HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI FUNCȚIEI PUBLICE
(Camera a doua)
11 decembrie 2008
Cauza F‑116/06
Anne Buckingham și alții
împotriva
Comisiei Comunităților Europene
„Funcție publică – Funcționari – Promovarea cunoscută sub numele «a doua filieră» – Exercițiul de promovare 2005 – Atribuirea punctelor de prioritate – Dispoziții tranzitorii – DGA a articolului 45 din statut – Egalitate de tratament – Admisibilitate”
Obiectul: Acțiune formulată în temeiul articolelor 236 CE și 152 EA, prin care doamna Buckingham și alți 13 funcționari ai Comisiei
solicită, în esență, anularea deciziei din 23 noiembrie 2005, publicată în Informații administrative nr. 85-2005, prin care nu li s‑au acordat, corespunzător anului 2004, puncte de prioritate ca recunoaștere a muncii îndeplinite
în interesul instituției în cursul anului 2003
Decizia: Respinge acțiunea. Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.
Sumarul hotărârii
1.      Funcționari – Acțiune – Act care lezează – Sistem de promovare instituit de Comisie – Decizie de atribuire a anumitor categorii
de puncte de promovare – Act pregătitor – Decizie prin care este stabilit numărul total de puncte atribuite funcționarilor
– Decizie supusă căilor de atac
(Statutul funcționarilor, art. 45, 90 și 91)
2.      Funcționari – Promovare – Trecere de la un sistem la altul
[Statutul funcționarilor, art. 45 alin. (1) primul paragraf]
1.      În cadrul sistemului de promovare instituit de Comisie, deciziile individuale de atribuire a anumitor categorii de puncte
de promovare, adoptate înainte ca autoritatea împuternicită să facă numiri să stabilească în mod definitiv numărul total de
puncte obținute de fiecare funcționar, constituie acte pregătitoare, prealabile și necesare în raport cu decizia finală prin
care se stabilește numărul total de puncte. Aceasta este valabil în ceea ce privește, printre altele, acordarea de către directorii
generali, în conformitate cu o reglementare internă a Comisiei, a punctelor de prioritate puse la dispoziția fiecărei direcții
generale sau atribuirea de către autoritatea împuternicită să facă numiri, la propunerea comitetelor de promovare, a unor
puncte de prioritate ca recunoaștere a muncii îndeplinite în interesul instituției, în temeiul reglementării menționate. Aceste
decizii nu stabilesc în mod definitiv poziția autorității împuternicite să facă numiri cu privire la funcționarii vizați.
Pe de altă parte, decizia definitivă a autorității împuternicite să facă numiri prin care este stabilit numărul total de puncte
obținute de fiecare funcționar, care poate fi consultată în dosarul de promovare personal, este constituită dintr‑un ansamblu
de decizii definitive de atribuire a unor categorii specifice de puncte de promovare. În general, aceste decizii sunt rezultatul
împărțirii pe categorii a numărului total de puncte obținute de fiecare funcționar, astfel cum reiese din dosarul de promovare
personal al funcționarului. Chiar dacă și aceste decizii de atribuire a anumitor categorii de puncte de promovare trebuie
considerate ca fiind decizii pregătitoare și prealabile deciziei prin care se stabilește numărul total de puncte, neputând,
așadar, să facă să înceapă să curgă termenul pentru formularea unei reclamații, nu este mai puțin adevărat că acestea constituie
decizii prin care este stabilită, în mod definitiv, situația funcționarului vizat în ceea ce privește categoria de puncte
în cauză.
În aceste condiții, trebuie să se considere că, solicitând în etapa finală a procedurii de promovare anularea listei funcționarilor
cărora li s‑au atribuit puncte de prioritate ca recunoaștere a muncii îndeplinite în interesul instituției, funcționarul a
urmărit în mod necesar să conteste numărul total de puncte pe care l‑a obținut, acțiunea sa neputând fi respinsă ca inadmisibilă
numai pentru motivul că nu a fost îndreptată formal împotriva deciziei de stabilire a numărului total de puncte.
(a se vedea punctele 50-54)
Trimitere la:
Tribunalul de Primă Instanță: 19 octombrie 2006, Buendía Sierra/Comisia, T‑311/04, Rec., p. II‑4137, punctele 96 și 97
2.      Constrângerile inerente trecerii de la un mod de gestionare la altul, în ceea ce privește cariera funcționarilor, pot impune
administrației să se abată în mod temporar și în anumite limite de la aplicarea strictă a normelor și a principiilor cu valoare
permanentă ce reglementează în mod normal situațiile în cauză. Cu toate acestea, astfel de abateri trebuie să fie justificate
de o necesitate imperativă legată de tranziție și nu pot depăși, în ceea ce privește durata sau domeniul de aplicare, ceea
ce este indispensabil pentru asigurarea unei treceri organizate de la un regim la altul.
În cadrul primului exercițiu de promovare supus unui nou sistem de promovare bazat pe evaluarea cantitativă a meritelor, instituit
printr‑o reglementare internă a Comisiei care prevede măsuri provizorii menite să asigure tranziția de la sistemul anterior,
atunci când se prevede că funcționarilor cu gradul A 12 li se atribuie diferite tipuri de puncte de prioritate, corespunzător
anului anterior acestui exercițiu de promovare, însă Comisia decide să limiteze atribuirea punctelor de prioritate cu titlu
tranzitoriu, nu se poate considera că o astfel de limitare depășește competența de care dispune administrația pentru a organiza,
cu titlu tranzitoriu, modul în care trebuie schimbate regulile referitoare la promovarea funcționarilor. Astfel, aceasta nu
face decât să stabilească o limită în ceea ce privește luarea în considerare a meritelor recunoscute anterior.
Chiar dacă este adevărat că, teoretic, poate fi avut în vedere un sistem diferit, administrația nu are o obligație în această
privință. Astfel, schimbarea actualelor metode de promovare a funcționarilor are drept scop, prin ipoteză, să remedieze anumite
deficiențe ce rezultă din aplicarea normelor anterioare. Este, așadar, inerent unui astfel de proces de reformă, a cărui necesitate
poate fi apreciată de administrație cu exercitarea unei largi marje de apreciere, ca, începând de la o anumită dată, evaluarea
meritelor funcționarilor să se realizeze pe noi baze.
(a se vedea punctele 81-83)
Trimitere la:
Curte: 1 iulie 1976, De Wind/Comisia, 62/75, Rec., p. 1167, punctul 17
Tribunalul de Primă Instanță: 13 iulie 1995, Rasmussen/Comisia, T‑557/93, RecFP, p. I‑A‑195 și II‑603, punctul 20; 11 februarie
2003, Leonhardt/Parlamentul European, T‑30/02, RecFP, p. I‑A‑41 și II‑265, punctele 51 și 55; 3 mai 2006, Klaas/Parlamentul
European, T‑393/04, RecFP, p. I‑A‑2‑103 și II‑A‑2‑465, punctul 56; Buendía Sierra/Comisia, citată anterior, punctele 213 și
220