61990CC0113_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Mit forslag til afgoerelse vedroerer nogle praejudicielle spoergsmaal, som er blevet forelagt Domstolen under en sag anlagt af to tyske forarbejdningsvirksomheder angaaende et parti koed, de havde koebt i forbindelse med det belgiske interventionsorgans salg til forudfastsatte priser i henhold til bestemmelserne i forordning nr. 1431/87 (1). Partiet viste ved optoeningen tegn paa skimmeldannelse, og en del af koedet, som ved den tyske veterinaerkontrol var erklaeret uegnet til menneskefoede, maatte destrueres. Dette koed, som den naevnte forordning i oevrigt kraever forarbejdet, var koebt med henblik paa at fremstille forarbejdede koedprodukter bestemt til levnedsmidler.
2. Virksomhederne har for Rechtbank van eerste aanleg, Bruxelles, nedlagt paastand om, at der statueres erstatningsansvar for den belgiske stat, interventionsorganet og veterinaerkontrollen samt den virksomhed, i hvis frysehuse varerne var oplagret, foer de blev bragt til Tyskland (herefter benaevnt "sagsoegte").
Det foerste spoergsmaal
3. Da sagsoegte har paaberaabt sig gaeldende faellesskabsret, har den forelaeggende ret foerst stillet foelgende spoergsmaal:
"Indebaerer artikel 2, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 2173/79 af 4. oktober 1979, at den af ansoegeren afgivne erklaering er til hinder for, at han kan goere krav gaeldende med henvisning til, at de leverede varer er mangelfulde, eller med henvisning til skjulte mangler, naar varerne blev koebt i nedfrosset tilstand og foerst efter optoening paa bestemmelsesstedet udviste skimmeldannelse og derfor ikke var egnet til forarbejdning, eller gaelder denne 'erklaering' snarere for produktets ydre kendelige handelsmaessige karakteristika?"
4. Jeg skal foerst understrege, at da salget fandt sted, mens forordning nr. 1431/87 var gyldig, er det i henhold til forordningens tredje betragtning omfattet af bestemmelserne i forordning (EOEF) nr. 2173/79 (2) og forordning (EOEF) nr. 2182/77 (3), som jeg skal henvise til.
5. Artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2173/79 opstiller de betingelser, en ansoegning om koeb til et interventionsorgan skal opfylde for at kunne komme i betragtning. Artiklen bestemmer bl.a., at ansoegningen skal indeholde:
"...
d) en erklaering, hvori ansoegeren frasiger sig enhver ret til at klage med hensyn til det eventuelt tildelte produkts kvalitet og egenskaber".
6. Den nationale rets spoergsmaal vedroerer raekkevidden af denne erklaering om frasigelse af retten til at klage.
7. Det Forenede Kongerige har forklaret, at fortolkes bestemmelsen efter ordlyden, maa det noedvendigvis medfoere, at enhver klage er udelukket. Det kraever den normale betydning af ordene nemlig.
8. Kommissionen stoetter sig imidlertid ogsaa paa en fortolkning af ordlyden for at goere den modsatte opfattelse gaeldende. Den paaberaaber sig den saerlige betydning, som maa tillaegges ordlyden paa grund af den sammenhaeng, hvori bestemmelsen indgaar i den omhandlede forordning. Kommissionen goer i den forbindelse gaeldende, at ordet "kvalitet" ogsaa forekommer i artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 1431/87, hvori der henvises til bilag I, som opregner koed af en bestemt kategori, som svarer til en bestemt kvalitet. Med hensyn til ordet "egenskaber" henviser det til produktets tilstand, som det er karakteriseret af visse forhold, f.eks. den ydre fremtraeden.
9. Efter min mening kan problemet ikke loeses alene paa grundlag af bestemmelsens ordlyd, hvorfor formaalet og opbygningen af den ordning, hvori den indgaar, ogsaa maa undersoeges.
10. Sagsoegte har gjort gaeldende, at det er absolut noedvendigt at fortolke erklaeringen om frasigelse af retten til at klage udvidende for at lette salget fra lagrene. Saafremt bestemmelsen ikke fortolkes saaledes, forsinkes salget urimeligt paa grund af endeloese sager om det leverede produkt. Den belgiske regering og Det Forenede Kongerige understreger ogsaa, at de omhandlede produkter er solgt til priser, som ligger langt under markedspriserne, og at koeberne derfor boer vaere bekendt med, at de loeber en vis risiko.
11. Hertil kan man dog indvende, at en saadan fortolkning ville kunne afholde virksomhederne fra at interessere sig for de produkter, interventionsorganerne udbyder, hvilket klart ville vaere til skade for salget fra lagrene. Det maa ganske vist erkendes, at koeberne i betragtning af prisen ikke kan forvente at faa foersteklasses produkter. Navnlig ved de, at koed med tiden iltes, ogsaa selv om det er nedfrosset efter alle kunstens regler. Dette kemiske faenomen, som er uundgaaeligt, boer dog ikke forveksles med den i hovedsagen konstaterede skimmeldannelse, som stammer fra en biologisk nedbrydning foraarsaget af bakterier, hvilket er langt mindre forudsigeligt. Man skal ikke glemme, at denne sag ikke drejer sig om nedkoelet koed, som vi alle kan opbevare i vores koeleskab nogle dage ved en temperatur omkring +4o C, men om dybfrosset koed, som i henhold til Raadets direktiv 83/90/EOEF (4) skal opbevares og transporteres ved en temperatur, der ikke maa vaere hoejere end -12o C (jf. direktivets bilag I, kapitel XIII, punkt 65).
12. Iltning forringer koedets kvalitet, mens skimmeldannelse goer koedet uspiseligt. Det er derfor ikke laengere koed, som er egnet til menneskefoede, men bliver en "aliud" (noget andet) og ikke blot en "peius" (noget af ringere kvalitet). Begrebet "egenskaber", som erklaeringen om frasigelse af retten til at klage indeholder, kan daarligt omfatte en saa grundlaeggende aendring. Den risiko, koeberne loeber, kan ikke antages at omfatte risikoen for at modtage et produkt, som ikke laengere er egnet til den i forordningen forudsatte anvendelse, dvs. at blive forarbejdet til konserves bestemt til menneskefoede.
13. Det kan heller ikke med rimelighed antages, at det var formaalet med forordningerne, at koeberne skulle lide et tredobbelt tab. Ikke alene har de maattet betale en pris, de ikke har faaet noget for, men de maa ogsaa betale for, at det koebte koed destrueres. Til slut fortaber de ogsaa den sikkerhed, som forordningen kraever, at de stiller, for at det derved kan sikres, at de overholder deres forarbejdningsforpligtelse. Artikel 3 i forordning nr. 1431/87 henviser nemlig udtrykkeligt til artikel 4 i forordning nr. 2182/77, hvori det hedder:
"Inden afslutningen af koebekontrakten stilles sikkerheden over for den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor forarbejdningen skal finde sted ..."
14. Det Forenede Kongerige og de sagsoegte i hovedsagen paaberaaber sig den forbindelse, som bestaar mellem den af koeberen afgivne erklaering om, at han frasiger sig retten til at klage, og den i artikel 13 i forordning nr. 2173/79 hjemlede mulighed for at foretage en forudgaaende kontrol af den udbudte vare. Det hedder i bestemmelsen:
"Interventionsorganerne traeffer de fornoedne foranstaltninger for, at de interesserede kan goere sig bekendt med de udbudte produkters tilstand, inden de indsender ansoegning eller bud."
15. Parterne er enige om, at ansoegerens frasigelse af retten til eventuelle klager er forbundet med hans ret til at foretage denne forudgaaende kontrol. Dette bekraeftes i oevrigt af den ottende betragtning til forordning nr. 2173/79, hvori det hedder:
"Indgivelsen af ansoegning om koeb eller af bud lettes ved, at de paagaeldende kan overtyde sig om produkternes tilstand; det boer derfor fastsaettes, at de paagaeldende giver afkald paa enhver ret til at klage med hensyn til kvaliteten af og egenskaberne ved det produkt, de eventuelt faar tildelt."
16. Erklaeringen om frasigelsen af retten til at klage maa derfor opfattes som modydelse for kontrolmuligheden. Erklaeringen kan derfor ikke gives et formaal eller en raekkevidde, som ligger ud over dette indhold. Kommissionen har dog anfoert, at koeberen i praksis har vanskeligt ved at udoeve sin kontrolret, fordi han ikke ved, fra hvilket lager det koed, som han vil faa tildelt, hidroerer.
17. Det fremgaar faktisk tydeligt af en raekke bestemmelser i forordning nr. 2173/79, at koeberen ikke med sikkerhed kender den praecise oprindelse af det parti, han eventuelt modtager.
18. Artikel 2, stk. 2, andet afsnit, bestemmer derfor:
"Ansoegningen kan indeholde angivelse af det eller de lagre, hvor de paagaeldende produkter er oplagret, opstillet i den raekkefoelge, de foretraekkes." (5)
19. Ansoegeren ved derfor ikke med sikkerhed, fra hvilket lager det produkt, han har modtaget, hidroerer. Dette er isaer tilfaeldet i forbindelse med forordning nr. 1431/87, som finder anvendelse paa de omhandlede salg. I den forbindelse henviser Kommissionen til forordningens artikel 1, stk. 5, som bestemmer:
"Som undtagelse fra artikel 2, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EOEF) nr. 2173/79 angives det ikke paa koebsansoegningerne, paa hvilket eller hvilke lagre de oenskede produkter befinder sig."
20. Ansoegeren kan derfor end ikke udtrykke, hvad han foretraekker. At ansoegeren paa det tidspunkt, hvor han kan udoeve sin forudgaaende kontrol, umuligt kan vide, hvorfra de partier koed, som han vil faa tildelt, hidroerer, fremgaar ogsaa af artikel 18, stk. 2, i forordning nr. 2173/79, hvori det hedder:
"Varerne overtages i henhold til interventionsorganernes retningslinjer for udlagring uden nogen ret til bestemte oplagrede maengder."
21. Det er derfor klart, at koeberen ikke ved, fra hvilket lager det parti, som han vil opnaa, hidroerer. Han kan derfor ikke foretage en undersoegelse, som kan give ham sikkerhed om tilstanden af det koed, han vil faa tildelt. Han kan naturligvis indhente oplysninger om de handelsmaessige karakteristika, som det udbudte parti har i sin helhed. Som de sagsoegte og Det Forenede Kongerige har understreget, kan han ogsaa udtage proever for at optoe og undersoege dem. Derved kan han dog kun faa en idé om det undersoegte stykkes tilstand, men ikke tilstanden af det koed, han konkret vil faa tildelt.
22. Den samlede maengde koed, som i forbindelse med forordning nr. 1431/87 blev udbudt til salg i Belgien, var 1 500 tons. Som navnlig Det Forenede Kongerige har anfoert, var dette koed ikke noedvendigvis af en ensartet kvalitet. Koebernes mulighed for at foretage kontrol var derfor naeppe af reel betydning, og kan ikke opveje ulempen ved en udvidende fortolkning af klausulen vedroerende frasigelse af retten til at klage.
23. Af samme grund er det ikke fornoedent at afgoere spoergsmaalet, om sagsoegerne i hovedsagen, ved tilsyneladende ikke at undersoege den udbudte vare, ikke har udvist den fornoedne omhu ved anvendelsen af deres kontrolret, eftersom denne ikke i noget tilfaelde kunne skaffe dem sikkerhed med hensyn til tilstanden af det koed, de ville faa tildelt.
24. Da det er umuligt at udfoere en kontrol af reel betydning, kan erklaeringen om frasigelse af enhver ret til at klage, som afgives i forbindelse med forordning nr. 1431/87, kun fortolkes snaevert. Den kan derfor ikke omfatte klager over eventuelle skjulte mangler ved det tildelte produkt.
25. Med hensyn til spoergsmaalet, hvilke klager der ikke er omfattet af erklaeringen, har Kommissionen anfoert, at der i den forbindelse er tale om klager over den ydre fremtraeden og mangler, som er kendelige med det blotte oeje. Jeg finder det dog ikke noedvendigt at tage stilling til dette, da hovedsagen vedroerer skjulte mangler.
26. Paa baggrund af det anfoerte foreslaar jeg foelgende besvarelse af det foerste spoergsmaal:
"Ved anvendelsen af forordning nr. 1431/87 skal artikel 2, stk. 2, litra d), i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2173/79 af 4. oktober 1979 om gennemfoerelsesbestemmelser for afsaetning af oksekoed, som interventionsorganerne har opkoebt, og om ophaevelse af forordning (EOEF) nr. 216/69, fortolkes saaledes, at den deri naevnte erklaering ikke omfatter eventuelle skjulte mangler."
Det andet spoergsmaal
27. Den forelaeggende ret har desuden stillet foelgende spoergsmaal:
"Er udvidelsen af raekkevidden af denne 'erklaering' med hensyn til hygiejniske karakteristika, som ikke umiddelbart er kendelige paa stedet, og som goer produktet uegnet til forarbejdning, i strid med:
a) formaalet med forordning nr. 1431/87, hvor denne vedroerer salg 'med henblik paa forarbejdning' ?
b) formaalet med direktiv 64/433/EOEF, hvor dette goer forsendelsesmedlemsstaten ansvarlig for veterinaerkontrollen med de koedprodukter, der skal eksporteres?"
28. Det er klart, at idet jeg har foreslaaet det foerste spoergsmaal besvaret med, at "erklaeringen" om frasigelsen af enhver ret til at klage boer fortolkes indskraenkende, er det andet spoergsmaal blevet uden genstand. Det er derfor helt subsidiaert, at jeg undersoeger det andet spoergsmaal.
Spoergsmaal 2 a):
29. Jeg bemaerkede allerede i forbindelse med gennemgangen af det foerste spoergsmaal, at en udvidende fortolkning af klausulen om frasigelse af enhver ret til at klage ville vaere i strid med forordning nr. 1431/87' s formaal, som vedroerer salg med henblik paa forarbejdning. Jeg skal her tilfoeje, at saafremt forordningens ophavsmaend faktisk havde den hensigt, at koeberne skulle loebe risikoen for at modtage koed, som er uegnet til forarbejdning, burde de have bestemt, at kautionen ville blive frigivet i tilfaelde af koedets forarbejdning eller destruktion.
Spoergsmaal 2 b):
30. Der er ingen direkte forbindelse mellem direktiv 64/433/EOEF (6) og artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2173/79. Uanset hvordan man fortolker klausulen om, at koeberen skal frasige sig enhver ret til at klage, har medlemsstaten dog fortsat ansvaret for den veterinaerkontrol, der skal foretages paa det eksporterede koed i henhold til direktivets artikel 3, 4 og 5 (7). Dette ansvar skal dog fastslaas ved de nationale domstole i medfoer af de nationale bestemmelser, som gaelder for offentlige myndigheders ansvar uden for kontraktforhold. Dette er baade med hensyn til betingelserne og det eventuelle resultat et andet soegsmaal end et soegsmaal anlagt mod saelger paa grund af skjulte mangler ved det leverede produkt. Sidstnaevnte soegsmaal vedroerer nemlig saelgers kontraktforpligtelser.
31. Heraf foelger, at selv hvis der anlaegges en udvidende fortolkning af klausulen om, at koeberen skal frasige sig enhver ret til at klage, kan dette ikke forhindre en koeber i - som har indfoert koed fra en anden medlemsstat og har konstateret, at oprindelsesmedlemsstaten ikke har opfyldt sine forpligtelser til at udfoere kontrol i forbindelse med eksporten - ved retten at faa fastslaaet oprindelsesmedlemsstatens ansvar og i givet fald opnaa erstatning for det tab, som er forvoldt ved undladelsen.
32. Paa baggrund af det anfoerte foreslaar jeg Domstolen at besvare den forelaeggende rets spoergsmaal saaledes:
"Ved anvendelsen af forordning nr. 1431/87 skal artikel 2, stk. 2, litra d), i Kommissionens forordning nr. 2173/79 af 4. oktober 1979 om gennemfoerelsesbestemmelser for afsaetning af oksekoed, som interventionsorganerne har opkoebt, og om ophaevelse af forordning (EOEF) nr. 216/69, fortolkes saaledes, at den deri naevnte erklaering ikke omfatter eventuelle skjulte mangler.
I betragtning af svaret paa det foerste spoergsmaal er det ikke fornoedent at besvare det andet."
(*) Originalsprog: fransk.
(1) Kommissionens forordning af 25.5.1987 om salg til forudfastsatte priser af visse former for oksekoed fra interventionslagrene med henblik paa forarbejdning i Faellesskabet og om ophaevelse af forordning (EOEF) nr. 786/87 og om aendring af forordning (EOEF) nr. 2182/77 (EFT L 136, s. 26).
(2) Kommissionens forordning af 4.10.1979 om gennemfoerelsesbestemmelser for afsaetning af oksekoed, som interventionsorganerne har opkoebt, og om ophaevelse af forordning (EOEF) nr. 216/69 (EFT L 251, s. 12).
(3) Kommissionens forordning af 30.9.1977 om de naermere bestemmelser for salg af frosset oksekoed fra interventionslagre, der er bestemt til forarbejdning i Faellesskabet, samt om aendring af forordning (EOEF) nr. 1687/76 (EFT L 251, s. 60).
(4) Direktiv af 7.2.1983 om aendring af Raadets direktiv 64/433/EOEF af 26. juni 1964 om sundhedsmaessige problemer i forbindelse med handel med fersk koed inden for Faellesskabet (EFT L 59, s. 10).
(5) Det skal i oevrigt her bemaerkes, at det er vanskelighederne ved at anvende denne regel, som foerte til, at den blev opgivet i forordning nr. 1431/87 (jf. forordningens sjette betragtning). Dette bekraefter det, som Kommissionen har anfoert med hensyn til koebers mulighed for i praksis at udoeve sin kontrolret.
(6) Raadets direktiv af 26.6.1964 om sundhedsmaessige problemer vedroerende handelen med fersk koed inden for Faellesskabet (EFT 1963-1964, s. 175).
(7) Som aendret ved Raadets direktiv 83/90/EOEF af 7.2.1983 om aendring af direktiv 64/433/EOEF om sundhedsmaessige problemer i forbindelse med handel med fersk koed inden for Faellesskabet (EFT L 59, s. 10).