62003TO0357_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci T‑357/03,
Bruno Gollnisch, s bydlištěm v Limonest (Francie),
Marie-France Stirbois, s bydlištěm ve Villeneuve-Loubet (Francie),
Carl Lang, s bydlištěm v Boulogne-Billancourt (Francie),
Jean-Claude Martinez, s bydlištěm v Montpellier (Francie),
Philip Claeys,
s bydlištěm v Overijse (Belgie),
Koen Dillen,
s bydlištěm v Antverpách (Belgie),
zastoupení
W. de Saint Just, advokátem,
žalobci,
proti
Evropskému parlamentu, zastoupenému
H. Krückem a N. Lorenzem, jako pověřenými zaměstnanci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalovanému,
jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 2. července 2003, kterým se mění pravidla upravující použití prostředků rozpočtové položky 3701 souhrnného rozpočtu Evropské Unie,
SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (druhý senát)
ve složení J. Pirrung, předseda, A. W. H. Meij a I. Pelikánová, soudci,
vedoucí soudní kanceláře:
H. Jung,
vydává toto
Usnesení
Odůvodnění rozsudku
Právní a skutkový rámec
1. Čtrnácté vydání jednacího řádu Evropského parlamentu, platné od 1. května 1999 (Úř. věst. 1999, L 202, s. 1) bylo nahrazeno patnáctým vydáním jednacího řádu Evropského parlamentu, platným od 1. února 2003 (Úř. věst. 2003, L 61, s. 1, dále jen „jednací řád“). Znění článku 22 obou těchto vydání jednacího řádu je totožné.
2. Podle čl. 22 odst. 2 jednacího řádu „[p]ředsednictvo [Parlamentu] přijímá finanční, organizační a administrativní rozhodnutí ve věcech týkajících se poslanců a vnitřní organizace Parlamentu, jeho sekretariátu a orgánů“.
3. Položka 3701 souhrnného rozpočtu Evropské unie je věnována nákladům sekretariátu, administrativním výdajům na provoz a informační činnosti a výdajům týkajícím se politických skupin a nezařazených členů Parlamentu. Pro rozpočtové období 2003 obsahuje tato položka prostředky ve výši 37 948 000 eur (Úř. věst. 2003, L 54, s. 1, 201, 222).
4. Předsednictvo Parlamentu přijalo na základě článku 22 jednacího řádu pravidla upravující použití prostředků rozpočtové položky 3701 (dále jen „pravidla“).
5. Pravidla byla předmětem jednání o pozměňovacích návrzích, které bylo zahájeno v roce 2002 a pokračovalo v roce 2003. Při schůzi konané dne 8. dubna 2003 rozhodla Konference předsedů Parlamentu vyslovit souhlas s pozměňovacími návrhy pravidel, předložit tyto návrhy předsednictvu Parlamentu a vyzvat předsednictvo, aby si vyžádalo stanovisko výboru pro rozpočtovou kontrolu a právní služby dříve, než tyto návrhy definitivně příjme. Sděleními ze dne 21. a 22. května 2003 požádal generální tajemník Parlamentu výbor pro rozpočtovou kontrolu a právního poradce Parlamentu, aby předložili předsednictvu Parlamentu svá stanoviska ohledně pozměňovacích návrhů těchto pravidel. Sdělením ze dne 16. června 2003 předal výbor pro rozpočtovou kontrolu předsedovi Parlamentu předběžné stanovisko. Právní služba vydala své stanovisko dne 25. června 2003.
6. Rozhodnutí předsednictva Parlamentu ze dne 2. července 2003 (dále jen „napadený akt“) mění pravidla „s výhradou změny jednacího řádu Parlamentu a dalších změn, které se po nových konzultacích ukáží jako nezbytné“ ( neoficiální překlad ).
7. V návaznosti na napadený akt, ustanovení 1.1.1 části 1 pravidel stanoví, že „[p]rostředky poskytnuté v rámci rozpočtové položky 3701 jsou určeny k úhradě […] administrativních a provozních výdajů politických skupin/sekretariátu nezařazených poslanců“ ( neoficiální překlad) . Dřívější znění tohoto ustanovení bylo následující:
„Prostředky zařazené do rozpočtové položky 3701 jsou určeny k úhradě […] nákladů sekretariátu a administrativních a provozních nákladů politických skupin/ nezařazených poslanců […]“ ( neoficiální překlad )
8. Ustanovení 1.3 části 1 pravidel, ve znění napadeného aktu, stanoví:
„1.3.1 […] V případě přistoupení nezařazeného poslance k některé politické skupině, příslušný administrativní orgán předloží zprávu o stavu výdajů k datu jeho přistoupení. Prostředky, které tento nezařazený poslanec nevyužije, budou případně převedeny ve prospěch dotyčné skupiny.
1.3.2 […] V případě vzdání se mandátu nezařazeného poslance, příslušný administrativní orgán sestaví účetní uzávěrku dotyčného poslance, přičemž přihlédne k předchozím závazkům přijatým v písemné podobě.“ ( neoficiální překlad )
9. Ustanovení 1.3 části 1 pravidel před přijetím napadeného aktu ukládalo nezařazenému poslanci, který přistoupil k politické skupině nebo se vzdal mandátu, předložit finančnímu řediteli zprávu o stavu jeho výdajů a případně vrátit nepoužité prostředky. Stanovilo rovněž, že nezařazený poslanec vzdávající se mandátu musí nahradit všechny neoprávněné nebo neodpovídající výdaje.
10. Ustanovení 1.4 části 1 pravidel již není v návaznosti na napadený akt na nezařazené poslance použitelné. Toto ustanovení v pozměněném znění upravuje režim odpovědnosti při použití prostředků určených pouze politickým skupinám.
11. Napadený akt vkládá do ustanovení 1.5 části 1 pravidel odstavec, jehož znění je následující:
„1.5.1 Jakákoliv politická nebo informační činnost hrazená z prostředků zařazených do položky 3701 musí uvádět jméno politické skupiny nebo v případě jednoho/více nezařazených poslanců jeho/jejich jméno a logo EP.“
12. Ustanovení 1.6.1 části 1 pravidel, ve znění napadeného aktu, stanoví, že „politické skupiny mohou financovat některou evropskou politickou stranu pouze při splnění [určitých podmínek]“ ( neoficiální překlad ). Znění přecházející přijetí napadeného aktu uvádělo:
„Politické skupiny/nezařazení poslanci mohou financovat některou evropskou politickou stranu pouze při splnění [určitých podmínek]“ ( neoficiální překlad ).
13. Ustanovení 1.6.2, ve znění napadeného aktu, zní následovně:
„Politické skupiny/nezařazení poslanci, kteří jsou členy některé vnější organizace, mohou této organizaci poskytnout formou dotace nebo příspěvku finanční podporu z položky 3701 až do výše 5 % svých ročních prostředků získaných z titulu rozpočtové položky 3701 […]“ ( neoficiální překlad ).
14. Dříve toto ustanovení uvádělo:
„Politické skupiny/nezařazení poslanci mohou poskytnout formou dotace nebo příspěvku podporu na financování činnosti nebo organizace, pokud jsou jejími členy, až do výše 5 % svých ročních prostředků získaných z titulu rozpočtové položky 3701.“
15. Ustanovení 1.7 části 1 pravidel, ve znění napadeného aktu stanoví, že „[k]romě osob zaměstnaných podle služebního řádu a pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství mohou politické skupiny zaměstnávat osoby z prostředků rozpočtové položky 3701“ ( neoficiální překlad ). Toto ustanovení ve znění před napadeným aktem poskytovalo tutéž možnost nezařazeným poslancům.
16. Napadený akt mění podstatným způsobem ustanovení 2.1 až 2.7 části 1 pravidel, která upravují zejména pravidla týkající se provádění ročního rozpočtu politických skupin, nákupů, přehledu majetku, účetnictví, finanční kontroly a roční zprávy o použití prostředků. Krom toho z napadeného aktu vyplývá, že tato ustanovení nejsou v pozměněném znění nadále použitelná na nezařazené poslance.
17. Na nezařazené poslance se naopak vztahují pravidla upravená v ustanovení 2.9, vloženém do pravidel napadeným aktem. Toto ustanovení, nazvané „Zvláštní pravidla pro nezařazené poslance“, stanoví:
„2.9.1 Výdaje vynaložené nezařazenými poslanci jsou hrazeny buď přímo dodavateli nebo příslušným administrativním orgánem co nejdříve proti předložení dokladů a dokumentace, kterou vyžadují tato pravidla, a to po ověření souladu těchto dokumentů s posledně zmíněnými. Příslušný administrativní orgán ověří, zda
a) výdaje spadají do rámce pravidel a nejsou pokryty jinými náhradami;
b) byla dodržena ustanovení pravidel;
c) byla uplatněna zásada řádné finanční správy;
d) výdaje jsou doloženy originály dokladů (nebo odpovídajícími opisy ověřenými dodavatelem nebo jakýmkoliv jiným orgánem oprávněným k ověřování souladu [takového dokladu]).
Nezařazení poslanci mohou na žádost obdržet zálohu ve výši 10 % roční přidělené částky.
Před koncem rozpočtového období provede příslušný administrativní orgán úpravu záloh vyplacených na základě dokladů předložených poslancem […]
V rámci této úpravy bude zamítnut jakýkoliv výdaj, který je neoprávněný nebo není v souladu s ustanoveními pravidel, a odpovídající prostředky budou ve lhůtě tří měsíců vráceny Parlamentu […]
Rozpočtové období začíná 1. ledna a končí 31. prosince.
V roce, ve kterém se konají evropské volby, začíná první rozpočtové období 1. ledna a končí 30. června, druhé období začíná 1. července a končí 31. prosince.
2.9.2 Prostředky, jež nebyly v průběhu rozpočtového období použity, mohou být převedeny pouze do následujícího rozpočtového období, a to ve výši 50 % ročních prostředků vyplacených z rozpočtu Evropského parlamentu.
Částka přesahující 50 % propadá po provedení účetní závěrky ve prospěch rozpočtu Evropského parlamentu.
2.9.3 Správu prostředků určených pro nezařazené poslance zajišťuje příslušný orgán Evropského parlamentu podle účtového rozvrhu připojeného v příloze.
2.9.4 Jakákoliv záloha poskytnutá v rámci [ustanovení] 2.9.1 těchto pravidel bude vyplacena na bankovní účty založené nezařazenými poslanci zvláště za tímto účelem.
2.9.5 Majetek, který nezařazení poslanci zakoupí ze svých prostředků rozpočtové položky 3701, bude zapsán do přehledu majetku Evropského parlamentu. Do tohoto přehledu musí být zapsán nespotřebovatelný majetek, jehož doba použití přesahuje jeden rok a jehož pořizovací cena dosahuje nebo převyšuje omezení stanovené pro majetek Parlamentu. Tento přehled majetku musí být spravován podle postupů uvedených v příloze.
2.9.6 Příslušný administrativní orgán připraví stav příjmů a výdajů a rozvahu vztahující se k jednotlivým poslancům, které potvrdí správnost účetnictví a jeho soulad s předmětnými pravidly. Tyto dokumenty budou následně prostřednictvím internetu zpřístupněny veřejnosti.
2.9.7 [P]ředseda Evropského parlamentu tyto dokumenty, jež musí obdržet do 30. dubna následujícího rozpočtového období, předá [p]ředsednictvu a [v]ýboru pro rozpočtovou kontrolu, které je přezkoumají v souladu s pravomocemi, jež jim jednací řád Evropského parlamentu přiznává, a předá je taktéž Účetnímu dvoru.
2.9.8 Pokud se [p]ředsednictvo, o jehož stanovisko bylo podle předcházejícího pododstavce požádáno, shodne s [v]ýborem pro rozpočtovou kontrolu a usoudí, že prostředky nebyly použity v souladu s předmětnými pravidly, musí být tyto prostředky ve lhůtě tří měsíců od data, kdy byla nesrovnalost zjištěna, vráceny Evropskému parlamentu. (neoficiální překlad) “
18. Ustanovení 2.8 části 1 pravidel, ve znění napadeného aktu, stanoví, že skupiny a nezařazení poslanci si poskytují vzájemné konzultace ohledně všech otázek týkajících se použití pravidel.
19. Napadený akt mění rovněž část 2 pravidel, nazvanou „Účtový rozvrh“, a konkrétněji některé položky týkající se výdajů z hospodářského výsledku“ ( neoficiální překlad ).
20. U nezařazených poslanců je tak vyloučeno, aby výdaje na zaměstnávání a zastupování zaměstnanců, jakož i platy a poplatky, které jsou s nimi spojeny, mohly být obsaženy v hlavě týkající se výdajů na zaměstnance v rozpočtové položce 3701 (část 2, 1.2, kapitola 1, bod 2, 4 a 6).
21. Stejně tomu bude v případě výdajů na nájem kanceláří (část 2, 1.2, kapitola 2, bod 7), na účetnictví (část 2, 1.2, kapitola 4, bod 2) a na schůze skupiny (část 2, 1.2, kapitola 5, bod 1).
22. Krom toho napadený akt mění část 3 pravidel, která stanoví základní směry pro výklad mnohých ustanovení části 1 pravidel.
23. Konečně napadený akt vkládá do pravidel přílohu. Tato příloha upravuje režim přehledu majetku.
24. Zprávou generálního ředitele generálního finančního ředitelství Parlamentu ze dne 15. července 2003 bylo žalobcům sděleno, že předsednictvo přijalo dne 2. července 2003 pozměňovací návrhy pravidel. Pozměněné znění těchto pravidel bylo připojeno k této zprávě v příloze.
Řízení
25. Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 23. října 2003 žalobci podali tuto žalobu na neplatnost.
26. Samostatným podáním, došlým kanceláři Soudu dne 27. října 2003, žalobci navrhli, aby Soud rozhodl ve zrychleném řízení na základě článku 76a jednacího řádu Soudu. Tento návrh byl rozhodnutím Soudu ze dne 18. února 2004 zamítnut.
27. Podáním došlým kanceláři Soudu dne 11. listopadu 2003 navrhl Parlament, aby bylo stanovisko právní služby Parlamentu ze dne 25. června 2003, které předložili žalobci v příloze k návrhu, vyřazeno ze spisu.
28. Podáním došlým kanceláři Soudu dne 27. listopadu 2003 vznesl Parlament na základě čl. 114 odst. 1 jednacího řádu námitku nepřípustnosti, aniž by předložil žalobní odpověď. Žalobci předložili dne 6. února 2004 své vyjádření k této námitce.
29. V souladu s čl. 114 odst. 3 jednacího řádu Soudu rozhodl Soud na základě zprávy soudce zpravodaje nezahájit ústní část řízení vzhledem k tomu, že měl věc na základě přezkumu spisu za dostatečně objasněnou.
Návrhy účastníků řízení
30. Parlament navrhuje, aby Soud:
– rozhodl, že stanovisko právní služby Parlamentu ze dne 25. června 2003 se vyřazuje ze spisu;
– odmítl žalobu jako nepřípustnou;
– uložil žalobcům náhradu nákladů řízení.
31. Žalobci ve svém vyjádření k námitce nepřípustnosti navrhují, aby Soud:
– zamítl návrh na vyřazení dokumentu podaný Parlamentem;
– zamítl námitku nepřípustnosti;
– zrušil napadený akt;
– uložil Parlamentu náhradu nákladů ve výši 10 000 eur.
K návrhu Parlamentu směřujícímu k tomu, aby bylo stanovisko právní služby Parlamentu vyřazeno ze spisu
Argumenty účastníků řízení
32. Parlament navrhuje, aby bylo stanovisko jeho právní služby k pozměňovacím návrhům pravidel, předložené v příloze 5 k návrhu, vyřazeno ze spisu. Zdůrazňuje, že toto stanovisko bylo určeno pouze předsednictvu Parlamentu, jehož schůze jsou neveřejné. Z tohoto důvodu je předmětné stanovisko důvěrným dokumentem, k němuž je přístup omezen pouze na členy předsednictva. Dodává, že zpřístupnění právních stanovisek, určených orgánům, by mohlo mít škodlivé následky na řádné fungování těchto orgánů, a že z tohoto důvodu zákonodárce Společenství v čl. 4 odst. 2 druhé odrážce nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331) výslovně vyloučil přístup veřejnosti k takovýmto stanoviskům. Dále Parlament v podstatě dodává, že z judikatury vyplývá, že k předložení takových dokumentů v rámci sporu vedeného před soudcem Společenství může dojít na základě povolení dotčeného orgánu nebo rozhodnutí tohoto soudu (usnesení Soudního dvora ze dne 23. října 2002, Rakousko v. Rada, C‑445/00, Recueil, s. I‑9151, bod 12, a usnesení předsedy Soudu ze dne 3. března 1998, Carlsen a další v. Rada, T‑610/97 R, Recueil, s. II‑485). Parlament však v projednávaném případě předložení dotčeného právního stanoviska nepovolil.
33. Žalobci zaprvé tvrdí, že dotčené stanovisko bylo zpřístupněno prostřednictvím elektronické pošty všem členům výboru pro rozpočtovou kontrolu Parlamentu, mezi kterými je i jeden z žalobců, a že bylo k dispozici všem členům Parlamentu, kteří o něj požádali. Důvěrná povaha tohoto dokumentu je tedy za daných okolností vyloučena. Dodávají, že judikatura, na kterou Parlament odkazuje, není relevantní, neboť se týká předkládání právních stanovisek Radě a Komisi třetími osobami, o což se v projednávaném případě nejedná. Žalobci dále uplatňují, že právní služba nevznesla žádnou námitku proti předání předmětného stanoviska poslancům, kteří o něj skutečně požádali. Konečně se žalobci domnívají, že respektování „základních zásad zveřejňování, transparentnosti, ochrany právní jistoty, a stability práva Společenství“ nemůže v situaci projednávaného případu bránit žalobcům, členům Parlamentu, v přístupu ke stanoviskům právní služby tohoto orgánu. Tato stanoviska se již pojmově týkají právních otázek ohledně fungování Parlamentu, a v důsledku toho také členů, kteří jej tvoří. Žalobci tak mají právo přístupu k dotčenému právnímu stanovisku a právo jej předložit před soudcem Společenství.
Závěry Soudu
34. Jak Parlament právem uplatňuje, připustit, aby takovéto vnitřní dokumenty mohly být předkládány ve sporu před Soudem jinými osobami než službami, na jejichž žádost byly vyhotoveny, bez povolení dotčeného orgánu nebo rozhodnutí soudu, by bylo v rozporu s veřejným zájmem, který vyžaduje, aby orgány mohly využívat stanovisek své právní služby, vydaných zcela nezávisle (viz zejména usnesení Rakousko v. Rada, bod 32 výše, bod 12, a rozsudek Soudu ze dne 8. listopadu 2000, Ghignone a další v. Rada, T‑44/97, Recueil FP, s. I‑A-223 a II‑1023, bod 48).
35. V projednávaném případě je přitom nesporné, že dotčené právní stanovisko bylo vyhotoveno na žádost generálního tajemníka Parlamentu na účet předsednictva Parlamentu, které jeho předložení nepovolilo.
36. Mimoto je namístě upřesnit, že otázka, zda mají členové Parlamentu nebo někteří z nich přístup k dotčenému stanovisku právní služby, nemá vliv na posouzení návrhu Parlamentu, který se samotný týká otázky, zda může být dotčené stanovisko mezi písemnostmi spisu, k nimž soudce za účelem posouzení žaloby přihlíží.
37. Za těchto okolností je třeba vyhovět návrhu Parlamentu a vyřadit ze spisu stanovisko právní služby předložené v příloze 5 k návrhu.
K přípustnosti
38. Parlament vznáší dva důvody nepřípustnosti. První vychází z údajného opožděného podání žaloby. Druhý vychází z nedostatku aktivní legitimace žalobců. Soud má v projednávaném případě za to, že je namístě nejdříve se zabývat důvodem nepřípustnosti vycházejícím z nedostatku aktivní legitimace žalobců.
Argumenty účastníků řízení
39. Parlament nejprve uplatňuje, že napadený akt se žalobců bezprostředně nedotýká. Domnívá se, že povinnosti, které ukládá nezařazeným poslancům změna pravidel napadeným aktem, mají obecnou a abstraktní povahu a musí být předmětem „upřesňujícího aktu“ vydaného správním orgánem.
40. Z judikatury týkající se podmínky bezprostředního dotčení uvedené v čl. 230 čtvrtém pododstavci ES vyplývá, že předmětné opatření Společenství musí přímo zakládat následky pro právní postavení jednotlivce a nesmí svým adresátům pověřeným jeho provedením ponechávat žádnou posuzovací pravomoc, přičemž toto provedení je čistě automatické povahy a vyplývá výlučně z úpravy Společenství, aniž by bylo třeba použít další zprostředkující předpisy (rozsudek Soudu ze dne 13. května 1971, International Fruit Company a další v. Komise, 41/70 až 44/70, Recueil, s. 411, body 23 až 29; ze dne 6. března 1979, Simmenthal v. Komise, 92/78, Recueil, s. 777, body 25 a 26; ze dne 26. dubna 1988, Apesco v. Komise, 207/86, Recueil, s. 2151, bod 12; ze dne 26. června 1990, Sofrimport v. Komise, C‑152/88, Recueil, s. I‑2477, bod 9, a ze dne 5. května 1998, Dreyfus v. Komise, C‑386/96 P, Recueil, s. I‑2309, bod 43; usnesení Soudu ze dne 10. září 2002, Japan Tabacco a JT International v. Parlament a Rada, T‑223/01, Recueil, s. II‑3259, bod 45, a ze dne 6. května 2003, DOW AgroSciences v. Parlament a Rada, T‑45/02, Recueil, s. II‑1973, bod 35).
41. V projednávaném případě zakládá právní následky pouze část 1 pravidel. Ustanovení této části 1 jsou však převážně obecná, abstraktní a vyžadují upřesnění prostřednictvím následného aktu. Tak je tomu v případě ustanovení 1.1, 1.3, 1.4, 1.5 a 2.8. Ustanovení 1.6.1, 1.7, 2.1 až 2.7 se vztahují pouze na politické skupiny, a nemohou se tak dotýkat práv žalobců.
42. Ustanovení 1.6.2 stanoví meze podpory vnějších organizací, jejichž členy jsou poslanci, a omezuje žalobce při správě jejich prostředků získaných z položky 3701. Tato omezení nicméně zakládají následky pouze v rámci ověřování správnosti výdajů nezařazeného poslance, jak jej upravuje ustanovení 2.9.1. Samotné ustanovení 1.6.2 nezakládá přímý účinek vůči nezařazeným poslancům.
43. K zajištění plateb faktur nezařazených poslanců vyžaduje provedení ustanovení 2.9.1 přijetí správního aktu, a sice rozhodnutí správního orgánu přijatého buď na žádost dodavatele o provedení platby nebo na žádost o proplacení nezařazeného poslance. Žalobců by se tedy bezprostředně dotýkal pouze prováděcí akt.
44. Ustanovení 2.9.2, které stanoví možnost převedení prostředků, má taktéž obecnou a abstraktní povahu. Nezařazeného poslance by se tedy bezprostředně dotýkalo pouze konkrétní rozhodnutí o případném převedení prostředků.
45. Pokud jde o ustanovení 2.9.4 o platbě částek z rozpočtové položky 3701 ohledně účtu založeného nezařazeným poslancem za tímto účelem, ustanovení 2.9.5 o přehledu majetku zakoupeného nezařazeným poslancem z prostředků rozpočtové položky 3701, ustanovení 2.9.7 o poskytnutí informací předsedou Parlamentu představenstvu a výboru pro rozpočtovou kontrolu, Parlament v zásadě tvrdí, že provedení těchto ustanovení vyžaduje následné rozhodnutí správního orgánu a pouze toto rozhodnutí se bude nezařazených poslanců dotýkat bezprostředně.
46. Ustanovení 2.9.3 a 2.9.6 poskytuje nezařazeným poslancům práva týkající se správy prostředků, které jsou jim přiděleny, a vyhotovení účetní rozvahy. Tato ustanovení tedy do současných práv nezařazených poslanců nezasahují. Uplatnění těchto ustanovení je každopádně rovněž podmíněno následnými správními akty, a sice akty o správě přidělených prostředků a vyhotovení účetní rozvahy. Pouze tyto akty by se nezařazených poslanců dotýkaly bezprostředně.
47. Konečně ustanovení 2.9.8, které stanoví povinnost vrácení bezdůvodného obohacení, se žalobců bezprostředně nedotýká, neboť provedení tohoto ustanovení je podmíněno přijetím rozhodnutí předsednictva konstatujícího pochybení a rozhodnutí, v němž by Parlament skutečně požadoval navrácení.
48. Za těchto podmínek je namístě odmítnout tvrzení žalobců, podle nějž jsou bezprostředně dotčeni napadeným aktem, který stanoví nové rozpočtové a účetní povinnosti.
49. Pokud jde o tvrzení žalobců, že napadený akt odejímá žalobcům právo financovat politickou stranu (ustanovení 1.6.1), právo uzavírat pracovní smlouvy (ustanovení 1.7.1) a právo hradit nájemné kanceláří (část 2) prostřednictvím položky 3701, Parlament tvrdí, že i když se zrušení těchto práv může případně
bezprostředně dotýkat žalobců, v každém případě se jich nedotýká osobně.
50. Parlament dále uplatňuje, že z ustálené judikatury vyplývá, že obecně závazný akt takový, jako je nařízení, se může osobně dotýkat fyzických nebo právnických osob pouze tehdy, pokud jsou tímto aktem zasaženy z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ně zvláštní, nebo faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím je individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát aktu (rozsudky Soudního dvora ze dne 22. listopadu 2001, Antillean Rice Mills v. Rada, C‑451/98, Recueil, s. I‑8949, bod 49; ze dne 25. července 2002, Unión de Pequeños Agricultores v. Rada, C‑50/00 P, Recueil, s. I‑6677, bod 36; ze dne 10. prosince 2002, Komise v. Camar a Tico, C‑312/00 P, Recueil, s. I‑11355, bod 73, a rozsudek Soudu ze dne 30. září 2003, ARD v. Komise, T‑158/00, Recueil, s. II‑3825, bod 62).
51. Parlament dodává, že osoba není aktem osobně dotčena, pokud je jím zasažena pouze jako člen skupiny – byť omezené – jejíž složení – přesto, že může být snadno určeno – není stanoveno stálým způsobem k datu, kdy byl akt přijat. V tomto ohledu tvrdí, jak uvedl generální advokát Jacobs ve svém stanovisku ze dne 20. listopadu k rozsudku Soudního dvora ze dne 30. března 2004, Rothley a další v. Parlament (C‑167/02 P, Recueil, s. I‑3149, bod 42), že přestože složení Parlamentu je určeno řadou přesných procesních pravidel a mění se v závislosti na těchto ustanoveních, nemůže být nicméně považováno za ustálené.
52. Podle Parlamentu může být zajisté mezi současnými členy Parlamentu určena totožnost politických skupin a nezařazených členů, u nichž se pravidla uplatní. Pravidla se nicméně vztahují na neurčitý a neurčitelný počet politických skupin a nezařazených poslanců. Pravidla jsou předně určena všem politickým skupinám, které v Parlamentu vzniknou, a všem členům, kteří nejsou zařazeni do žádné politické skupiny nebo kteří určitou skupinu opustí a nezařadí se do jiné. Konečně se pravidla uplatní nejen na veškeré současné politické skupiny a nezařazené poslance, ale taktéž na politické skupiny a nezařazené poslance v budoucnu.
53. Dále uplatňuje, že možnost stanovit s větší či menší přesností počet nebo dokonce totožnost právních subjektů, vůči nimž se opatření uplatní, nijak neznamená, že tyto subjekty musí být považovány za osobně dotčené tímto opatřením, pokud je nesporné, že k takovému uplatnění dochází na základě objektivní právní nebo faktické situace, která je dotčeným aktem vymezena (rozsudky Komise v. Camar a Tico, bod 50 výše, bod 74, a Antillean Rice Mills v. Rada, bod 50 výše, bod 52).
54. Za těchto podmínek se žalobci neodlišují od současných nebo budoucích poslanců nebo politických skupin, na něž se pravidla vztahují. Nejsou tedy napadeným aktem osobně dotčeni.
55. Žalobci předně uplatňují, že ačkoli napadený akt náleží do vnitřní sféry působnosti Parlamentu, může být nicméně zpochybněn, neboť zakládá právní následky vůči žalobcům, kteří jako držitelé mandátu zastupovat lid států seskupených ve Společenství musejí být s ohledem na tento akt pocházející od Parlamentu a zakládající právní následky, pokud jde o podmínky výkonu daného mandátu, považováni za třetí osoby ve smyslu čl. 230 prvního pododstavce ES (rozsudek Soudu ze dne 2. října 2001, Martinez a další v. Parlament, T‑222/99, T‑327/99 a T‑329/99, Recueil, s. II‑2823, bod 61).
56. Žalobci dále tvrdí, že jsou napadeným aktem bezprostředně a osobně dotčeni.
57. V tomto ohledu zaprvé uvádějí, že napadený akt zakládá bezprostředně právní následky vůči nezařazeným poslancům, neboť jim neumožňuje používat prostředky zapsané v rozpočtové položce 3701 k financování evropské politické strany (ustanovení 1.6.1), zaměstnanců (ustanovení 1.7.1), výdajů na účetnictví (část 2, 1.2, kapitola 4) a konání schůzí skupiny (část 2, 1.2, kapitola 5). Krom toho jim napadený akt již neumožňuje zřídit bankovní účet za účelem používání prostředků z položky 3701 (ustanovení 2.5.4).
58. Žalobci se domnívají, že prováděcí a upřesňující akty k napadenému aktu mají v rozporu s tím, co tvrdí Parlament, čistě automatickou povahu, aniž by autorům těchto prováděcích aktů byla ponechána jakákoliv posuzovací pravomoc.
59. Zadruhé v zásadě uplatňují, že jsou napadeným aktem osobně dotčeni z důvodu svého postavení nezařazených poslanců, neboť pouze jim tento akt ukládá nové rozpočtové a účetní povinnosti a odejímá určitá práva, což ještě zvýrazňuje diskriminaci, která existuje mezi nezařazenými poslanci a poslanci, kteří patří do politické skupiny.
Závěry Soudu
60. Podle čl. 230 čtvrtého pododstavce ES může každá fyzická nebo právnická osoba podat žalobu proti rozhodnutím, která jsou jí určena, jakož i proti rozhodnutím, která byť vydaná ve formě nařízení nebo rozhodnutí určeného jiné osobě, se jí bezprostředně a osobně dotýkají.
61. Jelikož není zpochybňováno, že napadený akt není určen žalobcům, je třeba přezkoumat, zda jsou žalobci tímto aktem bezprostředně a osobně dotčeni.
62. Vzhledem k tomu, že žalobci hodlají tvrdit, že v případě rozhodnutí Parlamentu, které překračuje rámec samotné vnitřní organizace tohoto orgánu a má přímé účinky vůči jeho členům, jsou tito členové aktivně legitimování, aniž by bylo namístě dotazovat se, zda jsou předmětným aktem osobně dotčeni, je dostačující uvést, že Soudní dvůr tuto tezi výslovně odmítl. V tomto ohledu připomněl, že ze samotného znění čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, jakož i z ustálené judikatury vyplývá, že fyzická nebo právnická osoba je oprávněna domáhat se zrušení aktu, který není rozhodnutím, které je jí určeno, pouze pokud je tato osoba tímto aktem dotčena nejen bezprostředně, ale taktéž osobně, takže výklad uvedeného ustanovení nemůže vést k vyloučení posledně zmíněné podmínky výslovně stanovené Smlouvou, aniž by došlo k překročení pravomocí soudů Společenství, které jim Smlouva přiznává (viz zejména rozsudek Unión de Pequeños Agricultores v. Rada, bod 50 výše, bod 44).
63. Je třeba se tedy zabývat tím, zda jsou žalobci předmětným aktem osobně dotčeni. V tomto ohledu vyplývá z ustálené judikatury, že jiné subjekty, než kterými jsou adresáti aktu, mohou tvrdit, že jsou aktem osobně dotčeni pouze v případě, že je tento akt zasahuje z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ně zvláštní, nebo faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím je individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát aktu (rozsudky Soudního dvora ze dne 15. července 1963, Plaumann v. Komise, 25/62, Recueil, s. 197, 223, a Unión de Pequeños Agricultores v. Rada, bod 50 výše, bod 36).
64. Žalobci se v projednávaném případě dovolávají svého postavení nezařazených poslanců, diskriminovaných vzhledem k poslancům, kteří patří do politické skupiny.
65. Co se týče postavení nezařazených poslanců, je nutné konstatovat, že tento znak nemůže individualizovat žalobce způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát aktu.
66. Je totiž namístě uvést, že napadený akt mění podmínky použití prostředků zapsaných v rozpočtové položce 3071 politickými skupinami tak, jak to vyplývá zejména z údajů uvedených v bodě 16 výše, a podmínky použití těchto prostředků nezařazenými poslanci tak, jak to vyplývá především z údajů zmíněných v bodech 12, 15 a 17 výše. Tento akt se použije obecně a do budoucna na politické skupiny a nezařazené poslance. Může tedy zasahovat jak budoucí politické skupiny a budoucí nezařazené poslance, tak politické skupiny a nezařazené poslance, kteří tvoří Parlament v okamžiku jeho přijetí, i když se osobně nedotýká žádného z nich (viz v tomto smyslu usnesení Soudního dvora ze dne 23. listopadu 1995, Asocarne v. Rada, C‑10/95 P, Recueil, s. I‑4149, bod 30).
67. Údajná existence diskriminace mezi žalobci, kteří jsou v postavení nezařazených poslanců, a poslanci, kteří jsou členy politické skupiny, nemůže prokázat, že jsou žalobci napadeným aktem osobně dotčeni.
68. Předně skutečnost, že žalobci patří do jedné ze dvou kategorií osob, na které se uplatňuje napadený akt, není dostatečná k tomu, aby byli žalobci individualizováni, jelikož obě tyto kategorie – politické skupiny a nezařazení poslanci – definuje napadený akt obecně a abstraktně.
69. Konečně skutkové okolnosti projednávaného případu se liší od skutkových okolností rozsudku Soudního dvora ze dne 23. dubna 1986, Zelení v. Parlament (294/83, Recueil, s. 1339, bod 36). Uvedená věc se totiž týkala nerovného rozdělení veřejných prostředků určených na informační kampaň politických uskupení účastnících se voleb do Parlamentu v roce 1984. Napadená rozhodnutí o rozpočtu se týkala všech politických uskupení, třebaže zacházení, které jim bylo vyhrazeno, se lišilo podle toho, zda byly zastoupeny ve Shromáždění zvoleném v roce 1979, či nikoli. Zastoupená uskupení se účastnila přijímání rozhodnutí týkajících se jejich vlastního zacházení a zároveň zacházení pro nezastoupená konkurenční uskupení. Soudní dvůr odpověděl kladně na otázku, zda se napadená rozhodnutí osobně dotýkají politického uskupení, které není zastoupené, ale má možnost představit své kandidáty pro volby v roce 1984. Soudní dvůr měl za to, že tvrzení, podle nějž byla napadeným aktem osobně dotčena pouze zastoupená uskupení, by vedlo k vytvoření nerovné právní ochrany, neboť nezastoupená uskupení by neměla možnost bránit rozdělení rozpočtových prostředků určených na volební kampaň do té doby, než se volby uskuteční.
70. V projednávaném případě neexistuje v rámci procesních otázek žádná taková nerovnost mezi postavením žalobců, nezařazených poslanců a postavením poslanců, členů politických skupin, neboť jak bylo uvedeno v bodě 66 výše, napadený akt se osobně nedotýká nezařazených poslanců ani politických skupin.
71. Z výše uvedeného vyplývá, že žalobci nejsou napadeným aktem osobně dotčeni ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, a že žaloba musí být tudíž odmítnuta jako nepřípustná, aniž by bylo nezbytné zabývat se otázkou, zda jsou žalobci předmětným aktem bezprostředně dotčeni ve smyslu téhož ustanovení nebo zda byla stávající žaloba podána ve lhůtách stanovených v čl. 230 pátém pododstavci ES.
K nákladům řízení
72. Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobci byli ve sporu neúspěšní, je namístě uložit jim náhradu nákladů řízení v souladu s návrhy Parlamentu.
Výrok
Z těchto důvodů
SOUD (druhý senát)
rozhodl takto:
1) Stanovisko právní služby Parlamentu, předložené žalobci v příloze 5 k návrhu, se vyřazuje ze spisu.
2) Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
3) Žalobci ponesou vlastní náklady, jakož i náklady řízení vynaložené Parlamentem.
V Lucemburku dne 10. ledna 2005.