61996CC0307_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Indledning
1 Tribunal du travail de Bruxelles, Belgien, anmoder i denne sag om Domstolens fortolkning af overgangsbestemmelserne i en aendringsforordning til Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (1) (herefter »forordning nr. 1408/71«) i relation til beregningen af invalidepension.
De relevante faellesskabsretlige bestemmelser
2 Forordning nr. 1408/71 indeholder bl.a. regler om pensionsydelser til arbejdstagere eller selvstaendige erhvervsdrivende, som successivt eller skiftevis har vaeret omfattet af to eller flere medlemsstaters lovgivning. Forordningens artikel 46 fastlagde den naermere fremgangsmaade for tillaeggelse og beregning af disse ydelser.
3 Forordning nr. 1408/71 blev aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1248/92 af 30. april 1992 (2) (herefter »aendringsforordningen«). AEndringsforordningen aendrede bl.a. indholdet af artikel 46 og dermed maaden at beregne pensionsydelser paa. AEndringsforordningen indeholder endvidere foelgende overgangsbestemmelse:
»Artikel 95a
Overgangsbestemmelser for anvendelse af [aendringsforordningen]
1. [AEndringsforordningen] giver ikke ret til ydelser for noget tidsrum, der ligger forud for den 1. juni 1992.
2. Enhver forsikrings- eller bopaelsperiode, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning forud for den 1. juni 1992 skal medregnes ved afgoerelsen af ret til ydelser efter bestemmelserne i [aendringsforordningen].
3. Med forbehold af bestemmelserne i stk. 1 kan rettigheder tilkendes i medfoer af [aendringsforordningen], ogsaa selv om de vedroerer en begivenhed, der er indtraadt foer den 1. juni 1992.
4. Rettigheder, der tilkommer personer, som har faaet tillagt pension foer den 1. juni 1992, kan paa begaering tages op til revision under hensyntagen til bestemmelserne i [aendringsforordningen].
5. Saafremt den i stk. 4 omhandlede begaering indgives inden for en frist paa to aar efter den 1. juni 1992, erhverves rettigheder i medfoer af [aendringsforordningen] med virkning fra naevnte dato, uden at nogen medlemsstats lovbestemmelser om bortfald eller foraeldelse af rettigheder kan goeres gaeldende over for de paagaeldende.
6. Saafremt den i stk. 4 omhandlede begaering indgives efter udloebet af fristen paa to aar efter den 1. juni 1992, erhverves de rettigheder, der ikke er bortfaldet eller foraeldet, fra datoen for begaeringens indgivelse, med forbehold af gunstigere bestemmelser i en medlemsstats lovgivning.«
Sagen for den nationale ret og de praejudicielle spoergsmaal
4 Salvatore Baldone blev arbejdsudygtig i Belgien den 4. maj 1970 og har haft ret til invalidepension siden den 4. maj 1971. Han havde forud herfor vaeret forsikret successivt i Italien (169 uger), i Forbundsrepublikken Tyskland (30 maaneder) og i Belgien (2 366 dage).
5 Baldones ret til ydelser blev gennemgaaet af Italien, Tyskland og Belgien i henhold til artikel 40 i forordning nr. 1408/71 og fastsat i henhold til artikel 46 i denne forordning. Det belgiske Institut national d'assurance maladie-invalidité (herefter »INAMI«) traf afgoerelse om stoerrelsen af den belgiske ydelse den 13. september 1985.
6 Baldone anlagde den 1. oktober 1985 sag mod INAMI ved Tribunal du travail de Bruxelles med paastand om, at stoerrelsen af ydelsen ikke var korrekt beregnet. Sagen blev imidlertid udsat i afventen paa EF-Domstolens afgoerelse i en tilsvarende sag. I dom af 18. februar 1993 (3) fastslog EF-Domstolen, at de belgiske myndigheder ikke havde beregnet invaliditetsydelser til vandrende arbejdstagere korrekt.
7 Paa baggrund af denne dom annullerede INAMI den 4. maj 1994 den oprindeligt meddelte afgoerelse og korrigerede i overensstemmelse med dommen stoerrelsen af Baldones invalidepension. Resultatet af denne nye beregning efter de hidtil gaeldende regler i forordning nr. 1408/71 var fordelagtigt for Baldone set i forhold til det tidligere udbetalte beloeb. INAMI tillagde imidlertid kun Baldone denne forhoejede ydelse for perioden frem til den 31. maj 1992. For perioden efter dette tidspunkt tillagde INAMI Baldone en ydelse beregnet efter de nye regler i aendringsforordningen.
8 Baldone har den 30. maj 1994 paa ny anlagt sag mod INAMI ved Tribunal du travail de Bruxelles. Han er af den opfattelse, at afgoerelsen af 4. maj 1994 ikke kan anses for at vaere den foerste afgoerelse om tillaeggelse af pensionsrettigheder, saaledes at det foelger af aendringsforordningens artikel 95a, stk. 4-6, at den kompetente institution ikke af egen drift kan nedsaette hans ydelse. INAMI mener derimod, at afgoerelsen af 4. maj 1994 er den foerste korrekte afgoerelse om fastsaettelse af Baldones pensionsrettigheder, saaledes at det efter artikel 95a, stk. 1-3, i aendringsforordningen er de nye beregningsregler, der skal anvendes.
9 Tribunal du travail de Bruxelles har paa denne baggrund ved kendelse af 5. september 1996 udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1)
Skal artikel 95a, stk. 1-3, i [aendringsforordningen] fortolkes saaledes, at den kompetente institution i en medlemsstat - naar den efter den 31.5.1992 foretager en fastsaettelse af en invalidepensionists rettigheder i henhold til disse forordninger - for saa vidt angaar den periode, der er afsluttet den 31.5.1992, skal anvende bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 (navnlig artikel 46) ... og, fra og med den 1.6.1992, bestemmelserne i [aendringsforordningen]?
2)
Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, finder bestemmelserne da anvendelse paa samme maade:
a) naar den paagaeldende afgoerelse er den foerste fastsaettelse af den sikredes rettigheder i henhold til disse forordninger, som denne institution foretager
b) naar den foerste afgoerelse, der er truffet foer den 1.6.1992, ikke indeholdt en korrekt fastsaettelse af rettighederne i henhold til forordningerne, og derfor skulle ophaeves og erstattes efter den 1.6.1992 af en berigtigende afgoerelse, der saaledes er den foerste afgoerelse, der indeholder en korrekt fastsaettelse af rettighederne i henhold til forordningerne
c) naar den foerste afgoerelse, der er truffet foer den 1.6.1992, og som oprindeligt var korrekt, skal ophaeves og erstattes af en anden afgoerelse efter den 1.6.1992, fordi en anden kompetent institution har truffet en berigtigende afgoerelse?
3)
Saafremt de foerste to spoergsmaal besvares bekraeftende, kan en ny fastsaettelse af ydelsen den 1.6.1992 da have til foelge, at den fremtidige ydelse nedsaettes i forhold til det beloeb, der blev udbetalt den 31.5.1992 i henhold til de dagaeldende bestemmelser, naar [aendringsforordningen] hverken har aendret eller suppleret artikel 118 til 119a i forordning nr. 574/72 (4), saaledes at de finder anvendelse den 1.6.1992?«
10 Med de stillede spoergsmaal oensker den nationale ret i realiteten at faa oplyst, hvilke regler der gaelder for fastsaettelse af en invalidepensionists rettigheder, naar den berettigede allerede inden den 31. maj 1992 har faaet tillagt invalidepensionsrettigheder efter de hidtil gaeldende regler i forordning nr. 1408/71, men afgoerelsen om pension paa et tidspunkt efter den 31. maj 1992 er blevet korrigeret som foelge af Domstolens konstatering af, at den oprindelige beregning ikke var korrekt.
Proceduren for Domstolen
11 Baldone har gjort gaeldende, at naar en kompetent institution paa baggrund af en tidligere forkert beregning af en ydelse paa et tidspunkt efter den 1. juni 1992 er noedsaget til at revurdere en arbejdstagers ret til en invalidepension, der allerede tidligere er tillagt paa grundlag af reglerne i forordning nr. 1408/71, kan denne institution ikke af egen drift for perioden efter den 1. juni 1992 nedsaette den tidligere tillagte ydelse efter de nye regler i aendringsforordningen.
12 INAMI og den belgiske regering har henvist til, at en kompetent institution i en medlemsstat, naar den efter den 31. maj 1992 foretager en fastsaettelse af en invalidepensionists rettigheder for saa vidt angaar den periode, der er afsluttet den 31. maj 1992, skal anvende de tidligere gaeldende bestemmelser i forordning nr. 1408/71 og for perioden efter den 1. juni 1992 de nye bestemmelser i aendringsforordningen. Dette gaelder ogsaa, naar en tidligere truffet afgoerelse efter den 1. juni 1992 ophaeves og erstattes af en korrigeret afgoerelse.
13 Kommissionen er af den opfattelse, at reglerne i artikel 95a, stk. 1-3, i aendringsforordningen ikke finder anvendelse paa ydelser, der er tillagt foer den 1. juni 1992, og at reglen i artikel 95a, stk. 4, betyder, at en kompetent institution ikke af egen drift kan tage ydelser op til revision, der er tillagt foer dette tidspunkt.
Stillingtagen
14 De tre foerste stykker af artikel 95a i aendringsforordningen fastsaetter, at aendringsforordningen ikke giver ret til ydelser for noget tidsrum forud for ikrafttraedelsesdatoen (stk. 1), men at rettigheder, der var under erhvervelse inden denne dato, forsikrings- eller bopaelsperioder (stk. 2) og indtraadte begivenheder (stk. 3), skal medregnes ved afgoerelsen af spoergsmaalet om ret til ydelser efter bestemmelserne i aendringsforordningen. Disse regler vedroerer saaledes ydelser, der skal tilkendes, for foerste gang, paa et tidspunkt, der ligger efter ikrafttraedelsen af aendringsforordningen.
15 Bestemmelserne i aendringsforordningens artikel 95a, stk. 4-6, vedroerer i modsaetning hertil rettigheder, der allerede var tillagt paa et tidspunkt foer ikrafttraedelsen af aendringsforordningen. Efter bestemmelsen i stk. 4 beroeres ydelser, der er tillagt efter de hidtidige regler, ikke af de aendrede regler, medmindre de berettigede selv anmoder om en revision af de ydelser, der er tillagt under de tidligere gaeldende regler. En saadan anmodning om en revision af de tillagte ydelser skal indgives inden en frist paa to aar. Indgives anmodningen foerst senere, er datoen for begaeringen afgoerende, medmindre rettighederne paa dette tidspunkt er bortfaldet eller foraeldet (stk. 5 og 6).
16 Spoergsmaalet om, hvorvidt en situation reguleres af artikel 95a, stk. 1-3 eller stk. 4-6, i aendringsforordningen, afhaenger saaledes af, hvornaar en medlemsstats myndigheder har taget stilling til, om en tidligere arbejdstager overhovedet har ret til pension eller ej. Hvis det er blevet fastslaaet foer aendringsforordningens ikrafttraedelse, at den paagaeldende har en saadan ret, er det aendringsforordningens artikel 95a, stk. 4-6, der finder anvendelse. Det maa i den forbindelse vaere uden betydning, at medlemsstatens myndigheder paa et senere tidspunkt korrigerer udmaalingen af denne pensionsrettighed. Det kunne f.eks. taenkes, at en medlemsstats myndigheder paa et tidspunkt foer aendringsforordningens ikrafttraedelse fastslaar, at en tidligere arbejdstager har ret til pension, men at stoerrelsen af denne pension paa det paagaeldende tidspunkt er 0. Hvis omstaendighederne i fremtiden aendrer sig, kan udmaalingen imidlertid ligeledes aendre sig, idet retten til pension bestaar.
17 Den berettigede skal efter aendringsforordningens artikel 95a, stk. 4, selv anmode om en revision af den tidligere tillagte ydelse, for at de nye beregningsregler i aendringsforordningen kan finde anvendelse paa rettigheder, der er tillagt foer aendringsforordningens ikrafttraedelse. Den nye beregningsmaade kan baade taenkes at have til foelge, at den tidligere udbetalte ydelse forhoejes, og at den nedsaettes. Reglerne for beregning af pensionsydelser baade efter artikel 46 i forordning nr. 1408/71 og efter artikel 46 i aendringsforordningen til arbejdstagere, der tidligere har vaeret beskaeftiget i flere medlemsstater, er ganske indviklede. Det kan derfor naeppe forventes, at den berettigede selv skal vaere i stand til at overskue disse regler og vide, om en beregning efter de nye regler vil have et gunstigt resultat. Det maa derfor efter min opfattelse vaere muligt for en pensionsberettiget at indgive en betinget begaering om revision, saaledes at der alene anmodes om en ny udmaaling af den tidligere udbetalte ydelse, hvis ydelsen efter de nye beregningsregler er hoejere.
18 Det foelger saaledes af bestemmelserne i artikel 95a, at stk. 1-3 omhandler rettigheder, der skal tillaegges efter den 1. juni 1996, mens stk. 4-6 omhandler rettigheder, der er tillagt foer den 1. juni 1992. Ud fra det, der er oplyst af den nationale ret om de faktiske omstaendigheder i den foreliggende sag, maa det laegges til grund, at Baldone ved INAMI's afgoerelse af 13. september 1985 fik tillagt retten til pension, men at beregningen (udmaalingen) var urigtig. Hvis der ikke havde verseret et spoergsmaal om beregningen af ydelsen efter de hidtil gaeldende regler, saaledes at ydelsen oprindelig havde vaeret korrekt fastsat, ville de belgiske myndigheder ikke have haft nogen anledning til at revurdere Baldones ydelse efter den 1. juni 1992, idet der ikke var sket nogen aendringer i hans forhold. Den tillagte ydelse skulle blot fortsaettes. I dette tilfaelde ville der ikke vaere tvivl om, at situationen var omfattet af artikel 95a, stk. 4-6.
19 At det paa et senere tidspunkt -
hele 9 aar efter, at Baldone havde anlagt retssag om pensionsydelsens beregning -
efter den 1. juni 1992, hvor aendringsforordningen traadte i kraft, blev erkendt af de belgiske myndigheder, at den oprindelige beregning af de tillagte pensionsrettigheder ikke var korrekt, kan efter min opfattelse ikke aendre paa det forhold, at rettighederne blev tillagt allerede i 1985. Den beslutning, som INAMI traf den 4. maj 1994, indebar alene, at de belgiske myndigheder gav Baldone en pensionsydelse beregnet i overensstemmelse med, hvad han hele tiden havde haft krav paa efter faellesskabsretten. Den aendrede intet ved, at Baldone var tillagt ret til pension med virkning fra 1985. At de belgiske myndigheder oprindelig havde foretaget en fejlberegning af ydelsen og ventet 9 aar med at rette fejlen, boer ikke komme den berettigede til skade.
20 Det konkrete tilfaelde maa saaledes efter min opfattelse henhoere under overgangsreglen i artikel 95a, stk. 4, eftersom tillaeggelsen af pensionsrettigheder til Baldone fandt sted (laenge) foer den 1. juni 1992. Som ovenfor anfoert er det i disse tilfaelde kun den pensionsberettigede selv, der kan anmode om revision af de tillagte ydelser. Bestemmelsen giver derimod ikke den kompetente myndighed mulighed for af egen drift at nedsaette en ydelse, der allerede er tillagt efter de tidligere gaeldende regler.
21 Domstolen har i overensstemmelse hermed i dom af 13. oktober 1976 (5) i en sag, der drejede sig om fortolkningen af artikel 94, stk. 5, i forordning nr. 1408/71, hvis ordlyd svarede til ordlyden af artikel 95a, stk. 4, udtalt, at:
»Forordningens overgangsbestemmelser, som denne bestemmelse tilhoerer, bygger paa det princip, at ydelser efter [de tidligere gaeldende regler], som er mere fordelagtige end ydelserne efter den nye forordning, ikke skal kunne nedsaettes (praemis 15);
formaalet med bestemmelsen er at give den paagaeldende ret til - i egen interesse - at soege de ydelser, som er tillagt ham efter den gamle ordning, optaget til fornyet afgoerelse (praemis 16);
det ville vaere i strid med dette formaal at give den kompetente institution ret til af egen drift at tage saadanne ydelser op til fornyet afgoerelse til skade for den paagaeldende (praemis 17);
svaret paa spoergsmaalet er derfor, at artikel 94, stk. 5, skal fortolkes saaledes, at den kompetente institution i en medlemsstat ikke kan traede i den forsikredes sted og foranledige, at de rettigheder, som sidstnaevnte har erhvervet foer forordningens ikrafttraeden, tages op til fornyet afgoerelse« (praemis 18).
22 For fuldstaendighedens skyld skal jeg bemaerke, at parterne under sagen har naevnt artikel 51 i forordning nr. 1408/71. Jeg finder imidlertid ikke anledning til at redegoere naermere for denne bestemmelse, idet der efter det oplyste ikke er tale om, at de belgiske regler for fastsaettelse eller beregning af ydelser er blevet aendret.
Forslag til afgoerelse
23 Jeg foreslaar paa denne baggrund Domstolen at besvare de stillede spoergsmaal saaledes:
Reglerne i artikel 95a, stk. 1-3, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1248/92 af 30. april 1992 om aendring af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71, skal fortolkes saaledes, at de ikke finder anvendelse, hvor ret til en ydelse er tillagt foer ikrafttraedelsen af den naevnte forordning, uanset at afgoerelsen herom paa et senere tidspunkt er ophaevet og erstattet med en anden afgoerelse for at berigtige en forkert beregning af ydelsernes stoerrelse efter de hidtidige regler.
Reglen i artikel 95a, stk. 4, i samme forordning er til hinder for, at en medlemsstats myndigheder af egen drift nedsaetter ydelser, der er tillagt foer ikrafttraedelsen af forordningen.
(1) - EFT 1971 II, s. 366, i den udformning forordningen fik ved Raadets forordning (EOEF) nr.
2001/83, EFT 1983, L 230, s. 6.
(2) - EFT L 136, s. 7.
(3) - Sag C-193/92, Bogana, Sml. I, s. 755.
(4) - Den forelaeggende ret henviser formentlig til forordning (EOEF) nr. 574/72, som aendret den 2.6.1983, om regler til gennemfoerelse af forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, som flytter inden for Faellesskabet, EFT L 230, s. 6.
(5) - Sag 32/76, Saieva, Sml. s. 1523.