61994TO0395_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag T-395/94 R,
Atlantic Container Line AB, Goeteborg (Sverige),
Cho Yang Shipping Company Ltd, Seoul,
DSR-Senator Lines GmbH, Bremen (Tyskland),
Hapag Lloyd AG, Hamburg (Tyskland),
MSC Mediterranean Shipping Company SA, Genève (Schweiz),
A.P. Moeller-Maersk Line, Koebenhavn,
Nedlloyd Lijnen BV, Rotterdam (Nederlandene),
Neptune Orient Lines LTD (NOL), Singapore,
Nippon Yusen Kaisha (NYK Line), Tokyo,
Orient Overseas Container Line (UK) Ltd, Levington (Det Forenede Kongerige),
P & O Containers Ltd, London,
Polish Ocean Lines, Gdynia (Polen),
Sea-Land Service Inc., Jersey City, New Jersey (De Forenede Stater),
Tecomar SA de CV, Mexico,
Transportación Marítima Mexicana SA, Mexico,
ved Solicitors John Pheasant, Nicholas Bromfield og Suyong Kim og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Loesch og Wolter, 11, rue Goethe,
sagsoegere,
stoettet af
Japanese Shipowners' Association, Tokyo, ved Nicholas J. Forwood, QC, Bar of England og Wales, og Solicitor Philip Ruttley og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Arendt og Medernach, 8-10, rue Mathias Hardt,
og
European Community Shipowners' Associations ASBL, Bruxelles, ved advokat Denis Waelbroeck, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Ernest Arendt, 8-10, rue Mathias Hardt,
intervenienter,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Bernd Langeheine og Richard Lyal, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Georgios Kremlis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoegt,
stoettet af
Freight Transport Association Ltd, Turnbridge Wells (Det Forenede Kongerige),
Association des utilisateurs de transport de fret, Paris,
og
European Council of Transport Users ASBL, Bruxelles, ved Barrister Mark Clough, Bar of England og Wales, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31, Grand-rue,
intervenienter,
hvori der er fremsat begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af Kommissionens beslutning 94/980/EF af 19. oktober 1994 i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/34.446 ° Trans Atlantic Agreement) (EFT L 376, s. 1),
har
PRAESIDENTEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
afsagt foelgende
Kendelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
1 Ved staevning registreret paa Rettens Justitskontor den 23. december 1994 har femten linjerederier, der deltager i Trans Atlantic Agreement (herefter benaevnt "TAA") i henhold til artikel 173, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab (herefter benaevnt "EF-traktaten") anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/980/EF af 19. oktober 1994 i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/34.446 ° Trans Atlantic Agreement) (EFT L 376, s. 1).
2 Ved saerskilt dokument registreret paa Rettens Justitskontor samme dag har sagsoegerne endvidere i henhold til EF-traktatens artikel 185 og 186 fremsat begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning.
3 Kommissionen, der har faaet forlaenget den til 11. januar 1995 fastsatte frist, har indgivet skriftlige indlaeg om begaeringen om foreloebige forholdsregler den 20. januar 1995.
4 Ved processkrifter registreret paa Rettens Justitskontor den 9. januar 1995 har Freight Transport Association Ltd (herefter benaevnt "FTA") og Association des utilisateurs de transport de fret (herefter benaevnt "AUTF") fremsat begaering om at maatte intervenere til stoette for Kommissionens paastande.
5 Begaeringerne om intervention er blevet forkyndt for parterne i hovedsagen i overensstemmelse med artikel 116, stk. 1, i Rettens procesreglement.
6 Ved telefax registreret paa Rettens Justitskontor den 13. januar 1995 har sagsoegerne erklaeret, at de ikke modsaetter sig FTA og AUTF' s begaeringer om intervention. I samme skrivelse har sagsoegerne dog anmodet om, at visse dele af sagens akter, nemlig visse taloplysninger i den anfaegtede beslutning, angivelsen af stoerrelsen af deres tab, der fremgaar af bilag 10 til begaeringen om foreloebige forholdsregler og angivelsen af de overskud, som de har opnaaet i 1991, 1992 og 1993, og som fremgaar af bilag 16 til naevnte begaering, behandles fortroligt i henhold til artikel 116, stk. 2, i Rettens procesreglement.
7 Ved skrivelse registreret paa Rettens Justitskontor den 13. januar 1995 har Kommissionen erklaeret ikke at have indvendinger imod de af FTA og AUTF indgivne begaeringer om intervention.
8 Ved skrivelse af 19. januar 1995 har Rettens Justitskontor meddelt FTA og AUTF, at de ifoelge afgoerelse, truffet af Rettens praesident, havde tilladelse til at afgive mundtlige indlaeg i retsmoedet om foreloebige forholdsregler, og at de kunne indgive skriftlige indlaeg indtil den 26. januar 1995.
9 Ved processkrifter registreret paa Rettens Justitskontor den 20. januar 1995 har Hong Kong Shipowners Association (herefter benaevnt "HKSA"), Japanese Shipowners' Association (herefter benaevnt "JSA") og European Shipowners' Association (herefter benaevnt "ECSA") fremsat begaering om at maatte intervenere til stoette for sagsoegernes paastande. Kommissionen har i sit skriftlige indlaeg, indgivet den 23. januar 1995, rejst indsigelse mod disse begaeringer om intervention. Sagsoegerne har ikke taget stilling hertil.
10 Ved kendelse af 15. januar 1995 tog Rettens praesident ikke HKSA' s begaering om intervention til foelge med den begrundelse, at HKSA ikke umiddelbart har godtgjort at have en berettiget interesse i sagens afgoerelse, jf. artikel 37, stk. 2, i EF-statutten for Domstolen.
11 Ved skrivelse af samme dato har Rettens Justitskontor meddelt ECSA og JSA, at Rettens praesident under hensyn til deres begaeringer havde givet dem tilladelse til at deltage i retsmoedet om de foreloebige forholdsregler, saaledes at de kunne godtgoere deres interesse i sagens afgoerelse, idet en stillingtagen til deres begaeringer om intervention var blevet udsat.
12 Ved skrivelse registreret paa Rettens Justitskontor den 24. januar 1995 har European Council of Transport Users ASBL (herefter benaevnt "ECTU") fremsat begaering om at maatte intervenere til stoette for sagsoegtes paastande. Sagsoegerne og Kommissionen har ikke taget stilling til denne begaering om intervention. Rettens Justitskontor har i skrivelse af samme dato meddelt ECTU, at Rettens praesident under hensyn til begaeringen havde givet denne tilladelse til at deltage i retsmoedet om de foreloebige forholdsregler, saaledes at ECTU kunne godtgoere sin interesse i sagens afgoerelse, idet en stillingtagen til begaeringen om intervention var blevet udsat.
13 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg den 27. januar 1995.
14 Inden der tages stilling til begaeringen om foreloebige forholdsregler boer der redegoeres for baggrunden for den for Retten forelagte tvist, saaledes som den fremgaar af parternes processkrifter og de mundtlige indlaeg i retsmoedet.
15 Sagsoegerne er femten linjerederier, der er parter i TAA, en aftale, hvorefter de i faellesskab foretager international container-linjefart over Atlanterhavet mellem Nordeuropa og De Forenede Stater i baade vestgaaende og oestgaaende retning. TAA traadte i kraft den 31. august 1992, idet den erstattede de linjekonferencer, der fandtes tidligere. Efter ikrafttraedelsen har fire nye medlemmer tilsluttet sig aftalen.
16 TAA finder anvendelse paa flere aspekter af soetransport. Den indeholder bl.a. regler om fragtrater, servicekontrakter (hvorefter en kunde forpligter sig til inden for et givet tidsrum at lade en bestemt minimumsmaengde transportere mod at opnaa en pris, der ligger under normaltariffen) og et kapacitetsstyringsprogram (der har til formaal at begraense transportudbuddet for at sikre markedets stabilitet).
17 TAA har to kategorier af medlemmer. Medlemmerne i den foerste kategori ("strukturerede medlemmer") deltager i de komitéer, der kontrollerer anvendelsen af tariffer og servicekontrakter. Disse medlemmer har bortset fra to deltaget i de to linjekonferencer, der gik forud for indgaaelsen af TAA. Medlemmerne i den anden kategori ("ikke-strukturerede medlemmer") deltager ikke i de naevnte komitéer og kan indgaa uafhaengige servicekontrakter, hvilket ikke er tilladt for "strukturerede medlemmer", ligesom de kan deltage i servicekontrakter, der er forhandlet af "strukturerede medlemmer", hvorimod disse ikke kan deltage i kontrakter, der er indgaaet af "ikke-strukturerede medlemmer".
18 TAA fastsaetter tarifferne for soetransport og for kombineret transport, som ikke alene omfatter soetransport, men ogsaa befordringen paa land til eller fra kysten af varer til eller fra et punkt inde i landet. Tarifferne for den kombinerede transport, der omfatter en enkelt transportkontrakt for hver transaktion, daekker saaledes baade den del af transporten, der foregaar til soes, og den del, der foregaar paa land.
19 TAA blev anmeldt til Kommissionen den 28. august 1992. Sagsoegerne har i henhold til artikel 12, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 4056/86 af 22. december 1986 om fastsaettelse af de naermere retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 85 og 86 paa soetransport (EFT L 378, s. 4) anmodet om, at der blev truffet en beslutning om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3.
20 Ved skrivelse af 24. september 1992 meddelte Kommissionen sagsoegerne, at den ligeledes gennemgik aftalen paa grundlag af bestemmelserne i Raadets forordning (EOEF) nr. 1017/68 af 19. juli 1968 om anvendelse af konkurrenceregler for transport med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje (EFT 1968 I, s. 295).
21 I perioden mellem den 13. oktober 1992 og den 19. juli 1993 har Kommissionen modtaget talrige klager om ivaerksaettelsen af TAA. Disse klager er indgivet af eksportoerer og eksportoerorganisationer i Faellesskabets forskellige medlemsstater, som eksporterer til De Forenede Stater, havnemyndigheder i flere europaeiske havne samt speditoerer og speditoersammenslutninger. Klagerne over TAA indeholdt forskellige beskyldninger om tilsidesaettelse af traktatens artikel 85 og 86, idet der for saa vidt angaar tariffastsaettelsen indfoeres urimelige kontraktvilkaar og en kunstig begraensning af transportudbuddet.
22 Klagerne har anmodet Kommissionen om i henhold til artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 4056/86 at traeffe foreloebige foranstaltninger. Efter at have indledt den i forordningens artikel 23 omhandlede procedure har Kommissionen ikke imoedekommet disse begaeringer.
23 Ved skrivelse af 10. december 1993 har Kommissionen tilstillet sagsoegerne en meddelelse af klagepunkter.
24 Som foelge af de droeftelser, der har fundet sted i loebet af den administrative procedure, har sagsoegerne den 5. juli 1994 anmeldt en aendret udgave af TAA til Kommissionen, Trans Atlantic Conference Agreement (herefter benaevnt "TACA"). Den nye aftale er med flere aendringer traadt i kraft den 24. oktober 1994, idet den erstatter TAA. Kommissionen havde ikke paa dette tidspunkt afsluttet gennemgangen af naevnte aftale.
25 Kommissionen vedtog den anfaegtede beslutning den 19. oktober 1994. I beslutningens artikel 1 konstateres det, at TAA-aftalens bestemmelser om pris- og kapacitetsaftaler udgoer overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1. I artikel 2 afvises det at anvende traktatens artikel 85, stk. 3, og artikel 5 i forordning nr. 1017/68 paa de i artikel 1 omhandlede bestemmelser i TAA-aftalen. Ifoelge beslutningens artikel 3 skal beslutningens adressater bringe de fastslaaede overtraedelser til ophoer, ligesom de i henhold til artikel 4 i fremtiden skal afholde sig fra enhver aftale eller samordnet praksis, der kan have samme eller tilsvarende formaal eller virkning som de i artikel 1 omhandlede aftaler og praksis. Endelig paalaegger beslutningens artikel 5 de virksomheder, den er rettet til, inden for en frist paa to maaneder at underrette de kunder, med hvem de har indgaaet servicekontrakter og andre kontraktrelationer inden for rammerne af TAA, om, at de paagaeldende kunder efter oenske kan genforhandle eller straks opsige kontrakterne.
Retlige bemaerkninger
26 I henhold til traktatens artikel 185 og 186, sammenholdt med artikel 4 i Raadets afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 319, s. 1), som aendret ved Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 (EFT L 144, s. 21), kan Retten, hvis den skoenner, at forholdene kraever det, udsaette gennemfoerelsen af den anfaegtede retsakt eller foreskrive de noedvendige foreloebige forholdsregler.
27 Det bestemmes i artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement, at begaeringer om de i traktatens artikel 185 og 186 omhandlede foreloebige forholdsregler skal angive de omstaendigheder, der medfoerer uopsaettelighed og grundene til, at den begaerede forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget. De begaerede forholdsregler skal vaere af foreloebig art i den forstand, at de ikke maa foregribe afgoerelsen i hovedsagen.
Begaeringerne om intervention
28 Paa baggrund af de skriftlige og mundtlige indlaeg under retsmoedet om foreloebige forholdsregler bemaerkes, at de parter, der har begaeret intervention, bortset fra HKSA, hvis begaering allerede er blevet afvist, har godtgjort deres interesse i at intervenere i den foreliggende sag om foreloebige forholdsregler. Det skal nemlig for det foerste bemaerkes, at den anfaegtede beslutning er truffet efter ivaerksaettelsen af en procedure, hvori FTA, AUTF, og European Shippers Council, der er medlem af ECTU, har deltaget som klagere. For det andet bemaerkes, hvilket navnlig fremgaar af de mundtlige forklaringer, som JSA og ECSA har afgivet under retsmoedet den 27. januar 1995, at en omgaaende anvendelse af Kommissionens beslutning umiddelbart maa antages at paavirke de betingelser, hvorunder soetransport til og fra europaeiske havne finder sted.
29 Det tillades herefter JSA og ECSA paa den ene side og FTA, AUTF og ECTU paa den anden side at intervenere i den foreliggende sag om foreloebige forholdsregler til stoette for henholdsvis sagsoegernes og sagsoegtes paastande.
Begaeringen om fortrolighed
30 Under hensyn til karakteren af de oplysninger, som sagsoegerne har anmodet om fortrolig behandling af, er det i forbindelse med sagen om de foreloebige forholdsregler begrundet at tage sagsoegernes begaering til foelge, for saa vidt som saadanne oplysninger umiddelbart kan indeholde forretningshemmeligheder.
Begaeringen om foreloebige forholdsregler
Begaeringens genstand
31 Sagsoegerne har fremsat begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af artikel 1, 2, 3 og 4 i den anfaegtede beslutning, for saa vidt sagsoegerne derved forbydes i faellesskab at fastsaette de fragtrater, der finder anvendelse paa landtransport paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport. De har ligeledes begaeret udsaettelse af gennemfoerelsen af samme artikler i beslutningen, for saa vidt de derved forbydes i faellesskab at indgaa servicekontrakter, og endelig udsaettelse af gennemfoerelsen af beslutningens artikel 5.
32 Kommissionen har i retsmoedet den 27. januar 1995 bekraeftet, hvilket den allerede havde anfoert i sit skriftlige indlaeg, at den anfaegtede beslutning ikke forbyder faelles servicekontrakter som saadan. Sagsoegerne har som foelge af denne udtalelse erkendt, at deres begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen paa dette punkt er uden genstand.
33 For saa vidt angaar beslutningens artikel 5 har sagsoegerne forklaret, at ud af de 463 loebende kontrakter paa tidspunktet for meddelelsen af beslutningen har 27 aftaler fortsat retsvirkninger efter den 31. december 1994. Da Kommissionen i retsmoedet har bekraeftet, saaledes som den allerede havde anfoert i de skriftlige indlaeg, at den paagaeldende artikel alene omfatter disse 27 kontrakter, har sagsoegerne erkendt, at en omgaaende anvendelse af artiklen ikke kan paafoere dem et alvorligt og uopretteligt tab.
34 Herefter maa det for det foerste fastslaas, at det er ufornoedent at traeffe afgoerelse om begaeringen om udsaettelse af gennemfoerelsen af beslutningens artikel 1-4, for saa vidt disse bestemmelser forbyder sagsoegerne at indgaa faelles servicekontrakter, for det andet, at begaeringen om udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutnings artikel 5 ikke tages til foelge, og, for det tredje, at genstanden for den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler er begraenset til udsaettelse af gennemfoerelsen af beslutningens artikel 1-4, for saa vidt bestemmelserne forbyder sagsoegerne i faellesskab at fastsaette de fragtrater, der finder anvendelse paa landtransport paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport.
Parternes argumenter
° Fumus boni juris
35 For saa vidt angaar betingelsen om fumus boni juris har sagsoegerne under henvisning til de anbringender og argumenter, de har fremfoert i hovedsagen, i korthed gjort gaeldende, at den anfaegtede beslutning er behaeftet med flere retlige mangler, idet den er udstedt i strid med traktatens artikel 85 og forskrifterne om anvendelse heraf, ligesom der foreligger en fejlvurdering for saa vidt angaar den oekonomiske sammenhaeng, TAA indgaar i, som har vaeret grundlaget for de retlige mangler.
36 Sagsoegernes foerste anbringende, der vedroerer overtraedelsen af traktatens artikel 85, stk. 1, har to led. Sagsoegerne har for det foerste gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har defineret det relevante marked korrekt, og for det andet, at den ikke har godtgjort, at TAA paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
37 Vedroerende dette anbringendes foerste led har sagsoegerne anfoert, at det relevante marked for saa vidt angaar landtransport af containere, som udfoeres af dem som et led i kombineret transport, er markedet for soetransport, da de paagaeldende tjenesteydelser er et integreret led heri. De fragtrater, der anvendes paa landtransport af containere, skal saaledes vurderes i henhold til forordning nr. 4056/86 og ikke, saaledes som Kommissionen har gjort det, i henhold til forordning nr. 1017/68. De tilfoejer, at saafremt de paagaeldende landtransportydelser henhoerer under sidstnaevnte forordning, er det relevante marked saaledes markedet for landtransport af containere. I dette tilfaelde kan sagsoegernes andele af dette marked ikke medfoere, at den anfaegtede fremgangsmaade har en maerkbar indflydelse paa konkurrencen.
38 Vedroerende andet led i det foerste anbringende har sagsoegerne gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har godtgjort, at betingelserne for de paagaeldende landtransportydelser i vaesentligt omfang har paavirket handelen mellem medlemsstaterne. I modsaetning til hvad Kommissionen har udtalt, har virkningerne af TAA paa konkurrencen mellem havnene vaeret ubetydelig, og den anfaegtede beslutning godtgoer ikke, hvorledes TAA har haft indflydelse paa den kommercielle adfaerd hos landtransportvirksomhederne i de forskellige medlemsstater og dermed paavirket samhandelen inden for Faellesskabet med denne type tjenesteydelser. Ydermere har prisen paa landtransport kun en meget begraenset indflydelse paa de transporterede varers endelige pris.
39 Sagsoegerne har i deres andet anbringende gjort gaeldende, at aftalerne om kombineret transport i modsaetning til, hvad Kommissionen har besluttet, for saa vidt angaar landtransportdelen er daekket af gruppefritagelsen i artikel 3 i forordning nr. 4056/86. De har henvist til, at et af formaalene med denne forordning er at sikre stabiliteten paa markedet for soetransport, og har anfoert, at Kommissionen har begaaet en fejl ved vurderingen af den oekonomiske sammenhaeng, idet den har anvendt en forkert definition af dette begreb. For Kommissionen kan stabilitet alene opnaas med fastlaeggelse af ensartede fragtrater. Efter sagsoegernes opfattelse er det imidlertid noedvendigt med flere rater for at sikre markedets stabilitet. TAA har en saadan virkning og burde derfor vaere omfattet af fritagelsen i forordning nr. 4056/86. Denne forordning, der fastsaetter regler for den samlede soetransportsektor, boer desuden anvendes paa alle de aktiviteter, der henhoerer under denne type transport. Under henvisning til flere bestemmelser i forordningen, der henviser til transport paa landjorden, har sagsoegerne anfoert, at de derfor kan vaere omfattet af gruppefritagelsen i forordningens artikel 3. Kommissionens fortolkning, hvorefter denne form for transport henhoerer under anvendelsesomraadet for forordning nr. 1017/68, er blevet underkendt af den holdning, som flere medlemsstater og transportbrugersammenslutninger indtog i forbindelse med den procedure, som fandt sted for de amerikanske myndigheder i 1982, og som foerte til, at de sidstnaevnte anerkendte, at linjekonferencerne har adgang til at fastsaette fragtrater for landtransportdelen paa De Forenede Staters omraade i forbindelse med kombineret transport.
40 Sagsoegernes tredje anbringende stoettes paa, at Kommissionen under alle omstaendigheder burde have givet TAA en individuel fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, eller, i det omfang den er anvendelig, artikel 5 i forordning nr. 1017/68, da TAA fremmer markedets stabilitet.
41 Subsidiaert har sagsoegerne anfoert, at Kommissionens beslutning boer annulleres paa grund af manglende begrundelse, saafremt den antages at forbyde en fastsaettelse af fragtrater for landtransportdelen i forbindelse med kombineret transport ved hjaelp af en anden aftale end TAA, som ikke udviser de to karakteristika, Kommissionen har henvist til som grundlag for i dette tilfaelde at naegte en fritagelse, nemlig at TAA medfoerer mindst to tarifniveauer, og at den indeholder en begraensning af kapacitetsudnyttelsen.
42 Kommissionen har for det foerste gjort gaeldende, at TAA har paavirket samhandelen mellem medlemsstaterne, idet transportvirksomhederne, for saa vidt de har tilbudt tjenesteydelser til kunder paa det faelles marked, har konkurreret indbyrdes paa markedet for denne form for ydelser. Dette marked er blevet underkastet en aftale, som begraenser denne konkurrence. For det andet er det Kommissionens opfattelse, at TAA ikke er en linjekonference efter artikel 1, stk. 3, litra b), i forordning nr. 4056/86, da de anvendte fragtrater ikke er de samme for alle transportvirksomheder. Denne forordning omhandler under alle omstaendigheder kun international soetransport og ikke landtransportdelen af kombineret transport; den i artikel 3 givne fritagelse kan derfor ikke udstraekkes til disse tjenesteydelser. For det tredje har Kommissionen anfoert, at udstedelsen af en individuel fritagelse forudsaetter en vurdering af en kompleks oekonomisk situation, der indebaerer en sammenligning af interesserne hos de, der har anmodet om en fritagelse, med interesserne hos andre erhvervsdrivende samt den offentlige interesse. Kommissionen har ifoelge fast retspraksis et vidt skoen ved gennemfoerelsen af en saadan vurdering. Saafremt der ikke foreligger aabenbare fejl, kan Retten ikke saette sin vurdering i stedet for Kommissionens vurdering. I denne sag er der ikke begaaet en saadan fejl, men alene en vurdering af andre oekonomiske faktorer end de, sagsoegerne har fremfoert.
43 FTA og AUTF har anfoert, at fastsaettelsen af raterne for landtransportdelen i forbindelse med kombineret transport kun falder ind under forordning nr. 1017/68, da forordning nr. 4056/86 ikke er anvendelig paa denne type transport. Efter intervenienternes opfattelse er de noedvendige betingelser for at meddele en individuel fritagelse heller ikke opfyldt, idet aftalen ikke giver afskiberne en rimelig andel af fortjenesten.
° Risikoen for et alvorligt og uopretteligt tab
44 Sagsoegerne har anfoert, at forbuddet mod at fastsaette raterne for landtransportdelen i forbindelse med den kombinerede transport i Europa medfoerer, at tarifordningen for sektoren som helhed bryder sammen, hvilket medfoerer et alvorligt og uopretteligt tab for sagsoegerne. Til stoette herfor henviser sagsoegerne til det, som efter deres opfattelse skete i 1982 og 1983 paa det transatlantiske transportomraade. Som foelge af restriktioner, som amerikansk lovgivning paalagde linjekonferencernes fastsaettelse af satserne for landtransportdelen i forbindelse med kombineret transport, broed markedet sammen, hvilket medfoerte massive tab for transportvirksomhederne og en forstyrrelse af den faste linjefart paa Nordatlanten. Saafremt faellesskabsmyndighederne udsteder et forbud mod fastsaettelse af disse tariffer, vil dette noedvendigvis have de samme virkninger, hvilket vil medfoere et betydeligt fald i tarifferne og goere transatlantisk linjefart til en oekonomisk uholdbar virksomhed for mange rederier. Resultatet vil vaere et fald i de tjenesteydelser, der tilbydes afskiberne, hvilket beroerer samhandelen inden for Faellesskabet. Disse tab vil paa grund af deres karakter ikke kunne erstattes.
45 Sagsoegerne har videre anfoert, at fastsaettelsen af raterne for landtransportdelen i forbindelse med kombineret transport i Europa er en fremgangsmaade, som har vaeret anvendt i hvert fald i mere end to aartier. Sagsoegerne henviser til Domstolens praesidents kendelse af 11. maj 1989 (forenede sager 76/89 R, 77/89 R og 91/89 R, RTE m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1141) og anfoerer, at anvendelsen af den anfaegtede beslutning i det tidsrum, hvor hovedsagen behandles, vil foere til en uafvendelig markedsudvikling, der paafoerer sagsoegerne et alvorligt og uopretteligt tab.
46 ECSA og JSA har ligeledes fremhaevet faren for en gentagelse af det fald i raterne, som fandt sted i 1982; et fald, der vil medfoere meget betydelige tab, og hvorefter der ikke kan garanteres regelmaessige transportydelser.
47 Kommissionen bestrider, at anvendelsen af dens beslutning kan paafoere sagsoegerne et alvorligt og uopretteligt tab. Sagsoegerne har ikke godtgjort, at der findes en aarsagsforbindelse mellem beslutningen og risikoen for tab. Sagsoegerne disponerer over metoder til at undgaa en saadan risiko, bl.a. ved at forhindre fastsaettelsen af rater, der er lavere end de faktiske omkostninger. Den omstaendighed, at rederierne ikke kan gennemfoere en loesning af denne art, er deres fejl. Kommissionen har i oevrigt sammen med meddelelsen af beslutningen udsendt en opfordring, rettet til sagsoegerne, om, at den faar meddelelse om nye aftaler om landtransport, hvilket de ikke har gjort. Under alle omstaendigheder var det fald i fragtraterne, der fandt sted i 1982 og 1983, efter Kommissionens opfattelse en konsekvens af en vigende oekonomisk konjunktur paa det paagaeldende tidspunkt, der var praeget af den anden oliekrise. De nuvaerende oekonomiske vilkaar er meget forskellige herfra, og der er derfor ikke risiko for, at situationen gentager sig.
48 FTA og AUTF bestrider, at der foreligger en risiko for et alvorligt og uopretteligt tab, og anfoerer, at det, der skete i 1982, var resultatet af de saerlige oekonomiske omstaendigheder, som navnlig skyldtes en kriseperiode, der ikke foreligger paa nuvaerende tidspunkt. Under alle omstaendigheder forhindrer den magt, sagsoegerne udoever paa det paagaeldende marked, og som bevises af den kontinuerlige forhoejelse af satserne, som har fundet sted de seneste to aar, en gentagelse af en saadan krise. Selv om der viser sig et tab, vil dette vaere foraarsaget af, at de deltagende rederier overtraeder aftalens bestemmelser; ansvaret for tabet skal saaledes placeres paa disse virksomheder og ikke paa Kommissionens beslutning. Endelig haevder intervenienterne, at en afvejning af interesserne taler til fordel for de, der anvender de paagaeldende tjenesteydelser, og som alle er virksomheder, der eksporterer til De Forenede Stater, og hvis omkostninger er steget paa grund af de urimelige satser, der er fastsat af TAA, og den vaesentlige forhoejelse, der har fundet sted i de seneste to aar.
Retlig bedoemmelse
49 For saa vidt angaar for det foerste grundlaget for hovedsagen maa det anerkendes, at i hvert fald visse af de anbringender, som sagsoegerne har gjort gaeldende, umiddelbart er relevante og under alle omstaendigheder ikke aabenbart ugrundede. Dette gaelder navnlig for det argument, som sagsoegerne har fremfoert i forbindelse med deres foerste anbringende, hvorefter Kommissionen ikke ved bestemmelsen af det relevante marked har taget hensyn til landtransport af containere generelt, samt det subsidiaere anbringende vedroerende lovligheden af Kommissionens anvendelse af de konklusioner, den er naaet frem til i forbindelse med gennemgangen af TAA, paa den aftale, som har afloest sidstnaevnte, nemlig TACA, og hvis gennemgang Kommissionens tjenestegrene endnu ikke har afsluttet. Paa dette grundlag maa det i denne sag anerkendes, at der umiddelbart foreligger fumus boni juris.
50 Der er derfor grundlag for at undersoege, om den anden betingelse for at traeffe en foreloebig forholdsregel er opfyldt, nemlig om der er fare for et alvorligt og uopretteligt tab. Det fremgaar af fast praksis (jf. bl.a. kendelse afsagt af Rettens praesident den 14.12.1993, sag T-543/93 R, Gestevisión Telecinco mod Kommissionen, Sml. II, s. 1409, praemis 27), at spoergsmaalet om, hvorvidt en foreloebig forholdsregel er uopsaettelig, skal vurderes ud fra, om det er noedvendigt at traeffe en foreloebig afgoerelse for at undgaa, at der derigennem paafoeres den part, der har indgivet begaeringen, et alvorligt og uopretteligt tab. Det paahviler den, der indgiver begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af en beslutning, at godtgoere, at det vil paafoere vedkommende et alvorligt og uopretteligt tab, saafremt man afventer afgoerelsen i hovedsagen.
51 Hertil bemaerkes, at anvendelsen af Kommissionens beslutning umiddelbart indebaerer, at sagsoegerne forhindres i fortsat at anvende en fremgangsmaade ° nemlig transportvirksomhedernes faelles fastsaettelse af rater for landtransport i forbindelse med kombineret transport ° der i Europa har vaeret anvendt siden begyndelsen af 1970' erne og under alle omstaendigheder siden ikrafttraedelsen af forordning nr. 4056/86, som er Kommissionens grundlag for at erklaere den ulovlig.
52 Endelig bemaerkes, at sagsoegerne saavel i staevningen som under den mundtlige forhandling har henvist til den alvorlige fare, som underkendelsen af denne fremgangsmaade kan medfoere for transportmarkedets funktion. Sagsoegerne har navnlig henvist til, at det forhold, at det vil vaere umuligt for dem at fastsaette reglerne for denne type transport i faellesskab, kan medfoere et almindeligt fald i raterne for soetransport. Det bemaerkes, at selv om der ikke er enighed mellem sagsoegerne og Kommissionen om den noejagtige andel, den kombinerede transport udgoer af den samlede soetransport, er det ubestridt, at der er tale om en ikke ubetydelig andel. Herefter kan det ikke udelukkes, at et prisfald paa dette omraade paa vaesentlig maade kan beroere det almindelige tarifniveau.
53 Endelig fremgaar det af sagsoegernes indlaeg, navnlig de, der drejer sig om de for soetransport saeregne oekonomiske karakteristika, at der i en saadan situation er en risiko for ° som det skete paa det nordatlantiske marked i begyndelsen af 1980' erne ° at visse virksomheder akkumulerer tab og forsvinder fra markedet.
54 Selv om Kommissionens udtalelser om, at det var en saerlig oekonomisk konjunktur, der foerte til krisen paa det transatlantiske transportmarked i begyndelsen af 1980' erne, ikke kan frakendes enhver betydning, skal det for det foerste bemaerkes, at den dagaeldende amerikanske lovgivning for saa vidt angaar fastsaettelsen af rater for den kombinerede transport, kan have haft faktiske virkninger, som i hvert fald delvis var skyld i denne situation. For det andet kan det ikke udelukkes, at den anfaegtede beslutning kan have tilsvarende virkninger.
55 Retten har allerede tidligere fastslaaet, at situationer, hvor det eksisterende markeds vilkaar aendres ved en kommissionsbeslutning, som finder anvendelse med en relativ kort frist, indebaerer fare for en alvorlig og uoprettelig skade for beslutningens adressater, i det omfang, de indebaerer vaesentlige aendringer af rammerne for udoevelsen af deres virksomhed. En saadan aendring af markedet kan skabe en udvikling, som det vil vaere meget vanskeligt at aendre paa et senere tidspunkt, saafremt sagsoegerne i hovedsagen faar medhold. Omvendt vil en udsaettelse af gennemfoerelsen ikke forhindre, at beslutningen faar virkning i fuldt omfang fra det tidspunkt, hvor sagsoegte faar medhold (jf. til stoette herfor Domstolens praesidents kendelse i ovennaevnte sag RTE m.fl. mod Kommissionen, praemis 15 og 18, og af 13.6.1989, sag 56/89 R, Publishers Association mod Kommissionen, Sml. s. 1693, praemis 34 og 35, samt Rettens praesidents kendelse af 16.6.1992, forenede sager T-24/92 R og T-28/92 R, Langnese-Iglo og Schoeller mod Kommissionen, Sml. II, s. 1839, praemis 29, og af 16.7.1992, sag T-29/92 R, SPO m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2161, praemis 31).
56 En umiddelbar vurdering af de elementer, sagsoegerne har fremfoert, viser, at der findes en ikke ubetydelig risiko for, at en aendring af rammerne for udoevelsen af deres virksomhed, saaledes som en anvendelse af den anfaegtede beslutning indebaerer, medfoerer et almindeligt fald i fragtraterne, der kan beroere selve soetransporternes regelmaessighed. Paa baggrund af dette markeds oekonomiske betydning kan en saadan situation, saafremt den opstaar, medfoere et generelt tab af et ikke ubetydeligt omfang.
57 Det foelger heraf, at en umiddelbar anvendelse af den anfaegtede beslutning i det tidsrum, hvor hovedsagen behandles, indebaerer en risiko for ikke alene, at der opstaar et alvorligt og uopretteligt tab for sagsoegerne, men ogsaa for, at markedets stabilitet bringes i fare. En interesseafvejning foerer under disse omstaendigheder til at udsaette gennemfoerelsen af beslutningen, for saa vidt sagsoegerne derved forbydes i faellesskab at fastsaette de fragtrater, der finder anvendelse paa landtransport paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTENS PRAESIDENT
1) Japanese Shipowners' Association og European Community Shipowners' Associations ASBL tillades at intervenere til stoette for sagsoegernes paastande.
2) Freight Transport Association Ltd, Association des utilisateurs des transports de fret og European Council of Transport Users ASBL tillades at intervenere til stoette for sagsoegtes paastande.
3) Sagsoegernes begaering om fortrolighed i behandlingen af visse dele af sagen tages til foelge.
4) Gennemfoerelsen af artikel 1, 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning 94/980/EF af 19. oktober 1994 i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/34.446 ° Trans Atlantic Agreement) udsaettes indtil det tidspunkt, hvor Retten afsiger endelig dom i hovedsagen, for saa vidt sagsoegerne derved forbydes i faellesskab at fastsaette de fragtrater, der finder anvendelse paa landtransport paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport.
5) Det er ufornoedent at traeffe afgoerelse om begaeringen om udsaettelse af gennemfoerelsen for saa vidt angaar faelles indgaaelse af servicekontrakter.
6) Begaeringen om udsaettelse af gennemfoerelsen af beslutningens artikel 5 tages ikke til foelge.
7) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 10. marts 1995.