62009CJ0511_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-511/09 P,
angående appel i henhold til artikel 56 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, iværksat den 4. december 2009,
Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd,
Dongguan (Kina), ved P. Bentley, QC,
appellant,
de øvrige parter i appelsagen:
Rådet for Den Europæiske Union
ved J.-P. Hix og B. Driessen, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwalt G. Berrisch,
sagsøgt i første instans,
Europa-Kommissionen
ved H. van Vliet og C. Clyne, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,
IML Industria Meccanica Lombarda Srl
ved Rechtsanwalt R. Bierwagen,
intervenienter i første instans,
har
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne J. Malenovský, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász og G. Arestis (refererende dommer),
generaladvokat: Y. Bot
justitssekretær: fuldmægtig C. Strömholm,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 9. december 2010,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 27. januar 2011,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. I appelskriftet har Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co. Ltd (herefter »Dongguan«) nedlagt dels en påstand om ophævelse af dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 23. september 2009, Dongguan Nanzha Leco Stationery mod Rådet (sag T-296/06, herefter »den appellerede dom«), for så vidt som Retten derved forkastede første led af Dongguans første anbringende, dels en påstand om, at Domstolen selv træffer afgørelse i sagen og annullerer Rådets forordning (EF) nr. 1136/2006 af 24. juli 2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af bueformede ringmekanismer med løftearm (hebel) med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 205, s. 1, herefter »forordningen om endelig told«), for så vidt som den pålægger en antidumpingtold på bueformede ringmekanismer med løftearm (herefter »MLA«), fremstillet af Dongguan, ud over den told, der skulle betales, hvis den anfægtede justering af eksportprisen ikke var blevet foretaget.
Retsforskrifter
2. Den Europæiske Unions anvendelse af antidumpingforanstaltninger reguleres af bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT 1996 L 56, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2117/2005 af 21. december 2005 (EUT L 340, s. 17, herefter »grundforordningen«).
3. I grundforordningens artikel 2, stk. 1-7, defineres den normale værdi af varer, der anses for at være dumpingvarer. Disse bestemmelser har følgende ordlyd:
»1. Den normale værdi fastsættes normalt på grundlag af de priser, der er betalt eller skal betales i normal handel af uafhængige kunder i eksportlandet.
[…]
3. Sælges samme vare ikke eller ikke i tilstrækkelige mængder i normal handel, eller muliggør et sådant salg ikke en behørig sammenligning på grund af den særlige markedssituation, fastsættes den normale værdi for samme vare på grundlag af produktionsomkostningerne i oprindelseslandet plus et rimeligt beløb til dækning af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt fortjeneste eller på grundlag af eksportpriserne ved salg i normal handel til et egnet tredjeland, forudsat at disse priser er repræsentative. […]
[…]
7. a)	Ved indførsel fra lande uden markedsøkonomi fastsættes den normale værdi på grundlag af prisen eller den beregnede værdi i et tredjeland med markedsøkonomi eller prisen ved salg fra et sådant tredjeland til andre lande, herunder Fællesskabet, eller, hvis dette ikke er muligt, på ethvert andet rimeligt grundlag, herunder den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i Fællesskabet for samme vare, om nødvendigt justeret for at indregne en rimelig fortjenstmargen.
[…]
b) I forbindelse med antidumpingundersøgelser vedrørende indførsel fra Folkerepublikken Kina, Vietnam og Kasakhstan og lande uden markedsøkonomi, som er medlemmer af [Verdenshandelsorganisationen (WTO)] på datoen for indledningen af undersøgelsen, fastsættes den normale værdi i overensstemmelse med stk. 1 til 6, hvis det på grundlag af velbegrundede krav herom fra en eller flere producenter, der er omfattet af undersøgelsen, og i overensstemmelse med kriterierne og procedurerne i litra c) er påvist, at de markedsøkonomiske principper er fremherskende for denne producent eller disse producenter med hensyn til fremstilling og salg af den berørte samme vare. Hvis dette ikke er tilfældet, finder reglerne i litra a) anvendelse.
[…]«
4. Grundforordningens artikel 2, stk. 8, fastsætter:
»Eksportprisen er den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for varen, når den sælges fra eksportlandet til Fællesskabet.«
5. Grundforordningens artikel 2, stk. 10, bestemmer:
»Der foretages en rimelig sammenligning mellem eksportprisen og den normale værdi. Denne sammenligning foretages i samme handelsled for salg, der finder sted på tidspunkter, som ligger så tæt op ad hinanden som muligt og med behørig hensyntagen til andre forskelle, som berører sammenligneligheden af priser. Når den normale værdi og den konstaterede eksportpris ikke er umiddelbart sammenlignelige, tages der i hvert enkelt tilfælde i form af justeringer behørigt hensyn til forskelle i faktorer, der påstås og påvises at påvirke priserne og dermed prisernes sammenlignelighed. Enhver dobbeltjustering skal undgås, navnlig i henseende til rabatter, afslag, mængder og handelsled. Er de fastsatte betingelser herfor opfyldt, kan der foretages justeringer for følgende faktorer:
[…]
i) Provision
Der foretages en justering for forskelle i provision, der betales i forbindelse med de pågældende salg. Begrebet »provision« anses for at indbefatte den avance, en forhandler af varen eller den samme vare modtager, hvis en sådan forhandler har samme funktion som en agent, der arbejder på provisionsbasis.
[…]«
Sagens baggrund
6. Den appellerede doms præmis 8-24 gengiver de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagen:
» Den indledende undersøgelsesprocedure
8 Sagsøgeren, Dongguan [...], er et selskab i henhold til kinesisk ret, hvis hovedsæde er beliggende i Dongguan (Kina). Det fremstiller [MLA], som almindeligvis anvendes ved arkivering af løsblade og andre dokumenter i ringbind eller brevordnere.
9 Sagsøgeren sælger hele sin produktion til World Wide Stationary Ltd (herefter »WWS«) via Leco Stationery Manufacturing Co. Ltd (herefter »LECO«), der er dens største aktionær, idet WWS og LECO begge er etableret i Hongkong (Kina). WWS sælger derefter sagsøgerens produktion til kunder på det kinesiske marked og også uden for Kina via eksport af den pågældende produktion til Det Europæiske Fællesskab og til andre tredjelande.
10 Den 11. marts 2005 indgav tre fællesskabsproducenter, Interkov spol. s r.o., MI.ME.CA. Srl og NIKO – kovinarsko podjetje, d.d., Železniki, der tilsammen repræsenterer over 50% af den samlede produktion af MLA i Fællesskabet, en klage til Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. Klagen blev støttet af IML Industria Meccanica Lombarda Srl [(herefter »IML«)]. Det hævdedes i denne klage, at importen af MLA med oprindelse i Kina var genstand for dumping og dermed forvoldte erhvervsgrenen i Fællesskabet skade.
11 Den 28. april 2005 blev der i henhold til grundforordningens artikel 5 offentliggjort en meddelelse om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende importen af MLA med oprindelse i Kina i Den Europæiske Unions Tidende
(EUT C 103, s. 18).
12 Efter indledningen af denne undersøgelsesprocedure sendte Kommissionen et spørgeskema til alle de parter, som var notorisk berørt af undersøgelsen. Sagsøgeren udfyldte dette spørgeskema og fremsatte en anmodning om at opnå status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår, i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b) og c), subsidiært en anmodning om individuel behandling i henhold til samme forordnings artikel 9, stk. 5. Kommissionen afviste den første anmodning, men efterkom den anden.
13 Ved e-mail af 16. september 2005 anmodede Kommissionen sagsøgeren om at hjælpe den med at tilrettelægge et kontrolbesøg i Dongguan og Hongkong den 17. til 19. oktober 2005 inden for rammerne af undersøgelsen. Den 4. oktober 2005 sendte Kommissionen pr. telefax sagsøgeren en formel bekræftelse af besøget. Ved e-mail af 5. oktober 2005 meddelte Kommissionen imidlertid sagsøgeren, at den måtte aflyse det planlagte besøg grundet uforudsete omstændigheder.
Forordningen om midlertidig told og undersøgelsesprocedurens videre forløb
14 Den 26. januar 2006 vedtog Kommissionen forordning (EF) nr. 134/2006 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af bueformede ringmekanismer med løftearm (hebel) med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 23, s. 13, herefter »forordningen om midlertidig told«). Med denne forordning indførtes en midlertidig antidumpingtold på 33,3% for import af MLA fremstillet af sagsøgeren, fra den 28. januar 2006, og på 48,1% for al anden import af MLA med oprindelse i Kina.
15 Den normale værdi for MLA blev i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), for eksporterende producenter uden status som virksomhed, der ligesom sagsøgeren opererer under markedsøkonomiske vilkår, fastsat på grundlag af kontrollerede oplysninger, som en producent etableret i et tilsvarende land havde meddelt. I denne forbindelse fastslog Kommissionen midlertidigt, at Iran var det mest velegnede valg. Den normale værdi blev derfor fastsat svarende til den vejede gennemsnitlige salgspris anvendt på det iranske marked af den iranske producent, som havde samarbejdet for så vidt angår uafhængige kunder.
16 Eksportprisen for MLA for så vidt angår salg til eksport til Fællesskabet foretaget af eksportører, der nyder individuel behandling, og som foretages via tilknyttede selskaber etableret uden for Fællesskabet, blev fastsat på grundlag af videresalgsprisen til uafhængige kunder i Fællesskabet i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 8. Eksportprisen for MLA fra sagsøgeren blev navnlig fastsat på grundlag af de priser, som WWS anvender over for sin første uafhængige kunde i Fællesskabet, med et fradrag på 12,6% svarende til visse omkostninger afholdt mellem fabrikken og Fællesskabets grænse, nemlig transport, forsikring, håndtering mv.
17 Ifølge forordningen om midlertidig told blev den normale værdi og eksportpriserne sammenlignet ab fabrik og i samme handelsled. Med henblik på en ligelig sammenligning af den normale værdi og eksportprisen blev der i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, taget hensyn til forskelle, der påstås og påvises at påvirke priserne og dermed prisernes sammenlignelighed. For sagsøgerens vedkommende blev der foretaget en justering på grundlag af grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), da salget til eksport var foregået via et tilknyttet selskab etableret i et andet land end det berørte land eller uden for Fællesskabet. Denne justering bestod i at trække 18,6% i form af salgsomkostninger, administrative omkostninger og andre generelle omkostninger for WWS, 1,8% for LECO’s udgifter og 5% som en rimelig fortjenstmargen for disse to selskaber fra eksportprisen for MLA.
18 Ved skrivelse af 3. marts 2006 fremsatte sagsøgeren skriftlige bemærkninger til anvendelsen af forordningen om midlertidig told. Herved hævdede sagsøgeren for det første, at det ikke var korrekt at trække såvel salgsomkostninger, administrative omkostninger og andre generelle omkostninger som WWS’og LECO’s fortjenester fra WWS’ eksportpris, og anførte som begrundelse, at den normale værdi og eksportpriserne ikke var sammenlignet i samme handelsled i dette tilfælde. For det andet gjorde sagsøgeren opmærksom på, at der var begået fejl ved beregningen af salgsomkostninger, administrative omkostninger og andre generelle omkostninger for WWS, og ikke mindst var visse direkte salgsomkostninger medregnet to gange.
19 Den 21. april 2006 blev sagsøgeren hørt i et retsmøde. I forlængelse af dette retsmøde fremsatte sagsøgeren supplerende skriftlige bemærkninger den 26. april 2006.
20 Ved skrivelse af 24. maj 2006 meddelte Kommissionen i henhold til grundforordningens artikel 20, stk. 1, sagsøgeren en endelig fremstilling af de faktiske omstændigheder og de væsentligste grunde, som den ville lægge til grund i sit forslag om fastsættelse af en endelig udligningstold. Ved skrivelse af 5. juni 2006 fremsatte sagsøgeren skriftlige bemærkninger til dette dokument. Desuden fremsatte sagsøgeren mundtlige bemærkninger i retsmødet den 21. juni 2006. Endelig svarede Kommissionen ved skrivelse af 3. juli 2006 på sagsøgerens bemærkninger med tilføjelse af yderligere kommentarer.
Forordningen om endelig told
21 Den 24. juli 2006 vedtog Rådet for Den Europæiske Union [forordningen om endelig told]. Den endelige dumpingmargen, der finder anvendelse på sagsøgeren, blev fastsat til 27,1%, mens den margen, der anvendes på de andre producenter, blev fastsat til 47,4%.
22 Med hensyn til beregningen af den normale værdi for MLA fastslog Rådet i forordningen om endelig told, at det efter en ny analyse af alle de oplysninger, der var indhentet fra producenten i Iran, måtte konstateres, at disse oplysninger var ufuldstændige og/eller modstridende og således ikke kunne anvendes til beregning af den normale værdi for MLA i den endelige fase. Et andet rimeligt grundlag blev således anvendt til beregning af den normale værdi i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a). I denne forbindelse anførtes det i forordningen om endelig told, at det, da der mangler oplysninger fra andre tredjelande, hvor der produceres MLA, er blevet skønnet, at oplysningerne i klagen, som hidrører fra fællesskabsindustrien, udgjorde et mere rimeligt grundlag for fastsættelse af den normale værdi for MLA i den endelige fase. Desuden fremgik det af forordningen om endelig told, at der blev foretaget justeringer for at afspejle de specifikke kontrollerede oplysninger indhentet i løbet af undersøgelsen vedrørende navnlig prisen på råvarer og fragt.
23 Eksportprisen blev fastsat i henhold til den metode, der er beskrevet i forordningen om midlertidig told (jf. præmis 16 ovenfor).
24 Ifølge forordningen om endelig told blev den normale værdi og eksportpriserne sammenlignet ab fabrik og i samme handelsled. Med henblik på en ligelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen for så vidt angår sagsøgeren blev den justering, der var blevet foretaget af WWS’ eksportpris i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), opretholdt i modsætning til sagsøgerens første påstand i skrivelsen af 3. marts 2006. Fællesskabsinstitutionerne bekræftede deres holdning om, at forholdet mellem sagsøgeren på den ene side og LECO og WWS på den anden side kunne sidestilles med det forhold, som gør sig gældende for en operatør, der arbejder på grundlag af provision. Dog blev det efter undersøgelse af sagsøgerens anden påstand i skrivelsen af 3. marts 2006, hvorefter visse af LECO’s og WWS’ salgsomkostninger var medregnet to gange, bekræftet, at der var begået en skrivefejl i forbindelse med beregningen af disse omkostninger. Dette medførte en nedsættelse af WWS’ fradrag for salgsomkostninger, administrative omkostninger og andre generalomkostninger fra 18,6 til 3,2%. Endelig bestod den justering, som fællesskabsinstitutionerne havde foretaget, i at trække 3,2% navnlig i form af direkte salgsomkostninger, administrative omkostninger og andre generalomkostninger for WWS, 1,8% for LECO’s omkostninger og 5% som en rimelig fortjenstmargen for de to selskaber fra eksportprisen.«
Sagens behandling for Retten og den appellerede dom
7. Ved indlevering af stævning den 19. oktober 2006 anlagde Dongguan sag ved Retten med påstand om delvis annullation. Ved kendelse afsagt af formanden for Rettens Femte Afdeling den 16. februar 2007 fik Kommissionen tilladelse til at intervenere til støtte for Rådets påstande. Ved kendelse afsagt den 19. april 2007 fik IML tilladelse til at intervenere til støtte for Rådets påstande.
8. Dongguan fremsatte to anbringender til støtte for søgsmålet.
9. Det første anbringendes første led vedrørte en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 2, stk. 10, idet institutionerne havde sammenlignet den normale værdi af og eksportpriserne for MLA i forskellige handelsled, og dets andet led vedrørte en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og om »rettidig omhu«, idet institutionerne ikke havde foretaget en tilstrækkelig kontrol af de oplysninger, som var blevet meddelt dem. Det andet anbringende vedrørte en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), idet institutionerne i forordni ngen om endelig told havde benyttet en anden metode til beregning af den normale værdi af MLA end i forordningen om midlertidig told, uden at der var meget tungtvejende grunde dertil.
10. Denne appel omhandler kun første led af sagsøgerens første anbringende, hvorom Retten fastslog, at den justering, der var blevet foretaget i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, som bestod i at trække omkostningerne forbundet med Dongguans salg af MLA på fællesskabsmarkedet fra eksportprisen, var nødvendig for at undgå uligheder ved sammenligningen mellem den normale værdi af og eksportprisen for MLA.
11. Særligt fastslog Retten i følgende i den appellerede doms præmis 40-53:
»40 Indledningsvis skal det fastslås, at institutionerne med hensyn til handelsmæssige beskyttelsesforanstaltninger har et vidt skøn som følge af kompleksiteten af de økonomiske, politiske og retlige situationer, de skal undersøge (Domstolens dom af 27.9.2007, sag C-351/04, Ikea Wholesale, Sml. I, s. 7723, præmis 40, og Rettens dom af 8.7.2008, sag T-221/05, Huvis mod Rådet, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 38).
41 Det fremgår endvidere af fast retspraksis, at Fællesskabets retsinstansers prøvelse af institutionernes skøn med hensyn til handelsmæssige beskyttelsesforanstaltninger må begrænses til en kontrol af, at formforskrifterne er overholdt, at de faktiske omstændigheder, på grundlag af hvilke det anfægtede valg er foretaget, er materielt rigtige, at der ikke er foretaget en åbenbart urigtig vurdering af de nævnte faktiske omstændigheder, og at der ikke foreligger magtfordrejning (jf. Rettens dom af 28.10.2004, sag T-35/01, Shanghai Teraoka Electronic mod Rådet, Sml. II, s. 3663, præmis 48 og 49 og den deri nævnte retspraksis, og af 4.10.2006, sag T-300/03, Moser Baer India mod Rådet, Sml. II, s. 3911, præmis 28 og den deri nævnte retspraksis). Denne begrænsede domstolskontrol gælder navnlig valget mellem forskellige fremgangsmåder for beregning af dumpingmargenen samt vurderingen af en vares normale værdi (jf. Ikea Wholesale-dommen, nævnt i præmis 40 ovenfor, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis).
42 Desuden fremgår det ifølge retspraksis både af ordlyden og opbygningen af grundforordningens artikel 2, stk. 10, at en justering af eksportprisen eller den normale værdi kun kan foretages for at tage hensyn til forskelle i faktorer, der påvirker priserne og dermed prisernes sammenlignelighed (Rettens dom af 21.11.2002, sag T-88/98, Kundan og Tata mod Rådet, Sml. II, s. 4897, præmis 94). Det betyder med andre ord, at justeringen har til formål at genoprette symmetrien mellem den normale værdi og eksportprisen, og hvis justeringen udføres korrekt, indebærer det således en genopretning af symmetrien mellem den normale værdi og eksportprisen. Hvis justeringen derimod ikke foretages korrekt, indebærer det, at den skaber en asymmetri mellem den normale værdi og eksportprisen (Rettens dom af 10.3.2009, sag T-249/06, Interpipe Niko Tube og Interpipe NTRP mod Rådet, [Sml. II, s. 383], præmis 194 og 195).
43 Det er i denne sammenhæng, at Retten skal undersøge spørgsmålet om, hvorvidt det sammenligningsniveau, institutionerne har valgt, er blevet overholdt i beregningen af den normale værdi og eksportprisen, og efterfølgende kontrollere, om den justering, der er foretaget, har resulteret i en genopretning af symmetrien i sammenligningen af disse to faktorer, eller om den tværtimod har resulteret i en sammenligning i forskellige handelsled.
44 I den foreliggende sag fremgår det af 22. betragtning til forordningen om endelig told, at institutionerne har foretaget sammenligningen mellem den normale værdi af og eksportprisen for MLA fra Kina i samme handelsled, nemlig ab fabrik. Hvad angår specifikt MLA fremstillet af sagsøgeren præciseres det i skrivelsen af 3. juli 2006, at både den normale værdi af og eksportprisen for disse varer er fastsat inden inddragelsen af en eventuel mellemmand i salgsprocessen, dvs. inden inddragelsen af LECO og WWS i markedsføringen af sagsøgerens MLA.
45 Herefter skal det med hensyn til eksportprisen fastslås, at sagsøgeren ikke bestrider, at beregningen er foretaget i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 8. Sagsøgeren erkender nemlig, ligesom institutionerne, at eksportprisen for sagsøgerens MLA svarer til de priser, som WWS fastsætter for sine uafhængige kunder på fællesskabsmarkedet, som det fremgår af 21. betragtning til forordningen om endelig told og med henvisning til sidstnævnte bestemmelse af 41. og 42. betragtning til forordningen om midlertidig told.
46 Med hensyn til den normale værdi er sagsøgeren derimod af den opfattelse, at denne værdi burde have været fastsat i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1 og 3, og dermed burde have svaret til prisen på dennes MLA, som WWS praktiserer på det nationale kinesiske marked.
47 I denne forbindelse skal det bemærkes, at det fremgår af ordlyden af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b), at fastsættelsen af den normale værdi af varer fra Kina ifølge bestemmelserne i samme forordnings artikel 2, stk. 1-6, er begrænset til specifikke individuelle tilfælde, hvor de pågældende producenter, hver for deres eget vedkommende, har fremsat velbegrundede krav i overensstemmelse med kriterierne og procedurerne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), for at påvise, at de markedsøkonomiske principper er fremherskende for dem (jf. i denne retning Rettens dom af 23.10.2003, sag T-255/01, Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures og Zhejiang Yankon mod Rådet, Sml. II, s. 4741, præmis 40).
48 I den foreliggende sag må det dog fastslås, at det fremgår af 14. betragtning til forordningen om endelig told, at det krav, sagsøgeren har fremsat i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b), er blevet afvist. Derfor kunne den normale værdi af sagsøgerens MLA ikke fastsættes som prisen på disse varer på sagsøgerens nationale marked, nemlig de priser, som WWS kræver på det kinesiske marked, da det var blevet fastslået, at de ikke er omfattet af normal handel.
49 Det skal i øvrigt nævnes, at sagsøgerens henvisning i denne forbindelse til præmis 15-18 i dommen i sagen Brother Industries mod Rådet [sag 250/85, Sml. s. 5683], ikke er relevant i den foreliggende sag. Ganske vist fastslog Domstolen i denne dom, at institutionerne med rette havde beregnet den normale værdi af import fra Japan på grundlag af distributørens videresalgspris på det nationale marked, men denne vurdering var baseret på den omstændighed, at Japan var et land med en markedsøkonomi.
50 Det må dernæst fastslås, at den normale værdi for MLA fremstillet af sagsøgeren ifølge 17. betragtning til forordningen om endelig told er blevet beregnet på et rimeligt grundlag i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a). Det fremgår af retspraksis, at formålet med denne bestemmelse er at undgå, at der tages hensyn til priser og omkostninger i lande uden markedsøkonomi, hvor priser og omkostninger sædvanligvis ikke fremstår som et resultat af markedskræfternes spil (jf. analogt hermed Domstolens dom af 11.7.1990, Neotype Techmashexport mod Kommissionen og Rådet, forenede sager C-305/86 og C-160/87, Sml. I, s. 2945, præmis 26, og af 22.10.1991, sag C-16/90, Nölle, Sml. I, s. 5163, præmis 10). Hvad angår navnlig sagsøgerens MLA fremgår det af skrivelsen af 3. juli 2006, at den normale værdi er blevet beregnet på grundlag af andre tilsvarende fællesskabsproducenters produktionsomkostninger, administrative omkostninger og andre generalomkostninger samt en skønnet rimelig fortjeneste. Ingen direkte salgsomkostninger har dog kunnet medtages i beregningen, for som sagsøgeren erkender ved gentagne lejligheder, navnlig i svarene på det spørgeskema, som Kommissionen fremsendte under undersøgelsen, samt i skrivelse af 5. juni 2006, stod LECO og WWS for markedsføringen af sagsøgerens produkter.
51 Det fremgår således af den måde, hvorpå den normale værdi for MLA fremstillet af sagsøgeren er blevet beregnet, og navnlig af den manglende medtagelse af salgsomkostningerne i denne beregning, at der ville have været uligevægt ved sammenligningen af den normale værdi og eksportprisen for sagsøgerens MLA, hvis institutionerne ikke havde foretaget en justering i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, ved at trække salgsomkostningerne i forbindelse med markedsføringen af sagsøgerens MLA på fællesskabsmarkedet fra eksportprisen.
52 Det må derfor fastslås, at institutionerne ikke har foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at foretage en justering i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, af eksportprisen på MLA fremstillet af sagsøgeren.
53 Henset til ovenstående, bør første led i sagsøgerens første anbringende forkastes.«
Retsforhandlingerne for Domstolen og parternes påstande
12. Dongguan har i appelskriftet nedlagt følgende påstande:
– Den appellerede dom ophæves, for så vidt som den ikke giver medhold i første led af Dongguans første anbringende ved første instans.
– Domstolen træffer selv afgørelse i sagen og annullerer forordningen om endelig told, for så vidt som den pålægger en antidumpingtold på MLA fremstillet af appellanten ud over den told, der skulle betales, hvis den anfægtede justering af eksportprisen ikke var blevet foretaget.
– Rådet tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med den foreliggende sag inklusive omkostningerne ved første instans.
13. Rådet har i svarskriftet nedlagt følgende påstande:
– Appellen forkastes.
– Subsidiært frifindelse for annullationspåstanden.
– Under alle omstændigheder tilpligtes Dongguan at betale appelsagens omkostninger.
14. Kommissionen har tilsluttet sig Rådets påstande.
15. IML har støttet Rådets påstande.
Om appellen
16. Dongguan har udelukkende nedlagt påstand om ophævelse af den appellerede dom, for så vidt som Retten ikke gav medhold i første led af første anbringende vedrørende tilsidesættelse af grundforordningens artikel 2, stk. 10, idet institutionerne havde sammenlignet den normale værdi af og eksportprisen for MLA i forskellige handelsled.
Parternes argumenter
17. Ifølge Dongguan tillagde Retten ikke begrebet normalværdi, som dette er defineret i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), den korrekte retsvirkning.
18. Retten drog som følge deraf den efter Dongguans opfattelse fejlagtige konklusion, at en sådan analog normalværdi svarer til det punkt, hvor MLA forlader Dongguans produktionslinje i Kina, selv om den selv havde fastslået i den appellerede dom, at salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger for både hjemmemarkeds- og eksportsalg ikke afholdtes af selskabet i Kina, men af forretningsmæssigt forbundne virksomheder i et land med markedsøkonomi, nemlig Hongkong.
19. Dernæst har Dongguan anført, at det utvetydigt fremgår af den appellerede dom, når dennes præmis 38, 50, 60 og 63 læses i sammenhæng, at de salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger, som LECO og WWS afholdt i Hongkong, var afholdt for eksportsalg og salg i Kina, og at det er ubestridt, at Dongguan ikke havde salgsomkostninger i Kina. I denne sammenhæng følger tilsidesættelsen af grundforordningens artikel 2, stk. 10, efter sidstnævntes opfattelse direkte af argumentationen vedrørende denne forordnings artikel 2, stk. 7, litra a).
20. Den omstændighed, at LECO og WWS stod for markedsføringen af Dongguans varer, havde efter sidstnævntes opfattelse ikke nogen indflydelse på beregningen af den normale værdi, da denne værdi var en analog normalværdi og derfor ikke var baseret på appellantens omkostninger. Som følge heraf er den konklusion, Retten drog i den appellerede doms præmis 50, hvorefter ingen direkte salgsomkostninger havde kunnet medtages i nævnte beregning, fordi LECO og WWS stod for markedsføringen af Dongguans varer, fejlagtig.
21. Derimod ville den omstændighed, at LECO og WWS stod for markedsføringen af Dongguans varer, have været relevant i forbindelse med bestemmelse af det handelsled i appellantens distributionskredsløb, for hvilket normalværdien fastsat i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), var en korrekt analog normalværdi. Ifølge Dongguan svarede det rette handelsled i appellantens distributionskredsløb i det foreliggende tilfælde til leddet »ab WWS«, dvs. den normale værdi, som varen leveres til første gang til en ikke tilknyttet person på det indre marked.
22. Rådet har påpeget, at de faktiske omstændigheder, som dette anbringende bygger på, ikke er bestridt. Det har anført, at institutionerne med rette beregnede en normalværdi svarende til leddet »ab fabrik« for et selskab, som ikke afholdt nogen direkte salgsomkostninger for salg af sine varer på det indre marked, på grundlag af oplysninger fra erhvervsgrenen i Fællesskabet. Eksportprisen blev fastsat på grundlag af de priser, som WWS fakturerede den første uafhængige kunde.
23. Institutionerne foretog imidlertid en justering af Dongguans eksportpris i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), fordi Dongguan ikke solgte sine varer direkte til uafhængige kunder, men foretog hele sit salg til eksport via sine to tilknyttede selskaber, dvs. LECO og WWS. I denne forbindelse fastslog institutionerne, at forholdet mellem Dongguan på den ene side og de tilknyttede selskaber LECO og WWS på den anden side kunne sidestilles med det forhold, der gør sig gældende for en operatør, der arbejder på grundlag af provision.
24. Ifølge Rådet har Dongguan ikke gjort gældende, at institutionerne tilsidesatte grundforordningens artikel 2, stk. 1-3 og stk. 7, litra a), fordi de ikke havde medtaget salgsomkostninger i den beregnede normalværdi. Endelig er det af den opfattelse, at den hævdede tilsidesættelse af grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), udelukkende er baseret på den antagelse, at den normale værdi skulle svare til leddet »ab WWS«. Denne antagelse er åbenbart urigtig og kan under alle omstændigheder ikke antages til realitetsbehandling, idet den rejser tvivl om de faktiske omstændigheder, som Retten lagde til grund. Som følge heraf bør det hævdede om en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), forkastes i sin helhed.
Domstolens bemærkninger
25. Det bemærkes, at fastsættelsen af den normale værdi og af eksportprisen er underlagt klare regler, og at det følger deraf, at salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger ikke nødvendigvis skal behandles ens i alle tilfælde. Eventuelle forskelle mellem disse to tal kan imidlertid tages i betragtning i forbindelse med de justeringer, som der er hjemmel for i grundforordningens artikel 2, stk. 10 (jf. i denne retning dom af 7.5.1991, sag C-69/89, Nakajima mod Rådet, Sml. I, s. 2069, præmis 73).
26. I denne forbindelse fremgår det både af ordlyden og opbygningen af grundforordningens artikel 2, stk. 10, at en justering af eksportprisen eller den normale værdi kun kan foretages for at tage hensyn til forskelle i faktorer, der påvirker priserne og dermed prisernes sammenlignelighed, for at det kan sikres, at sammenligningen foretages i samme handelsled.
27. I denne sag har Dongguan i det væsentlige gjort gældende, at den normale analoge værdi, der fastsættes i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), skal være analog med den normale værdi, der i denne sag svarer til leddet »ab WWS«. Det er gjort gældende, at da det i denne sag berørte land ikke har markedsøkonomi, skal den normale værdi fastsat i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), være analog med en sådan normalværdi fastsat under markedsvilkår, som svarer til den normale værdi, til hvilken varen leveres til en ikke tilknyttet person på det indre marked, dvs. den første uafhængige kunde.
28. Ifølge Dongguan stadfæstede Retten i den appellerede dom en reduktion af eksportprisen svarende til niveauet før leddet »ab WWS«, og den foretog derved en tilsidesættelse af princippet om symmetri mellem den normalværdi og den eksportpris, der skal svare til leddet »ab WWS«, hvilket udgør en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 2, stk. 10.
29. I denne sag fremgår det af 18. betragtning til forordningen om endelig told, at den normale værdi blev fastsat på grundlag af oplysninger fra erhvervsgrenen i Fællesskabet. I 21. betragtning til forordningen om endelig told blev den metode, der er omhandlet i 41. og 42. betragtning til forordningen om midlertidig told, bekræftet.
30. Ifølge 22. betragtning til forordningen om endelig told blev sammenligningen mellem den normale værdi og eksportprisen for MLA foretaget i leddet »ab fabrik« og i samme handelsled. Det følger af denne betragtning, at der for at sikre en rimelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen blev taget hensyn til forskelle i faktorer, der hævdedes og påvistes at påvirke priserne og prissammenligneligheden, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10. Disse faktorer, for hvilke der blev godkendt justeringer, vedrører omkostninger i forbindelse med Dongguans markedsføring af MLA på det indre marked.
31. Dongguan har imidlertid med henvisning til dommen i sagen Brother Industries mod Rådet (præmis 15-18) anført, at det primære spørgsmål i sagen omhandler bestemmelse af, hvilket handelsled i appellantens distributionskredsløb den normale analoge værdi svarer til i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), dvs. en normal værdi fastsat under markedsvilkår.
32. Det følger ganske vist af denne dom, at eftersom formålet med en beregnet normalværdi er at fastlægge salgsprisen for en vare, således som denne ville være, såfremt varen solgtes i oprindelses- eller eksportlandet, var det i dette konkrete tilfælde velbegrundet at anvende et forhandlerselskabs videresalgspriser, da disse priser kunne anses for de priser, der opnåedes ved det første salg af varen i normal handel. I denne sag har det berørte land imidlertid ikke markedsøkonomi. Den normale værdi af MLA som omhandlet i nærværende sag er derimod beregnet på et rimeligt grundlag, der er beskrevet i denne doms præmis 27, i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), idet det berørte land ikke har markedsøkonomi.
33. Selv om det almindelige princip i grundforordningens artikel 2, stk. 1, er, at den normale værdi normalt fastsættes på grundlag af de priser, der er betalt eller skal betales i normal handel af uafhængige kunder i eksportlandet, fremgår det hverken af ordlyden eller opbygningen af denne forordnings artikel 2, stk. 7, eller af Domstolens retspraksis, at den normale værdi i alle tilfælde, hvor EU-institutionerne fastsætter den på »på ethvert andet rimeligt grundlag«, skal svare til den normale værdi, til hvilken varen leveres til den første uafhængige kunde. En sådan fortolkning ville gøre indgreb i den skønsmæssige beføjelse, der tilkommer EU-institutionerne ved fastsættelsen af den normale værdi for så vidt angår lande, der ikke har markedsøkonomi (jf. i denne retning dommen i sagen Ikea Wholesale, præmis 40).
34. Grundforordningens artikel 2, stk. 3, ændrer ikke denne konklusion, da bestemmelsen kun omhandler beregningen af den normale værdi for en eksportvirksomhed, der opererer på markedsøkonomiske vilkår.
35. Henset til de foregående betragtninger bemærkes, at institutionerne med rette har beregnet den normale værdi svarende til leddet »ab fabrik«, idet det berørte selskab ikke afholder nogen direkte salgsomkostninger i forbindelse med dets salg på det indre marked.
36. Retten fastslog i den appellerede doms præmis 51, at der ville have været uligevægt ved sammenligningen af den normale værdi og eksportprisen for Dongguans MLA, hvis institutionerne ikke havde foretaget en justering i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, ved at trække salgsomkostningerne i forbindelse med salget af Dongguans MLA på fællesskabsmarkedet fra eksportprisen, idet salgsomkostningerne ikke var medregnet ved beregningen af den normale værdi.
37. Institutionerne skal foretage en sådan justering på grundlag af faktorer såsom salgsomkostningerne i forbindelse med Dongguans markedsføring af MLA på Fællesskabets marked, der i et bestemt omfang kan påvirke sammenligneligheden mellem eksportprisen og den normale værdi.
38. I denne sag har institutionerne fastsat eksportprisen på grundlag af de priser, som de med Dongguan forretningsmæssigt forbundne selskaber fakturerede den første uafhængige kunde. Retten præciserede i den appellerede doms præmis 45, at Dongguan havde erkendt, og institutionerne havde bekræftet, at eksportprisen for Dongguans MLA svarede til de priser, som WWS fakturerede sine uafhængige kunder på Fællesskabets marked.
39. Det følger heraf, at den beregnede normale værdi og eksportprisen i denne sag blev fastsat i to forskellige handelsled, hvilket begrundede en justering.
40. Det må derfor konkluderes, at den omstændighed, at der blev taget hensyn til, at Dongguan ikke solgte direkte til uafhængige kunder, ved den af EU-institutionerne foretagne justering i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), gjorde den normale værdi og eksportprisen sammenlignelige i samme handelsled med henblik på fastsættelse af dumpingmargenen i overensstemmelse med det krav om en rimelig sammenligning, der følger af denne bestemmelse. Justeringen har bevirket, at direkte salgsomkostninger ikke indgår i nogen af de to værdier.
41. Følgelig har hverken institutionerne eller Retten begået fejl på grund af den foretagne justering i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i).
42. Under disse omstændigheder må det eneste anbringende, der er gjort gældende af Dongguan, forkastes.
Sagens omkostninger
43. I medfør af artikel 69, stk. 2, i Domstolens procesreglement, som i henhold til dets artikel 118 finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Rådet og IML har nedlagt påstand om, at Dongguan tilpligtes at betale sagens omkostninger, og da selskabet har tabt sagen, bør det pålægges at betale omkostningerne. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 4, der ligeledes finder anvendelse i appelsager i henhold til den nævnte artikel 118, bærer Kommissionen som intervenient i første instans sine egne omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Tredje Afdeling):
1) Appellen forkastes.
2) Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union og IML Industria Meccanica Lombarda Srl.
3) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.