61985CC0276_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Efter at have bestaaet udvaelgelsesproeve KOM/B/362, der blev afholdt med henblik paa oprettelse af en ansaettelsesreserve af overassistenter af graesk nationalitet ( loenklasse B*3/B*2 ), blev sagsoegeren, Georges Cladakis, ansat som tjenestemand paa proeve ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber ved afgoerelse af 9 . marts 1983 og indplaceret i loenklase B*3, loentrin 3 .
Den omhandlede udvaelgelsesproeve blev afholdt i henhold til Raadets forordning nr . 662/82 af 22 . marts 1982, som indfoerte saerlige, midlertidige foranstaltninger vedroerende ansaettelse af tjenestemaend i De europaeiske Faellesskaber som foelge af Graekenlands tiltraedelse af disse Faellesskaber .
Den 18 . november 1983 blev Cladakis fastansat i stillingen .
Efter at han efter eget udsagn havde erfaret, at en af hans graeske kolleger ville faa aendret sin indplacering, ansoegte sagsoegeren den 12 . juli 1984 formanden for Det Paritetiske Indplaceringsudvalg om en aendret indplacering i medfoer af bestemmelserne i "Beslutning vedroerende de i forbindelse med ansaettelse gaeldende kriterier for indplacering i loenklasse og paa loentrin ".
Cladakis fandt, at da hans tyve aars faglige erfaring inden for regnskabsvaesen var langt stoerre end den, der ifoelge den naevnte beslutning var noedvendig for indplacering i loenklasse B*3 ( ni aar ), ja selv for loenklasse B*1 ( fjorten aar ), hvis det havde vaeret en stilling i denne loenklasse, der skulle besaettes ved udvaelgelsesproeven, burde han indplaceres i loenklasse B*2 fra den dag, hvor han blev udnaevnt .
Denne ansoegning blev afvist ved en skrivelse fra personaledirektoeren af 30 . oktober 1984, der blev bekraeftet ved skrivelse af 29 . november s.aa ., med den begrundelse, at den tremaanedersfrist, der var fastsat for indgivelse af anmodninger om hoejere indplacering i meddelelse af 21 . oktober 1983 fra generaldirektoeren for personale, var overskredet, og fordi Cladakis endvidere var blevet indplaceret paa det hoejest mulige niveau i henhold til kriterierne for indplaceringen .
Meddelelsen af 21 . oktober 1983 havde givet tjenestemaend ved Kommissionen mulighed for inden for en frist paa tre maaneder at indgive en anmodning om aendret indplacering, hvis de var af den opfattelse, at deres indplacering ikke var i overensstemmelse med de kriterier, der var fastsat i beslutningen af 6 . juni 1973 "vedroerende de i forbindelse med ansaettelse gaeldende kriterier for indplacering i loenklasse og paa loentrin ". Sidstnaevnte beslutning var offentliggjort i marts 1981, og meddelelsen af 21 . oktober 1983 bekendtgjorde, samtidig med at den fastsatte en ny frist for indgivelse af anmodninger om aendret indplacering, at der var blevet vedtaget en ny beslutning, der fra den 1 . september s.aa . skulle erstatte beslutningen fra 1973 .
Den 15 . januar 1985 indgav Cladakis en klage i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 2, over afvisningen af anvende beslutningen fra juni 1973 vedroerende kriterierne for indplacering i hans tilfaelde; endvidere anmodede han om, at hans situation blev taget op til fornyet overvejelse i lyset af den naevnte beslutning og forordning nr . 662/82 .
Denne klage blev den 4 . juni 1985 udtrykkeligt afvist ved en afgoerelse, der blev meddelt sagsoegeren den 5 . juni 1985 .
Den 9 . september 1985 anlagde sagsoegeren naervaerende sag med paastand om annullation af Kommissionens afgoerelse af 9 . marts 1983, for saa vidt som den indplacerede ham i loenklasse B*3, loentrin 3, og subsidiaert med paastand om annullation af afgoerelserne af 30 . oktober og 29 . november 1984 og af 4 . juni 1985, der afviste hans krav .
2 . Jeg skal nu gaa over til de retlige spoergsmaal, naervaerende sag rejser .
Kommissionen har i sit svarskrift anfoert, at sagen boer afvises, fordi den er anlagt efter udloebet af den fastsatte frist, da den forudgaaende klage ikke var indgivet i rette tid .
Klagen, som var rettet mod sagsoegerens ansaettelsesbrev, som blev meddelt ham den 18 . juni 1983, burde have vaeret indgivet inden tre maaneder efter denne dato ( som vedtaegtens artikel 90, stk . 2, kraever ), hvilket den ikke blev .
Det staar fast, at meddelelsen af 21 . oktober 1983 fra generaldirektoeren for personale og administration i Kommissionen har fastsat "en sidste frist paa tre maaneder" at regne fra datoen for offentliggoerelsen til eventuelt at indgive en anmodning om aendret indplacering .
Hvis formaalet med denne meddelelse - som Kommissionen har anfoert under den mundtlige forhandling - var at rette aabenbare fejl med hensyn til indplaceringen, kan den kun have mening, hvis den indebar, at fristerne for sagsanlaeg begyndte at loebe paa ny; ellers ville eventuelle fejl indgaa i den endelige afgoerelse og ikke kunne rettes .
Det er imidlertid mildest talt tvivlsomt, om en meddelelse fra generaldirektoeren for personale skulle kunne bevirke, at ufravigelige frister, der foelger af en raadsforordning, i dette tilfaelde tjenestemandsvedtaegten, begynder at loebe paa ny; meddelelsen kan derfor kun fortolkes saaledes, at den velvilligt giver de paagaeldende en mulighed for at anmode administrationen om at tage deres situation op til fornyet overvejelse .
Det er dog yderst tvivlsomt, om denne mulighed for at aendre en afgoerelse om indplacering, der er blevet endelig, fordi fristen for sagsanlaeg er udloebet, er lovlig .
Der er imidlertid ingen tvivl om, at loesningen af dette spoergsmaal ikke har betydning for denne sag . Selv om man nemlig gaar ud fra, at denne meddelelse har bevirket, at fristen for sagsanlaeg begyndte at loebe paa ny, har sagsoegeren ikke overholdt den fastsatte tremaanedersfrist, idet hans ansoegning om aendret indplacering foerst blev indgivet den 12 . juli 1984 .
Den omstaendighed, som sagsoegeren subsidiaert har anfoert til stoette for sagens antagelse til realitetsbehandling, nemlig at den gaeldende version af vedtaegten ikke var blevet oversat til graesk ved Graekenlands tiltraedelse af Faellesskaberne, forekommer mig overhovedet ikke relevant .
Jeg mener ikke, at det kan goeres gaeldende, at der foreligger uovervindelige vanskeligheder for tjenestemanden og en formodet overtraedelse af Kommissionens omsorgspligt derved, at foerstnaevnte er uvidende om og sidstnaevnte har i sinde at paaberaabe sig fristen i vedtaegtens artikel 90, fordi den gaeldende version af vedtaegten ikke er oversat til graesk . Til den omhandlede stilling kraevedes et tilfredsstillende kendskab til et andet faellesskabssprog ( III, B.3 i meddelelsen om udvaelgelsesproeve KOM/B/362 ). Da artikel 90 er lysende klar, for saa vidt angaar soegsmaalsfristerne, vil et tilfredsstillende kendskab ganske afgjort vaere tilstraekkeligt til, at man kan forstaa denne bestemmelse i vedtaegten paa et af de sprog, den er udfaerdiget paa .
Bortset herfra er der ikke noget, der ville forhindre sagsoegeren i - hvis han var i tvivl om sine rettigheder - at rette henvendelse til en person, hvad enten denne var jurist eller ej, som havde et stoerre kendskab til et af de sprog, som vedtaegten forelaa paa, og som kunne give ham korrekte oplysninger om den noejagtige raekkevidde af fristerne i artikel 90 .
Sagsoegeren har imidlertid anfoert et andet argument til stoette for sagens fremme til realitetsbehandling . Efter hans opfattelse er ansoegningen om aendret indplacering indgivet inden tre maaneder efter, at der indtraf en ny omstaendighed, hvilket efter Domstolens praksis ( 1 medfoerer, at der kan indgives en ansoegning om, at afgoerelsen tages op til fornyet overvejelse . Denne nye omstaendighed bestod i, at sagsoegeren havde erfaret, at en af hans kolleger, Georgios Batras, ville faa aendret sin indplacering .
Det maa straks bemaerkes, at sagsoegeren paastaar, at hans ansoegning om aendret indplacering og, som foelge heraf, ogsaa hans senere klage kunne tages under behandling, fordi der forelaa en "omstaendighed" ( den eventuelle aendrede indplacering af Batras ), som paa det paagaeldende tidspunkt var fremtidig og tvivlsom . Den aendrede indplacering af Batras fandt faktisk foerst sted den 19 . september 1984, dvs . efter sagsoegerens indgivelse af ansoegningen om aendret indplacering, som gaar tilbage til den 12 . juli s.aa . Det er derfor mildest talt besynderligt, at sagsoegeren nu paastaar i den akt, der indeholder et klagepunkt mod ham, at se en forskelsbehandling, som faktisk ikke eksisterede, da han indgav sin ansoegning om aendret indplacering .
Denne ansoegning stoettede sig nemlig ikke, da den blev indgivet, paa en faktisk eksisterende forskelsbehandling, men paa en eventuel, fremtidig forskelsbehandling; der var derfor ikke tale om en eller anden omstaendighed eller begivenhed, men blot om en formodning eller mistanke, der fulgte af en oplysning, hvis oprindelse ikke er oplyst . Ansoegningen maa derfor anses for at vaere indgivet efter fristens udloeb, fordi den blev indgivet, foer den begivenhed, der som en ny omstaendighed ville kunne begrunde en realitetsbehandling, indtraadte .
Hvis man mener, at sagsoegerens ansoegning er berettiget paa grund af Batras' senere aendrede indplacering, maa det undersoeges, om denne omstaendighed er en vaesentlig ny omstaendighed, der kan danne grundlag for, at ansoegningen antages til realitetsbehandling .
Dette betyder, at det maa undersoeges, om den aendrede indplacering af Batras er sket paa grundlag af de samme principper eller kriterier, som er afgoerende for sagsoegerens oprindelige indplacering, eftersom der kun, hvis disse principper eller kriterier var forskellige herfra, ville foreligge en vaesentlig ny omstaendighed, som bestod i, at administrationen naegtede at anvende de samme regler paa sagsoegeren, som den havde anvendt paa andre tjenestemaend, hvis forhold maatte sidestilles med hans ( 2 ).
For at kunne afgoere formalitetsspoergsmaalet maa jeg altsaa beskaeftige mig med sagens realitet, for saa vidt som det maa undersoeges, om Batras i modsaetning til sagsoegeren er blevet indplaceret paa grundlag af bestemmelserne i forordning nr . 662/82 af 22 . marts 1982 . Ifoelge sagsoegeren bevirker artikel 1, stk . 2, i den naevnte forordning, at artikel 3 i beslutningen af 6 . juni 1973, hvorefter den hoejeste loenklasse i stillingsgruppe B*3/B*2 var forbeholdt forfremmelser inden for stillingsgruppen, ikke kunne anvendes . Hvis sagsoegeren har ret, burde hans erfaring under disse omstaendigheder som foelge af bestemmelserne i artiklerne 3 og 4 i samme beslutning foere til, at han blev ansat i loenklasse B*2 .
Efter min mening er det klart, at sagsoegeren har uret .
Det er nemlig aabenbart, at der ikke af forordning nr . 662/82 foelger nogen forpligtelse til at indplacere en udvalgt ansoeger i loenklasse B*2 .
Man maa taenke paa, at forordning nr . 662/82 indeholder undtagelsesbestemmelser af samme type som dem, som blev vedtaget i forbindelse med andre nye medlemsstaters tiltraedelse for paa et rimeligt grundlag at goere det muligt for deres statsborgere at faa adgang til de forskellige stillinger i faellesskabsadministrationen .
Det var tilfaeldet, da Faellesskaberne blev udvidet foerste gang ( Raadets forordning nr . 2530/72 af 4 . december 1972 ), og for nylig, da Portugal og Spanien tiltraadte Faellesskaberne ( Raadets forordning nr . 3517/85 af 12 . december 1985 ).
Principperne i de naevnte forordninger ligner hinanden, idet forskellighederne i affattelsen netop kan forklares ud fra forskelle i de vedtaegter, der var gaeldende, da de blev vedtaget .
Forordning nr . 662/82 betyder blot, for saa vidt angaar artikel 1, stk . 1, at den fraviger visse, udtrykkeligt angivne bestemmelser i vedtaegten, for at goere det muligt at besaette ledige stillinger, som forbeholdes statsborgere i en ny medlemsstat, Graekenland . Med hensyn til artikel 1, stk . 2, foerste afsnit, bestemmer den blot, at visse ansaettelser ( blandt andet i loenklasserne B*2 og B3 ) altid sker efter udvaelgelse paa grundlag af kvalifikationsbeviser, saaledes at der i disse tilfaelde ses bort fra muligheden for at foretage udvaelgelsen paa grundlag af proever, som det er foreskrevet i vedtaegtens artikel 29, stk . 1, og bilag III til vedtaegten .
Forordning nr . 662/82 indeholder imidlertid ikke noget indplaceringskriterium, der indebaerer, at en ansoeger skal ansaettes i den ene eller den anden af de mulige loenklasser, f.eks . i loenklasse B*2 i stedet for loenklasse B*3 . Det vil sige, at en ansoegers indplacering ikke kan afgoeres alene paa grundlag af forordning nr . 662/82, og forordningen henviser ikke engang til dette problem .
De interne regler, som institutionerne vedtager med henblik paa fastlaeggelse af generelle kriterier, der finder anvendelse ved indplacering i loenklasser og paa loentrin, saasom beslutningen af 6 . juni 1973, forbliver derfor uberoert .
For oevrigt er sagsoegerens fortolkning, som foerer til, at han i beslutningen af 1973 kun holder fast ved de bestemmelser, som er til fordel for ham, mens han lader dem, der er til skade for ham, ude af betragtning, helt utilstedelig . Ifoelge sagsoegeren finder den del af artikel 3, som bestemmer, at den hoejeste loenklasse i stillingsgruppe B*3/B*2 er forbeholdt forfremmelser inden for stillingsgruppen, nemlig ikke anvendelse paa ham, mens han er omfattet af kriterierne om indplacering under hensyn til faglig erfaring i artikel 2 og i artikel 3, foerste afsnit .
I overensstemmelse med de interne regler, der er vedtaget af Kommissionen, indeholder meddelelsen om udvaelgelsesproeve KOM/B/362 med henblik paa "oprettelse af en ansaettelsesreserve af overassistenter af graesk nationalitet i stillingsgruppe B*3/B*2" ikke mulighed for, at ansaettelserne kan ske i loenklasse B*2, da punkt II vedroerende afloenningen helt klart angiver, at grundloennen varierer mellem et beloeb, der svarer til loenklasse B*3, loentrin 1, og et beloeb, der svarer til loenklasse B*3, loentrin 3 .
Det staar fast, at skrivelsen om Batras' aendrede indplacering udtrykkeligt henviser, ikke blot til den liste over egnede ansoegere, der blev opstillet af udvaelgelseskomiteen efter udvaelgelsesproeve KOM/B/362, men ogsaa til forordning nr . 662/82, mens sagsoegerens ansaettelsesbrev kun henviser til listen over egnede ansoegere og meddelelse KOM/1720/82 .
Som Kommissionen har forklaret i sit svarskrift, skyldes dette, at denne meddelelse om den ledige stilling, sagsoegeren blev ansat i, var blevet offentliggjort forinden, i modsaetning til hvad der skete ved Batras' ansaettelse .
Meddelelse KOM/1720/82 findes ikke i sagens akter, men man kan blot ved at gennemgaa meddelelsen om udvaelgelsesproeve KOM/B/362 konkludere, at den er blevet afholdt "i overensstemmelse med forordning nr . 662/82 ". Det er derfor, at der kun er tale om ansaettelse af overassistenter af graesk nationalitet og en udvaelgelse paa grundlag af kvalifikationsbeviser uden afholdelse af proever ( det er blot bestemt, at udvaelgelseskomiteen har mulighed for at foretage en yderligere undersoegelse af eksamensbeviser og andre referencer og en kontrol af den faglige erfaring gennem en samtale ).
Henvisningen til udvaelgelsesproeve KOM/B/362, baade i afgoerelsen om ansaettelse af Cladakis og i skrivelsen om den aendrede indplacering af Batras, gaelder derfor forudsaetningsvis forordning nr . 662/82, som er grundlag for afholdelsen af udvaelgelsesproeven .
Men indplaceringen af ansoegerne under hensyn til deres faglige erfaring kan ikke finde sted alene paa grundlag af den naevnte forordning .
Kommissionen har gentagne gange anfoert, at ansaettelsen af Cladakis og aendringen af Batras' indplacering har fundet sted paa samme grundlag, nemlig beslutningen af 6 . juni 1973 vedroerende kriterierne for indplacering .
Af alle de ovenfor anfoerte grunde er sagsoegerens argumentation ikke tilstraekkelig til at imoedegaa denne paastand .
I oevrigt ville sagsoegeren - hvis vi holder os noeje til de angivelser, der udtrykkeligt foelger af afgoerelserne om ansaettelse eller aendret indplacering, som sagsoegeren tilsyneladende oensker - enten ikke vaere blevet ansat i medfoer af et eller andet generelt kriterium, eller simpelt hen vaere blevet det i henhold til en meddelelse om udvaelgelsesproeve, hvorefter der var mulighed for ansaettelse paa et loentrin mellem loentrin 1 og 3 i loenklasse B*3 . Ingen af de naevnte afgoerelser sigter nemlig til beslutningen af 6 . juni 1973 .
Denne indeholder de interne retningslinjer, der skal sikre alle tjenestemaend, der ansaettes, lige behandling uanset deres nationalitet, og Kommissionen har anvendt artikel 3 korrekt ved at forbeholde loenklasse B*2 forfremmelser inden for stillingsgruppen .
De to tjenestemaend er derfor blevet indplaceret i loenklasse B*3, og den eneste aendring, der er sket i Batras' indplacering, bestod i, at han gik fra loentrin 1 til loentrin 3, fordi der var begaaet en fejl med hensyn til anciennitetsforbedringen . Batras blev saaledes indplaceret i samme kategori, loenklasse og loentrin som sagsoegeren, dvs . loenklasse B*3, loentrin 3, den hoejest mulige indplacering ifoelge Kommissionens kriterier vedroerende indplaceringen . Dette er i sig selv tilstraekkeligt til at afkraefte paastanden om forskelsbehandling af sagsoegeren, som gjorde krav paa at blive indplaceret i loenklasse B*2 . Det betyder, at Kommissionen ikke har givet andre tjenestemaend indroemmelser, som den har naegtet sagsoegeren .
Sagsoegerens henvisning i replikken til forordning nr . 2530/72, som blev vedtaget ved den foerste udvidelse af Faellesskabet, og til de udvaelgelsesproever, der dengang blev afholdt af Kommissionen, er ikke relevant : det skal i denne forbindelse blot anfoeres, at baade forordning nr . 2530/72 og de meddelelser om udvaelgelsesproever, som sagsoegeren henviser til, ligger foer afgoerelsen af 6 . juni 1973 .
Ifoelge Kommissionens oplysninger under den mundtlige forhandling er der i oevrigt ingen graeske tjenestemaend, der er blevet ansat i den loenklasse, som sagsoegeren haevder at have krav paa at blive ansat i, hvilket yderligere bevirker, at enhver paastand om forskelsbehandling maa afvises, og klart viser, at afgoerelsen af 6 . juni ikke kun er blevet anvendt paa sagsoegeren og Batras .
Sagsoegerens argument om, at Kommissionen har anmodet Raadet om, og dette for regnskabsaarene 1981 og 1982 har godkendt oprettelsen af nye faste stillinger i loenklasse B*2 ( henholdsvis 7 og 5 stillinger ), er for saa vidt ikke relevant .
Som Kommissionen har forklaret i duplikken, var formaalet med oprettelsen af disse stillinger ikke at ansaette graeske statsborgere i loenklasse B*2, men at undgaa en forvridning af listen over antallet af stillinger ved at goere det muligt for tjenestemaend, der var statsborgere i en ny medlemsstat, at opnaa et normalt karriereforloeb .
Under disse omstaendigheder mener jeg ikke, at sagsoegeren har vaeret genstand for nogen som helst forskelsbehandling, og den aendrede indplacering af Batras er derfor ikke en ny omstaendighed, der kan bevirke, at fristerne for indgivelse af klage og senere sagsanlaeg begynder at loebe paa ny .
Da den foreliggende sag ikke kan antages til realitetsbehandling, fordi klagen er indgivet for sent, er det foelgelig ikke noedvendigt at undersoege, om sagen er anlagt inden for den i tjenestemandsvedtaegtens artikel 91, stk . 3, fastsatte frist .
Jeg skal blot bemaerke, at sagen, saa vidt jeg kan se, ogsaa maa afvises, fordi den er anlagt for Domstolen uden for fristerne, saaledes som de skal beregnes efter det kriterium, der blev opstillet af generaladvokat Mancini i hans forslag til afgoerelse af 18 . november 1986 i sag 152/85, Misset mod Raadet ( dom af 15 . januar 1987, Sml . s.*0000 ), som jeg fuldt ud kan tilslutte mig .
Afvisningen af sagsoegerens klage blev nemlig meddelt ham den 5 . juni 1985, og staevningen blev foerst registreret paa Domstolens justitskontor den 9 . september . Han har saaledes overskredet den frist paa tre maaneder - hvortil skal laegges to dage som foelge af afstanden - som han har krav paa, idet denne frist ifoelge den omtalte beregningsmaade udloeb loerdag den 7 . september .
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at tilfoeje foelgende til min aerede kollegas argumenter : hvis "dies a quo" indgaar i beregningen af fristen, vil en frist paa en maaned, der beregnes ud fra en meddelelse den 1 . november, udloebe med udgangen af den 30 . i samme maaned; hvis "dies a quo" ikke medregnes, skal regnestykket flyttes én dag, saaledes at den samme frist paa en maaned udloeber med udgangen af den 1 . december, dvs . den dag i maaneden efter meddelelsen, som har samme dato .
3 . Herefter skal jeg foreslaa, at sagen afvises, og at hver af parterne tilpligtes at betale sine egne omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 70 .
(*) Oversat fra portugisisk .
( 1 ) Dom af 15 . maj 1985 i sag 127/84, Esly mod Kommissionen, Sml . s.*1437 .
( 2 ) Jfr . ovennaevnte dom, praemisserne 11 og 12 .