62021CJ0779_RES
Yhdistetyt asiat C‑779/21 P ja C‑799/21 P
Euroopan komissiojaEuroopan unionin neuvosto
vastaan
Front populaire pour la libération de la Saguia-el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario)
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 4.10.2024
Muutoksenhaku – Ulkoinen toiminta – Kansainväliset sopimukset – Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Marokon kuningaskunnan välisestä assosioinnista tehty Euro–Välimeri-sopimus – Kyseisen sopimuksen pöytäkirjojen N:o 1 ja N:o 4 muuttamisesta tehty sopimus – Tekemistä koskeva toimi – Väitteet, jotka koskevat kansainvälisen oikeuden rikkomisia siitä syystä, että jälkimmäistä sopimusta voidaan soveltaa Länsi-Saharan alueeseen – Kumoamiskanne – Tutkittavaksi ottaminen – Asianosaisuuskelpoisuus – Asiavaltuus – Edellytys, jonka mukaan riidanalaisen toimenpiteen on koskettava kantajaa tietyissä tapauksissa suoraan ja erikseen – Sopimusten suhteellisen vaikutuksen periaate – Itsemääräämisoikeuden periaate – Itsehallintoa vailla olevat alueet – Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 73 artikla – Euroopan unionin neuvoston harkintavalta – Kansainvälinen tapaoikeus – Unionin oikeuden yleiset periaatteet – Itsehallintoa vailla olevan alueen kansan, jolla on itsemääräämisoikeus, suostumus kansainvälisen sopimuksen kolmantena osapuolena
Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Kantajaa suoraan koskeva toimi – Kantajaa erikseen koskeva toimi – Edellytykset – Euro–Välimeri-sopimuksen pöytäkirjojen muuttamisesta tehty Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välinen sopimus – Päätös 2019/217 – Kansainvälisen sopimuksen itse sisällön ja sen kolmanteen alueeseen kohdistuvien oikeusvaikutusten huomioon ottaminen – Itsehallintoa vailla olevalta alueelta peräisin olevat tuotteet – Itsemääräämisoikeuden käyttäminen – Länsi-Saharan kansaa suoraan ja erikseen koskeva toimi – Edellytykset
(SEUT 263 artiklan neljäs kohta; päätös 2019/217
(ks. 86–95, 99, 107 ja 108 kohta)
Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Kantajaa suoraan koskeva toimi – Euro–Välimeri-sopimuksen pöytäkirjojen muuttamisesta tehty Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välinen sopimus – Päätös 2019/217 – Ainoastaan unionin ja sen jäsenvaltioiden välisiä suhteita koskeva toimi – Toimeenpano, joka on puhtaasti automaattista
(SEUT 263 artiklan neljäs kohta; päätös 2019/217
(ks. 96 kohta)
Kumoamiskanne – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Tutkinta, joka koskee unionin tekemän kansainvälisen sopimuksen yhteensoveltuvuutta perussopimusten kanssa – Tutkittavaksi ottaminen – Toimi, jolla toiselle osapuolelle ilmoitetaan kansainvälisen sopimuksen hyväksymisestä – Toimivallan puuttuminen
(SEU 19 artiklan 3 kohdan b alakohta; SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohta; päätös 2019/217)
(ks. 97 ja 98 kohta)
Kansainväliset sopimukset – Unionin tekemät sopimukset – Sopimukset, joihin sovelletaan kansainvälistä oikeutta – Valtiosopimukset ja kolmannet valtiot – Neuvottelut ja sopimuksen tekeminen – Vapaan suostumuksen periaate – Itsehallintoa vailla olevan alueen kansa ja tämän alueen väestö – Väestön käsite – Alueen asukkaat – Kuuluminen käsitteen alaan – Kansan käsite – Poliittinen taho, joka on itsemääräämisoikeuden haltija – Kuuluminen käsitteen alaan
(SEU 21 artiklan 2 kohta)
(ks. 129 kohta)
Kansainväliset sopimukset – Unionin tekemät sopimukset – Sopimukset, joihin sovelletaan kansainvälistä oikeutta – Valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen soveltaminen – Valtiosopimukset ja kolmannet valtiot – Neuvottelut ja sopimuksen tekeminen – Vapaan suostumuksen periaate – Itsehallintoa vailla olevan alueen kansa ja tämän alueen väestö – Velvollisuus saada kyseisen kansan suostumus – Asianomaisten väestöryhmien kuulemiset – Velvollisuuden laiminlyönti
(SEU 21 artiklan 2 kohta)
(ks. 130 kohta)
Kansainväliset sopimukset – Unionin tekemät sopimukset – Sopimukset, joihin sovelletaan kansainvälistä oikeutta – Valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen soveltaminen – Valtiosopimukset ja kolmannet valtiot – Neuvottelut ja sopimuksen tekeminen – Periaatteet – Sopimukset, joista ei saa olla haittaa tai etua kolmansille osapuolille – Ulottuvuus
(SEU 21 artiklan 1 kohta)
(ks. 131 ja 132 kohta)
Kansainväliset sopimukset – Unionin tekemät sopimukset – Neuvoston päätös Euro–Välimeri-sopimuksen pöytäkirjojen muuttamisesta tehdystä Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välisestä sopimuksesta – Sopimukset, joihin sovelletaan kansainvälistä oikeutta – Valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen soveltaminen – Valtiosopimukset ja kolmannet valtiot – Neuvottelut ja sopimuksen tekeminen – Vapaan suostumuksen periaate – Itsehallintoa vailla olevan alueen kansa ja tämän alueen väestö – Väestön kuuleminen – Velvollisuus saada kyseisen kansan suostumus – Laiminlyönti – Vaikutukset sopimuksen tekemisen pätevyyteen – Neuvoston harkintavallan olemassaolo – Vaikutuksettomuus
(SEU 3 artiklan 5 kohta ja 21 artiklan 1 kohta; SEUT 207 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välinen sopimus EY:n ja Marokon välisestä assosiaatiosta tehdyn Euro–Välimeri-sopimuksen pöytäkirjojen N:o 1 ja N:o 4 muuttamisesta; päätöksen 2019/217 johdanto-osan kymmenes perustelukappale)
(ks. 133–136 ja 145 kohta)
Kansainväliset sopimukset – Unionin tekemät sopimukset – Tulkinta – Unionin tuomioistuinten toimivalta – Edellytykset – Sopimukset, joihin sovelletaan kansainvälistä oikeutta – Valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen soveltaminen – Valtiosopimukset ja kolmannet valtiot – Vapaan suostumuksen periaate – Vaatimukset ja oikeusvaikutukset kansan käyttäessä itsemääräämisoikeuttaan – Itsehallintoa vailla oleva alue – Nimenomaista suostumusta koskeva vaatimus – Oikeudellinen virhe
(Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välinen sopimus EY:n ja Marokon välisestä assosiaatiosta tehdyn Euro–Välimeri-sopimuksen pöytäkirjojen N:o 1 ja N:o 4 muuttamisesta; päätös 2019/217)
(ks. 141, 144, 146–149 ja 157 kohta)
Kansainväliset sopimukset – Unionin tekemät sopimukset – Tulkinta – Unionin tuomioistuinten toimivalta – Edellytykset – Sopimukset, joihin sovelletaan kansainvälistä oikeutta – Valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen soveltaminen – Valtiosopimukset ja kolmannet valtiot – Vapaan suostumuksen periaate – Vaatimukset ja oikeusvaikutukset kansan käyttäessä itsemääräämisoikeuttaan – Itsehallintoa vailla oleva alue – Implisiittinen suostumus – Edellytykset – Täsmällinen, konkreettinen ja olennainen etu kyseisen alueen luonnonvarojen hyödyntämisestä – Edellytys, joka ei täyty – Suostumuksen puuttuminen
(SEUT 21 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välinen sopimus EY:n ja Marokon välisestä assosiaatiosta tehdyn Euro–Välimeri-sopimuksen pöytäkirjojen N:o 1 ja N:o 4 muuttamisesta; päätös 2019/217)
(ks. 152–156, 158–160 ja 162 kohta)
Kumoamiskanne – Unionin tuomioistuinten toimivalta – Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Pyyntö tutkia unionin tekemän kansainvälisen sopimuksen yhteensoveltuvuus kansainvälisen oikeuden kanssa – Tutkittavaksi ottaminen
(SEUT 21 artiklan 1 kohta; Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välinen sopimus EY:n ja Marokon välisestä assosiaatiosta tehdyn Euro–Välimeri-sopimuksen pöytäkirjojen N:o 1 ja N:o 4 muuttamisesta; päätös 2019/217)
(ks. 172–176 kohta)
Muutoksenhaku – Perusteettomaksi todettu valitus – Valituksenalainen tuomio, jolla riidanalainen päätös on kumottu siten, että sen vaikutukset pidetään voimassa unionin tuomioistuimen tuomion julistamiseen saakka – Riidanalaisen päätöksen vaikutusten voimassa pitäminen unionin tuomioistuimen toimesta
Perusteleminen oikeusvarmuuteen liittyvillä syillä
(SEUT 264 artiklan toinen kohta; Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välinen sopimus EY:n ja Marokon välisestä assosiaatiosta tehdyn Euro–Välimeri-sopimuksen pöytäkirjojen N:o 1 ja N:o 4 muuttamisesta; päätös 2019/217)
(ks. 183–186 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin hylkää kahdella suuressa jaostossa antamallaan tuomiolla, joista toisessa on yhdistetty asiat C‑778/21 P ja C‑798/21 P ja toisessa asiat C‑779/21 P ja C‑799/21 P, Euroopan komission ja Euroopan unionin neuvoston kahdesta sellaisesta unionin yleisen tuomioistuimen antamasta tuomiosta tekemät valitukset, joilla kumottiin neuvoston päätökset Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välisten sopimusten tekemisen hyväksymisestä, Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de Oron (Front Polisario) näistä päätöksistä nostamien kumoamiskanteiden johdosta.
Päätöksellä 2019/217 (
1
) neuvosto hyväksyi Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Marokon kuningaskunnan välistä assosiointia koskevan Euro–Välimeri-sopimuksen eräiden pöytäkirjojen muuttamisesta unionin ja Marokon kuningaskunnan välillä tehdyn sopimuksen tekemisen. (
2
) Päätöksellä 2019/441 (
3
) neuvosto hyväksyi myös Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välisen kalastusta koskevan kumppanuussopimuksen, sen täytäntöönpanopöytäkirjan sekä sopimukseen liitetyn kirjeenvaihdon tekemisen ja asetuksella 2019/440 kyseisessä kumppanuussopimuksessa ja sen täytäntöönpanopöytäkirjassa määrättyjen kalastusmahdollisuuksien jakamisen. (
4
) Nämä kaksi päätöstä annettiin sen jälkeen, kun unionin tuomioistuin oli antanut 21.12.2016 tuomion neuvosto v. Front Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973), jossa se täsmensi muun muassa, että Euro–Välimeri-assosiaatiosopimus kattoi vain Marokon kuningaskunnan alueen mutta se ei kattanut Länsi-Saharan itsehallintoa vailla olevaa aluetta, ja 27.2.2018 tuomion Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118), jossa unionin tuomioistuin noudatti laajalti osin analogista päättelyä Marokon kuningaskunnan kanssa tehtyjen kalastussopimusten osalta siltä osin kuin oli kyse Länsi-Saharan lähivesistä.
Päätöksellä 2019/217 hyväksytyllä sopimuksella muutettiin Euro–Välimeri-assosiaatiosopimuksen pöytäkirjoja, jotka koskevat Marokosta peräisin olevien maataloustuotteiden, kalojen ja kalastustuotteiden tuonnissa Euroopan unioniin sovellettavia järjestelyjä ja ”alkuperätuotteiden” käsitteen määritelmää, ja ulotettiin Marokosta peräisin oleville unioniin vietäville tuotteille myönnetyt tullietuudet koskemaan Länsi-Saharasta peräisin olevia, Marokon tulliviranomaisten valvonnassa vietäviä tuotteita. Euroopan yhteisön ja Marokon välistä kalastussopimusta (
5
) muutettiin puolestaan sisällyttämällä Länsi-Saharan alueen lähivedet kyseisen sopimuksen soveltamisalaan.
Front Polisario vaati näistä toimista kolmessa asiassa Front Polisario v. neuvosto (T‑279/19, T‑344/19 ja T‑356/19) vuonna 2019 nostamissaan kanteissa riidanalaisten päätösten ja riidanalaisen asetuksen kumoamista.
Unionin yleinen tuomioistuin kumosi yhtäältä asiassa, jossa annettiin tuomio Front Polisario v. neuvosto (T‑279/19), (
6
) ja toisaalta yhdistetyissä asioissa, joissa annettiin tuomio Front Polisario v. neuvosto (T‑344/19 ja T‑356/19), (
7
) riidanalaiset päätökset ja riidanalaisen asetuksen sillä perusteella, ettei Länsi-Saharan kansan suostumusta koskevaa vaatimusta ollut noudatettu. Neuvosto ei näet ollut ottanut riittävällä tavalla huomioon kaikkia Länsi-Saharan tilanteeseen liittyviä merkityksellisiä seikkoja, ja se oli katsonut virheellisesti, että sillä on harkintavalta sen vaatimuksen noudattamisen osalta, jonka mukaan riidanalaisten sopimusten soveltaminen Länsi-Saharan alueeseen edellyttää kyseisen alueen kansan suostumusta, koska kyseinen kansa on riidanalaisten sopimusten kannalta kolmas osapuoli sopimusten suhteellisen vaikutuksen periaatteessa, yhdessä itsemääräämisoikeuden periaatteen kanssa, tarkoitetulla tavalla.
Sekä neuvosto että komissio hakivat näihin tuomioihin muutosta unionin tuomioistuimelta.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Front Polisarion unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamien kumoamiskanteiden tutkittavaksi ottaminen
A. Front Polisarion asianosaiskelpoisuus
Ensimmäiseksi unionin tuomioistuin huomauttaa, että luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi tietyin edellytyksin nostaa kanteen hänelle osoitetusta toimesta tai toimesta, joka koskee häntä suoraan ja erikseen, sekä sääntelytoimesta, joka koskee häntä suoraan ja joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä. Unionin tuomioistuin on kuitenkin jo katsonut, että yhteisöillä on asianosaiskelpoisuus unionin tuomioistuimissa riippumatta siitä, onko ne perustettu kansallisessa oikeudessa oikeushenkilöiksi.
Front Polisario kutsuu itseään vapautusliikkeeksi, joka on perustettu taistelemaan sen puolesta, että vailla itsehallintoa oleva Länsi-Saharan alue saavuttaa itsenäisyyden Marokon kuningaskuntaan nähden, ja että perustetaan suvereeni Länsi-Saharan valtio. Koska tämä liike pyrkii nimenomaan perustamaan Länsi-Saharan kansan itsemääräämisoikeuden käyttämiseen nojautuen tämän alueen osalta valtiollisen oikeusjärjestyksen, se, että sillä katsotaan olevan asianosaiskelpoisuus unionin tuomioistuimissa, ei voi edellyttää sitä, että se on perustettu oikeushenkilön muotoon tietyn kansallisen oikeusjärjestyksen mukaisesti. Front Polisario on lisäksi yksi legitiimeistä keskustelukumppaneista prosessissa, jota käydään Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston johdolla Länsi-Saharan tulevaisuuden määrittämiseksi ja jossa tehdyt päätökset sitovat kaikkia jäsenvaltioita ja unionin toimielimiä. Tästä seuraa, että Front Polisario, jolla on myös kahdenvälisiä oikeussuhteita kansainvälisellä tasolla, on riittävällä tavalla olemassa oikeudellisesti siten, että sillä voi olla asianosaiskelpoisuus unionin tuomioistuimissa. (
8
) Unionin tuomioistuin katsoo näin ollen, että unionin yleinen tuomioistuin saattoi oikeudellista virhettä tekemättä päätellä, että Front Polisariolla on SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu asianosaisuuskelpoisuus unionin tuomioistuimissa.
B. Front Polisarion asiavaltuus
Toiseksi unionin tuomioistuin tutkii Front Polisarion asiavaltuuden. Siltä osin kuin on kyse siitä, koskevatko riidanalaiset päätökset ja riidanalainen asetus Front Polisariota suoraan, unionin tuomioistuin palauttaa aluksi mieleen ne kaksi edellytystä, joiden on täytyttävä tätä varten kumulatiivisesti, eli yhtäältä kyseisellä toimenpiteellä on oltava välittömiä vaikutuksia kyseisen henkilön oikeusasemaan ja toisaalta se ei saa jättää niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa.
Se toteaa tältä osin, että Front Polisario pyrki unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamillaan kumoamiskanteilla suojaamaan Länsi-Saharan kansan itsemääräämisoikeutta, (
9
) ja että sitä, koskevatko riidanalaiset toimet Front Polisariota suoraan, on siis tutkittava niiden vaikutusten valossa, jotka riidanalaisilla toimilla ja näin ollen myös riidanalaisilla sopimuksilla on kyseisen kansan oikeusasemaan.
Se muistuttaa, että vaikka Front Polisariota ei ole virallisesti tunnustettu Länsi-Saharan kansan yksinomaiseksi edustajaksi, se on Yhdistyneiden kansakuntien ylimpien elinten päätöslauselmien mukaan etuoikeutettu keskustelukumppani määritettäessä Länsi-Saharan tulevaa asemaa. Näiden erityisten seikkojen perusteella on mahdollista katsoa, että Front Polisario voi riitauttaa unionin tuomioistuimissa sellaisen unionin toimen laillisuuden, joka vaikuttaa suoraan Länsi-Saharan kansan oikeusasemaan. Tältä osin riidanalaiset toimet ja näin ollen myös riidanalaiset sopimukset täyttävät sen vaikutuksen johdosta, joka niillä on Länsi-Saharan kansan itsemääräämisoikeuteen, lakisääteisen edellytyksen, jonka mukaan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostaman kanteen kohteena olevan päätöksen on koskettava tätä henkilöä suoraan. Kun otetaan huomioon Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 73 artikla ja tehokkaan oikeussuojan periaate, tätä edellytystä on arvioitava tässä tapauksessa suhteessa Länsi-Saharan kansan, jota Front Polisario edustaa nyt käsiteltävissä asioissa, oikeusasemaan.
Kansainvälisen sopimuksen tekemistä koskeva päätös on lisäksi sellainen lopullinen toimi unionin sisäisessä oikeusjärjestyksessä, jolla ilmaistaan unionin tahto sitoutua kyseiseen sopimukseen. Unionin tuomioistuin, joka ei ole toimivaltainen toteamaan kansainvälistä sopimusta pätemättömäksi, huomauttaa, että tämä päätös muodostaa kannekelpoisen toimen. Toisin kuin eräät osapuolet väittivät, tällaisen sopimuksen hyväksymisestä ilmoittaminen toiselle sopimusosapuolelle muodostaa sitä vastoin täytäntöönpanotoimenpiteen, jota on lähtökohtaisesti pidettävä toimena, josta ei voida nostaa kannetta.
Unionin tuomioistuin päättelee tämän perusteella, että riidanalaiset päätökset koskevat Front Polisariota suoraan ja että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt tältä osin oikeudellisia virheitä.
Myös siltä osin kuin on kyse siitä, koskevatko riidanalaiset päätökset Front Polisariota erikseen, unionin tuomioistuin vahvistaa unionin yleisen tuomioistuimen omaksuman lähestymistavan, jonka mukaan oli niin, että kun otetaan huomioon ne seikat, joiden perusteella riidanalaisten päätösten pääteltiin koskevan Front Polisariota suoraan, oli katsottava, että nämä päätökset koskevat sitä erikseen. Unionin tuomioistuin toteaa tässä yhteydessä, että riidanalainen päätös koskee erikseen Länsi-Saharan kansaa, jota Front Polisario edustaa, koska Länsi-Saharan alueen nimenomaisella sisällyttämisellä riidanalaisten sopimusten, jotka sitovat unionia riidanalaisten päätösten nojalla, soveltamisalaan muutetaan kyseisen kansan oikeusasemaa sen vuoksi, että sillä on itsemääräämisoikeus kyseisen alueen osalta, ja tämän piirteen takia se erottuu kaikista muista henkilöistä tai yhteisöistä ja myös kaikista muista kansainvälisen oikeuden subjekteista.
Länsi-Saharan kansan suostumus riidanalaisiin sopimuksiin ja unionin yleisen tuomioistuiman harjoittaman tuomioistuinvalvonnan laajuus
Riidanalaisten päätösten mukaan unioni on hyväksynyt riidanalaiset sopimukset sen jälkeen, kun komissio on yhdessä Euroopan ulkosuhdehallinnon kanssa toteuttanut ”kaikki – – kohtuulliset ja toteuttamiskelpoiset toimenpiteet, jotta asianomainen väestö voitaisiin ottaa asianmukaisesti mukaan toimintaan ja varmistaa sen suostumus”. (
10
) Unionin tuomioistuin huomauttaa kuitenkin tältä osin, että suurin osa Länsi-Saharan nykyisestä väestöstä ei kuulu siihen kansaan, jolla on itsemääräämisoikeus, eli Länsi-Saharan kansaan, joka on suureksi osaksi joutunut siirtymään muualle. Se toteaa vielä, että on olemassa ero itsehallintoa vailla olevan alueen ”väestön” ja kyseisen alueen ”kansan” käsitteen välillä. Viimeksi mainitulla viitataan näet poliittiseen tahoon, jolla on itsemääräämisoikeus, kun taas ”väestön” käsitteellä tarkoitetaan jonkin alueen asukkaita.
Unionin tuomioistuin huomauttaa tämän jälkeen, että yleisen kansainvälisen oikeuden sopimusten suhteellisen vaikutuksen periaatteen mukaan sopimuksesta ei saa olla haittaa tai etua kolmansille osapuolille. Sopimuksen täytäntöönpano voi tältä osin vaikuttaa kolmanteen osapuoleen, jos sopimuksen soveltamisalaan sisällytetään alue, jonka osalta tämä kolmas osapuoli on suvereeni tai sillä on itsemääräämisoikeus. Unionin ja Marokon kuningaskunnan välisen kansainvälisen sopimuksen täytäntöönpanoon Länsi-Saharan alueella on siis saatava Länsi-Saharan kansan suostumus. (
11
) Koska unionin toiminnalla kansainvälisellä tasolla on edistettävä erityisesti kansainvälisen oikeuden tarkkaa noudattamista ja Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan periaatteiden kunnioittamista (
12
), unionin tuomioistuin huomauttaa, että se, ettei Länsi-Saharan kansa ole antanut suostumustaan tällaisiin sopimuksiin, joiden täytäntöönpano ulottuu Länsi-Saharan alueeseen tai sen lähivesiin, on omiaan vaikuttamaan sellaisten unionin toimien pätevyyteen, joilla kyseiset sopimukset tehdään.
Länsi-Saharan kansan suostumuksen tarve ja Front Polisarion yksilöiminen tahoksi, jonka on annettava kyseinen suostumus
Unionin tuomioistuin huomauttaa aluksi, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että kun riidanalaisilla sopimuksilla Marokon viranomaisille annetaan tiettyä toimivaltaa, jota on tarkoitus käyttää Länsi-Saharan alueella, niissä asetetaan Länsi-Saharan kansalle velvoite. (
13
) Vaikka riidanalaisten sopimusten täytäntöönpano merkitsee näet sitä, että Marokon viranomaisten Länsi-Saharan alueella toteuttamilla toimilla on oikeusvaikutuksia, joilla muutetaan kyseisen alueen kansan oikeusasemaa, tämän seikan perusteella ei kuitenkaan voida katsoa, että näillä sopimuksilla luodaan kyseiseen kansaan kansainvälisen oikeuden subjektina kohdistuvia oikeudellisia velvoitteita. Riidanalaiset sopimukset eivät merkitse tältä osin sitä, että unioni tunnustaa Marokon väitetyn suvereniteetin Länsi-Saharan osalta. Länsi-Saharan kansa ei myöskään ole esimerkiksi kalastuslupien tai Marokon viranomaisten Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välisen kestävää kalastusta koskevan kumppanuussopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä toteuttamien sellaisten muiden hallinnollisten toimien adressaatti, jotka sen olisi tunnustettava, eikä unionin ja jäsenvaltioiden viranomaisten sen osalta toteuttamien toimenpiteiden adressaatti. Unionin tuomioistuin katsoo näin ollen, että unionin yleinen tuomioistuin nojautui virheelliseen lähtökohtaan todetessaan, että Länsi-Saharan kansan suostumus riidanalaiseen sopimukseen oli annettava nimenomaisesti.
Unionin tuomioistuin huomautti kuitenkin, ettei kansainvälisessä tapaoikeudessa määrätä, että kolmannen osapuolen suostumus sellaiseen sopimukseen, jolla sille annetaan jokin oikeus, on annettava tietyssä muodossa, (
14
) eikä siinä suljeta pois sitä, etteikö tällainen suostumus voitaisi antaa tietyissä olosuhteissa implisiittisesti. Itsehallintoa vailla olevan alueen kansan suostumus kansainväliseen sopimukseen, jonka kannalta se on kolmas osapuoli ja jota on tarkoitus soveltaa alueella, johon sen itsemääräämisoikeus liittyy, voidaan siis olettaa, kunhan kaksi edellytystä täyttyvät. Yhtäältä kyseessä olevalla sopimuksella ei saada luoda kyseiseen kansaan kohdistuvaa velvoitetta. Toisaalta tässä sopimuksessa on etenkin määrättävä, että kyseinen kansa itse saa kyseisen alueen luonnonvarojen hyödyntämisestä täsmällisen, konkreettisen, olennaisen ja todennettavissa olevan edun ja kyseinen etu on oikeassa suhteessa tämän hyödyntämisen laajuuteen. Kyseessä olevassa sopimuksessa on myös määrättävä säännöllistä valvontaa koskevasta mekanismista, jonka avulla voidaan tarkastaa, saako asianomainen kansa todellakin sille sopimuksen mukaan myönnetyn edun. Näitä edellytyksiä on noudatettava, jotta varmistetaan tällaisen sopimuksen yhteensopivuus sen itsehallintoa vailla olevien alueiden kansojen etujen ensisijaisuutta koskevan periaatteen kanssa, joka perustuu Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 73 artiklaan ja joka on vahvistettu kansainvälisessä tapaoikeudessa.
Jos nämä kaksi edellytystä täyttyvät, on katsottava, että asianomaisen kansan suostumus on saatu. Se, että liike, joka esiintyy kyseisen kansan legitiiminä edustajana, vastustaa tätä sopimusta, ei siis voi sellaisenaan riittää kyseenalaistamaan sitä, että tällainen suostumus on saatu. Tämä suostumusta koskeva olettama voidaan kuitenkin kumota, jos kyseisen kansan legitiimit edustajat osoittavat, että etuja sisältävä järjestelmä, jota tähän kansaan sovelletaan kyseessä olevan sopimuksen nojalla, tai säännöllistä valvontaa koskeva mekanismi, joka tähän järjestelmään on sisällytettävä, ei täytä mainittuja edellytyksiä.
Unionin tuomioistuin toteaa käsiteltävässä tapauksessa, että riidanalaisilla sopimuksilla ei luoda Länsi-Saharan kansaan kansainvälisen oikeuden subjektina kohdistuvia oikeudellisia velvoitteita, vaikka niillä muutetaan kyseisen kansan oikeusasemaa unionin oikeudessa siihen itsemääräämisoikeuteen nähden, joka sillä on. Ensimmäinen näistä kahdesta edellytyksestä on siis täyttynyt.
Unionin tuomioistuin toteaa toisesta edellytyksestä, ettei riidanalaisissa sopimuksissa määrätä selvästikään sellaisesta edusta Länsi-Saharan kansalle, jolla on edellä mainitut ominaispiirteet. Se täsmentää vielä, että jos sopimuksen on tarkoitus hyödyttää tulevaisuudessa Länsi-Saharan kansaa edellä mainittujen vaatimusten mukaisesti, se mahdollisuus, että kyseinen sopimus hyödyttää myös kyseisen alueen asukkaita yleisesti, ei kuitenkaan ole omiaan estämään toteamasta, että kyseisen kansan oletetaan antaneen suostumuksensa.
Mahdollisuus vedota kansainväliseen oikeuteen
Unionin tuomioistuin huomauttaa, että unionin on käytettävä toimivaltaansa noudattamalla kansainvälistä oikeutta ja sillä on siis kumoamiskanteen yhteydessä toimivalta arvioida, onko unionin tekemä kansainvälinen sopimus yhteensoveltuva kansainvälisen oikeuden sääntöjen kanssa. Perussopimusten mukaan nämä säännöt sitovat unionia, ja pätevyyden valvonta, jota unionin tuomioistuin harjoittaa sellaisen toimen osalta, jolla unioni on tehnyt tällaisen kansainvälisen sopimuksen, voi koskea kyseisen toimen laillisuutta kyseessä olevan kansainvälisen sopimuksen sisällönkin perusteella. (
15
) Unionin yleinen tuomioistuin saattoi siten perustellusti katsoa, että riidanalaisten päätösten pätevyyden valvonnan yhteydessä oli mahdollista vedota itsemääräämisoikeuden periaatteeseen ja sopimusten suhteellisen vaikutuksen periaatteeseen.
Päätelmä
Koska unionin tuomioistuin ei ole hyväksynyt yhtäkään neuvoston ja komission valitustensa tueksi esittämistä valitusperusteista, se hylkää valitukset kokonaisuudessaan.
Riidanalaisten päätösten vaikutusten voimassa pitäminen, jos neuvoston ja komission valitukset hylätään
Yhdistetyissä asioissa C‑778/21 P ja C‑798/21 P valituksenalaisella tuomiolla oli pidetty riidanalaisen päätöksen vaikutukset voimassa tämän tuomion julistamiseen saakka. Koska kyseessä olevan sopimuksen täytäntöönpanopöytäkirjan voimassaolo päättyi kuitenkin 17.7.2023 eikä kalastussopimuksessa itsessään sallita unionin alusten pääsyä asianomaiselle ”kalastusalueelle”, unionin tuomioistuin katsoo, että komission ja neuvoston toissijaiset vaatimukset riidanalaisen päätöksen vaikutusten voimassa pitämisestä ovat jääneet vaille kohdetta.
Yhdistetyissä asioissa C‑779/21 P ja C‑799/21 riidanalaisella päätöksellä tehty sopimus oli tullut voimaan 19.7.2019. Koska kyseisen päätöksen kumoaminen ilman, että sen vaikutukset pidettäisiin voimassa tietyn ajan, voi aiheuttaa vakavia kielteisiä seurauksia unionin ulkoiselle toiminnalle ja vaarantaa unionin tekemien kansainvälisten sitoumusten, jotka sitovat toimielimiä ja jäsenvaltioita, oikeusvarmuuden, unionin tuomioistuin päättää pitää päätöksen vaikutukset voimassa 12 kuukauden ajan tuomion julistamispäivästä lukien.
(
1
)	Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Marokon kuningaskunnan välistä assosiointia koskevan Euro–Välimeri-sopimuksen pöytäkirjojen N:o 1 ja N:o 4 muuttamisesta Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välillä kirjeenvaihtona tehdyn sopimuksen tekemisestä 28.1.2019 annettu neuvoston päätös (EU) 2019/217 (EUVL 2019, L 34, s. 1).
(
2
)	Brysselissä 26.2.1996 allekirjoitettu Euro–Välimeri-sopimus Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Marokon kuningaskunnan välisestä assosioinnista (EYVL 2000, L 70, s. 2).
(
3
)	Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välisen kestävää kalastusta koskevan kumppanuussopimuksen, sen täytäntöönpanopöytäkirjan sekä sopimukseen liitetyn kirjeenvaihdon tekemisestä 4.3.2019 annettu neuvoston päätös (EU) 2019/441 (EUVL 2019, L 77, s. 4).
(
4
)	Euroopan unionin ja Marokon kuningaskunnan välisessä kestävää kalastusta koskevassa kumppanuussopimuksessa ja sen täytäntöönpanopöytäkirjassa määrättyjen kalastusmahdollisuuksien jakamisesta 29.11.2018 annettu neuvoston asetus (EU) 2019/440 (EUVL 2019, L 77, s. 1; jäljempänä riidanalainen asetus).
(
5
)	Euroopan yhteisön ja Marokon kuningaskunnan välinen kalastuskumppanuussopimus (EUVL 2006, L 141, 141, s. 4).
(
6
)	Tuomio 29.9.2021, Front Polisario v. neuvosto (T‑279/19, EU:T:2021:639).
(
7
)	Tuomio 29.9.2021, Front Polisario v. neuvosto (T‑344/19 ja T‑356/19, EU:T:2021:640).
(
8
)	Unionin tuomioistuin täsmentää tältä osin, että kysymys siitä, voiko kyseinen yhteisö edustaa legitiimisti Länsi-Saharan kansan etuja, koskee sen asiavaltuutta riidanalaisesta päätöksestä nostetun kumoamiskanteen yhteydessä eikä sen asianosaiskelpoisuutta unionin tuomioistuimissa.
(
9
)	Ks. tuomio 21.12.2016, neuvosto v. Front Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, 88, 91 ja 105 kohta).
(
10
)	Päätöksen 2019/217 johdanto-osan kymmenes perustelukappale ja päätöksen 2019/441 johdanto-osan 11 perustelukappale.
(
11
)	Ks. tuomio 21.12.2016, neuvosto v. Front Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, 106 kohta).
(
12
)	SEU 3 artiklan 5 kohta ja SEU 21 artiklan 1 kohta.
(
13
)	Tuomio 29.9.2021, Front Polisario v. neuvosto (T‑279/19, EU:T:2021:639, 322 ja 323 kohta) ja tuomio 29.9.2021, Front Polisario v. neuvosto (T‑344/19 ja T‑356/19, EU:T:2021:640, 318 kohta).
(
14
)	Ks. pysyvän kansainvälisen tuomioistuimen tuomio 7.6.1932, asia Haute-Savoien ja Pays de Gexin vapaa-alueet (PCIJ-kokoelma 1927, sarja A/B, nro 46, s. 148).
(
15
)	Tuomio 27.2.2018, Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118, 45–51 kohta).