62021CC0046
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY
přednesené dne 15. září 2022 (
1
)
Věc C‑46/21 P
Agentura Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER)
proti
Aquind Ltd
„Kasační opravný prostředek – Energetika – Nařízení (ES) č. 713/2009 – Rozhodnutí ACER, kterým se zamítá žádost o výjimku týkající se nových elektrických propojovacích vedení – Odvolání podané k odvolacímu senátu ACER – Úloha, složení a pravomoci odvolacího senátu ACER a délka řízení před ním – Intenzita přezkumu – Článek 17 nařízení (ES) č. 714/2009 – Režim výjimek pro nová elektrická propojovací vedení – Článek 12 nařízení (EU) č. 347/2013 – Obecný režim financování přeshraničních energetických infrastruktur – Financování projektů společného zájmu – Přeshraniční přidělení nákladů“
1.
Tento kasační opravný prostředek umožní Soudnímu dvoru rozhodnout o intenzitě přezkumu, kterou mají odvolací senáty unijních agentur uplatňovat při rozhodování o podaných odvoláních.
2.
Soudní dvůr bude muset zejména potvrdit nebo odmítnout právní názor Tribunálu, který v nyní napadeném rozsudku (
2
) uložil odvolacímu senátu Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů (dále jen „ACER“) (
3
), aby přezkoumal rozhodnutí této agentury nad rámec přezkumu jejích zjevných pochybení.
3.
Zatímco v případě pravomocí odvolacích senátů jiných orgánů, jako je Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a Odrůdový úřad Společenství (CPVO), již existuje ustálená judikatura, v případě agendy ostatních odvolacích senátů, jejichž rozhodnutí jsou postupně předkládána Tribunálu (
4
), tomu tak není. Z toho vyplývá význam tohoto kasačního opravného prostředku (
5
).
4.
Na pozadí tohoto sporu je rozhodnutí ACER (č. 05/2018), kterým bylo odmítnuto udělit pro výstavbu propojovací infrastruktury spojující britskou a francouzskou přenosovou soustavu elektřiny výjimku z některých povinností uložených pravidly liberalizace trhu s elektřinou.
5.
V tomto rozhodnutí (později potvrzeném odvolacím senátem ACER v rozhodnutí A-001-2018) byl použit čl. 17 odst. 1 nařízení (ES) č. 714/2009 (
6
) ve spojení s obecným režimem financování energetické infrastruktury stanoveným v článku 12 nařízení (EU) č. 347/2013 (
7
).
I. Právní rámec
A.
Nařízení č. 713/2009
6.
Článek 19 (
8
) stanoví:
„1.   Jakákoli fyzická nebo právnická osoba, včetně národních regulačních orgánů, může podat odvolání proti rozhodnutí uvedenému v článku 7, 8 nebo 9, které je určeno této osobě, nebo proti rozhodnutí, které se této osoby bezprostředně a přímo dotýká, i když je určeno jiné osobě.
[…]
4.   Je-li odvolání přípustné, odvolací senát přezkoumá, zda je odvolání opodstatněné. Odvolací senát podle potřeby vyzve v rámci určených časových lhůt účastníky odvolacího řízení k podání vyjádření ohledně oznámení vydaných odvolacím senátem nebo sdělení jiných účastníků odvolacího řízení. Účastníci odvolacího řízení mají právo na ústní vyjádření.
5.   Odvolací senát může v souladu s tímto článkem vykonávat jakékoli pravomoci spadající do pravomoci agentury nebo může věc postoupit příslušnému orgánu agentury. Toto postoupení je podmíněno rozhodnutím odvolacího senátu.
[…]“
7.
Článek 20 odst. 1 zní následovně:
„V souladu s článkem 230 Smlouvy lze proti rozhodnutí přijatému odvolacím senátem nebo v případech, kdy odvolání k odvolacímu senátu není možné, proti rozhodnutí přijatému agenturou podat žalobu u Soudu prvního stupně nebo u Soudního dvora“.
B.
Nařízení č. 714/2009
8.
Článek 17 stanoví:
„1.   Nová propojovací vedení stejnosměrného proudu mezi členskými státy mohou být na základě žádosti na omezenou dobu osvobozeny od čl. 16 odst. 6 tohoto nařízení a článků 9, 32 a čl. 37 odst. 6 a 10 směrnice 2009/72/ES[ (
9
)] za těchto podmínek:
a)
investice musí posílit hospodářskou soutěž v oblasti dodávání elektřiny;
b)
úroveň rizika spojeného s investicí je taková, že k investici by bez udělení výjimky nedošlo;
c)
propojovací vedení musí být vlastněno fyzickou nebo právnickou osobou, která je alespoň ve své právní formě oddělena od provozovatelů soustav, v jejichž soustavách bude toto propojovací vedení vybudováno;
d)
od uživatelů daného propojovacího vedení jsou vybírány poplatky;
e)
od částečného otevření trhu ve smyslu článku 19 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/92/ES ze dne 19. prosince 1996 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou [(Úř. věst. 1997, l 27, s. 20; Zvl. vyd. 12/02, s. 3)] není žádná část kapitálových nebo provozních nákladů propojovacího vedení získána zpět z žádné složky poplatků z používání přenosových nebo distribučních soustav propojených navzájem uvedeným propojovacím vedením a
f)
výjimka nesmí být na újmu hospodářské soutěži nebo účinnému fungování vnitřního trhu s elektřinou nebo řádnému fungování regulované soustavy, ke které je propojovací vedení připojeno.
[…]
4.   Rozhodnutí o výjimce podle odstavců 1, 2 a 3 je v každém jednotlivém případě přijímáno regulačními orgány dotčených členských států. Výjimka se může týkat celé kapacity nového propojovacího vedení nebo stávajícího propojovacího vedení s podstatně zvýšenou kapacitou, nebo její části.
Do dvou měsíců od data, kdy byla podána žádost o udělení výjimky u posledního z příslušných regulačních orgánů, může agentura pro tyto regulační orgány vydat poradní stanovisko, které by mohlo sloužit jako základ pro jejich rozhodnutí.
Při rozhodování o udělení výjimky se v každém jednotlivém případě posuzuje potřeba stanovit podmínky ohledně délky trvání výjimky a nediskriminačního přístupu k propojovacímu vedení. Při rozhodování o těchto podmínkách je zohledněna zejména další kapacita, která má být vybudována, nebo změna stávající kapacity, časový horizont projektu a vnitrostátní podmínky.
Před udělením výjimky rozhodne regulační orgán dotčeného členského státu o pravidlech a mechanismech pro řízení a přidělování kapacity. Pravidla řízení přetížení zahrnují povinnost nabídnout na trhu nevyužitou kapacitu, přičemž uživatelé zařízení mají právo obchodovat se svou smluvní kapacitou na sekundárním trhu. Při posuzování kritérií uvedených v odst. 1 písm. a), b) a f) tohoto článku jsou zohledněny výsledky postupu přidělování kapacity.
Pokud všechny dotčené regulační orgány dosáhnou shody ohledně rozhodnutí o výjimce do šesti měsíců, informují o svém rozhodnutí agenturu.
Rozhodnutí o výjimce, včetně podmínek uvedených v druhém pododstavci tohoto odstavce, musí být řádně odůvodněno a zveřejněno.
5.   Rozhodnutí uvedené v odstavci 4 přijme agentura tehdy:
a)
pokud všechny dotčené regulační orgány nedokázaly dosáhnout dohody do šesti měsíců ode dne, kdy bylo o výjimku požádáno u posledního z těchto regulačních orgánů, nebo
b)
na společnou žádost dotyčných regulačních orgánů.
Agentura před přijetím tohoto rozhodnutí konzultuje s příslušnými regulačními orgány a uchazeči.
[…]“
C.
Nařízení TEN-E
9.
Článek 12 zní takto:
„1.   Efektivně vynaložené investiční náklady, které vylučují náklady na údržbu, spojené s projektem společného zájmu spadajícím do kategorií stanovených v příloze II bodě 1 písm. a), b) a d) a v příloze II bodě 2 ponese příslušný provozovatel (provozovatelé) přenosové soustavy nebo předkladatelé projektu přenosové infrastruktury členského státu (členských států), na něž bude mít projekt čistý pozitivní dopad, a uhradí je v rozsahu, který nezahrnuje poplatky za překročení kapacity a jiné poplatky, uživatelé sítě prostřednictvím sazeb za přístup k síti platných v tomto nebo v těchto členských státech.
2.   U projektu společného zájmu spadajícího do kategorií stanovených v příloze II bodě 1 písm. a), b) a d) a příloze II bodě 2 se použije odstavce 1 pouze tehdy, pokud alespoň jeden předkladatel projektu žádá příslušné vnitrostátní orgány, aby uplatnily tento článek na veškeré náklady na projekt nebo na části nákladů na projekt. U projektu společného zájmu spadajícího do kategorií uvedených v příloze II bodě 2 se použije odstavec 1 pouze tehdy, pokud posouzení tržní poptávky již bylo provedeno a určilo, že nelze očekávat, že efektivně vynaložené investiční náklady budou pokryty sazbami.
[…]
3.   U projektu společného zájmu, na který se vztahuje odstavec 1, předkladatelé projektů všechny dotčené vnitrostátní regulační orgány pravidelně informují o průběhu projektu a o nákladech a dopadech, které jsou s ním spojeny, a to alespoň jednou ročně, dokud není projekt uveden do provozu.
Jakmile takový projekt dosáhne dostatečné zralosti, předloží předkladatelé projektu, po konzultaci s provozovateli přepravních a přenosových soustav z těch členských států, na které má projekt významný čistý pozitivní dopad, žádost o investici. Tato žádost o investici obsahuje žádost o přeshraniční přidělení nákladů a je předložena všem dotčeným vnitrostátním regulačním orgánům společně s:
a)
analýzou nákladů a přínosů konkrétního projektu, která je uplatňována důsledně v souladu s metodikou vypracovanou v souladu s článkem 11 a zohledňuje přínosy přesahující hranice dotčeného členského státu,
b)
obchodním plánem hodnotícím finanční životaschopnost projektu včetně zvoleného řešení financování a u projektu společného zájmu, který spadá do kategorie uvedené v příloze II bodě 2, výsledky tržních testů, a
c)
pokud se předkladatelé projektu dohodnou, s odůvodněným návrhem na přeshraniční přidělení nákladů.
[…]
4.   Do šesti měsíců od data obdržení poslední žádosti o investici posledním dotčeným vnitrostátním regulačním orgánem přijmou vnitrostátní regulační orgány po konzultaci s dotčenými předkladateli projektů koordinovaná rozhodnutí o přidělení investičních nákladů, která ponese každý provozovatel soustavy v rámci uvedeného projektu, i o jejich začlenění do sazeb. Vnitrostátní regulační orgány mohou rozhodnout, že přidělí pouze část nákladů, nebo mohou rozhodnout, že rozdělí náklady v rámci balíčku několika projektů společného zájmu.
[…]
5.   Vnitrostátní regulační orgány na základě přeshraničního přidělení nákladů, jak je uvedeno v odstavci 4 tohoto článku, při stanovování nebo schvalování sazeb v souladu s čl. 37 odst. 1 písm. a) směrnice [2009/72] a čl. 41 odst. 1 písm. a) směrnice 2009/73/ES[ (
10
)] zohlední skutečné náklady vynaložené provozovatelem přenosové soustavy či jiným předkladatelem projektu v důsledku investic, pokud tyto náklady odpovídají nákladům efektivního a strukturálně srovnatelného provozovatele.
Vnitrostátní regulační orgány agentuře neprodleně oznámí rozhodnutí o přidělení nákladů společně se všemi důležitými informacemi, které se k němu vztahují. […]
[…]
Rozhodnutí o přidělení nákladů se zveřejní.
6.   V případě, že příslušné vnitrostátní regulační orgány nedosáhnou dohody o dané žádosti o investice do šesti měsíců ode dne, kdy žádost obdržel poslední dotčený vnitrostátní regulační orgán, uvědomí o tom neprodleně agenturu.
V takovém případě nebo na základě společné žádosti dotčených vnitrostátních regulačních orgánů přijme agentura do tří měsíců ode dne, kdy jí byla záležitost předložena, rozhodnutí o žádosti o investice včetně přeshraničního rozdělení nákladů uvedeného v odstavci 3, jakož i o způsobu, kterým se náklady na investice promítnou do sazeb.
[…]“
II. Skutečnosti předcházející sporu a napadený rozsudek
10.
Skutkový základ sporu je popsán v bodech 1 až 13 napadeného rozsudku. Z nich zdůrazním následující:
–
Aquind Ltd, akciová společnost založená ve Spojeném království, předkládá projekt propojovacího vedení (dále jen „propojovací vedení Aquind“) spojujícího britskou a francouzskou přenosovou soustavu elektřiny.
–
Dne 17. května 2017 požádala společnost Aquind francouzský a britský vnitrostátní regulační orgán (dále jen „VRO“) o výjimku pro propojovací vedení Aquind.
–
Vzhledem k tomu, že tyto dva orgány nedosáhly dohody, předaly dne 29. listopadu a dne 19. prosince 2017 žádost o výjimku ACER k rozhodnutí.
–
Dne 26. dubna 2018 získalo propojovací vedení Aquind status projektu společného zájmu.
–
Rozhodnutím č. 05/2018 ze dne 19. června 2018 ACER žádost o výjimku zamítla.
–
Podle názoru ACER, ačkoli Aquind splnila podmínky nezbytné pro získání výjimky uvedené v čl. 17 odst. 1 písm. a) a c) až f) nařízení č. 714/2009, nesplnila podmínku stanovenou v tomtéž ustanovení pod písmenem b).
–
ACER zejména dodala, že propojovací vedení získalo v dubnu 2018 status projektu společného zájmu, takže společnost Aquind mohla požádat o uplatnění článku 12 nařízení TEN-E, který stanoví možnost přeshraničního rozdělení nákladů, ale neučinila tak.
–
ACER konstatovala, že nelze vyloučit, že by pro propojovací vedení Aquind byla dostupná finanční podpora v rámci regulovaného režimu. Nebylo tedy možné s požadovanou jistotou určit riziko spočívající v neexistenci finanční podpory prostřednictvím regulovaného režimu.
–
Kromě toho měla za to, že riziko spojené s příjmy, mimořádné tržní riziko, riziko spojené s přímou konkurencí s ostatními propojovacími vedeními a s nejistotou příjmu z přetížení, riziko výpadku britské sítě, riziko spojené s výstavbou propojovacího vedení Aquind, jakož i politická a makroekonomická rizika spojená zejména s Brexitem jsou nedostatečná nebo nebyla prokázána.
–
Dne 17. srpna 2018 se společnost Aquind odvolala proti rozhodnutí ACER k odvolacímu senátu, který jej potvrdil svým rozhodnutím A-001-2018 ze dne 17. října 2018.
11.
Proti rozhodnutí odvolacího senátu podala společnost Aquind žalobu na neplatnost (T‑735/18) k Tribunálu.
12.
Tribunál napadeným rozsudkem vyhověl čtvrtému a devátému žalobnímu důvodu společnosti Aquind, a v důsledku toho rozhodnutí odvolacího senátu zrušil. Ve zbývající části žalobu zamítl a uložil ACER náhradu nákladů řízení.
13.
Dne 27. ledna 2021 podala ACER tento kasační opravný prostředek (
11
). Společnost Aquind také podala dne 17. dubna 2021 vedlejší kasační opravný prostředek proti napadenému rozsudku.
14.
Po vydání napadeného rozsudku rozhodl odvolací senát dne 5. února 2021 o opětovném zahájení řízení a shledal odvolání podané společností Aquind nepřípustné (
12
).
15.
Kromě toho společnost Aquind podala v srpnu a září 2019 žádost o přeshraniční rozdělení nákladů u VRO Francie, Spojeného království, Španělska a Německa. Řízení následující po této žádosti bylo přerušeno, jakmile propojovací vedení Aquind přestalo být v nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2020/389 (
13
) považováno za projekt společného zájmu.
16.
Dne 29. května a 2. června 2020 předložila společnost Aquind francouzskému a britskému VRO druhou žádost o částečnou výjimku (
14
) na dobu 25 let pro propojovací vedení Aquind. Tyto dva orgány dne 27. ledna 2021 oznámily, že žádosti nemohou vyhovět, neboť v důsledku Brexitu vstoupila v platnost Dohoda o obchodu a spolupráci mezi EU a Spojeným královstvím.
III. Návrhová žádání účastnic řízení
17.
ACER navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zcela nebo zčásti zrušil napadený rozsudek;
–
zamítl žalobu jako neopodstatněnou, uváží-li, že to stav řízení dovoluje;
–
podpůrně vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl v souladu s rozsudkem Soudního dvora;
–
uložil společnosti Aquind náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku i nákladů řízení před Tribunálem.
18.
Aquind navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravný prostředek podaný ACER;
–
v případě, že vyhoví některému z argumentů ACER, zamítl kasační opravný prostředek z ostatních důvodů uvedených společností Aquind, a to případně včetně důvodů, které Tribunál zamítl;
–
v případě, že nepotvrdí napadený rozsudek, zrušil rozhodnutí odvolacího senátu z ostatních důvodů, které společnost Aquind uplatnila před Tribunálem;
–
uložil ACER náhradu nákladů řízení.
19.
Společnost Aquind rovněž podává vedlejší kasační opravný prostředek, v němž navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil prohlášení nepřípustnosti třetího a čtvrtého žalobního důvodu vzneseného společností Aquind před Tribunálem;
–
zrušil zamítnutí prvního, pátého, šestého, sedmého a osmého žalobního důvodu vzneseného společností Aquind před Tribunálem;
–
zohlednil argumenty předložené v rámci důvodů, které společnost Aquind uvádí v tomto řízení o kasačním opravném prostředku na podporu svého návrhu na potvrzení napadeného rozsudku;
–
v důsledku toho zrušil rozhodnutí odvolacího senátu ACER z důvodů uvedených v žalobě společnosti Aquind podané k Tribunálu.
20.
ACER odpověděla na vedlejší kasační opravný prostředek tak, že navrhla, aby Soudní dvůr:
–
vedlejší kasační opravný prostředek v plném rozsahu zamítl;
–
uložil společnosti Aquind náhradu vlastních nákladů řízení a náhradu nákladů řízení vynaložených ACER.
IV. Kasační opravný prostředek ACER. Úvodní poznámka
21.
ACER v souhrnu tvrdí, že napadený rozsudek je stižen dvěma nesprávnými právními posouzeními, a to ohledně
–
intenzity přezkumu odvolacího senátu, jak obecně, tak v projednávané věci, pokud jde o posouzení komplexní hospodářské nebo technické povahy;
–
výkladu čl. 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009.
22.
Předesílám, že navrhnu zamítnutí prvního ze dvou důvodů kasačního opravného prostředku ACER, což bude znamenat potvrzení napadeného rozsudku v rozsahu, v němž ruší rozhodnutí odvolacího senátu.
23.
Na základě tohoto předpokladu se může zdát, že je zbytečné analyzovat druhý důvod kasačního opravného prostředku ACER, protože rozhodnutí odvolacího senátu bude zrušeno v celém rozsahu.
24.
Nicméně tuto analýzu provedu a navrhnu, aby bylo vyhověno druhému důvodu kasačního opravného prostředku ACER a následně byl zrušen napadený rozsudek v rozsahu, v němž se týká pouze vztahu mezi článkem 17 nařízení č. 714/2009 a obecným režimem financování podle článku 12 nařízení TEN-E.
25.
Domnívám se, že je nezbytné, aby Soudní dvůr rozhodl o tomto druhém důvodu kasačního opravného prostředku, neboť v opačném případě by zůstala nedotčena teze Tribunálu (která se mi jeví jako nesprávná) ohledně vztahu mezi těmito dvěma nařízeními. Pokud by tato teze nebyla opravena, mohla by být chápána jako závazná pro ACER a její odvolací senát.
26.
Tribunál ve skutečnosti nemusel (
15
) analyzovat čtvrtý důvod znějící na zrušení, neboť vyhověl prvnímu důvodu, který sám o sobě způsobil neplatnost rozhodnutí odvolacího senátu. Vzhledem k tomu, že se nezastavil u tohoto posledního prohlášení, stanovil doktrínu, která podle mého názoru přesahuje rámec pouhého obiter dictum a není v souladu s právem.
V. První důvod kasačního opravného prostředku ACER: intenzita přezkumu komplexních technických a hospodářských posouzení, který provádí odvolací senát
A.
Napadený rozsudek
27.
Tribunál analyzuje „přístup zastávaný ACER, podle něhož může být přezkum komplexních technických a hospodářských posouzení, který provádí odvolací senát, rovnocenný omezenému soudnímu přezkumu prováděnému unijním soudem“ (bod 49 napadeného rozsudku) a odmítá jej.
28.
Toto odmítnutí je ve stručnosti založeno na čtyřech typech úvah:
–
Zřízení odvolacího senátu je součástí přístupu, jehož cílem je zavést mechanismus k napadení rozhodnutí agentur o komplexních technických, vědeckých nebo hospodářských otázkách, které bezprostředně ovlivňují právní postavení dotčených stran. Tyto dotčené strany disponují tímto opravným prostředkem v kontextu, v němž je přezkum unijním soudem omezen na přezkum toho, zda výkon posuzovací pravomoci není stižen zjevným pochybením nebo zneužitím pravomoci (
16
).
–
Ustanovení, která se týkají organizace a pravomocí odvolacího senátu, totiž umožňují konstatovat, že nebyl zřízen, „aby prováděl pouze omezený přezkum komplexních technických a hospodářských posouzení“. To vyplývá a) z kvalifikace jeho členů; b) z pravomocí svěřených odvolacímu senátu článkem 19 odst. 5 nařízení č. 713/2009, a c) z výkladu článku 20 tohoto nařízení (
17
).
–
Organizační a jednací řád přijatý agenturou ACER podle čl. 19 odst. 6 nařízení č. 713/2009 potvrzuje, že odvolacímu senátu měl být svěřen „úkol přezkoumávat rozhodnutí agentury s intenzitou, která se nemůže omezovat na intenzitu omezeného přezkumu“ (
18
).
–
Tribunál již rozhodl (ve vztahu k odvolacímu senátu agentury ECHA), že „[…] by bylo v rozporu se samotnou povahou odvolacích orgánů zřízených v rámci agentur, aby vykonávaly omezený přezkum vyhrazený unijním soudům“. Argumenty týkající se nepoužitelnosti této judikatury na odvolací senát ACER (z důvodu odlišného složení a pravomocí těchto odvolacích senátů) nelze přijmout (
19
).
B.
Tvrzení účastnic v řízení o kasačním opravném prostředku ACER
29.
Podle ACER se Tribunál dopustil několika nesprávných právních posouzení v souvislosti s cílem odvolacího senátu, jeho organizací a jeho pravomocí, a to s ohledem na kontext, v němž plní svůj úkol.
30.
Společnost Aquind nesouhlasí s příslušnými argumenty ACER a považuje za správný názor Tribunálu, že odvolací senát uplatňuje úplný přezkum, který se neomezuje na zjevně nesprávné posouzení.
31.
Uvedu tedy argumenty ACER na podporu jejího prvního důvodu kasačního opravného prostředku.
1. Pokud jde o cíl
32.
Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení a porušil zásady dělby moci a loajální spolupráce zakotvené v čl. 13 odst. 2 SEU tím, že nezohlednil cíl zavedení rychlého a zjednodušeného odvolacího řízení před odvolacím senátem, jak je uvedeno v bodě 19 odůvodnění nařízení č. 713/2009.
33.
Tribunál naopak upřednostnil cíl, který sám uvádí, a to na základě vnímání údajného „přístupu“ unijního normotvůrce.
2. Pokud jde o kontext, v němž odvolací senát jedná
34.
Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že ustanovení týkající se organizace a pravomocí odvolacího senátu vedou k závěru, že intenzita jeho přezkumu komplexních technických a hospodářských posouzení nemůže být omezena na zjevně nesprávná posouzení (body 52 až 82 napadeného rozsudku). Toto nesprávné posouzení je vyjádřeno následovně:
–
Pokud jde o složení odvolacího senátu, Tribunál jej nesprávně ztotožňuje se složením odvolacího senátu ECHA (mimo jiné body 53 a 61 napadeného rozsudku).
–
Tribunál se rovněž mýlí, když má za to, že výběr členů odvolacího senátu, kteří „mají odpovídající zkušenosti v odvětví energetiky“, znamená, že unijní normotvůrce měl v úmyslu poskytnout odvolacímu senátu odborné znalosti nezbytné k tomu, aby mohl sám provádět posouzení komplexních technických a hospodářských skutečností souvisejících s energetikou (body 53, 65 a 69 napadeného rozsudku).
–
Tribunál se nesprávně domníval, že délka řízení a omezené zdroje odvolacího senátu neodůvodňují omezený přezkum komplexních technických a hospodářských posouzení (body 66 a 73 až 82 napadeného rozsudku) (
20
). Takový závěr je v rozporu se zásadami institucionální rovnováhy a rozdělení pravomocí, neboť ACER nemůže samostatně zvyšovat své lidské a finanční zdroje.
–
Tribunál se dopustil nesprávného výkladu čl. 19 odst. 5 nařízení č. 713/2009 (body 54, 55, 59 a 60 napadeného rozsudku). Toto ustanovení, které zdaleka neodůvodňuje uplatnění úplného přezkumu odvolacím senátem, pouze odkazuje na možnost zrušit rozhodnutí ACER a nahradit jej rozhodnutím odvolacího senátu nebo vrátit věc ACER, ale neříká nic o intenzitě přezkumu odvolacího senátu.
–
Další pochybení Tribunálu spočívá v bodech 57, 58 a 60 napadeného rozsudku, neboť čl. 19 odst. 1 a článek 20 nařízení č. 713/2009 nebrání odvolacímu senátu v provedení omezeného přezkumu. Podle ACER může Tribunál vždy provést úplný soudní přezkum rozhodnutí odvolacího senátu, a to i v případě, že odvolací senát provede omezený přezkum.
3. Podpůrně
35.
Podpůrně ACER tvrdí, že i když se připustí (quod non), že odvolací senát musí provést úplný přezkum jejích rozhodnutí, pokud zahrnují komplexní technická a hospodářská posouzení, Tribunál se dopustil pochybení (body 83 až 90 napadeného rozsudku), když rozhodl, že odvolací senát v projednávané věci takový úplný přezkum neprovedl.
C.
Posouzení
36.
Soudní dvůr musí určit, zda Tribunál rozhodl správně, když stanovil, že odvolací senát měl provést úplný přezkum rozhodnutí ACER v rámci pravomocí, které mu byly svěřeny nařízením č. 713/2009.
37.
ACER tvrdila a nadále tvrdí, že odvolací senát byl oprávněn provést pouze omezený přezkum, který se omezoval pouze na posouzení zjevně nesprávných posouzení komplexních technických a hospodářských rozhodnutí.
38.
Podle mého názoru je výklad Tribunálu správný. Jeho výklad článků 19 a 20 nařízení č. 713/2009 mi připadá nejvhodnější.
39.
Tento názor potvrzuje úloha odvolacího senátu a podporují jej (nebo mu alespoň neodporují) další aspekty týkající se jeho složení, jeho pravomocí, délky řízení a jeho srovnání s odvolacími senáty jiných unijních agentur.
1. Úloha a cíle odvolacího senátu
40.
V posledních letech se objevuje fenomén „agenturizace“ unijní správy (
21
). V rámci tohoto procesu byly u agentur, které mají pravomoc přijímat právní akty ovlivňující právní postavení jednotlivců, zřízeny odvolací senáty. ACER postupně získala omezené rozhodovací pravomoci a způsobilost přijímat dohody, které mají dopad na právní postavení jednotlivců, ačkoli její hlavní úlohou je koordinovat činnost vnitrostátních regulačních orgánů v oblasti energetiky (
22
). Tato skutečnost vysvětluje původní složení jejího odvolacího senátu.
41.
Pokud správně počítám, bylo zřízeno konkrétně osm takových senátů (
23
), které se neřídí jednotným modelem (
24
) a liší se svou strukturou, fungováním a pravomocemi. Mají však některé společné rysy (
25
):
–
Jedná se o orgány správního přezkumu, které fungují v rámci agentur a mají určitou míru nezávislosti. Nemají soudní povahu, i když plní kvazisoudní funkce prostřednictvím kontradiktorního řízení.
–
Jsou složeny jak z právníků, tak z technických odborníků, což jim dává větší schopnost řešit odvolání proti rozhodnutím, která jsou často velmi technické povahy.
–
Odvolání k nim mohou podávat adresáti rozhodnutí agentur, jakož i fyzické a právnické osoby, kterých se tato rozhodnutí bezprostředně a osobně dotýkají.
–
Přezkoumávají rozhodnutí, která mají účinky ve vztahu k třetím osobám a v souvislosti s nimiž jim ustanovení sekundárního práva, která zřizují odvolací senáty, svěřují pravomoc. Rozsah jejich pravomocí je tedy omezený.
–
Představují účinný, rychlý, dostupný, specializovaný a levný mechanismus ochrany práv adresátů a osob dotčených rozhodnutími agentur.
42.
Význam některých z těchto odvolacích senátů byl nepřímo posílen zavedením článku 58a do statutu Soudního dvora Evropské unie (
26
).
43.
Podle tohoto článku je přijatelnost opravných prostředků proti rozsudkům Tribunálu týkajícím se rozhodnutí některých odvolacích senátů (
27
) podmíněna prokázáním významu pro jednotu, soulad nebo další vývoj unijního práva (
28
).
44.
Souhlasím s posouzením Tribunálu (bod 51 napadeného rozsudku), že zřízení odvolacího senátu ACER je součástí přístupu, upřednostňovaného unijním normotvůrcem, jehož cílem je zavést v rámci unijních agentur mechanismus odvolání k „odvolacímu orgánu“, pokud jim byly svěřeny rozhodovací pravomoci ohledně otázek komplexních z technického či vědeckého hlediska, které bezprostředně ovlivňují právní postavení dotčených stran.
45.
Jak správně uvádí Tribunál, „systém odvolacího orgánu je […] vhodným prostředkem k ochraně práv [dotčených] stran v kontextu, kdy [se] musí přezkum prováděný unijním soudem omezit na přezkum toho, zda výkon široké pravomoci při posuzování komplexních vědeckých, technických a hospodářských skutečností není stižen zjevným pochybením […]“ (
29
).
46.
Domnívám se totiž, že v rámci činnosti, která se vyznačuje technickou a hospodářskou komplexností záležitostí svěřených každé agentuře, by nemělo velký smysl zřizovat v rámci agentur odvolací orgány, které by nebyly schopny posoudit technické a hospodářské aspekty rozhodnutí této agentury.
47.
Je pravda, že přezkum unijním soudem se musí omezit na přezkum toho, zda výkon široké pravomoci při posuzování komplexních vědeckých, technických a hospodářských skutečností není stižen zjevným pochybením nebo zneužitím pravomoci. Tento přezkum, který již provádí Tribunál, však není úkolem odvolacího senátu, jehož specializace mu umožňuje, jak vysvětlím níže, tyto aspekty důkladně přezkoumat a vyčerpávajícím způsobem posoudit všechny detaily napadeného rozhodnutí (
30
).
48.
Domnívám se tedy, že úlohu odvolacích orgánů zřízených v rámci agentur, pokud jde o přezkum jejich komplexních rozhodnutí, nelze v zásadě ztotožňovat s úlohou unijních soudů. V opačném případě by zřízení odvolacích senátů bylo nadbytečné, tedy zbytečně by zdvojovalo způsob přezkumu, který přísluší unijním soudům.
49.
Souhlasím tedy s Tribunálem, když uvádí, že „pokud by totiž měl být přezkum prováděný odvolacím senátem omezený, pokud jde o komplexní posouzení technické a hospodářské povahy, znamenalo by to, že by Tribunál prováděl omezený přezkum rozhodnutí, které by samo o sobě bylo výsledkem omezeného přezkumu. Je zjevné, že systém ‚omezeného přezkumu omezeného přezkumu‘ neposkytuje záruky účinné soudní ochrany, kterou je třeba poskytnout podnikům […]“ (
31
).
2. Složení odvolacího senátu
50.
Podle čl. 18 odst. 1 nařízení č. 713/2009 (
32
) jsou členové odvolacího senátu vybíráni z vedoucích pracovníků VRO nebo jiných subjektů, kteří mají odpovídající zkušenosti v odvětví energetiky.
51.
Podle čl. 18 odst. 2 a 3 nařízení č. 713/2009 (
33
) je funkční období těchto členů, kteří jsou při rozhodování nezávislí a nejsou vázáni žádnými pokyny, pětileté s možností prodloužení.
52.
Složení odvolacího senátu tedy splňuje požadavky nezbytné k provedení úplného a neomezeného přezkumu rozhodnutí ACER. Pokud jeho členové musí mít předchozí zkušenosti v odvětví energetiky, je to proto, že mají (nebo musí mít) potřebné technické znalosti k důkladnému řešení odvolání. To zdůraznil Tribunál, jehož názor sdílím (
34
).
53.
ACER tvrdí, že vedoucí pracovníci VRO nemusí nutně disponovat takovými technickými a odbornými znalostmi, neboť posouzení složitých technických a hospodářských otázek provádí střední management VRO.
54.
Uvedenou argumentaci neshledávám přesvědčivou. Pokud by členové odvolacího senátu byli vybráni bez potřebných zkušeností v odvětví energetiky a bez požadovaných technických znalostí, jejich výběr by jednoduše nebyl v souladu s článkem 18 nařízení č. 713/2009. Skutečnost, že tyto znalosti jsou také v kompetenci „středního managementu“, neznamená, že se bez nich vedoucí pracovníci obejdou.
55.
Složení odvolacího senátu a charakteristiky jeho členů se navíc reformou zavedenou nařízením 2019/942, jehož články 25, 26 a 27 v podstatě přebírají článek 18 nařízení č. 713/2009, nezměnily. Cílem reformy bylo právě posílit odvolací senát, aby mohl lépe plnit své funkce.
56.
Rovněž mě nepřesvědčil argument ACER týkající se dopadu režimu členů odvolacího senátu, kteří až do roku 2019 vykonávali svou funkci bez nároku na odměnu a jako čestní členové, na spor. Podle ACER mohli v rámci tohoto režimu vykonávat jinou práci, která jim ubírala čas věnovat se odvolacímu senátu, a proto bylo logické, že se omezili na omezený a rychlejší přezkum rozhodnutí agentury.
57.
Absence odměny a práce na plný úvazek v případě členů odvolacího senátu do roku 2019 neodůvodňuje omezení jeho přezkumné funkce. Tyto aspekty lze vysvětlit mimo jiné omezenými rozhodovacími pravomocemi ACER před rokem 2019, a především omezeným počtem odvolání, která měla být podle původních odhadů podána (
35
).
58.
Nárůst počtu případů vedl k zavedení odměňování členů odvolacího senátu (
36
) a k výběru kandidátů, u nichž jsou vedle odborných charakteristik kladeny vyšší požadavky na všeobecné právní znalosti (
37
).
59.
Posílení lidských zdrojů odvolacího senátu nanejvýš ukazuje, že jeho původní podoba nebyla zcela přiměřená k plnění úkolů, které mu byly svěřeny nařízením č. 713/2009 (
38
). Tento nedostatek však neznamená, že by se odvolací senát měl vzdát své hlavní úlohy a omezit se na omezený přezkum rozhodnutí agentury.
60.
Zvýšení pravomocí agentury ACER v souvislosti se změnou unijních energetických předpisů po roce 2019 (
39
) (které se nevztahují na skutkové okolnosti tohoto sporu) a reforma samotné agentury ACER provedená nařízením 2019/942 znamenají, že posílení jejího odvolacího senátu mu umožňuje vykonávat úplný přezkum jejích rozhodnutí.
3. Délka řízení
61.
ACER se domnívá, že lhůta, v níž měl odvolací senát rozhodnout (dva měsíce podle čl. 19 odst. 2 nařízení č. 713/2009), mu neumožnila provést důkladný přezkum. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl opačně.
62.
Souhlasím s odůvodněním Tribunálu a domnívám se, že se při výkladu tohoto ustanovení nedopustil nesprávného právního posouzení.
63.
Je pravda, že lhůta pro rozhodnutí o odvolání byla omezená (
40
), neboť odvolání mělo být projednáno do dvou měsíců v kontradiktorním řízení, v němž mohly být některé strany vyzvány, aby se vyjádřily ke sdělení jiných účastníků řízení a ústně přednesly svá vyjádření odvolacímu senátu.
64.
Délka lhůty však, jak správně uvedl Tribunál (bod 74 napadeného rozsudku), nepostačuje k tomu, aby svědčila o úmyslu normotvůrce omezit přezkum prováděný odvolacím senátem. Několik argumentů svědčí o opaku:
–
Technické znalosti a odbornost členů odvolacího senátu usnadňují rychlé pochopení odvolání a jeho rychlé vyřízení.
–
Článek 19 nařízení č. 713/2009 v podstatě stanoví, že odvolací senát musí přezkoumat, zda argumenty předložené odvolatelem dokládají existenci pochybení, kterým je dotčeno napadené rozhodnutí. Odvolací senát se omezuje na posouzení toho, zda důvody, které odvolatel uvádí, mohou doložit, že napadené rozhodnutí je stiženo vadami. Musí ověřit pouze komplexní technické a hospodářské prvky, které se v těchto důvodech objevují.
–
Odvolací senát není povinen provést přezkum skutkových a právních prvků rozhodnutí ACER ex novo. V tomto ohledu se liší například od odvolacích senátů EUIPO a CPVO.
–
Podle čl. 19 odst. 5 nařízení č. 713/2009 může odvolací senát vykonávat „jakékoli pravomoci spadající do pravomoci agentury nebo může věc postoupit příslušnému orgánu agentury“. Bylo tedy možné, aby odvolání vyhověl a vrátil věc ACER, aby ta přijala nové rozhodnutí.
65.
Tento výklad není zpochybněn skutečností, že nařízením 2019/942 byla lhůta pro odvolací senát prodloužena na čtyři měsíce (
41
). Toto prodloužení pouze ukazuje, že normotvůrce měl při stanovení dvouměsíční lhůty v nařízení č. 713/2009 možná nerealistickou představu, ale nelze z něj vyvozovat, že by odvolací senát měl uplatňovat pouze omezený přezkum rozhodnutí ACER.
4. Pravomoci odvolacího senátu
66.
Jak jsem již uvedl, čl. 19 odst. 5 nařízení č. 713/2009 stanoví, že odvolací senát může vykonávat jakékoli pravomoci spadající do pravomoci ACER nebo může věc postoupit příslušnému orgánu ACER, který je rozhodnutím odvolacího senátu vázán.
67.
Jak správně uvádí Tribunál (bod 54 napadeného rozsudku), odvolací senát byl oprávněn, při vyhovění odvolání, převzít posuzovací pravomoc ACER a posoudit, zda mu předložené důkazy umožňují přijmout vlastní rozhodnutí, jako alternativu k vrácení věci ACER k novému rozhodnutí.
68.
Podle čl. 20 odst. 1 nařízení č. 713/2009 se k Tribunálu podává žaloba proti rozhodnutí odvolacího senátu, a nikoli proti rozhodnutí ACER. Tak tomu bylo i v projednávané věci: žalobkyně nebyla oprávněna napadnout před unijním soudem přímo rozhodnutí ACER (
42
), jak uvedl Tribunál v bodě 58 napadeného rozsudku.
69.
Toto dvojí zjištění potvrzuje, že odvolací senát se nemohl omezit na omezený přezkum rozhodnutí ACER, který by odpovídal soudnímu přezkumu prováděnému unijním soudem.
70.
Odvolací senát má, jak jsem již uvedl, technické znalosti, které mu umožňují provést úplný přezkum, a nikoli pouze přezkoumat zjevnou nesprávnost rozhodnutí ACER. Tento úplný přezkum umožňuje, aby následně byl proveden soudní přezkum ze strany Tribunálu.
71.
Výše uvedené úvahy nejsou zkresleny irelevantním pochybením Tribunálu (bod 60 napadeného rozsudku), který se odvolává na „případný rozpor“ rozhodnutí ACER ze dne 5. října 2019 (
43
) s nařízením č. 713/2009.
72.
Tribunál se v tomto posouzení mýlil, neboť změna rozhodnutí ACER č. 1/2011 byla způsobena předchozím přijetím nařízení 2019/942. Článek 21 rozhodnutí č. 1/2011 v pozměněném znění pouze přebírá obsah čl. 28 odst. 5 nařízení 2019/942 (
44
). K žádnému takovému rozporu tedy nedošlo.
73.
K tomuto pochybení Tribunálu však dochází v rámci odůvodnění obiter dictum a týká se legislativní změny, která není ratione temporis použitelná na tento spor. Proto nemá žádný vliv na konečné řešení co do intenzity přezkumu prováděného odvolacím senátem.
5. Srovnání odvolacího senátu ACER s odvolacími senáty jiných unijních agentur
74.
Srovnání, které Tribunál provádí mezi intenzitou přezkumu odvolacím senátem ECHA a ACER, se mi jeví jako vhodné k rozšíření jeho judikatury týkající se úrovně přezkumu rozhodnutí odvolacího senátu ECHA na odvolací senát ACER.
75.
Tribunál poté, co uvedl svůj postoj ohledně odvolacího senátu ECHA (bod 61 napadeného rozsudku) (
45
), uvádí, že tento postoj je rovněž použitelný na odvolací senát ACER.
76.
Kritika této části napadeného rozsudku ze strany ACER vychází z rozdílů v cílech, odvolacích řízeních (zejména lhůtách pro rozhodnutí) a personálním obsazení odvolacích senátů ACER a ECHA. Takové rozdíly mají zpochybňovat srovnání provedené Tribunálem.
77.
Tyto rozdíly však nemají vliv na samotnou podstatu argumentu Tribunálu, který se vztahuje jak na odvolací senát ECHA, tak na odvolací senát ACER: bylo by v rozporu s povahou odvolacích orgánů zřízených v rámci agentur, aby prováděly přezkum omezený na přezkum zjevných pochybení, a nikoli úplné posouzení komplexních technických, vědeckých a hospodářských posouzení obsažených v napadených rozhodnutích.
78.
Vzhledem k tomu, že se mi na základě výše uvedeného zdá, že argumentace Tribunálu není stižena žádným nesprávným právním posouzením, je třeba zamítnout také tuto část prvního důvodu kasačního opravného prostředku.
6. Podpůrný argument: přezkum provedený odvolacím senátem byl úplný
79.
Podpůrně ACER tvrdí, že i kdyby se připustilo (quod non), že odvolací senát musí provést úplný přezkum, který se neomezuje na zjevně nesprávná rozhodnutí zahrnující komplexní technická a hospodářská posouzení, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že odvolací senát takový přezkum v projednávané věci neprovedl.
80.
Tento podpůrný argument však pomíjí skutečnost, že sám odvolací senát uvedl (body 47 a 52 jeho rozhodnutí), že se omezuje na přezkum omezený na zjevně nesprávné posouzení, pokud jde o výjimku požadovanou společností Aquind.
81.
Odvolací senát činí toto výslovné prohlášení jako vyjádření zásady, kterou se bude řídit jeho zásah. Nebylo tedy nutné podrobně analyzovat body 70 až 74 a 94 až 98 rozhodnutí ACER, když sám odvolací senát na začátku uvádí, že použije přezkum omezený na zjevně nesprávné posouzení. Tribunál se v tomto bodě tedy nedopustil nesprávného právního posouzení.
82.
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba první důvod kasačního opravného prostředku ACER zamítnout.
VI. Druhý důvod kasačního opravného prostředku ACER: porušení čl. 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009
A.
Napadený rozsudek
83.
Podle Tribunálu nebyl přístup odvolacího senátu k výjimce odůvodněný ani z hlediska nařízení č. 714/2009, ani z hlediska nařízení TEN-E. Toto tvrzení v podstatě podpořil následujícími argumenty:
–
Odvolací senát zavedl další podmínku, která není uvedena v článku 17 nařízení č. 714/2009.
–
Žádné právní ustanovení neumožňuje mít za to, že normotvůrce stanovil přednost jednoho režimu před druhým. Oba režimy mohou být použity alternativně.
–
Základním kritériem, jímž musí být vedeno posuzování žádosti o výjimku, je kritérium „úrovně rizika spojeného s investicí“ stanovené v čl. 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009, které odvolací senát neuplatnil.
–
Použití postupu přeshraničního rozdělení nákladů nepředstavuje záruku, že budou odstraněna rizika, kterým je vystaveno propojovací vedení.
B.
Argumentace účastnic řízení
84.
ACER tvrdí, že se Tribunál dopustil „zásadního“ nesprávného právního posouzení, když rozhodl (zejména v bodech 105 a 106 napadeného rozsudku), že žádné právní ustanovení neumožňuje mít za to, že normotvůrce stanovil přednost režimu nařízení TEN-E před režimem výjimek podle nařízení č. 714/2009.
85.
Toto nesprávné právní posouzení vyplývá z toho, že Tribunál nesprávně vyložil vztah mezi článkem 12 nařízení TEN-E a čl. 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009. Znění, účel a kontext posledně uvedeného nařízení a jeho předchůdce, nařízení (ES) č. 1228/2003 (
46
), vedou ACER k tvrzení, že nařízení TEN-E stanoví obecný režim a nařízení č. 714/2009 zavádí režim výjimek, jejíž výklad musí být restriktivní. Nejedná se o rovnocenné režimy, z nichž by si předkladatelé projektů mohli volně vybírat, jak tvrdí Tribunál.
86.
Druhé nesprávné právní posouzení, které ACER napadenému rozsudku vytýká (body 101 až 104), spočívá v tvrzení, že ačkoli případné financování na základě článku 12 nařízení TEN-E může být relevantním kritériem pro určení rizika spojeného s investicí, toto kritérium nemůže představovat závaznou podmínku pro získání výjimky (
47
).
87.
ACER uvádí, že nedostupnost dostatečné finanční podpory v rámci regulovaného režimu je základním prvkem pro určení, zda je investiční riziko kryté či nikoli, takže tato analýza je implicitně obsažena v čl. 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009 a není další podmínkou pro udělení výjimky novému propojovacímu vedení.
88.
Konečně se ACER domnívá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení (body 108 a 109 napadeného rozsudku), když rozhodl, že společnosti Aquind nelze odepřít výjimku podle článku 17 nařízení č. 714/2009 na základě domněnky, že by žádost o podporu podle článku 12 nařízení TEN-E vedla k poskytnutí finanční výhody umožňující uvedené riziko odstranit.
89.
Podle názoru ACER nebyla možnost získat financování propojovacího vedení prostřednictvím přeshraničního sdílení nákladů hypotetická, ale vycházela z posouzení propojovacího vedení Aquind jako projektu společného zájmu, jakož i z analýzy nákladů, kapacity a výhod provedené ACER. Právě takovou analýzu rizik vyžaduje čl. 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009, aby bylo možné určit, zda lze finanční rizika propojovacího vedení omezit jiným způsobem než udělením výjimky z obecného režimu.
90.
Společnost Aquind zpochybňuje argumenty ACER a má za to, že se Tribunál nedopustil žádného nesprávného právního posouzení, které je mu vytýkáno.
C.
Posouzení
91.
Pro lepší pochopení problému je vhodné nejprve vysvětlit vztah mezi oběma režimy financování a poté přezkoumat argumenty tohoto druhého důvodu kasačního opravného prostředku.
1. Financování elektrického propojovacího vedení
92.
Transevropská elektrická propojovací vedení stejnosměrného proudu jsou klíčovou infrastrukturou pro rozvoj evropského trhu s elektřinou (
48
). Propojují vnitrostátní elektroenergetické soustavy tím, že zajišťují dodávky elektřiny a zabraňují jejich izolaci a zároveň podporují vytvoření integrovaného evropského trhu s elektřinou s větší konkurencí a lepšími cenami pro spotřebitele (
49
).
93.
Elektrická propojovací vedení jsou rozsáhlá a technologicky složitá díla, jejichž realizace vyžaduje značné investice a několik let k dokončení. Tyto charakteristiky vysvětlují přijetí nařízení TEN-E a vytvoření kategorie projektů společného zájmu jako způsobu, jak na ně nasměrovat finanční prostředky (
50
).
94.
V článku 1 nařízení TEN-E (
51
) se hovoří o určení projektů společného zájmu, které jsou nezbytné pro realizaci prioritních koridorů a oblastí transevropské energetické infrastruktury. Kromě toho, že se nařízení TEN-E zabývá identifikací a realizací takových projektů, stanoví také pravidla pro usnadnění a zjednodušení jejich schvalování a pro zajištění účasti veřejnosti na těchto projektech.
95.
V projednávané věci je zvláště důležitý článek 12 nařízení TEN-E, který stanoví pravidla a rámcové pokyny pro přeshraniční přidělení nákladů s ohledem na rizika projektů společného zájmu.
96.
Podle čl. 12 odst. 3, 4, 5 a 6 nařízení TEN-E platí:
–
Jakmile projekt zařazený do kategorií přílohy II bodu 1 písm. a), b) a d) a bodu 2 dosáhne dostatečné zralosti, jeho předkladatel nebo předkladatelé předloží příslušným VRO „žádost o investici[, která] obsahuje žádost o přeshraniční přidělení nákladů“.
–
Po konzultaci s předkladatelem nebo předkladateli projektu přijmou VRO „koordinovaná rozhodnutí o přidělení investičních nákladů, která ponese každý provozovatel soustavy v rámci uvedeného projektu, i o jejich začlenění do sazeb“.
–
VRO neprodleně oznámí ACER „rozhodnutí o přidělení nákladů společně se všemi důležitými informacemi, které se k němu vztahují“.
–
Pokud VRO nedosáhnou dohody o žádosti o investice do šesti měsíců, uvědomí o tom neprodleně ACER, která může přijmout „rozhodnutí o žádosti o investice včetně přeshraničního rozdělení nákladů […], jakož i o způsobu, kterým se náklady na investice promítnou do sazeb“.
97.
Nařízení TEN-E bylo přijato v roce 2013 a v unijním právu do té doby neexistovalo žádné rovnocenné pravidlo, které by stanovilo podobný režim financování transevropské energetické infrastruktury (
52
).
98.
Z tohoto důvodu jeho čl. 12 odst. 9 stanoví, že „tento článek se nepoužije na projekty společného zájmu, které obdržely[ (
53
)]: […] b) výjimku z čl. 16 odst. 6 nařízení (ES) č. 714/2009 […] podle článku 17 nařízení (ES) č. 714/2009; […] nebo d) výjimku podle článku 7 nařízení (ES) č. 1228/2003“.
99.
Stejný výklad platí i pro čl. 13 odst. 1 druhý pododstavec nařízení TEN-E o pobídkách pro tento typ transevropské energetické infrastruktury.
100.
Cílem tohoto souboru pravidel není zavést alternativní použití mezi regulovaným režimem financování elektrických propojovacích vedení a režimem výjimek.
101.
Cílem čl. 12 odst. 9 a čl. 13 odst. 1 druhého pododstavce nařízení TEN-E je zabránit tomu, aby elektrická propojovací vedení, na která se vztahoval režim výjimek podle článku 17 nařízení č. 714/2009 (a článku 7 nařízení č. 1228/2003), byla způsobilá pro financování v rámci obecného režimu stanoveného v článku 12 nařízení TEN-E.
102.
Pro nová elektrická propojovací vedení plánovaná po vstupu nařízení TEN-E v platnost však čl. 12 odst. 9 a čl. 13 odst. 1 druhý pododstavec nejsou relevantní, neboť se jedná o pravidla, která lze kvalifikovat jako „přechodná“ (
54
).
103.
Souvislost mezi regulovaným režimem a režimem výjimek potvrzují přípravné práce k nařízení č. 1228/2003, které Tribunál nezohlednil. Soudní dvůr využil tyto přípravné práce k výkladu článků 16 a 17 nařízení č. 714/2009 (
55
).
104.
Společný postoj Rady k přijetí nařízení č. 1228/2003 totiž obsahoval následující prohlášení Komise k režimu výjimek: „Komise zdůrazňuje svůj záměr vykládat tuto odchylku restriktivním způsobem, aby zajistila, aby výjimka byla omezena na nezbytné minimum, zejména s ohledem na délku trvání odchylky a příslušnou kapacitu projektu, na který se odchylka vztahuje, aby byl splněn cíl financování investic s mimořádně vysokou mírou rizika“ (
56
). Restriktivní výklad výjimky a její použití ve velmi omezených situacích je zopakován v bodě C 4 společného postoje (
57
).
105.
Generální ředitelství Komise pro dopravu a energetiku zveřejnilo výkladovou poznámku k nařízení č. 1228/2003 s cílem usnadnit jeho uplatňování ze strany VRO, v níž prosazuje výjimečnou povahu režimu výjimek (
58
). Totéž bylo provedeno v pracovním dokumentu útvarů Komise z roku 2009 (
59
).
106.
Přípravné práce a vysvětlující dokumenty Komise tedy zdůrazňují výjimečnou povahu režimu výjimek podle článku 17 nařízení č. 714/2009 a jeho podpůrné použití s ohledem na obecný režim financování elektrických propojovacích vedení podle nařízení TEN-E.
2. Posouzení tohoto důvodu kasačního opravného prostředku
107.
Podle mého názoru je úvaha Tribunálu stižena nesprávným právním posouzením, zejména v bodech 105 a 106 napadeného rozsudku, neboť klade na stejnou úroveň dva různé právní režimy. Jak jsem již uvedl:
–
Nařízení TEN-E stanoví obecný režim financování propojovacích vedení, která představují projekty společného zájmu.
–
Naopak pravidla ohledně výjimky podle článku 17 nařízení č. 714/2009 představují režim výjimek, takže předkladatelé nemají právo volby, zda svůj projekt zpracují podle jednoho, nebo druhého z těchto režimů.
108.
Předkladatelé elektrického propojovacího vedení, které je klasifikováno jako projekt společného zájmu, se musí v zásadě podřídit, aby dosáhli hospodářské životaschopnosti, obecnému (nebo regulovanému, jak jej nazývá ACER) režimu podle nařízení TEN-E, který je stanoven především v článku 12 nařízení TEN-E.
109.
Pokud nezískají podporu prostřednictvím přeshraničního přidělení nákladů, mohou předkladatelé případně prokázat, že jejich projekt má takovou míru finančního rizika, která odůvodňuje udělení výjimky podle článku 17 nařízení č. 714/2009.
110.
Opakuji však, že předkladatelé se nemohou přímo rozhodnout pro výjimečný režim výjimky, což by narušilo vztah mezi tímto režimem a obecným režimem finanční podpory pro nová propojovací vedení. Na základě tohoto vztahu:
–
Režim výjimek znamená dočasné odchýlení se od obecných zásad upravujících použití výnosů, oddělení přenosových soustav a provozovatelů přenosových soustav, jakož i přístup třetích stran k přenosovým nebo distribučním soustavám, což jsou klíčové faktory pro liberalizaci trhu s elektřinou v Unii.
–
Obecný režim podpory přeshraničních energetických infrastruktur je v nařízení TEN-E navržen právě tak, aby se zabránilo výjimkám pro předkladatele těchto staveb, které by mohly omezit volnou hospodářskou soutěž na trhu s elektřinou v Unii.
–
Pouze v případě, že nelze dosáhnout hospodářské životaschopnosti prostřednictvím režimu obecné finanční podpory, má smysl výjimečně udělit výjimku podle článku 17 nařízení č. 714/2009.
111.
Z tohoto nedostatečného pochopení vztahu mezi oběma režimy vyplývá další nesprávné právní posouzení, které vyplývá zejména z bodů 101 a 102 napadeného rozsudku. Tribunál v nich uvedl, že odvolací senát nemohl podmínit předložení předchozí žádosti o finanční podporu podle článku 12 nařízení TEN-E prokázáním rizika spojeného s investicí.
112.
Je pravda, že nedostupnost finanční podpory vytváří ekonomické riziko, které může ohrozit výstavbu propojovacího vedení. Tento faktor, jak sám Tribunál připouští, musí ACER zohlednit při uplatňování podmínky existence rizika spojeného s investicí, které odůvodňuje výjimku z regulovaného systému, jež je stanovena v čl. 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009.
113.
Proto musí ACER ověřit existenci či neexistenci finanční podpory prostřednictvím obecného režimu, aby ověřila riziko a udělila či zamítla výjimku (
60
). To ACER provedla a její odvolací senát potvrdil přiměřenost tohoto přezkumu s požadavky čl. 17 odst. 1 nařízení č. 714/2009.
114.
Nelze však souhlasit s tím, jak nesprávně uvedl Tribunál, že ACER tímto přidává novou podmínku k podmínkám již stanoveným v čl. 17 odst. 1 nařízení č. 714/2009 pro udělení výjimky.
115.
ACER a její odvolací senát navíc nepožadovaly, aby společnost Aquind podala žádost o financování prostřednictvím regulovaného režimu. Pouze posoudily, do jaké míry by se snížilo ekonomické riziko výstavby propojovacího vedení Aquind, kdyby bylo financování zajištěno prostřednictvím regulovaného režimu. Spolu s odhadem nákladů a přínosů a dalšími prvky ACER (
61
) posuzovala, zda je splněn požadavek, že „úroveň rizika spojeného s investicí je taková, že k investici by bez udělení výjimky nedošlo“.
116.
Mám tedy za to, že analýza ACER, kterou potvrdil její odvolací senát, byla přiměřená a že v rozporu s tím, co rozhodl Tribunál, nezavádí podmínku, která není jednou z podmínek pro udělení výjimky uvedených v čl. 17 odst. 1 nařízení č. 714/2009.
117.
Stejně tak je nesprávné odůvodnění Tribunálu v bodech 107 až 110 napadeného rozsudku. Jeho dva hlavní argumenty jsou následující:
–
Přístup odvolacího senátu a ACER vycházel hlavně z hypotetického odůvodnění, a sice z „možnosti“, že žádost podle článku 12 nařízení TEN-E povede k finanční podpoře pro Aquind, a ze skutečnosti, že „nelze vyloučit“, že příznivé rozhodnutí na základě tohoto ustanovení poskytne potenciálním investorům dostatečnou záruku. Výhoda finanční podpory prostřednictvím regulovaného režimu nemůže být založena pouze na domněnce nebo být prezentována jako samozřejmost.
–
Možnost získat finanční podporu podle článku 12 nařízení o TEN-E automaticky nevylučuje finanční riziko spojené s investicí. Použití postupu přeshraničního rozdělení nákladů nepředstavuje záruku, že budou odstraněna všechna rizika, kterým je vystaveno propojovací vedení.
118.
První argument pro mne není přesvědčivý. Zařazení propojovacího vedení Aquind do kategorie projektů společného zájmu otevřelo cestu k jeho financování prostřednictvím regulovaného přeshraničního systému sdílení nákladů a pobídek podle nařízení o TEN-E. ACER a její odvolací senát se tedy mohly domnívat, že společnost Aquind měla takové financování k dispozici, pokud by o něj požádala (
62
).
119.
V každém případě analýza „úrovně rizika spojeného s investicí“, stanovená v čl. 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009, zavazovala ACER k posouzení, zda finanční riziko projektu mohlo být sníženo použitím jiných způsobů financování, které fungují obecně a přednostně před udělením výjimky. Výjimka, opakuji, je ze své podstaty výjimečného režimu řešením „poslední instance“ vzhledem k jejímu negativnímu dopadu na liberalizaci společného trhu s elektřinou.
120.
Ani druhý argument Tribunálu nepovažuji za přesvědčivý. (Jistá) skutečnost, že obecný režim financování podle nařízení TEN-E nezaručuje odstranění všech rizik, kterým jsou propojovací vedení vystavena, nemůže vést k udělení výjimky podle článku 17 nařízení č. 714/2009.
121.
Předkladatelům projektu společného zájmu, jako je propojovací vedení Aquind, by stačilo nepožádat o podporu v rámci regulovaného režimu, aby zvýšili finanční riziko svého projektu, a tím si „vynutili“ udělení výjimky. V konečném důsledku by si mohli vybrat mezi dvěma režimy podpory pro tento typ infrastruktury, které nejsou na stejné úrovni. Výše analyzované základní pochybení Tribunálu se opět objevuje v tomto odůvodnění napadeného rozsudku.
122.
Analýza „úrovně rizika spojeného s investicí“ by navíc byla automaticky splněna a samotná podmínka požadovaná v čl. 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009 by ztratila smysl, pokud by se mělo za to, že případné prodlevy a nejistota související s poskytováním finanční podpory prostřednictvím obecného režimu nařízení TEN-E by umožnily udělení výjimky.
123.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr vyhověl tomuto důvodu kasačního opravného prostředku z důvodu, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009 ve spojení s článkem 12 nařízení TEN-E.
VII. Vedlejší kasační opravný prostředek společnosti Aquind
124.
Společnost Aquind kromě toho, že vyjádřila nesouhlas s kasačním opravným prostředkem ACER, podala vedlejší kasační opravný prostředek, v němž vznesla návrhová žádání uvedená v bodě 19 tohoto stanoviska.
125.
Vzhledem k tomu, že navrhuji, aby Soudní dvůr zamítl první důvod kasačního opravného prostředku ACER a potvrdil rozsudek Tribunálu v rozsahu, v němž ruší rozhodnutí odvolacího senátu, není třeba provádět zvláštní analýzu vedlejšího kasačního opravného prostředku společnosti Aquind.
126.
Napadený rozsudek musí být totiž v řízení o kasačním opravném prostředku potvrzen zamítnutím prvního důvodu kasačního opravného prostředku, i když bude vyhověno druhému důvodu. To potvrzuje zrušení rozhodnutí odvolacího senátu v plném rozsahu z důvodu, že uplatnil přezkum omezený na zjevně nesprávné posouzení. Není nutné ani vhodné, aby Soudní dvůr posuzoval další důvody pro zrušení tohoto rozhodnutí, jak požaduje společnost Aquind. Její vedlejší kasační opravný prostředek musí být tedy zamítnut.
VIII. Nevrácení věci Tribunálu
127.
Podle článku 61 statutu Soudního dvora platí, že je-li opravný prostředek opodstatněný, zruší Soudní dvůr rozhodnutí Tribunálu. Soudní dvůr může vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Tribunálu k rozhodnutí.
128.
Není třeba, aby Soudní dvůr vrátil věc Tribunálu, pokud bude jeho rozsudek potvrzen v rozsahu, v němž ruší rozhodnutí odvolacího senátu ACER v plném rozsahu.
129.
Tomuto odvolacímu senátu přísluší, aby se řídil rozsudkem Tribunálu v souladu s upřesněním poskytnutým Soudním dvorem v řízení o kasačním opravném prostředku, což znamená, že tento rozsudek nezohlední v míře, ve které se týká vztahu mezi článkem 17 nařízení č. 714/2009 a článkem 12 nařízení TEN-E.
130.
Vyhovění druhému důvodu kasačního opravného prostředku nevyžaduje, aby byla věc vrácena Tribunálu, neboť nebylo nutné, aby Tribunál rozhodl o vztahu mezi čl. 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009 a článkem 12 nařízení TEN-E, jak jsem již uvedl.
IX. Náklady řízení
131.
Podle čl. 138 odst. 3 jednacího řádu Soudního dvora, který se použije na řízení o kasačním opravném prostředku na základě článku 184 tohoto jednacího řádu, platí, že pokud měli účastníci řízení ve věci částečně úspěch i neúspěch, ponese každý z nich vlastní náklady řízení.
132.
Vzhledem k tomu, že navrhuji zamítnutí prvního důvodu kasačního opravného prostředku ACER v souladu s návrhem společnosti Aquind, ale vyhovění druhému důvodu kasačního opravného prostředku, měla by každá účastnice řízení nést své vlastní náklady řízení. Stejné rozdělení nákladů je třeba použít i v případě vedlejšího kasačního opravného prostředku, který úzce souvisí s hlavním kasačním opravným prostředkem.
X. Závěry
133.
V souladu s výše uvedeným odůvodněním navrhuji, aby Soudní dvůr:
„1)
Zamítl první důvod kasačního opravného prostředku ACER.
2)
Vyhověl druhému důvodu kasačního opravného prostředku ACER.
3)
Zamítl vedlejší kasační opravný prostředek společnosti Aquind v celém rozsahu.
4)
Určil, že ACER a Aquind ponesou každá vlastní náklady řízení.“
(
1
) – Původní jazyk: španělština.
(
2
) – Rozsudek ze dne 18. listopadu 2020, Aquind v. ACER (T‑735/18, EU:T:2020:542). Dále jen „napadený rozsudek“.
(
3
) – Její právní režim byl stanoven nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 713/2009 ze dne 13. července 2009, kterým se zřizuje Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů (Úř. věst. 2009, L 211, s. 1). Toto nařízení bylo zrušeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/942 ze dne 5. června 2019, kterým se zřizuje Agentura Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (Úř. věst. 2019, L 158, s. 22).
(
4
) – Pokud jde o odvolací senát Evropské agentury pro chemické látky (ECHA), viz rozsudky Tribunálu ze dne 20. září 2019, BASF Grenzach v. ECHA (T‑125/17, EU:T:2019:638), a Německo v. ECHA (T‑755/17, EU:T:2019:647).
(
5
) – Viz rozsáhlý doktrinální rozbor v díle Chamon, M.; Volpato, A. a Eliantonio, M. (eds.): Boards of Appeal of EU Agencies: Towards Judicialization of Administrative Review?, Oxford University Press, 2022.
(
6
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 714/2009 ze dne 13. července 2009 o podmínkách přístupu do sítě pro přeshraniční obchod s elektřinou a zrušení nařízení (ES) č. 1228/2003 (Úř. věst. 2009, L 211, s. 15).
(
7
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 347/2013 ze dne 17. dubna 2013, kterým se stanoví hlavní směry pro transevropské energetické sítě a kterým se zrušuje rozhodnutí č. 1364/2006/ES a mění nařízení (ES) č. 713/2009, (ES) č. 714/2009 a (ES) č. 715/2009 (Úř. věst. 2013, L 115, s. 39). Známé jako nařízení o transevropských energetických sítích (dále jen „nařízení TEN-E“).
(
8
) – Cituji znění tohoto článku platné v době sporu. V nařízení 2019/942 je jeho ekvivalentem článek 28, jehož odstavec 5 stanoví, že „odvolací senát může rozhodnutí potvrdit, nebo může věc postoupit příslušnému orgánu ACER. Ten je vázán rozhodnutím odvolacího senátu.“
(
9
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).
(
10
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 94).
(
11
) – ACER navíc téhož dne podala návrh na předběžné opatření na odklad vykonatelnosti napadeného rozsudku s odkazem na riziko, které představoval pro unijní právo a pro vnitřní trh s energií. Místopředsedkyně Soudního dvora usnesením ze dne 16. července 2021, ACER v. Aquind (C‑46/21 P-R, nezveřejněné, EU:C:2021:633), tento návrh zamítla, neboť tvrzená vážná a nenapravitelná újma přestala existovat a stala se hypotetickou v okamžiku, kdy odvolací senát ve svém rozhodnutí A-001-2018_R ze dne 4. června 2021 posoudil žádost společnosti Aquind jako nepřípustnou.
(
12
) – Rozhodnutí A-001-2018_R ze dne 4. června 2021. V tomto rozhodnutí odvolací senát rozhodl, že vystoupení Spojeného království z Unie neumožňuje použití nařízení č. 714/2009 a nařízení TEN-E na nová elektrická propojovací vedení mezi Spojeným královstvím a členským státem Unie. Proti tomuto rozhodnutí podala společnost Aquind k Tribunálu žalobu na neplatnost T‑492/21, která je stále projednávána.
(
13
) – Nařízení Komise v přenesené pravomoci ze dne 31. října 2019, kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 347/2013, pokud jde o unijní seznam projektů společného zájmu (Úř. věst. 2020, L 74, s. 1). Společnost Aquind podala dne 21. května 2020 žalobu na neplatnost tohoto nařízení v přenesené pravomoci, která je projednávána Tribunálem (věc T‑295/20, Aquind a další v. Komise). Již dříve proti němu podala žalobu před jeho zveřejněním, ale její žaloba byla prohlášena za nepřípustnou usnesením Tribunálu ze dne 5. března 2021, Aquind a další v. Komise (T‑885/19, EU:T:2021:118), potvrzeným v řízení o kasačním opravném prostředku rozsudkem Soudního dvora ze dne 1. srpna 2022, Aquind a další v. Komise (C‑310/21 P, EU:C:2022:615).
(
14
) – Pouze ve vztahu k povinnostem podle čl. 19 odst. 2 a 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/943 ze dne 5. června 2019 o vnitřním trhu s elektřinou (Úř. věst. 2019, L 158, s. 54).
(
15
) – V bodě 91 napadeného rozsudku se uvádí: „Z důvodů souvisejících s řádným výkonem spravedlnosti však nyní Tribunál považuje za užitečné přezkoumat čtvrtý žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu vztahu mezi čl. 17 odst. 1 nařízení č. 714/2009 a článkem 12 nařízení [TEN-E]“. Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
16
) – Napadený rozsudek, bod 51.
(
17
) – Napadený rozsudek, body 52 až 58.
(
18
) – Napadený rozsudek, body 59 a 60.
(
19
) – Napadený rozsudek, body 61 až 70.
(
20
) – V bodě 66 napadeného rozsudku se uvádí, že „[…] ACER je povinna přijmout veškerá vnitřní organizační opatření nezbytná k mobilizaci prostředků, které má k dispozici, aby splnila své cíle, jak jsou definovány v nařízení č. 713/2009“.
(
21
) – Everson, M., Monda, C. a Vos, E. (eds): European Agencies in Between Institutions and Member States, Wolters Kluwer, Alphen aan den Rijn, 2014; Chamon, M.: EU Agencies: Legal and Political Limits to the Transformation of the EU Administration, Oxford University Press, 2016; Alberti, J.: Le agenzie dell’Unione europea, Giuffrè, Milán, 2018; Vos, E.:EU Agencies, Common Approach and Parliamentary Scrutiny, Evropský parlament, 2018.
(
22
) – Viz analýza Tovo, C.: „The Boards of Appeal of Networked Services Agencies: Specialized Arbitrators of Transnational Regulatory Conflicts?“, in Chamon, M.; Volpato, A a Eliantonio, M., cit. výše, s. 36 až 40; stejně jako Jankovich, K.: „La réforme de l’Agence de l’Union européenne pour la coopération des régulateurs de l’énergie: une évolution sans révolution“, Revue du droit de l’Union européenne, 2019, č. 3, s. 69 až 85.
(
23
) – Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Odrůdového úřadu Společenství (CPVO), Evropské agentury pro bezpečnost letectví (EASA), Evropské agentury pro chemické látky (ECHA), Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER), Jednotného výboru pro řešení krizí (SRB), Agentury Evropské unie pro železnice (ERA) a tří evropských orgánů dohledu [Evropský orgán pro bankovnictví (EBA), Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) a Evropský orgán pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění (EIOPA)], které sdílejí jediný odvolací senát.
(
24
) – Společné prohlášení a společný přístup Evropského parlamentu, Rady a Komise k decentralizovaným agenturám ze dne 19. července 2012, https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑11450-2012-INIT/en/pdf, hovoří pouze v bodě 21 společného prohlášení a společného přístupu o nezávislosti a nestrannosti členů odvolacích senátů.
(
25
) – Z bohaté bibliografie o odvolacích senátech agentur viz různé příspěvky v kolektivním díle Chamon, M.; Volpato, A. a Eliantonio, M. cit. výše; Chirulli, P.: Non-Judicial Remedies and EU Administration Protection of Rights versus Preservation of Autonomy, Routledge, 2021; De Lucia, L.: „Specialised Adjudication in EU Administrative Law: the Boards of Appeal of EU Agencies“, European Law Review 2015, s. 832 až 857.
(
26
) – Nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2019/629 ze dne 17. dubna 2019, kterým se mění Protokol č. 3 o statutu Soudního dvora Evropské unie (Úř. věst. 2019, L 111, s. 1).
(
27
) – Konkrétně odvolací senáty EUIPO, CPVO, ECHA, ESA a senáty zřízené po dni 1. května 2019 v rámci jakéhokoli jiného subjektu Unie.
(
28
) – Nelze vyloučit, že v budoucnu bude mechanismus přijatelnosti opravných prostředků rozšířen i na rozsudky Tribunálu, které přezkoumávají rozhodnutí odvolacích senátů jiných agentur, jejichž postavení je srovnatelné s postavením odvolacích senátů uvedených v článku 58a statutu Soudního dvora. Struktura odvolacího senátu ACER je srovnatelná se strukturou odvolacích senátů agentur uvedených v tomto článku. Viz De Lucia, L.: „The Shifting State of Rights Protection vis-à-vis EU Agencies: a Look at Article 58a of the Statute of the Court of Justice of the European Union“, European Law Review, 2019, s. 812 až 816.
(
29
) – Bod 51 napadeného rozsudku.
(
30
) – V tomto smyslu Tovo, C.: „the added value of BoAs with respect to the proper functioning of the EU system of legal remedies, however, resides precisely in guaranteeing an in-depth control of the merits of the decisions of the agencies, which, as atypical implementing acts of a technical nature, are necessarily subject to a limited judicial review before the CJEU“ (in Tovo, C.: „The Boards of Appeal of Networked Services Agencies: Specialized Arbitrators of Transnational Regulatory Conflicts?“, in Chamon, M., Volpato, A, a Eliantonio, M., cit. výše, s. 55).
(
31
) – Bod 58 napadeného rozsudku.
(
32
) –
(
33
) – V tomto smyslu viz články 1 až 4 rozhodnutí odvolacího senátu ACER č. 1-2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se stanoví organizační a jednací řád odvolacího senátu, dostupné na https://extranet.acer.europa.eu/en/The_agency/Organisation/Board_of_Appeal/BoA_Public_Docs/BoA%20minutes%20FINAL%20.pdf. Text pozměněný dne 5. října 2019 je dostupný na https://acer.europa.eu/en/The_agency/Organisation/Board_of_Appeal/BoA_Public_Docs/Rules%20of%20Procedure_for%20publication.pdf.
(
34
) – Bod 53 napadeného rozsudku: „[z]áměrem unijního normotvůrce tedy bylo, aby měl odvolací senát ACER odborné znalosti nezbytné k tomu, aby mohl sám provádět posouzení komplexních technických a hospodářských skutečností souvisejících s energetikou“.
(
35
) – Ve skutečnosti bylo před vstupem balíčku předpisů o čisté energii z roku 2019 k odvolacímu senátu podáno pouze jedno odvolání v roce 2017 a dvě odvolání v roce 2018. V roce 2019 jich bylo již šest, v roce 2020 devět a v roce 2021 jedenáct. Viz https://acer.europa.eu/the-agency/organisation-and-bodies/board-of-appeal/boa-decisions.
(
36
) – Viz rozhodnutí správní rady ACER č. 17/2019 ze dne 26. září 2019.
(
37
) – To je uvedeno v Programming Document 2021 – 2023, prosinec 2020, http://documents.acer.europa.eu/en/The_agency/Mission_and_Objectives/Documents/Programming%20Document%20-%202021-2023 %20-%20European%20Union%20Agency%20fnebo%20the%20Cooperation%20of%20Energy%20Regulators.pdf (s. 33).
(
38
) – ACER tuto skutečnost potvrzuje v dokumentu citovaném v předchozí poznámce pod čarou (s. 160).
(
39
) – Balíček předpisů o čisté energii obsahuje mimo jiné nařízení 2019/942.
(
40
) – Tato omezená lhůta je v souladu s cílem uvedeným v bodě 19 odůvodnění nařízení č. 713/2009 poskytnout zúčastněným stranám „z důvodů procesní ekonomie právo na odvolání k odvolacímu senátu […]“.
(
41
) – Článek 28 odst. 2 nařízení 2019/942. Velmi nízký počet případů předložených odvolacímu senátu v prvních letech jeho existence byl slučitelný s takto krátkou lhůtou pro rozhodování, ale nárůst počtu případů od roku 2018 vedl k prodloužení této lhůty ze dvou na čtyři měsíce.
(
42
) – Nový článek 29 nařízení 2019/942 nyní jasněji stanoví, že „[ž]aloby na zrušení rozhodnutí vydaného ACER podle tohoto nařízení a žaloby pro nečinnost v rámci určených lhůt mohou být u Soudního dvora podány pouze poté, co byla vyčerpána možnost odvolacího řízení uvedeného v článku 28“.
(
43
) – Tímto rozhodnutím se mění článek 20 rozhodnutí č. 1-2011, kterým se stanoví organizační a jednací řád odvolacího senátu. (Nový) článek 21, který nahrazuje článek 20 pozměněného rozhodnutí, stanoví, že odvolací senát rozhodnutí agentury pouze potvrdí, nebo postoupí věc příslušnému orgánu ACER.
(
44
) – Článek 28 odst. 5 nařízení 2019/942 do jisté míry usnadňuje práci odvolacího senátu, který „může rozhodnutí potvrdit, nebo může věc postoupit příslušnému orgánu“ ACER.
(
45
) – „Pokud jde o odvolací senát ECHA, již bylo rozhodnuto, že přezkum vědeckých posouzení obsažených v rozhodnutí ECHA prováděný tímto senátem se neomezuje na ověření existence zjevných pochybení, nýbrž uvedený senát naopak musí na základě právnické a vědecké odbornosti svých členů přezkoumat, zda argumenty, které odvolatel předložil, mohou prokázat, že úvahy, na kterých se uvedené rozhodnutí ECHA zakládá, jsou chybné (rozsudek ze dne 20. září 2019, BASF Grenzach v. ECHA, T‑125/17, EU:T:2019:638, body 87 až 89). Intenzita přezkumu, který provádí odvolací senát, je tedy vyšší než intenzita přezkumu, který provádí unijní soud (obdobně viz rozsudek ze dne 20. září 2019, BASF Grenzach v. ECHA, T‑125/17, EU:T:2019:638, bod 124).“
(
46
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. června 2003 o podmínkách přístupu do sítě pro přeshraniční obchod s elektřinou (Úř. věst. 2003, L 176, s. 1; Zvl. vyd. 12/02, s. 175).
(
47
) – Podle Tribunálu odvolací senát považoval předložení předchozí žádosti o finanční podporu podle článku 12 nařízení TEN-E za „samostatnou podmínku pro prokázání rizika spojeného s investicí“, což je přístup, který není odůvodněn nařízením č. 714/2009 ani nařízením TEN-E.
(
48
) – Rozsudek ze dne 11. března 2020, Baltic Cable (C‑454/18, EU:C:2020:189), bod 57: „Jak vyplývá z čl. 1 písm. a) nařízení č. 714/2009, uvedené přidělování kapacit propojovacího vedení je předmětem harmonizovaných zásad, které by měly umožnit stanovení spravedlivých pravidel pro přeshraniční obchod s elektřinou a tím posílit hospodářskou soutěž na vnitřním trhu s elektřinou“.
(
49
) – Viz Report of the Commission Expert Group on electricity interconnection: „Towards a sustainable and integrated Europe“, listopad 2017, https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/report_of_the_commission_expert_group_on_electricity_interconnection_targets.pdf, s. 10 až 14.
(
50
) – V letech 2014 až 2020 přispěl Nástroj pro propojení Evropy k financování 107 projektů společného zájmu s celkovým rozpočtem 4,7 miliardy eur. Téměř dvě třetiny této částky byly vynaloženy na projekty přenosu a skladování elektřiny a na inteligentní energetické sítě. Viz data Evropské komise: Connecting Europe Facility. Energy. Supported actions 2014–2020, May 2021, https://cinea.ec.europa.eu/system/files/2021-05/CEF_Energy_supporting-actions_2021.pdf.
(
51
) – Nařízení TEN-E bylo změněno, neboť po přijetí Zelené dohody pro Evropu a nových hlavních směrů energetické politiky již nemohlo zajistit klimatickou neutralitu Unie, a to nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2022/869 ze dne 30. května 2022, kterým se stanoví hlavní směry pro transevropské energetické sítě, mění nařízení (ES) č. 715/2009, (EU) 2019/942 a (EU) 2019/943 a směrnice 2009/73/ES a (EU) 2019/944 a zrušuje nařízení TEN-E (Úř. věst. 2022, L 152, s. 45).
(
52
) – Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1364/2006/ES ze dne 6. září 2006, kterým se stanoví hlavní směry pro transevropské energetické sítě a kterým se zrušují rozhodnutí 96/391/ES a rozhodnutí č. 1229/2003/ES (Úř. věst. 2006, L 262, s. 1), je předchůdcem nařízení o TEN-E. Stanovilo velmi nejistý rámec podpory transevropských energetických sítí, v němž neexistoval žádný obecný systém financování těchto infrastruktur, kromě možnosti využít financování Unie.
(
53
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
54
) – Ve stejném smyslu bod 23 odůvodnění poslední věta nařízení č. 714/2009 uvádí, že „výjimky udělené podle nařízení (ES) č. 1228/2003 jsou platné až do plánovaného data uplynutí jejich platnosti, jak je stanoveno v rozhodnutí o udělení výjimky“.
(
55
) – Rozsudek ze dne 11. března 2020, Baltic Cable (C‑454/18, EU:C:2020:189, bod 48).
(
56
) – SEC/2003/0160 final, Sdělení Komise Evropskému parlamentu podle čl. 251 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy o ES týkající se společného postoje Evropského parlamentu a Rady k přijetí nařízení o podmínkách přístupu do sítě pro přeshraniční obchod s elektřinou, příloha E.
(
57
) –
(
58
) – Note of DG Energy & Transport on Directives 2003/54-55 and Regulation 1228\03 in the electricity and gas internal market about exemptions from certain provisions of the third party access regime, 30.1.2004, s. 1: „The possibility for such exemptions is clearly an exception to the general rule of third party access which is the basis of the new competitive market for electricity and gas. Exemptions will therefore only be granted exceptionally and on a case-by-case basis. There will be no block exemptions for specific types of infrastructure and all cases will be assessed on their merits. This consideration is particularly relevant since there is no possibility of exemptions for existing infrastructure and therefore any decision to give new pieces of infrastructure a different status must be clearly justified.“
(
59
) – Document SEC(2009)642 final, 6.5.2009, Commission staff working document on Article 22 of Directive 2003/55/EC concerning common rules for the internal market in natural gas and Article 7 of Regulation (EC) No 1228/2003 on conditions for access to the network for cross-border exchanges in electricity – New Infrastructure Exemptions. V bodě 17 se uvádí: „Exemptions are an exception to the general rule of regulated TPA. Such exceptions have to be limited to what is strictly necessary to realise the investment and the scope of the exemptions has to be proportionate.“
(
60
) – Podobnou argumentací se Komise řídila při zamítnutí výjimky ve prospěch českého provozovatele plynárenského skladovacího zařízení v rozhodnutí Komise C(2011) 4509 ze dne 27. června 2011 o výjimce pro podzemní plynárenské skladovací zařízení v Dambořicích, dostupné na https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/2011_damborice_decision_cs.pdf. Tato výjimka byla založena na čl. 36 odst. 1 směrnice 2009/73 platné pro plynárenství, který je podobný článku 17 odst. 1 písm. b) nařízení č. 714/2009.
(
61
) – V tomto ohledu má ACER určitou posuzovací pravomoc, jak bylo uznáno s ohledem na rovnocenné výjimky ve vztahu k trhu s plynem v rozsudku ze dne 4. prosince 2019, Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo v. Komise (C‑342/18 P, nezveřejněný, EU:C:2019:1043, bod 48).
(
62
) – Měl bych dodat, že společnost Aquind následně požádala o toto financování prostřednictvím obecného režimu.