62001CC0152_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1. I den foreliggende sag har Bundesfinanzhof, Tyskland, forelagt Domstolen to spørgsmål angående virkningen på varers toldværdi af rentebetalinger, som er foretaget i forbindelse med varekøb, men ikke angivet på fortoldningsbegæringen eller på fakturaerne, der er indgivet sammen med begæringen. Fællesskabsretten medregner ikke rentebetalinger i varers toldværdi, forudsat at de er »særskilt angivet i forhold til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales«.
2. Det blev besluttet at udskyde forberedelsen af nærværende forslag til afgørelse, indtil Domstolen havde afsagt dom i Overland Footwear-sagen (2), der drejede sig om fortolkningen af en tilsvarende formuleret bestemmelse om ikke at medregne »indkøbsprovision« i varers toldværdi (3) . Dommen blev afsagt den 5. december 2002.
Den relevante lovgivning
3. På tidspunktet for de faktiske omstændigheder blev toldværdien af varer beregnet i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1224/80 af 28. maj 1980 om varers toldværdi (»grundforordningen«) (4) . Forordningens artikel 3, stk. 1, bestemmer:
»Toldværdien af de indførte varer fastsat i henhold til denne artikel er transaktionsværdien, dvs. den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne, ved salg til eksport til Fællesskabets toldområde og justeret i henhold til artikel 8 [...]«
4. Artikel 3, stk. 3, litra a), er affattet således:
»Den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, er den fulde betaling, som køberen yder eller skal yde sælgeren eller til fordel for denne, for de indførte varer og omfatter alle de betalinger, som er erlagt, eller som skal erlægges som betingelser for salget af de indførte varer, af køberen til sælgeren eller af køberen til en tredjepart for at opfylde en af sælgerens forpligtelser [...]«
5. Artikel 8, stk. 1, opregner visse poster, som skal lægges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de indførte varer ved fastsættelse af toldværdien i henhold til artikel 3. Opregningen omfatter »provision og mæglerhonorar, dog ikke indkøbsprovision« (5) ; den omfatter ikke rentebetalinger. Artikel 8, stk. 3, fastslår, at ved fastsættelsen af toldværdien må der intet lægges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, hvis dette ikke er hjemlet i denne artikel.
6. Artikel 10, stk. 1, har følgende ordlyd:
»Med henblik på fastsættelse af toldværdien [...] indgiver enhver person eller virksomhed, som direkte eller indirekte har interesse i den pågældende indførsel, alle de nødvendige dokumenter og oplysninger til de pågældende myndigheder inden for de af disse fastsatte frister.«
7. Artikel 16 har følgende ordlyd:
»De oplysninger og dokumenter, der skal afgives til toldvæsenet med henblik på anvendelse af denne forordning, bestemmes i givet fald efter fremgangsmåden i artikel 19.«
8. Artikel 19, stk. 1, litra b), fastsætter, at bestemmelser, der er nødvendige for gennemførelsen af blandt andet artikel 3, 8 og 16, skal vedtages i henhold til en nærmere foreskrevet fremgangsmåde. I overensstemmelse med denne fremgangsmåde blev Kommissionens forordning (EØF) nr. 1495/80 om gennemførelse af visse bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 1224/80 (»gennemførelsesforordningen«) (6) vedtaget den 11. juni 1980.
9. Gennemførelsesforordningens artikel 3, stk. 2, er affattet således:
»Renter i henhold til en finansieringsordning indgået af køberen, som vedrører købet af indførte varer, skal ikke medregnes i toldværdien, når den ansættes i henhold til forordning (EØF) nr. 1224/80, forudsat, at:
a) beløbet er særskilt angivet i forhold til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for varerne
b) finansieringsordningen er indgået skriftligt
c) køberen om påkrævet kan påvise, at
– sådanne varer faktisk sælges til den pris, der angives som den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, og
– den angivne rentesats ikke overstiger det normale niveau for sådanne transaktioner i det land og på det tidspunkt, hvor finansieringen tilvejebringes.«
10. Kommissionens forordning (EØF) nr. 1496/80 om angivelse af oplysninger vedrørende toldværdi og om dokumenter, der skal fremlægges (7), blev også vedtaget den 11. juni 1980 i henhold til grundforordningens artikel 19. Artikel 1, stk. 1, bestemmer, at hvor det er nødvendigt at fastsætte en toldværdi ved anvendelsen af grundforordningen, skal en toldværdideklaration afgivet på en blanket (D.V.1), svarende til det i bilaget gengivne eksempel, ledsage toldangivelsen, der er udfærdiget for de pågældende varer. Denne deklaration vil herefter blive henvist til som »toldværdideklarationen«.
De faktiske omstændigheder og de præjudicielle spørgsmål
11. Kyocera Electronics Europe GmbH (herefter »Kyocera«) importerede visse varer med en rentebelagt betalingsfrist på 120 dage efter afskibningen. Toldværdideklarationen angav prisen uden rentebetalinger, hvilket blev opdaget af toldmyndighederne i forbindelse med en indførselskontrol hos Kyocera. Toldmyndighederne fastsatte en mertold for renterne. Kyocera fik ikke medhold i en af selskabet indgivet klage og indklagede derefter sagen for Finanzgericht.
12. Finanzgericht gav ikke sagsøgeren medhold, idet retsinstansen var af den opfattelse, at renterne skulle medregnes i toldværdien af varerne. Kyocera ankede sagen til Bundesfinanzhof. Sagens parter er uenige om, hvorvidt renter, der hverken særskilt eller som en del af vareprisen fremgår af toldværdideklarationen, retteligt bør anses som »særskilt angivet i forhold til [prisen]« som omhandlet i gennemførelsesforordningens artikel 3, stk. 2, litra a). Bundesfinanzhof har anmodet Domstolen om en præjudiciel afgørelse vedrørende følgende fortolkningsspørgsmål:
»1) Skal artikel 3, stk. 2, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1495/80 af 11. juni 1980 om gennemførelse af visse bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 1224/80 om varers toldværdi (EFT L 154, s. 14), som ændret ved forordning (EØF) nr. 220/85 (EFT L 25, s. 7), fortolkes således, at betaling af renter er særskilt angivet i forhold til vareprisen, når der ved toldkontorets registrering af toldangivelsen alene foreligger regning med hensyn til nettoprisen for varerne, på grundlag af hvilken – som i øvrigt også ved toldværdideklarationen – det hverken udtrykkeligt eller forudsætningsvis kan udledes, at køber ved den købstransaktion, der skal ansættes, også har betalt renter til sælger?
2) Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende:
Skal rentebetalingerne i så fald medregnes i varernes toldværdi?«
Det første præjudicielle spørgsmål
13. Det første præjudicielle spørgsmål, den nationale ret rejser, går grundlæggende ud på, hvad der menes med »særskilt angivet i forhold til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales« og i særdeleshed, hvorvidt denne betingelse er opfyldt, hvor både toldværdideklarationen og den indgivne faktura kun oplyser den betalte nettopris uden angivelse af rentebetalinger fra køber til sælger.
14. Finanzgericht, hvis synspunkter er fremsat i forelæggelseskendelsen, var af den opfattelse, at de renter, som køberen betalte sælgeren som betingelse for købstransaktionen, principielt udgjorde en del af transaktionsværdien som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1 og 3. Renterne medregnes alene ikke i en toldværdi, der skal ansættes, når betingelserne i gennemførelsesforordningens artikel 3, stk. 2, er opfyldt. Finanzgericht udtalte endvidere, at en betingelse i artikel 3, stk. 2, litra a), i denne forordning ikke var opfyldt i nærværende sag, nemlig betingelsen om, at rentebeløbet skal være særskilt angivet i forhold til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for varerne. Denne særskilte angivelse skal senest foreligge på tidspunktet for registreringen af toldangivelsen og fremgå af de dokumenter, der forelægges toldkontoret, idet toldkontoret ellers ikke kan kontrollere denne særskilte angivelse. Bundesfinanzhof deler betænkeligheden ved, at toldkontoret ikke kan påvise, om rentebeløbet skulle være retmæssigt udeladt fra toldværdien, medmindre det tydeligt måtte fremgå af de indgivne dokumenter.
15. Kun Kyocera og Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Der har ikke været afholdt retsmøde, eftersom der ikke var blevet anmodet herom. Både Kyocera og Kommissionen finder, at den nationale rets første præjudicielle spørgsmål skal besvares bekræftende, idet betingelsen om, at rentebeløbet er særskilt angivet i forhold til varernes pris, er opfyldt, når både toldværdideklarationen og fakturaerne, indgivet til støtte, kun viser nettoprisen på varerne, og det hverken udtrykkeligt eller forudsætningsvis kan udledes, at køber også har betalt renter til sælger.
16. Jeg tilslutter mig denne fortolkning af følgende grunde.
17. Grundforordningens artikel 8, stk. 3, anfører udtrykkeligt: »Ved fastsættelsen af toldværdien må der intet lægges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, hvis dette ikke er hjemlet i denne artikel« (forordningen siger ikke noget om betaling af rentebeløb). Gennemførelsesforordningens artikel 3, stk. 2, er tilsvarende udtrykkelig: »Renter i henhold til en finansieringsordning [...] skal ikke medregnes i toldværdien.« Domstolen har bekræftet, at grundforordningens artikel 3, stk. 1, idet den opstiller det princip, at transaktionsværdien er »den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne, ved salg til eksport til Fællesskabets toldområde«, bestemmer, at denne pris kun skal justeres i overensstemmelse med [forordningens] artikel 8 (8) . Særligt omkring stillingen af købers rentebetaling til sælger har Domstolen med henblik på betalingstiden udtalt, at »tjenesteydelser til køberen i forbindelse med købet af de indførte varer ikke medregnes i varernes toldværdi, medmindre de er omfattet af justeringerne i henhold til [grundforordningens] artikel 8« (9) . Denne erklæring synes at udelukke Finanzgerichts synspunkt, da det synes at følge af forelæggelseskendelsen, at rentebetalingerne var en betingelse for, at transaktionen kunne finde sted og derfor udgjorde en del af transaktionsværdien i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 3, litra a) (10) .
18. Gennemførelsesforordningens artikel 3, stk. 2, indeholder ganske vist en række regler (herunder også vedrørende sagskomplekset i nærværende sag). Imidlertid synes alle disse regler at dreje sig om bevisspørgsmål snarere end om reglernes retlige indhold, hvilket Domstolen synes at have bekræftet i forhold til artikel 3, stk. 2, litra b) og c) (11) . Som Kyocera påpeger, har generaladvokaterne Darmon, Gulmann og Fennelly ydermere alle været af den opfattelse, at betingelsen, at en post, der ikke medregnes i toldværdien, skal være »separat angivet«, snarere tjener til regulering af bevisspørgsmålet end til en retlig definition af posten (12) .
19. Som både Kyocera og Kommissionen har gjort gældende, er målet med den retlige regulering at sikre, at man udelukker anvendelse af vilkårlige eller fiktive toldværdien (13) . Når først man lægger til grund, at rentebetalinger ikke er en del af toldværdien af varerne, taler dette princip imod den fortolkning af retsakten, som særligt Finanzgericht anlagde. Kommissionen påpeger, at risikoen for en vilkårlig eller fiktiv toldværdi ikke eksisterer, hvis en importør kun tolddeklarerer nettoprisen uden renter, men selv fører regnskab, der angiver rentebetalingerne separat; importøren vil dermed være i stand til at informere toldmyndighederne og fremlægge dokumentation, hvis der fremsættes anmodning herom i medfør af grundforordningens artikel 10, stk. 1 (14) .
20. Flere af Domstolens afgørelser, som både Kyocera og Kommissionen har henholdt sig til, støtter også denne udlægning. Særligt kan der henvises til Mainfrucht Obstverwertung-, Hepp- og Wünsche-dommene.
21. Mainfrucht Obstverwertung-sagen (15) drejede sig om transportomkostningerne efter indførsel til Fællesskabets toldområde, der i medfør af grundforordningens artikel 15 ikke skulle indgå i toldværdien af de indførte varer, »såfremt sådanne omkostninger er separat angivet i forhold til den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for de indførte varer«. Importøren indgav en fortoldningsbegæring sammen med to fakturaer, hvoraf en angav prisen for de leverede varer og transportomkostningerne til den tyske grænse, og den anden angav transportomkostningerne fra grænsen til Mainfruchts hovedkvarter. Ifølge toldmyndighederne var de sidstnævnte transportomkostninger en integrerende del af transaktionsværdien i grundforordningens artikel 3, stk. 1’s forstand, fordi de ikke kunne kontrolleres, eftersom fakturaen var blevet udstedt af leverandøren. Domstolen gav importøren medhold og begrundede det med, at det i lyset af retsforskrifternes historie og indhold stod klart, at sådanne omkostninger ikke skulle indgå i toldværdien.
22. Hepp-sagen (16) drejede sig om en importør, der betalte sin handelsagent indkøbsprovision, hvilket i henhold til grundforordningens artikel 8, stk. 1, litra a), nr. i), ikke skulle indgå i varernes toldværdi. Fortoldningsbegæringen viste kun varernes nettopris uden indkøbsprovision. Spørgsmålet var, om indkøbsprovisionen, der var blevet faktureret særskilt, skulle indgå i toldværdien af de indførte varer. Sagen kom delvis til at dreje sig om, hvorvidt det havde nogen betydning, at importøren ved en fejltagelse havde anført agentens navn i sælgers rubrik på fortoldningsbegæringen. Da toldmyndighederne opdagede, at der var betalt indkøbsprovision til en part benævnt sælger, indtog de det synspunkt, at provisionen indgik i varernes pris. Domstolen fandt, at den angivne nettopris udgjorde toldværdien i henseende til grundforordningens artikel 3, stk. 1, og at indkøbsprovisionen ikke skulle medregnes i denne pris. Generaladvokat Mischo antog forudsætningsvis, at kravet om, at provisionen skulle være »adskilt fra den pris, som faktisk er betalt eller skal betales«, var opfyldt (17) .
23. I Wünsche-sagen (18) indgik importørens rentebetalinger ikke i hans fortoldningsbegæringer. Dette afholdt ikke Domstolen fra tilsyneladende at anse disse betalinger for at have været »adskilt fra den pris, som faktisk var betalt eller skulle betales« for de indførte varer (19) .
24. Jeg mener særligt, at Mainfrucht Obstverwertung- og Hepp-dommene kan tages til indtægt for det synspunkt, at en post som købers rentebetalinger til sælger for indførte varer grundlæggende ikke kan medregnes i toldværdien af disse varer. Det kan hertil bemærkes, at generaladvokat Mischo indtog det samme synspunkt i Overland Footwear-sagen (20) .
25. Wünsche- og Hepp-dommene støtter det synspunkt, at en fortoldningsbegæring opfylder k ravet om, at meromkostninger er »særskilt angivet«, når den kun angiver den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de indførte varer, uden at den henviser til merudgifter, som ved retsakten udtrykkeligt ikke er omfattet af toldværdien. Sager, der kan tages til indtægt for det modsatte synspunkt, har drejet sig om en anden situation, nemlig den, at fortoldningsbegæringen og/eller de indgivne fakturaer angav et totalbeløb, der både omfattede prisen og meromkostningerne (21) . I sådanne sager må en importør, der ønsker at lægge til grund, at toldværdien alene er nettoprisen uden merudgifterne, naturligvis udspecificere disse poster i fortoldningsbegæringen (22) . Som særligt Kyocera gør gældende, opstår behovet for en særskilt angivelse først, når et beløb består af to poster, hvoraf den ene er toldpligtig og den anden ikke. Hvis de to poster er udskilt fra begyndelsen, er der ingen grund til at angive dem særskilt.
26. Jeg føler mig ikke overbevist af den nationale rets betænkeligheder i forhold til, at toldmyndighederne ved manglende angivelser i fortoldningsbegæringen kunne have problemer med at kontrollere, om renter retmæssigt var udeladt i toldværdien. Som både Kyocera og Kommissionen har gjort gældende, er dette spørgsmål blevet behandlet i Domstolens retspraksis, idet Domstolen i Mainfrucht Obstverwertung-dommen (23) – hvor problemer i forhold til bevis udtrykkeligt var blevet påberåbt af toldmyndighederne – anførte, at disse myndigheder, hvis omstændighederne retfærdiggjorde det, kunne kontrollere fakturaen for de omkostninger, der ikke indgik i toldværdien.
27. Endelig skal jeg nævne den nyere dom i Overland Footwear-sagen (24) . Denne dom var ikke relevant for den foreliggende sag, eftersom Domstolens fortolkning af det relevante lovkompleks udtrykkeligt begrænsede sig til situationer, hvor en ikke-toldpligtig meromkostning – i dette tilfælde indkøbsprovision – indgik i den oplyste toldværdi og ikke var angivet særskilt fra varernes salgspris (25) . Som anført (26), mener jeg ikke, at de sager, der vedrører fortoldningsbegæringer, som viser et totalbeløb omfattende både toldpligtige og ikke-toldpligtige poster, er til nogen hjælp, når man skal fastslå, om begæringer, der angiver et toldpligtigt nettobeløb uden ikke-toldpligtige meromkostninger, er retmæssige.
28. Følgelig slutter jeg, at kravet i gennemførelsesforordningens artikel 3, stk. 2, litra a), om, at rentebetalinger er særskilt angivet i forhold til varernes pris, er opfyldt, når både fortoldningsbegæringen og fakturaen, indgivet til støtte, kun angiver varernes nettopris, og det hverken udtrykkeligt eller forudsætningsvis kan udledes, at køber også har betalt renter til sælger.
29. I sin skriftlige indlæg bidrager Kommissionen med endnu et aspekt. Den gør gældende, at selv om renter i forhold til gennemførelsesforordningens artikel 3, stk. 2, under tilsvarende omstændigheder som i foregående afsnit er angivet tilstrækkeligt særskilt fra varernes pris, er importøren ikke desto mindre forpligtet til at opgive sådanne rentebetalinger på ovennævnte fortoldningsbegæring (27) . Denne formular indeholder i afsnit C, Fradrag »21. Andre omkostninger (angiv)«. Renter skal ifølge Kommissionen anføres under denne rubrik. Hvis dette er korrekt, er der kun fradragsret for renter, hvis de først har været indregnet i varernes pris i afsnit A, Grundlag for beregning.
30. Kommissionen tilføjer, at manglende opfyldelse af dette formkrav hverken giver anledning til toldefterkrav eller fører til andre fællesskabsretlige sanktioner.
31. Da der imidlertid ikke fra den nationale ret er indbragt noget præjudicielt spørgsmål om dette forhold, vil jeg ikke foreslå at forfølge det yderligere.
Det andet præjudicielle spørgsmål
32. Da jeg mener, at den nationale rets første præjudicielle spørgsmål bør besvares bekræftende, er det andet præjudicielle spørgsmål, der kun er fremsat i tilfælde af, at det første spørgsmål blev besvaret benægtende, overflødigt.
Forslag til afgørelse
33. Jeg finder på denne baggrund, at det af Bundesfinanzhof stillede præjudicielle spørgsmål må besvares som følger:
»Købers rentebetalinger til sælger for de indførte varer er ifølge artikel 3, stk. 2, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1495/80 af 11. juni 1980 om gennemførelse af visse bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 1224/80 om varers toldværdi som ændret ved forordning (EØF) nr. 220/85 »særskilt angivet i forhold til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales« for disse varer, når både fortoldningsbegæringen og fakturaen, indgivet til støtte, kun angiver varernes nettopris, og det hverken udtrykkeligt eller forudsætningsvis kan udledes, at køber også har betalt renter til sælger.«
(1) .
(2)  –	Sag C-379/00, Sml. I, s. 11133.
(3)  –	Artikel 33, litra e), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1).
(4)  –	EFT L 134, s. 1, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 3193/80 af 8.12.1980 (EFT L 333, s. 1).
(5)  –	Artikel 8, stk. 1, litra a), nr. i).
(6)  –	EFT L 154, s. 14, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 220/85 af 29.1.1985 (EFT L 25, s. 7).
(7)  –	EFT L 154, s. 16.
(8)  –	Dom af 10.12.1985, sag 290/84, Mainfrucht Obstverwertung, Sml. s. 3909, præmis 23.
(9)  –	Dom af 4.6.1992, sag C-21/91 Wünsche, Sml. I, s. 3647, præmis 16.
(10)  –	Se punkt 4 ovenfor.
(11)  –	Se Wünsche-dommen, nævnt i fodnote 9, præmis 19 og 20.
(12)  –	Punkt 14 i forslaget til afgørelse i Wünsche-sagen, nævnt i fodnote 9, punkt 30 og 31 i forslaget til afgørelse i sag C-340/93, Thierschmidt, Sml. 1994 I, s. 3905, og punkt 16 i forslaget til afgørelse i sag C-93/96, ICT, Sml. 1997 I, s. 2881. Generaladvokat Lenz beskrev ydermere i punkt 87 i forslaget til afgørelse i sag C-79/89, Brown Boveri, Sml. 1991 I, s. 1853, en »separat angivelse« af beløb som »en afsvækket form for bevis«.
(13)  –	Se sjette betragtning om grundforordningen og Mainfrucht Obstverwertung-dommen, nævnt i fodnote 8, præmis 35.
(14)  –	Gengivet i punkt 6 ovenfor.
(15)  –	Nævnt i fodnote 13.
(16)  –	Dom af 25.7.1991, sag C-299/90, Sml. I, s. 4301.
(17)  –	Se punkt 39 i forslaget til afgørelse.
(18)  –	Nævnt i fodnote 9.
(19)  –	Se dommens præmis 19.
(20)  –	Nævnt i fodnote 2; se særlig punkt 20 og 26 i forslaget til afgørelse.
(21)  –	Se særlig Brown Boveri-sagen, nævnt i fodnote 12, og Overland Footwear-sagen, nævnt i fodnote 2.
(22)  –	Således bemærker generaladvokat Mischo i punkt 30 i sit forslag til afgørelse i Overland Footwear-sagen: »selv om vi naturligvis har lov til at forvente, at toldpersonalet er klarsynet, kan vi ikke forvente, at de kan spå«.
(23)  –	Nævnt i fodnote 13, præmis 33 og 34.
(24)  –	Nævnt i fodnote 2.
(25)  –	Se præmis 17.
(26)  –	Se punkt 25 ovenfor.
(27)  –	Punkt 10.