62018TJ0292_RES
Cauza T‑292/18
Republica Portugheză
împotriva
Comisiei Europene
Hotărârea Tribunalului (Camera a cincea) din 30 ianuarie 2020
„FEGA și FEADR – Cheltuieli excluse de la finanțare – Cheltuieli efectuate de Portugalia – Articolele 32 și 33 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 – Articolul 54 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 – Noțiunea de instanță națională”
Agricultură – Politica agricolă comună – Finanțare prin FEGA și FEADR – Închiderea conturilor – Sume care trebuie recuperate de la statul membru – Nerecuperare de către statul membru în termenele stabilite a sumelor datorate ca urmare a neregulilor sau a neglijenței – Termene diferite după cum recuperarea face sau nu obiectul unei acțiuni în fața instanțelor naționale – Noțiunea de instanță națională – Recuperare de către un serviciu administrativ prin executare fiscală – Serviciu care exercită numai funcții de natură administrativă și care nu îndeplinește cerința de independență – Excludere
[art. 267 TFUE; Regulamentul nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 54 alin. (2); Regulamentul nr. 1290/2005 al Consiliului, art. 32 alin. (5) și art. 33 alin. (8)]
(a se vedea punctele 33-37, 47-49, 55 și 56)
Agricultură – Politica agricolă comună – Finanțare prin FEGA și FEADR – Închiderea conturilor – Principii – Obligația de diligență a statelor membre
[art. 4 alin. (3) TUE; Regulamentul nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 58 alin. (1); Regulamentul nr. 1290/2005 al Consiliului, art. 9 alin. (1) lit. (a)]
(a se vedea punctele 59-67)
Rezumat
Prin Hotărârea Portugalia/Comisia (T‑292/18), pronunțată la 30 ianuarie 2020, Tribunalul a respins cererea de anulare în parte introdusă de Republica Portugheză împotriva Deciziei de punere în aplicare (UE) 2018/304 a Comisiei Europene (
1
), în măsura în care prin aceasta au fost excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană anumite cheltuieli efectuate de statul membru menționat în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) sau al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), în cuantum de 1052101,05 euro.
Articolul 32 alineatul (5) din Regulamentul nr. 1290/2005 (
2
) prevede că, în cazul în care recuperarea sumelor acordate pe nedrept ca urmare a neregulilor sau a neglijenței nu se produce în decursul a patru ani de la constatarea administrativă sau judiciară sau în decurs de opt ani de la inițierea unei acțiuni într‑o instanță națională, 50 % din consecințele nerecuperate vor fi suportate de statul membru în cauză și 50 % de bugetul Uniunii (regulă de repartizare a răspunderii financiare pentru nerecuperare, denumită „regula 50/50”) (
3
).
Decizia atacată are la origine constatarea de către Comisie, în cadrul misiunii sale de verificare a procedurilor naționale de recuperare a plăților nedatorate, inițiate ca urmare a neregulilor, a unei clasificări eronate de către autoritățile portugheze a anumitor cheltuieli care au fost efectuate în cadrul FEGA sau al FEADR și care trebuiau să fie recuperate. Comisia a apreciat că datoriile față de agenția de plăți portugheză, a căror recuperare făcea obiectul unei proceduri de executare de către autoritățile fiscale portugheze, au fost clasificate în mod eronat drept datorii a căror recuperare „[făcea obiectul] unei acțiuni într‑o instanță națională”, în sensul dispoziției citate anterior. În opinia sa, regula 50/50 trebuia, prin urmare, să se aplice acestor datorii în cazul nerecuperării după patru ani iar nu abia după opt ani, astfel cum susțineau autoritățile portugheze.
În dezacord cu această interpretare, Republica Portugheză a solicitat anularea deciziei atacate, arătând că recuperările silite ale sumelor datorate în cadrul unor relații administrative sunt realizate în Portugalia prin intermediul procedurii de executare fiscală, care ar trebui considerată ca fiind de natură judiciară. Potrivit acestui stat membru, regula 50/50 trebuia, prin urmare, să se aplice doar în cazul nerecuperării după opt ani.
În susținerea acțiunii sale în anularea deciziei atacate, Republica Portugheză a invocat un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolelor 32 și 33 din Regulamentul nr. 1290/2005 și a articolului 54 din Regulamentul nr. 1306/2013, întrucât Comisia ar fi considerat în mod eronat că datoriile față de agenția de plăți portugheză, a căror recuperare făcea obiectul unei proceduri de executare de către autoritățile fiscale, nu constituiau datorii a căror recuperare făcea obiectul unei acțiuni într‑o instanță națională, în sensul articolelor menționate.
Pentru a respinge acțiunea, Tribunalul a amintit, mai întâi, că noțiunea de „instanță națională”, decisivă pentru determinarea domeniului de aplicare al regulii 50/50, nu trebuie să fie lăsată la aprecierea fiecărui stat membru și necesită, în întreaga Uniune, o interpretare autonomă și uniformă, care trebuie să fie stabilită ținând seama de contextul dispozițiilor în care aceasta se înscrie și de obiectivul urmărit de Regulamentele nr. 1290/2005 și nr. 1306/2013.
Pentru interpretarea noțiunii de „instanță națională” menționată la articolele amintite mai sus, Tribunalul a făcut referire la criteriile reținute de Curte pentru a aprecia dacă un organ de trimitere are caracter de „instanță judecătorească” în sensul articolului 267 TFUE.
După ce a examinat caracteristicile serviciului competent al administrației fiscale portugheze în raport cu aceste criterii, Tribunalul a considerat că un asemenea serviciu nu poate fi calificat drept „instanță națională”. Astfel, acesta nu exercită nicio funcție jurisdicțională, ci doar funcții de natură administrativă și nu are misiunea de a soluționa un litigiu sau de a controla legalitatea certificatului de creanță emis de agenția de plăți portugheză. În plus, un asemenea serviciu nu îndeplinește cerința de independență.
Tribunalul a dedus de aici că, contrar celor susținute de guvernul portughez, procedura de executare fiscală inițiată în fața serviciului competent al administrației fiscale nu poate fi calificată drept recuperare inițiată într‑o „instanță națională” în sensul articolelor citate anterior din Regulamentele nr. 1290/2005 și nr. 1306/2013, cel puțin în lipsa unei intervenții a instanțelor administrative și fiscale.
Prin urmare, Republica Portugheză ar fi trebuit să încheie procedura de executare fiscală în fața serviciului competent al administrației fiscale în termenul imperativ de patru ani prevăzut de dispozițiile citate anterior. În consecință, Tribunalul a concluzionat că Comisia a putut să excludă în mod valabil anumite cheltuieli de la finanțarea de către Uniune pentru motivul că, de mai mult de patru ani, acestea făceau obiectul unei proceduri de executare fiscală în fața serviciului competent al administrației fiscale.
(
1
)	Decizia de punere în aplicare (UE) 2018/304 a Comisiei din 27 februarie 2018 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO 2018, L 59, p. 3).
(
2
)	Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO 2005, L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).
(
3
)	Articolul 32 din Regulamentul nr. 1290/2005 stabilește dispoziții specifice pentru FEGA. Articolul 33 alineatul (8) din același regulament conține o dispoziție în esență echivalentă, în ceea ce privește FEADR. Aceste dispoziții au fost preluate în esență la articolul 54 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune (JO 2013, L 347, p. 549), care a abrogat și a înlocuit Regulamentul nr. 1290/2005.