62023CC0649
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
DEANA SPIELMANNA
přednesené dne 26. června 2025 (
1
)
Věc C‑649/23
Institutul de Istorie şi Teorie Literară „G. Călinescu“,
Fundaţia Naţională pentru Ştiinţă şi Artă
proti
HK, jako dědicovi TB,
VP,
GR
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Nejvyšší kasační a soudní dvůr, Rumunsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29/ES – Článek 2 – Právo na rozmnožování – Kritické vydání již existujícího díla, jehož cílem je obnova latinského rukopisu – Pojem ‚dílo‘ – Dodržení autorského práva“
Úvod
1.
Díla autorů nebyla vždy chráněna. Zatímco rozvoj knihtisku umožnil přiznat první užívací práva tiskárnám s licencí (
2
), za první právní předpis, kterým byly chráněny zájmy autorů, je považován Statute of Anne ze dne 10. dubna 1710 (
3
). Autorské právo, jež je touto právní konstrukcí, má rovněž svůj základ v některých filozofických myšlenkových proudech, z nichž mimo jiné vyplývá, že si člověk, vlastník své práce, může s určitými výhradami přisvojit část společných věcí, do kterých tuto práci vmísí, a učiní tak z těchto věcí své vlastnictví. Z toho důvodu je přirozené, že jsou mu přiznána práva k „plodům jeho práce“ (
4
).
2.
Autorské právo ovšem není jediným právem, se kterým je život díla spojen. Práva související s právem autorským jsou přiznána výkonným umělcům, producentům a vysílacím organizacím. Jedná se nicméně o práva mladší než autorské právo, jež spatřila světlo světa až v souvislosti s Mezinárodní úmluvou o ochraně výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a rozhlasových organizací, která byla uzavřena v Římě dne 26. října 1961 (
5
) v reakci na nástup nových technologií.
3.
Ačkoli je v současné době zřejmé, že autorům je přiznáno autorské právo, kvalifikace některých výtvorů jako „díla“ vyvolává dodnes řadu otázek. V rámci projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce si Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Nejvyšší kasační a soudní dvůr, Rumunsko) v podstatě klade otázku, zda lze považovat za „dílo“, jehož rozmnožování podléhá udělení svolení autora podle čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29/ES (
6
), v latinském jazyce sepsané kritické vydání latinského literárního díla, které se stalo z hlediska autorského práva volným.
4.
Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla předložena v rámci sporu mezi Institutul de Istorie și Teorie Literară „G. Călinescu“ (Ústav dějin a teorie literatury „G. Călinescu“, dále jen „IITL“) a Fundația Națională pentru Știință și Artă (Národní nadace pro vědu a umění, dále jen „FNSA“) na straně jedné a dědici profesora Dana Slușanschiho, který zpracoval dotčené kritické vydání, na straně druhé.
Právní rámec
Mezinárodní právo
Bernská úmluva
5.
Článek 2 Úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl, podepsané v Bernu dne 9. září 1886 (Pařížský akt ze dne 24. července 1971) ve znění změny ze dne 28. září 1979 (dále jen „Bernská úmluva“) zní:
„1)   Výraz ‚literární a umělecká díla‘ zahrnuje všechny výtvory z literární, vědecké a umělecké oblasti, bez ohledu na způsob nebo formu jejich vyjádření jako: knihy, brožury a jiná díla písemná; přednášky, proslovy, kázání a jiná díla téže povahy; dramatická nebo hudebně dramatická díla; choreografická díla a pantomimy; hudební skladby s textem nebo bez textu; filmová díla, jimž jsou postavena na roveň díla vyjádřená způsobem obdobným filmu; díla kreslířská, malířská, architektonická, sochařská, rytecká, litografická; fotografická díla, jimž jsou postavena na roveň díla vyjádřená způsobem obdobným fotografii; díla užitého umění; ilustrace, zeměpisné mapy; plány, náčrty a plastická díla zeměpisná, místopisná, architektonická nebo vědecká.
[...]
3)   Překlady, úpravy, hudební úpravy a jiná zpracování literárního nebo uměleckého díla jsou chráněny jako díla původní bez újmy autorského práva k původnímu dílu.
[...]“
Smlouva WIPO o právu autorském
6.
Smlouva Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) o právu autorském, přijatá v Ženevě dne 20. prosince 1996, byla schválena rozhodnutím Rady 2000/278/ES ze dne 16. března 2000 o schválení Smlouvy Světové organizace duševního vlastnictví o právu autorském a Smlouvy Světové organizace duševního vlastnictví o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech jménem Evropského společenství (
7
).
7.
Článek 1 Smlouvy WIPO o právu autorském, nadepsaný „Vztah k Bernské úmluvě“, v odstavci 4 stanoví, že „[s]mluvní strany musí vyhovět článkům 1 až 21 a příloze Bernské úmluvy“.
Dohoda TRIPS
8.
Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (dále jen „Dohoda TRIPS“), která tvoří přílohu 1 C Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (WTO), byla podepsána v Marrákeši dne 15. dubna 1994 a schválena rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994) (
8
). Smluvními stranami dohody TRIPS jsou členové WTO, včetně všech členských států Unie, jakož i samotná Unie.
9.
Článek 9 Dohody TRIPS stanoví:
„1)   Členové se přizpůsobí článkům 1 až 21 Bernské úmluvy [...] a příloze k ní. […]
2)   Autorskoprávní ochrana nebude poskytnuta myšlenkám, postupům, výrobním metodám [způsobům fungování] nebo matematickým pojmům jako takovým, nýbrž jejich vyjádření.“
Unijní právo
Směrnice 93/98
10.
Článek 5 směrnice Rady 93/98/EHS ze dne 29. října 1993 o harmonizaci doby ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících (
9
) stanovil, že „[č]lenské státy mohou chránit kritická a vědecká vydání děl, která se stala z hlediska práva autorského volná. Maximální doba ochrany takových práv činí 30 let ode dne, kdy bylo takové vydání poprvé oprávněně vydáno“.
Směrnice 2006/116
11.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/116/ES ze dne 12. prosince 2006 o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících (
10
) nahradila směrnici 93/98 a vstoupila v platnost dne 16. ledna 2007.
12.
Bod 19 odůvodnění směrnice 2006/116 uvádí, že „[č]lenské státy by měly mít volnost zachovat nebo zavést jiná práva související s právem autorským, zejména pokud jde o ochranu kritických a vědeckých vydání. Za účelem zajištění transparentnosti na úrovni Společenství je však nezbytné, aby členské státy, které zavádějí nová práva související s právem autorským, o nich uvědomily Komisi“.
13.
Článek 1 směrnice 2006/116, nadepsaný „Trvání autorského práva“, v odstavci 1 stanoví, že „[p]ráva autora literárního nebo uměleckého díla ve smyslu článku 2 Bernské úmluvy trvají po dobu autorova života a 70 let po jeho smrti bez ohledu na den, kdy bylo dílo oprávněně sděleno veřejnosti“.
14.
Článek 5 směrnice 2006/116, nadepsaný „Kritická a vědecká vydání“, stanoví, že „[č]lenské státy mohou chránit kritická a vědecká vydání děl, která se stala z hlediska práva autorského volná. Maximální doba ochrany takových práv činí 30 let ode dne, kdy bylo takové vydání poprvé oprávněně vydáno“.
Směrnice 2001/29
15.
Článek 2 směrnice 2001/29, nadepsaný „Právo na rozmnožování“, zní:
„Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé, dočasné nebo trvalé rozmnožování jakýmikoliv prostředky a v jakékoliv formě, vcelku nebo po částech:
a)
pro autory v případě jejich děl;
[...]“
Rumunské právo
16.
Článek 16 Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (zákon č. 8/1996 o právu autorském a právech s ním souvisejících) ze dne 14. března 1996, ve znění platném v roce 2001 (
11
), stanoví, že „[a]utor díla má výlučné majetkové právo udělit svolení k překladu, vydání ve sbírkách, adaptaci a k jakémukoli jinému zpracování svého díla, kterou vzniká dílo odvozené.“
17.
Podle článku 8 Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (zákon č. 8/1996 o právu autorském a právech s ním souvisejících) ze dne 14. března 1996, ve znění platném v roce 2015 a v aktuálním znění (
12
):
„Aniž jsou dotčena autorská práva k původnímu dílu, autorské právo se vztahuje rovněž na odvozená díla, která byla vytvořena na základě jednoho nebo více již existujících děl, a to na:
a)
překlady, adaptace, anotace, dokumentační práce, hudební úpravy, a jakákoliv jiná zpracování literárního, uměleckého nebo vědeckého díla představující tvůrčí duševní dílo;
b)
sbírky literárních, uměleckých nebo vědeckých děl jako encyklopedie a antologie, sbírky či soubory obsahů či údajů, ať chráněných nebo nechráněných, a to včetně databází, které představují způsobem výběru nebo uspořádáním obsahu duševní výtvory […]“
18.
Článek 23 tohoto zákona stanoví, že „ ‚[v]ytvářením odvozených děl‘ ve smyslu tohoto zákona se rozumí překlad, vydání ve sbírkách, adaptace a jakékoli jiné zpracování již existujícího díla, pokud se jedná o duševní výtvor“.
Skutkové okolnosti, spor v původním řízení, předběžná otázka a řízení před Soudním dvorem
19.
Profesor Slușanschi zpracoval v latinském jazyce kritické vydání latinsky psaného díla, které patřilo knížeti Dimitrii Cantemirovi a stalo se volným, jehož název je přeložen do rumunštiny jako „Istoria creșterilor și a descreșterilor Curții Othman[n]ice sau Aliothman[n]ice de la primul început al neamului, adusă până în vremurile noastre, în trei cărți“ (Dějiny vzestupu a pádu osmanského dvora od počátků rodu až do současnosti, ve třech knihách) (dále jen „Slușanschiho kritické vydání“). Toto kritické vydání bylo vydáno poprvé v roce 2001 nakladatelstvím Amarcord v Temešváru (Rumunsko), následovalo druhé vydání v roce 2008, revidované a opravené profesorem Slușanschim, vydané nakladatelstvím Paideia Rumunsko), a další vydání v letech 2010 a 2012.
20.
Latinský rukopis knížete Dimitrie Cantemira, na základě kterého bylo Slușanschiho kritické vydání zpracováno, byl nalezen na Harvardově univerzitě (Spojené státy americké) v roce 1984. Pro zpracování prvního vydání profesor Slușanschi použil faksimilii vydanou v Rumunsku v roce 1999. Pro druhé vydání použil fotografické reprodukce, které zpřístupnila Harvardova univerzita.
21.
Kromě Slușanschiho zpracování kritického vydání v latině bylo dílo Dimitrie Cantemira vydáno také v rumunštině, v překladu profesora Slușanschiho. Pro tento účel profesor Slușanschi vycházel z latinského textu svého kritického vydání, a to v jeho revidované a opravené podobě.
22.
V roce 2013, po smrti profesora Slușanschiho, jeho dědicové TB a VP postoupili IITL právo užívat profesorovy přepisy a překlady řady textů Dimitrie Cantemira – včetně Slușanschiho kritického vydání – za účelem realizace souborného vydání díla Dimitrie Cantemira. IITL následně zpřístupnil práce profesora Slușanschiho FNSA.
23.
V roce 2015 vydala FNSA v dvojjazyčné latinsko-rumunské verzi a ve dvou svazcích dílo s názvem „Dimitrie Cantemir – Istoria măririi și decăderii Curții Othomane“ (Dimitrie Cantemir – Dějiny vzestupu a pádu Osmanské říše) zahrnující latinský text spolu s kritickými poznámkami výzkumníků FNSA.
24.
Dne 8. prosince 2015 podali TB a VP k Tribunalul București (soud prvního stupně v Bukurešti, Rumunsko) žalobu na porušení autorského práva a domáhali se náhrady nemajetkové a majetkové újmy vzniklé v důsledku vydání souborné kritické edice FNSA.
25.
Dne 21. prosince 2017 konstatoval Tribunalul București (soud prvního stupně v Bukurešti, Rumunsko), že Slușanschiho kritické vydání zpracované v roce 2001 bylo zcela převzato do edice FNSA a byly rovněž použity dosud nezveřejněné dodatky nebo opravy, které profesor Slușanschi provedl ve svém vydání a které měl v úmyslu v budoucnu použít. Na profesora Slușanschi bylo přitom odkazováno pouze v poznámkách pod čarou. Tribunalul București (soud prvního stupně v Bukurešti) proto konstatoval, že IITL a FNSA porušily osobnostní práva profesora Slușanschiho osobovat si autorství Slușanschiho kritického vydání, jakož i majetková autorská práva náležející jeho dědicům.
26.
Na základě odvolání IITL a FNSA Curtea de Apel București (odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko) dne 7. dubna 2021 částečně změnil rozsudek Tribunalul București (soud prvního stupně v Bukurešti) tak, že snížil výši náhrady škody z titulu nemajetkové újmy, kterou měly společně a nerozdílně zaplatit IITL a FNSA, naproti tomu potvrdil jejich povinnost nahradit majetkovou újmu ve výši, která byla stanovena. Odvolací soud měl mimo jiné za to, že Slușanschiho kritické vydání si vyžádalo různé zásahy do původního díla, intelektuální proces a tvůrčí úsilí, a představuje tudíž „odvozené dílo“ ve smyslu Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (zákon č. 8/1996 o autorském právu a právech s ním souvisejících) a požívá ochrany stanovené tímto zákonem.
27.
IITL a FNSA podaly kasační opravný prostředek k Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší kasační a soudní dvůr), který je předkládajícím soudem, a v podstatě zpochybnily kvalifikaci kritického vydání jako „odvozeného díla“. Tvrdily, že v případě díla vědecké povahy sepsaného v mrtvém jazyce s přesnými pravidly týkajícími se syntaxe a slovosledu je tvůrčí svoboda autora vyloučena, jelikož jediným cílem je využití jeho odborných znalostí k tomu, aby určil varianty textu, které jsou nejvěrnější záměru autora původního díla. Stejně tak je velmi omezená, ne-li žádná, míra volnosti autora kritického vydání.
28.
Předkládající soud si klade otázku ohledně kvalifikace „díla“ chráněného autorským právem podle čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29, přesněji řečeno ohledně dvou kumulativních znaků, které musí být za tím účelem naplněny, a sice i) existence originálního předmětu, a to v tom smyslu, že je zároveň nezbytné a dostačující, odráží-li osobnost jeho autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě jeho tvůrčí svobody, a ii) existence dostatečně přesně a objektivně identifikovatelného předmětu.
29.
Předkládající soud si klade otázku, zda se v případě autora kritického vydání jedná o skutečná „rozhodnutí učiněná na základě tvůrčí svobody“, pokud je cílem autora obnova původního díla úplným a srozumitelným způsobem co nejvíce do podoby, kterou vytvořil autor díla. Za tím účelem předkládající soud uvádí, že autor kritického vydání vychází z původního rukopisu a může v něm provést opravy nebo doplnění, aby zajistil zachování jeho smyslu, a opatřit jej komentáři a vysvětlivkami ohledně výběru správných výrazů. I když nelze tuto práci ztotožňovat s kopírováním nebo doslovným přepisem uvedeného rukopisu, vyvstává přesto podle předkládajícího soudu otázka, zda tato rozhodnutí a s nimi spojený kritický aparát jsou projevem tvůrčího ducha a „osobního doteku“ autora kritického vydání nebo pouze jeho odborné schopnosti a nezpochybnitelného intelektuální úsilí, které však podle judikatury Soudního dvora nepostačují k tomu, aby se jednalo o původní dílo, které lze chránit autorským právem.
30.
Předkládající soud si dále klade otázku, zda lze kritické vydání považovat za výtvor odlišný od původního díla, či zda je s ním naopak neoddělitelně spjato, neboť jeho účelem je obnovit text již existujícího díla, anebo zda případně samotné kritické poznámky, komentáře a vysvětlivky autora kritického vydání mají přesně a objektivně identifikovatelný předmět a mohou být samy o sobě označeny za dílo chráněné autorským právem.
31.
Za těchto podmínek se Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Nejvyšší kasační a soudní dvůr) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být ustanovení čl. 2 písm. a) směrnice [2001/29] vykládána v tom smyslu, že kritické vydání díla, jehož cílem je obnovit text původního díla na základě výchozího rukopisu připojením komentářů a nezbytného kritického aparátu, lze považovat za dílo chráněné autorským právem?“
32.
Písemná vyjádření předložily rumunská, francouzská a italská vláda, jakož i Evropská komise. IITL a Evropská komise rovněž přednesly ústní vyjádření na jednání, které se konalo dne 19. března 2025.
Analýza
Úvodní poznámky
33.
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda má být čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 vykládán v tom smyslu, že kritické vydání díla, které se stalo z hlediska práva autorského volným (
13
), jehož cílem je obnovit text tohoto díla připojením komentářů a nezbytného kritického aparátu, lze považovat za dílo, jehož rozmnožování podléhá udělení svolení autora.
34.
Z argumentů účastníků řízení, jakož i z pochyb vyjádřených předkládajícím soudem vyplývá, že otázkou je, zda lze kritické vydání původního díla obecně vůbec kvalifikovat jako „dílo“ chráněné autorským právem dle čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29.
35.
V tomto ohledu Komise upozorňuje Soudní dvůr na článek 5 směrnice 2006/116, který stanoví zvláštní dobu ochrany pro „kritická a vědecká vydání“ děl, která se stala z hlediska práva autorského volnými. Komise má za to, že Slușanschiho kritické vydání by nebylo možné kvalifikovat jako „dílo“ chráněné autorským právem ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 a navrhuje předběžnou otázku přeformulovat a přezkoumat práci vykonanou profesorem Slușanschim ve světle článku 5 směrnice 2006/116.
36.
Domnívám se nicméně, že takový přezkum ani Komisí navrhovaná reformulace předběžné otázky nejsou namístě.
37.
Je totiž třeba konstatovat, že ačkoliv si směrnice 2006/116 klade za cíl harmonizovat doby ochrany autorského práva a práv s ním souvisejících a stanovit výchozí bod pro výpočet těchto dob, úpravu některých aspektů problematiky souvisejících práv ponechává na členských státech. Z článku 5 a bodu 19 odůvodnění této směrnice v tomto ohledu vyplývá, že členské státy mají volnost zachovat nebo zavést práva související s autorským právem za účelem ochrany kritických a vědeckých vydání děl, která se stala z hlediska práva autorského volná. Doba takové ochrany pak činí podle čl. 5 druhé věty uvedené směrnice maximálně 30 let ode dne, kdy bylo takové vydání poprvé oprávněně vydáno (
14
).
38.
Z toho zaprvé plyne, že ochrana přiznaná „kritickým a vědeckým vydáním“ děl, která se stala z hlediska práva autorského volnými, ve smyslu článku 5 směrnice 2006/116, spadá pod práva související s právem autorským, a nikoliv pod autorské právo (
15
). Zadruhé tato zvláštní ochrana se použije pouze na vydání, na které se vztahuje toto ustanovení, v členských státech, které takové právo související s právem autorským stanovily.
39.
V projednávané věci ze spisu přitom vyplývá, že Rumunsko nevyužilo možnosti provést článek 5 směrnice 2006/116 a nepřijalo právní úpravu přiznávající kritickým a vědeckým vydáním děl, která se stala z hlediska práva autorského volnými, zvláštní ochranu z titulu práv souvisejících s právem autorským, což bylo potvrzeno na jednání (
16
).
40.
Článek 5 směrnice 2006/116 není tedy na věc v původním řízení použitelný.
41.
Doplňuji, že ať už je zamýšlená definice „kritických a vědeckých vydání“ děl, která se stala z hlediska práva autorského volnými a která jsou podle článku 5 směrnice 2006/116 chráněna z titulu práv souvisejících (
17
), jakákoliv, nemůže zahrnovat díla, která lze kvalifikovat jako „díla“ a požívají ochrany z titulu autorského práva podle čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29.
42.
Možností ponechanou členským státům zachovat nebo zavést právo související, které se týká ochrany kritických a vědeckých vydání ve smyslu článku 5 směrnice 2006/116, není dotčena jejich povinnost přiznat autorům výlučné právo udělit svolení nebo zakázat rozmnožování jejich děl na základě čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29, jelikož toto poslední ustanovení představuje opatření úplné harmonizace věcného obsahu práva, které je v něm uvedeno (
18
).
43.
Pro potřeby projednávané věci se proto budu v prvé řadě zabývat pochybnostmi ohledně toho, zda lze mít za to, že kritická vydání původních děl je možné kvalifikovat jako „chráněná díla“, jejichž rozmnožování podléhá udělení svolení autora podle čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29. V druhé řadě posoudím konkrétněji, zda kritické vydání díla, které se stalo z hlediska práva autorského volným a jehož cílem je obnovit text tohoto díla připojením komentářů a nezbytného kritického aparátu, lze považovat za dílo takto chráněné autorským právem.
K možnosti kvalifikovat kritické vydání původního díla jako „dílo“
44.
Připomínám, že přestože Unie není smluvní stranou Bernské úmluvy, má nicméně na základě čl. 1 odst. 4 Smlouvy WIPO o právu autorském – jíž je smluvní stranou a jejíž provedení je cílem směrnice 2001/29 – povinnost vyhovět článkům 1 až 21 Bernské úmluvy (
19
).
45.
Podle čl. 2 odst. 1 Bernské úmluvy přitom literární a umělecká díla zahrnují všechny výtvory z literární, vědecké a umělecké oblasti bez ohledu na způsob nebo formu jejich vyjádření. V tomto ustanovení se dále uvádí, v odstavci 3, který se týká odvozených děl, že „[mezi jinými] [p]řeklady [...] a jiná zpracování literárního nebo uměleckého díla jsou chráněny jako díla původní bez újmy autorského práva k původnímu dílu“ (
20
).
46.
Kromě toho, podle článku 2 Smlouvy WIPO o autorském právu a čl. 9 odst. 2 Dohody TRIPS, která je rovněž součástí právního řádu Unie, mohou být předmětem ochrany z titulu autorského práva vyjádření, a nikoli myšlenky, postupy, způsoby fungování nebo matematické pojmy jako takové (
21
).
47.
Pojem „díla“chráněného autorským právem, uvedeného v čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29, je proto třeba chápat tak, že zahrnuje jak primární díla, tak díla sekundární, jako jsou odvozená díla, která byla vytvořena na základě jednoho nebo více již existujících děl.
48.
Odvozené dílo je dílo, které přejímá z jednoho nebo více primárních děl, či dokonce začleňuje celé již existující dílo nebo jeho část, zpracovává ho nebo doplňuje originálním tvůrčím přínosem zakládajícím jeho autorskoprávní ochranu. Takové dílo je pak chráněno autorským právem jako nové dílo, přičemž důvody této nové autonomní ochrany spočívají v originalitě nebo kreativitě, kterou autor odvozeného díla do své činnosti vložil. Působení takové ochrany není na újmu práv autora původního díla či děl, z něhož či z nichž odvozené dílo čerpá (
22
).
49.
Nic v Bernské úmluvě neumožňuje mít za to, že je vyloučeno, že by kritické vydání původního díla, a to včetně díla, které se stalo z hlediska autorského práva volným, mohlo případně splňovat podmínky požadované k tomu, aby bylo kvalifikováno jako „odvozené dílo“ a požívalo autorskoprávní ochrany. Ani unijní právní úprava autorského práva neobsahuje žádný právní základ umožňující takové omezení (
23
).
50.
Takové obecné tvrzení by odporovalo záměru unijního normotvůrce zajistit vysokou úroveň ochrany duševního vlastnictví prostřednictvím autorského práva a práv s ním souvisejících, která ochraňují a podporují vývoj a uvádění nových výrobků a služeb na trh, jsou zásadní pro duševní tvorbu a kulturní produkci, a umožňují, aby autoři, výkonní umělci a výrobci dostali za užití svého díla přiměřenou odměnu, a mohli tak vykonávat svou tvůrčí a uměleckou činnost, jak to vyplývá výslovně z bodů 2, 4 a 9 až 11 odůvodnění směrnice 2001/29, jakož i z bodu 11 odůvodnění směrnice 2006/116.
51.
Kritické vydání původního díla tedy může být chráněno autorským právem na základě čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29, pokud ho lze kvalifikovat jako „dílo“ ve smyslu této směrnice.
52.
Za těchto okolností vyvstává nyní otázka, zda kritické vydání díla, které se stalo z hlediska práva autorského volným a jehož cílem je obnovit text tohoto díla připojením komentářů a nezbytného kritického aparátu, lze považovat za odvozené dílo chráněné autorským právem ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29.
Ke kritickému vydání díla, které se stalo z hlediska práva autorského volným, jehož cílem je obnovit text tohoto díla připojením komentářů a nezbytného kritického aparátu
53.
Ze znění čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 vyplývá, že předmětem ochrany práva udělit svolení nebo zakázat rozmnožování, kterého autor požívá, je „dílo“. Vzhledem k tomu, že tato směrnice neobsahuje žádný výslovný odkaz na právo členských států za účelem vymezení smyslu a dosahu pojmu „dílo“, s ohledem na požadavky jednotného použití unijního práva a na zásadu rovnosti musí být tento pojem zpravidla vykládán v celé Unii autonomním a jednotným způsobem (
24
).
54.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora platí, že k tomu, aby mohl být určitý předmět kvalifikován jako „dílo“ ve smyslu směrnice 2001/29, musí být splněny dvě kumulativní podmínky. Zaprvé je třeba, aby byl dotyčný předmět originální v tom smyslu, že je autorovým vlastním duševním výtvorem. Zadruhé jsou jako „dílo“ ve smyslu směrnice 2001/29 kvalifikovány pouze prvky tohoto díla, které jsou vyjádřením takového duševního výtvoru v tom smyslu, že dílo vyžaduje dostatečně přesně a objektivně identifikovatelný předmět (
25
).
Ke kritériu originality
55.
Z judikatury vyplývá, že k tomu, aby mohl být určitý předmět považován za originální, je zároveň nezbytné a dostačující, odráží-li osobnost jeho autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě jeho tvůrčí svobody. Naproti tomu v případě, že bylo zhotovení určitého předmětu dáno pouze technickými úvahami, určitými pravidly nebo jinými omezeními, v jejichž důsledku nezůstal žádný prostor pro tvůrčí svobodu (
26
) nebo zůstal prostor natolik omezený, že daná myšlenka i její vyjádření jsou zaměnitelné (
27
), nelze mít za to, že tento předmět vykazuje originalitu nezbytnou k tomu, aby byl dílem.
56.
Aby zjistil, zda tomu tak skutečně je v případě výtvoru v literární oblasti, Soudní dvůr upřesnil, že vnitrostátní soud musí ověřit, zda autor mohl při vypracovávání dotčeného předmětu činit rozhodnutí na základě své tvůrčí svobody, která mohou čtenáři zprostředkovat původnost tohoto předmětu, přičemž taková původnost je důsledkem nikoli samotných slov posuzovaných jednotlivě, nýbrž jejich výběru, jejich uspořádání a jejich kombinace, kterými autor vyjádřil svého tvůrčího ducha originálním způsobem a dosáhl výsledku, který představuje duševní výtvor, zatímco pouhé duševní úsilí a dovednosti vynaložené na vytvoření uvedeného předmětu jsou v tomto směru irelevantní (
28
).
57.
Jak dále správně poznamenává předkládající soud, Soudní dvůr již rozhodl, že počítačové programy, databáze či fotografie mohou představovat „díla“ chráněná autorským právem, pokud jsou původní v tom smyslu, že jsou autorovým vlastním duševním výtvorem. Totéž platí pro články z tisku, v případě kterých je vlastní duševní výtvor jejich autora zpravidla výsledkem ztvárnění tématu, jakož i jazykového vyjádření (
29
). Co se týče fotografického portrétu, Soudní dvůr uvedl, že autor může rozhodnutí na základě své tvůrčí svobody učinit několika způsoby a v různých fázích jeho realizace, takže prostor autora pro využití jeho tvůrčích schopností není nutně omezený nebo dokonce neexistující (
30
).
58.
Soudní dvůr měl naopak za to, že zprávy o vojenské situaci, které by představovaly dokumenty ryze informativní povahy, jejichž obsah je převážně určen informacemi, které jsou v nich obsaženy, takže tyto informace a jejich vyjádření v těchto zprávách splývají a uvedené zprávy se vyznačují pouze svou technickou funkcí s vyloučením jakékoliv původnosti, nepředstavují „díla“ (
31
). Totéž platí pro vytvoření databáze, v jejímž případě kritérium originality není splněno, pokud je vytvoření databáze dáno technickými úvahami, pravidly nebo omezeními, která neponechávají žádný prostor pro tvůrčí svobodu, jelikož pracovní úsilí a dovednosti autora nemohou, jako takové, odůvodnit její autorskoprávní ochranu, pokud nevyjadřují žádnou originalitu výběru nebo uspořádání uvedených údajů (
32
).
59.
Soudní dvůr nicméně dodal, že předmět, který splňuje podmínku originality, může požívat autorskoprávní ochrany, i když bylo jeho zhotovení dáno technickými úvahami, nezabránilo-li takové omezení technickými úvahami autorovi, aby v tomto předmětu odrážel svou osobnost, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě jeho tvůrčí svobody (
33
).
60.
Z této judikatury lze dovozovat, že podstatné kritérium umožňující určit, zda je předmět autorovým vlastním duševním výtvorem, v podstatě spočívá ve vyjádření tvůrčí schopnosti autora, možnosti činit rozhodnutí na základě tvůrčí svobody, a odrážet tak vlastní osobnost.
61.
V projednávané věci tudíž musí předkládající soud určit, zda kritické vydání díla, které se stalo z hlediska práva autorského volným a jehož cílem je obnovit text tohoto díla připojením komentářů a nezbytného kritického aparátu, představuje duševní výtvor odrážející svobodu rozhodování a osobnost jeho autora, a splňuje tak požadavek originality.
62.
V tomto ohledu z informací ze spisu vyplývá, že Slușanschiho kritické vydání není pouhou kopií latinského rukopisu knížete Dimitrie Cantemira ani faksimilií tohoto rukopisu. Při zpracování tohoto kritického vydání profesor Slușanschi zasáhl do původního textu prostřednictvím oprav a doplnění, a to s cílem obnovit text původního díla úplným a srozumitelným způsobem co nejblíže záměru autora uvedeného původního díla.
63.
Domnívám se, že pokud se autor snaží obnovit neúplné literární dílo v podobě, která je podle něj co nejvěrnější podobě vytvořené autorem původního díla, nelze mít bez dalšího za to, že se z jeho strany jedná pouze o vědeckou práci, dovednosti a duševní úsilí prosté jakékoli osobní tvořivosti. Naopak není vyloučeno, že autor mohl volit mezi několika možnostmi. Volby, které učiní v rovině gramatické, lexikální, literární a stylistické, budou pravděpodobně dány či přinejmenším ovlivněny léty jeho zkušeností, jeho filologickou odborností, znalostmi a jeho porozuměním době, ve které bylo původní dílo sepsáno, a historickému období, k němuž se dílo vztahuje, či tím, jak zná autora původního díla, jeho styl a jazykový projev, a jak interpretuje to, co vnímá jako záměr autora. Pokud autor kritického vydání vychází nejen ze svého povolání a ze svých znalostí o autorovi, jazyku, době a původním dílu, nýbrž využívá i své představivosti, intuice a citu k tomu, aby vytvořil nebo znovuvytvořil chybějící nebo nesrozumitelné prvky, a přitom zůstal věrný duchu původního díla, vytváří tvůrčí dílo a vtiskuje svou osobnost do díla jiného, a vytváří tak odvozené dílo.
64.
Komentáře a kritický aparát, kterými jsou kritické poznámky a vysvětlivky, jež se týkají oprav, nahrazení slov nebo doplnění, která jsou případně nezbytná pro pochopení původního rukopisu, a dále různých jazykových znění a variant slov a výrazů, které nebyly použity, představují rovněž vlastní duševní výtvor autora kritického díla.
65.
Kritérium originality se rovněž může projevit ve skladbě kritického vydání, struktuře a formátu díla, jakož i v uspořádání původního textu ve vztahu ke komentářům a kritickému aparátu (
34
). Autor takového díla tedy vytvořenému dílu vtiskne svůj „osobní dotek“ a nelze mít za to, že kritické vydání je zaměnitelné s původním dílem.
66.
I kdybychom měli mít za to, že cílem kritického vydání je obnovit původní dílo tak, jak by mělo vypadat dle představy osoby, která toto dílo obnovuje, a že jazyk tohoto původního díla je jazykem vyznačujícím se přesnými pravidly syntaxe a slovosledu, nelze ostatně na základě takových omezení či skutečnosti, že sepsání tohoto vydání podléhalo určitému množství syntaktických pravidel, bez dalšího vyloučit jakoukoliv originalitu.
67.
Jinak by tomu bylo v případě, že by sepsání kritického vydání bylo podřízeno výhradně technickým zásahům, pravidlům či omezením prostých tvůrčí svobody. Mohlo by to znamenat, že se autor kritického vydání omezil na provedení „otrocké“ obnovy na základě dokumentů natolik přesných a úplných, že nevyžadovaly žádnou tvůrčí iniciativu. Práce a dovednosti, jakkoli komplexní a důkladné, nemohou samy o sobě odůvodnit ochranu takového vydání autorským právem, neprojevují-li žádnou originalitu ve výběru nebo uspořádaní informací v něm obsažených.
68.
Podle okolností se proto obnova díla, které se z hlediska autorského práva stalo volným, může rovnat vytvoření odvozeného díla, které se vyznačuje původností, a to vzhledem k tomu, že autor převzal nebo začlenil do svého díla již existující výtvory. Za tím účelem je třeba hledat, v čem spočíval ve vztahu k původnímu dílu zásah autora kritického vydání (
35
). V tomto ohledu přísluší vnitrostátnímu soudu, který ve věci rozhoduje, aby zohlednil všechny relevantní okolnosti sporu v původním řízení (
36
). Pro pochopení toho, co by mělo být kvalifikováno jako „autonomní dílo“, samostatně chráněné autorským právem, a co pouze jako vědecká reedice využívající veřejně dostupných poznatky, mohou být zejména užitečné typ dotyčných děl a specifické kompetence jiných badatelů, kteří se věnují stejným či podobným studiím.
K existenci identifikovatelného předmětu
69.
Soudní dvůr upřesnil, že pojem „dílo“ uvedený ve směrnici 2001/29 nutně vyžaduje existenci dostatečně přesně a objektivně identifikovatelného předmětu. Zaprvé musí mít orgány pověřené dohledem nad ochranou výlučných práv spjatých s autorským právem možnost jasně a přesně se obeznámit s takto chráněným předmětem. Totéž platí pro třetí osoby, proti nimž může působit ochrana, které se autor tohoto předmětu dovolává. Zadruhé pak nutnost odstranit z procesu identifikace tohoto předmětu veškeré subjektivní prvky, které jsou na újmu právní jistotě, předpokládá, že byl daný předmět vyjádřen objektivně (
37
).
70.
Domnívám se, že kritické vydání původního díla celkově je přesně a objektivně identifikovatelné (
38
). Není nutně třeba rozlišovat na straně jedné části odpovídající původnímu dílu, u nichž případně došlo k textovým změnám, a na straně druhé komentáře, kritické poznámky či vysvětlivky tyto části doprovázející, abychom případně odlišili prvky, které dávají vzniknout autorskému právu, od těch, které pod autorské právo nespadají. „Oddělitelná ochrana“, která by byla systematicky přiznávána pouze komentářům, kritickým poznámkám či vysvětlivkám, by byla spojena s rizikem rozložení díla, které dává smysl pouze ve svém celku, a to zejména za situace, kdy komentáře, kritické poznámky či vysvětlivky doplňují specifickou část textu původního díla, kterou komentují či analyzují, nebo se k ní vážou (
39
).
71.
Jinak by tomu mohlo být v případě předmluv, úvodů či doslovů, jejichž „oddělitelnost“ od zbytku díla si lze snáze představit, je nicméně v každém případě na předkládajícím soudu, aby ověřil, které prvky díla jsou vyjádřením autorova duševního výtvoru a mohou být dostatečně přesně a objektivně identifikovatelné, ať už vytvářejí dílo jako celek nebo pouze části tohoto díla.
K obsahu ochrany
72.
Naplňuje-li předmět znaky připomenuté v bodech 55 a 69 tohoto stanoviska, a je-li tedy dílem, musí jako takový požívat autorskoprávní ochrany v souladu se směrnicí 2001/29, přičemž je třeba podotknout, že rozsah této ochrany nezávisí na stupni tvůrčí svobody jeho autora, a tato ochrana tedy není menšího rozsahu než ochrana, které požívá každé dílo, na něž se tato směrnice vztahuje (
40
).
73.
Dodávám, že porušením autorského práva není nutně jen rozmnožování díla jako celku, nýbrž může jím být i rozmnožování jeho části. I na jednotlivé části díla se vztahuje ochrana podle čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 za podmínky, že obsahují určité prvky, které jsou vyjádřením vlastního duševního výtvoru autora tohoto díla. Nelze ostatně vyloučit, že některé jednotlivé věty či dokonce části vět v textu mohou čtenáři zprostředkovat původnost publikace tím, že mu komunikují prvek, který je sám o sobě vyjádřením vlastního duševního výtvoru autora tohoto prvku, takže by takové věty nebo části vět mohly být předmětem ochrany stanovené v čl. 2 písm. a) uvedené směrnice (
41
).
74.
Přitom ovšem nelze přejít či podcenit obavy vyjádřené Komisí na jednání spočívající v tom, že kdyby byla připuštěna existence autorského práva ve vztahu ke kritickým vydáním děl, která se stala z hlediska práva autorského volnými, znamenalo by to, že by z režimu volných děl byla vyňata díla, která do něj náleží.
75.
Uznání autorského práva k odvozenému literárnímu dílu neznamená, že se původní díla vrací z volného režimu pod ochranu autorského práva a že se autorovi tohoto odvozeného práva přiznává výlučné právo k původním dílům. Užití volných děl je stále možné, neboť tato díla nejsou nebo již nejsou jako taková chráněna autorským právem, a každý je tedy může rozmnožovat nebo je upravit způsobem odlišným od odvozeného díla (
42
).
76.
V tomto ohledu mám za to, že je třeba pro úplnost dodat, že z judikatury Evropského soudu pro lidská práva vyplývá, že mohou nastat výjimečné situace, kdy podle druhu dotčeného projevu či informací musí autorská práva ustoupit právu na svobodu projevu, které zahrnuje svobodu přijímat a rozšiřovat informace a je zakotveno v článku 10 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950. Mohlo by tomu tak být zejména v situaci, ve které sdělování chráněného díla přispívá k debatě vedené v obecném zájmu (
43
). V takovém případě je nutné poměřit dotčené zájmy, a sice, na straně jedné, obecný zájem a nezbytnost svobodného přístupu veřejnosti k dílu, které se stalo z hlediska autorského práva volným, nebo také právo přijímat informace, a, na straně druhé, ochranu děl, včetně děl odvozených.
77.
V konečném důsledku, jakkoli je zásadní, aby díla, které se stala z hlediska autorského práva volnými, mohla být všemi volně užívána, totéž neplatí automaticky pro díla odvozená z těchto děl, která mohou mít zejména podobu obnovených, komentovaných či analyzovaných znění. Není ovšem namístě chránit práce prosté jakékoliv tvořivosti, kritické vydání díla, které se stalo z hlediska autorského práva volným, může proto dát vzniknout autorskému právu pouze v případě, že vedlo k vytvoření díla s prvky originality.
Závěry
78.
Ve světle výše uvedených úvah navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžnou otázku položenou Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Nejvyšší kasační a soudní dvůr, Rumunsko) odpověděl následovně:
„Článek 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti
musí být vykládán v tom smyslu, že
kritické vydání díla, které se stalo z hlediska práva autorského volným a jehož cílem je obnovit text tohoto díla připojením komentářů a nezbytného kritického aparátu, lze považovat za dílo, jehož rozmnožování podléhá udělení svolení autora, za podmínky, že se jedná o duševní výtvor, který odráží osobnost jeho autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě jeho tvůrčí svobody a má dostatečně přesně a objektivně identifikovatelný předmět. Přísluší vnitrostátnímu soudu, aby v každém jednotlivém případě ověřil, zda tomu tak je.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Omezení týkající se tisku zakotvil ve Spojeném království Licensing of the Press Act 1662 – An Act for preventing the frequent Abuses in printing seditious treasonable and unlicensed Books and Pamphlets and for regulating of Printing and Printing Presses (zákon z roku 1662 o licencích k tisku – zákon za účelem zamezení častým zneužitím práva při tisku buřičských vlastizrádných nelicencovaných knih a pamfletů a stanovící pravidla tisku a tiskovin).
(
3
) – An Act for the Encouragement of Learning, by Vesting the Copies of Printed Books in the Authors or Purchasers of such Copies, during the Times therein mentioned (zákon na podporu vzdělávání, svěřením exemplářů vytištěných knih autorům či kupcům těchto exemplářů, na období tam zmíněná).
(
4
) – V tomto ohledu viz teorie vlastnictví (či přivlastnění) Johna Lockeho a George Wilhelma Friedricha Hegela, jakož i teorie práva na ochranu osobnosti Emmanuela Kanta. Viz také Strowel, A., Droit d’auteur et Copyright. Divergences et Convergences. Étude de droit comparé, 1993, Bruylant, s. 90 až 93, 98 a 99, 174 až 190 a 491; Hughes, J., „Locke’s 1694 Memorandum (and More Incomplete Copyright Historiographies)“, Cardozo Arts & Entertainment Law Journal, sv. 27, č. 167, 2010, s. 555 až 572; Fabri, E., „De l’appropriation à la propriété: John Locke et la fécondité d’un malentendu devenu classique“, Philosophiques, sv. 43, č. 2, 2016, s. 343 až 369.
(
5
) – Dále jen „Římská úmluva“.
(
6
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).
(
7
) – Úř. věst. 2000, L 89, s. 6; Zvl. vyd. 11/33, s. 208 (dále jen „Smlouva WIPO o právu autorském“).
(
8
) – Úř. věst. 1994, L 336, s. 1; Zvl. vyd. 11/21, s. 80.
(
9
) – Úř. věst. 1993, L 290, s. 9; Zvl. vyd. 17/01, s. 141.
(
10
) – Úř. věst. 2006, L 372, s. 12.
(
11
) – M. Of., část I, č. 60/26 březen 1996.
(
12
) – M. Of., část I, č. 489 červen 2018.
(
13
) – Věc dotčená v původním řízení se netýká zveřejnění kritického vydání původního díla nadále chráněného autorským právem.
(
14
) – Článek 5 a bod 19 odůvodnění směrnice 2006/116, jejichž formulace se v podstatě shoduje s formulací článku 5 a bodu 20 odůvodnění směrnice 93/98, byly vloženy na návrh Italské republiky, která byla v dané době jediným členským státem, ve kterém takové právo existovalo. Viz, mezi jinými, dokument Rady „Note from Presidency to COREPER attaching consolidated text of Amended Proposal“, 17. května 1993, dokument č. 6614/93, s. 7; dokument Rady „Report from Presidency to COREPER“, 7. června 1993, dokument č. 1700/93, s. 6.
(
15
) – Dichotomie mezi autorským právem v úzkém slova smyslu a právy souvisejícími nebo příbuznými se na mezinárodní úrovni odráží v samostatné ochraně poskytované mimo jiné podle Bernské úmluvy a Římské úmluvy. Viz stanovisko generálního advokáta A. M. Collinse ve věci Seven.One Entertainment Group (C‑260/22, EU:C:2023:583, poznámka pod čarou 12).
(
16
) – Na jednání Komise uvedla, že pouze sedm členských států výslovně provedlo článek 5 směrnice 2006/116, a sice Spolková republika Německo, Estonská republika, Španělské království, Italská republika, Polská republika, Portugalská republika a Slovinská republika.
(
17
) – Upřesňuji, že pojem „kritická a vědecká vydání“, který je uveden v článku 5 směrnice 2006/116, výslovně neodkazuje na právo členských států za účelem vymezení svého smyslu a dosahu, takže musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celé Unii [v tomto smyslu viz zejména rozsudek ze dne 6. března 2025, ONB a další (C‑575/23, EU:C:2025:141, bod 87 a citovaná judikatura)]. Tento pojem tudíž nemůže systematicky zahrnovat všechna díla spadající do působnosti různých definic „kritických vydání“, které jsou uvedeny ve vnitrostátních slovnících běžného jazyka a mohou v současnosti pokrývat celou škálu situací.
(
18
) – Viz rozsudek ze dne 29. července 2019, Funke Medien NRW (C‑469/17, dále jen „rozsudek Funke Medien NRW, EU:C:2019:623, bod 38 a citovaná judikatura).
(
19
) – Viz rozsudek ze dne 13. listopadu 2018, Levola Hengelo (C‑310/17, dále jen „rozsudek Levola Hengelo, EU:C:2018:899, bod 38 a citovaná judikatura).
(
20
) – Kurzivou zvýraznil autor tohoto stanoviska.
(
21
) – Rozsudek Levola Hengelo (bod 39 a citovaná judikatura).
(
22
) – V tomto ohledu viz, mezi jinými, Léger, P., „La mise à l’épreuve des limites au droit d’auteur par les œuvres transformatrices“, La propriété intellectuelle renouvelée par le numérique, Paris, Dalloz, 2020, s. 184; Margony, T., a Perry, M., „Scientific and Critical Editions of Public Domain Works: An Example of European Copyright Law (Dis)Harmonization“, Canadian Intellectual Property Review, sv. 27, s. 164; Desbois, H., Le droit d’auteur en France, Paris, Dalloz, 1978 (3. vydání), body 6 a 22 až 30.
(
23
) – Podotýkám, že ve svém stanovisku ve věci Sony Music Entertainment (C‑240/07, EU:C:2008:303, body 51 a 52), generální advokát D. Ruiz-Jarabo Colomer uvedl ohledně kritických a vědeckých vydání děl, která se stala z hlediska autorského práva volnými a fotografií, které nejsou původní, že jelikož se členským státům nestanoví žádná povinnost zaručit je v celém Společenství, „nelze je nárokovat tam, kde je členské státy v rámci výkonu své pravomoci neuznávají“. Toto vyjádření je podle mého názoru třeba vnímat v jeho kontextu. Předně generální advokát chtěl poukázat na určité „omezení evropského sjednotitelského [unifikačního] úsilí“ v oblasti autorského práva a práv s ním souvisejících. Dále se s ohledem na právní nauku, na kterou odkazuje, jednalo podle mého názoru o upřesnění v tom smyslu, že vstup směrnice 2006/116 v platnost nevedl ke vzniku ochrany kritických a vědeckých vydání, pokud nebyla předtím chráněna vnitrostátním právem. Tak tomu může být nicméně pouze v případě výtvorů, které by nemohly být kvalifikovány jako „díla“ samy o sobě.
(
24
) – Viz rozsudek Levola Hengelo (bod 33).
(
25
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 4. října 2011, Football Association Premier League a další (C‑403/08 a C‑429/08, EU:C:2011:631, body 156 a 159); Levola Hengelo (body 35 až 40), a ze dne 12. září 2019, Cofemel (C‑683/17, dále jen „rozsudek Cofemel, EU:C:2019:721, bod 32).
(
26
) – Viz rozsudek Cofemel (body 30 a 31, jakož i citovaná judikatura).
(
27
) – Viz rozsudek ze dne 11. června 2020, Brompton Bicycle (C‑833/18, dále jen „rozsudek Brompton Bicyle, EU:C:2020:461, bod 31).
(
28
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 16. července 2009, Infopaq International (C‑5/08, dále jen „rozsudek Infopaq International, EU:C:2009:465, body 45 a 46); ze dne 1. března 2012, Football Dataco a další (C‑604/10, EU:C:2012:115, bod 33), a Funke Medien NRW (bod 23).
(
29
) – V tomto smyslu viz rozsudek Infopaq International (body 35, 44 až 46).
(
30
) – Viz rozsudek ze dne 1. prosince 2011, Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, body 90 až 93).
(
31
) – Viz rozsudek Funke Medien NRW (bod 24).
(
32
) – Viz rozsudek ze dne 1. března 2012, Football Dataco a další (C‑604/10, EU:C:2012:115, body 39 a 42).
(
33
) – V tomto smyslu viz rozsudek Brompton Bicycle (bod 26).
(
34
) – Stejně tak, jak vyplývá z bodu 13 odůvodnění směrnice 2006/116, „[s]ouborná díla jsou chráněna podle čl. 2 odst. 5 Bernské úmluvy, pokud na základě jejich výběru a uspořádání jejich obsahu tvoří duševní výtvor. Tato díla jsou chráněna jako taková, aniž je dotčeno autorské právo ke každé součásti, která tvoří součást takového souborného díla“. Souborná díla jsou tak jakožto díla v pravém slova smyslu projevem originality svým uspořádáním.
(
35
) – Na jednání konaném dne 19. března 2025 jsem předložil k diskusi příklad z oboru hudby vycházející z pracovních edicí (éditions de travail) klavíristy Alfreda Cortota, který byl známý tím, že partitury některých významných skladatelů opatřoval různými komentáři, radami, praktickými cvičeními atd., které prostupují reprodukcemi původních partitur, přičemž je případně doplňoval něčím, co lze pokládat za poznámky pod čarou. Veden snahou pomoci žákům zdokonalovat se nejen po technické stránce, ale také v pochopení hudebních mistrovských děl, Alfred Cortot činil vlastní umělecká rozhodnutí na základě vlastní interpretace těchto děl. V tomto ohledu viz Gavoty, B., Alfred Cortot. Biographie, Buchet/Chastel, Paris, 2012, s. 357 (poznámka pod čarou neuvedena) a s. 358: „Po úspěchu své Méthode přišel Cortot zcela přirozeně s myšlenkou vydání Éditions de Travail, věnovaných slavným dílům romantických mistrů: Chopina, Schumanna, Schuberta, Liszta, Webera a Mendelssohna – celkem se jednalo o 76 svazků, obsahujících samo sebou díla samotná, opatřená prstokladem a revidovaná, a obsahujících ve spodní části komentáře a cvičení navržená k řešení zásadnějších obtíží. […] Éditions de Travail obsahují množství estetických poznámek, které mají podnítit představivost interpreta“. Viz také Anselmini, F. a Jacobs, R., Alfred Cortot, Fayard, Paris, 2018, s. 285 až 298.
(
36
) – V tomto smyslu viz rozsudek Brompton Bicycle (bod 38 a výrok), přičemž Soudní dvůr upřesnil, že se jedná o relevantní okolnosti projednávaného případu, jak existovaly při koncepci tohoto předmětu, nezávisle na vnějších faktorech, jež nastaly po vytvoření výrobku (bod 37).
(
37
) – Viz rozsudek Cofemel (body 32 a 33, jakož i citovaná judikatura).
(
38
) – Věc v původním řízení se týká literárního výtvoru. Upřesňuji nicméně, že jinak by tomu mohlo být v případě uměleckého díla, které by bylo restaurováno a jehož originál by již z povahy věci neexistoval, neboť restaurované či upravené části by se staly neoddělitelnými od původního díla.
(
39
) – Tak je tomu podle mého názoru v případě pracovních edic Alfreda Cortota, již zmíněných v poznámce pod čarou 35 tohoto stanoviska. Nelze se domnívat, že by různé komentáře Alfreda Cortota mohly být chráněny samy o sobě odděleně od partitur, které obohacují a bez nichž by byly nesrozumitelné.
(
40
) – Rozsudek Cofemel (bod 35 a citovaná judikatura).
(
41
) – Viz rozsudek Infopaq International (body 38, 39 a 47). Upřesňuji, že v případě „oddělitelné“ ochrany, která by byla přiznána některým částem díla, jako jsou předmluvy, úvody či doslovy, jak se předpokládá v bodě 71 tohoto stanoviska, rozmnožování úryvku či pouhé věty z chráněné části nebo chráněných částí by mohlo představovat porušení autorského práva.
(
42
) – Použijeme-li příklad zmíněný Komisí na jednání, jakmile se písemnosti státníků nebo deníky politiků stanou z hlediska autorského práva volnými, budou moci být předmětem kritických vydání, která budou případně požívat autorskoprávní ochrany, a to za předpokladu, že kritická vydání jsou výrazem rozhodnutí autorů učiněných na základě jejich tvůrčí svobody a odrážejí jejich osobnost. Autoři těchto kritických vydání nebudou naproti tomu moci zabránit rozmnožování původního díla, z něhož vycházeli.
(
43
) – Viz Voorhoof, D., „Freedom of expression and the right to information: Implications for copyright“, Research Handbook on Human Rights and Intellectual Property, Geiger, C. (ed.), Elgar publishing, 2015, p. 331; rozsudek ESLP ze dne 10. ledna 2013, Ashby Donald a další v. Francie (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908), a usnesení ESLP ze dne 19. února 2013, Fredrik Neij a Peter Sunde Kolmisoppi v. Švédsko (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712). Viz také rozsudek ze dne 29. července 2019, Spiegel Online (C‑516/17, EU:C:2019:625, body 57 až 59), jakož i stanovisko generálního advokáta M. Szpunara ve věci Funke Medien NRW (C‑469/17, EU:C:2018:870, body 40 až 42).