61993CJ0131_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 31. marts 1993 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i henhold til EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Forbundsrepublikken Tyskland ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 30 og 36, idet den forbyder indfoersel af levende flodkrebs tilhoerende europaeiske arter, der stammer fra medlemsstaterne eller fra tredjelande og er i fri omsaetning i andre medlemsstater, medmindre det sker med henblik paa forskning eller undervisning.
2 I henhold til Erste Verordnung zur AEnderung der Bundesartenschutzverordnung (forbundsbekendtgoerelsen om beskyttelse af dyre- og plantearter, herefter benaevnt "BArtSchV", BGBl. 1989 I, s. 1525), som blev udstedt den 24. juli 1989 og traadte i kraft den 1. august s.aa., gjorde Forbundsrepublikken Tyskland indfoersel af levende flodkrebs af en hvilken som helst art betinget af meddelelse af en tilladelse, jf. § 21b i Bundesnaturschutzgesetz (forbundsloven om naturbeskyttelse, herefter benaevnt "BNatSchG", som offentliggjort i BGBl. 1987 I, s. 889). Ifoelge denne bestemmelse kan der kun meddeles tilladelse med henblik paa forskning eller undervisning. Derimod er indfoersel af levende krebs i erhvervsoejemed, navnlig til konsum eller til udsaetning i private damme, principielt forbudt, idet Bundesamt fuer Ernaehrung und Forstwirtschaft (herefter benaevnt "Bundesamt") i henhold til § 31, stk. 1, i BNatSchG dog efter ansoegning kan meddele undtagelse fra forbuddet, saafremt anvendelsen af bestemmelsen "risikerer ° utilsigtet ° at faa meget byrdefulde virkninger".
3 Kommissionen har i staevningen anfoert, at vandforureningen og navnlig krebsepest (aphanomykose), hvis udbredelse angiveligt hovedsagelig skyldes indfoersel af inficerede krebs fra Nordamerika, har foert til, at der praktisk talt ikke laengere i Tyskland ° eller i de oevrige europaeiske lande ° findes vandomraader i naturen, hvor der lever krebs. Det er grunden til, at tyske krebs ifoelge BArtSchV anses for saerlig beskyttede arter, der endog er truet af udryddelse. Da de tyske arter ikke er tilstraekkelige til at daekke behovet, har Forbundsrepublikken Tyskland i flere aar indfoert over en snes tons levende flodkrebs om aaret.
4 Da ovennaevnte ordnings ikrafttraeden angiveligt ramte flere tyske virksomheder, der beskaeftiger sig med indfoersel af levende flodkrebs, og hvis omsaetning faldt i en saadan grad, at deres eksistens var truet, anlagde virksomhederne sag ved tyske retsinstanser, hvilket foerte til, at Bundesamt som en overgangsordning anvender undtagelsesbestemmelsen i § 31 i BNatSchG paa disse importoerer, saaledes at de indtil nu har kunnet opnaa tilladelser, der dog kun gaelder seks maaneder, til at indfoere krebs mod angivelse af den noejagtige indfoerte maengde, oprindelseslandet og navnet paa den paagaeldende art. Disse tilladelser er bl.a. betinget af, at krebsene kun afsaettes til den endelige koeber ° altsaa hverken til grossister eller detailhandlere ° idet denne skal forpligte sig til at traeffe alle passende forebyggende og desinficerende foranstaltninger for at hindre, at de indfoerte krebs slipper ud i naturen, og garantere, at vandet, der anvendes til opbevaring af krebsene, desinficeres, inden det udledes i miljoeet. Tilladelsen kan tilbagekaldes, saafremt disse betingelser ikke overholdes.
5 Til stoette for sin paastand har Kommissionen i det vaesentlige anfoert, at de omhandlede tyske bestemmelser var uforenelige med traktatens artikel 30 og 36, fordi de hindrede indfoerslen af levende flodkrebs med oprindelse i andre medlemsstater, eller som dér var i fri omsaetning, og at bestemmelserne gik ud over, hvad der maatte kraeves for at beskytte tyske krebsearter effektivt mod pest og risikoen for faunaforfalskning.
6 Heroverfor har den tyske regering anfoert, at for saa vidt som der var meddelt importoererne vidtraekkende undtagelser fra det anfaegtede forbud, havde de omtvistede bestemmelser hverken ophaevet enhver indfoersel af krebs eller beskyttet det tyske marked. Regeringen har tilfoejet, at bestemmelserne under alle omstaendigheder indtil udgangen af 1992 var lovlige efter traktatens artikel 36, idet den anfaegtede foranstaltning var absolut noedvendig for at beskytte Forbundsrepublikkens krebsebestand effektivt og varigt mod pest og for at bevare dens genetiske egenskaber. Regeringen har dog anerkendt, at siden den 1. januar 1993, da Raadets direktiv 91/67/EOEF af 28. januar 1991 om dyresundhedsmaessige betingelser for afsaetning af akvakulturdyr og -produkter (EFT L 46, s. 1) skulle have vaeret gennemfoert, var forbuddet mod indfoersel af krebs ikke laengere begrundet i hensynet til beskyttelse mod epizooti. Foelgelig blev der taget skridt til at aendre BArtSchV, og i mellemtiden blev de kompetente myndigheder instrueret om, blot paa grundlag af anmodning, at fritage de beroerte erhvervsdrivende for pligten til at vaere i besiddelse af en tilladelse til at indfoere levende krebs til Forbundsrepublikken.
7 Med hensyn til bestemmelsen af, om Kommissionen skal gives medhold, bemaerkes for det foerste, at traktatens artikel 30 og 36 er en integrerende del af den faelles markedsordning for fiskerivarer, der blev indfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3796/81 af 29. december 1981 (EFT L 379, s. 1).
8 Selv om forordningen ikke indeholder et udtrykkeligt forbud mod kvantitative indfoerselsrestriktioner samt foranstaltninger med tilsvarende virkning for saa vidt angaar samhandelen inden for Faellesskabet, kan det imidlertid udledes af de samlede bestemmelser i traktatens artikel 38-46 og artikel 8, stk. 7, at forbuddet senest fra overgangsperiodens udloeb uden videre foelger af traktatens bestemmelser, hvilket i oevrigt er blevet fremhaevet i den 30. betragtning til ovennaevnte forordning nr. 3796/81 (jf. saaledes dom af 25.5.1993, sag C-228/91, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 2701, praemis 11).
9 Det bemaerkes endvidere, at den anfaegtede tyske foranstaltning har til virkning at begraense samhandelen inden for Faellesskabet, idet den indebaerer et forbud mod, i erhvervsmaessigt oejemed, at indfoere levende flodkrebs, der stammer fra en anden medlemsstat eller fra et tredjeland og er i fri omsaetning i Faellesskabet.
10 I overensstemmelse med Domstolens faste praksis er de tyske bestemmelser saaledes omfattet af forbuddet efter traktatens artikel 30, hvis bestemmelser uden forskel finder anvendelse paa varer med oprindelse inden for Faellesskabet og paa varer, der befinder sig i fri omsaetning i en medlemsstat, uden hensyn til varernes oprindelse (jf. dom af 15.12.1976, sag 41/76, Donckerwolcke, Sml. s. 1921, praemis 18).
11 Denne konklusion paavirkes paa ingen maade af det af forbundsregeringen paaberaabte forhold, at de kompetente nationale myndigheder i udstrakt grad har anvendt undtagelseshjemmelen i de tyske bestemmelser ved i perioden januar 1989 ° juni 1993 at meddele indfoerselstilladelser for en samlet maengde paa 961 400 kg krebs, som de paagaeldende importoerer i oevrigt ikke udnyttede fuldt ud.
12 Som Domstolen allerede har fastslaaet (jf. eksempelvis dom af 8.2.1983, sag 124/81, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. s. 203, praemis 9 og 10), udelukker traktatens artikel 30 anvendelsen i forholdet mellem medlemsstaterne af en national lovgivning, som opretholder et ° ogsaa rent formelt ° krav om importlicenser eller enhver anden tilsvarende procedure, og en medlemsstats foranstaltning undtages ikke fra forbuddet, alene fordi myndighederne paa det paagaeldende omraade efter eget skoen kan meddele fritagelse.
13 Da den tyske regering begrunder sin indfoerselsordning for levende flodkrebs i hensynet til beskyttelse af dyrs liv og sundhed samt til bevarelse af de naturligt hjemmehoerende arter, skal det yderligere undersoeges, om den omtvistede ordning ligger inden for medlemsstaternes befoejelser med henblik paa virkeliggoerelsen af disse formaal.
14 Ovennaevnte direktiv 91/67 blev udstedt, efter at Kommissionen i den foreliggende sag havde fremsat en begrundet udtalelse. Fristen for gennemfoerelsen af direktivet i medlemsstaternes ret udloeb foerst den 31. december 1992.
15 Paa det tidspunkt, da genstanden for den foreliggende sag blev fastlagt under den administrative procedure, fandtes der saaledes endnu ikke i Faellesskabet faelles eller harmoniserede regler for sundhedskontrol med akvakulturdyr, herunder krebs.
16 Under disse omstaendigheder paahvilede det medlemsstaterne at fastsaette niveauet for beskyttelsen af dyrs liv og sundhed paa dette omraade under hensyntagen til kravet om frie varebevaegelser inden for Faellesskabet.
17 Det er ubestridt, at den omhandlede nationale foranstaltning har til formaal at beskytte den tyske krebs' liv og sundhed, og den er derfor omfattet af undtagelsesbestemmelsen i traktatens artikel 36.
18 Imidlertid er en ordning, der begraenser samhandelen inden for Faellesskabet, kun forenelig med traktaten, saafremt den er absolut noedvendig for effektivt at beskytte dyrs liv og sundhed. Ordningen er saaledes ikke omfattet af undtagelsen i artikel 36, saafremt formaalet kan virkeliggoeres lige saa effektivt ved foranstaltninger, som ikke i samme omfang begraenser samhandelen inden for Faellesskabet.
19 Det er derfor noedvendigt at afgoere, om de anfaegtede tyske restriktioner er i overensstemmelse med det saaledes udtrykte proportionalitetsprincip.
20 I denne forbindelse har forbundsregeringen gjort gaeldende, at alene et totalt forbud mod indfoersel af levende flodkrebs var i stand til at sikre en effektiv beskyttelse af tyske krebs mod krebsepest, idet ikke blot dyr fra tredjelande, men ogsaa arter med oprindelse i andre medlemsstater, kan vaere smittebaerere. Yderligere er den anfaegtede ordning noedvendig for saa vidt muligt at begraense udbredelsen af udenlandske arter i tyske vandomraader med henblik paa at beskytte de lokale krebsebestandes genetiske egenskaber mod faunaforfalskning, som kan opstaa ved, at der til tysk omraade indfoeres dyr af samme art, men af forskellig oprindelse. Forbuddet mod at indfoere levende flodkrebs har tillige hjemmel i artikel 15 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3626/82 af 3. december 1982 om gennemfoerelse i Faellesskabet af konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter (EFT L 384, s. 1).
21 Dette sidste argument kan straks tilbagevises.
22 Som Kommissionen med rette har fremhaevet, bestemmer artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 3626/82 udtrykkeligt, at saafremt en medlemsstat bl.a. med henblik paa at bevare naturligt hjemmehoerende arter opretholder eller traeffer strengere foranstaltninger end de i forordningen foreskrevne, skal staten overholde traktaten, navnlig artikel 36.
23 Det er ubestridt, at det i Forbundsrepublikken Tyskland gaeldende totale importforbud er en strengere foranstaltning end dem, der er foreskrevet i forordning nr. 3626/82.
24 Med hensyn til forebyggelse af risikoen for udbredelse af krebsepest og beskyttelsen mod faunaforfalskning har Kommissionen anfoert, at dette formaal kan naas ved foranstaltninger, der er mindre restriktive for samhandelen inden for Faellesskabet.
25 I stedet for simpelt hen at forbyde indfoerslen af levende flodkrebs af enhver art kunne Forbundsrepublikken Tyskland have begraenset sig til at foretage en sundhedskontrol af krebsepartier med oprindelse i andre medlemsstater, eller som allerede er i fri omsaetning inden for Faellesskabet, og have noejedes med at foretage stikproevekontrol i det omfang, disse partier var ledsaget af et sundhedscertifikat udstedt af forsendelsesmedlemsstatens kompetente myndigheder som garanti for, at det paagaeldende produkt ikke udgjorde nogen fare for sundheden; den kunne ogsaa blot have reguleret handelen med krebs paa tysk omraade, f.eks. ved kun at kraeve tilladelse til at udsaette krebs i indenlandske vandomraader, hvis der er tale om arter, der kan vaere baerere af pestvirusen, og ved at anvende restriktioner, naar dyr slippes ud i naturen, samt ved udsaettelse i omraader, hvor naturligt hjemmehoerende arter findes.
26 Forbundsregeringen har imidlertid ikke paa overbevisende maade godtgjort, at saadanne foranstaltninger, der indebaerer mindre indgribende restriktioner for samhandelen inden for Faellesskabet, ikke var egnede til at varetage de paaberaabte hensyn.
27 Yderligere viser de betingelser, importoererne skal opfylde inden for rammerne af den godkendelsesordning, som de tyske myndigheder anvender med henblik paa at lempe de strenge virkninger af importforbuddet i forbundsreglerne ° de erhvervsdrivende skal overholde alle sundhedsmaessige foranstaltninger, skal anvende indfoerte krebs paa en saadan maade, at de ikke slippes ud i naturen, og skal desinficere det vand, hvori de har vaeret opbevaret ° at forbundsregeringen selv mener, at disse midler, der er mindre restriktive for samhandelen inden for Faellesskabet end et totalt importforbud, er tilstraekkelige til at virkeliggoere det formaal at beskytte de naturligt hjemmehoerende krebs mod pest og faunaforfalskning.
28 Det foelger heraf, at Kommissionen skal gives medhold.
29 Det kan herefter fastslaas, at der foreligger traktatbrud som anfoert i Kommissionens paastand.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
30 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Forbundsrepublikken Tyskland har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
1) Forbundsrepublikken Tyskland har ikke opfyldt sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 30 og 36, idet den forbyder indfoersel af levende flodkrebs tilhoerende europaeiske arter, der stammer fra medlemsstaterne eller fra tredjelande og er i fri omsaetning i andre medlemsstater, medmindre det sker med henblik paa forskning eller undervisning.
2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.