62021CJ0174_RES
Sag C-174/21
Europa-Kommissionen
mod
Republikken Bulgarien
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 16. marts 2023
»Traktatbrud – direktiv 2008/50/EF – luftkvalitet – dom, hvorved Domstolen fastslår et traktatbrud – artikel 260, stk. 2, TEUF – forpligtelse til at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger – tilsidesættelse af denne forpligtelse påberåbt af Europa-Kommissionen – åbningsskrivelsens manglende klarhed med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt dommen fortsat skal være opfyldt på referencetidspunktet – retssikkerhedsprincippet – afvisning«
Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – forpligtelse til at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger – tilsidesættelse af denne forpligtelse påberåbt af Europa-Kommissionen – fremsendelse af en åbningsskrivelse, som fastsætter et referencetidspunkt for vurderingen af, om der foreligger et traktatbrud – åbningsskrivelsen har ikke den fornødne klarhed med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt Domstolens dom fortsat skal være opfyldt på referencetidspunktet – retssikkerhedsprincippet – afvisning
(Art. 260, stk. 1 og 2, TEUF)
(jf. præmis 23-32)
Resumé
Kommissionens første søgsmål om dobbelttraktatbrud vedrørende luftforurening afvises
Kommissionen havde i en åbningsskrivelse fremsendt til Bulgarien i slutningen af 2018 hverken gjort gældende eller med den fornødne klarhed godtgjort, at Domstolens dom fra 2017, hvorved det første traktatbrud blev fastslået, endnu ikke var blevet opfyldt
I henhold til direktivet om luftkvalitet (
1
) har medlemsstaterne pligt til at overholde grænseværdier for bestemte luftforurenende stoffer, og det kræves heri, at medlemsstaterne i tilfælde af en overskridelse opstiller luftkvalitetsplaner, så overskridelsesperioden bliver kortest mulig.
I dommen i sagen Kommissionen mod Bulgarien (
2
), afsagt den 5. april 2017, fastslog Domstolen, at Bulgarien havde tilsidesat de ovenfor nævnte forpligtelser (
3
).
Efter afsigelse af dommen den 5. april 2017 i sagen Kommissionen mod Bulgarien fremsendte Kommissionen den 9. november 2018 til Bulgarien en åbningsskrivelse i overensstemmelse med den procedure, som er fastsat i artikel 260, stk. 1 og 2, TEUF (
4
). Kommissionen anførte i åbningsskrivelsen, at Bulgarien fortsat ikke havde truffet de fornødne foranstaltninger for at bringe de tilsidesættelser, som Domstolen fastslog i sin dom fra 2017, til ophør. Kommissionen opfordrede derfor medlemsstaten til at fremsætte sine bemærkninger inden for den frist, der var fastsat i skrivelsen (herefter »referencetidspunktet«), dvs. den 9. februar 2019, og til at underrette Kommissionen om de fremskridt, der eventuelt var sket i mellemtiden.
Da Bulgariens svar efter Kommissionens opfattelse ikke var tilfredsstillende, anlagde Kommissionen et traktatbrudssøgsmål ved Domstolen i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF (herefter »dobbelttraktatbrudssøgsmålet«) med påstand om, at det skulle fastslås, at medlemsstaten ikke havde opfyldt dommen, og at medlemsstaten skulle betale et fast beløb samt dagsbøder, indtil Domstolens dom var fuldstændig opfyldt.
Domstolens bemærkninger
Domstolen fastslog i sin dom, at fremsendelse af en åbningsskrivelse inden for rammerne af en administrativ procedure på grundlag af artikel 260, stk. 2, TEUF forudsætter, at Kommissionen med rette kan påberåbe sig en tilsidesættelse af forpligtelsen til at træffe de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af Domstolens dom, idet retssikkerhedsprincippet ellers ville blive tilsidesat. Henset til den omstændighed, at dobbelttraktatbrudssøgsmålet har til formål at tilskynde en forsømmelig medlemsstat til at opfylde en dom i en traktatbrudssag, fremhævede Domstolen, at Kommissionen ikke blot er forpligtet til under hele den administrative procedure og forud for fremsendelsen af åbningsskrivelsen at undersøge, om den pågældende dom er blevet opfyldt i mellemtiden, men også til i denne åbningsskrivelse at gøre gældende og umiddelbart med klarhed godtgøre, at dommen endnu ikke er blevet opfyldt på referencetidspunktet. En medlemsstat kan nemlig ikke med føje kritiseres for at have tilsidesat sin forpligtelse til at træffe de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af en dom fra Domstolen, hvis det ikke klart fremgår af åbningsskrivelsen, at forpligtelsen til på referencetidspunktet at opfylde denne dom har bestået siden afsigelsen heraf.
Domstolen bemærkede i den foreliggende sag, at Kommissionen i åbningsskrivelsen af 9. november 2018 hverken havde gjort gældende eller umiddelbart med den fornødne klarhed godtgjort, at dommen af 5. april 2017 i sagen Kommissionen mod Bulgarien fortsat skulle være opfyldt på referencetidspunktet, dvs. den 9. februar 2019.
Kommissionen havde i denne skrivelse anført, at de tilsidesættelser, der i den pågældende dom blev konstateret frem til 2014, for de zoner og bymæssige områder, som var omhandlet i den nævnte skrivelse, fortsatte i 2015 og 2016. Kommissionen havde imidlertid ikke givet detaljerede forklaringer på eller en vurdering af de faktiske omstændigheder, der viste, at den situation, som var blevet konstateret i løbet af disse to år, fortsatte uden en klar forbedring i perioden mellem afsigelsen af dommen den 5. april 2017 og referencetidspunktet, den 9. februar 2019, hvilket således gjorde det nødvendigt at træffe foranstaltninger til opfyldelse af den nævnte dom.
Ifølge Domstolen indebærer hverken den omstændighed, at disse tilsidesættelser fortsatte mellem afslutningen af den periode, der var omfattet af Domstolens dom, dvs. 2014, og en efterfølgende periode, som dog lå før tidspunktet for dommens afsigelse, dvs. 2015 og 2016, eller den systematiske og vedvarende karakter af de nævnte traktatbrud, som Domstolen havde fastslået i denne dom, imidlertid automatisk, at den pågældende dom såvel på tidspunktet for afsigelsen heraf som på referencetidspunktet fortsat skulle være opfyldt, og at Republikken Bulgarien således kunne foreholdes ikke at have truffet alle de foranstaltninger, som var nødvendige til opfyldelsen heraf.
Ved ikke i åbningsskrivelsen at have gjort gældende og umiddelbart med den fornødne klarhed godtgjort den nødvendige forudsætning, at dommen i sagen Kommissionen mod Bulgarien af 5. april 2017 fortsat skulle være opfyldt på referencetidspunktet for så vidt angår de zoner og bymæssige områder, der er omfattet af denne skrivelse, havde Kommissionen derfor ikke gyldigt gjort gældende, at Bulgarien havde tilsidesat sin forpligtelse til at træffe de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af denne dom. Domstolen konkluderede på denne baggrund, at det af Kommissionen anlagte dobbelttraktatbrudssøgsmål skulle afvises.
(
1
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21.5.2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa (EUT 2008, L 152, s. 1).
(
2
) – Dom af 5.4. 2017, Kommissionen mod Bulgarien (C-488/15, EU:C:2017:267).
(
3
) – Nærmere bestemt de forpligtelser, der fremgår af artikel 13, stk. 1, i direktiv 2008/50 og af bilag XI hertil, samt direktivets artikel 23, stk. 1, andet afsnit.
(
4
) – I henhold til artikel 260, stk. 1 og 2, TEUF har en medlemsstat, med hensyn til hvilken Domstolen har fastslået, at den har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaterne, pligt til at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger, idet Kommissionen kan indbringe en sag for Domstolen, hvis den efter at have givet den pågældende medlemsstat lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger finder, at sådanne foranstaltninger ikke er blevet truffet.