61986CC0268_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Efter at Europa-Parlamentet havde konstateret, at tjenestemanden Lise Clasen i perioden 13 . januar 1982 - 1 . august 1985 havde vaeret fravaerende i 542 dage paa grund af sygdom, meddelte det hende ved skrivelse af 4 . oktober 1985 fra direktoeren for personale og velfaerdstjeneste, at man havde besluttet at indlede proceduren i henhold til artikel 78 i Vedtaegten for Tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber og anmodede hende om at udpege den laege, som skulle repraesentere hende i invaliditetsudvalget, jfr . artikel 7 i bilag II til vedtaegten .
2 . Sagsoegeren udpegede Dr . J . Christophersen, Danmark, som medlem af invaliditetsudvalget, mens Europa-Parlamentet udpegede Dr . L . Fettmann; ved skrivelse af 28 . november 1985 anmodede Europa-Parlamentet Dr . Fettmann om at saette sig i forbindelse med Dr . Christophersen med henblik paa at udpege den tredje laege og saaledes sikre, at udvalget kunne fungere .
3 . I overensstemmelse med vedtaegtens artikel 78 fik invaliditetsudvalget til opgave - som det fremgaar af de foernaevnte skrivelser - at fastslaa, om sagsoegeren var ramt af vedvarende invaliditet, som maatte anses for fuldstaendig, og medfoerte, at hun var ude af stand til at goere tjeneste i en stilling i sin stillingsgruppe .
4 . Ved skrivelse af 6 . december 1985 meddelte Dr . Fettmann Dr . Christophersen navnet paa det tredje medlem af invaliditetsudvalget, Dr . Palgen, og indkaldte Dr . Christophersen til et moede den 12 . december 1985 . Den 9 . december meddelte Dr . Christophersen imidlertid Dr . Fettmann, at hun ikke raadede over nyere oplysninger om sagsoegerens sundhedstilstand, men at denne havde bestilt tid til den 19 . december; herefter tilsendte Dr . Christophersen den 6 . januar 1986 Europa-Parlamentet en laegeerklaering, hvori hun som konklusion anbefalede, at der tildeltes invalidepension . Dr . Fettmann indkaldte herefter til et nyt moede, der skulle afholdes den 17 . februar 1986 . Moedet afholdtes dog uden deltagelse af Dr . Christophersen, der skriftligt havde meddelt Dr . Fettmann, at hun ikke var i stand til at tage til Luxembourg paa den naevnte dato . De to i moedet deltagende laeger udfaerdigede herefter en rapport, som de begge underskrev, og de konkluderede, at sagsoegeren hverken var ramt af permanent eller midlertidig invaliditet .
5 . Under hensyn til udvalgets konklusioner paalagde Europa-Parlamentets administration ved skrivelse af 3 . marts 1986 sagsoegeren omgaaende at genoptage arbejdet .
6 . Det var denne beslutning, som udloeste de i vedtaegtens artikel 60 omhandlede tjenstlige foelger, som blev paaklaget af sagsoegeren; klagen blev afvist af administrationen, og sagsoegeren har derfor anlagt naervaerende sag . Sagsoegeren har nedlagt paastand om, at der sker annullation af paalaegget om at genoptage arbejdet, der ifoelge hendes opfattelse er baseret paa en rapport fra et invaliditetsudvalg, hvis sammensaetning og funktion var behaeftet med grove mangler; sagsoegeren har foelgelig endvidere nedlagt paastand om, at hendes tilfaelde forelaegges et nyt invaliditetsudvalg, at der sker udbetaling af den efter hendes mening forfaldne loen med morarenter, samt at sagsoegte tilpligtes at afholde sagens omkostninger .
7 . Europa-Parlamentet har i svarskriftet principalt nedlagt paastand om afvisning med den begrundelse, at sagsoegeren savner soegsmaalsinteresse .
8 . Jeg skal herefter tage stilling til dette spoergsmaal .
A - Formaliteten
9 . Ifoelge Europa-Parlamentet udspringer sagen ikke af en ansoegning om invalidepension, som er afslaaet af ansaettelsesmyndigheden, men blot af en af denne indledt procedure med det formaal at afgoere, om sagsoegerens fravaer - med henblik paa en eventuel anvendelse af foranstaltningerne i henhold til vedtaegtens artikel 60 - var berettiget af laegelige grunde .
10 . En almindelig laegeundersoegelse havde herved vaeret tilstraekkelig, men ansaettelsesmyndigheden foretrak i overensstemmelse med god forvaltningsskik at gaa frem efter den i vedtaegtens artikel 59 fastsatte procedure for at faa fastslaaet, om den paagaeldende tjenestemand burde have invalidepension . Selv om den procedure, man herefter fulgte, maatte vaere behaeftet med fejl, naar henses til artiklerne 7 ff . i vedtaegtens bilag II, ville dette saaledes hoejst kunne beroere gyldigheden af en eventuel beslutning om fastsaettelse af sagsoegerens invaliditetsgrad, jfr . vedtaegtens artikel 78, men ikke gyldigheden af den eneste beslutning, der konkret blev truffet, nemlig om at paalaegge sagsoegeren at genoptage arbejdet, da det ikke antoges, at hendes helbredstilstand kunne begrunde det forlaengede fravaer .
11 . Herefter har sagsoegeren efter Parlamentets opfattelse ingen soegsmaalsinteresse, da en annullation af den fulgte procedure ikke vil kunne have nogen som helst virkning paa den trufne beslutning .
12 . Jeg mener ikke, at Parlamentet med foeje kan goere problemet til et formalitetsspoergsmaal .
13 . Den af sagsoegeren anfaegtede beslutning er det paalaeg om at genoptage arbejdet, som er indeholdt i Europa-Parlamentets forvaltningsakt af 3 . marts 1986 . Da en saadan akt kan indeholde et klagepunkt i forhold til sagsoegeren, har hun derfor interesse i at anfaegte dens lovlighed ( vedtaegtens artikel 91, stk . 1 ), hvis der er mulighed for, at Domstolens afgoerelse kan aendre den trufne beslutning . Et andet spoergsmaal er, om man skal foelge de anbringender, som sagsoegeren har fremfoert til stoette for soegsmaalet .
14 . Jeg finder det utvivlsomt, at beslutningen i skrivelsen af 3 . marts frembyder de kendetegn, der karakteriserer en akt indeholdende et klagepunkt, og beslutningen kan derfor goeres til genstand for et soegsmaal . Den paagaeldende skrivelse indeholder nemlig ( trods den anvendte hoeflighedsformular ) et klart og praecist paalaeg om, at sagsoegeren omgaaende skulle genoptage arbejdet . Europa-Parlamentets paalaeg beroerte straks sagsoegerens retlige situation, idet en manglende efterkommelse af paalaegget indebar overgang fra en situation med berettiget fravaer paa grund af sygdom til en situation med ubegrundet fravaer, og de hermed forbundne alvorlige foelger ( finansielle og disciplinaere ). Det ses ikke, at sagsoegeren burde vaere forpligtet til at afvente disse foelger, hvoraf nogle, jfr . artikel 60, er automatiske, foer hun anlagde sag .
15 . Som det fremgaar af selve skrivelsen, var administrationens beslutning baseret paa invaliditetsudvalgets konklusioner . Ved at anfaegte lovligheden af dette udvalgs nedsaettelse og funktion har sagsoegeren saaledes anfaegtet lovligheden af den retsakt, som konklusionerne stoettedes paa .
16 . Saafremt Domstolen maatte finde disse argumenter relevante, vil sagsoegeren befinde sig i en anden retlig situation end den, der ville foreligge, saafremt hun ikke havde anlagt sag .
17 . Det kan ogsaa siges, at sagsoegeren har en retlig interesse i at handle paa grund af de foelger, som Domstolens dom vil faa for hendes retsstilling, saafremt hun ved dommen faar medhold i sine paastande ( 1 ).
18 . Jeg skal derfor foreslaa, at afvisningspaastanden ikke tages til foelge .
B - Realiteten
19 . Efter at have droeftet sagens formalitet skal jeg gennemgaa holdbarheden af de fremfoerte soegsmaalsgrunde og argumenter; lad os altsaa gaa i gang med sagens realitet .
20 . Nuvel, i denne henseende mener jeg ikke, at sagsoegerens synspunkt er baeredygtigt . De af sagsoegeren fremfoerte soegsmaalsgrunde og argumenter staar ikke i et saadant forhold til den anfaegtede beslutning, at de kan foere til det oenskede resultat .
21 . Hendes soegsmaalsgrunde og argumenter kan hoejst have virkninger for en beslutning, som imidlertid ikke er blevet truffet : Tildeling eller naegtelse af tildeling af en invalidepension i henhold til vedtaegtens artikel 78 . Den faktisk trufne og anfaegtede beslutning - som kun kan udloese de foelger, der er omhandlet i vedtaegtens artikel 60 - er ganske vist vedtaget af ansaettelsesmyndigheden i henhold til den i artikel 78 omhandlede procedure, men den havde kunnet vedtages i en procedure, der frembyder langt mindre garantier . Dette indebaerer, at kun saafremt manglerne ved den fulgte procedure giver sagsoegeren mindre garantier end dem, der er forbundet med den normalt anvendte procedure for vedtagelsen af en beslutning som den anfaegtede, vil dennes gyldighed kunne drages i tvivl; dette kan for eksempel vaere tilfaeldet, hvis der rejses indsigelser mod de laegelige kvalifikationer hos de personer, som tager stilling til lovligheden af fravaeret .
22 . Dette er imidlertid ikke tilfaeldet i den foreliggende sag .
23 . Beslutningen ville have vaeret forskriftsmaessig med en hvilken som helst laegelig undersoegelse foranstaltet af institutionen ( vedtaegtens artikel 58, stk . 1 ), eller, med andre ord, med en undersoegelse foretaget af kun én laege, udpeget af sagsoegte . I det foreliggende tilfaelde indebar den omhandlede undersoegelse - foruden den af sagsoegte udpegede laege - deltagelsen af en anden laege, og der toges hensyn til den erklaering, som var fremsendt af den af sagsoegeren udpegede laege .
24 . Til grund for den anfaegtede beslutning laa der saaledes en procedure til kontrol af begrundelsen for sygefravaer, som fremboed langt stoerre garantier end fastsat i de gaeldende retsforskrifter .
25 . Efter min opfattelse er de mangler, der er paaberaabt vedroerende invaliditetsudvalgets nedsaettelse og funktion, irrelevante, da de ikke kan beroere gyldigheden af den anfaegtede beslutning . Domstolen har da ogsaa tidligere fastslaaet, at "en fejlagtig fremgangsmaade ... som hovedregel kun (( kan )) medfoere hel eller delvis annullation af en afgoerelse, hvis det godtgoeres, at den kunne have faaet et andet indhold, hvis fejlen ikke var begaaet" ( 2 ).
26 . Hvis man imidlertid maatte mene, til forskel fra den fremfoerte opfattelse, at ansaettelsesmyndigheden, skoent den ikke var forpligtet til at foelge artikel 78, dog blev forpligtet til at foelge de regler, der gaelder for denne procedure, nu den var indledt, saa bliver det ogsaa noedvendigt at tage stilling til holdbarheden af sagsoegerens forskellige soegsmaalsgrunde .
27 . Dette skal jeg goere rent subsidiaert .
1 ) Tilsidesaettelse af artikel 7, foerste afsnit, tredje led, i bilag II til vedtaegten
28 . Ifoelge sagsoegeren blev den tredje laege i invaliditetsudvalget ikke udpeget efter aftale med den af sagsoegeren udpegede laege, hvilket er i strid med ovennaevnte bestemmelse .
29 . Paa dette punkt er parternes forklaringer modstridende . Parlamentet har anfoert ( bilag C til replikken ), at sekretaeren i Parlamentets laegetjeneste kontaktede sagsoegerens laege og oplyste denne om proceduren for udpegelse af den tredje laege, hvortil det var noedvendigt at opnaa samtykke fra sagsoegerens laege . Derimod har sagsoegeren benaegtet, at hendes laege nogensinde er blevet oplyst om proceduren til udpegelse af den tredje laege, hvorfor sagsoegerens laege aldrig har givet samtykke til valget af Dr . Palgen ( bilag 17 til replikken ). Ifoelge sagsoegeren har indholdet af skrivelsen af 6 . december 1985 bibragt Dr . Christophersen den opfattelse, at udpegelsen af den tredje laege var et fuldbyrdet forhold, hvorpaa hun ikke kunne have nogen som helst indflydelse .
30 . Jeg mener ikke, at sagsoegerens argumentation kan laegges til grund .
31 . For det foerste har den af sagsoegeren udpegede laege ( bilag 17 ) selv erklaeret at vaere blevet oplyst om proceduren ved nedsaettelse af invaliditetsudvalget, navnlig for saa vidt angaar kravet om, at parternes laeger efter faelles aftale skal udpege den tredje laege . Paa trods heraf fremfoerte sagsoegerens laege ikke nogen som helst indsigelser i den korrespondance, som hun efter skrivelsen af 6 . december 1985 udvekslede med den af sagsoegte udpegede laege .
32 . Sagsoegeren selv var fuldt ud oplyst om den procedure, der skulle foelges, ikke blot fordi det var muligt for hende at have reelt kendskab til vedtaegtens bestemmelser, men ogsaa paa grund af de noedvendige praeciseringer, som var blevet meddelt hende i skrivelsen af 4 . oktober 1985 fra Europa-Parlamentet . Ogsaa efter at have modtaget skrivelsen af 6 . december havde Dr . Christophersen personlig kontakt med sagsoegeren, idet hun undersoegte denne i forbindelse med juleferien; Dr . Chrisophersen havde saaledes haft mulighed for at faa oplysninger om den procedure, der skulle foelges, saafremt der ikke forelaa faelles aftale om udpegelse af den tredje laege .
33 . Under disse omstaendigheder, og uafhaengig af trovaerdigheden af Europa-Parlamentets forklaringer om de oplysninger, der blev tilstillet den af sagsoegeren udpegede laege, maa det antages, at denne, der ikke havde modsat sig valget af den af Dr . Fettmann angivne laege, accepterede udpegelsen .
34 . Da sagsoegeren ikke paa mindste maade, saaledes som det er noedvendigt, har godtgjort sine anbringender, kan dette anbringende ikke tages til foelge .
2 ) Tilsidesaettelse af artikel 7, trejde afsnit, i bilag II til vedtaegten
35 . Ifoelge sagsoegeren har Dr . Fettmanns adfaerd beroevet hende og hendes laege muligheden for at udskyde den tredje laege, og har afskaaret hende fra muligheden for at anmode Domstolens praesident om at udpege den tredje laege, jfr . bestemmelserne i artikel 7, tredje afsnit, i bilag II til vedtaegten .
36 . Dette anbringende er snaevert forbundet med det foregaaende, og jeg mener at de samme grunde, som foerte mig til den antagelse, at foerstnaevnte ikke kunne tages til foelge, ogsaa maa foere til, at dette nye anbringende ikke kan laegges til grund .
37 . Herefter er sagsoegerens anbringende om, at hun foerst fik kendskab til udpegelsen af Dr . Palgen under invaliditetsudvalgets moede den 17 . februar 1986, irrelevant, isaer naar det tages i betragtning, at sagsoegeren blev undersoegt i december 1985 af Dr . Christophersen, som allerede paa dette tidspunkt havde fuldt kendskab til identiteten af den tredje laege, der var foreslaaet af Dr . Fettmann .
3 ) Dr . Christophersen' s fravaer under invaliditetsudvalgets moede
38 . Ifoelge sagsoegeren antog Dr . Christophersen, at hendes tilstedevaerelse under moedet den 17 . februar ikke var paakraevet, saa meget desto mere, som der ikke herunder ville blive truffet nogen afgoerelse .
39 . Det fremgaar imidlertid klart af skrivelsen af 30 . januar 1986 fra Dr . Fettmann til Dr . Christophersen ( bilag 9 til staevningen ), at der under moedet, der var fastsat til den 17 . februar, ville blive udfaerdiget en rapport, og Dr . Christophersen oplystes om, at saafremt hun ikke maatte vaere enig med de andre laegers konklusion, skulle hun ikke underskrive rapporten . Det er derfor mildest talt overraskende, at sagsoegeren haevder, at hendes laege var uvidende om, at der ville blive truffet nogen som helst afgoerelse under et saadant moede .
40 . Paa den anden side anfoeres det i samme skrivelse, at sagsoegerens laege ikke behoevede at vaere personligt til stede under moedet .
41 . Denne konstatering rejser det mere vanskelige spoergsmaal, om et invaliditetsudvalg gyldigt kan traeffe beslutning i et moede, hvor ikke alle dets medlemmer er til stede, og derfor, om dets arbejde kan afvikles skriftligt .
42 . Jeg ser imidlertid ingen som helst grund til, at invaliditetsudvalget ikke skulle udfoere det arbejde, som det var blevet paalagt, blot paa grund af den simple omstaedighed, at et af dets medlemmer, som var blevet givet mulighed for at vaere til stede, ikke oenskede at benytte sig heraf . Det grundlaeggende princip om tjenestens kontinuitet er til hinder for en saadan loesning, idet det i modsat fald ville vaere let at forhale udvalgets arbejde i det uendelige, og saaledes forhindre opfyldelsen af den opgave, som det i henhold til vedtaegten var tildelt . Hertil kommer, som Domstolen allerede har fastslaaet, at et medlem af et invaliditetsudvalg ikke ved at undlade eller naegte at underskrive rapporten kan forhindre anvendelsen af vedtaegtens bestemmelser, idet invaliditetsudvalget i tilfaelde af uenighed skal traeffe afgoerelse med flertal ( 3 ), og af samme grund kan et saadant medlem af udvalget heller ikke hindre anvendelsen af disse bestemmelser ved at naegte at vaere til stede under det moede, hvor den naevnte rapport skal udarbejdes .
43 . Dette forudsaetter imidlertid, at der var blevet givet sagsoegerens laege en reel mulighed for at vaere til stede . Da denne er bosat i udlandet, ville den naturlige loesning have vaeret, at der blev foreslaaet andre alternativer, saaledes at hun havde haft mulighed for at vaelge den dato, der bedst passede hende .
44 . Det er tvivlsomt, om dette skete i det foreliggende tilfaelde . Dr . Christophersen blev foreslaaet en foerste dato - den 12 . december 1985 - som hun ganske forstaaeligt afslog, da hun fandt det noedvendigt at undersoege sagsoegeren .
45 . Herefter, og uden nogen som helst valgmulighed, blev laege Christophersen indkaldt til et moede den 17 . februar 1987 . Og ikke alene undlod man at give hende mulighed for at foreslaa en dato, der passede hende - hvad der ville vaere normalt, naar man kommer fra udlandet for at deltage i et moede - men hun blev i sidste ende tilskyndet til at undlade at give moede, idet det oplystes, at det ikke var noedvendigt, at hun personligt var til stede .
46 . Jeg mener, at en saadan oplysning ikke er paa sin plads og er egnet til at fremkalde fejltagelser, da arbejdet i et kollegialt organ, saaledes som det er tilfaeldet med et invalidilitetsudvalg, i princippet forudsaetter, at der afholdes moeder mellem dets medlemmer . Selv om de rent laegevidenskabelige fakta er objektive, er det klart, at diagnosticeringen og saa meget mere konklusionerne kan vaere indbyrdes afvigende, saafremt de goeres til genstand for en kontradiktorisk droeftelse mellem udvalgets medlemmer . Ifoelge protokollatet var de tre laegers diagnoser den samme, mens de alene fremsatte forskellige konklusioner . Der er imidlertid intet, der garanterer, at man ville vaere naaet til det samme resultat, saafremt de tre laegers resultater var blevet direkte konfronteret .
47 . Da der ikke var foretaget alt, hvad der normalt ville vaere paakraevet, for at moedet i invaliditetsudvalget kunne finde sted, og naar henses til den adfaerd, der er udvist af sagsoegtes tjenestegrene og repraesentanter, som kunne fremkalde en vildfarelse hos sagsoegerens laege med hensyn til noedvendigheden af hendes tilstedevaerelse, mener jeg ikke, at man kan antage, at konklusioner i en laegelig rapport, der er udfaerdiget under saadanne omstaendigheder, er gyldige .
48 . Jeg mener ikke, at det i saa henseende har nogen betydning, naar sagsoegte har henvist til, at artikel 8 i bilag II til vedtaegten paalaegger tjenestemanden at afholde det ekstrahonorar, der er forbundet med valget af en laege, der ikke bor paa tjenestestedet, med undtagelse af udgifter til transport . Om end denne bestemmelse maatte have et afskraekkende formaal, omhandler den ikke spoergsmaalet om laegens tilstedevaerelse under invaliditetsudvalgets moede, men valget af en laege, der er bosat uden for tjenestemandens tjenestested, og som noedvendigvis maa rejse for at deltage i moederne, hvilket er forbundet med foroegede omkostninger . Jeg mener heller ikke, at der skal laegges saerlig vaegt paa de argumenter, som Europa-Parlamentet har fremfoert vedroerende den forskellige affattelse af de i vedtaegtens bilag II indeholdte artikler .
4 ) Om raadslagningerne i invaliditetsudvalget var ulovlige paa grund af manglende quorum
49 . Under henvisning til danske forvaltningsretlige principper har sagsoegeren anfoert, at overholdelsen af quorum i naevn bestaaende af 3 medlemmer forudsaetter, at de alle er til stede .
50 . Det rejste problem er i sidste ende det samme, som er omhandlet i foernaevnte anbringende, og boer derfor afgoeres paa samme maade .
51 . Da det i princippet paahviler udvalget af holde moede med deltagelse af alle dets medlemmer, vil et af disses fravaer, saafremt det i det mindste delvis skyldes administrationens adfaerd, forhindre, at udvalget lovligt kan foretage raadslagninger .
5 ) Tilsidesaettelse af artikel 7, stk . 2, i bilag II til vedtaegten
52 . Ifoelge sagsoegeren blev hun ved personaledirektoerens skrivelse af 4 . oktober 1985 meddelt en frist paa en maaned til at udpege en laege, hvilken frist ikke er omhandlet i artikel 7 i bilag II til vedtaegten, hvorfor nedsaettelsen af invaliditetsudvalget allerede fra begyndelsen var behaeftet med en retlig mangel .
53 . Der er imidlertid ikke nogen begrundelse for dette argument . Den fastsatte frist var rimelig og gjorde det muligt for sagsoegeren uden nogen vanskelighed at udpege sin laege . Desuden har sagsoegeren undladt at klage over fastsaettelsen af denne frist, heller ikke i skrivelsen af 21 . april 1986 ( bilag 13 til staevningen ), hvorfor det maa antages, at hun stiltiende accepterede den . Saafremt der har foreligget en formmangel, vil den altsaa vaere afhjulpet .
54 . Det drejede sig i oevrigt om en simpel ordensfrist, som Europa-Parlamentet med hjemmel i princippet om en ordentlig forvaltning med foeje kunne fastsaette for, at invaliditetsudvalgets arbejde ikke forhaledes, da vedtaegten tier paa dette punkt .
55 . Jeg mener derfor ikke, at der foreligger nogen som helst mangel, hvorfor heller ikke denne soegsmaalsgrund kan laegges til grund .
6 ) Tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 78
56 . Ifoelge sagsoegeren kraever artikel 78, at invaliditetsudvalget skal fastslaa, at tjenestemanden er ramt af vedvarende invaliditet, som anses som fuldstaendig, og medfoerer, at den paagaeldende er ude af stand til at goere tjeneste i en stilling i sin stillingsgruppe . Imidlertid var der i den konklusion, som to af udvalgets laeger ( Dr . Fettmann og Dr . Palgen ) naaede til, og hvorefter sagsoegeren ikke var ramt af nogen som helst invaliditet, hverken midlertidig eller permanent, ikke taget hensyn til arten af hendes arbejde .
57 . Der er imidlertid klart, at vurderingen af invaliditeten i lyset af de funktioner, som udfoeres af tjenestemanden, kun er noedvendig, hvor det drejer sig om delvis invaliditet . Kun i saadanne tilfaelde er det noedvendigt at afgoere, om invaliditeten medfoerer, at det i det enkelte tilfaelde er umuligt at udfoere bestemte funktioner .
58 . I det foreliggende tilfaelde var konklusionen imidlertid, at sagsoegeren ikke lider af nogen som helst form for invaliditet, hverken total eller delvis . Det ville derfor i et saadant tilfaelde vaere overfloedigt at fastslaa, at sagsoegeren var egnet til at udfoere de funktioner, som svarede til en stilling i hendes stillingsgruppe, nemlig C 3/C 2 .
59 . Heller ikke dette anbringende kan derfor laegges til grund .
C - Sammenfatning
60 . Efter min gennemgang af sagsoegerens forskellige soegsmaalsgrunde mener jeg, at kun anbringendet vedroerende Dr . Christophersens fravaer fra invaliditetsudvalgets moede kan foere til annullation af den anfaegtede beslutning, saafremt det efter omstaendighederne maatte vaere noedvendigt at overholde bestemmelserne vedroerende et saadant udvalg for gyldigt at kunne traeffe den anfaegtede beslutning .
61 . Jeg mener imidlertid ikke, at eventuelle mangler ved udvalgets nedsaettelse og funktion kan have paavirket den anfaegtede, faktisk vedtagne beslutning .
62 . Af de anfoerte grunde foreslaar jeg, at sagsoegte frifindes, og at der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikler 69 og 70 .
(*) Oversat fra portugisisk .
( 1 ) Jfr . dom af 2 . juli 1969, 20/68, Pasetti mod Kommissionen, Sml . 1969, s . 63 .
( 2 ) Dom af 23 . april 1986, 150/84, Bernardi mod Parlamentet, Sml . s . 1375, praemis 28; jfr . endvidere dom af 29 . oktober 1980, forenede sager 209 til 215 og 218/78, Van Landewyck mod Kommissionen, Sml . s . 3125, 3239, praemis 47 .
( 3 ) Jfr . dom af 12 . marts 1975, 31/71, Gigante mod Kommissionen, Sml . s . 337; dom af 9 . juli 1975, 42 og 62/74, Vellozzi mod Kommissionen, Sml . s . 871; dom af 16 . december 1976, 124/75, Perinciolo mod Raadet, Sml . s . 1953; dom af 21 . maj 1981, 156/80, Morbelli mod Kommissionen, Sml . s . 1357; dom af 23 . april 1986, Bernardi mod Parlamentet, naevnt ovenfor .