62012CJ0612_RO
Părţi
Motivele
Dizpozitiv
Părţi
În cauza C‑612/12 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 21 decembrie 2012,
Ballast Nedam NV, cu sediul în Nieuwegein (Țările de Jos), reprezentată de A. Bosman și E. Oude Elferink, advocaten,
recurentă,
cealaltă parte din procedură fiind:
Comisia Europeană, reprezentată de F. Ronkes Agerbeek și de P. Van Nuffel, în calitate de agenți, asistați de F. Tuytschaever, avocat, cu domiciliul ales în Luxemburg,
pârâtă în primă instanță,
CURTEA (Camera a cincea),
compusă din domnul T. von Danwitz, președinte de cameră, domnii E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby (raportor) și S. Rodin, judecători,
avocat general: doamna J. Kokott,
grefier: doamna M. Ferreira, administrator principal,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 13 noiembrie 2013,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
Motivele
1. Prin recursul formulat, Ballast Nedam NV (denumită în continuare „Ballast Nedam”) solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene Ballast Nedam/Comisia (T‑361/06, EU:T:2012:491, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care s-a respins acțiunea având ca obiect anularea, în măsura în care o privește, a Deciziei C(2006) 4090 final a Comisiei din 13 septembrie 2006 privind o procedură de aplicare a articolului [81 CE] [cazul COMP/F/38.456 – Bitum – (Țările de Jos)] (denumită în continuare „decizia în litigiu”) și, în subsidiar, pe de o parte, anularea în parte a acestei decizii în măsura în care stabilește durata încălcării de către ea și, pe de altă parte, reducerea cuantumului amenzii care i-a fost aplicată.
Cadrul juridic
2. Articolul 27 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [81 CE] și [82 CE] (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167) prevede:
„Înainte de adoptarea deciziilor prevăzute la articolele 7, 8, 23 și la articolul 24 alineatul (2), Comisia acordă întreprinderilor și asociațiilor de întreprinderi care fac obiectul procedurilor desfășurate de Comisie ocazia de a-și exprima punctul de vedere cu privire la obiecțiunile formulate de Comisie. Comisia își fundamentează deciziile doar pe obiecțiunile asupra cărora părțile în cauză au putut prezenta comentarii. Autorii plângerii sunt implicați îndeaproape în proceduri.”
Istoricul cauzei și decizia în litigiu
3. Istoricul cauzei a fost prezentat la punctele 1-7 din hotărârea atacată și poate fi rezumat după cum urmează.
4. Recurenta conduce grupul Ballast Nedam, care activează în sectorul construcțiilor în Țările de Jos. Începând cu anul 1995, activitățile de construcții rutiere ale grupului au fost centralizate în cadrul societății Ballast Nedam Grond en Wegen BV (denumită în continuare „BNGW”), filială deținută în proporție de 100 % de Ballast Nedam Infra BV (denumită în continuare „BN Infra”), ea însăși deținută în proporție de 100 % de Ballast Nedam. Începând cu 1 octombrie 2000, activitățile de construcții rutiere ale grupului Ballast Nedam au fost desfășurate direct de BN Infra.
5. În urma unei cereri din partea British Petroleum plc privind obținerea unei imunități la amenzi în conformitate cu Comunicarea Comisiei din 19 februarie 2002 privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO C 45, p. 3) cu privire la pretinsa existență a unei înțelegeri referitoare la piața bitumului rutier în Țările de Jos, Comisia a efectuat, la 1 și la 2 octombrie 2002, verificări inopinate în incintele câtorva societăți și a adresat solicitări de informații mai multor societăți, printre care și BN Infra, la 4 iulie 2003. Aceasta din urmă a răspuns la solicitarea menționată la 12 septembrie 2003. La 10 februarie 2004, Comisia a adresat societății Ballast Nedam o solicitare de informații, la care aceasta a răspuns la 9 martie 2004.
6. La 18 octombrie 2004, Comisia a inițiat procedura administrativă și a adoptat o comunicare privind obiecțiunile, adresată în ziua următoare mai multor societăți, printre care Ballast Nedam și BN Infra, la care Ballast Nedam a răspuns la 20 mai 2005.
7. La 13 septembrie 2006, Comisia a adoptat decizia în litigiu, prin care a arătat că societățile destinatare ale acesteia participaseră la o încălcare unică și continuă a articolului 81 CE constând în stabilirea în comun, în mod regulat, pe perioadele în cauză, pentru vânzarea și pentru cumpărarea de bitum rutier în Țările de Jos, a prețului brut, a unui rabat uniform din prețul brut pentru constructorii de drumuri participanți la înțelegere și a unui rabat maxim redus din prețul brut pentru ceilalți constructori de drumuri.
8. În privința acestei încălcări, a fost reținută răspunderea societății Ballast Nedam pentru perioada cuprinsă între 21 iunie 1996 și 15 aprilie 2002, precum și a filialei sale, BN Infra.
9. Având în vedere, pe de o parte, participarea directă a societății BN Infra la încălcare în perioada cuprinsă între 1 octombrie 2000 și 15 aprilie 2002 și deținerea de către aceasta a totalității capitalului societății BNGW în perioada cuprinsă între 21 iunie 1996 și 30 septembrie 2000 și, pe de altă parte, deținerea directă și indirectă de către Ballast Nedam a totalității capitalului societăților BN Infra și BNGW, societăților Ballast Nedam și BN Infra li s‑a aplicat în solidar o amendă de 4,65 milioane de euro.
Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
10. Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 5 decembrie 2006, Ballast Nedam a solicitat anularea deciziei în litigiu și, cu titlu subsidiar, pe de o parte, anularea în parte a acestei decizii în măsura în care stabilește durata încălcării în privința sa și, pe de altă parte, reducerea cuantumului amenzii care i‑a fost aplicată.
11. În susținerea acțiunii formulate, Ballast Nedam a invocat două motive.
12. Prin intermediul celui de al doilea motiv, singurul pertinent în cadrul prezentului recurs, Ballast Nedam a invocat încălcarea de către Comisie a articolului 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 și a dreptului la apărare, întrucât aceasta nu a indicat în comunicarea privind obiecțiunile faptul că a prezumat răspunderea societății Ballast Nedam pentru filiala sa, BNGW, pentru faptul că prima exercita efectiv o influență decisivă asupra celei de a doua în perioada cuprinsă între 21 iunie 1996 și 1 octombrie 2000.
13. La punctul 64 din hotărârea atacată, Tribunalul a amintit jurisprudența referitoare la precizia impusă unei comunicări privind obiecțiunile pentru ca o întreprindere să fie în măsură, în cursul procedurii administrative, să își facă cunoscut punctul de vedere referitor la pertinența faptelor imputate. Potrivit acestei jurisprudențe, comunicarea privind obiecțiunile trebuie, printre altele, să indice în ce calitate i se reproșează unei întreprinderi faptele reținute (Hotărârea Papierfabrik August Koehler și alții/Comisia, C‑322/07 P, C‑327/07 P și C‑338/07 P, EU:C:2009:500, punctul 39).
14. La punctele 68-71 din hotărârea atacată, Tribunalul a statuat după cum urmează:
„68 În comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a amintit mai întâi că fiecare grup de societăți în cauză constituia o singură întreprindere și că societatea‑mamă a grupului era în măsură să exercite o influență determinantă asupra comportamentului filialelor sale (punctul 324). În continuare, Comisia a indicat că reclamanta participase la înțelegere prin intermediul directorului societății BNGW (punctul [235] din comunicarea privind obiecțiunile), iar ulterior prin intermediul societății BN Infra (punctul 339 din comunicarea privind obiecțiunile) și că, având în vedere că reclamanta controla totalitatea capitalului societății BN Infra (anterior Ballast Nedam Wegenbouw BV și BNGW) prin intermediul entității interpuse Ballast Nedam Nederland, Comisia prezuma exercitarea unei influențe decisive a societății‑mamă asupra comportamentului acestor două filiale. În fine, Comisia a adus anumite elemente suplimentare privind faptul că reclamanta și BN Infra constituiau o întreprindere unică (punctul 340 din comunicarea privind obiecțiunile). Având în vedere ansamblul acestor elemente, Comisia a decis că se impunea să adreseze comunicarea privind obiecțiunile societății BN Infra pentru participarea sa (și a societăților al căror succesor în drepturi este) directă la acorduri, iar reclamantei, pentru participarea sa prin exercitarea efectivă a unei influențe decisive asupra comportamentului societății BN Infra (punctul 342 din comunicarea privind obiecțiunile).
69 Din ansamblul acestor elemente rezultă că, deși modul de redactare a comunicării privind obiecțiunile ar fi putut să fie mai clar, în special în ceea ce privește relația dintre BN Infra și BNGW, Comisia a furnizat reclamantei suficiente elemente pentru înțelegerea faptelor și a împrejurărilor utilizate în susținerea afirmației sale privind existența unei încălcări și a precizat fără echivoc persoanele juridice susceptibile de a primi amenzi. Astfel, simplul fapt că în comunicarea privind obiecțiunile Comisia nu a furnizat niciun element de probă suplimentar privind faptul că reclamanta și BNGW constituiau o întreprindere unică nu este suficient pentru a considera că nu a indicat în mod clar că înțelegea să aplice prezumția exercitării efective a unei influențe decisive a reclamantei asupra comportamentului comercial al societăților BN Infra și BNGW. Tribunalul consideră astfel că, pe baza informațiilor care figurează în comunicarea privind obiecțiunile, reclamanta nu putea să nu aibă cunoștință de faptul că era susceptibilă de a fi destinatara unei decizii finale a Comisiei, în calitate de societate‑mamă a societății BNGW.
70 De altfel, trebuie să se constate că, în replică la această afirmație formulată în comunicarea privind obiecțiunile, reclamanta a arătat [...] că BN Infra nu era succesoarea societății BNGW, ci societatea-mamă în proporție de 100 % a acesteia și a prezentat argumente destinate să stabilească autonomia societății BNGW față de aceasta.
71 În aceste împrejurări, Tribunalul apreciază că reclamantei i s-a oferit posibilitatea, încă din stadiul comunicării privind obiecțiunile, să înțeleagă importanța obiecțiunii formulate de Comisie în ceea ce privește participarea sa la încălcare în calitate de societate‑mamă a BNGW și să își asigure astfel în mod util apărarea.”
15. Tribunalul a respins acțiunea în totalitate.
Concluziile părților
16. Ballast Nedam solicită Curții:
– anularea în tot sau în parte a deciziei Tribunalului, astfel cum este formulată în dispozitivul hotărârii atacate;
– în cazul admiterii recursului, admiterea în tot sau în parte a cererilor formulate de Ballast Nedam în primă instanță și
– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața celor două instanțe.
17. Comisia solicită Curții:
– respingerea recursului și
– obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.
Cu privire la recurs
18. În susținerea recursului său, Ballast Nedam invocă două motive întemeiate pe încălcarea articolului 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003, precum și a dreptului la apărare și, respectiv, pe aplicarea incorectă de către Tribunal a principiilor fundamentale privind angajarea răspunderii societăților‑mamă pentru încălcarea normelor privind înțelegerile de către filialele lor.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe o eroare de drept în ceea ce privește interpretarea articolului 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 și dreptul la apărare
Argumentele părților
19. Prin intermediul primului motiv, îndreptat împotriva punctelor 68-71 din hotărârea atacată, Ballast Nedam arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept stabilind la punctul 69 din această hotărâre că, pe baza informațiilor din comunicarea privind obiecțiunile, recurenta nu putea ignora, în calitate de societate‑mamă a societății BNGW, faptul că putea fi destinatara deciziei finale a Comisiei.
20. Prin recursul formulat, Ballast Nedam susține că, în comunicarea privind obiecțiunile, Comisia ar fi trebuit să o identifice pe BNGW drept entitate autoare a încălcării și să informeze expres societatea Ballast Nedam cu privire la faptul că risca să răspundă în solidar pentru plata amenzii aplicate societății BNGW. Or, punctul 342 din comunicarea privind obiecțiunile nu ar menționa societatea BNGW, căreia, pe de altă parte, nu îi era adresată comunicarea privind obiecțiunile.
21. Comisia susține că acest motiv nu este fondat.
Aprecierea Curții
22. La punctul 64 din hotărârea atacată, Tribunalul a amintit, fără a săvârși o eroare de drept, jurisprudența privind precizia impusă unei comunicări privind obiecțiunile pentru ca o întreprindere să fie în măsură, în cursul procedurii administrative, să facă cunoscut punctul său de vedere cu privire la pertinența faptelor imputate.
23. Astfel cum reiese din cuprinsul punctului 68 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat că, în comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a stabilit legăturile existente între recurentă și BN Infra, astfel încât, la punctul 342 din această comunicare privind obiecțiunile, Comisia a decis că se impunea să adreseze comunicarea privind obiecțiunile societății BN Infra pentru participarea sa (și a societăților al căror succesor în drepturi este) directă la acorduri, iar recurentei, pentru participarea sa prin exercitarea efectivă a unei influențe decisive asupra comportamentului societății BN Infra.
24. În ceea ce privește participarea societății BNGW, Tribunalul recunoaște la punctul 69 din hotărârea atacată că Comisia nu a furnizat în comunicarea privind obiecțiunile niciun element de probă suplimentar privind faptul că recurenta și BNGW constituiau o întreprindere unică și că, în această privință, comunicarea privind obiecțiunile ar fi putut să fie mai clară. Cu toate acestea, Tribunalul a apreciat că acest fapt nu este suficient pentru a considera că Comisia nu a indicat în mod clar că înțelegea să aplice prezumția exercitării efective a unei influențe decisive a recurentei asupra comportamentului comercial al societăților BN Infra și BNGW.
25. Procedând astfel, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește cerința de precizie impusă comunicării privind obiecțiunile, potrivit căreia această comunicare trebuie să indice în ce calitate i se impută unei întreprinderi faptele reținute (Hotărârea Papierfabrik August Koehler și alții/Comisia, EU:C:2009:500, punctul 39).
26. Astfel, Tribunalul a considerat în mod eronat la punctul 69 din hotărârea atacată că recurenta nu putea să nu aibă cunoștință de faptul că era susceptibilă de a fi destinatara unei decizii finale a Comisiei, în calitate de societate‑mamă a societății BNGW, în timp ce, din chiar constatările Tribunalului, reiese că, la punctul 342 din comunicarea privind obiecțiunile, Comisia nu a indicat faptul că această comunicare era adresată recurentei în temeiul exercitării unei influențe decisive asupra comportamentului comercial al societății BNGW și că Tribunalul recunoaște lipsa de claritate în această privință a comunicării privind obiecțiunile.
27. În special, Tribunalul nu poate considera că constatarea efectuată la punctul 235 din comunicarea privind obiecțiunile, potrivit căreia recurenta a participat la acord prin intermediul directorului societății BNGW, era de natură să indice cu claritate faptul că Comisia înțelegea să angajeze, în subsidiar, răspunderea acesteia în calitate de societate‑mamă a societății BNGW, în condițiile în care comunicarea privind obiecțiunile nu menționează această ultimă societate decât în calitatea sa de predecesoare a societății BN Infra.
28. Pe de altă parte, ambiguitatea scrisorii care însoțea comunicarea privind obiecțiunile este amplificată de faptul că societății BNGW nu i-a fost adresată nicio comunicare privind obiecțiunile.
29. În ceea ce privește răspunsul recurentei la comunicarea privind obiecțiunile și referitor la societatea BNGW, menționat la punctul 70 din hotărârea atacată, din acesta nu s-ar putea deduce că recurenta a înțeles din cuprinsul comunicării privind obiecțiunile că era considerată răspunzătoare de către Comisie pentru activitățile societății BNGW.
30. Având în vedere aceste elemente, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că dreptul la apărare nu a fost încălcat.
31. Întrucât primul motiv este întemeiat, se impune admiterea acestuia și, în consecință, anularea hotărârii atacate, în măsura în care respinge motivul formulat de recurentă cu privire la încălcarea articolului 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 și a dreptului la apărare în cursul procedurii administrative care a condus la hotărârea în litigiu.
Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept în ceea ce privește imputarea încălcării în sarcina societății Ballast Nedam
32. Prin intermediul celui de al doilea motiv, îndreptat împotriva punctelor 72-77 din hotărârea atacată, recurenta reproșează Tribunalului că a denaturat sensul argumentelor prezentate de aceasta în ședința din 30 iunie 2011 și că, prin urmare, a săvârșit o eroare de drept considerând la punctul 75 din această hotărâre că „[Ballast Nedam] nu ar putea [...] susține faptul că Comisia nu era în măsură să îi impute comportamentul ilicit al societății BNGW în perioada cuprinsă între 21 iunie 1996 și [30 septembrie 2000] și nici să o oblige în solidar la plata amenzii”, în condițiile în care nu se constatase nicio încălcare în privința filialei sale, BNGW.
33. Întrucât și prezentul motiv urmărește, desigur, din rațiuni diferite de cele prezentate în susținerea motivului precedent, să înlăture angajarea răspunderii recurentei pentru comportamentul filialei sale BNGW, acesta nu ar putea atrage, presupunând că ar fi întemeiată, o anulare a hotărârii atacate mai extinsă decât cea rezultată din admiterea primului motiv.
34. Prin urmare, nu este necesară examinarea acestuia.
Cu privire la acțiunea în fața Tribunalului
35. Conform articolului 61 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, în cazul în care recursul este întemeiat, Curtea anulează hotărârea Tribunalului. În acest caz, Curtea poate soluționa ea însăși în mod definitiv litigiul atunci când acesta este în stare de judecată.
36. Aceasta este situația în speță.
37. În acest scop, recurenta, referindu-se la observațiile formulate în primă instanță, solicită anularea în parte a deciziei în litigiu, în măsura în care aceasta îi este aplicabilă, și arată că amenda în cuantum de 4,65 milioane de euro la plata căreia a fost obligată în solidar, în temeiul articolului 2 litera (a) din această decizie, trebuie să fie redusă.
38. În speță, pe de o parte, recurentei nu a i s-a acordat posibilitatea să își asigure apărarea în mod util în cursul procedurii administrative în ceea ce privește participarea sa la încălcarea în cauză în calitate de societate‑mamă în proporție de 100 % a societății BNGW, astfel încât este necesar să se anuleze articolul 1 litera (a) din decizia în litigiu, în măsura în care privește imputarea în sarcina recurentei a comportamentului societății BNGW, pentru perioada cuprinsă între 21 iunie 1996 și 30 septembrie 2000.
39. Pe de altă parte, în ceea ce privește comportamentul societății BN Infra, pentru care recurenta răspunde, de asemenea, în temeiul deciziei în litigiu, Tribunalul a redus definitiv amenda aplicată la suma de 3,45 milioane de euro, constatând că nu se putea angaja, în subsidiar, răspunderea societății BN Infra pentru comportamentul societății BNGW pentru perioada cuprinsă între 21 iunie 1996 și 1 octombrie 2000 (Hotărârea Ballast Nedam Infra/Comisia, T‑362/06, EU:T:2012:492).
40. În aceste condiții, cuantumul amenzii aplicate în solidar recurentei prin articolul 2 litera (a) din decizia în litigiu este stabilit la 3,45 milioane de euro.
Cu privire la cheltuielile de judecată
41. În temeiul articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când recursul este fondat, iar Curtea soluționează ea însăși în mod definitiv litigiul, aceasta se pronunță asupra cheltuielilor de judecată.
42. Potrivit articolului 138 alineatul (1) din același regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
43. Întrucât recursul formulat de Ballast Nedam a fost admis, iar amenda aplicată acesteia a fost redusă de Curte, se impune obligarea comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri. Pe de altă parte, având în vedere motivele invocate de Ballast Nedam în fața Tribunalului, dintre care o parte au fost respinse definitiv, se impune ca fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii în primă instanță.
Dizpozitiv
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a cincea) declară și hotărăște:
1) Anulează Hotărârea Ballast Nedam/Comisia (T‑361/06), în măsura în care respinge motivul invocat de Ballast Nedam NV cu privire la încălcarea articolului 27 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [81 CE] și [82 CE] și a dreptului la apărare în cursul procedurii administrative care a condus la adoptarea Deciziei C(2006) 4090 final a Comisiei din 13 septembrie 2006 privind o procedură de aplicare a articolului [81 CE] [cazul COMP/F/38.456 – Bitum (Țările de Jos)].
2) Anulează articolul 1 litera (a) din Decizia C(2006) 4090 final, în măsura în care privește încălcarea articolului 81 CE de către Ballast Nedam NV în perioada cuprinsă între 21 iunie 1996 și 30 septembrie 2000.
3) Anulează articolul 2 litera (a) din Decizia C(2006) 4090 final, în măsura în care stabilește cuantumul amenzii datorate de Ballast Nedam NV la 4,65 milioane de euro.
4) Stabilește la 3,45 milioane de euro cuantumul amenzii aplicate în solidar societății Ballast Nedam NV prin articolul 2 litera (a) din Decizia C(2006) 4090 final.
5) Comisia Europeană suportă totalitatea cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentului recurs.
6) Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii în primă instanță.