61982CJ0264_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Domstolens justitskontor den 27 . september 1982 har Timex Corporation, Dundee, Skotland, i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk . 2, anlagt sag mod Raadet og Kommissionen med paastand om delvis annullation af Raadets forordning nr . 1882/82 af 12 . juli 1982 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa mekaniske armbaandsure med oprindelse i Sovjetunionen ( EFT L 207, s . 1 ).
2 Det fremgaar af sagens akter, at British Clock & Watch Manufacturers ' Association Ltd i juni 1980 paa vegne af producenter, der fremstiller mekaniske ure i Frankrig og Det forenede Kongerige, indgav en klage over, at der blev foranstaltet dumping med mekaniske ure og urvaerker med oprindelse i Sovjetunionen . Den antidumpingprocedure, der blev indledt som foelge af denne klage, foerte til, at Kommissionen den 14 . januar 1982 vedtog forordning nr . 84/82 om paalaeggelse af en midlertidig antidumpingtold paa mekaniske armbaandsure med oprindelse i Sovjetunionen ( EFT L 11, s . 14 ). Denne midlertidige told blev forlaenget ved Raadets forordning nr . 1072/82 af 4 . maj 1982 ( EFT L 125, s . 1 ).
3 Den 12 . juli 1982 vedtog Raadet ovennaevnte forordning nr . 1882/82 . Den omtvistede artikel 1 i denne forordning indfoerte en endelig antidumpingtold paa mekaniske armbaandsure med oprindelse i Sovjetunionen, som i overensstemmelse med den konstaterede dumpingmargen udgjorde 12,6% for ure uden guldplettering eller med guldplettering af tykkelse hoejst 5 mikron og 26,4% for ure med guldplettering af tykkelse over 5 mikron .
4 Der blev dog ikke indfoert nogen midlertidig eller endelig dumpingtold paa mekaniske urvaerker . I betragtningerne til Kommissionens forordning nr . 84/82 er det i denne forbindelse anfoert, at »hvad angaar mekaniske urvaerker, har Kommissionen fastslaaet, at selv om der er konstateret betydelige dumpingmargener, er den beskedne markedsandel og virkningen af de kvantitative restriktioner, der er i kraft i Frankrig, ensbetydende med, at der hverken er tale om vaesentlig skade eller trussel om, at en saadan vil opstaa« . Derimod naevner betragtningerne til Raadets forordning nr . 1882/82 ikke de mekaniske urvaerker .
5 De ovenfor omtalte retsakter bygger paa Raadets forordning nr . 3017/79 af 20 . december 1979 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ( EFT L 339, s . 1 ). Denne forordning fastsaetter betingelserne for indfoerelse af en antidumping- eller udligningstold og definerer blandt andet begreberne dumping og skade ; desuden opstiller den procedureregler, navnlig med hensyn til klagen, ivaerksaettelsen og viderefoerelsen af undersoegelsen, fortrolig behandling af de modtagne oplysninger og afslutning af proceduren, naar beskyttelsesforanstaltninger er unoedvendige .
6 Sagsoegeren er den stoerste producent af mekaniske ure og urvaerker i Faellesskabet og den eneste, der fremstiller disse produkter i Det forenede Kongerige . Ved naervaerende annullationssoegsmaal har selskabet gjort gaeldende, at forordning nr . 1882/82 er udstedt i strid med materielle og formelle regler baade i grundforordningen nr . 3017/79 og i traktaten, dels fordi den antidumpingtold, der er indfoert paa de omhandlede ure, er utilstraekkelig, dels fordi der ikke er indfoert nogen antidumpingtold paa mekaniske urvaerker .
7 Ved kendelser, afsagt henholdsvis den 9 . marts og den 28 . april 1983, tillod Domstolen i medfoer af procesreglementets artikel 93 Chambre française de l ' horlogerie, Pforzheimer Uhren-Rohwerke Porta GmbH & Co . samt Forbundsrepublikken Tyskland, hvis indlaeg kun vedroerer formaliteten, at intervenere i sagen til stoette for sagsoegerens paastande .
Formaliteten
8 Raadet og Kommissionen har paastaaet sagen afvist i henhold til procesreglementets artikel 91, stk . 1 . Ved kendelse af 21 . september 1983 har Domstolen besluttet at henskyde denne paastand til afgoerelse ved den endelige dom, jfr . procesreglementets artikel 91, stk . 4 .
9 Til stoette for paastanden om afvisning har de sagsoegte institutioner gjort gaeldende, at den anfaegtede retsakt ikke er rettet til Timex Corporation, og at selskabet hverken er naevnt udtrykkeligt i dennes dispositive del eller beroert umiddelbart og individuelt af retsakten, som beroerer alle producenter af mekaniske armbaandsure i Faellesskabet i samme grad . Denne vurdering aendres ikke af den omstaendighed, at Timex Corporation maaske er berettiget til at anmode om ivaerksaettelse af en antidumpingprocedure, eftersom grundlaget for en sondring mellem en forordning og en beslutning efter Domstolens praksis kun kan vaere selve retsaktens art og dens retsvirkninger .
10 Derimod har Timex Corporation og intervenienterne paastaaet sagen fremmet til realitetsbehandling, idet den anfaegtede forordning i forhold til Timex Corporation i virkeligheden er en beslutning, som beroerer selskabet umiddelbart og individuelt i den i traktatens artikel 173, stk . 2, forudsatte betydning . Den anfaegtede retsakt blev nemlig vedtaget efter en klage, som blandt andet blev indgivet paa Timex Corporation ' s vegne, og den fremtraeder derfor som afslutningen paa en admini strativ procedure, som blev indledt efter dette selskabs anmodning . Sagsoegerens soegsmaalsinteresse er saa meget des mere velbegrundet, som denne er den eneste tilbagevaerende producent af mekaniske armbaandsure paa det britiske marked, og som den antidumpingtold, der er tale om, blev fastsat udelukkende under henvisning til sagsoegerens oekonomiske situation .
11 De af Raadet og Kommissionen fremdragne formalitetsspoergsmaal skal loeses paa baggrund af en sammenligning mellem den ordning, der er indfoert ved forordning nr . 3017/79, og, mere specielt, mellem den beskaffenhed, antidumpingforanstaltningerne i naevnte forordning har, og EOEF-traktatens artikel 173, stk . 2 .
12 I artikel 13, stk . 1, i forordning nr . 3017/79 bestemmes, at »saavel midlertidig som endelig antidumping- eller udligningstold indfoeres ved forordning« . Selv om disse foranstaltninger altsaa bedoemt i forhold til bestemmelsen i traktatens artikel 173, stk . 2, efter deres art og raekkevidde er almengyldige, idet de finder anvendelse paa de paagaeldende erhvervsdrivende i al almindelighed, kan det ikke udelukkes, at bestemmelserne herom umiddelbart og individuelt beroerer visse erhvervsdrivende . I den forbindelse maa det navnlig undersoeges, hvilken rolle sagsoegeren har spillet i antidumpingproceduren og selskabets stilling paa det marked, den anfaegtede forordning tager sigte paa .
13 Indledningsvis bemaerkes, at den klage i henhold til artikel 5 i forordning nr . 3017/79, som foerte til vedtagelsen af forordning nr . 1882/82, blev indgivet af British Clock & Watch Manufacturers ' Association Ltd paa vegne af producenter af mekaniske ure i Frankrig og Det forenede Kongerige, heriblandt Timex Corporation . Det fremgaar af sagens akter, at denne erhvervsorganisation tog initiativet paa grund af, at en klage, der tidligere, i april 1979, var indgivet af Timex Corporation selv, var blevet afvist af Kommissionen med den begrundelse, at den kun kom fra én faellesskabsproducent .
14 De af sagsoegeren fremsatte klagepunkter laa saaledes til grund for den klage, der gav anledning til ivaerksaettelsen af undersoegelsen . Som det fremgaar af betragtningerne til baade Kommissionens forordning nr . 84/82 og Raadets forordning nr . 1882/82, blev Timex Corporation desuden hoert under undersoegelsen .
15 Endvidere maa det erindres, at sagsoegeren er den stoerste producent af mekaniske ure og urvaerker i Faellesskabet og den eneste, der stadig fremstiller disse produkter i Det forenede Kongerige . Hertil kommer, som det ogsaa fremgaar af praeambelen til forordningerne nr . 84/82 og nr . 1882/82, at Timex Corporations redegoerelser i vidt omfang var afgoerende for forloebet af undersoegelsen, og at antidumpingtolden blev fastsat under hensyn til de foelger, som den konstaterede dumping har medfoert for selskabet . Mere specielt fremhaever betragtningerne til forordning nr . 1882/82, at den endelige antidumpingtold blev fastsat paa et niveau, der svarer til den fastlagte dumpingmargen »i betragtning af dumpingimportens skadelige virkninger for Timex« . Den omtvistede forordning er derfor begrundet i sagsoegerens saerlige situation .
16 Heraf foelger, at den anfaegtede retsakt i forhold til Timex Corporation er en beslutning, der beroerer dette umiddelbart og individuelt i den i traktatens artikel 173, stk . 2, forudsatte betydning . Sagsoegeren er derfor, som Domstolen har statueret i sin dom af 4 . oktober 1983 ( FEDIOL, 191/82, Sml . 1983, s . 2913 ), berettiget til over for denne at fremkomme med enhver bemaerkning med henblik paa afgoerelsen af, om Kommissionen har overholdt de proceduremaessige garantier, klagerne har i henhold til forordning nr . 3017/79, og om Kommissionen har begaaet aabenbare fejl ved sin vurdering af de faktiske forhold, har undladt at tage hensyn til vaesentlige omstaendigheder, eller i sin begrundelse har ladet hensyn spille ind, der maa ses som udtryk for magtfordrejning . I den forbindelse kan Domstolen ikke proeve den vurdering, der i henhold til forordningen er forbeholdt Faellesskabets myndigheder, men Domstolen skal udoeve den proevelsesret, den normalt udoever over for et skoen, der er tillagt en forvaltningsmyndighed .
17 Da sagen herefter kan antages til realitetsbehandling, gives der ikke Raadet og Kommissionen medhold i paastanden om afvisning .
Realiteten
18 Sagsoegeren har til stoette for sin paastand fremsat tre anbringender, nemlig henholdsvis at fastsaettelsen af den normale vaerdi af de ure, der var genstand for dumping, ikke er korrekt, hvilket er i strid med artikel 2, stk . 5, i forordning nr . 3017/79, at Kommissionen har naegtet at meddele selskabet visse oplysninger, hvilket er i strid med artikel 7, stk . 4, litra a ), i naevnte forordning, og at der er givet en utilstraekkelig begrundelse, hvilket er i strid med traktatens artikel 190 .
19 Under hensyntagen til omstaendighederne i sagen maa anbringendet om overtraedelse af artikel 7, stk . 4, litra a ), i forordning nr . 3017/79 undersoeges foerst . Denne bestemmelse lyder saaledes :
»Klageren ... kan faa kendskab til alle de oplysninger, som de parter, der er beroert af en undersoegelse, har stillet til raadighed for Kommissionen ... forudsat at disse oplysninger har betydning for varetagelsen af deres interesser og ikke er fortrolige som omtalt i artikel 8, og forudsat at Kommissionen anvender dem i undersoegelsen . Med henblik herpaa indgiver de paagaeldende en skriftlig anmodning til Kommissionen med angivelse af, hvilke oplysninger der oenskes« .
20 Artikel 8, som ovennaevnte bestemmelse henviser til, bestemmer blandt andet, at :
»2 ) a ) Raadet, Kommissionen og medlemsstaterne samt personer i disses tjeneste maa ikke videregive oplysninger, som de har modtaget i medfoer af denne forordning, og som ifoelge deres natur er fortrolige eller er meddelt fortroligt af en af parterne i en antidumping- eller udligningsundersoegelse, medmindre den part, der har givet oplysningerne, udtrykkeligt har givet tilladelse hertil .
b)Ved enhver anmodning om fortrolig behandling angives det, hvorfor oplysningerne er fortrolige, og der vedlaegges et ikke-fortroligt sammendrag af saadanne oplysninger, eller en begrundelse for, hvorfor der ikke kan foretages et sammendrag af oplysningerne .
3 ) I almindelighed betragtes oplysninger som fortrolige, naar videregivelsen heraf sandsynligvis vil vaere til betydelig skade for den, der har givet eller er kilde til oplysningerne« .
21 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen med urette paa to punkter har naegtet at meddele selskabet visse oplysninger, som var indsamlet hos de virksomheder i Hong Kong, der var valgt som referencevirksomheder . Dels har Kommissionen ikke givet sagsoegeren tilladelse til at undersoege, om urkasserne og urskiverne fra Hong Kong kan sammenlignes med de tilsvarende sovjetiske varer, dels har den ikke givet Timex Corporation nogen naermere oplysninger om priser eller omkostninger for de varer, der er samlet i Hong Kong . Dette er i strid med kravene i artikel 7, stk . 4, i forordning nr . 3017/79, eftersom oplysningerne, som har dannet grundlag for fastsaettelsen af den normale vaerdi i henhold til forordningens artikel 2, har betydning for varetagelsen af Timex Corporation ' s interesser og ikke er fortrolige i henhold til forordningens artikel 8 . Specielt med hensyn til priserne paa varer, der er samlet i Hong Kong, har sagsoegeren tilfoejet, at der var forskellige maader, hvorpaa man kunne meddele selskabet de oplysninger, der var modtaget fra virksomhederne i Hong Kong, uden at det gik ud over deres eventuelt fortrolige karakter . Kommissionen kunne blandt andet have givet oplysningerne i form af gennemsnit af tallene for de virksomheder, hvor der var blevet foretaget undersoegelser, et indeks over forholdet mellem omkostninger og priser, eller omtrentlige talangivelser, der befandt sig i en vis afstand fra de faktiske priser .
22 De sagsoegte institutioner har indroemmet, at der ikke er givet Timex Corporation nogen oplysninger om urkasserne og urskiverne eller om priserne paa de omhandlede varer . De har ikke bestridt, at Kommissionen i princippet var forpligtet til at meddele sagsoegeren de i artikel 7, stk . 4, litra a ), i forordning nr . 3017/79 omhandlede oplysninger, men har gjort gaeldende, at i det foreliggende tilfaelde var de oplysninger, der oenskedes, ikke omfattet af denne bestemmelse . I den forbindelse har de foerst og fremmest anfoert, at bestemmelsen kun giver adgang til oplysninger, der er stillet til raadighed af »de parter, der er beroert af en undersoegelse«, saaledes at virksomheder i et tredjeland netop er undtaget . Med hensyn til de urkasser og urskiver, der er tale om, har de tilfoejet, at virksomhederne i Hong Kong ikke stiller beskrivelser til raadighed, som kan vaere til nytte for Timex Corporation, og at Kommissionen ikke har vaeret forpligtet til at beholde proever .
23 Med hensyn til oplysningerne om priserne paa varer, der er samlet i Hong Kong, har de sagsoegte desuden gjort gaeldende, at disses fortrolige karakter i medfoer af artikel 8 i forordning nr . 3017/79 er til hinder for, at de videregives . De andre maader at give oplysningerne om priserne paa, som Timex Corporation i oevrigt ikke har bedt om under undersoegelsen, har ikke kunnet anvendes, navnlig paa grund af overensstemmelsen mellem referencevirksomhedernes priser .
24 Det bemaerkes herved, at artikel 7, stk . 4, litra a ), i forordning nr . 3017/79 har til formaal at sikre, at de beroerte virksomheder kan faa kendskab til de oplysninger, Kommissionen har modtaget under undersoegelsen, saaledes at de kan goere deres synspunkter gaeldende i rette tid . Varetagelsen af de rettigheder, som denne be stemmelse garanterer, maa dog i givet fald ske saaledes, at princippet om beskyttelse af fortrolige oplysninger overholdes . Dette princip udtrykkes generelt i traktatens artikel 214 og mere specielt, for saa vidt angaar proceduren i forordning nr . 3017/79, i dennes artikel 8 .
25 Det foelger af disse betragtninger, at der ikke kan gives de sagsoegte institutioner medhold i argumentet om de modtagne oplysningers oprindelse . Udtrykket »de parter, der er beroert af en undersoegelse« i artikel 7, stk . 4, litra a ), i forordning nr . 3017/79 skal nemlig fortolkes saaledes, at det ikke blot omfatter de parter, undersoegelsen er rettet mod, men ogsaa de parter, over for hvem oplysningerne, som i den foreliggende sag, er blevet brugt til at beregne den normale vaerdi af de omhandlede produkter, idet disse oplysninger er af lige saa stor betydning for varetagelsen af klagernes interesser som de oplysninger, der hidroerer fra de virksomheder, som praktiserer dumping . Alle de oplysninger af ikke-fortrolig karakter, som stilles til raadighed af en virksomhed inden for Faellesskabet eller i et tredjeland, og som er blevet anvendt af Kommissionen under undersoegelsen og har vaeret bestemmende for dennes afgoerelse med hensyn til antidumpingtolden, boer derfor stilles til raadighed for den klager, som anmoder herom .
26 Med hensyn til urkasserne og urskiverne fra Hong Kong har de sagsoegte institutioner indroemmet, at det valg af en tilsvarende vare, som har vaeret afgoerende for den anfaegtede afgoerelse, er sket paa grundlag af de udvalgte varers ydre, og at disse varer var frit tilgaengelige paa markedet .
27 Under disse omstaendigheder var Kommissionen forpligtet til enten at stille proever til raadighed for sagsoegeren eller, i mangel heraf, i alt fald at give alle de fornoedne oplysninger, som ville goere det muligt for selskabet at identificere de omhandlede varer med henblik paa at kunne bedoemme, om institutionerne havde fastslaaet de faktiske omstaendigheder korrekt .
28 Med hensyn til priserne paa de varer, der er samlet i Hong Kong, maa det endvidere bemaerkes, at Kommissionen paa anmodning af sagsoegeren kun sendte denne en liste over urvaerker, der var udvalgt i Frankrig, og som blev anset for at svare til de sovjetiske urvaerker, samt en »oversigt over ... paa hvilken maade den normale vaerdi beregnes« . Oversigten bestod imidlertid kun i en liste over de dele, der indgaar i et mekanisk ur, og andre vaesentlige elementer for prisdannelsen, men uden de tilsvarende talangivelser, og den var derfor helt uden vaerdi for sagsoegeren .
29 De sagsoegte institutioner har med urette gjort gaeldende, at de omhandlede oplysninger ifoelge deres natur er fortrolige og derfor ikke kan videregives til klageren . Det maa erkendes, at Faellesskabets institutioner i medfoer af traktatens artikel 214 er forpligtet til at overholde princippet om, at oplysninger vedroerende virksomheder skal behandles fortroligt . Det gaelder navnlig for virksomheder i tredjelande, som har erklaeret sig parat til at samarbejde med Kommissionen, og endda selv om der ikke foreligger en udtrykkelig anmodning herom i henhold til artikel 8 i forordning nr . 3017/79 . Denne forpligtelse skal imidlertid fortolkes saaledes, at de rettigheder, der foelger af artikel 7, stk . 4, litra a ), i samme forordning, ikke mister deres indhold .
30 Heraf foelger, at Kommissionen i den foreliggende sag, for saa vidt det var foreneligt med forretningshemmeligheden, burde have bestraebt sig paa at meddele sagsoegeren de fornoedne oplysninger til varetagelse af dennes interesser, idet den i givet fald ex officio kunne vaelge en passende maade at give oplysningerne paa, saaledes at forstaa, at det ikke var i overensstemmelse med disse ufravigelige krav blot at give oplysning om de enkelte punkter i beregningen uden at saette tal paa dem . Denne konstatering er saa meget desto mere indlysende, som den normale vaerdi blev fastsat paa grundlag af den beregnede vaerdi af samme vare i henhold til artikel 2, stk . 5, litra b ), i forordning nr . 3017/79, og Timex Corporations mulighed for at varetage sine interesser derfor afhang af Kommissionen, for saa vidt angik de enkelte led i beregningen .
31 Da indfoerelsen af antidumpingtolden saaledes er sket i strid med vaesentlige formforskrifter fastsat i artikel 7, stk . 4, litra a ), i forordning nr . 3017/79, boer artikel 1 i forordning nr . 1882/82 annulleres, uden at det er noedvendigt at gennemgaa de oevrige anbringender, sagsoegeren har fremsat med henblik herpaa .
32 Sagen drejer sig imidlertid ikke om ophaevelse af den omtvistede bestemmelse, men om, at den erstattes med en strengere forholdsregel, som baade indebaerer en hoejere antidumpingtold for mekaniske ure og indfoerelse af en saadan told paa mekaniske urvaerker . Den antidumpingtold, der er indfoert ved den annullerede bestemmelse, vil derfor vaere at opretholde, indtil de kompetente institutioner har gennemfoert de til dommens opfyldelse noedvendige foranstaltninger, jfr . traktatens artikel 174, stk . 2 .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
33 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom .
34 Da de sagsoegte har tabt sagen, boer det paalaegges dem at betale sagens omkostninger in solidum .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Artikel 1 i Raadets forordning nr . 1882/82 af 12 . juli 1982 annulleres .
2 ) Den antidumpingtold, der er indfoert ved den naevnte bestemmelse, opretholdes, indtil de kompetente institutioner har gennemfoert de til dommens opfyldelse noedvendige foranstaltninger .
3 ) Raadet og Kommissionen betaler in solidum sagsoegerens og intervenienternes omkostninger .