62021CJ0801_RES
Sag C-801/21 P
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
mod
Indo European Foods Ltd
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 20. juni 2024
»Appel – EU-varemærker – ansøgning om EU-figurmærket Abresham Super Basmati Selaa Grade One World’s Best Rice – det ældre ikke-registrerede ordmærke BASMATI fra Det Forenede Kongerige – forordning (EF) nr. 207/2009 – artikel 8, stk. 4 – forordning (EU) 2017/1001 – artikel 72 – relativ registreringshindring – indsigelse – klagesag ved appelkammeret – klagen forkastet – søgsmål ved Retten – aftalen om Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands udtræden af Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab – artikel 126 og 127 – overgangsperiode – konsekvenserne af overgangsperiodens udløb for beskyttelsen af det ældre varemærke – omstændigheder, der er indtruffet efter vedtagelsen af den omtvistede afgørelse – spørgsmålet om, hvorvidt sagsgenstanden og søgsmålsinteressen fortsat består«
Annullationssøgsmål – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – søgsmålsinteresse – efterprøvelse af egen drift
(Art. 263, stk. 4, TEUF)
(jf. præmis 45 og 76)
Annullationssøgsmål – genstand – påstand om annullation af en afgørelse, der er baseret på en ældre rettighed, som er bortfaldet efter vedtagelsen af denne afgørelse – sagsgenstandens fortsatte beståen – betingelse – den anfægtede retsakt er ikke blevet tilbagekaldt
(Art. 263 TEUF)
(jf. præmis 58 og 59)
EU-varemærker – klagesag – søgsmål ved Unionens retsinstanser – søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse om afslag på en indsigelse mod registrering af et EU-varemærke – søgsmålsinteresse – betingelse – søgsmål, der kan tilføre den person, der har lagt den, en fordel – bedømmelseskriterier
(Art. 263, stk. 4, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 72)
(jf. præmis 78-83)
EU-varemærker – klagesag – søgsmål ved Unionens retsinstanser – Rettens kompetence – pålæg til EUIPO – ikke omfattet
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 72, stk. 6)
(jf. præmis 93)
Resumé
Domstolen, ved hvilken der var blevet iværksat en appel af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO), som Domstolen forkastede, tog stilling til spørgsmålet om, hvorvidt sagsgenstanden og søgsmålsinteressen fortsat bestod i forhold til den indsigende part, efter at den beskyttelse, som var tillagt en ældre rettighed – på et tidspunkt efter en afgørelse om opretholdelse af forkastelsen af en indsigelse og efter et sagsanlæg ved Retten til prøvelse af denne afgørelse – var bortfaldet som følge af udløbet af den overgangsperiode, der var fastsat i aftalen om Det Forenede Kongeriges udtræden af Unionen (
1
).
Den 14. juni 2017 indgav Hamid Ahmad Chakari en ansøgning til EUIPO om registrering, for risbaserede varer, af EU-figurmærket Abresham Super Basmati Selaa Grade One World’s Best Rice. Indo European Foods Ltd rejste indsigelse (
2
) på grundlag af det ældre ikke-registrerede ordmærke BASMATI fra Det Forenede Kongerige, som i henhold til den i Det Forenede Kongerige gældende lovgivning gjorde det muligt for dette selskab at forhindre brugen af det ansøgte varemærke. Indsigelsesafdelingen forkastede denne indsigelse.
Efterfølgende opretholdt appelkammeret ved afgørelse af 2. april 2020 (herefter »den omtvistede afgørelse«) denne forkastelse med den begrundelse, at Indo European Foods ikke havde godtgjort, at navnet »basmati« gjorde det muligt for selskabet at forbyde anvendelsen af det ansøgte varemærke i Det Forenede Kongerige.
Ved dom af 6. oktober 2021 (
3
) annullerede Retten den omtvistede afgørelse. Retten fastslog for det første, at Det Forenede Kongeriges udtræden af Unionen ikke havde medført, at genstanden for tvisten var bortfaldet, eftersom den omtvistede afgørelse var blevet truffet i overgangsperioden, hvori det omhandlede ældre varemærke fortsat nød den samme beskyttelse, som det ville have opnået, hvis Det Forenede Kongerige ikke var udtrådt. For det andet fandt Retten, at Indo European Foods fortsat havde søgsmålsinteresse.
EUIPO iværksatte derfor appel til prøvelse af denne dom og fremsatte et enkelt anbringende om, at der var sket en tilsidesættelse af kravet om, at sagsøgerens søgsmålsinteresse fortsat skal bestå.
Domstolens bemærkninger
I første omgang tog Domstolen stilling til Rettens undersøgelse af, om sagsgenstanden var bevaret. Den fastslog således, at EUIPO’s argumentation om, at Retten havde sammenblandet spørgsmålet om, hvorvidt søgsmålsinteressen fortsat bestod, med det tidspunkt, hvor lovligheden af en anfægtet afgørelse skal vurderes, hvilede på en urigtig læsning af Rettens dom. Hvad angik sagsgenstanden havde Retten nemlig begrænset sig til at undersøge spørgsmålet om dennes fortsatte beståen, henset til, at overgangsperioden udløb under sagen for Retten.
Domstolen fremhævede i øvrigt, at det følger af fast retspraksis, at sagens genstand, ligesom søgsmålsinteressen, skal bestå indtil retsafgørelsen, idet det i modsat fald findes ufornødent at træffe afgørelse, hvilket forudsætter, at søgsmålet eller i givet fald appellen med sit resultat kan bibringe parten en fordel. Domstolen bemærkede ligeledes, at når en afgørelse, der er genstand for et annullationssøgsmål ved Retten, ikke formelt er blevet trukket tilbage, er Retten berettiget til at fastslå, at tvisten har bevaret sin genstand. En sådan konstatering ændres ikke af den omstændighed, at den anfægtede afgørelse er blevet irrelevant efter anlæggelse af sagen.
I det foreliggende tilfælde konstaterede Domstolen, at Retten for at fastslå, at søgsmålet ikke havde mistet sin genstand, støttede sig på den konstatering, at tvistens genstand var den omtvistede afgørelse, der blev truffet inden overgangsperiodens udløb. Eftersom EUIPO hverken bestred, at den omtvistede afgørelse på tidspunktet for Rettens afgørelse ikke formelt var blevet trukket tilbage, eller at overgangsperiodens udløb ikke bevirkede, at denne afgørelse bortfaldt med tilbagevirkende kraft, konkluderede Domstolen, at EUIPO’s argumentation var ugrundet.
I anden omgang undersøgte Domstolen spørgsmålet om vurderingen af, om søgsmålsinteressen fortsat bestod. Den forkastede i denne forbindelse EUIPO’s argument om, at Retten havde undladt at tage hensyn til indsigelsessagens særlige karakter, varemærkets væsentligste funktion, territorialitetsprincippet og EU-varemærkets enhedskarakter.
Indledningsvis var denne argumentation nemlig støttet på den forudsætning, at ved et søgsmål til prøvelse af en afgørelse fra et appelkammer om forkastelse af en indsigelse skal spørgsmålet om, hvorvidt der fortsat består en søgsmålsinteresse ved Retten, alene vurderes ud fra de retlige interesser, der er beskyttet ved den gældende EU-varemærkeforordning, og afhænger således alene af, om der fortsat kan opstå en risiko for konflikt, når Retten træffer afgørelse. Denne forudsætning kræver imidlertid, at der sker en begrænsning af de faktorer, der kan tages hensyn til med henblik på at vurdere, om en sagsøger, der anlægger et søgsmål i henhold til artikel 72 i forordning 2017/1001 (
4
), fortsat har søgsmålsinteresse i forhold til den sagsøger, der anlægger et søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF, og forudsætningen finder hverken støtte i de gældende bestemmelser eller i retspraksis.
Dernæst bemærkede Domstolen, at forekomsten af en interesse i at anlægge et annullationssøgsmål forudsætter, at søgsmålet med sit resultat kan tilføre den person, der har anlagt det, en fordel. Hvad angår en afgørelse om forkastelse af en indsigelse mod registrering af et EU-varemærke skal spørgsmålet om, hvorvidt den person, der har rejst indsigelsen, kan opnå en fordel af et søgsmål ved Retten, således bedømmes konkret ud fra samtlige de konsekvenser, der kan følge af konstateringen af en eventuel ulovlighed, som denne afgørelse er behæftet med, og ud fra arten af den skade, som angiveligt er lidt. I den foreliggende sag kunne Retten imidlertid for det første med føje fastslå, at sagsgenstanden ikke var bortfaldet. For det andet opretholdt den omtvistede afgørelse forkastelsen af indsigelsen på grundlag af konstateringen af, at betingelserne for anvendelse af artikel 8, stk. 4, i forordning 2017/1001 ikke var opfyldt. Da Indo European Foods påberåbte sig appelkammerets tilsidesættelse af denne bestemmelse til støtte for sit søgsmål ved Retten, og da den omtvistede afgørelse er til skade for Indo European Foods’ økonomiske interesser, kan en annullation af denne afgørelse derfor tilføre dette selskab en fordel.
Endelig er den omstændighed, at den anden part i sagen for appelkammeret, såfremt klagen for denne instans blev taget til følge, kunne lade sin varemærkeansøgning overgå til nationale varemærkeansøgninger i alle medlemsstaterne fra overgangsperiodens udløb, uden betydning for Indo European Foods’ søgsmålsinteresse i forhold til den omtvistede afgørelse.
I tredje omgang analyserede Domstolen den argumentation, hvormed EUIPO gjorde gældende, at Retten havde tilsidesat artikel 72, stk. 6, i forordning 2017/1001 om EUIPO’s efterkommelse af domme afsagt af Unionens retsinstanser, for så vidt som den havde pålagt EUIPO ikke at undersøge, om søgsmålsinteressen fortsat bestod, og ikke at tage hensyn til retsvirkningerne af udløbet af den overgangsperiode, der var fastsat i aftalen om Det Forenede Kongeriges udtræden af Unionen.
For det første præciserede Domstolen, at selv om den institution, det organ, det kontor eller det agentur, fra hvilket en annulleret retsakt hidrører, for at efterkomme en dom om annullation og opfylde den fuldt ud har pligt til at tage hensyn til dens konklusion og til de præmisser, som danner det fornødne grundlag for denne, tilkommer det imidlertid ikke Retten at give EUIPO pålæg. For det andet fastslog Domstolen, at Retten i det væsentlige havde begrænset sig til at fastslå Indo European Foods’ søgsmålsinteresse for Retten. Følgelig kunne det ikke lægges til grund, at Retten havde pålagt EUIPO de nævnte angivelige forpligtelser.
(
1
) – Artikel 126 og 127 i aftalen om Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands udtræden af Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab (EUT 2020, L 29, s. 7).
(
2
) – Støttet på artikel 8, stk. 4, i forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT 2009, L 78, s. 1).
(
3
) – Dom af 6.10.2021, Indo European Foods mod EUIPO – Chakari (Abresham Super Basmati Selaa Grade One World’s Best Rice) (T-342/20, EU:T:2021:651).
(
4
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 af 14.6.2017 om EU-varemærker (EUT 2017, L 154, s. 1).