62019TJ0018_RES
Věc T‑18/19
Colin Brown
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (čtvrtého rozšířeného senátu) ze dne 5. října 2020
„Veřejná služba – Úřednici – Úředník, který byl při nástupu do služebního poměru státním příslušníkem Spojeného království – Vystoupení Spojeného království z Unie – Nabytí státního občanství země výkonu zaměstnání během kariéry – Ztráta příspěvku za práci v zahraničí – Rovné zacházení – Zásada zákazu diskriminace – Článek 4 odst. 1 přílohy VII služebního řádu“
Úřednici – Odměňování – Příspěvek za práci v zahraničí – Podmínky pro přiznání – Událost, která odůvodňuje, aby administrativa přezkoumala situaci příjemce – Nabytí státního občanství země výkonu zaměstnání během kariéry – Zahrnutí
[Služební řád úředníků, příloha VII, čl. 4 odst. 1 písm. a)]
(viz body 36, 37, 39, 41–45, 50–52)
Úřednici – Odměňování – Příspěvek za práci v zahraničí – Podmínky pro přiznání – Přezkum situace příjemce založený na nabytí státního občanství země výkonu zaměstnání během kariéry – Ztráta nároku na příspěvek za práci v zahraničí – Přihlédnutí ke skutečnostem, které následovaly po podání žádosti o udělení státního občanství – Riziko odvolání z funkce související s vystoupením členského státu z Unie – Neexistence vlivu
[Služební řád úředníků, příloha VII, čl. 4 odst. 1 písm. a)]
(viz body 64–69)
Úřednici – Odměňování – Příspěvek za práci v zahraničí – Podmínky pro přiznání – Přezkum situace příjemce založený na nabytí státního občanství země výkonu zaměstnání během kariéry – Postavení na roveň situaci úředníka, který je nebo byl státním příslušníkem země výkonu zaměstnání – Porušení zásady rovnosti a zákazu diskriminace – Neexistence
[Služební řád, příloha VII, čl. 4 odst. 1 písm. b)]
(viz body 81–83, 86–90, 96, 97, 112–117)
Shrnutí
V rozsudku Brown v. Komise (T‑18/19), vyhlášeném dne 5. října 2020, Tribunál rozhodující v senátu rozšířeném na pět soudců upřesňuje, za jakých podmínek může být úředníkovi, který během kariéry získá státní občanství země výkonu zaměstnání, odňat z tohoto důvodu příspěvek za práci v zahraničí s ohledem na podmínky pro přiznání stanovené v čl. 4 odst. 1 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“).
V projednávané věci žalobce, Colin Brown, nastoupil do služebního poměru u Komise dne 1. ledna 2001. Colin Brown byl státním příslušníkem pouze Spojeného království. Úřad Komise pro správu a vyplácení individuálních nároků (dále jen „PMO“) mu přiznal příspěvek za práci v zahraničí s ohledem na podmínky vyžadované podle čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu od úředníka, „kte[rý] ne[ní] a nikdy nebyl[...] státním[...] příslušník[em] státu, na jehož území se nachází místo, kde j[e] zaměstnán[...]“.
Dne 23. června 2016 se občané Spojeného království Velké Británie a Severního Irska v referendu vyslovili pro vystoupení své země z Evropské unie. Dne 29. března 2017 Spojené království oznámilo Evropské radě svůj záměr vystoupit z Unie. Za těchto okolností požádal žalobce dne 27. června 2017 o udělení belgického státního občanství, které získal dne 3. listopadu téhož roku. Poté, co o tom byl PMO informován, sdělil žalobci dne 23. února 2018 své rozhodnutí odejmout mu příspěvek za práci v zahraničí, a v důsledku toho i nárok na náhradu cestovních výdajů z důvodu, že získal státní občanství země výkonu svého zaměstnání, v projednávané věci Belgie. Opravným rozhodnutím ze dne 19. března 2018 (dále jen „napadené rozhodnutí“) bylo datum účinnosti rozhodnutí ze dne 23. února 2018 stanoveno na 1. prosince 2017.
Vzhledem k tomu, že stížnost podaná žalobcem proti napadenému rozhodnutí nebyla úspěšná, žalobce podal k Tribunálu žalobu, kterou se domáhal zrušení napadeného rozhodnutí a navrácení dotčených dávek od 1. prosince 2017. Na podporu svých návrhových žádání znějících na zrušení uplatnil žalobce čtyři žalobní důvody, kterými jednak zpochybnil možnost o přezkumu jeho nároku na příspěvek za práci v zahraničí co do jeho podstaty, tak s ohledem na konkrétní okolnosti projednávané věci, a jednak uplatňoval porušení zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace vyplývající zejména z podmínek pro přiznání uplatňovaných v rámci přezkumu a jejich výkladu.
Tribunál na prvním místě rozhodl, že PMO neporušil čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu, když měl za to, že nabytí státního občanství země výkonu zaměstnání během kariéry musí vést k přezkumu nároku na příspěvek za práci v zahraničí. Ačkoli totiž toto ustanovení výslovně nestanoví možnost takového přezkumu, Tribunál zdůrazňuje, že administrativa nemůže nadále každý měsíc vyplácet uvedený příspěvek, pokud nastane událost, která podstatným způsobem mění situaci osoby, která jej pobírá, s ohledem na podmínky pro přiznání tohoto příspěvku. V tomto případě a neexistuje‑li ustanovení, které by tomu bránilo, musí administrativa tuto situaci přezkoumat.
V tomto ohledu Tribunál poznamenává, že výklad čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu potvrzuje tuto analýzu, jelikož z něj nevyplývá žádná skutečnost, která by mohla vyloučit jakýkoli přezkum nároku na příspěvek za práci v zahraničí v návaznosti na to, že úředník během své kariéry získal státní občanství země výkonu. Zaprvé, jelikož je negativní podmínka týkající se státní příslušnosti země výkonu zaměstnání formulována v přítomném čase, takové znění nevylučuje, že dotyčný úředník musí tuto podmínku splňovat po celou dobu své kariéry, aby mu nárok na příspěvek za práci v zahraničí zůstal zachován. Zadruhé, pokud jde o volbu podmínek pro přiznání příspěvku za práci v zahraničí provedenou normotvůrcem, Tribunál s ohledem na přípravné práce (
1
) k předchozímu služebnímu řádu (
2
) uvádí, že kritérium státní příslušnosti bylo použito kvůli přesnosti a jednoduchosti jeho použití, přičemž si byl normotvůrce vědom jeho mezí, zejména v případech dvojího státního občanství. S ohledem na zásadu restriktivního výkladu ustanovení unijního práva, která zakládají nárok na finanční dávky, má Tribunál za to, že vyloučení jakéhokoli přezkumu v případě nabytí státního občanství země výkonu zaměstnání během kariéry by vyžadovalo, aby znění dotčeného ustanovení bylo odlišné. Zatřetí má Tribunál za to, že takový přezkum je v souladu i s účelem příspěvku za práci v zahraničí, který spočívá v kompenzování zátěže a nevýhod vyplývajících v průběhu celé kariéry z odloučení úředníka od místa jeho původu z důvodu výkonu funkce pro Unii v místě výkonu jeho zaměstnání. Vzhledem k tomu, že unijní normotvůrce měl tento účel promítnout do definice podmínek pro přiznání příspěvku za práci v zahraničí, Tribunál s ohledem na formulaci použitou v tomto ohledu v čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu poznamenává, že začlenění úředníka vycházející ze skutečnosti, že si během své kariéry zřídil své obvyklé bydliště v zemi výkonu zaměstnání a pracuje tam, nemohlo bránit vyplácení příspěvku za práci v zahraničí. Tato volba se naproti tomu nemůže uplatnit v případě nabytí státního občanství země výkonu zaměstnání během kariéry s ohledem na zvláštní formu začlenění, kterou představuje takové udělení státního občanství.
Konečně Tribunál odmítá argumentaci, kterou žalobce vytýkal PMO, že s ohledem na důvody, které žalobce vedly k podání žádosti o udělení státního občanství, neupustil v jeho případě od přezkumu, přičemž o těchto důvodech hovoří jako o omezení představujícím vyšší moc. V tomto ohledu poté, co Tribunál upřesnil, že cílem řízení o udělení státního občanství, který žalobce sledoval, bylo zabránit riziku automatického odvolání, kterému jej vystavilo případné vystoupení Spojeného království z Unie, má za to, že o sporném přezkumu nelze uvažovat v tom smyslu, že způsobil žalobci nadměrnou zátěž odpovídající požadavkům vyšší moci, a tedy že mohl zprostit PMO povinnosti přezkumu, která mu přísluší. Platilo to tím méně, že získání belgického státního občanství již v plném rozsahu zaručovalo žalobci zachování si pracovního místa. V tomto ohledu Tribunál v neposlední řadě připomíná, že se nikdo nemůže domáhat neutralizace účinků vystoupení členského státu z Unie.
Na druhém místě Tribunál rozhodl, že ani uplatnění podmínek pro přiznání příspěvku platných pro úředníky, kteří jsou státními příslušníky země výkonu zaměstnání, na žalobce v rámci přezkumu, ani výklad, který jim byl poskytnut, neporušují zásadu rovnosti a zákazu diskriminace.
Tribunál nejprve zdůrazňuje, že rozlišování vyplývající z volby státní příslušnosti jakožto prvního kritéria při výkonu široké posuzovací pravomoci normotvůrce pro účely stanovení pracovních podmínek úředníků není podle všeho zjevně nepřiměřené nebo svévolné s ohledem na účel příspěvku za práci v zahraničí. Navíc pravidelnost vyplácení tohoto příspěvku, která ostatně není časově omezená, vyžaduje dodržování zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace nejen v okamžiku nástupu do služby, ale i při každém přezkumu nároku na tento příspěvek.
S ohledem na přísné podmínky pro vznik nároku na příspěvek za práci v zahraničí stanovené pro úředníky, kteří jsou státními příslušníky země výkonu zaměstnání, a sice úplnou absenci jakéhokoliv bydliště nebo povolání na evropském území tohoto státu během desetiletého referenčního období před jejich nástupem do služebního poměru, přitom Tribunál nenalézá žádný důvod, který by žalobce osvobodil od splnění těchto podmínek poté, co mu bylo uděleno státní občanství. Od tohoto data je tak třeba s ním zacházet stejně jako s jakýmkoli jiným belgickým nebo bývalým belgickým státním příslušníkem, jehož pobyt v Belgii, i když jen krátkodobý, během desetiletého referenčního období může představovat překážku nároku na příspěvek podle čl. 4 odst. 1 písm. b) přílohy VII služebního řádu. Tribunál má naopak za to, že situace úředníka, který nabyl státní občanství země výkonu zaměstnání během své kariéry, již není srovnatelná se situací úředníků, kteří nevyjádřili úmysl formalizovat své vazby k této zemi získáním jejího státního občanství.
V každém případě Tribunál odmítá argument vycházející z diskriminace úředníků, kteří jsou státními příslušníky Spojeného království, poté, co se ujistil, že kritizovaný výklad byl v praxi uplatňován nezávisle na původně zohledněné státní příslušnosti úředníka a že navíc nesouvisel s jakýmikoliv úvahami týkajícími se vývoje vztahů mezi Evropskou unií a Spojeným královstvím. V neposlední řadě v odpovědi na žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace vyplývajícího z nesprávného výkladu čl. 4 odst. 1 písm. b) přílohy VII služebního řádu Tribunál poznamenává, že výklad zastávaný v tomto ohledu je neslučitelný se samotným zněním tohoto ustanovení, jakož i s jeho rozsahem, takže musí být odmítnut.
Tribunál na základě důsledků, které vyvodil z těchto úvah, zamítl ostatní body návrhových žádání, a tudíž i žalobu v plném rozsahu.
(
1
) – Informativní sdělení Rady ze dne 11. prosince 1959.
(
2
) – Nařízení Rady č. 31 (EHS), č. 11 (ESAE) ze dne 18. prosince 1961, kterým se stanoví služební řád úředníků Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. 1962, 45, s. 1387).