61990CJ0215_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 21. juni 1990 indgaaet til Domstolen den 23. juli 1990 har Social Security Commissioner, London, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 51 og artikel 19 og 25 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en tvist mellem Anne Maria Twomey og Chief Adjudication Officer.
3 Twomey, der er britisk statsborger, var fra maj 1986 til den 3. juli 1987 beskaeftiget som hjemmehjaelper i London. Den 19. juli 1987 tog hun ophold i Irland, og den 23. februar 1988 indgav hun ansoegning til det britiske socialministerium om tilkendelse af ydelser i anledning af, at hun var uarbejdsdygtig. Twomey havde ikke indtil da udoevet nogen erhvervsmaessig beskaeftigelse i Irland.
4 Ansoegningen blev henvist til Social Security Appeal Tribunal, Newcastle upon Tyne, som afslog den med den begrundelse, at der ikke i britisk lovgivning er hjemmel til at udbetale de ydelser, som Twomey havde ansoegt om, naar ansoegeren ikke er bosat i Storbritannien.
5 Med henblik paa at faa klargjort den gaeldende retstilstand indbragte Adjudication Officer denne afgoerelse for Social Security Commissioner, London, som har besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Skal artikel 51 i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og artikel 19 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 fortolkes saaledes, at en statsborger i en medlemsstat, der er bosat i én medlemsstat (' medlemsstat A' ), og som bliver uarbejdsdygtig paa grund af sygdom, mens vedkommende er bosat i denne medlemsstat (medlemsstat A), men som foer uarbejdsdygtighedens indtraeden var arbejdsloes, og som senest har haft loennet beskaeftigelse (eller udoevet selvstaendig erhvervsvirksomhed) i en anden medlemsstat (' medlemsstat B' ), hvor vedkommende da ogsaa var bosat, har krav paa ydelser i anledning af sygdom, som skal udbetales af den kompetente institution i medlemsstat B (hvorved det forudsaettes, at alle andre betingelser for ret til saadanne ydelser efter lovgivningen i medlemsstat B end betingelserne om bopael er opfyldt), eller skal spoergsmaalet om en saadan persons ret til ydelser udelukkende afgoeres paa grundlag af artikel 25 i forordning (EOEF) nr. 1408/71?"
6 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb og de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
7 Ved det praejudicielle spoergsmaal oensker den nationale retsinstans i det vaesentlige oplyst, om artikel 19 i forordning nr. 1408/71, sammenholdt med traktatens artikel 51, skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen finder anvendelse paa en statsborger i en medlemsstat, der efter at have udoevet en loennet beskaeftigelse i én medlemsstat har taget bopael i en anden medlemsstat og dér er blevet ramt af sygdom, uanset vedkommende ikke inden sygdommen har udoevet en beskaeftigelse i sidstnaevnte medlemsstat.
8 Artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 lyder saaledes:
"1. En arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat, og som opfylder betingelserne i den kompetente stats lovgivning for ret til ydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, har i den stat, hvor han er bosat, ret til foelgende ydelser:
a) Naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af institutionen paa bopaelsstedet i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning, som om den paagaeldende var forsikret dér.
b) Kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning i overensstemmelse med reglerne i den kompetente stats lovgivning."
9 Der boer indledningsvis tages stilling til det af den tyske regering anfoerte, hvorefter artikel 13, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71, som bestemmer, at en person, der udoever en loennet beskaeftigelse paa en medlemsstats omraade, er omfattet af denne stats lovgivning, ikke er relevant i Twomey' s tilfaelde, da hun ikke laengere udoever en loennet beskaeftigelse i Storbritannien. Twomey maa herefter vaere omfattet af lovgivningen i bopaelsmedlemsstaten, saaledes at artikel 19 ikke finder anvendelse, idet Twomey er bosat paa den kompetente medlemsstats omraade.
10 Dette kan ikke laegges til grund. Som Domstolen har fastslaaet i dommen af 12. juni 1986 (sag 302/84, Ten Holder, Sml. s. 1821, praemis 14 og 15), er en arbejdstager, der er ophoert med at vaere beskaeftiget paa en medlemsstats omraade, fortsat omfattet af dennes lovgivning, saa laenge vedkommende ikke har taget beskaeftigelse i en anden medlemsstat. Kun arbejdstagere, der endeligt har opgivet enhver form for erhvervsmaessig beskaeftigelse, er udelukket fra anvendelsesomraadet for artikel 13, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 (jf. bl.a. dom af 21.2.1991, sag C-140/88, Noij, Sml. I, s. 387, praemis 9 og 10).
11 Chief Adjudication Officer har gjort gaeldende, at artikel 19 kun finder anvendelse paa personer, der paa det tidspunkt, hvor de rammes af sygdom, udoever en loennet beskaeftigelse eller en selvstaendig erhvervsvirksomhed i en anden medlemsstat end den, hvori de er bosat. Chief Adjudication Officer anfoerer herved, at en bredere fortolkning af artikel 19, hvorefter bestemmelsen ogsaa finder anvendelse paa personer, der rammes af sygdom paa et tidspunkt, hvor de ikke udoever nogen beskaeftigelse, ville undergrave sammenhaengen i den ordning, der gaelder for arbejdsloese. En arbejdsloes, der soeger beskaeftigelse i en anden medlemsstat end den kompetente stat, har saaledes kun krav paa arbejdsloeshedsydelser i tre maaneder (artikel 69 i forordning nr. 1408/71), mens en arbejdsloes persons ret til at faa udbetalt ydelser i anledning af sygdom i givet fald ville vaere tidsubegraenset.
12 Chief Adjudication Officer goer i denne forbindelse gaeldende, at antages det, at de omhandlede bestemmelser for saa vidt angaar arbejdsloeshedsydelser er en virkeliggoerelse af maalsaetningerne med traktatens artikel 51, kan man ikke haevde, at disse maalsaetninger skulle forudsaette mere vidtraekkende bestemmelser hvad angaar ydelser i anledning af sygdom og moderskab.
13 Det bemaerkes indledningsvis, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at definitionen af begrebet "arbejdstager" i artikel 1, litra a), i forordning nr. 1408/71 raekker meget vidt og omfatter enhver, der, uanset om vedkommende udoever en erhvervsmaessig beskaeftigelse, er forsikret i henhold til lovgivningen om social sikring i en eller flere medlemsstater (jf. bl.a. dom af 31.5.1979, sag 182/78, Pierik, Sml. s. 1977, praemis 4). Twomey maa saaledes anses for forsikret i henhold til britisk lovgivning, da hun ville have ret til ydelser i anledning af sygdom, saafremt hun var bosat i Det Forenede Kongerige.
14 Det bemaerkes endvidere, at saafremt det havde vaeret faellesskabslovgivers hensigt at begraense anvendelsesomraadet for artikel 19 i forordning nr. 1408/71 til kun at omfatte personer, der rammes af sygdom paa et tidspunkt, hvor de udoever beskaeftigelse, ville faellesskabslovgiver have indfoert udtrykkelig bestemmelse herom, saaledes som det er sket i forordningens artikel 71, stk. 1.
15 Det er rigtigt, at den fortolkning af artikel 19, hvorefter bestemmelsen omfatter enhver arbejdstager i henhold til forordning nr. 1408/71, indebaerer den forskel med hensyn til retsstillingen, som Chief Adjudication Officer har paapeget. Der maa imidlertid gives Kommissionen medhold i, at denne forskel skyldes, at anvendelsesomraadet for artikel 19 er forskelligt fra anvendelsesomraadet for artikel 25. Mens artikel 25 finder anvendelse paa arbejdsloese, der midlertidigt opholder sig i en anden medlemsstat end den kompetente stat med henblik paa at soege beskaeftigelse dér, omfatter artikel 19 arbejdstagere, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat, dvs. arbejdstagere, der har "saedvanligt opholdssted" [forordningens artikel 1, litra h)] i den paagaeldende anden medlemsstat.
16 Endelig bemaerkes, at begrebet "arbejdstager" i artikel 22 i forordning nr. 1408/71 ifoelge Domstolens praksis (jf. dom af 31.5.1979, Pierik, jf. ovenfor) omfatter pensions- og rentemodtagere. Da artikel 22 er indeholdt i samme afdeling som artikel 19, kan det tilsvarende begreb i denne bestemmelse ikke antages kun at omfatte arbejdstagere, der rent faktisk udoever en beskaeftigelse.
17 Det foelger heraf, at der ikke kan anlaegges en indskraenkende fortolkning af begrebet "arbejdstager" i artikel 19, hvorefter personer som Twomey ikke er omfattet af bestemmelsens anvendelsesomraade.
18 Spoergsmaalet fra den nationale retsinstans maa herefter besvares med, at artikel 19 i forordning nr. 1408/71 finder anvendelse paa en statsborger i en medlemsstat, der efter at have udoevet en loennet beskaeftigelse i én medlemsstat har taget bopael i en anden medlemsstat og dér er blevet ramt af sygdom, uanset vedkommende ikke inden sygdommen har udoevet en beskaeftigelse i sidstnaevnte medlemsstat.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19 De udgifter, der er afholdt af den tyske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til parterne i hovedsagen udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale retsinstans, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Social Security Commissioner, London, ved kendelse af 21. juni 1990, for ret:
Artikel 19 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6), finder anvendelse paa en statsborger i en medlemsstat, der efter at have udoevet en loennet beskaeftigelse i én medlemsstat har taget bopael i en anden medlemsstat og dér er blevet ramt af sygdom, uanset vedkommende ikke inden sygdommen har udoevet en beskaeftigelse i sidstnaevnte medlemsstat.