62021CJ0521_RES
Sag C-521/21
MJ
mod
AA
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy Poznań)
Domstolens dom (Store Afdeling) af 24. marts 2026
»Præjudiciel forelæggelse – retsstat – effektiv retsbeskyttelse på de områder, der er omfattet af EU-retten – dommeres uafhængighed artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU – artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – national lovgivning og retspraksis, der forbyder de nationale domstole at rejse tvivl om retsinstansers og forfatningsorganers lovmæssighed eller at fastslå eller bedømme lovligheden af dommeres udnævnelse eller disses dømmende myndighed – forpligtelse for den dommer, der skal behandle en anmodning om udelukkelse på grund af inhabilitet af en anden dommer, til at efterprøve overholdelsen af kravet om en »domstol, der forudgående er oprettet ved lov« – udnævnelse af dommere ved de almindelige domstole i Polen – manglende uafhængighed af Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domstolsråd, Polen) – manglende effektive retsmidler for ansøgerne til det pågældende dommerembede – ret, som ikke udgør en »uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov« – mulighed for at udelukke en dommer fra et dommerkollegium«
Medlemsstater – forpligtelser – tilvejebringelse af den nødvendige adgang til domstolsprøvelse for at sikre en effektiv retsbeskyttelse – overholdelse af princippet om dommeres uafhængighed – forrang – nationale domstoles pligter – national lovgivning og retspraksis, der forbyder de nationale domstole at rejse tvivl om retsinstansers og forfatningsorganers lovmæssighed eller at fastslå eller bedømme lovligheden af dommeres udnævnelse eller disses dømmende myndighed – afvisning fra realitetsbehandling – forpligtelse for den dommer, der skal behandle en anmodning om udelukkelse af en anden dommer, der er støttet på betingelserne for udnævnelsen af denne dommer, til at efterprøve overholdelsen af kravet om en domstol, der forudgående er oprettet ved lov
(Art. 19, stk. 1, andet afsnit, TEU; art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47)
(jf. præmis 55-66 og domskonkl. 1)
Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – anvendelse af EU-retten i hovedsagen – udelukket – forsyning af samtlige EU-retlige fortolkningsbidrag til den forelæggende ret – omfattet
(Art. 267 TEUF)
(jf. præmis 80)
Medlemsstater – forpligtelser – tilvejebringelse af den nødvendige adgang til domstolsprøvelse for at sikre en effektiv retsbeskyttelse – overholdelse af kravet om en domstol, der er oprettet ved lov – anmodning om udelukkelse af en dommer på grund af inhabilitet – efterprøvelse af et sådant krav ved den nationale ret, der skal behandle en sådan anmodning – dommer udnævnt til et sådant embede efter en procedure, der involverer et organ, som ikke frembyder garantier for uafhængighed – manglende effektive retsmidler for ansøgerne til det pågældende dommerembede – manglende indvirkning af disse omstændigheder på den nævnte dommers uafhængighed og upartiskhed – betingelse
(Art. 19, stk. 1, andet afsnit, TEU; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47)
(jf. præmis 79 og 81-94 samt domskonkl. 2)
Resumé
Efter at være blevet forelagt en anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy Poznań – Stare Miasto w Poznaniu (retten i første instans i Poznań – Stare Miasto, Polen) præciserede Domstolen (Store Afdeling) sin praksis vedrørende kravet om en »domstol, der forudgående er oprettet ved lov« som omhandlet i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«). Den udtalte sig nærmere bestemt om rækkevidden af den undersøgelse, som skal foretages af den dommer, der skal træffe afgørelse om en anmodning om udelukkelse af en dommer ved de almindelige domstole på grund af uregelmæssigheder vedrørende udnævnelsen af denne, og om de konsekvenser, som dommeren skal drage heraf.
I forbindelse med en tvist vedrørende en fordring indgav sagsøgte i hovedsagen ved skrivelse af 21. maj 2021 en anmodning om udelukkelse på grund af inhabilitet af dommer S.C., der skulle behandle denne sag. Han gjorde gældende, at denne person ikke var blevet gyldigt udnævnt til dommerembedet, eftersom afgørelsen om hendes udnævnelse blev vedtaget af Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domstolsråd, Polen) (herefter »domstolsrådet«) i dets nye sammensætning, hvis forenelighed med forfatningen er blevet draget i tvivl af Naczelny Sąd Administracyjny (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Polen).
Behandlingen af denne anmodning om udelukkelse blev forelagt den forelæggende ret, der var sat med en enedommer, og som udtrykte tvivl om visse aspekter af udnævnelsen af dommer S.C.
Den forelæggende ret besluttede i denne sammenhæng at udsætte sagen for i det væsentlige at forelægge Domstolen en række spørgsmål om foreneligheden med EU-retten dels af proceduren for udnævnelse af den omhandlede dommer, navnlig henset til domstolsrådets sammensætning og rolle i denne procedure og til, at deltagerne i den nævnte procedure ikke havde effektive retsmidler til prøvelse af denne udnævnelse, dels af de gældende nationale bestemmelser således som fortolket af Trybunał Konstytucyjny (forfatningsdomstol, Polen), hvorefter prøvelsen af lovligheden af udnævnelsen af en dommer henhører under den begrænsede enekompetence for Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager, Polen) ved Sąd Najwyższy (øverste domstol, Polen) (
1
).
Domstolens bemærkninger
I første omgang fastslog Domstolen, at artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, chartrets artikel 47 og princippet om EU-rettens forrang er til hinder for en medlemsstats lovgivning og en praksis fra denne medlemsstats forfatningsdomstol, der fortolker denne medlemsstats forfatning og denne lovgivning, som tillægger et organ enekompetence til at træffe afgørelse om en anmodning om udelukkelse af en dommer, der er støttet på betingelserne for udnævnelsen af denne dommer, samtidig med at dette organ ikke har mulighed for at behandle en sådan anmodning, hvis denne indeholder en anfægtelse af lovligheden af proceduren for udnævnelse af denne dommer. Domstolen præciserede, at det påhviler den nationale ret, der skal behandle en sådan anmodning om udelukkelse, at undlade at anvende denne lovgivning, således som fortolket i forfatningsdomstolens praksis, og selv at prøve lovligheden af udnævnelsen af den pågældende dommer, navnlig ved at efterprøve, om dommeren opfylder kravet om en »domstol, der forudgående er oprettet ved lov«, og i givet fald ved at udelukke den pågældende dommer på grund af inhabilitet, hvis de eventuelle uregelmæssigheder, som denne udnævnelse er behæftet med, indebærer, at dette krav er blevet tilsidesat.
I det foreliggende tilfælde skal den forelæggende ret således undlade at anvende den polske lovgivning, som forfatningsdomstolen bl.a. har fortolket i sin dom af 14. juli 2021, og som forbyder den forelæggende ret at efterprøve lovligheden af udnævnelsen af dommer S.C. og pålægger den at henvise denne efterprøvelse til afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager, med henblik på selv at foretage denne efterprøvelse og i givet fald drage konsekvenserne heraf.
I denne henseende bemærkede Domstolen ligeledes, at henset til den systemiske karakter af de retsstridige udnævnelser til dommerembeder i Polen, som vedrører ca. 30% af dommerne i denne medlemsstat, er en vurdering fra sag til sag af overholdelsen af kravet om en »domstol, der forudgående er oprettet ved lov«, i forbindelse med procedurer om udelukkelse af dommere, der er støttet på betingelserne for udnævnelse af disse dommere, i princippet ikke tilstrækkelig til at sikre den fulde overholdelse af det krav, der følger af artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, om, at sager, der henhører under EU-retten, skal behandles af uafhængige retsinstanser. Forekomsten af systemiske eller generelle indgreb i den nationale dømmende magts uafhængighed kan nemlig underminere såvel den korrekte funktion af den præjudicielle forelæggelsesprocedure som ensartetheden, sammenhængen og den fulde virkning af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse, som denne procedure udgør et centralt element i.
Med henblik på dels at genoprette offentlighedens tillid til retssystemet og sikre overholdelsen af princippet om magtens tredeling, dels at sikre kontinuiteten og effektiviteten i retsvæsenets funktion, herunder effektiviteten af mekanismen med præjudiciel forelæggelse, skal den nationale retsorden følgelig i medfør af artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU fastlægge en retlig ramme, der gør det muligt at vurdere mulighederne for, at de personer, der retsstridigt er blevet udnævnt til dommerembeder, kan fortsætte med at udøve deres hverv. Denne bestemmelse pålægger imidlertid ikke medlemsstaterne en fælles model for at sikre en effektiv retsbeskyttelse eller for at genoprette offentlighedens tillid til retssystemet. Medlemsstaterne råder således over en vid skønsmargen med hensyn til det konkrete indhold af den retlige ramme, der er fastsat med henblik herpå, dog under forudsætning af, at det sikres, at det kun er de retsstridigt udnævnte personer, som frembyder tilstrækkelige garantier for uafhængighed og upartiskhed, der kan fortsætte med at udøve deres hverv.
I anden omgang fastslog Domstolen, at artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og chartrets artikel 47 ikke er til hinder for, at et dommerkollegium kan kvalificeres som en »uafhængig og upartisk domstol«, såfremt dette er sat med en enedommer, der er blevet udnævnt til sit embede efter en udnævnelsesprocedure, der er kendetegnet ved for det første, at denne dommers ansøgning er blevet anbefalet af et organ, der ikke frembyder tilstrækkelige garantier for uafhængighed til at udelukke enhver rimelig tvivl hos borgerne om lovligheden af de dommerudnævnelsesprocedurer, som dette organ medvirker i, og for det andet, at deltagerne i denne udnævnelsesprocedure ikke havde ret til effektive retsmidler, forudsat at der ikke foreligger andre relevante omstændigheder vedrørende sammenhængen for denne procedure, som er af en sådan art og alvorlighed, at de samlet set er egnede til at skabe tvivl om den pågældende dommers uafhængighed eller upartiskhed.
Domstolen påpegede på dette punkt, at en ulovlighed, der er begået under udnævnelsen af en eller flere dommere inden for det pågældende retssystem, indebærer en tilsidesættelse af kravet om en »domstol, der forudgående er oprettet ved lov«, navnlig når denne ulovlighed er af en sådan art og alvorlighed, at den skaber en reel risiko for, at andre dele af statsmagten, navnlig den udøvende magt, kan udøve et skøn, der ikke tilkommer denne, hvorved integriteten af resultatet af udnævnelsesproceduren bringes i fare, og der således vækkes en rimelig tvivl hos borgerne med hensyn til den eller de pågældende dommeres uafhængighed og upartiskhed.
Det tilkommer i sidste ende den forelæggende ret at vurdere de eventuelle uregelmæssigheder, der måtte være blevet begået i forbindelse med proceduren for udnævnelsen af S.C., og den indvirkning, som disse uregelmæssigheder kan have på hendes egenskab af dommer, der opfylder de betingelser, der er fastsat i chartrets artikel 47.
Med hensyn til de betragtninger, der skal tages hensyn til i denne henseende, fremhævede Domstolen, at hvad angår det forhold, at dommer S.C.s ansøgning blev anbefalet af domstolsrådet i dets nye sammensætning, giver den omstændighed, at dette organ ikke frembyder tilstrækkelige garantier for uafhængighed, ikke i sig selv mulighed for at konkludere, at der foreligger en tilsidesættelse af de krav, der er uløseligt forbundet med artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og chartrets artikel 47. Det samme gælder med hensyn til de manglende effektive retsmidler for deltagerne i den pågældende udnævnelsesprocedure, hvor det kun er muligt at klage til afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager, som ikke selv opfylder kravet om en »domstol, der forudgående er oprettet ved lov« (
2
). Disse to omstændigheder giver således isoleret set ikke grundlag for at konkludere, at den omhandlede dommer ikke opfylder et sådant krav, og dermed at udelukke hende på grund af inhabilitet.
Med henblik på at vurdere, om dommere opfylder kravene om uafhængighed og upartiskhed og udgør en »domstol, der forudgående er oprettet ved lov« som omhandlet i de ovennævnte bestemmelser, skal der nemlig ikke blot foretages en undersøgelse af de forhold, der vedrører deres udnævnelsesprocedure, men ligeledes tages hensyn til andre relevante kontekstuelle forhold, idet der skal foretages en samlet vurdering af samtlige forhold i forbindelse med deres udnævnelse.
Med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse syntes der ikke i det foreliggende tilfælde at være nogen anden faktisk og retlig omstændighed omkring udnævnelsen af dommer S.C., der kunne rejse tvivl om denne dommers uafhængighed eller upartiskhed.
(
1
) – Navnlig af forfatningsdomstolens dom af 14.7.2021 (sag P 7/20). Denne dom blev efterprøvet af Domstolen efter indgivelsen af anmodningen om præjudiciel afgørelse i den pågældende sag, i dom af 18.12.2025, Kommissionen mod Polen (Kontrol ultra vires af Domstolens praksis – EU-rettens forrang) (C-448/23, EU:C:2025:975).
(
2
) – Domstolen fastslog i sin dom af 21.12.2023, Krajowa Rada Sądownictwa (En dommers forbliven i sit embede) (C-718/21, EU:C:2023:1015), at denne afdeling ikke har egenskab af en »uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov«.