62023CJ0347
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (desátého senátu)
24. října 2024 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitelů – Směrnice 93/13/EHS – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Článek 2 písm. b) – Pojem ‚spotřebitel‘ – Smlouva o hypotečním úvěru indexovaném na cizí měnu – Fyzická osoba, která nabyla nemovitost určenou k bydlení za účelem pronájmu za úplatu“
Ve věci C‑347/23 [Zabitoń] (
i
),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Krajského soudu ve Varšavě (Sąd Okręgowy w Warszawie, Polsko) ze dne 8. května 2023, došlým Soudnímu dvoru dne 2. června 2023, v řízení
LB,
JL
proti
Getin Noble Bank S. A.,
SOUDNÍ DVŮR (desátý senát),
ve složení: D. Gratsias, předseda senátu, I. Jarukaitis, předseda čtvrtého senátu, a Z. Csehi (zpravodaj), soudce,
generální advokát: A. M. Collins,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za LB a JL: W. Budzewski, adwokat,
–
za polskou vládu: B. Majczyna, jako zmocněnec,
–
za portugalskou vládu: C. Alves, P. Barros da Costa a M. I. Gameiro, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: U. Małecka, I. Rubene a N. Ruiz García, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 2 písm. b) směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, a oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi LB a JL na straně jedné a Getin Noble Bank S. A. na straně druhé ve věci návrhu na vrácení měsíčních splátek zaplacených na základě smlouvy o hypotečním úvěru indexovaném na cizí měnu.
Právní rámec
Unijní právo
3
V desátém bodě odůvodnění směrnice 93/13 se uvádí:
„vzhledem k tomu, že účinnější ochrany spotřebitele lze dosáhnout přijetím jednotných právních předpisů v oblasti zneužívajících ujednání; že takové přepisy by se měly vztahovat na všechny smlouvy uzavírané mezi prodávajícími nebo poskytovateli a spotřebiteli; že z působnosti této směrnice musí být vyňaty mimo jiné pracovní smlouvy, smlouvy týkající se dědického práva, smlouvy týkající se rodinného práva a smlouvy týkající se zřizování a organizace společností nebo dohod o sdružení fyzických osob“.
4
Článek 2 této směrnice zní následovně:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[…]
b)
‚spotřebitelem‘ fyzická osoba, která ve smlouvách, na které se vztahuje tato směrnice, jedná pro účely, které nespadají do rámce její obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání;
c)
‚prodávajícím nebo poskytovatelem‘ fyzická nebo právnická osoba, veřejnoprávně nebo soukromoprávně vlastněná, která ve smlouvách, na které se vztahuje tato směrnice, jedná pro účely související s její obchodní nebo výrobní činností nebo povoláním.“
Polské právo
5
Článek 221 občanského zákoníku (ustawa – Kodeks cywilny) ze dne 23. dubna 1964 (Dz. U. částka 16, č. 93), ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „občanský zákoník“), definuje „spotřebitele“ jako „fyzickou osobu, která s podnikatelem uskutečňuje právní jednání, které přímo nesouvisí s její podnikatelskou nebo profesní činností“.
6
Podle článku 431 občanského zákoníku je podnikatelem fyzická osoba, právnická osoba a organizační složka uvedená v čl. 331 odst. 1 tohoto zákoníku, která vlastním jménem vykonává podnikatelskou nebo profesní činnost.
7
Článek 3851 odst. 1 a 2 občanského zákoníku stanoví:
„1.   Ujednání spotřebitelské smlouvy, které nebylo sjednáno individuálně, není pro spotřebitele závazné, pokud jeho práva a povinnosti upravuje způsobem, který je v rozporu s dobrými mravy a hrubě porušuje jeho zájmy (nedovolené ujednání). Tím nejsou dotčena ujednání, která vymezují hlavní plnění stran, včetně ceny nebo odměny, pokud jsou formulována jednoznačně.
2.   Jestliže smluvní ujednání není podle odstavce 1 pro spotřebitele závazné, zůstávají strany vázány ostatními ujednáními smlouvy.“
8
Článek 3852 občanského zákoníku stanoví:
„Soulad smluvního ujednání s dobrými mravy se posuzuje k okamžiku uzavření smlouvy s ohledem na její obsah, okolnosti jejího uzavření a s přihlédnutím ke smlouvám, které s ní souvisejí a obsahují ujednání, které je předmětem posouzení.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
9
V roce 2008 tvořili žalobci v původním řízení, LB a JL, sezdaný pár s bydlištěm v Londýně (Spojené království), kde nevykonávali žádnou obchodní činnost. LB byl policistou kriminální a vyšetřovací policie a JL byla ředitelkou školy.
10
V průběhu toho roku uzavřeli žalobci v původním řízení s právní předchůdkyní Getin Noble Bank smlouvu o hypotečním úvěru indexovaném na švýcarský frank (CHF), ve které byla stanovena pohyblivá úroková sazba a splácení tohoto úvěru v polských zlotých (PLN) (dále jen „smlouva o hypotečním úvěru“).
11
Žalobci v původním řízení uzavřeli smlouvu o hypotečním úvěru za účelem nabytí nemovitosti určené k bydlení ve Varšavě (Polsko), která měla být pronajímána za úplatu. Nájemné sloužilo především ke splácení měsíčních splátek této smlouvy o hypotečním úvěru. Žalobci v původním řízení jiné nemovitosti nepronajímali.
12
Za účelem uskutečnění tohoto záměru využili žalobci v původním řízení služeb JP, správce nemovitostí vykonávajícího podnikatelskou činnost v Polsku, který se stal jejich zplnomocněným zástupcem a zastupoval je při uzavření smlouvy o hypotečním úvěru, smlouvy o koupi této nemovitosti, smlouvy o pronájmu této nemovitosti a smlouvy o poskytování služeb nájemcům.
13
V roce 2019 žalobci v původním řízení splatili hypoteční úvěr v plné výši a uvedenou nemovitost prodali.
14
Dne 27. prosince 2019 podali žalobci v původním řízení ke Krajskému soudu ve Varšavě (Sąd Okręgowy w Warszawie, Polsko), který je předkládajícím soudem, žalobu na vrácení všech částek zaplacených na základě této smlouvy o hypotečním úvěru. Tvrdí, že uvedená smlouva o hypotečním úvěru obsahuje zneužívající ujednání způsobující její neplatnost.
15
V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že ujednání uvedené smlouvy o hypotečním úvěru stanovící indexaci tohoto úvěru na směnný kurz švýcarského franku, která definují hlavní předmět této smlouvy o hypotečním úvěru, mají zneužívající povahu z toho důvodu, že nebyla sjednána individuálně, nebyla sepsána jasným a srozumitelným jazykem a jsou v rozporu s požadavky dobré víry, a vytváří tak v neprospěch žalobců v původním řízení významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran vyplývajících z uvedené smlouvy o hypotečním úvěru.
16
Předkládající soud si nicméně klade otázku, zda je možné kvalifikovat žalobce v původním řízení jako „spotřebitele“ ve smyslu směrnice 93/13. V případě kladné odpovědi by se ustanovení směrnice 93/13 použila, takže by tento soud mohl prohlásit smlouvu o hypotečním úvěru za neplatnou.
17
V tomto ohledu předkládající soud poznamenává, že účelem pronájmu nemovitosti za úplatu je dosažení zisku, což je hlavním cílem provozování podniku.
18
Lze však mít rovněž za to, že dlužník tím, že získá hypoteční úvěr za účelem nabytí jediného prostoru určeného k pronájmu, jedná za účelem, který nespadá do rámce obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání, a že je tudíž třeba takového dlužníka kvalifikovat jako „spotřebitele“ ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice 93/13.
19
S ohledem na omezený rozsah dotyčné činnosti totiž tato činnost není charakteristická pro činnost podniku. Mimoto vzhledem k tomu, že žalobci v původním řízení byli v okamžiku uzavření smlouvy o hypotečním úvěru zaměstnáni na základě pracovních smluv a nevykonávali povolání správce nemovitostí, nebyl pro ně pronájem nemovitostí důležitým podnikatelským cílem a ani nebyl určen k tomu, aby byl jejich hlavním zdrojem příjmů, ale jednalo se o formu investic, která jako taková nebyla spojena s podnikáním. Konečně přiznání postavení „spotřebitele“ příjemci úvěru v takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, by lépe odpovídalo cíli směrnice 93/13, kterým je chránit spotřebitele před zneužívajícími smluvními ujednáními.
20
Za těchto podmínek se Krajský soud ve Varšavě (Sąd Okręgowy w Warszawie) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 2 písm. b) a c) směrnice [93/13] vykládán v tom smyslu, že fyzická osoba, která uzavře smlouvu o hypotečním úvěru za účelem získání finančních prostředků na pořízení jediného prostoru určeného k úplatnému pronájmu (buy-to-let), musí být považována za ‚spotřebitele‘ ve smyslu této směrnice?“
K předběžné otázce
21
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 2 písm. b) směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že fyzická osoba, která uzavře smlouvu o hypotečním úvěru k financování koupě jediné nemovitosti určené k bydlení za účelem jejího pronájmu za úplatu, spadá pod pojem „spotřebitel“ ve smyslu tohoto ustanovení.
22
Úvodem je třeba připomenout, že jak uvádí desátý bod odůvodnění směrnice 93/13, jednotná pravidla týkající se zneužívajících ujednání se musí, s výhradou výjimek vyjmenovaných v tomto bodě odůvodnění, vztahovat na „všechny smlouvy“ uzavírané mezi prodávajícími nebo poskytovateli a spotřebiteli, jak jsou definováni v čl. 2 písm. b) a c) této směrnice [rozsudek ze dne 8. června 2023, YYY. (Pojem spotřebitel), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 33 a citovaná judikatura].
23
V souladu s tímto čl. 2 písm. b) je „spotřebitelem“ fyzická osoba, která ve smlouvách, na něž se vztahuje uvedená směrnice, jedná pro účely, které nespadají do rámce její obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání. Podle uvedeného čl. 2 písm. c) je „prodávajícím nebo poskytovatelem“ fyzická nebo právnická osoba, veřejnoprávně nebo soukromoprávně vlastněná, která ve smlouvách, na které se vztahuje tatáž směrnice, jedná pro účely související s její obchodní nebo výrobní činností nebo povoláním.
24
Směrnice 93/13 tedy smlouvy, na které se použije, definuje prostřednictvím odkazu na určitou vlastnost smluvních stran podle toho, zda jednají v rámci obchodní nebo výrobní činností nebo povolání, či nikoli [rozsudek ze dne 8. června 2023, YYY. (Pojem spotřebitel), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 34 a citovaná judikatura].
25
Postavení dotčené osoby jako „spotřebitele“ tak musí být určeno s ohledem na funkční kritérium spočívající v posouzení, zda dotčený smluvní vztah spadá do rámce činností nesouvisejících s výkonem určité profese. Soudní dvůr měl kromě toho příležitost upřesnit, že pojem „spotřebitel“ ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice 93/13 má objektivní povahu a je nezávislý na konkrétních znalostech, které dotyčná osoba může mít, nebo na informacích, jež má tato osoba skutečně k dispozici (rozsudek ze dne 8. června 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, bod 48 a citovaná judikatura).
26
V tomto ohledu je třeba připomenout, že se spotřebitel nachází v nerovném postavení vůči prodávajícímu nebo poskytovateli z hlediska jak vyjednávací síly, tak úrovně informovanosti, což ho vede k tomu, že přistupuje na podmínky předem vyhotovené prodávajícím nebo poskytovatelem, aniž může ovlivnit jejich obsah (rozsudek ze dne 21. března 2019, Pouvin a Dijoux, C‑590/17, EU:C:2019:232, bod 25 a citovaná judikatura).
27
Soudní dvůr přitom již rozhodl, že široké pojetí pojmu „spotřebitel“ ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice 93/13 případně umožňuje zajistit ochranu přiznanou touto směrnicí všem fyzickým osobám, které se nacházejí ve slabším postavení vůči prodávajícímu nebo poskytovateli [rozsudek ze dne 8. června 2023, YYY. (Pojem spotřebitel), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 37 a citovaná judikatura].
28
Za těchto podmínek kogentní povaha ustanovení obsažených ve směrnici 93/13 a s nimi spojené zvláštní požadavky na ochranu spotřebitele vedou k upřednostnění širokého výkladu pojmu „spotřebitel“ ve smyslu čl. 2 písm. b) této směrnice, aby byl zajištěn užitečný účinek posledně uvedené směrnice [rozsudek ze dne 8. června 2023, YYY. (Pojem spotřebitel), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 38].
29
Kromě toho je třeba připomenout, že v rámci smlouvy o úvěru uzavřené s prodávajícím nebo poskytovatelem, pokud se spoludlužník nachází v obdobné situaci jako hlavní dlužník, co se týče smluvních závazků vůči tomuto prodávajícímu nebo poskytovateli, se kterým podepsali smlouvu, není namístě rozlišovat mezi hlavním dlužníkem a spoludlužníkem, pokud jde o použití směrnice 93/13 na tuto konkrétní smlouvu. Pod pojem „spotřebitel“ ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice 93/13 tudíž v rámci takové smlouvy spadá i fyzická osoba, která se nachází v postavení spoludlužníka, pokud jedná za účelem, který nespadá do rámce její obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání [rozsudek ze dne 8. června 2023, YYY. (Pojem spotřebitel), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 52 a citovaná judikatura].
30
Podle ustálené judikatury je věcí vnitrostátního soudu, kterému byl předložen spor týkající se smlouvy, jež může spadat do rozsahu působnosti směrnice 93/13, je povinen s ohledem na veškeré důkazy, a zejména ustanovení této smlouvy ověřit, zda lze dotyčnou osobu kvalifikovat jako „spotřebitele“ ve smyslu této směrnice. Za tímto účelem musí vnitrostátní soud zohlednit všechny okolnosti projednávané věci, a zejména povahu zboží nebo služeb, které jsou předmětem dotčené smlouvy, umožňující prokázat, za jakým účelem byly toto zboží nebo služba pořízeny (rozsudek ze dne 8. června 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, bod 49 a citovaná judikatura).
31
Pokud tedy dvě fyzické osoby uzavřou smlouvu o hypotečním úvěru za účelem financování koupě nemovitosti určené k bydlení, přísluší vnitrostátnímu soudu, aby zejména s ohledem na povahu nemovitosti, která je předmětem této smlouvy, určil, zda tyto fyzické osoby jednaly v rámci své obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání nebo zda jednaly za účelem nesouvisejícím s touto činností.
32
V projednávané věci ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že žalobci v původním řízení jsou fyzické osoby, které byly v době uzavření smlouvy o hypotečním úvěru zaměstnány jako policista kriminální a vyšetřovací policie a ředitelka školy. Nevykonávali obchodní činnost jako podnikatelé v oblasti správy nemovitostí. Z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce rovněž vyplývá, že tuto smlouvu o hypotečním úvěru uzavřeli za účelem financování koupě jediné nemovitosti určené k bydlení ve Varšavě, která měla být pronajímána za úplatu, a že příjmy z pronájmu sloužily především k úhradě měsíčních splátek úvěru. Žalobci v původním řízení jiné nemovitosti nepronajímali.
33
S výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, se tudíž jeví, že uzavření dotčené smlouvy o hypotečním úvěru nesledovalo pro žalobce v původním řízení podnikatelský účel, ale bylo určeno ke konsolidaci jejich soukromého majetku, jelikož nabytí nemovitosti určené k bydlení financované tímto úvěrem pro ně představovalo určitou formu investice.
34
Tento závěr nemůže zpochybnit ani skutečnost, že žalobci v původním řízení měli v úmyslu pronajmout tuto nemovitost určenou k bydlení za účelem získání finančních výhod, ani okolnost, že k uskutečnění koupě a správy pronájmu této nemovitosti využili služeb odborníka.
35
Jak konkrétně vyplývá z judikatury, výklad pojmu „spotřebitel“ ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice 93/13, který by z tohoto pojmu vylučoval fyzickou osobu, jež jedná za účelem, který nespadá do rámce obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání, z důvodu, že z něj získává určité finanční výhody, by totiž bránil tomu, aby bylo možno zajistit ochranu přiznávanou touto směrnicí všem fyzickým osobám, které se nacházejí v nerovném postavení vůči prodávajícímu nebo poskytovateli a které mimo rámec obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání využívají služeb nabízených tímto prodávajícím nebo poskytovatelem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. června 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, bod 53).
36
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 2 písm. b) směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že fyzická osoba, která uzavře smlouvu o hypotečním úvěru k financování koupě jediné nemovitosti určené k bydlení za účelem jejího pronájmu za úplatu, spadá pod pojem „spotřebitel“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud tato fyzická osoba jedná za účelem, který nespadá do rámce její obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání. Pouhá skutečnost, že uvedená fyzická osoba usiluje obhospodařováním této nemovitosti o dosažení příjmů, nemůže sama o sobě vést k vyloučení téže osoby z pojmu „spotřebitel“ ve smyslu uvedeného ustanovení.
K nákladům řízení
37
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl takto:
Článek 2 písm. b) směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách
musí být vykládán v tomto smyslu, že
fyzická osoba, která uzavře smlouvu o hypotečním úvěru k financování koupě jediné nemovitosti určené k bydlení za účelem jejího pronájmu za úplatu, spadá pod pojem „spotřebitel“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud tato fyzická osoba jedná za účelem, který nespadá do rámce její obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání. Pouhá skutečnost, že uvedená fyzická osoba usiluje obhospodařováním této nemovitosti o dosažení příjmů, nemůže sama o sobě vést k vyloučení téže osoby z pojmu „spotřebitel“ ve smyslu uvedeného ustanovení.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: polština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádného z účastníků řízení.