsat markedet i Storbritannien beror BPB' s stilling i Irland og Nordirland under ét ° hvilket i oevrigt ikke er blevet bestridt ° paa to datterselskaber, hvoraf det ene paa det nordirske omraade markedsfoerer produkter fremstillet af det andet, mens dette andet selskab selv varetager baade produktionen og markedsfoeringen af sine egne produkter i Irland. Heraf foelger, at man, i modsaetning til, hvad der gaelder for markedet i Storbritannien, hverken kan henfoere den dominerende stilling eller misbruget af denne i Irland og Nordirland specielt til ét af BPB' s datterselskaber, saerlig fordi hele BPB-koncernen profiterede af BG' s former for praksis i Nordirland, idet datterselskabet GIL oegede sine leverancer af gipsplader til det andet datterselskab, BG, i et omfang, som direkte afhang af effektiviteten af det brug, som sidstnaevnte begik i Nordirland.
152 I denne sammenhaeng, og som det i oevrigt er bekraeftet af de forklaringer, der er givet under den mundtlige forhandling, bemaerkes ligeledes, at BPB og BG er én oekonomisk enhed, og at det fremgaar af 90., 97. og 102. betragtning til beslutningen, at BPB' s administrerende direktion regelmaessigt holdt sig underrettet om de former for praksis, der anvendtes paa det irske marked, mens en saadan interesse ikke fremgaar af beslutningen for saa vidt angaar markedet i Storbritannien.
153 Naar henses til de saaledes paaviste karakteristiske traek, som de omtvistede former for handelspraksis i oevrigt tjente til at opretholde, kan sagsoegerne ikke haevde, at Kommissionen efter forholdene i denne sag uretmaessigt har gjort BPB ansvarlig for BG' s former for praksis i Nordirland og derfor ikendt dette selskab den omtvistede boede. Denne konklusion aendres hverken af BG' s selvstaendige stilling i handelsmaessig henseende eller, af de ovenfor anfoerte grunde (se praemis 151 og 152), af den anden loesning, der var valgt for saa vidt angaar markedet i Storbritannien, hvor de former for praksis, der begrundede misbrug, blev tilregnet BG.
154 Hvad angaar argumentet om, at Kommissionen ikke i begrundelsen til beslutningen har anfoert grunden til, at boederne for BG' s handlinger paa markedet i Storbritannien ikke er blevet paalagt BPB, bemaerkes, at selv om Kommissionen vel kunne have paalagt moderselskabet disse boeder, eftersom BPB og BG udgoer én oekonomisk enhed, har den dog i beslutningen i tilstraekkelig grad redegjort for de karakteristiske traek ved hvert af de to markeder, og saaledes givet en tilstraekkelig retlig begrundelse for den valgte loesning i begge tilfaelde. I denne henseende har Kommissionen uden at underkende forskrifterne i traktatens artikel 190 inden for rammerne af undersoegelsen af sagen og bl.a. i besvarelsen af Rettens skriftlige og mundtlige spoergsmaal lovligt kunnet redegoere for de forhold, som dens raesonnement i beslutningen hviler paa. Under alle omstaendigheder har denne paastaaede utilstraekkelige begrundelse hverken forhindret sagsoegerne i at redegoere for deres argumenter eller voldt Retten vanskeligheder ved udoevelsen af dens legalitetskontrol.
155 Som foelge heraf maa det klagepunkt, hvorefter Kommissionen med urette har paalagt BPB en boede paa grund af de former for praksis, som anvendtes af BG i Nordirland, forkastes.
De paalagte boeders stoerrelser
° Den anfaegtede retsakt
156 De forhold i sagen, som Kommissionen har taget i betragtning ved fastsaettelsen af de boeder, der blev paalagt henholdsvis BG og BPB, er omhandlet i 162.-174. betragtning til beslutningen. Kommissionen finder her, at det system, der bandt visse grossister i Storbritannien til BG, udgoer et alvorligt misbrug, saerligt fordi de fleste af bidragene indgik i en ordning, som BG foreslog Iberian' s store kunder, og fordi bidragene blev foretaget som vederlag for en eksklusiv indkoebsforpligtelse.
157 Ifoelge beslutningen blev de paagaeldende former for misbrug begaaet forsaetligt. I Storbritannien bandt BG bevidst kunderne til sig ved de foranstaltninger, som selskabet traf. I Nordirland tilsigtede BG' s handlinger saerligt at standse den import, som foretoges af en sammenslutning af grossister, og at binde grossister til sig for at imoedegaa konkurrencen fra importerede varer (170. betragtning). Kommissionen har ved fastsaettelsen af boeden taget hensyn til, at de eksklusive koebsforpligtelser blev ivaerksat foer Spaniens tiltraedelse af Faellesskabet og kun opretholdtes i syv maaneder efter denne medlemsstats tiltraedelse (173. betragtning).
158 Ifoelge beslutningen boer der ogsaa paalaegges en boede for misbruget i Nordirland af BPB' s dominerende stilling paa det irske omraade (165. betragtning).
° Parternes argumenter
159 For saa vidt angaar den forsaetlige karakter af de anvendte former for praksis har sagsoegerne anfoert, at de paastaaede tilfaelde af misbrug hverken saerligt havde til formaal at binde kunderne til BG eller at bringe importen til Nordirland til ophoer. Yderligere har BPB ikke paa nogen maade vaeret impliceret i leverancer af gipsplader i Irland og Nordirland. BPB' s kendskab til BG' s transaktioner i Nordirland beroede alene paa rutinemaessige beretninger, som BG tilstillede BPB' s administrerende direktion. I replikken har sagsoegerne for klarhedens skyld bekraeftet, at de subsidiaert nedlaegger paastand om nedsaettelse af stoerrelsen af de paalagte boeder.
160 Kommissionen har indledningsvis anfoert, at sagsoegerne ikke i staevningen udtrykkeligt har nedlagt paastand om nedsaettelse af boederne. Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt de anfaegtede former for praksis blev anvendt forsaetligt, finder Kommissionen, at der ikke kan vaere tvivl om, at eksklusivaftalerne vedroerende levering i Storbritannien og de foranstaltninger, der blev truffet for at bringe importen til ophoer, blev anvendt og ivaerksat forsaetligt. Kommissionen har desuden erindret om, at der ikke er blevet paalagt nogen boede for saa vidt angaar fortrinsretten til gipsleverancer.
161 I besvarelse af Rettens spoergsmaal har Kommissionen forklaret, at der i beslutningens dispositive del er taget hensyn til, at den af BG begaaede overtraedelse varede betydeligt laengere end den, BPB havde begaaet. Yderligere havde de former for praksis, som blev anvendt paa markedet i Nordirland, kun begraenset indvirkning paa samhandelen mellem medlemsstater. Den af BG begaaede overtraedelse vedroerte i oevrigt et marked, der var betydeligt stoerre end det irske, nemlig markedet i Storbritannien.
° Rettens bemaerkninger
162 Det bemaerkes indledningsvis, at selv om sagsoegerne ikke i staevningen udtrykkeligt har anfoert, at deres paastande om annullation af beslutningen ogsaa skulle forstaas som subsidiaert at indebaere paastande om nedsaettelse af stoerrelsen af de paalagte boeder, har de dog i staevningen understreget, at "de paalagte boeder er for store". Som foelge heraf maa paastandene om annullation af beslutningen efter omstaendighederne forstaas som tillige at omfatte paastande om nedsaettelse af stoerrelsen af de paalagte boeder. Som foelge heraf maa Kommissionens argument, hvorefter sagsoegerne ikke udtrykkeligt har paastaaet boederne nedsat, forkastes.
163 I medfoer af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 kan Kommissionen alene ikende boeder for forsaetlige eller uagtsomme overtraedelser af traktatens artikel 86.
164 Det fremgaar af samtlige Rettens ovennaevnte betragtninger, at der ifoelge beslutningen foreligger tilstraekkelige beviser for, at BG i tidsrummet mellem juli 1985 og august 1986 overtraadte traktatens artikel 86 ved at misbruge sin dominerende stilling inden for levering af gipsplader i Storbritannien, og at BPB overtraadte traktatens artikel 86 ved gennem sit datterselskab BG at misbruge sin dominerende stilling inden for levering af gipsplader i Irland og Nordirland.
165 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt disse overtraedelser er begaaet forsaetligt eller uagtsomt, bemaerker Retten, at det er fast retspraksis (se bl.a. Domstolens dom af 8.2.1990, sag C-279/87, Tipp-Ex mod Kommissionen, Sml. I, s. 261), at det ikke for at anse en overtraedelse for begaaet forsaetligt er fornoedent, at en virksomhed vidste, at den overtraadte forbuddet efter konkurrencereglerne, men at det er tilstraekkeligt, at den ikke kunne vaere uvidende om, at formaalet med den paagaeldende adfaerd var at begraense konkurrencen inden for Faellesskabet, eller at den kunne have denne foelge.
166 Retten finder, at det fremgaar af selve beskaffenheden af de i beslutningen omhandlede former for adfaerd, som faktisk er karakteriseret ved fastsaettelse af en betingelse om ikke at handle med andre gipsplader end de af sagsoegerne fremstillede, at disse ikke kunne vaere uvidende om, at saadanne former for adfaerd udgjorde en overtraedelse af traktatens artikel 86. Hvad angaar anvendelsen af forordning nr. 17 maa saadanne former for adfaerd betragtes som begaaet forsaetligt.
167 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte (praemis 151-156), at BPB, i modsaetning til, hvad sagsoegerne haevder, var impliceret i de omtvistede former for praksis i Nordirland, som selskabet blev holdt regelmaessigt underrettet om, og som blev behandlet paa moeder i dets egen direktion.
168 Sagsoegerne har nedlagt paastand om nedsaettelse af de paalagte boeder, medmindre de annulleres. I denne forbindelse fremgaar det af betragtningerne til beslutningen samt af forklaringerne under retsmoedet, at Kommissionen har taget hensyn til misbrugets grovhed og varighed, virksomhedernes samlede omsaetning, stoerrelsen af hvert enkelt af de paagaeldende markeder, at Spanien endnu ikke var medlem af Faellesskabet pr. datoen for indfoerelsen af de salgsfremmende bidrag, hvorledes rabatsystemet i Nordirland blev ivaerksat, samt endelig, at systemet med salgsfremmende bidrag kun blev opretholdt i syv maaneder efter Spaniens tiltraedelse af Faellesskabet. Kommissionen har derfor givet en tilstraekkelig begrundelse for forholdet mellem de begaaede overtraedelser og de paalagte sanktioner, hvorfor Kommissionen ligeledes boer frifindes for paastandene om nedsaettelse af de paalagte boeder. Endelig bemaerkes, at den delvise annullation af beslutningens artikel 2 vedroerer et klagepunkt, for hvilket der ikke er paalagt boeder.
169 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at sagsoegerne med rette er blevet paalagt boeder, og at disse er rigtigt udmaalt, samt at beslutningen er rettet til de rigtige adressater. Som foelge heraf maa Kommissionen frifindes for sagsoegernes paastande om annullation eller forandring af beslutningens artikel 4.
170 Det fremgaar ligeledes af samtlige ovenstaaende betragtninger, at artikel 2 i beslutningens dispositive del boer annulleres, for saa vidt den angaar juli 1985, mens sagsoegte i oevrigt boer frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
171 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har nedlagt paastand om, at sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger, og der er derfor efter de foreliggende omstaendigheder grund til at tilpligte disse at betale sagens omkostninger, herunder det intervenerende selskab, Iberian' s omkostninger.
172 I medfoer af artikel 87, stk. 4, i ovennaevnte procesreglement baerer medlemsstater, der er indtraadt i en sag, deres egne omkostninger. Kongeriget Spanien baerer derfor sine egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Anden Afdeling)
1) Artikel 2 i Kommissionens beslutning 89/22/EOEF af 5. december 1988 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 86 (IV/31.900 ° BPB Industries plc) annulleres, for saa vidt den vedroerer juli 1985.
2) I oevrigt frifindes sagsoegte.
3) Sagsoegerne betaler sagens omkostninger, herunder intervenienten Iberian' s.
4) Kongeriget Spanien baerer sine egne omkostninger.