61998CC0284_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I
Johdanto
1 Euroopan parlamentti on nyt kyseessä olevassa asiassa hakenut yhteisöjen tuomioistuimeen toimittamallaan valituksella muutosta Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Bieber vastaan parlamentti 26.5.1998 antamaan tuomioon.(1) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi kyseisellä tuomiolla parlamentin implisiittisesti tekemän päätöksen, jolla parlamentti oli hylännyt ensimmäisessä oikeusasteessa kantajana olleen Bieberin toimeen siirtämistä ja vahingonkorvausta koskevan vaatimuksen, ja velvoitti parlamentin korvaamaan Bieberille aineellisen vahingon, jonka hän oli kärsinyt sen vuoksi, ettei häntä ollut siirretty toimeen halutussa ajassa.
II
Asiaa koskevat oikeussäännöt ja tosiseikat
2 Kuten valituksenalaisen tuomion 2-19 kohdasta ilmenee, ensimmäisessä oikeusasteessa kantajana olleesta Bieberistä tuli parlamentin virkamies vuonna 1971, ja hänet nimitettiin vuonna 1981 palkkaluokan A 3 jaostopäälliköksi ja vuonna 1986 oikeudellisen yksikön neuvonantajaksi. Bieber pyysi ja sai henkilökohtaisista syistä myönnettyä virkavapautta 15.11.1991-15.7.1992 väliselle ajalle Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 40 artiklan mukaisesti. Tätä virkavapautta jatkettiin tämän jälkeen toteutetuilla pidennyksillä 15.11.1994 asti.
3 Bieber katsoi, että parlamentti oli toiminut lainvastaisesti, kun se ei ollut ehdottanut hänelle hänen siirtämistään hallinnon palvelukseen heti hänen virkavapautensa päätyttyä, ja hän teki tätä koskevan, henkilöstösääntöjen 90 artiklassa 1 kohdassa tarkoitetun vaatimuksen. Bieber vaati myös hänen toimeen siirtämisensä laiminlyönnistä halutussa ajassa aiheutuneen vahingon korvaamista. Parlamentin pääsihteeri ilmoitti Bieberille 7.12.1995 päivätyllä kirjeellä, että hän aikoi esittää Bieberin siirtämistä institutionaalisten asioiden valiokunnan sihteeristöstä vastaavaksi jaostopäälliköksi. Pääsihteeri liitti tähän tarjoukseen tiettyjä ehtoja. Parlamentin pääsihteerin ja Bieberin välillä käydyn keskustelun perusteella päätettiin 13.12.1995, että kyseinen ehdotus ei antanut aihetta jatkotoimenpiteisiin.
4 Parlamentin pääsihteeri ehdotti 21.2.1996 päivätyllä kirjeellään Bieberille ensimmäisenä tarjouksenaan hänen siirtämistään palkkaluokan A 3 neuvonantajan toimeen. Bieber hyväksyi 8.3.1996 ehdotetun toimen ja vaati, että sen vastaanottamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja etenkin sen vastaanottamisen ajankohdasta sovitaan yhdessä. Bieberin toimeen siirtämisen päivämääräksi vahvistettiin 1.6.1996.
5 Bieber valitti 10.5.1996 implisiittisestä päätöksestä, jolla hänen 18.10.1995 tekemänsä vaatimus, joka koski hänen toimeen siirtämistään ja kärsityn vahingon korvaamista, oli hylätty. Bieberille ilmoitettiin 13.9.1996 hänen valituksensa hylkäämisestä.
6 Bieber jätti 9.10.1996 henkilöstösääntöjen 52 artiklan mukaisesti virkasuhteen ennenaikaista päättämistä erityisjärjestelyin koskevan hakemuksen, jossa hän ilmoitti olevansa halukas lopettamaan viranhoitonsa lopullisesti 1.2.1997 alkaen.
7 Bieber nosti 12.12.1996 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen, jossa vaadittiin yhtäältä kumottavaksi parlamentin 13.9.1996 tekemä päätös hylätä hänen valituksensa siitä implisiittisestä päätöksestä, jolla oli hylätty hänen vaatimuksensa tulla siirretyksi toimeen ja saada korvaus kärsitystä vahingosta sen vuoksi, että hallinto ei ollut tarjonnut tointa haluttuna aikana, ja toisaalta parlamentin velvoittamista korvaamaan Bieberille aiheutunut aineellinen vahinko, jonka hän oli kärsinyt sen vuoksi, että häntä ei ollut siirretty toimeen oikeaan aikaan.
8 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi 26.5.1998 valituksenalaisen tuomion, jonka tuomiolauselmassa todettiin seuraavaa: 1) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi kumoamisvaatimuksen; 2) se velvoitti parlamentin korvaamaan Bieberille aineellisen vahingon, jonka hän oli kärsinyt sen vuoksi, että häntä ei ollut siirretty 1.1.1995 parlamentin palkkaluokan A 3 palkkatason 6 oikeudellisen neuvonantajan toimeen; 3) se vahvisti Bieberille maksettavaksi korvaukseksi määrän, joka vastaa nettopalkkaa, jonka Bieber olisi saanut 1.1.1995-8.3.1996 väliseltä ajalta, vähennettynä hänen muiden toimintojen harjoittamisesta saamiensa ammattitulojen kokonaisnettomäärällä; 4) sen mukaan tähän korvaukseen oli lisättävä määrä, joka vastasi menetystä, jonka hän oli kärsinyt, koska hänen palkkatasonsa ei ollut noussut automaattisesti, ja edellä määriteltyjen summien kokonaismäärään oli lisättävä vuotuista korkoa 12.12.1996 alkaen Bieberille tapahtuvaan suoritukseen asti; 5) se velvoitti parlamentin korvaamaan sen eläkkeen, johon Bieberillä olisi ollut oikeus, jos hänet olisi siirretty 1.1.1995 toimeen, ja sen eläkkeen, joka hänelle tosiasiallisesti myönnettiin, välisen erotuksen; 6) se katsoi, että eläkkeiden välisen erotuksen johdosta maksettaviin määriin oli lisättävä 4,5 prosenttia vuotuista korkoa niiden erääntymisestä lähtien; lopuksi parlamentti velvoitettiin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
9 Parlamentti vaatii yhteisöjen tuomioistuimeen 24.7.1998 toimittamassaan valituksessa, että yhteisöjen tuomioistuin ensiksikin kumoaa valituksenalaisen tuomion tai toissijaisesti kumoaa valituksenalaisen tuomion 2, 3 ja 6 kohdan sen ajanjakson lyhentämiseksi, jolta parlamentti on velvoitettu maksamaan Bieberille korvauksia, ja katsoo täksi ajanjaksoksi 15.6.1995-13.12.1995. Toiseksi parlamentti vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin hyväksyy parlamentin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämät vaatimukset. Kolmanneksi se vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin päättää oikeudenkäyntikuluista työjärjestyksen asiaa koskevien määräysten mukaisesti. Bieber puolestaan vaatii vastineessaan, että yhteisöjen tuomioistuin jättää valituksen tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, tai toissijaisesti hylkää valituksen perusteettomana ja velvoittaa parlamentin korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
III
Asiaa koskeva yhteisön lainsäädäntö
10 Henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohdassa säädetään seuraavaa:
"Kun henkilökohtaisista syistä myönnetty virkavapaus päättyy, virkamies on siirrettävä ensimmäiseen hänen palkkaluokkaansa vastaavaan toimeen, joka vapautuu hänen ura-alueellaan tai virkaryhmässään, jos hänellä on tähän toimeen vaadittu soveltuvuus. Jos virkamies kieltäytyy hänelle tarjotusta toimesta, hän säilyttää oikeuden palata samoin edellytyksin seuraavaan hänen palkkaluokkaansa vastaavaan toimeen, joka vapautuu hänen ura-alueellaan tai virkaryhmässään; jos virkamies kieltäytyy toisen kerran, hänet voidaan irtisanoa viran puolesta sen jälkeen, kun pariteettikomiteaa on kuultu. Siihen asti kun virkamies tosiasiallisesti palaa aiempia tehtäviään vastaavaan toimeen, hänen katsotaan edelleen olevan henkilökohtaisista syistä myönnetyllä virkavapaalla palkatta."
A
Valituksen tutkittavaksi ottaminen
11 Bieber katsoo, että valitus on jätettävä tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat sen vuoksi, että parlamentti ainoastaan toistaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyt väitteet ja esittää vain puhtaasti tosiseikkoja koskevia väitteitä, joita ei voida tutkia valitusmenettelyn yhteydessä.
12 Katson kuitenkin, että vaikka jotkut valituksen yhteydessä esitetyt väitteet herättävät niiden tutkittavaksi ottamiseen liittyviä epäilyksiä, valitusta ei voida kokonaisuudessaan jättää tutkimatta. Ensimmäinen valitusperuste koskee henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohdan tulkintaa ja sisältää ainakin osittain oikeuskysymyksiä, jotka yhteisöjen tuomioistuimen on tutkittava. Samoin toinen valitusperuste koskee tiettyjä tulkintakysymyksiä, jotka yhteisöjen tuomioistuimen on käsiteltävä.
B
Valituksen tutkiminen
a) Ensimmäinen valitusperuste
13 Parlamentti väittää tässä perusteessa, ettei se ollut velvollinen siirtämään Bieberiä toimeen, kun otetaan huomioon kyseisen virkamiehen käyttäytyminen.
i) Parlamentin esittämät väitteet
14 Parlamentti väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut ja soveltanut virheellisesti henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohtaa. Parlamentti esittää argumentoinnissaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustanut päätöksensä virheellisesti näiden riidanalaisten säännösten kirjaimelliseen tulkintaan, ja se on siten päätellyt, että hallinnon velvollisuudelle siirtää toimeen virkamies, jonka henkilökohtaisista syistä myönnetty virkavapaus on päättynyt, ei aseteta mitään muuta edellytystä kuin se, että on vapautunut sellainen toimi, johon kyseessä olevalla virkamiehellä on vaadittu soveltuvuus (valituksenalaisen tuomion 36 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo tämän tulkinnan perusteella, että siirtämisestä vastaavien viranomaisten harkintavalta koskee ainoastaan siirrettävän virkamiehen soveltuvuutta eikä se ulotu sen harkitsemiseen, onko hänen siirtämisensä tarkoituksenmukaista. Hallinto ei voi asettaa toimeen siirtämiselle lisäedellytyksiä, kuten vaatia, että kyseinen virkamies osoittaa kiinnostuksensa toimeen siirtämiseen tai että hän ei harjoita muuta ammattitoimintaa.
15 Parlamentti katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on laiminlyönyt ottaa huomioon kyseessä olevan säännöksen tarkoituksen ja systematiikan päätellessään valituksenalaisen tuomion 36-43 kohdasta ilmenevällä tavalla ja että tämä päättely on yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön vastainen. Parlamentti väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti viitannut asiassa Giordani vastaan komissio antamaansa tuomioon,(2) samalla kun se on jättänyt ottamatta huomioon yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön yhdistetyissä asioissa Giry vastaan komissio antaman tuomion(3) mukaisesti. Parlamentti katsoo, ettei nyt kyseessä olevassa asiassa ollut mahdollista soveltaa asiassa Giordani vastaan komissio annetussa tuomiossa omaksuttua ratkaisua, koska tämän asian tosiseikasto poikkesi perustavaa laatua olevalla tavalla nyt kyseessä olevan riidan tosiseikastosta. Lisäksi yhdistetyissä asioissa Giry vastaan komissio annetun tuomion mukaan, ainakin siten kuin parlamentti sen sisällön ymmärtää, virkamiehen mahdollista toimeen siirtämistä koskevaa kysymystä käsittelevällä hallinnolla on velvollisuus tutkia virkamiehen käyttäytymistä sen selvittämiseksi, onko virkamies todella halukas siirtymään sen yksikköjen palvelukseen. Mikäli asianomaisen henkilön käyttäytyminen osoittaa, että hänen halukkuuttaan olla hallinnon yksikön käytettävissä on aihetta epäillä, hallinnolla ei parlamentin mukaan ole velvollisuutta siirtää häntä palvelukseensa.
16 Parlamentti pyrkii tämän jälkeen osoittamaan, että kun edellä esitetyt seikat otetaan huomioon, nyt esillä olevan asian tosiseikat ovat pohjimmiltaan verrattavissa yhdistetyissä asioissa Giry vastaan komissio annetun tuomion tosiseikkoihin, minkä vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt soveltaa Bieberin tilanteeseen tästä oikeuskäytännöstä tehtäviä johtopäätöksiä. Parlamentti esittää ne seikat, joista se päättelee, että Bieberin käyttäytyminen synnytti vakavia epäilyjä sen suhteen, mikä oli hänen todellinen halukkuutensa siirtyä hallinnon palvelukseen. Se vetoaa erityisesti seuraaviin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyihin seikkoihin: 1) parlamentin sisäiset muistiinpanot, joista ilmenee, että Bieber toivoi, että hänet vapautettaisiin vapaaehtoisesti tehtävistä henkilöstösääntöjen 41 artiklan mukaisesti; 2) parlamentin entisen pääsihteerin ja henkilöstöosaston päällikön todistajanlausunnot, joiden mukaan Bieber antoi ymmärtää, ettei hän halunnut palata yhteisön toimielinten palvelukseen sekä että hän halusi jatkaa yliopistouraansa. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ottanut huomioon näitä todisteita ja koska se ei määrännyt näytön hankkimisesta todistajia kuulemalla, parlamentti katsoo, että oikeudenkäyntimenettely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa oli virheellinen.
17 Parlamentti arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta lisäksi siitä, että se on arvioinut tosiseikkoja virheellisesti ja puutteellisesti, ei ainoastaan sen vuoksi, että se kieltäytyi ottamasta huomioon edellä mainittua näyttöä, vaan myös sen vuoksi, ettei se tehnyt Bieberin käyttäytymisestä hänen toimeen siirtämisensä jälkeen oikeita päätelmiä (yliopiston professorin aseman säilyttäminen, ulkopuolisen toiminnan harjoittaminen ilman hallinnon antamaa etukäteislupaa, sellainen käyttäytyminen, joka antoi vaikutelman, että hän hoiti epätäydellisesti tehtävänsä, tehtävistä vapauttamista koskevan pyynnön esittäminen vain neljä kuukautta hänen toimeen siirtämisensä jälkeen ja lopuksi sellaisen pyynnön esittäminen, joka tarkoitti hänen palvelussuhteensa lopullista päättämistä ja jolla pyrittiin eläkeoikeuksien käyttämiseen). Parlamentin mukaan nämä seikat ovat riittävä näyttö siitä, että Bieber ei ollut todellisuudessa halukas palaamaan hallinnon palvelukseen, ja ne vahvistivat hallinnon kannalta katsottuna sen vaikutelman, jonka Bieber oli antanut parlamentille jo silloin, kun hänelle oli myönnetty virkavapaus.
18 Parlamentti katsoo näin ollen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa antama ratkaisu on oikeudellisesti virheellinen, koska siinä ei virkamiestä toimeen siirrettäessä ole otettu huomioon yleistä etua, jota loukataan, jos hallinnolla on velvollisuus siirtää virkamies toimeen silloin, kun on olemassa vakavia epäilyksiä hänen todellisesta halustaan osallistua yhteisön toimielinten tehtävien hoitamiseen. Parlamentti vetoaa lopuksi sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeviin yhteisön oikeuden yleisiin periaatteisiin ja erityisesti periaatteeseen, jonka mukaan loukatun on ryhdyttävä kaikkiin asianmukaisiin toimenpiteisiin siten, että vahingon määrää rajoitetaan mahdollisimman paljon. Parlamentti katsoo, että asiakysymystä käsittelevällä tuomioistuimella oli velvollisuus tutkia, missä määrin Bieber oli itse omalla käyttäytymisellään aiheuttanut hänen vahingonkorvausvaatimuksensa perustana olevan viivästyksen hänen toimeen siirtämisessään, tai pidentänyt tätä aikaa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei toisin sanoen saanut ratkaista kysymystä sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun olemassaolosta tai laajuudesta ottamatta huomioon korvausta vaativan henkilön käyttäytymistä. Parlamentti katsoo näin ollen, että valituksenalainen tuomio on oikeudellisesti virheellinen ja että se on kumottava.
ii) Kantani näistä väitteistä
19 Parlamentin päättelyä ei mielestäni voida hyväksyä. Kuten alussa esitin, valituksen yhteydessä ei ole mahdollista tutkia parlamentin kehittelemää argumentointia, joka koskee niiden tosiseikkojen ja todisteiden arviointia, joiden perusteella parlamentin mukaan olisi syntynyt vakavia epäilyksiä Bieberin halukkuudesta siirtyä yhteisön hallinnon palvelukseen. Näiden seikkojen tutkiminen kuuluu asiakysymystä käsittelevän tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan. Kyseisiä väitteitä on kehitelty valituksen yhteydessä ainoastaan sen valitusperusteen tukemiseksi, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohtaa. Vain mikäli yhteisöjen tuomioistuin katsoisi, että valituksenalaisen tuomion 36-43 kohta perustuvat virheellisiin edellytyksiin siksi, että yhdistetyissä asioissa Giry vastaan komissio annetun tuomion mukaisesti parlamentin toimivaltaisten viranomaisten velvollisuutena oli ollut niiden seikkojen täydellinen arviointi, joiden perusteella voitiin selvittää, oliko Bieber ollut tosiasiallisesti halukas siirtymään hallinnon palvelukseen ennen avoinna olevan toimen tarjoamista hänelle, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kieltäytyminen tutkimasta parlamentin esittämiä todisteita sen näyttämiseksi toteen, että Bieber ei ollut osoittanut kiinnostusta hänen toimeen siirtämiseensä, merkitsisi, että valituksenalaisessa tuomiossa on virhe, joka voi aiheuttaa sen kumoamisen.
20 Katson, että asiakysymystä käsitellyt tuomioistuin ei ole tehnyt oikeudellista virhettä, kun se on tulkinnut henkilöstösääntöjen asiassa merkityksellisiä säännöksiä. Henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohdan sanamuodosta seuraa, että hallinnon harkintavalta silloin, kun se tutkii henkilökohtaisista syistä myönnetyllä virkavapaalla olleen virkamiehen siirtämistä toimeen, antaa hallinnolle mahdollisuuden tutkia ainoastaan, missä määrin kyseisellä henkilöllä on vaaditut ominaisuudet sellaisen hänen ura-aluettaan tai virkaryhmäänsä vastaavan toimen hoitamiseksi, joka ensimmäiseksi vapautuu hänen virkavapautensa päättymisen jälkeen. Jos katsotaan, että kyseisellä virkamiehellä on tähän toimeen vaadittu soveltuvuus, hallinnolla on velvollisuus tarjota sitä hänelle yrittämättä saada selville, mikä on virkamiehen osoittama tosiasiallinen kiinnostus tätä tointa kohtaan. Jos virkamies ei ole valmis ottamaan vastaan tarjottua tointa, hänellä on oikeus kieltäytyä siitä henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohdan mukaisesti.
21 Yhdistetyissä asioissa Giry vastaan komissio annettu tuomio, johon parlamentti vetoaa, koski sitä paitsi poikkeuksellista tapausta. Kyseessä oleva virkamies oli valittanut hänen liian myöhään tapahtuneesta toimeen siirtämisestään heti henkilökohtaisista syistä myönnetyn virkavapauden päättyessä, ja hän oli pyytänyt suoraan kyseessä olleen virkavapauden aikana palvelussuhteensa lopullista päättämistä sekä riitauttanut oikeudessa päätöksen, jolla komissio oli kieltäytynyt hyväksymästä kyseistä palvelussuhteen päättämistä koskevaa vaatimusta. Näin ollen oli olemassa kyseisen virkamiehen ilmaistu tahto, jonka hän oli esittänyt nimenomaisesti ja asianmukaisia muotoja noudattaen ja jonka mukaan hän halusi siirtyä pois hallinnon palveluksesta heti hänen virkavapautensa päättyessä, eli ennen kuin hänen siirtämisensä toimeen yhteisön hallinnossa tuli kyseeseen. Yhteisöjen tuomioistuin onkin katsonut yhdistetyissä asioissa Giry vastaan komissio annetussa tuomiossa (6-9 kohta), että se seikka, että kyseinen virkamies oli korostetulla tavalla vaatinut palvelussuhteensa lopullista päättämistä, antoi aiheen epäillä hänen tosiasiallista halukkuuttaan olla komission käytettävissä.
22 Olisi kuitenkin vaarallista myöntää, kuten parlamentti vaatii, että yhdistetyissä asioissa Giry vastaan komissio annettu tuomio antaa yhteisön toimielimille oikeuden ottaa selville kaikenlaisten seikkojen ja viitteiden avulla virkavapaalla olevien virkamiesten aikeet, jotta tiedettäisiin, osoittavatko he vaadittavaa kiinnostusta tullakseen siirretyiksi yhteisön hallinnon palvelukseen. Näyttää siltä, että parlamentin väitteillä haluttaisiin saada hyväksytyksi se, että kaikkia todistuskeinoja voitaisiin käyttää virkamiehen subjektiivisen tahdon arvioinnissa. Tämä käsitys on jyrkässä ristiriidassa sen muotojen noudattamista koskevan periaatteen kanssa, josta virkamiehiä koskevat henkilöstösäännöt ovat saaneet vaikutteita, varsinkin silloin kun virkamiehen on tehtävä hänen uransa jatkamista koskevia ratkaisevia päätöksiä. Henkilöstösääntöjen 48 artiklassa ei säädetä suinkaan sattumalta, että virkamiehen, joka haluaa irtisanoutua virastaan, "on pyydettävä yksiselitteisellä kirjallisella ilmoituksella lopullista eroa toimielimen palveluksesta". Päätelmää siitä, että virkamies haluaisi saada vapautuksen tehtävistään 41 artiklan mukaisesti tai ettei häntä siirrettäisi toimeen heti hänen virkavapautensa päättymisen jälkeen 40 artiklan mukaisesti, ei voida näin ollen tehdä kaikenlaisten seikkojen, kuten hallinnon yksinomaan sisäiseen käyttöön laatimien asiakirjojen tai sen johtajien antamien todistajanlausuntojen perusteella. Yhteisön hallinto ei voi eikä se saa muuttua virkavapaalla olevien virkamiesten tosiasiallista tahtoa selvittäväksi tutkintaelimeksi, joka pitää "lähtöä koskevana näyttönä" virkamiesten virkavapauden aikana harjoittamaa akateemista toimintaa tai todennäköisyyttä siitä, että he pyytävät palvelussuhteensa lopullista päättämistä lyhyen ajan kuluttua heidän toimeen siirtämisensä jälkeen.
23 Lisäksi on syytä korostaa, että parlamentti vetoaa virheellisesti yleiseen etuun perustellakseen sitä, että Bieberin toimeen siirtäminen edellyttää välttämättä, että on varmistuttava hänen tosiasiallisesta kiinnostuksestaan palata parlamentin palvelukseen. Yhteisön lainsäätäjän henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohdan muotoilusta käy selvästi ilmi, että yhteisön hallinnon toiminnan moitteettomaan sujumiseen kiinteästi liittyvä yleinen etu otettiin riittävästi huomioon valvonnassa, jota hallinto harjoittaa, kun se virkamiestä toimeen siirtäessään tutkii, onko kyseisellä henkilöllä tarjotun toimen hoitamiseen vaadittu soveltuvuus. Mikäli hallinnon tätä koskeva arviointi on myönteinen virkamiehelle, yhteisön hallinnollisen järjestelmän harmoninen toiminta on varmistettu, eikä virkamiehen tarjottua tointa koskevan kiinnostuksen mahdollisella puuttumisella voida sitä vaarantaa. Tästä syystä henkilöstösäännöissä myös säädetään, että jos kyseessä oleva virkamies "kieltäytyy hänelle tarjotusta toimesta, hän säilyttää oikeuden palata samoin edellytyksin seuraavaan hänen palkkaluokkaansa vastaavaan toimeen, joka vapautuu hänen ura-alueellaan tai virkaryhmässään".(4) Mikäli yhteisön lainsäätäjä olisi katsonut, että se seikka, ettei virkamies ole valmis hoitamaan ensimmäistä hänelle tarjottua tointa, voisi häiritä yhteisön hallinnon järjestelmien toimintaa, se ei olisi antanut virkamiehelle mahdollisuutta hylätä ensimmäistä hänelle tehtyä tarjousta.
24 En voi myöskään hyväksyä parlamentin väitettä siitä, että sopimusperusteista vastuuta koskeva yleinen oikeusperiaate, jonka mukaan vahinkoa kärsineen on ryhdyttävä kaikkiin asianmukaisiin toimenpiteisiin vahingon määrän rajoittamiseksi siinä määrin kuin mahdollista, velvoittaisi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta tutkimaan täydellisesti Bieberin käyttäytymisen sen määrittämiseksi, oliko Bieber itse aiheuttanut hänen toimeen siirtämisensä viivästymisen tai pitkittänyt sitä, koska hän ei ollut osoittanut kiinnostusta palvelukseen palaamiseen hänen virkavapautensa päättyessä. Palaan tähän kysymykseen vielä toisen valitusperusteen tutkimisen yhteydessä. Tässä vaiheessa riittää, kun todetaan yhteisöjen tuomioistuimen katsoneen, että jos virkamiehen tulisi ryhtyä kaikkiin toimenpiteisiin niiden seuraamusten pienentämiseksi, joita hänelle hänen toimeen siirtämisensä viivästymisestä hänen henkilökohtaisista syistä myönnetyn virkavapautensa päätyttyä voi aiheutua, tämä velvollisuus merkitsi pääasiallisesti velvollisuutta noudattaa huolellisuutta hakemalla tointa yhteisön hallinnon ulkopuolelta.(5) Mielestäni ei ole mahdollista pyrkiä tulkitsemaan kyseistä oikeuskäytäntöä siinä määrin laajentavasti, että sillä asetettaisiin epäsuorasti virkamiehelle, joka haluaa saada virkavapautta henkilöstösääntöjen 40 artiklan mukaisesti, velvollisuus näyttää omasta aloitteestaan, että on selvää, että hän virkavapautensa päättyessä on halukas olemaan hallinnon käytettävissä. Tällainen näkökanta merkitsisi, että henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohtaa sovellettaessa asetettaisiin lisäedellytys, jollaisesta kyseessä olevassa oikeussäännössä ei ole säädetty. Tämän edellytyksen mukaan virkamiehen pitäisi osoittaa kiinnostuksensa hallinnon toimeen siirtämiseen ennen kuin toimivaltaiset yhteisön viranomaiset tarjoavat hänelle tointa. Kuten olen jo edellä todennut, henkilöstösääntöjen sanamuodosta ilmenee selvästi, että heti kun on vapautunut ensimmäinen toimi, johon virkamies voidaan nimittää, toimivaltaiset viranomaiset ovat velvollisia tekemään hänelle sitä koskevan tarjouksen ilman, että virkamiehen olisi pitänyt etukäteen näyttää aikovansa olla kyseisten viranomaisten käytettävissä.
25 Ensimmäinen valitusperuste on näin ollen perusteeton ja se on hylättävä.
b) Toinen valitusperuste
26 Parlamentin toinen valitusperuste kohdistuu valituksenalaiseen tuomioon siltä osin kuin siinä määritellään vahinko, jonka Bieber väittää kärsineensä, ja ajanjakso, jolta yhteisöllä on velvollisuus suorittaa korvausta.
i) Valituksenalaista tuomiota koskevat väitteet
27 Parlamentti katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, koska se ei ole soveltanut asianmukaisesti perustavanlaatuista periaatetta, jonka mukaan oikeussubjektin, jolle yhteisön toimielimen lainvastainen menettely on aiheuttanut haitallisia seuraamuksia, on myötävaikutettava aiheutetun vahingon rajoittamiseen. Parlamentin mukaan asiakysymystä käsitellyt tuomioistuin on jättänyt ottamatta huomioon sen, että Bieber on käyttäytymisellään pitkittänyt hänen toimeen sijoittamistaan koskevaa viivästystä tai jopa aiheuttanut sen, sekä sen, että Bieber on näin ollen yksinomaan vastuussa tai yhteisvastuussa kyseisen viivästyksen vuoksi kärsitystä vahingosta.
28 Parlamentti katsoo tarkemmin sanottuna yhtäältä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon sitä, että Bieber ilmaisi 21.2. ja 21.3.1995 päivätyissä kirjeissä haluavansa mieluiten siirtyä toimeen 15.6.1995 jälkeen. Vaikka parlamentin katsottaisiin laiminlyöneen hänen palvelukseen ottamisensa haluttuna aikana, kyseisen viivästyksen seuraukset eivät näin ollen voisi alkaa ennen sitä hetkeä, jonka Bieber oli itse ilmoittanut palvelukseen palaamisen ajankohdaksi. Toisaalta parlamentin valitus kohdistuu valituksenalaisen tuomion siihen kohtaan, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että 7.12.1995 päivättyä kirjettä (jossa parlamentin pääsihteeri ilmoitti Bieberille, että hän aikoi ehdottaa tälle jaostopäällikön tointa) ei voida pitää ensimmäisenä henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohdassa tarkoitettuna "tarjottuna toimena". Parlamentti esittää tältä osin neljä väitettä. Ensiksikin 7.12.1995 päivätty kirje oli selvä, tiettyä tointa koskeva tarjous. Myös Bieberin asenteesta ilmenee, että hän piti kyseistä kirjettä henkilöstösäännöissä tarkoitettuna toimen tarjoamisena. Lisäksi se, että kyseinen 7.12.1995 päivätty ehdotus peruutettiin myöhemmin, ei merkitse parlamentin mukaan sitä, ettei Bieber olisi voinut sitä hyväksyä ja rajoittaa siten ajallisesti niitä vahingollisia seuraamuksia, joita aiheutui toimeen siirtämättä jättämisestä haluttuna aikana. Lopuksi parlamentti katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole arvioinut oikein väitettä, jonka mukaan Bieberin asenteesta parlamentin pääsihteerin kanssa 13.12.1995 käydyn keskustelun aikana sai sen käsityksen, ettei Bieber ollut kärsinyt mitään vahinkoa sen takia, ettei häntä ollut siirretty toimeen haluttuna aikana.
ii) Kantani näistä väitteistä
29 Aluksi totean, että yhteisöjen tuomioistuimen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antamiin sellaisiin tuomioihin kohdistuva valvonta, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisee lopullisesti sopimussuhteen ulkopuolista yhteisön vastuuta koskevan vahingonkorvausvaatimuksen, rajoittuu niiden arviointiperusteiden ja seikkojen oikeudellisen paikkansapitävyyden arviointiin, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa on otettu huomioon sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perustamiseksi. Valituksesta päättävän tuomioistuimen ei tule muilta osin asettaa kyseenalaiseksi asiakysymyksestä päättävän tuomioistuimen korvausmenettelyä tai korvauksen laajuutta koskevaa arviointia, sillä kyseiset näkökohdat koskevat tosiseikkojen arviointia.(6) "Yhteisöjen tuomioistuimella ei siten ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa eikä lähtökohtaisesti myöskään arvioida sitä selvitystä, johon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asian tosiseikastoa määrittäessään tukeutunut. Silloin, kun tämä selvitys on saatu asianmukaisesti ja todistustaakkaa koskevia sääntöjä ja yleisiä oikeusperiaatteita sekä asian selvittämistä koskevia menettelysääntöjä on noudatettu, ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä nimittäin on arvioida sille esitetyn selvityksen näyttöarvoa."(7)
30 Nyt esillä olevassa asiassa valituksenalaisen tuomion 48 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista ilmenee, että asiakysymyksestä päättävä tuomioistuin on määritellyt oikein edellytykset sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun hyväksymiselle sekä että se on soveltanut kyseisiä arviointiperusteita oikein sen käsiteltävänä olleen riidan tosiseikkoihin. Parlamentti on väärässä arvostellessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, ettei se määritellessään niitä oikeussääntöjä, joiden nojalla se arvioi Bieberin vahingonkorvausvaatimusta, ollut ottanut huomioon yhdistetyissä asioissa Giry vastaan komissio annetun tuomion opetuksia. Kun kyseessä on korvauksen maksaminen virkamiehelle sen vuoksi, että hänen toimeen siirtämisensä oli viivästynyt hänen virkavapautensa päättyessä, kyseisen tuomion(8) mukaan on tutkittava, onko virkamiehen käyttäytyminen myötävaikuttanut sen vahingon syntymiseen, jonka hän väittää kärsineensä. Kuten olen aikaisemmin todennut,(9) yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisu yhdistetyissä asioissa Giry vastaan komissio annetussa tuomiossa koski kuitenkin poikkeuksellista tilannetta: asianomainen virkamies oli virallisesti pyytänyt palvelussuhteensa lopullista päättämistä silloin, kun hänen toimeen sijoittamisensa olisi tullut kyseeseen. Tätä ratkaisua ei voitu soveltaa Bieberin tapaukseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on menetellyt aivan oikein, kun se ei ole hyväksynyt parlamentin esittämiä väitteitä, joiden mukaan Bieber olisi käyttäytymisellään myötävaikuttanut sellaisen tilanteen syntymiseen tai huononemiseen, josta aiheutui vahinkoa ja jonka perusteella Bieber vaati oikeutta vahingonkorvaukseen. Asiakysymyksestä päättävä tuomioistuin oli selvillä - toisin kuin parlamentti näyttää vihjaavan - siitä, että yhdistetyissä asioissa Giry vastaan komissio annetussa tuomiossa kyseessä olevan tapauksen kaltaisissa poikkeuksellisissa tapauksissa korvausta vaativan virkamiehen käyttäytyminen oli seikka, jolla oli oikeudellista merkitystä sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun laajuutta määriteltäessä. Kyseinen tuomioistuin, jolla yksin oli toimivalta tosiseikkojen arviointiin, katsoi kuitenkin, että parlamentin väitteet, jotka koskivat Bieberin asennetta hänen virkavapautensa päättyessä, eivät olleet riittäviä yhteisön vapauttamiseksi korvausvelvollisuudesta tai edes korvauksen laskemisessa huomioon otettavan ajanjakson pituuden rajoittamiseksi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei toisin sanoen tehnyt mitään oikeudellista virhettä.
31 Katson myös, että parlamentin väitteet, jotka koskevat nimenomaisesti ajanjaksoa, joka olisi otettava huomioon korvausvelvollisuutta määriteltäessä, jäävät tosiseikkojen arvioinnin osalta osittain valituksesta päättävän tuomioistuimen harjoittaman valvonnan ulkopuolelle.
32 Bieberin parlamentille osoittamien, 21.2. ja 21.3.1995 päivättyjen kirjeiden merkitys kyseisen ajanjakson alkamisajankohdan määrittämiseksi on puhtaasti tosiseikkoja koskeva kysymys, jonka arviointi kuuluu yksinomaisesti asiakysymyksestä päättävälle tuomioistuimelle.
33 Lisäksi kaikkia niitä parlamentin väitteitä, jotka koskevat sen ajanjakson määrittämistä, jolloin hallinto on menetellyt vahinkoa aiheuttavalla tavalla, ei voida ottaa tutkittaviksi. Parlamentin valitus koskee valituksenalaisen tuomion kohtia, joissa katsotaan, että parlamentin pääsihteerin Bieberille osoittamaa, 7.12.1995 päivättyä kirjettä ei voida pitää henkilöstösäännöissä tarkoitettuna toimea koskevana tarjouksena.
34 Kysymys siitä, mikä on ilmaisun "hänelle tarjottu toimi" merkitys henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohdan mukaan, on lähtökohtaisesti valituksesta päättävän tuomioistuimen valvonnan piiriin kuuluva oikeuskysymys. Tältä osin totean, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti katsonut valituksenalaisen tuomion 59 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, että julkisen viranomaisen asianomaiselle henkilölle tietyn toimen saamiseksi asettamien ehtojen ilmaisemista epäselvällä tavalla ei voitu pitää henkilöstösäännöissä säädettyjen edellytysten mukaisena "tarjottuna toimena" erityisesti, jos kyseinen ilmaisu ei ole ehdoton.
35 Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on määrittänyt oikein tulkintaperusteet sen selvittämiseksi, oliko Bieber saanut 7.12.1995 henkilöstösääntöjen säännösten mukaisen tointa koskevan tarjouksen, valituksenalainen tuomio on oikeudellisesti virheetön. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tosiseikkojen arviointi, joka koskee 7.12.1995 päivätyn kirjeen selkeyttä ja parlamentin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämille tosiasioita koskeville muille väitteille annettavaa merkitystä, jää valituksesta päättävän tuomioistuimen valvonnan ulkopuolelle, joten tältä osin esitettyjä väitteitä voida ottaa tutkittaviksi ja ne on hylättävä.
36 Näin ollen on hylättävä kokonaisuudessaan myös toinen valitusperuste siten, että se jätetään osittain tutkittavaksi ottamatta ja osittain hylätään perusteettomana.
IV
Ratkaisuehdotus
37 Esittämieni seikkojen perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
1) hylkää valituksen kokonaisuudessaan
2) velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1)
- Asia T-205/96, Bieber v. parlamentti, tuomio 26.5.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-231 ja II-723); jäljempänä valituksenalainen tuomio.
(2) - Asia T-48/90, Giordani v. komissio, tuomio 1.7.1993 (Kok. 1993, s. II-721).
(3) - Yhdistetyt asiat 126/75, 34/76 ja 92/76 Giry v. komissio, tuomio 27.10.1977 (Kok. 1977, s. 1937).
(4) - Henkilöstösääntöjen 40 artiklan 4 kohdan d alakohta.
(5) - Asia 785/79, Pizziolo v. komissio, tuomio 5.5.1983, Kok. 983, s. 1343.
(6) - Asia C-259/96 P, De Nil et Impens, tuomio 14.5.1998 (Kok. 1998, s. I-2915, 25-32 kohta).
(7) - Asia C-136/92 P, komissio v. Brazzelli Lualdi ym., tuomio 1.6.1994 (Kok. 1994, s. I-1981, 66 kohta).
(8) - Ks. erityisesti edellä alaviitteessä 3 mainitun yhdistetyissä asioissa Giry v. komissio annetun tuomion 19 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(9) - Ks. edellä 21 kohta ja sitä seuraavat kohdat.