62003CC0226_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Projednávaná věc vyplývá z opravného prostředku předloženého společností José Martí Peix SA proti rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 13. března 2003, José Martí Peix v. Komise (T-125/01, Recueil, s. II-865, dále jen „napadený rozsudek“), kterým byla zamítnuta žaloba této společnosti směřující ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 19. března 2001 ohledně snížení podpory poskytnuté pro projekt založení společnosti se smíšenou účastí v oblasti rybolovu (dále jen „napadené rozhodnutí“)(2) .
I – Právní rámec
A – Nařízení (EHS) č. 4028/86 a č. 1956/91
2. Z důvodu ochrany zdrojů rybolovu Společenství proti nadměrnému využívání přijalo Společenství několik opatření směřujících ke zmenšení rybářské flotily Společenství.
3. Pro účely projednávané věci je třeba připomenout zejména opatření stanovené později zrušeným nařízením Rady č. 4028/86 (dále jen „nařízení č. 4028/86“)(3) spočívající v poskytování podpory společnostem založeným rejdaři Společenství a občany nečlenských zemí Společenství (tzv. „společnosti se smíšenou účastí“), určeným k využívání zdrojů rybolovu uvedených zemí prostřednictvím rybářských lodí plavících se pod vlajkou členského státu a zaregistrovaných v přístavu Společenství, které byly definitivně převedeny do těchto zemí (čl. 21a a čl. 21b odst. 2).
4. V době sporných skutkových okolností byly podmínky a pravidla poskytování této podpory upřesněny rovněž později zrušeným nařízením Komise č. 1956/91 (dále jen „nařízení č. 1956/91“)(4) .
5. Ve smyslu tohoto nařízení měly být žádosti o podporu zasílány Komisi prostřednictvím orgánů členských států, které byly povinny vydávat stanovisko k projektu společnosti se smíšenou účastí a uchovávat potřebné podklady (čl. 1).
6. Tato podpora mohla mít různou formu. Konkrétně mohla spočívat v dotaci poskytnuté na kapitálový účet ve dvou částech: první část nepřevyšující 80 % celkové podpory a druhá zahrnující zbývající část (čl. 5).
7. Příjemci podpory museli každých dvanáct měsíců a po tři po sobě jdoucí roky zasílat Komisi pravidelnou zprávu o činnosti společnosti se smíšenou účastí, včetně kopie účetních a úředních dokladů týkajících se činností rybolovu, vykládání a překládání (čl. 6).
B – Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95
8. Pro účely účinné ochrany finančních zájmů Evropských společenství (třetí a čtvrtý bod odůvodnění) ve všech oblastech politik Společenství schválila Rada nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 (dále jen „nařízení č. 2988/95“)(5), které obsahuje „obecná pravidla týkající se stejnorodých kontrol a správních opatření a sankcí postihujících nesrovnalosti s ohledem na právo Společenství“ (čl. 1 odst. 1).
9. Podle čl. 1 odst. 2:
„Nesrovnalostí“ se rozumí jakékoli porušení právního předpisu Společenství vyplývající z jednání nebo opomenutí hospodářského subjektu, v důsledku kterého je nebo by mohl být poškozen souhrnný rozpočet Společenství nebo rozpočty Společenstvím spravované, a to buď snížením nebo ztrátou příjmů z vlastních zdrojů vybíraných přímo ve prospěch Společenství, nebo formou neoprávněného výdaje.
10. Článek 3 nařízení stanoví:
„1. Promlčecí doba pro zahájení stíhání(6) činí čtyři roky od okamžiku, kdy došlo k nesrovnalosti uvedené v čl. 1 odst. 1. Odvětvové předpisy mohou stanovit i kratší lhůtu, která však nesmí být kratší než tři roky.
V případě pokračujících nebo opakovaných nesrovnalostí běží promlčecí doba ode dne, ke kterému nesrovnalost skončila. V případě víceletých programů běží promlčecí doba v každém případě až do definitivního ukončení programu.
Promlčecí doba pro stíhání(7) se přerušuje každým úkonem příslušného orgánu oznámeným dané osobě, který se týká vyšetřování nebo řízení o nesrovnalosti. Promlčecí doba začíná znovu běžet od provedení každého úkonu způsobujícího přerušení.
Promlčení však nastane nejpozději ke dni, v němž uplynula lhůta rovnající se dvojnásobku promlčecí doby, aniž příslušný orgán uložil sankci, s výjimkou případů, kdy bylo řízení podle čl. 6 odst. 1 pozastaveno.
2. Lhůta pro výkon rozhodnutí, na základě kterého byla uložena správní sankce, činí tři roky. Tato lhůta běží ode dne, kdy rozhodnutí nabude právní moci.
Přerušení a pozastavení se řídí odpovídajícími pravidly vnitrostátního práva.
3. Členské státy si ponechávají možnost uplatňovat delší lhůtu, než která je uvedena v odstavci 1 nebo odstavci 2.“
II – Skutečnosti a řízení
A – Skutkový základ sporu
11. V napadeném rozsudku je skutkový rámec základu sporu popsán následujícím způsobem:
„11. V říjnu 1991 společnost José Martí Peix SA (dále jen ‚žalobkyně‘) prostřednictvím španělských orgánů předložila Komisi v rámci projektu založení španělsko‑angolské společnosti se smíšenou účastí v oblasti rybolovu žádost o finanční podporu Společenství založenou na nařízení č. 4028/86. Tento projekt předvídal převod tří lodí, Pondal, Periloja a Sonia Rosal, za účelem činnosti rybolovu na společnost se smíšenou účastí založenou žalobkyní, portugalskou společností Iberpesca‑Sociades de Pesca Ltda a angolským společníkem Empromar N’Gunza.
12. Rozhodnutím ze dne 16. prosince 1991 (dále jen ‚rozhodnutí o udělení podpory‘) Komise projektu uvedenému v předchozím bodě (projekt SM/ESP/17/91, dále jen ‚projekt‘) udělila podporu Společenství v maximální výši 1 349 550 ecu. […]
13. V listopadu 1992 byla založena a zaregistrována v Luandě, Angole, společnost se smíšenou účastí nazvaná Ibermar Empresa de Pesca Ltda. V prosinci 1992 byly uvedené tři lodě společnosti se smíšenou účastí zaregistrovány v přístavu Luanda.
[…]
15. Dne 18. května 1993 Komise obdržela prostřednictvím španělských orgánů žádost o vyplacení první části podpory s datem 10. května 1993. Tuto žádost doprovázela série dokumentů a osvědčení týkajících se založení společnosti se smíšenou účastí, zaregistrování lodí v přístavu Luanda, jejich vyškrtnutí z registru Společenství a obdržení vyžadovaných povolení k rybolovu.
16. Dne 24. června 1993 Komise vyplatila 80 % podpory.
17. Dne 20. května 1994 žalobkyně podala španělským orgánům žádost o vyplacení zbývající části podpory. Tuto žádost doprovázela první pravidelná zpráva pokrývající období činnosti mezi 20. dubnem 1993 a 20. dubnem 1994. V této zprávě bylo uvedeno zejména následující: ‚Naše dlouhodobé cíle musely být změněny z důvodu ztroskotání lodi Pondal dne 20. července 1993 .[…]‘.
18. Komise […] přistoupila k vyplacení zbývající části podpory dne 14. září 1994.
19. Dne 6. listopadu 1995 Komise obdržela druhou pravidelnou zprávu ze dne 19. června 1995 pokrývající období činnosti mezi 20. květnem 1994 a 20. květnem 1995. Tato zpráva uváděla ztroskotání lodi Pondal dne 20. července 1993
a potíže, se kterými se setkala při nahrazení této lodi z důvodu zdrženlivosti angolských orgánů.
[…]
25. Třetí pravidelná zpráva o činnosti pokrývající období mezi 20. květnem 1995 a 20. květnem 1996 byla Komisi doručena v září 1997. Popisuje chování angolského společníka zabraňující pokračovat v běžné činnosti rybolovu. Bylo uvedeno, že k poslednímu vyložení ryb pocházejících z Angoly došlo v březnu 1995 a že s ohledem na potíže spojené s výše uvedeným chováním se společníci ze zemí Společenství rozhodli prodat své podíly ve společnosti se smíšenou účastí angolskému společníkovi a odkoupit lodě, které měly sloužit tomuto projektu. Zpráva uváděla, že poté, co byly lodě
odkoupeny, byly převedeny žalobkyní do přístavu Nigérie, kde byly opravovány až do roku 1996“
(zvýraznění kurzivou provedl autor stanoviska).
B – Postup před zahájením soudního řízení a napadené rozhodnutí
12. Z napadeného rozsudku rovněž vyplývá, že dopisem ze dne 26. července 1999 Komise oznámila žalobkyni a španělským orgánům svůj úmysl snížit v souladu s čl. 44 nařízení č. 4028/86, podporu původně udělenou projektu. Tento úmysl byl podložen skutečností, že „v rozporu s požadavky stanovenými tímto nařízením a nařízením č. 1956/91 společnost se smíšenou účastí nevyužívala po dobu tří let zdroje rybolovu nečlenské země Společenství, která byla uvedena v rozhodnutí o udělení podpory“(8) .
13. Z obdržených dokumentů totiž vyplývá, že loď Pondal „vykonávala činnost od 20. dubna do 20. července 1993, dne ztroskotání, tedy po dobu tří měsíců“, zatímco lodě Periloja a Sonia Rosal vykonávaly činnost „v angolských vodách na účet společnosti se smíšenou účastí mezi 20. dubnem 1993 a 20. dubnem 1994 a mezi 20. květnem 1994 a 3. únorem 1995, dnem prodeje podílu žalobkyně v této společnosti, tedy celkově během období 21 měsíců“(9) .
14. Dne 5. října 1999 žalobkyně zaslala Komisi svůj komentář k tomuto dopisu, přičemž předložila nové dokumenty.
15. Z přiložených dokumentů vyšlo najevo, že ve skutečnosti „ ke ztroskotání lodi Pondal došlo dne 13. ledna 1993, a nikoliv dne 20. července 1993, jak to žalobkyně až doposud uváděla“(10) .
16. Dne 19. března 2001 Komise tudíž přijala napadené rozhodnutí, kterým:
– připomínala, že udělila „José Martí Peix SA […] podporu Společenství ve výši 1 349 550 ecu pro projekt založení společnosti se smíšenou účastí v Angole“, která se týkala lodí „Pondal“, „Periloja“ a „Sonia Rosal“ (první bod odůvodnění);
– konstatovala, že „loď Pondal […] [ztroskotala] dne 13. ledna 1993“ (čtvrtý bod odůvodnění);
– shledala, že se příjemce podpory dopustil závažné nesrovnalosti tím, že neoznámil Komisi ztroskotání lodi Pondal v okamžiku podání žádosti o zaplacení první části podpory, a tím, že pak v první zprávě uvedl, že k této události došlo dne 20. července 1993 (devátý bod odůvodnění);
– zdůraznila, že lodě Sonia Rosal a Periloja „[opustily] Angolu a [byly vymazány] z angolského rejstříku v březnu 1995“. Tyto lodě „během let 1995 a 1996 [nevykonávaly] žádnou činnost“ a byly pak převedeny „neurčeného dne do Kamerunu bez předchozího povolení Komise“ (pátý bod odůvodnění);
– snížila tudíž udělenou podporu z 1 349 550 ecu na 710 030 eur, přičemž nařídila příjemci podpory vrátit Komisi do tří měsíců neoprávněně nabytou částku 639 520 eur (čl. 1 a čl. 2).
C – Žaloba podaná Soudu prvního stupně a napadený rozsudek
17. Žalobou podanou dne 8. června 2001 se společnost José Martí Peix SA (dále jen „Peix“ nebo „navrhovatelka“) u Soudu prvního stupně domáhala zrušení rozhodnutí o snížení podpory. Komise proti tomuto návrhu samozřejmě podala odpor.
18. Podle toho, co vyplývá z napadeného rozsudku, na podporu své žaloby „navrhovatelka uvedla čtyři důvody“ týkající se: (i) „promlčení“ skutečností vytýkaných v rozhodnutí; (ii) „porušení zásad náležité péče a řádného úředního postupu“; (iii) „chybného právního posouzení a chybného výkladu nařízení č. 4028/86“; (iv) a „porušení zásady proporcionality“(11) .
19. Pro účely projednávané věci je důležitý zejména první důvod žaloby, ve kterém navrhovatelka tvrdí, že „v okamžiku přijetí [napadeného rozhodnutí] byly skutečnosti, které odůvodňovaly snížení podpory, promlčeny“(12) .
20. Při posuzování tohoto bodu žalobního důvodu Soud především shledal, že „čl. 3 nařízení č. 2988/95 […] v odstavci 1 stanovuje promlčecí dobu pro zahájení stíhání čtyři roky od okamžiku, kdy došlo k nesrovnalosti“, což se vztahuje „jak [na] úmyslné nesrovnalosti nebo nesrovnalosti způsobené z nedbalosti, které mohou podle čl. 5 vést ke správním sankcím, tak i [na] nesrovnalosti, které jsou důvodem pro uložení pouze jednoho ze správních opatření uvedených v čl. 4 tohoto nařízení“. Soud tedy uznal „použitelnost [této doby] na nesrovnalosti, které jsou předmětem tohoto řízení“(13) .
21. Vzhledem k výše uvedenému tedy Soud přistoupil k prověření, zda jsou skutečnosti týkající se lodě Pondal a lodí Periloja a Sonia Rosal skutečně promlčeny.
22. Co se týče lodi Pondal, Soud v prvé řadě připomenul, že „nesrovnalost správně konstatovaná v napadeném rozhodnutí spočív[ala] ve skutečnosti, že žalobkyně nejdříve zatajila toto ztroskotání a poté sdělila jeho chybné datum“(14) .
23. Podle Soudu toto chování představovalo „pokračující nesrovnalost ve smyslu čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 2988/95 vzhledem k tomu, že mělo tentýž předmět, tedy nesplnění oznamovací povinnosti a povinnosti loajality ohledně tohoto ztroskotání žalobkyní“(15) .
24. V důsledku toho „začala promlčecí doba běžet ‚ode dne, ke kterému nesrovnalost skončila‘“, tedy od „5. října 1999“, dne kdy „[žalobkyně] poprvé Komisi oznámila přesné datum tohoto ztroskotání, tedy dne 13. ledna 1993“(16) .
25. Na základě těchto úvah Soud dospěl k závěru, že „žalobkyně […] [nemůže] namítat promlčení skutečností konstatovaných v napadeném rozhodnutí v souvislosti s lodí [Pondal]“(17) .
26. Co se týče  lodí Periloja a Sonia Rosal, Soud potvrdil především „opodstatněnost konstatování nesrovnalosti v napadeném rozhodnutí v souvislosti s [těmito loděmi]“ spočívající ve skutečnosti, že tyto lodě „nevykonávaly žádnou činnost v angolských vodách po dobu tří let v rozporu s podmínkou stanovenou rozhodnutím o udělení podpory“(18) .
27. Podle Soudu toto chování rovněž zakládalo „pokračující nesrovnalost ve smyslu čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 2988/95, neboť trvalo až do 20. května 1996, tedy do dne, který […] odpovídá konci tříletého období povinné činnosti této společnosti a ke kterému nesrovnalost nabyla definitivně podoby uvedené v napadeném rozhodnutí, tedy nepřítomnosti činnosti dvou výše uvedených lodí v angolských vodách po dobu patnácti ze 36 měsíců výše uvedeného období“. Také v tomto případě tedy promlčecí doba začala běžet až ‚ode dne, ke kterému nesrovnalost skončila‘, tedy od 20. května 1996(19) .
28. Soud poté určil, že dopis ze dne 26. července 1999, „ve kterém [Komise] informuje [žalobkyni] o zahájení řízení o snížení podpory spojené s dotčenými nesrovnalostmi, zejména činností lodí Periloja a Sonia Rosal“, představoval „úkon, kterým se přerušuje promlčecí doba ve smyslu čl. 3 odst. 1 třetího pododstavce nařízení č. 2988/95“(20) .
29. Soud tedy určil, že „i kdybychom se na základě doslovného výkladu čl. 3 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 2988/95 domnívali, že čtyřletá promlčecí doba stanovená tímto ustanovením běží, pokud jde o pokračující nesrovnalost, ode dne, ke kterému nesrovnalost skončila, i když by se o ní příslušný orgán dozvěděl, jak je tomu v tomto případě, až později, […] zaslání dopisu ze dne 26. července 1999, ke kterému došlo před uplynutím čtyřleté promlčecí doby, která počala běžet dne 20. května 1996, přerušilo tuto promlčecí dobu, a v důsledku toho začala od 26. července 1999 běžet nová čtyřletá promlčecí doba“. Z toho vyplývá, „že v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí nebyly skutečnosti zakládající nesrovnalost týkající se lodí Periloja a Sonia Rosal promlčeny“(21) .
30. Vzhledem k předchozím úvahám Soud zamítl žalobní důvod vycházející z promlčení. V důsledku toho Soud poté, co určil, že i ostatní navrhované žalobní důvody jsou neopodstatněné, žalobu zamítl a žalobkyni uložil náhradu nákladů řízení.
D – Řízení před Soudním dvorem
31. Opravným prostředkem podaným dne 22. května 2003 se Peix domáhala, aby Soudní dvůr prohlásil opravný prostředek za přípustný, zrušil napadený rozsudek a uložil Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních řízení.
32. Komise podala proti tomuto návrhu odpor, tím, že předložila vyjádření k opravnému prostředku na základě čl. 115 jednacího řádu Soudního dvora.
33. Účastníci řízení byli následně vyslechnuti na jednání dne 10. června 2004.
III – Právní analýza
34. Peix na podporu svého opravného prostředku uvádí jediný důvod opravného prostředku vycházející z chybného výkladu pojmu „pokračující nesrovnalost“ uvedeného v čl. 3 odst. 1 druhém pododstavci nařízení č. 2988/95.
35. Při argumentaci ohledně tohoto žalobního důvodu se navrhovatelka odděleně zabývala nesrovnalostí týkající se lodi Pondal a odděleně nesrovnalostí týkající se lodí Periloja a Sonia Rosal. Totéž ve svém vyjádření k opravnému prostředku učinila i Komise. Z důvodu jasnosti výkladu se tohoto přístupu přidržím i já.
A – K pokračující povaze nesrovnalosti týkající se lodi Pondal
36. Navrhovatelka tvrdí, že Soud se dopustil chybného právního posouzení, když nesrovnalost týkající se lodi Pondal kvalifikoval jako pokračující. Podle jejího mínění by totiž sdělení chybné informace příjemcem podpory Společenství zakládalo jednorázovou nesrovnalost, která skončila v okamžiku, kdy bylo sdělení zasláno Komisi, a nikoliv, jak tvrdí Soud, později, kdy nepřesnost informace odhalila samotná Komise.
37. Podle Peix výklad přijatý Soudem kromě toho, že je v rozporu s judikaturou Soudního dvora, k čemuž se vrátím později (viz níže bod 48),
porušuje zásadu právní jistoty, kterou zaručují právě ustanovení o promlčecí době. Pokud by totiž tato promlčecí doba mohla začít běžet až ode dne, kdy Komise nesrovnalost objevila, byly by lhůty stanovené zákonodárcem donekonečna prodlužovány, jelikož by se muselo za tímto účelem čekat, až Komise začne prověřovat přesnost obdržených informací.
38.
Kromě toho navrhovatelka tvrdí, že je napadený rozsudek rozporuplný. V bodě 94 totiž Soud s odvoláním na případ lodí Periloja a Sonia Rosal uznal, že promlčecí doba může začít běžet, i když příslušný orgán neví o existenci nesrovnalosti, které se subjekt dopustil.
39. Peix tvrdí, že použijeme-li tento výklad na projednávanou věc, měl by být dies a quo
promlčecí doby stanoven na 20. květen 1994, den, kdy Peix informovala Komisi o ztroskotání lodi Pondal, a nikoli, jak určil Soud, na 5. říjen 1999, kdy Komise zjistila skutečné datum, kdy k němu došlo.
40. Podle jejích slov byl totiž dopis ze dne 26. července 1999, kterým ji Komise informovala o zahájení řízení o snížení podpory, zaslán po uplynutí čtyřleté doby, a byl tudíž neplatný, stejně jako bylo v tomto důsledku neplatné i následné rozhodnutí o snížení podpory založené na informacích získaných prostřednictvím tohoto dopisu.
41. Komise dospěla k opačnému závěru, který zdůrazňuje, že porušení povinnosti loajální informace ze strany Peix neskončilo dne 20. května 1994 při prvním nepřesném sdělení o ztroskotání lodi Pondal, nýbrž, jak správně stanovil Soud, pokračovalo až do 5. října 1999, kdy navrhovatelka konečně odhalila skutečné datum uvedeného ztroskotání, a ukončila tak nesrovnalost. Podle Komise tedy Soud tím, že tuto nesrovnalost kvalifikoval jako pokračující, neporušil zásadu právní jistoty, ani se neodklonil od judikatury Soudního dvora.
42. Pokud jde o domnělou neplatnost dopisu ze dne 26. července 1999, Komise uplatňuje především nepřípustnost tohoto důvodu, neboť tento důvod byl poprvé vznesen v rámci opravného prostředku před Soudním dvorem. Uvedený důvod je kromě toho neopodstatněný, neboť předmětný dopis byl zaslán před uplynutím čtyřletého období, které začalo běžet až ode dne 5. října 1999.
43. Tím se dostávám k posouzení návrhů účastníků, přičemž musím především připomenout, že podle toho, co vyplývá z napadeného rozsudku:
– žádost o zaplacení první části podpory, kterou Komise obdržela dne 18. května 1993, neobsahovala žádnou zmínku ohledně ztroskotání lodi Pondal, i když k němu došlo již dne 13. ledna 1993 ;
– první pravidelná zpráva předložená Peix dne 20. května 1994 uváděla, že ke „ztroskotání lodi Pondal [došlo] dne 20. července 1993 “;
– stejný údaj byl uveden rovněž ve druhé zprávě ze dne 19. června 1995, která se opět odvolávala na „ztroskotání lodi Pondal dne 20. července 1993 “;
– až 5. října 1999 Peix předložila doklady, ze kterých vyplývalo, že ve skutečnosti ke „ztroskotání lodi Pondal došlo dne 13. ledna 1993, a nikoliv dne 20. července 1993 “(22) .
44. Vzhledem k výše uvedenému podle mého mínění Soud správně kvalifikoval jako „pokračující nesrovnalost“ porušení povinnosti podávat „Komisi věrohodné informace, a nikoliv informace, které by ji mohly uvést v omyl“, aby „[Komisi] byla umožněna kontrola ohledně náležitého používání prostředků“ poskytnutých společnosti se smíšenou účastí(23), kterého se Peix dopustila jakožto příjemkyně podpory Společenství.
45.
Peix totiž tuto povinnost nesplnila prostřednictvím opakovaných akcí (uvedení chybného data ztroskotání) a především opomenutí (chybějící uvedení dne, kdy ke ztroskotání skutečně došlo), které započaly ještě předtím, než společnost se smíšenou účastí zahájila svou činnost rybolovu v Angole, a pokračovaly až do 5. října 1999, tedy až do okamžiku, kdy navrhovatelka předala dokumenty, ze kterých vyplývalo správné datum, kdy Pondal ztroskotala. Až tohoto dne tedy skončila nesrovnalost a začala běžet čtyřletá promlčecí lhůta podle čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 2988/95.
46. Na druhou stranu se nedomnívám, že by argumenty navrhovatelky mohly tento závěr zpochybnit.
47. Především není namístě, že se navrhovatelka odvolává na rozsudek Strawson(24) .
48. V uvedené věci vyvstal problém stanovit, zda orgán, který provedl kontrolu v roce 1997, a v jejím důsledku objevil několik nesrovnalostí, ke kterým došlo mezi rokem 1993 a rokem 1997, mohl stíhat pouze nesrovnalost, ke které došlo v kontrolním roce, či také nesrovnalosti z let předchozích.
49. Tento bod byl předložen Soudnímu dvoru, který přiznal příslušným orgánům pravomoc uložit sankce i za nesrovnalosti „týkající se let předcházejících roku, ve kterém byly tyto nesrovnalosti objeveny, aniž by [však] bylo dotčeno dodržování promlčecí doby stanovené nařízením č. 2988/95“(25) .
50. Soudní dvůr se tedy omezil na upřesnění, že sankční pravomoc orgánů je časově omezena výše uvedenou čtyřletou promlčecí dobou. Nevyslovil se však k pojmu „pokračující“ nesrovnalost, o níž se jedná v této věci. V tom případě totiž nebyl, jak správně zdůraznila Komise, rozsudek ohledně tohoto bodu potřebný, neboť veškerého chování, které je mu vytýkáno, se subjekt dopustil mezi rokem 1993 a rokem 1997 (rok kontroly), a spadá tudíž do časového období kratšího než čtyři roky stanovené nařízením č. 2988/95.
51. Rovněž není možné namítat, že pokud by promlčecí doba začala běžet dnem, ke kterému příjemce podpory Společenství splní svou oznamovací povinnost a povinnost loajality, a
ukončí tak nesrovnalost, které se dopustil, došlo by k újmě „funkce spočívající v zaručení právní jistoty“, jež je vlastní každé promlčecí době(26) .
52. Jak správně uvedla Komise, stanovení dies a quo
na okamžik, ke kterému skončila nesrovnalost, je kromě toho, že je takto výslovně stanoveno nařízením č. 2988/95, i zcela v souladu s uvedenou funkcí.
53. Podle mého názoru totiž předmětná zásada chrání jednotlivce, kteří porušili povinnost vyplývající z práva Společenství, pouze tehdy, když porušení skončilo, a nikoliv pokud se nacházejí v situaci pokračující protiprávnosti. Jak správně uvedla Komise, příjemci podpory tedy přísluší rozhodnutí, zda zůstane ve stavu nesrovnalosti, čímž se vystavuje riziku prodloužení intervenčního období kontrolních orgánů, či zda naopak dodrží oznamovací povinnost a povinnost loajality, čímž dosáhne jistoty, že vůči němu nebudou přijata žádná opatření či sankce po uplynutí doby čtyř let.
54. Mimoto, jak víme, je tato zásada stanovena na ochranu jednotlivců za účelem vyloučit, že by „Komise mohla donekonečna zdržovat výkon svých pravomocí“(27) . To však samozřejmě předpokládá, že je Komise s to tuto pravomoc vykonávat, k čemuž nedojde, pokud příjemci podpory Společenství neplní jednu ze svých konkrétních povinností a předávají nevěrohodné informace nebo informace, které uvádí orgány v omyl ohledně zásadních skutečností financovaných projektů.
55. Co se pak týče domnělé rozporuplnosti napadeného rozsudku, který zaujímá v bodech týkajících se lodí Periloja a Sonia Rosal odlišný přístup, vyhrazuji si dále vyložit, že tato kontradiktornost neexistuje (viz níže body 66 a následující).
56. Z výše uvedených důvodů tudíž soudím, že Soud tím, že kvalifikoval skutečnosti týkající se lodě Pondal jako „pokračující“ nesrovnalost a stanovil dies a quo
na 5. října 1999, den, ke kterému uvedená nesrovnalost skončila, neporušil čl. 3 odst. 1 druhý pododstavec nařízení č. 2988/95.
57. V důsledku toho, aniž by bylo nutné vyjadřovat se k přípustnosti důvodu, uvádím, že žalobní důvod navrhovatelky týkající se domnělé neplatnosti dopisu Komise ze dne 26. července 1999 je zjevně neopodstatněný. Na rozdíl od toho, co navrhovatelka tvrdila, nebyl totiž tento dopis zaslán po uplynutí promlčecí doby, ale dokonce dříve, než tato doba začala běžet.
58. Důvod opravného prostředku v části týkající se lodi Pondal musí být tedy zamítnut.
B – K „pokračující“ povaze nesrovnalosti týkající se lodí Periloja a Sonia Rosal
59. Podle navrhovatelky měla nesrovnalost týkající se lodí Periloja a Sonia Rosal jednorázový, a nikoliv pokračující charakter, jak se naopak domnívá Soud, neboť skončila odplutím těchto lodí z angolských vod v únoru 1995. Peix se mimo jiné dovolává rozporuplnosti napadeného rozsudku, přičemž opětovně zdůrazňuje, že Soud se v bodě 94 odklonil od posouzení již provedeného ohledně lodi Pondal, když uznal, že promlčecí doba může za čít běžet, i když příslušný orgán neví o existenci nesrovnalosti, které se subjekt dopustil.
60. Jiné stanovisko však zastává Komise, která považuje nesrovnalost, jíž se Peix dopustila, spočívající v převedení předmětných lodí do Kamerunu, aniž by
požádala o jakékoliv předběžné povolení a aniž by v průběhu roku 1995 a roku 1996 využívala angolské vody, za nesrovnalost pokračujícího rázu, neboť pokračovala po celé období, ve kterém uvedené lodě nepůsobily v Angole.
61. Pokud jde o mne, musím uznat, že v tomto bodě není rozsudek Soudu zcela jasný. Při stanovení a kvalifikaci nesrovnalostí týkajících se lodi Periloja a lodi Sonia Rosal se uvažování Soudu ubírá poněkud křivolakou cestou.
62. Soud totiž:
– zaprvé uvádí, že „lodě Periloja a Sonia Rosal nevyužívaly zdroje angolských vod po dobu tří let v rozporu s podmínkou uloženou rozhodnutím o udělení podpory“ (bod 88), přičemž se soustředí pouze na jedno z porušení zjištěných Komisí v napadeném rozhodnutí (pátý bod odůvodnění; viz výše bod 17);
– zadruhé zdůrazňuje, že zjištěné porušení je pokračující nesrovnalostí, a že tato nesrovnalost skončila až dne 20. května 1996, který odpovídá konci tříletého období povinné činnosti v Angole (bod 91);
– hypoteticky tudíž konstatuje, že „ i kdybychom se
[…] domnívali, že
čtyřletá promlčecí doba […] běží, pokud jde o pokračující nesrovnalost, ode dne, ke kterému nesrovnalost skončila, i když by se o ní příslušný orgán dozvěděl až později, jako je tomu v tomto případě“(28), čtyřleté období by nicméně neuplynulo z důvodu existence úkonu způsobujícího přerušení ze dne 26. července 1999 (bod 94).
63. Jak jsem uvedl, navrhovatelka nezpochybňuje stanovení nesrovnalosti provedené Soudem (tedy nevyužívání angolských vod během tříletého období povinné činnosti), ale pouze kvalifikování této nesrovnalosti jako pokračující.
64. Podle mého mínění nemůže být tento bod žalobního důvodu přijat. Jak správně stanovil Soud, tato nesrovnalost začala v únoru 1995, kdy předmětné lodě opustily Angolu, a bezpochyby pokračovala až do 20. května 1996, kdy skončilo povinné období rybolovu v této zemi. Peix se tedy nedopustila jednorázového porušení konkrétní povinnosti, nýbrž neustále opomíjela splnění povinnosti, kterou měla dodržovat až do stanoveného dne.
65. Podle mého mínění je nutno zamítnout i bod žalobního důvodu týkající se rozporuplnosti napadeného rozsudku. Domnívám se totiž, že Soud mínil, ač ne právě šťastnou větou, v bodě 94 jednoduše zdůraznit, že i kdybychom chtěli stanovit dies a quo
pro navrhovatelku příznivěji, a tedy na dřívější den, než je den, kdy navrhovatelka informovala Komisi o skutečnostech týkajících se lodi Periloja a lodi Sonia Rosal a Komise se tak o nich mohla dozvědět, promlčecí doba i přesto neuplynula, neboť Komise provedla úkon způsobující přerušení této promlčecí doby.
66. Jedná se tudíž o úvahu zařazenou zcela hypoteticky, která nikterak nezamýšlí protiřečit jiným pasážím rozsudku, kde Soud ohledně lodě Pondal jasně vysvětluje, že v případě porušení informační povinnosti a povinnosti loajality příjemcem podpory Společenství běží promlčecí doba od okamžiku, ve kterém tento příjemce správně informoval Komisi o existenci skutečností, které nastaly a které měly vliv na zásadní okolnosti financovaného projektu.
67. Výklad rozsudku, kterému zde byla dána přednost, se mi jeví ostatně potvrzen několika pasážemi napadeného rozsudku, které následují po posouzení promlčecí doby.
68. V části týkající se bodu žalobního důvodu vycházejícího z porušení zásady proporcionality Soud totiž velmi jasně zdůrazňuje, že v souvislosti s loděmi Periloja a Sonia Rosal se Peix dopustila „závažného porušení povinností zásadních pro fungování systému finanční podpory Společenství ve věci rybolovu“, spočívající nejen v neexistujícím „využití zdrojů rybolovu Angoly po dobu tří let ze strany dvou předmětných lodí“, ale také ve skutečnosti, že „žalobkyně přibližně po dobu dvou let tajila skutečnost, že tyto lodě opustily angolské vody“(29) . Žalobkyně totiž „až ve třetí pravidelné zprávě o činnosti zaslané Komisi v září 1997 jasně uvedla, že k poslednímu
vyložení ryb pocházejících z Angoly došlo v březnu 1995 […] a že […] lodě byly převedeny žalobkyní do přístavu Nigérie, kde byly opravovány až do roku 1996“.(30)
69. I když jsou odůvodnění Soudu nepřímá a vyjádřená čistě hypoteticky, přesto soudím, že tato odůvodnění kvalifikující nesrovnalost týkající se lodí Periloja a Sonia Rosal jako „pokračující“ neodporují pasážím napadeného rozsudku týkajícím se  lodi Pondal.
70. Na základě výše uvedených důvodů se tudíž domnívám, že je namístě zamítnout důvod uplatňovaného opravného prostředku rovněž v části týkající se lodí Periloja a Sonia Rosal.
C – Závěrečné úvahy
71. Vzhledem k tomu, že jediný důvod opravného prostředku Peix pokládám za neopodstatněný, nepovažuji za nutné analyzovat zbývající podpůrná vyjádření Komise ohledně nepoužitelnosti promlčecí doby stanovené čl. 3 nařízení č. 2988/95 na opatření týkající se vrácení neoprávněně vyplacených částek a přerušení promlčecí doby zasláním dopisu španělskými orgány ze dne 26. února 1998.
72. Závěrem tedy Soudnímu dvoru navrhuji, aby zamítl opravný prostředek v plném rozsahu.
IV – K nákladům řízení
73. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, který se použije na řízení o opravném prostředku podle jeho čl. 118 a vzhledem k závěru, ke kterému jsem došel ve věci zamítnutí opravného prostředku, soudím, že je namístě uložit Peix náhradu nákladů řízení.
V – Závěry
74. Vzhledem k předchozím úvahám navrhuji Soudu, aby rozhodl takto:
„– opravný prostředek se zamítá,
– José Martí Peix SA se ukládá náhrada nákladů řízení.“
(1) .
(2)
–	Rozhodnutí Komise ze dne 19. března 2001 ohledně snížení podpory poskytnuté José Martí Peix SA rozhodnutím Komise ze dne 16. prosince 1991, K(91) 2874 konečné/11, ve znění rozhodnutí Komise ze dne 12. května 1993, K(93) 1131 konečné/4, pro projekt založení společnosti se smíšenou účastí v oblasti rybolovu.
(3) –	Nařízení Rady ze dne 18. prosince 1986 o opatřeních Společenství pro zlepšení a přizpůsobení struktur odvětví rybolovu a akvakultury (neoficiální překlad)
(Úř. věst. L 376 ze dne 31. prosince 1986, s. 7), ve znění nařízení (EHS) Rady č. 3944/90 ze dne 20. prosince 1990 (Úř. věst. L 380, s. 1), (EHS) č. 2794/92 ze dne 21. září 1992 (Úř. věst. L 282, s. 3) a (EHS) č. 3946/92 Rady ze dne 19. prosince 1992 (Úř. věst. L 401, s. 1, dále jen „nařízení č. 4028/86“). Nařízení č. 4028/86 a jeho prováděcí nařízení byla zrušena článkem 9 nařízení (EHS) Rady č. 2080/93 ze dne 20. července 1993 o prováděcích ustanoveních nařízení (EHS) č. 2052/88, co se týče finančního nástroje orientace rybolovu (Úř. věst. L 193, s. 1).
(4) –	Nařízením (EHS) č. 1956/91 Komise ze dne 21. června 1991 se provádí nařízení (EHS) č. 4028/86 Rady ohledně motivačních opatření při zakládání společností se smíšenou účastí (Úř. věst. L 181, s. 1). K podrobnostem zrušení viz pozn. 3.
(5) –	Nařízení Rady (ES, Euratom) ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340).
(6)
– Poznámka platí pouze pro italskou verzi stanoviska.
(7)
– Poznámka platí pouze pro italskou verzi stanoviska.
(8) –		Bod 28.
(9) –		Bod 28. Kurzivou označil autor stanoviska.
(10) –		Bod 32. Kurzivou označil autor stanoviska.
(11) –		Bod 44.
(12) –		Bod 67.
(13) –		Bod 78 a bod 79.
(14) –		Bod 81.
(15)
–		Bod 81.
(16)
–		Bod 81 a bod 82.
(17)
–		Bod 82.
(18)
–		Bod 88.
(19)
–		Bod 91.
(20)
–		Bod 93.
(21)
–		Bod 94.
(22) – Body 15 až 32. Kurzivou vše označil autor stanoviska.
(23)
–	Rozsudek ze dne 24. ledna 2002, Conserve Italia v. Komise (C‑500/99 P, Recueil, s. I‑867, bod 100).
(24)
–	Rozsudek ze dne 19. listopadu 2002, Strawson (C-304/00, Recueil, s. I‑10737, bod 49).
(25)
–	Viz výše uvedený rozsudek Strawson, bod 52.
(26)
–	Viz rozsudek Soudního dvora ze dne 15. července 1970, ACF Chemiefarma v. Komise (C‑41/69, Recueil, s. 661, bod 19); rozsudky Soudu ze dne 17. října 1991, De Compte v. Parlament (T‑26/89, Recueil, s. II‑781, bod 68); ze dne 15. září 1998 BFM a EFIM v. Komise (T‑126/96 a T‑127/96, Recueil, s. II‑3437, bod 67), a ze dne 17. září 2003, Neuss v. Komise (T‑137/01, Recueil, s. II‑3103, bod 123).
(27)
–	Viz rozsudky ze dne 14. července 1972, Geigy v. Komise (C‑52/69, Recueil, s. 787, bod 20 a bod 21); ze dne 24. září 2002, sloučené věci Falck a Acciaierie di Bolzano v. Komise (C‑74/00 P a C‑75/00 P, Recueil, s. I‑7869, bod 140), a ze dne 29. dubna 2004, Itálie v. Komise (C‑298/00 P,
Recueil, s. I‑4087, bod 90).
(28) – 	Kurzivou označil autor stanoviska.
(29)
–	Bod 130.
(30)
–	Bod 128.