61992CC0403_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. I den foreliggende sag har en vinproducent rejst krav om eneret til anvendelse af navnet "Château de Calce" som betegnelse for en vin, der fremstilles i slottets vinkaeldre paa grundlag af druer, som dyrkes paa en del af vinslottets oprindelige jorder.
Sagens baggrund
2. Baggrunden for sagen gaar mere end et aarhundrede tilbage. Den 14. august 1863 foretog ejerne af det gods, der var kendt som "Château de Calce", og som var beliggende i Calce-par-Rivesaltes i Frankrigs oestlige Pyrenaeer, en udstykning af godset og solgte jorderne til 47 lokale landsbyboere. Godset bestod af et vinslot med det oprindelige herresaede, som stammer fra middelalderen, og de tilliggende vinmarker. Vinmarkerne ejes og dyrkes stadig af disse landsbyboeres retssuccessorer, og den vin, som de fremstiller, er forsynet med den kontrollerede oprindelsesbetegnelse "Côtes du Roussillon". Producenterne har oprettet et kooperativt selskab, Société coopérative de Calce, og dette selskab (herefter benaevnt "kooperativet") er den anden sagsoegte i hovedsagen. Det fremgaar af sagen, at deres vin fremstilles i kooperativets lokaler paa grundlag af druer, som dyrkes og hoestes paa vinmarker tilhoerende de enkelte medlemmer af kooperativet.
3. Hovedparten af den oprindelige slotsbygning ejes nu af Claire Lafforgue, som tillige ejer tre hektar af de vinmarker, som oprindeligt tilhoerte godset. Fru Lafforgue og hendes bror, François Baux, som er sagsoegerne i hovedsagen, fremstiller en vin af druer fra disse vinmarker (som ogsaa er forsynet med betegnelsen "Côtes du Roussillon"), hvorved de anvender produktionsanlaeg til fremstilling af vinen, som befinder sig paa slottet. Det fremgaar af sagen, at dele af vinslottet endvidere er erhvervet af Société civile immobilière Château de Calce, som er stiftet i dette oejemed af den anden sagsoegte i hovedsagen. Dette selskab er den foerste sagsoegte i hovedsagen.
4. Den 28. juli 1986 fik sagsoegerne registreret navnet "Château Lafforgue" hos de kompetente nationale myndigheder. Det fremgaar af sagen, at en saadan registrering efter fransk ret giver indehaveren af navnet eneret til at anvende dette som betegnelse for den vin, indehaveren fremstiller. Sagsoegerne har anfoert, at myndighederne foerst havde afslaaet deres ansoegning om registrering af navnet "Château de Calce" og i stedet havde tilbudt dem valget mellem "Château Lafforgue" og "Château de Calce-Lafforgue". I december 1986 lykkedes det nemlig kooperativet at faa registreret navnet "Château de Calce". Herefter anlagde sagsoegerne sag ved Tribunal de grande instance de Perpignan og rejste krav om eneret til navnet "Château de Calce". Sagsoegerne fik medhold heri, men Cour d' appel de Montpellier ophaevede dommen afsagt af Tribunal de grande instance. Mens foersteinstansen havde antaget, at fru Lafforgue' s ejendomsret til visse centrale dele af det historiske vinslot gav hende eneret til navnet "Château de Calce", antog Cour d' appel, at denne ret i lige saa hoej grad tilkom samtlige retssuccessorer efter de oprindelige koebere af det udstykkede gods og dermed ogsaa tilkom kooperativet. Da kooperativet havde faaet registreret navnet foerst, var dette berettiget til at benytte navnet uden tilfoejelse af et supplerende navn. Sagsoegerne blev dog ikke naegtet ret til ogsaa at benytte navnet, men skulle blot anvende det i kombination med navnet "Lafforgue". Denne dom appellerede sagsoegerne herefter til Cour de cassation.
5. Cour de cassation har antaget, at sagen rejser en raekke spoergsmaal vedroerende faellesskabsretten og har som foelge heraf forelagt Domstolen to praejudicielle spoergsmaal, som den anfoerer vedroerer artikel 5, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 997/81 (1) og "eventuelle andre retsforskrifter af relevans for sagen" (2). Spoergsmaalene lyder saaledes:
"1) Finder faellesskabsrettens regler anvendelse, saafremt vinproducenter fremstiller vine, som benaevnes med en kontrolleret oprindelsesbetegnelse, paa de til et vinslot (château) hoerende jorder, som er blevet opdelt, og de paagaeldende vinproducenter har sluttet sig sammen i et vinkooperativ, i hvis lokaler vinen fra hoesten fremstilles?
2) AEndres besvarelsen af spoergsmaal 1) af, at visse vinproducenter, som er medlemmer af kooperativet, ejer jorder, som ikke oprindeligt var en del af slottets tilliggende jorder?"
6. I det foelgende skal jeg foerst gennemgaa de relevante EF-forskrifter og derpaa undersoege, hvorledes spoergsmaalene boer besvares.
EF-forskrifter
7. Faellesskabsrettens grundlaeggende regler vedroerende den faelles markedsordning for vin blev kodificeret for foerste gang ved Raadets forordning (EOEF) nr. 337/79 (3). Ifoelge forordningens artikel 54 skal Raadet fastsaette almindelige regler for betegnelse og praesentation af de produkter, som er omfattet af forordningen. I medfoer af denne bestemmelse har Raadet vedtaget forordning nr. 355/79 (4). Denne forordnings afsnit I (artikel 1-38) indeholder regler for betegnelse af vine og er opdelt i to kapitler. Kapitel 1 (artikel 2-26) vedroerer produkter med oprindelse i Faellesskabet, mens kapitel 2 (artikel 27-38) vedroerer produkter med oprindelse i tredjelande. Afdeling B (artikel 12-21) i kapitel 1 omhandler vine, der betegnes "kvalitetsvine, fremstillet i bestemte dyrkningsomraader (herefter benaevnt 'kvbd' )", dvs. vine, som opfylder betingelserne i Raadets forordning (EOEF) nr. 338/79 (5). Disse vine omfatter navnlig franske vine, som er forsynet med benaevnelsen "appellation d' origine contrôlée" (saasom de her i sagen omhandlede vine) (6).
8. Reglerne om, hvilke angivelser der skal findes paa etiketterne til saadanne kvbd, er indeholdt i artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 355/79. Artikel 12, stk. 2, bestemmer:
"For kvbd kan der til etiketbetegnelsen tilfoejes angivelse af
...
m) navnet paa et vinbrug eller en sammenslutning af vinbrug, hvor den paagaeldende kvbd er fremstillet, som er egnet til at styrke dens omdoemme, saafremt der er givet regler for denne angivelse i gennemfoerelsesbestemmelser eller, i mangel heraf, i producentmedlemsstatens lovgivning
...
q) en oplysning om, at aftapningen er foretaget
° paa det vinbrug, hvor de til denne vin anvendte druer er hoestet, og hvor vinfremstillingen har fundet sted
° af en sammenslutning af vinbrug
° eller paa en i det bestemte dyrkningsomraade eller i umiddelbar naerhed heraf beliggende virksomhed, som har fremstillet vinen, og hvortil de vinbrug, hvor druerne er hoestet, er knyttet gennem en sammenslutning
..." (7).
Der gaelder tilsvarende bestemmelser for de vine, som benaevnes "bordvine" og ikke "kvbd", men som betegnes ved en geografisk angivelse; jf. artikel 2, stk. 3, litra f), svarende til artikel 12, stk. 2, litra q), og artikel 2, stk. 3, litra g), svarende til artikel 12, stk. 2, litra m).
9. Artikel 2, stk. 3, litra g), og artikel 12, stk. 2, litra m), i forordning nr. 355/79 er gennemfoert ved artikel 5, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 997/81 (8), som bestemmer:
"Ved angivelsen af navnet paa det vinbrug, hvor den paagaeldende vin er fremstillet i overensstemmelse med artikel 2, stk. 3, litra g), og artikel 12, stk. 2, litra m), i forordning (EOEF) nr. 355/79, maa udtrykkene:
° 'château', 'domaine',
(og tilsvarende udtryk paa andre faellesskabssprog)
...
kun anvendes, naar den paagaeldende vin udelukkende hidroerer fra druer, der er hoestet paa vinmarker (9), der udgoer en del af dette vinbrug, og at vinfremstillingen har fundet sted paa dette brug."
Ifoelge artikel 5, stk. 2, litra a) og b), kan medlemsstaterne fastsaette yderligere begraensninger for anvendelsen af de udtryk, som er naevnt i stk. 1. Endvidere boer det naevnes, at artikel 5, stk. 3, indeholder foelgende bestemmelse:
"Den i artikel 28, stk. 2, litra l), i forordning (EOEF) nr. 355/79 omhandlede angivelse af navnet paa bruget eller sammenslutningen af brug vedroerer udtryk, der svarer til udtrykkene i stk. 1."
Artikel 5, stk. 3, er altsaa en bestemmelse til gennemfoerelse af artikel 28, stk. 2, litra l), i forordning nr. 355/79. Ifoelge denne sidste bestemmelse kan der i etiketbetegnelsen for vine, som importeres fra tredjelande, tilfoejes:
"navnet paa det vinbrug eller sammenslutning af vinbrug, hvor den paagaeldende vin er fremstillet, og som er egnet til at styrke dens omdoemme, naar der er givet regler for denne omtale i lovgivningen i det tredjeland, hvor produktet har sin oprindelse".
Ordlyden af artikel 28, stk. 2, litra l), ligger saaledes meget taet op af ordlyden i artikel 2, stk. 3, litra g), og artikel 12, stk. 2, litra m).
10. Artikel 2, stk. 3, litra f), og artikel 12, stk. 2, litra q), i forordning nr. 355/79 er gennemfoert ved artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 997/81, der bestemmer:
"De benaevnelser, der er omtalt i artikel 2, stk. 3, litra f), og artikel 12, stk. 2, litra q), ... er foelgende:
...
b) for franske vine 'mis en bouteille à la propriété', 'mise d' origine', 'mis en bouteille par les producteurs réunis', og, naar betingelserne i artikel 5 i denne forordning er opfyldt, 'mis en bouteille au château' eller 'mis en bouteille au domaine'
..."
11. Endelig skal det bemaerkes, at artikel 43, stk. 1, i forordning nr. 355/79 bestemmer foelgende:
"Betegnelse og praesentation af ... produkter, ... maa ikke, for saa vidt angaar de angivelser, der er anfoert i artikel 2, 12, 27, 28 og 29, kunne foere til forveksling med hensyn til produktets art, oprindelse og sammensaetning." (10)
12. Paa det tidspunkt, da hovedsagen blev anlagt, var bestemmelserne i forordningerne nr. 355/79 og nr. 997/81 i kraft og ikke de genudstedte bestemmelser i forordningerne nr. 2392/89 og nr. 3201/90, som nu er i kraft. Da de anbringender, som er gjort gaeldende under hovedsagen, delvis vedroerer den periode, hvorunder de tidligere forordninger var i kraft, skal jeg fortsaette med at henvise til disse forordninger. Under alle omstaendigheder er de relevante bestemmelser som anfoert i det vaesentlige de samme i de to saet forordninger.
Parternes anbringender under sagen for Domstolen
13. Der er indgivet skriftlige indlaeg saavel af parterne i hovedsagen som af Kommissionen og den franske samt den italienske regering. Alle var endvidere, bortset fra den italienske regering, repraesenteret under den mundtlige forhandling.
14. Sagsoegerne har ikke bestridt, at et kooperativ af vinproducenter under visse omstaendigheder kan faa tilladelse til at betegne en vin, som kooperativet fremstiller, med et navn, som indeholder udtrykket "château". Dette forudsaetter imidlertid efter sagsoegernes opfattelse, at to betingelser er opfyldt. For det foerste maa det vinslot, som navnet angiver, ikke vaere ejet af en anden vinproducent, da denne i saa fald har eneret til at anvende navnet. For det andet skal der vaere en tilstraekkelig grad af ensartethed i den vindyrkningsteknik, som kooperativets medlemmer anvender, navnlig hvad angaar hoesten og fremstillingen af vin paa grundlag af druerne samt hvad angaar oplagring og aftapning af vinen. Hvis nogen af kooperativets medlemmer dyrker vin paa jorder, som ikke udgoer en del af slottets tilliggender, skal den vin, som er forsynet med slottets navn, desuden fremstilles separat, og maa udelukkende fremstilles paa grundlag af druer, som dyrkes paa jorder, der udgoer en del af slottets jorder.
15. Heroverfor har de sagsoegte anfoert, at et navn, som indeholder udtrykket "château", kan anvendes som betegnelse for en vin, saafremt denne fremstilles paa et bestemt vinbrug. Det afgoerende kriterium her er, om det er en og samme oekonomiske enhed, der foerer kontrol med det paagaeldende vinbrug. Da et kooperativ af vinproducenter efter de sagsoegtes opfattelse maa betragtes som en saadan oekonomisk enhed, foreslaar de, at det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende uden forbehold. Foelgelig kan udtrykket "château" anvendes som betegnelse for en vin, der fremstilles af et saadant kooperativ. Hvad angaar det andet spoergsmaal anfoerer de sagsoegte, at den omstaendighed, at visse af medlemmerne af kooperativet dyrker jorder, som ikke udgoer en del af vinslottets oprindelige jorder, ikke aendrer besvarelsen af det foerste spoergsmaal, forudsat at vinfremstillingen paa grundlag af druer fra slottets jorder holdes adskilt fra vinfremstillingen paa grundlag af druer, som dyrkes paa andre jorder.
16. Efter Kommissionens opfattelse maa spoergsmaalet om, hvilken vinproducent der har ret til at anvende betegnelsen "Château de Calce", i det vaesentlige afgoeres paa grundlag af national ret. Herved maa naturligvis bestemmelserne i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 977/81 iagttages; ifoelge disse bestemmelser maa den paagaeldende vin udelukkende hidroere fra druer, der er hoestet paa vinmarker, som udgoer en del af det paagaeldende vinbrug, og vinfremstillingen skal have fundet sted paa dette brug. Den omstaendighed, at de paagaeldende jorder bestaar af flere separate vinbrug, og at den enkelte vinmark dyrkes af et forskelligt medlem af kooperativet, kan ikke udelukke anvendelsen af artikel 5, stk. 1. Trods sin ordlyd kan denne bestemmelse anvendes saavel paa en sammenslutning af vinbrug som paa et og samme vinbrug, forudsat vinfremstillingen foretages i faellesskab. Desuden beroeres anvendelsen af artikel 5, stk. 1, ikke efter Kommissionens opfattelse af, at nogle af kooperativets medlemmer dyrker jorder, som ikke udgoer en del af vinslottets oprindelige jorder.
17. Den franske regering har anfoert, at faellesskabsretten ikke er til hinder for, hverken at et kooperativ af vinproducenter eller dettes enkelte medlemmer anvender udtrykket "château". Efter fransk ret er landbrugskooperativer selvstaendige juridiske personer, som er uafhaengige af medlemmerne. Et kooperativ af vinproducenter er foelgelig mere end blot en gruppe af forskellige producenter. Paa den anden side kan man heller ikke betragte et kooperativ som en "tredjemand" i forhold til dets medlemmer, da kooperativet alene er oprettet for at fortsaette og lette medlemmerne deres virksomhed. Efter den franske regerings opfattelse kan udtrykket "château" derfor anvendes som betegnelse for en vin fra en producent, som er medlem af et kooperativ, selv om vinfremstillingen foretages af kooperativet, forudsat den vin, som fremstilles paa grundlag af producentens hoest, holdes adskilt fra den oevrige vin, som fremstilles af kooperativet. Det samme maa efter regeringens opfattelse gaelde, naar nogle af producenterne goer kollektivt brug af kooperativets vinfremstillingsanlaeg.
18. Endelig har den italienske regering anfoert, at artikel 5, stk. 1, er til hinder for, at udtrykket "château" anvendes som betegnelse for en vin, der er fremstillet paa grundlag af druer, som dyrkes paa jorder, der ikke laengere udgoer en del af vinslottets ejendom. Dette er efter den italienske regerings opfattelse tilfaeldet, naar det oprindelige gods er blevet udstykket i parceller, som er blevet solgt.
Gennemgang af de forelagte spoergsmaal
19. For at kunne besvare de forelagte spoergsmaal, er det helt noedvendigt at sondre mellem de forhold, som udelukkende henhoerer under national ret, og dem, som rejser spoergsmaal vedroerende faellesskabsretten.
20. Et af de afgoerende spoergsmaal i hovedsagen er, om ejerne af en bygning, som er kendt under navnet "Château de Calce", har eneret til at anvende navnet som betegnelse for bl.a. den vin, der fremstilles af druer fra marker, som oprindeligt hoerte til vinslottets ejendom. Efter min opfattelse har bestemmelserne i forordning nr. 997/81 ikke direkte nogen betydning for besvarelsen af dette spoergsmaal. Det maa her navnlig bemaerkes, at forordningens artikel 5, stk. 1, ikke sondrer mellem anvendelsen af udtrykkene "château" og "domaine" (eller mellem de oevrige udtryk, saasom "Schloss", "Domaene" og "Burg"). Efter denne bestemmelse synes det derfor ikke at vaere relevant, hvem der faktisk ejer slotsbygningen, selv om dette naturligvis kan vaere af relevans efter national ret. Det fremgaar saaledes af sagen, at kooperativet blev raadet til at erhverve visse dele af slottet for at beskytte sin ret til at anvende navnet efter fransk ret. Derimod synes det ikke at vaere noget krav, selv ikke efter fransk ret, at den vin, som betegnes med navnet "Château de Calce", er fremstillet i selve vinslottets lokaler.
21. I det mindste for saa vidt angaar vin, der fremstilles af et enkelt vinbrug, skal der i det vaesentlige vaere opfyldt to betingelser efter artikel 5, stk. 1, nemlig at vinen udelukkende maa hidroere fra druer, der er hoestet paa vinmarker, der udgoer en del af dette brug, og at vinfremstillingen har fundet sted paa dette vinbrug. Som tidligere anfoert gaelder begge disse krav for anvendelsen af udtrykkene "château" og "domaine". De producerende medlemsstater kan naturligvis fastsaette supplerende kriterier for anvendelsen af disse udtryk, som det fremgaar af forordningens artikel 5, stk. 2, litra a). Det kan saaledes meget vel vaere oenskvaerdigt ud fra et forbrugersynspunkt at stille krav om, at den vin, der er forsynet med navnet paa et bestemt vinslot, hidroerer fra jorder, som har en forbindelse med den oprindelige slotsbygning. Det kan anfoeres, at det er noedvendigt at stille krav herom for at beskytte forbrugeren mod falske eller vildledende oplysninger, jf. artikel 43, stk. 1, i forordning nr. 355/79 (se dom af 25.2.1981 i Weigand-sagen (11)). I den foreliggende sag er det dog klart, at saavel sagsoegerne som de sagsoegte kan goere gaeldende at have en forbindelse til slotsbygningen, uanset hvem der er ejere af de enkelte dele af bygningerne. Baade sagsoegerne og den anden sagsoegte fremstiller nemlig vine fra jorder, som oprindeligt udgjorde en del af slottets tilliggende jorder. Spoergsmaalet om, hvorvidt det paa dette grundlag er rigtigere at beskrive deres vine som hidroerende fra "Château de Calce" eller fra "Domaine de Calce", tilkommer det alene de franske domstole at afgoere, ligesom de alene vil kunne fastlaegge de praecise graenser for det i sagen omhandlede gods. Disse spoergsmaal henhoerer under national ret, og det samme gaelder anvendelsen af national ret paa de faktiske omstaendigheder i sagen.
22. Det fremgaar endvidere klart, at der ikke opstaar noget spoergsmaal vedroerende fortolkningen af direktivet om varemaerker (12). Sagsoegerne har i deres skriftlige indlaeg henvist til direktivets artikel 4, stk. 4, litra c), nr. i), hvorefter et varemaerke kan udelukkes fra registrering eller erklaeres ugyldigt i det omfang, der kan nedlaegges forbud mod brug af maerket paa grundlag af en anden aeldre ret til navnet. Det er imidlertid fakultativt for medlemsstaterne, om de vil gennemfoere denne bestemmelse. Under alle omstaendigheder tilkommer det de nationale domstole at afgoere, hvilke rettigheder til benyttelse af navnet "Château de Calce" der bestod, foer der blev indgivet ansoegning om registrering af navnet som varemaerke.
23. De eneste spoergsmaal, som det foelgelig er noedvendigt at behandle her, er, om hoesten af druerne og vinfremstillingen kan antages at have fundet sted paa det samme vinbrug, som dette forstaas efter artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 997/81. Det maa derfor afgoeres, om de druer, der er anvendt til fremstillingen af vin, som betegnes med navnet "Château de Calce", kan antages at vaere hoestet i et vinbrug efter artikel 5, stk. 1, og om vinfremstillingen ogsaa har fundet sted paa dette brug. Jeg skal i den forbindelse minde om, at selv om kooperativet er ansvarlig for vinfremstillingen, hoestes selve druerne paa vinmarker, som tilhoerer de enkelte medlemmer af kooperativet. Efter min opfattelse maa et kooperativ af vinproducenter, som ikke fremstiller vin paa vinmarker, som det selv ejer, efter forordningen betragtes som en sammenslutning af vinbrug snarere end et enkelt vinbrug. Foelgelig maa den vin, der betegnes med navnet "Château de Calce", anses for at vaere fremstillet ikke af druer, som er hoestet paa et enkelt vinbrug, men af hoesten fra en sammenslutning af vinbrug, hvoraf hvert enkelt ejes og dyrkes af et individuelt medlem af kooperativet (13).
24. Spoergsmaalet er altsaa, om en sammenslutning af vinbrug kan antages at opfylde betingelserne efter artikel 5, stk. 1, for at anvende udtrykkene "château" eller "domaine". Man maa i den forbindelse vaere opmaerksom paa, at artikel 5, stk. 1, ikke, som det er tilfaeldet i andre af forordningens bestemmelser, udtrykkeligt taler om sammenslutninger af vinbrug, men at det paa den anden side bestemmes i artikel 5, stk. 2, litra c), at de producerende medlemsstater
"kan forbeholde anvendelsen af andre tilsvarende udtryk for vine, der udelukkende stammer fra druer, der er hoestet paa vinmarker, som udgoer en del af det vinbrug eller af en sammenslutning af vinbrug, der er betegnet saaledes, paa betingelse af, at vinfremstillingen har fundet sted paa dette brug eller er foretaget af denne sammenslutning" (mine fremhaevelser).
Paa tilsvarende maade finder, som tidligere anfoert, artikel 5, stk. 3, anvendelse paa "den i artikel 28, stk. 2, litra l), i forordning (EOEF) nr. 355/79 omhandlede angivelse af navnet paa bruget eller sammenslutningen af brug", og bestemmer, at dette navn "vedroerer udtryk, der svarer til udtrykkene i stk. 1". Jeg skal endvidere minde om, at saavel artikel 5, stk. 1, som artikel 5, stk. 2, udgoer gennemfoerelsesbestemmelser til artikel 12, stk. 2, litra m), i forordning nr. 355/79, som vedroerer angivelsen af "navnet paa et vinbrug eller en sammenslutning af vinbrug, hvor den paagaeldende kvbd er fremstillet" (14), og at artikel 28, stk. 2, litra l), indeholder en tilsvarende bestemmelse for vine importeret fra tredjelande (15).
25. Paa baggrund af disse bestemmelser kan artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 997/81 fortolkes saaledes, at den ogsaa, i hvert fald under visse omstaendigheder, gaelder for navne, som betegner en sammenslutning af vinbrug, og at den ikke blot omfatter navne, som betegner et enkelt vinbrug. Ved denne udvidende fortolkning af artikel 5, stk. 1, er det imidlertid noedvendigt at have bestemmelsens formaal for oeje.
26. Disse formaal er naevnt i forordningens betragtninger. Det hedder saaledes i den sjette betragtning (den femte betragtning i den danske version):
"... visse benaevnelser og naermere oplysninger har handelsvaerdi eller kan bidrage til det udbudte produkts anseelse uden at vaere absolut noedvendige; de boer tillades, for saa vidt som de er berettigede og ikke skaber misforstaaelser med hensyn til produktets kvalitet; paa grund af den saerlige karakter af visse af disse benaevnelser boer medlemsstaterne dog kunne indskraenke disse muligheder".
Denne betragtning fremgaar at indeholde en begrundelse saavel for forordningens artikel 2, stk. 3, som for artikel 5, stk. 1. Artikel 2, stk. 3, indeholder en liste over benaevnelser (f.eks. "Grand cru classé", "Cru bourgeois"), som kan anvendes paa etiketter for en kvbd. Denne bestemmelse gennemfoerer artikel 12, stk. 2, litra i), i forordning nr. 355/79, hvorefter der paa etiketbetegnelsen kan angives "supplerende saedvanlige benaevnelser, saafremt de anvendes paa saadanne betingelser, som er fastsat i den producerende medlemsstats lovgivning, og er opfoert paa en liste, som skal vedtages".
27. Det er klart, at anvendelsen af saadanne benaevnelser, som er omhandlet i artikel 2, stk. 3, og artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 997/81, som kan bidrage til at styrke produktets vaerdi eller omdoemme, forudsaetter en vis grad af ensartethed og stabilitet i produktets kvalitet. Benaevnelserne maa saaledes ikke, som anfoert i den sjette (femte) betragtning, skabe misforstaaelser med hensyn til produktets kvalitet, hvilken betingelse desuden klart fremgaar af artikel 43, stk. 1, i forordning nr. 355/79 (16). Naar en vin angives at hidroere fra et vinbrug, som baerer navnet paa et bestemt "château" eller "domaine", maa dette klart forudsaette, at fremstillingsprocessen er foregaaet under kontrol af en individuel producent, som tilstraeber at bevare sit produkts kvalitet og omdoemme. Medlemsstaterne kan derfor give tilladelse til, at disse traditionelle benaevnelser fortsat anvendes, saafremt det ikke er egnet til at vildlede forbrugerne.
28. Denne fortolkning af de formaal, som forfoelges med artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 977/81, bekraeftes af forordningens 27. betragtning (17), hvori det hedder:
"... angivelsen af, at en vin er aftappet paa flaske paa den vinavlsbedrift (i den engelske version 'wine-growing holding' ), hvor de druer, vinen er fremstillet af, er hoestet og forarbejdet, eller er aftappet under tilsvarende forhold, giver det indtryk, at alle faser i fremstillingen af den paagaeldende vin er blevet forestaaet af den samme fysiske eller juridiske person, saaledes at vinen nyder godt af en vis goodwill hos en del af koeberne; de angivelser, der kan anvendes til at give denne oplysning, boer derfor fastsaettes naermere" (18).
29. Ganske vist vedroerer forordningens 27. (26.) betragtning snarere angivelser vedroerende vinens aftapning end angivelser, som udelukkende betegner det vinbrug, hvor vinen er fremstillet. Den indeholder derfor snarere en begrundelse for forordningens artikel 17, stk. 1, end for artikel 5, stk. 1. Paa den anden side er det klart, at der er en snaever forbindelse mellem disse to bestemmelser, og at de i det vaesentlige vedroerer samme problem. En oplysning vedroerende vinens aftapning i overensstemmelse med forskrifterne i artikel 17, stk. 1, indebaerer saaledes, at ikke blot aftapningen, men ogsaa de forudgaaende stadier i fremstillingsprocessen er foregaaet under kontrol af en bestemt ansvarlig person eller myndighed. Foelgelig boer en producent ikke have tilladelse til at anvende et udtryk som "mis en bouteille au château", medmindre der er sikkerhed for, at hele vinfremstillingsprocessen er foregaaet under en saadan ansvarlig kontrol af en bestemt person eller myndighed. Ifoelge artikel 17, stk. 1, kan udtrykket "mis en bouteille au château" anvendes, naar betingelserne i artikel 5 er opfyldt ud over betingelserne vedroerende aftapningen. Foelgelig maa artikel 5 efter min opfattelse ligeledes fortolkes paa baggrund af formaalet i forordningens 27. (26.) betragtning.
30. Hvad angaar de produktionsstadier, som gaar forud for aftapningen, er anvendelsen af udtrykkene "château" og "domaine" derfor undergivet tilsvarende betingelser som dem, der gaelder for anvendelsen af benaevnelserne i artikel 17, stk. 1. Anvendelsen af udtrykkene "château" og "domaine" (og dermed tillige "mis en bouteille au château" og "mis en bouteille au domaine") kan endda vaere undergivet strengere betingelser end de oevrige benaevnelser i artikel 17, stk. 1, litra b), "mis en bouteille à la propriété", "mise d' origine" og "mis en bouteille par les producteurs réunis". Navnlig paa et punkt fremgaar betingelserne for anvendelsen af artikel 5, stk. 1, at vaere strengere. Som tidligere anfoert, udgoer artikel 5, stk. 1, og artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 997/81 bestemmelser til gennemfoerelse af artikel 12, stk. 2, litra m), henholdsvis litra q), i forordning nr. 355/79 (19). Artikel 12, stk. 2, litra m), omhandler to forskellige typer af navne, nemlig de navne, som betegner et "vinbrug", og dem, som betegner en "sammenslutning af vinbrug", hvor den paagaeldende vin er fremstillet. Artikel 12, stk. 2, litra q), omhandler derimod tre forskellige tilfaelde, nemlig dem, hvor de paagaeldende vine aftappes paa "vinbruget", paa en "sammenslutning af vinbrug" eller paa en virksomhed, som er knyttet til den sammenslutning af vinbrug, hvor druerne er hoestet (20).
31. Som tidligere anfoert, kan artikel 5, stk., 1, i forordning nr. 997/81 fortolkes saaledes, at den giver mulighed for at anvende udtrykket "château" og "domaine" ikke blot i det tilfaelde, hvor vinen fremstilles af et vinbrug, men ogsaa naar den fremstilles af en sammenslutning af vinbrug. Det fremgaar af det anfoerte, at denne fortolkning stoettes saavel af ordlyden af artikel 12, stk. 2, litra m), i forordning nr. 355/79, der er gennemfoert ved artikel 5, stk. 1, som af ordlyden af artikel 5, stk. 2 og stk. 3 (21). Derimod synes artikel 5, stk. 1, ikke at kunne anvendes i tilfaelde, hvor vinen ikke fremstilles af en sammenslutning af de vinbrug, hvor druerne hoestes, men af en saerskilt virksomhed, som vinbrugene er knyttet til. Dette tilfaelde er nemlig hverken omhandlet i artikel 12, stk. 2, litra m), i forordning nr. 355/79 eller i de oevrige bestemmelser i artikel 5 i forordning nr. 997/81. Naar vinen fremstilles af druer, som er hoestet af en sammenslutning af vinbrug, maa det derfor efter min opfattelse vaere en minimumsbetingelse for anvendelsen af artikel 5, stk. 1, at vinen fremstilles i den paagaeldende sammenslutnings lokaler eller i hvert fald paa vilkaar, der yder tilsvarende garanti. Saadanne garantier foreligger, naar vinfremstillingen foregaar under producentens faktiske ledelse og stadige, strenge kontrol samt paa hans eneansvar (jf. dom af 18.10.1988, Goldenes Rheinhessen (22)).
32. Heraf konkluderer jeg, at der skal vaere opfyldt tre betingelser for at anvende udtrykket "château" som betegnelse for en vin, der fremstilles af en sammenslutning af vinbrug. For det foerste skal de druer, som vinen fremstilles paa grundlag af, vaere hoestet udelukkende inden for vinbrug, som udgoer en del af den paagaeldende ejendom. For det andet skal vinfremstillingen foregaa i den paagaeldende sammenslutnings lokaler eller paa tilsvarende vilkaar. For det tredje skal vinfremstillingsprocessen foretages under kontrol af én ledelse, f.eks. bestyrelsen for et kooperativ. Saafremt disse betingelser er opfyldt, kan udtrykket "château" efter min opfattelse anvendes, selv om jorderne til ejendommen er blevet udstykket og nu tilhoerer de enkelte medlemmer af sammenslutningen.
33. Jeg skal tilfoeje, at de stadier i vinfremstillingsprocessen, som skal foregaa under én bestemt ledelses kontrol, omfatter samtlige stadier fra tidspunktet for presningen af druerne og derefter. Det ville naturligvis vaere oenskvaerdigt af hensyn til kontrollen med kvaliteten, at ogsaa tidligere stadier i produktionsprocessen skulle foregaa under den paagaeldende ledelses kontrol. Ifoelge betragtningerne til Raadets forordning nr. 3886/89 (23), hvorved der paa foranledning af dommen i sagen Goldenes Rheinhessen blev foretaget en aendring af den nugaeldende bestemmelse (24), som svarer til artikel 12, stk. 2, litra q), i forordning nr. 355/79, er det imidlertid alene en betingelse, at "de forskellige produktionstrin, i hvert fald fra og med presningen af druerne, er foregaaet under producentens kontrol" (min fremhaevelse). Foelgelig kan udtrykket i 27. (26.) betragtning til forordning nr. 997/81, "alle faser i fremstillingen af den paagaeldende vin", ikke fortolkes saaledes, at det ogsaa omfatter de forudgaaende stadier, saasom udvaelgelsen, dyrkningen og hoesten af druerne (25). Efter min opfattelse kan der heller ikke opstilles et saadant krav i faellesskabsretten paa grundlag af andre bestemmelser, navnlig ikke forordningens sjette betragtning (26) eller ordlyden af artikel 12, stk. 2, litra m), i forordning nr. 355/79 (27). Det maa derfor afgoeres efter national ret, hvilke krav det i givet fald kan vaere noedvendigt at stille til de tidligere produktionsstadier.
34. Det andet spoergsmaal fra Cour de cassation er, om anvendelsen af artikel 5, stk. 1, paavirkes af, at de paagaeldende producenter er medlemmer af et kooperativ, der ogsaa blandt sine medlemmer omfatter vinproducenter, der dyrker vinmarker, som ikke udgoer en del af slottets oprindelige jorder.
35. I dette tilfaelde er der naturligvis en risiko for, at vin fremstillet af druer, som er hoestet paa slottets jorder, sammenblandes med vin, der er fremstillet paa grundlag af andre druer. Hvis dette skulle ske, ville forbrugerne af vinen blive vildledt, da betegnelsen af vinen med (f.eks.) navnet "Château de Calce" ikke laengere ville yde nogen garanti for, at vinen hidroerer fra druer, som er hoestet paa slottets jorder. Denne risiko vil imidlertid blive udelukket, saafremt der anvendes paalidelige fremgangsmaader til at sikre, at den vinfremstilling, som foretages paa grundlag af druer hoestet paa vinslottets jorder, holdes adskilt fra den oevrige. Hvis denne yderligere betingelse opfyldes, kan jeg ikke se noget til hinder for, at navnet "Château de Calce" fortsat anvendes som betegnelse for den vin, som fremstilles paa grundlag af de druer, for hvilke betegnelsen er berettiget. Saafremt fremstillingen af denne vin nemlig holdes adskilt fra fremstillingen af de oevrige vine, som foretages i samme lokaler, vil anvendelsen af navnet ikke give anledning til nogen forveksling vedroerende produktets art, oprindelse og sammensaetning. Hermed vil betingelserne i artikel 43, stk. 1, i forordning nr. 355/79 vaere opfyldt.
Forslag til afgoerelse
36. Af de anfoerte grunde er det min opfattelse, at de spoergsmaal, som er forelagt af Frankrigs Cour de cassation, boer besvares paa foelgende maade:
"1) Artikel 5, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 997/81 (eller i givet fald artikel 6, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3201/90) skal fortolkes saaledes, at saafremt visse vinproducenter hoester druer paa jorder, som oprindelig udgjorde en del af vinslottets jorder, som siden hen er blevet udstykket, og vinproducenterne har sluttet sig sammen i et kooperativ med henblik paa at fremstille vin paa grundlag af disse druer, kan udtrykket 'château' anvendes ved betegnelsen af denne vin, saafremt
a) vinen udelukkende hidroerer fra druer hoestet paa jorder, der oprindelig udgjorde en del af vinslottets jorder
b) vinfremstillingen foregaar i kooperativets lokaler eller paa tilsvarende vilkaar
c) samtlige stadier i fremstillingsprocessen, i hvert fald fra tidspunktet for presningen af druerne, foregaar under én ansvarlig myndigheds tilsyn og kontrol.
2) Saafremt der imidlertid i de samme lokaler tillige fremstilles vin af druer, som er hoestet paa jorder, der ikke udgjorde en del af vinslottets oprindelige jorder, skal der traeffes forholdsregler til at sikre, at vinfremstillingen paa grundlag af saadanne druer holdes adskilt fra vinfremstillingen paa grundlag af druer hoestet paa de oprindelige jorder, og at den vin, der betegnes som hidroerende fra vinslottet, ikke sammenblandes med andre vine."
(*) Originalsprog: engelsk.
(1) ° Af 26.3.1981 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende betegnelse og praesentation af vin og druemost (EFT L 106, s. 1). Det skal bemaerkes, at de relevante bestemmelser er blevet ophaevet og genudstedt ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3201/90 af 16.10.1990 (EFT L 309, s. 1).
(2) ° Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at Cour de cassation navnlig henviser til Raadets forordning (EOEF) nr. 355/79 af 5.2.1979 om fastsaettelse af almindelige regler for betegnelse og praesentation af vin og druemost (EFT L 54, s. 99). De relevante bestemmelser er blevet ophaevet og genudstedt ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2392/89 af 24.7.1989 (EFT L 232, s. 13), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3886/89 af 11.12.1989 (EFT L 378, s. 12).
(3) ° Af 5.2.1979 om den faelles markedsordning for vin (EFT L 54, s. 1). Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87 af 16.3.1987 om den faelles markedsordning for vin (EFT L 84, s. 1) blev der foretaget en ny kodificering.
(4) ° Jf. fodnote 2.
(5) ° Af 5.2.1979 om fastsaettelse af saerlige regler for kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsomraader (EFT L 54, s. 48).
(6) ° Jf. artikel 16, stk. 2, litra b), i forordning nr. 338/79 (forordningen er naevnt i fodnote 5).
(7) ° Disse bestemmelser svarer til artikel 11, stk. 2, litra m) og q), i forordning nr. 2392/89. Artikel 11, stk. 2, litra q), er aendret ved artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 3886/89 (se fodnote 2); i den aendrede affattelse lyder det andet led saaledes: i en sammenslutning af vinbrug, for saa vidt som den paagaeldende vin er fremstillet af de vinbrug, der er medlemmer af denne sammenslutning, eller af selve sammenslutningen paa basis af druer eller druemost fra de paagaeldende vinbrug, ... .
(8) ° Se fodnote 1. Den nugaeldende bestemmelse er artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 3201/90.
(9) ° Det er naturligvis en fejl, at der i den engelske version af forordningen er anvendt udtrykket wines (vine); fejlen er ikke gentaget i artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 3201/90.
(10) ° Den tilsvarende bestemmelse i forordning nr. 2392/89, nemlig artikel 40, stk. 1, er affattet paa tilsvarende maade, men mere udfoerligt.
(11) ° Sag 56/80, Sml. s. 583, praemis 19.
(12) ° Raadets foerste direktiv 89/104/EOEF af 21.12.1988 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker (EFT 1989 L 40, s. 1).
(13) ° I den engelske version af artikel 5 i forordning nr. 997/81 anvendes udtrykkene wine-growing holding og vineyard som synonymer, som begge svarer til det franske udtryk exploitation viticole (vinbrug).
(14) ° Se ovenfor, punkt 8.
(15) ° Se punkt 9.
(16) ° Som er citeret ovenfor under punkt 11.
(17) ° Det er den 26. betragtning i den engelske version (og tillige i den danske).
(18) ° Det boer naevnes, at det engelske udtryk i denne betragtning wine-growing holding ogsaa her svarer til det franske udtryk exploitation viticole, hvilket udtryk, som tidligere naevnt, i artikel 5 gengives paa engelsk med saavel vineyard som wine-growing holding (se fodnote 13). Udtrykkene vineyard og holding anvendes imidlertid ikke altid som synonymer i forordningen (se udtrykket i artikel 4, stk. 3, vineyard belonging to the holding ). I dette tilfaelde er udtrykket vineyard en gengivelse af det franske udtryk vignes, som indgaar i formuleringen vignes faisant partie de l' exploitation viticole .
(19) ° Se ovenfor, punkt 8, 9 og 10.
(20) ° Det boer naevnes, at virksomheden i sidstnaevnte tilfaelde endvidere skal befinde sig i det bestemte dyrkningsomraade eller i umiddelbar naerhed heraf, og at den skal have fremstillet vinen af de paagaeldende druer.
(21) ° Se ovenfor, punkt 24.
(22) ° Sag 311/87, Sml. s. 6295, praemis 15.
(23) ° Se fodnote 2.
(24) ° Dvs. artikel 11, stk. 2, litra q), i forordning nr. 2392/89 (se fodnote 7).
(25) ° Det samme gaelder den 28. betragtning til forordning nr. 3201/90. I punkt 19 af sit forslag til afgoerelse i sagen Goldenes Rheinhessen (naevnt i fodnote 22) droefter generaladvokat Mischo, om den omhandlede betingelse ogsaa omfatter de stadier af produktionsprocessen, som vedroerer dyrkningen og hoesten af druerne.
(26) ° Citeret ovenfor i punkt 26.
(27) ° Citeret ovenfor i punkt 8.