62003CJ0195_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-195/03,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Hof van Beroep te Antwerpen (Belgija), z odločbo z dne 7. maja 2003, ki je na Sodišče prispela 12. maja 2003, v postopku
Ministerie van Financiën
proti
Merabiju Papismedovu in drugim,
ob udeležbi
KBC Lease Belgium NV,
Volvo Truck Finance Belgium NV,
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi J.-P. Puissochet, v funkciji predsednika šestega senata, S. von Bahr in U. Lõhmus (poročevalec), sodnika,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodni tajnik: R. Grass,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za M. Papismedova E. Gevers, odvetnik,
– za belgijsko vlado A. Snoecx, zastopnica,
– za finsko vlado T. Pynnä, zastopnica,
– za Komisijo Evropskih skupnosti X. Lewis, zastopnik, skupaj z F. Tuytschaeverjem, odvetnik,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 30. septembra 2004
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov od 202 do 204 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1, v nadaljevanju: carinski zakonik).
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Ministerie van Financiën in M. Papismedovom, g. Geldofom, g. Ben-Orom, R. Peerom, M. Peerom, g. Tavdidischvilijem, g. Janssensom, g. Hostejem, g. Decockom in g. Jorisom ter go.Vanbelleghem, pa tudi podjetjema Transocean System Transport BVBA in United Logistic Partners BVBA, zaradi nezakonitega uvoza z umaknitvijo izpod carinskega nadzora.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
3. Pojma „carinski nadzor“ in „predložitev blaga carini“ sta opredeljena v členu 4(13) in (19) carinskega zakonika. Prvi predstavlja „splošne ukrepe carinskih organov za zagotovitev spoštovanja carinskih predpisov, po potrebi pa tudi drugih predpisov, ki veljajo za blago, zavezano carinskemu nadzoru“. Drugi je „uradno obvestilo carinskim organom, ki se opravi na predpisan način, da je blago prispelo k carinskemu uradu oziroma na drug kraj, ki so ga carinski organi določili oziroma odobrili“.
4. Naslov III je posvečen določbam, ki se uporabljajo za blago, vneseno na carinsko območje Skupnosti, dokler to ne pridobi ene od carinsko dovoljenih rab ali uporab. Vnos blaga v pravem pomenu besede in predložitev tega carini sta določena v poglavjih 1, členi od 37 do 39, in 2, členi od 40 do 42 tega zakonika. Skupna deklaracija in raztovarjanje blaga sta urejena v Poglavju 3, v členih od 43 do 47 istega zakonika.
5. Člen 38 carinskega zakonika določa:
„1. Blago, vneseno na carinsko območje Skupnosti, mora tisti, ki ga vnese, nemudoma in po potrebi po prometni poti, ki jo določijo carinski organi, in skladno s podrobnostmi, ki jih te določijo, prepeljati:
a) do carinskega urada, ki ga določijo carinski organi, ali na vsak drug kraj, ki ga določijo ali odobrijo ti organi ali;
b) v prosto cono, če se mora vnos blaga v to prosto cono opraviti neposredno:
– po morju ali zraku ali,
– po kopnem, ne da bi prečkalo drugi del carinskega območja Skupnosti, če gre za prosto cono, ki se nahaja tik ob kopenski meji med državo članico in tretjo državo.
2. Vsaka oseba, ki prevzame prevoz blaga po vnosu na carinsko območje Skupnosti, predvsem zaradi pretovarjanja, postane odgovorna za izpolnitev obveznosti iz odstavka 1.
[…]“
6. Člen 40 tega zakonika določa:
„Blago, ki ob uporabi člena 38(1)(a) prispe na carinski urad ali na vsak drug kraj, ki ga določijo ali odobrijo carinski organi, mora carini predložiti oseba, ki je to blago vnesla na carinsko območje Skupnosti, ali po potrebi oseba, ki po vnosu blaga prevzame prevoz tega blaga.“
7. Člen 43 tega zakonika se glasi:
„Ob upoštevanju člena 45 mora biti blago, predloženo v carinjenje v skladu s členom 40, zajeto v skupni deklaraciji.
Skupno deklaracijo je treba vložiti takoj po predložitvi blaga carini. Vendar lahko carinski organi za njeno vložitev določijo rok, ki poteče najpozneje prvi delovni dan po dnevu predložitve blaga carini.“
8. Naslov VII, Poglavje 2, carinskega zakonika se nanaša na nastanek carinskega dolga. Zlasti določa trenutek, od katerega nastane ta dolg, in določa dolžnika le-tega. Če je bil uvoz izveden po postopku sprostitve v prosti promet blaga, zavezanega uvoznim dajatvam ali z vnosom takšnega blaga v postopek začasnega uvoza z delno oprostitvijo dajatev, se uporablja člen 201 tega zakonika. Če je, nasprotno, blago uvoženo nezakonito ali umaknjeno izpod carinskega nadzora, se uporabljata člena 202 oziroma 203 istega zakonika.
9. Člen 202 carinskega zakonika določa:
„1. Carinski dolg pri uvozu nastane:
a) z nezakonitim vnosom blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, na carinsko območje Skupnosti
ali
b) z nezakonitim vnosom takšnega blaga, ki se nahaja v prosti carinski coni ali prostem skladišču, v drugi del tega območja.
V skladu s tem členom se šteje za nezakoniti vnos vsak vnos, pri katerem gre za kršitev členov 38 do 41 in druge alinee člena 177.
2. Carinski dolg nastane v trenutku nezakonitega vnosa blaga.
3. Dolžniki so:
– oseba, ki je nezakonito vnesla blago,
– osebe, ki so sodelovale pri vnosu in so vedele ali bi morale vedeti, da je bil vnos nezakonit,
– kakor tudi osebe, ki so zadevno blago pridobile ali posedovale in so v trenutku pridobitve ali prejema tega blaga vedele ali bi morale vedeti, da gre za blago, ki je bilo nezakonito vneseno.“
10. Do nastanka carinskega dolga zaradi uvoza je prav tako prišlo na podlagi člena 203 carinskega zakonika, z umaknitvijo blaga, ki je zavezano uvoznim dajatvam carinskega nadzora, in, na podlagi člena 204 istega zakonika, z neizvršitvijo ene od obveznosti za blago, ki je zavezano uvoznim dajatvam, izhajajoče iz zadrževanja blaga v začasni hrambi ali uporabe carinskega postopka, v katerega je bilo dano, ali, še več, z neupoštevanjem enega od pogojev za vnos blaga v ta postopek ali za odobritev znižane uvozne dajatve ali stopnje nič zaradi uporabe blaga v posebne namene, v primerih, ki niso našteti v členu 203, razen če se dokaže, da te kršitve niso bistveno vplivale na pravilno izvajanje začasne hrambe ali zadevnega carinskega postopka.
Nacionalna ureditev
11. Člen 257(3) splošnega zakona o carinah in trošarinah z dne 18. julija 1977 ( Belgisch Staatsblad z dne 21. septembra 1977), potrjen z zakonom z dne 6. julija 1978 ( Belgisch Staatsblad
z dne 12. avgusta 1978), določa:
„Kdor dodeli, brez predhodnega dovoljenja carinske in trošarinske uprave, blagu, ki je predmet carinskih dokumentov, določenih v odstavku 1, drugo rabo ali uporabo, kot je tista, ki je v njih izrecno določena, se, glede na primer, kaznuje s kaznimi, določenimi v členu 157, v členih od 220 do 225, 227 in 277 ali v členu 231.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
12. Tožene stranke v glavni stvari so obdolženi krivde kot storilci, sostorilci, pomagači ali zainteresirani za nezakonit uvoz zaradi umaknitve blaga med prevozom, 709 škatel s po 10.000 cigaretami vsaka, skrite za 29 kartonastimi škatlami kuhinjskih pripomočkov.
13. 10. junija 2001 je ladja MSC Rafaela, naložena z zabojniki, prispela v Anvers (Belgija). Njen tovor je, po plačilu carine, iz carinarnice odpeljala družba MSC Belgium NV. Iz te ladje je bil odstranjen zabojnik, ki je, kot je bilo navedeno v skupni deklaraciji, predloženi tem organom, vseboval 406 kartonastih škatel kuhinjskih pripomočkov s poreklom iz Kitajske, namenjenih družbi United Logistic Partners, s sedežem v Merksemu (Belgija).
14. 11. junija 2001, ko so carinski organi pregledali zabojnik, so ugotovili, da so bile za dvema vrstama kartonastih škatel, ki so vsebovale kuhinjske pripomočke, enake škatle, ki so vsebovale cigarete. Zabojnik so zato ponovno zaprli, zapečatili in ga podvrgli pregledu. Noben od dokumentov, predloženih carinskim organom, ni omenjal prisotnosti tovora 7.090.000 cigaret.
15. Istega dne je bil zunanji tranzitni dokument Skupnosti, veljaven kot carinska deklaracija, potrjen za zadevni ladijski tovor na carinski službi v Anversu. V tem dokumentu sta bili omenjeni družba Transocean System Transport BVBA kot stranka, ki je deklarirala zunanji Skupnostni tranzit, in trgovina Eurolog v Merksemu, kot kraj namena, ki je bil priznan kot skladišče tipa „B“, ki lahko prevzame blago, ki je še zmeraj pod carinskim nadzorom.
16. 12. junija 2001 se je g. Janssens predstavil kot voznik tovornjaka, da bi prevzel dostavo zabojnika. Ko je bil tovornjak natovorjen, se ni namenil proti trgovini Eurolog, temveč proti trgovini v Schotenu (Belgija), kraju, ki ni priznan kot carinsko skladišče. Isti tovornjak je bil raztovorjen, ob prisotnosti več drugih obtožencev v postopku v glavni stvari. Dokazi iz preiskave, ki so jo vodili uradniki posebne inšpekcije carin in trošarin Anvers, so potrdili, da je bil zadevni zabojnik napolnjen z 29 kartonastimi škatlami kuhinjskih pripomočkov in 709 škatlami s po 10.000 cigaretami vsaka.
17. Dejstva so bila podlaga za kazenski postopek. Dežurni kazenski senat Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen je 30. julija 2001 izdal sodbo, zoper katero je bila vložena pritožba pred predložitvenim sodiščem. Carinska uprava zatrjuje, da je bilo blago zakonito vneseno na ozemlje Skupnosti, vendar pa je bilo odstranjeno izpod carinskega nadzora, ker pošiljka, za katero je bil potrjen zunanji Skupnostni tranzitni dokument, ni bila predložena na kraju namena, navedenem v carinskem dokumentu. Po mnenju M. Papismedova je treba v tem primeru govoriti o nezakonitem uvozu cigaret in ne o umaknitvi izpod carinskega nadzora.
18. V teh okoliščinah je Hof van Beroep te Antwerpen odločilo, da prekine odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predloži ta vprašanja:
1. Ali mora biti blago, ki je bilo vneseno, za katero skupna deklaracija vsebuje napačno oznako oz. trgovsko oznako (v tem primeru kuhinjski pripomočki namesto cigaret), ali blago, ki je bilo deklarirano pod napačno oznako oz. trgovsko oznako za carinski postopek (kakršen je zunanji Skupnostni tranzitni postopek), kljub deklaraciji, namenoma ali ne, te napačne oznake oz. trgovske oznake, obravnavano, kot da je bilo zakonito vneseno na carinsko ozemlje Skupnosti, in posledično, kot da je pod carinskim nadzorom (začasna hramba ali carinski postopek)?
2. Ali je treba, v primeru pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje, in če je bilo blago, ki je bilo, namenoma ali ne, deklarirano pod napačno oznako ali trgovsko oznako, odstranjeno izpod carinskega nadzora, šteti, da je carinski dolg utemeljen na členu 203 carinskega zakonika Skupnosti; in ali mora oseba spoštovati obveznosti, ki izvirajo iz začasne hrambe blaga ali iz carinskega postopka, v katerem je bilo blago vneseno (res je, da pod napačno označbo), ali prav tako šteje za dolžnico carinskega dolga?
3. Ali je treba meniti, v primeru pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje in če carinski organi ugotovijo, da je bilo blago pod carinskim nadzorom deklarirano, namerno ali ne, pod napačno oznako ali trgovsko oznako, medtem ko blago (še) ni bilo umaknjeno izpod carinskega nadzora in ko imajo carinski organi še zmeraj dostop do blaga, da je, ko gre za blago, ki je bilo deklarirano pod napačno oznako oz. trgovsko oznako, carinski dolg nastal na podlagi člena 204 carinskega zakonika Skupnosti, ali pa je treba meniti, da carinski dolg za to blago še ni nastal?
4. V primeru nikalnega odgovora na prvo vprašanje, ali je treba meniti, da je bilo deklarirano blago, namerno ali ne, pod napačno oznako oz. trgovsko oznako, nezakonito vneseno na carinsko ozemlje Skupnosti (to je, ob kršitvi določb členov od 38 do 41 ter člena 177 [prvi pododstavek, druga alinea,] carinskega zakonika Skupnosti), tako da carinski dolg, ki se nanaša na to blago, temelji na členu 202 carinskega zakonika Skupnosti; in ali je treba meniti, da oseba, ki je predložila skupno deklaracijo ali deklaracijo z namenom dati blago v carinski postopek, in je pri tem navedla napačno oznako oz. trgovsko oznako, lahko šteje za dolžnico carinskega dolga samo, če ustreza opredelitvi pojma ‚dolžnik‘ v členu 202(3) carinskega zakonika Skupnosti?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
19. S prvim vprašanjem Hof van Beroep te Antwerpen v bistvu sprašuje, ali je blago, predloženo v carinjenje, za katero sta bila predložena skupna deklaracija in potrjen zunanji Skupnostni tranzitni dokument, zakonito vneseno v Skupnost, ko je blago, v dokumentaciji, predloženi carinskim organom, označeno z napačno oznako, v tem primeru „kuhinjski pripomočki“ namesto „cigarete“.
20. Iz predložitvene odločbe izhaja, da Hof van Beroep te Antwerpen verjetno meni, da obstaja povezava med tem, da se carinskemu nadzoru podvrže blago, ki prispe na carinsko območje Skupnosti, in zakonitostjo njegovega vnosa na to območje. Uvodoma je zato treba preučiti obstoj take povezave.
21. Nadzor carinskih organov je opredeljen v členu 4(13) carinskega zakonika kot splošni ukrepi teh organov za zagotovitev spoštovanja carinskih predpisov. V skladu s členom 37 istega zakonika je blago, ki je vneseno na carinsko območ je Skupnosti, od trenutka vnosa predmet carinskega nadzora. V okviru tega nadzora je lahko, skladno z veljavnimi določbami, predmet kontrole s strani teh organov, in ostane pod carinskim nadzorom tako dolgo, dokler se ne določi carinski status blaga in, če gre za blago, ki ni skupnostno, do trenutka zamenjave carinskega statusa ali vnosa v prosto cono ali prosto skladišče, oziroma do njegovega ponovnega izvoza ali uničenja.
22. Iz povezanega branja navedenih členov izhaja, da je blago, vneseno na območje Skupnosti, predmet carinskega nadzora od njegovega vnosa na to območje, bodisi da je ta izveden zakonito ali s kršitvijo členov od 38 do 41 in 177, prvi pododstavek, druga alinea, carinskega zakonika, kar morajo ugotoviti organi nadzora ob njihovi kontroli. Iz tega sledi, da podvrženje blaga takemu nadzoru ni povezano z zakonitostjo njegovega vnosa na navedeno območje.
23. Belgijska vlada zatrjuje, v luči člena 202 carinskega zakonika, ki opredeljuje nezakonit vnos blaga, kakršen je tisti, ki je bil izveden ob kršitvi členov od 38 do 41 in 177, prvi pododstavek, druga alinea, istega zakonika, da je vnos na carinsko območje Skupnosti zakonit, če so te določbe spoštovane, to je, ko je bilo blago preneseno čez eno od zunanjih meja in bilo odpeljano pred carinsko službo. Obveznost predložiti skupno deklaracijo, kakršna je določena v členih 43 in naslednjih navedenega zakonika, ni bila vključena med tiste, katerih kršitev bi lahko povzročila nezakonit vnos blaga na to območje, omemba napačnega tržnega imenovanja blaga na takem dokumentu naj ne bi spremenila ničesar v značaju zakonitosti njegovega vnosa na navedeno območje. Nezakonit vnos bi torej ustrezal nezakonitemu uvozu po nepriznanih poteh ali prestopih meje.
24. Učinek tega argumenta naj bi bil pretirana omejitev dometa člena 202 carinskega zakonika.
25. Več določb carinskega zakonika omogoča omejitev pojma „nezakonit vnos“. To je, kakor je upravičeno poudarila belgijska vlada, primer člena 202 tega zakonika, ki ga opredeljuje kot vsak vnos, pri katerem gre za kršitev členov od 38 do 41 in člena 177, prvi pododstavek, druga alinea, istega zakonika, blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, na carinsko območje Skupnosti ali v drug del tega območja, medtem ko se nahaja v prosti carinski coni ali prostem skladišču.
26. Nezakonit vnos je tako uvoz blaga, ki ne spoštuje sledečih stopenj, določenih v carinskem zakoniku. Prvič, v skladu s členom 38(1) tega zakonika mora biti blago, ki je vneseno na carinsko območje Skupnosti, nemudoma pripeljano bodisi na določen carinski urad bodisi v prosto skladišče. Drugič, v skladu s členom 40 navedenega zakonika, ko blago prispe na carinski urad, ga je treba predložiti. Predložitev blaga carini je opredeljena v členu 4(19) istega zakonika kot uradno obvestilo carinskim organom, ki se opravi na predpisan način, da je blago prispelo na carinski urad oziroma na drug določen ali odobren kraj.
27. Iz besedila vseh navedenih določb skupaj izhaja, da mora biti za določitev, ali je bilo blago zakonito vneseno na carinsko območje Skupnosti, od prispetja odpeljano na carinski urad ali prosto skladišče in biti predloženo v carinjenje. Slednja dolžnost, ki jo ima odgovorni za vnos ali tisti, ki je odgovoren za transport, ima namen zagotoviti, da so carinski organi obveščeni ne le o dejstvu, da je blago prispelo, temveč tudi o podatkih, ki se nanašajo na vrsto predmeta ali proizvoda, za katerega gre, kakor tudi količino tega blaga. Dejansko so to tisti podatki, ki bodo omogočili pravilno opredelitev le-tega, z namenom njegove tarifne klasifikacije in, če je potrebno, izračuna uvoznih dajatev.
28. V predloženi zadevi glede vnosa cigaret, skritih v vozilu, ki so jih odkrili carinski organi države članice med kontrolo, na carinsko območje Skupnosti, je Sodišče odločilo, da če resnična narava predloženega blaga ne izhaja iz predloženih dokumentov in če zainteresirane osebe carinskih organov niso obvestile o tej naravi, je treba šteti, da to blago ni bilo predloženo v carinjenje v smislu člena 40 carinskega zakonika (glej sodbo z dne 4. marca 2004 v zadevi Viluckas in Jonusas, C‑238/02 in C-246/02, Recueil, str. I‑2141, točka 28).
29. Res je, kakor poudarja belgijska vlada, da se pojem nezakonitega vnosa na poseben način nanaša zgolj na kršitev členov od 38 do 41 in 177, prvi pododstavek, druga alinea, carinskega zakonika, medtem ko je obveznost, carinskim organom predložiti skupno deklaracijo, določena v členu 43 in naslednjih istega zakonika. Ta vlada zatrjuje, da mora posledično vnos blaga v Skupnost šteti za zakonitega, ko je bilo predloženo na kraju, ki so ga določili ali odobrili navedeni organi, ali v prosto skladišče, in ko je bilo predmet uradnega obvestila o prispetju, ne da bi obstajala obveznost, deklarirati ga pod določeno splošno ali trgovsko označbo.
30. To mnenje se ne more upoštevati. Predložitev blaga carini, določena v členu 40 carinskega zakonika, dejansko zajema, ob upoštevanju členov 43 in 45 navedenega zakonika, dodatno obveznost, v kratkem roku predložiti skupno deklaracijo ali v istem roku izpolniti formalnosti z namenom zadevnemu blagu dodeliti carinsko dovoljeno rabo blaga, to je če se zahteva, naj se blago da v carinski postopek, da bi se izvedla carinska deklaracija. Iz samega besedila člena 43, drugi pododstavek, tega zakonika izhaja, da sta oba postopka na splošno izvedena sočasno, saj rok, ki ga carinski organi lahko določijo za to hrambo, poteče najpozneje prvi delovni dan po predložitvi blaga carini. Sicer mora, na podlagi člena 44(1) navedenega zakonika, skupna deklaracija vsebovati navedbe, potrebne za identifikacijo blaga.
31. Posledično, ko predložitev blaga carini, določena v članu 40 carinskega zakonika, spremlja predložitev skupne deklaracije ali carinske deklaracije, ki daje opis tipa blaga, ki nima nobene zveze z resničnostjo, uradno obvestilo carinskim organom o dejstvu, da je blago prispelo, v smislu člena 4(19) istega zakonika, manjka. V teh okoliščinah se ne sme šteti, da so bili podatki, potrebni za identifikacijo blaga, predloženi tem organom že s samo predložitvijo določenih dokumentov. Dejansko morajo biti navedbe, ki jih vsebujejo dokumenti, prisotni ob predložitvi carini, točne. Če te navedbe ne omenjajo prisotnosti znatnega dela blaga, predloženega carini, je treba šteti, da je le-to predmet nezakonitega vnosa.
32. V teh okoliščinah je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da blago, predloženo v carinjenje, za katero je bila predložena skupna deklaracija in potrjen zunanji Skupnostni tranzitni dokument, ni predmet zakonitega vnosa na carinsko območje Skupnosti, ko je bilo v dokumentaciji, predloženi carinskim organom, blago označeno z napačno oznako.
33. Drugega in tretjega vprašanja ni treba preučiti, saj sta bili ti zastavljeni le za primer, ko bi Sodišče na prvo vprašanje odgovorilo pritrdilno.
Četrto vprašanje
34. Četrto vprašanje je razdeljeno na dva dela. S prvim delom tega vprašanja Hof van Beroep te Antwerpen v bistvu sprašuje, ali carinski dolg, ki se nanaša na blago, predloženo v carinjenje in deklarirano pod napačno oznako, v tem primeru „kuhinjski pripomočki“ namesto „cigarete“, temelji na členu 202 carinskega zakonika. Z drugim delom navedenega vprašanja v bistvu sprašuje, ali oseba, ki je predložila skupno deklaracijo ali carinsko deklaracijo, ki omenja napačno označbo, ki ni navedena na seznamu navedenega člena 202(3), lahko vseeno šteje za dolžnico carinskega dolga, če ustreza opredelitvi tega pojma v isti določbi.
Prvi del četrtega vprašanja
35. Kakor je bilo preučeno že v odgovoru na prvo vprašanje, blago, predloženo v carinjenje in označeno z napačno označbo v dokumentaciji, predloženi pristojnim organom, v tem primeru „kuhinjski pripomočki“ namesto „cigarete“, ni bilo zakonito vneseno v Skupnost. Če je bil vnos tega blaga izveden nezakonito, se uporablja člen 202 carinskega zakonika, ki določa načine nastanka carinskega dolga. Iz tega izhaja, da je carinski dolg, na katerega se nanaša navedeni postopek, nujno utemeljen na členu 202.
36. Na prvi del četrtega vprašanja je torej treba odgovoriti, da carinski dolg, ki se nanaša na blago, predloženo v carinjenje in deklarirano pod napačno oznako, temelji na členu 202 carinskega zakonika.
Drugi del četrtega vprašanja
37. V skladu z besedilom člena 202(3) carinskega zakonika so za carinski dolg v primeru nezakonitega vnosa blaga v Skupnost odgovorne tri kategorije oseb, to je tiste, ki so blago vnesle, tiste, ki so pri tem sodelovale in so vedele ali bi morale vedeti, da je bil vnos nezakonit, in tiste, ki so zadevno blago pridobile ali posedovale in so vedele ali bi morale vedeti, da gre za blago, ki je bilo nezakonito vneseno.
38. V skladu s sodno prakso Sodišča iz besedila te določbe izhaja, da je imel zakonodajalec Skupnosti namen, široko opredeliti osebe, ki so lahko spoznane kot dolžnice carinskega dolga, v primeru nezakonitega vnosa blaga, zavezanega carinskim dajatvam (sodba z dne 23. septembra 2004 v zadevi Spedition Ulustrans, C‑414/02, ZOdl., str. I-8633, točka 25). Zakonodajalec je imel prav tako namen popolnoma določiti pogoje določitve oseb, ki so dolžnice carinskega dolga (zgoraj navedena sodba Spedition Ulustrans, točka 39).
39. Sodišče je poleg tega že opozorilo, da se člen 202(3), prva alinea, carinskega zakonika Skupnosti, nanaša na „osebo“, ki je nezakonito vnesla blago, ne da bi določilo, ali gre za fizično ali pravno osebo. Za dolžnico bi torej lahko štela vsaka „oseba“ v smislu te določbe, to je tista, ki šteje, da je s prevarami nezakonito vnesla blago (zgoraj navedena sodba Spedition Ulustrans, točka 26). Glede razlage te določbe je Sodišče prav tako odločilo, da čeprav bi druge osebe lahko bile za isto blago spoznane za dolžnice na podlagi drugih določb navedenega člena 202(3), oseba, ki dejansko vnese blago, ne da bi ga deklarirala, ostane dolžnica na podlagi določb prve alinee tega odstavka (zgoraj navedena sodba Viluckas in Jonusas, točka 29).
40. Nasprotno, oznaka „dolžnik“ v smislu člena 202(3), druga in tretja alinea, carinskega zakonika mora zadostiti pogojem, ki so utemeljeni na subjektivni oceni, to je da so fizične ali pravne osebe zavestno sodelovale pri postopkih nezakonitega vnosa blaga ali pridobitve ali hrambi nezakonito vnesenega blaga. Ti elementi so take narave, da v določenih primerih izključujejo označitev dolžnika (zgoraj navedena sodba Spedition Ulustrans, točki 27 in 28).
41. Glede na zgoraj navedeno je na drugi del četrtega vprašanja treba odgovoriti, da mora predložitveno sodišče preveriti, na podlagi okoliščin postopka v glavni stvari, ali je oseba, ki je predložila skupno deklaracijo ali carinsko deklaracijo, z uporabo napačne oznake nezakonito vnesla blago. Če ne gre za to, mora navedeno sodišče preučiti, ali je s tem dejanjem oseba sodelovala pri vnosu blaga, čeprav je vedela ali bi morala vedeti, da je bil vnos nezakonit.
Stroški
42. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:
1) Blago, predloženo v carinjenje, za katero je bila predložena skupna deklaracija in potrjen zunanji Skupnostni tranzitni dokument, ni predmet zakonitega vnosa na carinsko območje Skupnosti, ko je bilo v dokumentaciji, predloženi carinskim organom, blago označeno z napačno oznako.
2) Carinski dolg, ki se nanaša na blago, predloženo v carinjenje in deklarirano pod napačno oznako, temelji na členu 202 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti.
3) Predložitveno sodišče mora preveriti, na podlagi okoliščin postopka v glavni stvari, ali je oseba, ki je predložila skupno deklaracijo ali carinsko deklaracijo, z uporabo napačne oznake nezakonito vnesla blago. Če ne gre za to, mora navedeno sodišče preučiti, ali je s tem dejanjem oseba sodelovala pri vnosu blaga, čeprav je vedela ali bi morala vedeti, da je bil vnos nezakonit.