SODBA SODIŠČAz dne 9. marca 1978(*)„Nacionalno sodišče ne uporabi zakona, ki je v nasprotju s pravom Skupnosti“V zadevi 106/77_katere predmet je predlog Pretore de Susa (Italija), naslovljen na Sodišče na podlagi člena 177 EGS, v postopku Amministrazione delle Finanze dello StatoprotiSimmenthal SA_za
sprejetje predhodne odločbe o razlagi člena 189 Pogodbe EGS, zlasti o
posledicah neposredne uporabe prava Skupnosti ob neskladju z eventualno
nasprotnimi določbami nacionalne zakonodaje_SODIŠČE_v
sestavi: H. Kutscher, predsednik, M. Sørensen in G. Bosco,
predsednika senatov, A. M. Donner, P. Pescatore, A. J. Mackenzie Stuart
in A. O’Keeffe, sodniki_generalni pravobranilec: M. Reischl_sodni tajnik: A. Van Houtteizreka naslednjoSodbo Obrazložitev1        Ob
upoštevanju, da je na podlagi sklepa z dne 28. julija 1977, ki je na
Sodišče prispel 29. avgusta 1977, sodnik Pretore de Susa na podlagi
člena 177 Pogodbe EGS Sodišču postavil dve vprašanji za predhodno
odločanje o načelu neposredne uporabe prava Skupnosti, kot je navedeno v
členu 189 Pogodbe, in določitvi posledic tega načela ob neskladju med
predpisom Skupnosti in poznejšim določilom nacionalnega zakona;2        ob
upoštevanju, da je treba pripomniti, da je v predhodni fazi spora
Pretore predložil Sodišču predhodni vprašanji z namenom, da se mu
omogoči presojo o skladnosti Pogodbe z nekaterimi predpisi – zlasti
Uredbo Sveta št. 805/68 z dne 27. junija 1968 o skupni organizaciji
trgov na področju govedine (UL L 148, str. 24) – sanitarnih dajatev
na uvoz govedine na podlagi „enotnega besedila“ italijanskih sanitarnih
zakonov, katerih višina je bila nazadnje določena po tarifi zakona št.
1239 z dne 30. decembra 1970 (GU št. 26 z dne 1. februarja 1971);3        ob
upoštevanju, da na podlagi odgovorov, ki jih je Sodišče podalo v svoji
sodbi 35/76 z dne 15. decembra 1976 (Recueil, str. 1871), je Pretore
državni finančni upravi odredil povrnitev nezakonitih dajatev, vključno z
obrestmi, po tem, ko je presodil o neskladnosti plačila teh davkov z
določbami pravnega reda Skupnosti;4        ob upoštevanju, da je državna finančna uprava zoper ta nalog vložila ugovor;5        ob
upoštevanju argumentov, ki sta jih stranki predložili med obravnavo, ki
je sledila temu ugovoru, je Pretore odločil, da se postavlja vprašanje
neskladnosti med nekaterimi pravili Skupnosti in poznejšimi nacionalnimi
zakoni, in sicer zakonom št. 1239/70;6        ob
upoštevanju, da ta opozarja, da je po sedanji sodni praksi
italijanskega ustavnega sodišča (sodbi 232/75 in 205/75 in sklep 206/76)
zahtevano, da se pri reševanju tega vprašanja vprašanje o ustavni
nezakonitosti spornega zakona predloži ustavnemu sodišču v skladu s
členom 11 ustave;7        ob
upoštevanju, da je Pretore upošteval po eni strani stalno sodno prakso
ustavnega sodišča o veljavnosti pravnega reda Skupnosti pri sodnih
nalogih držav članic in po drugi strani neprijetnosti, ki jih lahko
povzročijo položaji, v katerih je sodnik, ko mora odpreti ustavno
vprašanje, namesto da bi odločil po lastni presoji o neuporabi nekega
zakona, ki ne zagotavlja popolnega učinka pravnega reda Skupnosti, in
zato Sodišču predložil ti vprašanji:a)
Ob upoštevanju, da morajo na podlagi člena 189 Pogodbe EGS in ustaljene
sodne prakse Sodišča Evropskih skupnosti določbe Skupnosti, ki so
neposredno uporabne, ne glede na kateri koli interni predpis ali prakso
držav članic, imeti polni in popolni vpliv na sodne naloge in se morajo
enotno uporabljati za zagotovitev subjektivnih pravic zasebnikov oziroma
to pomeni, da je namen teh predpisov treba razumeti tako, da se morajo
morebitne poznejše nacionalne določbe, ki niso v skladu s temi predpisi
Skupnosti, polno obravnavati kot neuporabne, ne da bi bilo pri tem treba
počakati, da jih razveljavi nacionalni zakonodajalec (razveljavitev)
ali drugi ustavni organi (izjava o neskladju z ustavo), zlasti če
upoštevamo v zvezi s to drugo predpostavko, da je do sprejetja te
razveljavitve nacionalni zakon popolnoma veljaven, zaradi česar predpisi
Skupnosti ne bi mogli učinkovati, s tem pa ni zagotovljena njihova
polna, popolna in enotna uporaba, in ne bi bile zagotovljene subjektivne
pravice zasebnikov?b) V zvezi s
prejšnjim vprašanjem – če predpostavimo, da pravni red Skupnosti
omogoča, da se varstvo subjektivnih pravic, ki jih predvidevajo
„neposredno uporabne“ določbe Skupnosti, lahko prestavi do dejanske
razveljavitve morebitnih nacionalnih ukrepov, ki so v nasprotju s temi
predpisi Skupnosti, s strani nacionalnih organov – ali mora biti v vseh
primerih taka razveljavitev popolnoma retroaktivna za preprečitev, da bi
subjektivne pravice utrpele kakršno koli škodo? Predložitev zadeve Sodišču8        Ob
upoštevanju, da je zastopnik italijanske vlade v ustnih stališčih
usmeril pozornost Sodišča na sodbo ustavnega sodišča št. 163/77 z dne
22. decembra 1977, ki je bila sprejeta po predložitvi vprašanj sodišč iz
Milana in Rima glede ustavnosti in ki razglaša ustavno nezakonitost
nekaterih določb zakona št. 1239 z dne 30. decembra 1970, torej tistih,
ki zadevajo nerešen spor pred Pretore de Susa;9        ob
upoštevanju, da so po umiku spornih določb, zaradi učinka razglašene
ustavne nezakonitosti, sporna vprašanja sodnika Pretore izgubila
pomembnost in nanje ne bi bilo več treba odgovarjati;10      ob
upoštevanju, da je treba pri tem opozoriti, da Sodišče v skladu s
stalno prakso šteje, da mora obravnavati predloženi predlog za sprejetje
predhodne odločbe, predložen v skladu s členom 177, vse dokler ga ne
umakne sodišče, ki ga je predložilo, ali ga na podlagi pritožbe
razveljavi višja instanca;11      ob
upoštevanju, da ta učinek ne more izhajati iz navedene sodbe, ki je
bila izdana v okviru postopkov, ki so tuji temu sporu, ki je privedel do
predložitve zadeve Sodišču, in katere učinkov do tretjih slednje ne
more presojati; 12      ob upoštevanju, da je zato treba zavrniti predhodni ugovor, ki ga je dala italijanska vlada. Temelj13      Ob
upoštevanju, da je glavni namen prvega vprašanja natančno določiti
posledice neposredne uporabe določbe pravnega reda Skupnosti v primeru
neskladja s poznejšo zakonsko določbo države članice;14      ob
upoštevanju, da neposredna uporaba, ki je mišljena v tem pogledu,
pomeni, da morajo predpisi pravnega reda Skupnosti popolnoma izkazati
učinke enotno v vseh državah članicah, od začetka in v celotnem obdobju
njihove veljavnosti;15      ob
upoštevanju, da so te določbe neposredni vir pravic in obveznosti vseh
zainteresiranih, bodisi držav članic ali zasebnikov, ki so stranke v
odnosih, ki jih ureja pravo Skupnosti;16      ob
upoštevanju, da ta učinek zadeva tudi vsakega sodnika, ki odloča v
okviru svojih pristojnosti kot organ države članice, da bi zavaroval
pravice, ki so bile podeljene zasebnikom v skladu s pravnim redom
Skupnosti;17      ob
upoštevanju, da po načelu primarnosti prava Skupnosti določbe Pogodbe
in akti institucij, ki se uporabljajo neposredno, učinkujejo v njihovih
odnosih z nacionalnim pravom držav članic, ne samo s popolno
neuporabljivostjo katere koli neskladne določbe obstoječe nacionalne
zakonodaje, že od začetka veljave, temveč tudi s preprečitvijo
veljavnega nastanka novih nacionalnih predpisov, če ti ne bi bili
skladni s predpisi Skupnosti – glede na to, da so prvenstveno te določbe
in akti sestavni del veljavnega pravnega reda na ozemlju posamezne
države članice; 18      ob
upoštevanju, da priznavanje pravne učinkovitosti nacionalnih zakonskih
aktov, ki posegajo na področje, na katerem se izvaja zakonodajna oblast
Skupnosti, ali ki sicer niso skladni z določbami pravnega reda
Skupnosti, pomeni zanikanje dejanskega pomena brezpogojnih in
neizogibnih obveznosti držav članic, v skladu s Pogodbo, s tem pa
postanejo vprašljivi sami temelji Skupnosti;19      ob
upoštevanju, da enaka zamisel izhaja iz značilnosti člena 177 Pogodbe,
na podlagi katerega ima vsako nacionalno sodišče možnost obrniti se na
Sodišče, kadar koli meni, da je potrebna odločitev o predhodnem
vprašanju glede razlage ali veljavnosti, ki zadeva pravni red Skupnosti,
in je zanj potrebna za odločitev v sporu, v katerem odloča;20      ob
upoštevanju, da je polni učinek te določbe zmanjšan, če sodnik ne more
takoj uporabljati pravnega reda Skupnosti v skladu s kako odločbo ali
sodno prakso Sodišča;21      ob
upoštevanju, da iz prej navedenega izhaja, da je vsak nacionalni
sodnik, ki odloča v okviru svojih pristojnosti, dolžan dosledno
upoštevati pravni red Skupnosti in zavarovati pravice, ki jih ta dodeli
zasebnikom, ter opustiti vsako neskladno državno določbo, ne glede na
to, ali je ta začela veljati pred predpisom Skupnosti ali po njem;22      ob
upoštevanju, da je neskladna z inherentnimi zahtevami pravnega reda
Skupnosti, vsaka določba nacionalnega pravnega reda ali vsaka pravna,
administrativna ali sodna praksa, katere učinek je zmanjšanje
učinkovitosti pravnega reda Skupnosti, če pri uporabi tega prava
pristojni sodnik nima pooblastil za to, da se ne uporabijo nacionalne
zakonske določbe, ki morebiti ovirajo polni učinek predpisov Skupnosti;23      ob
upoštevanju, da to velja, če se ob neskladju med določbo pravnega reda
Skupnosti in poznejšim nacionalnim zakonom pristojnost za razrešitev
tega vprašanja dodeli drugemu organu z lastno možnostjo presoje namesto
sodniku, ki je bil postavljen za zagotavljanje spoštovanja pravnega reda
Skupnosti, čeprav je ta ovira le začasna;24      ob
upoštevanju, da je zato treba odgovoriti na prvo vprašanje tako, da je
nacionalno sodišče, ki v okviru svojih pristojnosti skrbi za uporabo
določb pravnega reda Skupnosti, dolžno zagotavljati polni učinek teh
predpisov in po potrebi po lastni presoji odkloniti uporabo katere koli,
tudi poznejše, neskladne določbe nacionalne zakonodaje, ne da bi pred
tem zahtevalo ali čakalo na njeno razveljavitev po zakonodajni poti ali
katerem koli drugem ustavnem postopku;25      ob
upoštevanju, da se z drugim vprašanjem v glavnem zahteva odgovor – ob
predpostavki, da se zavarovanje pravic, ki izhajajo iz določb pravnega
reda Skupnosti, prestavi dokler pristojni državni organi dejansko ne
razveljavijo morebitnih neskladnih ukrepov –, ali mora taka
razveljavitev v vsakem primeru vključiti polno in popolno retroaktivnost
za preprečitev kakršne koli škode, ki bi lahko nastala za te pravice;26      ob
upoštevanju, da iz odgovora na prvo vprašanje izhaja, da je državni
sodnik dolžan zagotavljati zavarovanje pravic, ki so bile dodeljene z
določbami pravnega reda Skupnosti, ne da bi zahteval ali čakal na
dejansko razveljavitev morebitnih nacionalnih ukrepov, ki ovirajo
neposredno uporabo predpisov Skupnosti pristojnim nacionalnim organom;27      ob upoštevanju, da iz tega izhaja, da je drugo vprašanje brezpredmetno. Stroški28      Stroški
italijanske vlade in Komisije Evropskih skupnosti, ki sta predložili
stališča Sodišču, se ne povrnejo;29      ob
upoštevanju, da je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari
ena od stopenj v postopku pred Pretore de Susa, to odloči o stroških.Iz teh razlogov jeSODIŠČE po obravnavi vprašanj, ki jih je predložilo Pretore de Susa s sklepom z dne 28. julija 1977, razsodilo:Nacionalno
sodišče, ki v okviru svojih pristojnosti skrbi za uporabo določb
pravnega reda Skupnosti, je dolžno zagotavljati polni učinek teh
predpisov in po potrebi po lastni presoji odkloniti uporabo katere koli,
tudi poznejše, neskladne določbe nacionalne zakonodaje, ne da bi pred
tem zahtevalo ali čakalo na njeno razveljavitev po zakonodajni poti ali
katerem koli drugem ustavnem postopku.Kutscher SørensenBoscoDonnerPescatore      Mackenzie
Stuart                   O’Keeffe Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 9. marca 1978.Sodni tajnik       PredsednikA. Van Houtte       H. Kutscher* Jezik postopka: italijanščina.