62024CJ0822
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a opta)
15 ianuarie 2026 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Drept de autor și drepturi conexe – Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională – Directiva 2001/29/CE – Articolul 2 – Dreptul de reproducere – Articolul 5 – Excepții și limitări – Compensație echitabilă pentru copia privată – Reglementare națională care prevede plata unei astfel de compensații de către producătorii, importatorii și distribuitorii de suporturi de înregistrare care pot fi utilizate în scopul reproducerii și care sunt destinate unor cumpărători finali profesioniști – Obligație însoțită de o prezumție relativă de utilizare a unor astfel de suporturi în scopul realizării de copii private – Admisibilitate”
În cauza C‑822/24,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție, Germania), prin decizia din 26 septembrie 2024, primită de Curte la 3 decembrie 2024, în procedura
bluechip Computer Aktiengesellschaft
împotriva
Zentralstelle für private Überspielungsrechte (ZPÜ),
CURTEA (Camera a opta),
compusă din doamna O. Spineanu‑Matei (raportoare), președintă de cameră, și domnii S. Rodin și N. Fenger, judecători,
avocat general: domnul M. Szpunar,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru bluechip Computer Aktiengesellschaft, de M. Kianfar și J. Schäfer, Rechtsanwälte;
–
pentru Zentralstelle für private Überspielungsrechte (ZPÜ), de D. Kögel, Rechtsanwalt;
–
pentru guvernul german, de J. Möller, M. Hellmann și A. Sahner, în calitate de agenți;
–
pentru guvernul francez, de B. Dourthe și B. Herbaut, în calitate de agenți;
–
pentru guvernul italian, de S. Fiorentino, în calitate de agent, asistat de V. Pilloni, procuratore dello Stato, și D. G. Pintus, avvocato dello Stato;
–
pentru guvernul maghiar, de D. Csoknyai și Z. Fehér, în calitate de agenți;
–
pentru guvernul neerlandez, de M. K. Bulterman și J. M. Hoogveld, în calitate de agenți;
–
pentru guvernul austriac, de A. Posch și J. Schmoll, în calitate de agenți;
–
pentru guvernul portughez, de C. Alves, P. Barros da Costa și M. Martins da Cruz, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de G. von Rintelen și J. Samnadda, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO 2001, L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Zentralstelle für private Überspielungsrechte (denumită în continuare „ZPÜ”), pe de o parte, și bluechip Computer Aktiengesellschaft (denumită în continuare „bluechip”), pe de altă parte, în legătură cu plata unei remunerații destinate finanțării remunerației echitabile pentru realizarea de copii private.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3
Considerentele (31), (35) și (38) ale Directivei 2001/29 sunt redactate după cum urmează:
„(31)
Trebuie păstrat un echilibru just între drepturile și interesele diverselor categorii de titulari de drepturi, precum și între acestea și drepturile și interesele utilizatorilor de obiecte protejate. Excepțiile existente și limitările de drepturi stabilite de statele membre trebuie reanalizate prin prisma noului mediu electronic. Diferențele existente între excepțiile și limitările privind anumite acte restricționate au efecte negative directe asupra funcționării pieței interne în domeniul dreptului de autor și drepturilor conexe. Asemenea diferențe ar putea deveni mai accentuate odată cu dezvoltarea exploatării în străinătate a operelor și a activităților transfrontaliere. Pentru a asigura buna funcționare a pieței interne, astfel de excepții și limitări trebuie definite într‑un mod mai armonizat. Gradul de armonizare a acestor excepții depinde de impactul lor asupra bunei funcționări a pieței interne.
[…]
(35)
În cazul anumitor excepții sau limitări, titularii drepturilor trebuie să primească o compensație echitabilă pentru a fi despăgubiți corespunzător pentru utilizarea operelor lor sau a altor obiecte protejate. La determinarea formei, a modalităților detaliate și a posibilelor niveluri ale acestei compensații echitabile, ar trebui să se țină cont de împrejurările specifice fiecărui caz. În evaluarea acestor împrejurări, un criteriu util ar fi potențialul prejudiciu cauzat titularului de drept prin actul în cauză. În cazul în care titularul dreptului a fost deja plătit în altă formă, de exemplu sub forma unor redevențe din contractul de licență, nu se mai poate face o plată specifică sau separată. Nivelul compensației echitabile ar trebui să țină cont de gradul de utilizare a măsurilor tehnologice de protecție prevăzute prin prezenta directivă. Anumite situații în care prejudiciul cauzat titularului de drept este minim nu pot da naștere unei obligații de plată.
[…]
(38)
Statelor membre ar trebui să li se permită să prevadă o excepție sau limitare de la dreptul de reproducere pentru anumite tipuri de reproduceri de materiale audio, vizuale și audiovizuale pentru uz personal, însoțită de o compensație echitabilă. O astfel de excepție poate implica introducerea sau menținerea sistemelor de remunerare în vederea compensării prejudiciului cauzat titularilor de drepturi. Deși diferențele existente între acele sisteme de remunerare aduc atingere funcționării pieței interne, acestea nu ar trebui, în ceea ce privește reproducerile private pe suport analogic, să aibă un impact semnificativ asupra evoluției societății informaționale. Crearea de copii private pe suport digital poate fi mult mai răspândită și poate avea un impact economic mai mare. În consecință, ar trebui să se țină cont în mod corespunzător de diferențele dintre copierea privată pe suport digital și cea pe suport analogic și să se facă distincție între ele în anumite privințe.”
4
Articolul 2 din această directivă, intitulat „Dreptul de reproducere”, prevede:
„Statele membre prevăd dreptul exclusiv de a autoriza sau de a interzice reproducerea directă sau indirectă, temporară sau permanentă, prin orice mijloace și în orice formă, în totalitate sau în parte:
(a)
pentru autori, a operelor lor;
(b)
pentru artiștii interpreți sau executanți, a fixărilor interpretărilor sau execuțiilor lor;
(c)
pentru producătorii de fonograme, a fonogramelor lor;
(d)
pentru producătorii primelor fixări ale filmelor, cu privire la originalul și copiile filmelor lor;
(e)
pentru organismele de radiodifuziune sau televiziune, a fixărilor programelor difuzate de acestea, indiferent dacă difuzările se fac prin fir sau prin aer, inclusiv prin cablu sau prin satelit.”
5
Articolul 5 din aceeași directivă, intitulat „Excepții și limitări”, prevede la alineatul (2):
„Statele membre pot să prevadă excepții și limitări de la dreptul de reproducere prevăzut la articolul 2, în următoarele cazuri:
[…]
(b)
pentru reproduceri pe orice suport realizate de către o persoană fizică pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale, cu condiția ca titularii de drepturi să primească compensații echitabile care să țină cont de aplicarea sau neaplicarea măsurilor tehnice menționate la articolul 6 pentru operele sau obiectele protejate în cauză;
[…]”
Dreptul german
6
Articolul 53 din Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte – Urheberrechtsgesetz (Legea privind dreptul de autor și drepturile conexe) din 9 septembrie 1965 (BGBl. 1965 I, p. 1273), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare „UrhG”), intitulat „Reproduceri pentru uz personal și alte utilizări personale”, prevedea:
„(1)   Realizarea de copii individuale ale unei opere de către o persoană fizică pe orice suport și pentru uz personal este licită cu condiția ca aceste copii să nu servească, direct sau indirect, unor scopuri comerciale și să nu fie realizate pe baza unui exemplar fabricat în mod vădit nelegal sau a unui exemplar public. […]
[…]”
7
Articolul 54 din UrhG, intitulat „Obligația de remunerare”, prevedea:
„(1)   În cazul în care, ținând seama de natura operei, există posibilitatea ca opera să fie reprodusă potrivit articolului 53 alineatele (1)-(3), autorul operei are dreptul să primească o remunerație echitabilă din partea producătorului aparatelor și al suporturilor de înregistrare al căror tip este utilizat singur sau împreună cu alte aparate, suporturi de înregistrare ori accesorii în scopul realizării unor asemenea reproduceri.
(2)   Dreptul la remunerație prevăzut la alineatul (1) nu există în măsura în care, potrivit împrejurărilor, este posibil ca aparatele sau suporturile de înregistrare să nu fie folosite în scopul reproducerii reglementate de prezenta lege.”
8
Articolul 54b din UrhG, intitulat „Obligația de remunerare a distribuitorului sau a importatorului”, prevedea:
„(1)   Răspunde în solidar cu producătorul orice persoană care importă sau reimportă în scop comercial ori comercializează aparate sau suporturi de înregistrare sub regimul prezentei legi. […]
[…]”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
9
ZPÜ este o asociație a organismelor germane de gestiune colectivă care pot solicita în temeiul legislației privind dreptul de autor plata unei redevențe pentru reproducerea de opere audio și audiovizuale. bluechip este o societate care produce, importă și distribuie computere personale, laptopuri și stații grafice prevăzute cu hard‑disk integrat.
10
ZPÜ a introdus o acțiune având ca obiect în esență obligarea bluechip la plata, pentru fiecare tip de aparat sus‑menționat pus în circulație între 1 ianuarie 2014 și 31 decembrie 2017, a unei remunerații destinate finanțării remunerației echitabile prevăzute la articolul 54 din UrhG, în limita baremelor prevăzute în contracte colective pe care le‑a încheiat în acest scop cu organizații care regrupează profesioniști din sectoarele telecomunicațiilor, precum și articolelor electrice și electronice.
11
Oberlandesgericht (Tribunalul Regional Superior, Germania) a statuat, printr‑o hotărâre parțială din 1 decembrie 2023, că, din moment ce aparatele vândute de bluechip unor cumpărători finali profesioniști puteau servi din punct de vedere tehnic pentru efectuarea de copii ale unor opere protejate de dreptul de autor pentru uz personal, trebuia să se prezume în mod refragabil că vor fi realizate asemenea copii, astfel încât o persoană juridică precum bluechip era obligată să plătească, în temeiul articolelor 54 și 54b din UrhG, remunerația destinată finanțării remunerației echitabile datorate autorilor în schimbul unei astfel de realizări.
12
Constatând că bluechip nu prezentase elemente care să permită răsturnarea acestei prezumții, instanța menționată a obligat‑o printre altele la plata către ZPÜ, pentru fiecare tip de aparat vândut sau pus în circulație în Germania între 1 ianuarie 2014 și 31 decembrie 2017, a unei astfel de remunerații, calculată potrivit baremelor prevăzute de contractele colective sus‑menționate, cu excepția cazului în care bluechip reușește să facă dovada printre altele a faptului că aparatele în cauză sunt în mod vădit rezervate altor utilizări decât realizarea de copii private și că astfel de copii au fost efectiv realizate cel mult în proporții minime, iar ele sunt realizate potrivit ordinii firești a lucrurilor.
13
bluechip a formulat recurs împotriva acestei hotărâri la Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție, Germania), care este instanța de trimitere.
14
Aceasta din urmă amintește că, în temeiul articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29, transpus în dreptul german în special prin articolul 54 din UrhG, statele membre pot prevedea excepții și limitări de la dreptul exclusiv de reproducere prevăzut la articolul 2 din această directivă în favoarea titularilor de drepturi de autor și de drepturi conexe. În special, statele membre ar putea prevedea astfel de excepții și limitări în cazul în care reproducerile sunt realizate de persoane fizice pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale, cu condiția ca titularii de drepturi să primească compensații echitabile.
15
Amintind totodată că, în ceea ce privește suporturile de înregistrare care pot fi utilizate pentru a efectua astfel de reproduceri, această compensație poate, în cazul în care există dificultăți practice legate de stabilirea unui astfel de uz personal și de identificarea utilizatorului final, să fie solicitată unor producători, importatori sau distribuitori care, precum bluechip, au posibilitatea de a repercuta sarcina acesteia asupra cumpărătorilor finali, instanța de trimitere consideră că acești cumpărători pot cuprinde printre altele persoane fizice și juridice care au comandat astfel de suporturi în scopuri profesionale sau comerciale. Astfel, potrivit ordinii firești a lucrurilor, nu s‑ar putea exclude ca aceste suporturi să fie utilizate, într‑un mediu profesional sau comercial, pentru realizarea de copii private sau ca asemenea persoane fizice sau juridice să le înlocuiască cu noi suporturi la sfârșitul perioadei de amortizare fiscală și să le vândă pe piața aparatelor secondhand în vederea unei utilizări în scopul realizării de copii private de către cumpărători.
16
Instanța de trimitere adaugă că, ținând seama de existența unor astfel de dificultăți practice, faptul de a nu impune plata compensației echitabile unor producători, importatori sau distribuitori precum bluechip nu ar permite să se garanteze repararea prejudiciului suferit de titularii de drepturi ca urmare a realizării de copii private și, prin urmare, nici perceperea efectivă a acestei compensații. Or, această instanță tinde să considere că din jurisprudența Curții reiese că este posibil să se prezume, în mod refragabil, că suporturi de înregistrare precum cele vândute de bluechip sunt utilizate pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale, în sensul articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29, așa încât compensația echitabilă poate fi solicitată unor astfel de producători, importatori sau distribuitori.
17
Instanța menționată precizează că, în momentul în care trebuie să se stabilească dacă remunerația în discuție în fața sa este datorată, vânzătorii de suporturi de înregistrare care pot fi utilizate pentru a efectua reproduceri în scopuri private pot face dovada că, potrivit ordinii firești a lucrurilor, pare exclus ca aceste suporturi să fie utilizate pentru realizarea de copii sau că este cel puțin improbabil ca ele să fie utilizate în alte proporții decât cele minime. În acest scop, vânzătorii respectivi pot să prezinte printre altele un certificat scris prin care cumpărătorul final profesionist declară că nu va utiliza suportul cumpărat decât în cadrul activității sale profesionale.
18
Faptul de a stabili în sarcina unor vânzători precum bluechip o obligație de plată a compensației echitabile, însoțită de o prezumție relativă de uz personal al suporturilor de înregistrare care pot fi utilizate în scopul reproducerii, ar fi în plus conform cu jurisprudența Curții, potrivit căreia statele membre dispun de o largă marjă de apreciere în ceea ce privește determinarea persoanelor care trebuie să achite această compensație și în ceea ce privește forma, modalitățile și nivelul acesteia, cu condiția ca statele membre respective să se asigure că o astfel de prezumție nu conduce la impunerea acestei compensații în ipoteze în care utilizarea finală a suporturilor în cauză rămâne în mod vădit în afara situației prevăzute la articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29.
19
Ținând cont de acestea, având în vedere posibila existență a unor divergențe jurisprudențiale în interpretarea acestei dispoziții în Germania și în Austria, instanța de trimitere consideră că este necesar, în vederea soluționării litigiului cu care este sesizată, să se obțină din partea Curții o interpretare a dispoziției menționate.
20
În aceste condiții, Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29/CE se opune unei reglementări naționale care obligă producătorii, importatorii sau distribuitorii care vând suporturi de înregistrare către utilizatori finali profesioniști (persoane juridice sau persoane fizice care le comandă, în calitate de utilizatori finali, în scopuri comerciale, și aceasta de o manieră evidentă pentru producători, importatori sau comercianți) la plata unei remunerații pentru finanțarea compensației echitabile pentru exceptările de la dreptul de reproducere în cazul reproducerilor pentru uz personal, dacă aceștia nu dovedesc în conformitate cu dispozițiile de drept național că prin intermediul acestor aparate nu au fost realizate efectiv, pe orice suport, decât un număr redus de reproduceri ale unei opere de către persoanele fizice pentru uz personal sau că se realizează potrivit ordinii firești a lucrurilor?”
Cu privire la întrebarea preliminară
21
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme naționale potrivit căreia producătorii, importatorii și distribuitorii de suporturi de înregistrare care pot fi utilizate în scopul reproducerii sunt obligați să plătească compensația echitabilă prevăzută de această dispoziție în cazul vânzării acestor suporturi către cumpărători finali profesioniști, cu excepția cazului în care acești producători, importatori sau distribuitori dovedesc că suporturile respective nu vor fi utilizate de persoane fizice pentru realizarea de reproduceri pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale sau vor fi utilizate numai în proporții considerate că nu cauzează decât un prejudiciu minim titularilor de drepturi.
22
În această privință, trebuie amintit că, potrivit articolului 2 din Directiva 2001/29, statele membre acordă titularilor drepturilor menționați în această dispoziție dreptul exclusiv de a autoriza sau de a interzice reproducerea directă sau indirectă, temporară sau permanentă, prin orice mijloace și în orice formă, în totalitate sau în parte, a operelor lor, a fixărilor interpretărilor sau execuțiilor lor, a fonogramelor lor, a originalului și copiilor filmelor lor, precum și a fixărilor programelor difuzate prin unde radio.
23
La rândul său, articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 stipulează că statele membre pot să prevadă excepții sau limitări de la dreptul exclusiv de reproducere prevăzut la articolul 2 din această directivă pentru reproduceri pe orice suport realizate de către o persoană fizică pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale, cu condiția ca titularii de drepturi să primească compensații echitabile care să țină cont de aplicarea sau neaplicarea măsurilor tehnice menționate la articolul 6 din directiva menționată pentru operele sau obiectele protejate.
24
În plus, trebuie amintit că, potrivit chiar modului său de redactare, articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 nu permite statelor membre să prevadă plata unei compensații echitabile decât dacă echipamentul, aparatul sau suportul de reproducere este utilizat de „persoane fizice” în calitate de utilizatori finali, pentru a efectua reproduceri „pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale”. Rezultă că domeniul de aplicare al acestei dispoziții depinde printre altele de calitatea utilizatorului final, precum și de scopul utilizării (a se vedea în acest sens Hotărârea din 5 martie 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, punctul 83).
25
După cum reiese din considerentele (35) și (38) ale Directivei 2001/29, acest articol 5 alineatul (2) litera (b) reflectă voința legiuitorului Uniunii de a stabili un sistem special de compensare a cărui punere în aplicare este declanșată de existența unui prejudiciu pentru titularii de drepturi, care dă naștere, în principiu, obligației de „despăgubire” sau de „compensare” a acestora din urmă. Astfel, realizarea unei copii de către o persoană fizică ce acționează în scop personal trebuie considerată un act de natură să genereze un prejudiciu pentru titularul de drepturi în cauză în cazul în care copia este realizată fără să se fi solicitat în prealabil autorizația acestui titular. Cu toate acestea, nu este nicidecum necesar ca astfel de persoane să realizeze efectiv reproduceri pentru uz personal, dat fiind că se prezumă în mod legitim că aceste persoane beneficiază integral de punerea la dispoziție a echipamentelor, a aparatelor și a suporturilor de reproducere, această punere la dispoziție fiind suficientă, ca urmare a capacității de reproducere a acestor echipamente, aparate și suporturi, pentru a justifica aplicarea compensației echitabile prevăzute în favoarea titularilor de drepturi. Curtea a precizat în această privință că statele membre pot stabili o prezumție relativă potrivit căreia astfel de echipamente, aparate și suporturi sunt puse la dispoziția unor persoane fizice pentru uz personal (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iulie 2013, Amazon.com International Sales ș.a., C‑521/11, EU:C:2013:515, punctul 43, Hotărârea din 5 martie 2015, Copydan Båndkopi (C‑463/12, EU:C:2015:144, punctele 24 și 25), Hotărârea din 8 septembrie 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, punctul 35 și jurisprudența citată, precum și Hotărârea din 23 noiembrie 2023, Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, punctul 33 și jurisprudența citată).
26
Reiese astfel dintr‑o jurisprudență consacrată că atât compensația echitabilă, cât și, implicit, sistemul pe care se întemeiază și nivelul acesteia trebuie să fie legate de prejudiciul cauzat titularilor de drepturi ca urmare a realizării de copii private. Astfel, orice compensație echitabilă care nu ar fi legată de prejudiciul cauzat titularilor de drepturi ca urmare a unei asemenea realizări nu ar fi compatibilă cu cerința enunțată în considerentul (31) al Directivei 2001/29 potrivit căreia trebuie menținut un just echilibru între titularii de drepturi și utilizatorii de obiecte protejate (Hotărârea din 23 noiembrie 2023, Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, punctul 37 și jurisprudența citată).
27
De altminteri, Curtea a subliniat deja că, în afara situației în care s‑ar admite că articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 este lipsit de efect util, trebuie să se considere că această dispoziție impune o obligație de rezultat statelor membre care instituie excepția privind copia privată, în sensul că acestea sunt ținute să asigure, în cadrul competențelor lor, perceperea efectivă a compensației echitabile destinate despăgubirii titularilor de drepturi (Hotărârea din 9 iunie 2016, EGEDA ș.a., C‑470/14, EU:C:2016:418, punctul 21, precum și jurisprudența citată).
28
Întrucât dispozițiile Directivei 2001/29 nu oferă mai multe precizări cu privire la diferitele elemente ale sistemului de compensație echitabilă, statele membre dispun de o marjă largă de apreciere pentru a le delimita. Revine în special statelor membre sarcina de a determina persoanele care trebuie să achite această compensație, precum și de a stabili forma, modalitățile și nivelul respectivei compensații (Hotărârea din 8 septembrie 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, punctul 36 și jurisprudența citată). La stabilirea formei, a modalităților și a eventualului nivel al compensației echitabile, statele membre trebuie să țină seama, astfel cum reiese din considerentul (35) al Directivei 2001/29, de circumstanțele proprii fiecărui caz și în special de prejudiciul potențial suferit de titularii de drepturi (Hotărârea din 23 noiembrie 2023, Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, punctul 36).
29
Ținând cont de dificultățile practice de a‑i identifica pe utilizatorii privați, precum și de a‑i obliga să îi despăgubească pe titularii dreptului exclusiv de reproducere pentru prejudiciul cauzat, statele membre pot institui, pentru a finanța compensația echitabilă, o „redevență pentru copia privată”, a cărei plată este impusă în amonte față de realizarea de copii private, în sarcina nu a persoanelor private vizate, ci a persoanelor, inclusiv persoane juridice, care dispun de echipamente, de aparate și de suporturi de reproducere și care, în acest temei, le pun, în drept sau în fapt, la dispoziția persoanelor private. În cadrul unui asemenea sistem, persoanele care dispun de aceste echipamente, aparate și suporturi au obligația de a plăti redevența pentru copia privată. Astfel, statele membre pot, în anumite condiții, să aplice nediferențiat redevența pentru copia privată în privința suporturilor de înregistrare care pot fi utilizate pentru reproducere, inclusiv în ipoteza în care utilizarea finală a acestora nu intră sub incidența cazului menționat la articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 (a se vedea în acest sens Hotărârea din 9 iunie 2016, EGEDA ș.a., C‑470/14, EU:C:2016:418, punctele 32 și 33, precum și Hotărârea din 8 septembrie 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, punctul 37 și jurisprudența citată).
30
Din moment ce un atare sistem permite debitorilor să repercuteze cuantumul redevenței pentru copia privată asupra prețului de punere la dispoziție a unor astfel de echipamente, aparate sau suporturi, sarcina redevenței va fi suportată în definitiv de utilizatorul privat care achită acest preț, în conformitate cu „echilibrul just”, menționat în considerentul (31) al Directivei 2001/29, care trebuie găsit între interesele titularilor dreptului exclusiv de reproducere și cele ale utilizatorilor de obiecte protejate (Hotărârea din 8 septembrie 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, punctul 38 și jurisprudența citată).
31
Cu toate acestea, trebuie amintit că, atunci când statele membre optează pentru o finanțare de acest gen justificată de dificultăți practice precum imposibilitatea de a identifica utilizatorii finali privați, acestea trebuie să prevadă, în beneficiul debitorilor efectivi ai compensației, fie că sunt producătorii, importatorii sau distribuitorii de echipamente, de aparate sau de suporturi de reproducere, fie că sunt utilizatorii finali, un sistem de scutire sau, în caz contrar, un drept la rambursare atunci când compensația nu este datorată, cum ar fi printre altele atunci când astfel de echipamente, aparate sau suporturi sunt furnizate altor persoane decât persoane fizice, în scopuri vădit diferite de cel de realizare de copii pentru uz personal (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iulie 2013, Amazon.com International Sales ș.a., C‑521/11, EU:C:2013:515, punctul 31, Hotărârea din 5 martie 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, punctele 45, 47, 50 și 53, Hotărârea din 9 iunie 2016, EGEDA ș.a., C‑470/14, EU:C:2016:418, punctele 36 și 40, Hotărârea din 22 septembrie 2016, Microsoft Mobile Sales International ș.a., C‑110/15, EU:C:2016:717, punctele 34 și 36, precum și Hotărârea din 8 septembrie 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, punctul 39).
32
Dreptul la rambursare astfel prevăzut trebuie să fie efectiv și să nu facă excesiv de dificilă restituirea redevenței plătite. În această privință, întinderea, eficacitatea, disponibilitatea, publicitatea și simplitatea exercitării dreptului la rambursare trebuie să permită atenuarea eventualelor dezechilibre create de sistemul de redevență pentru copia privată pentru a răspunde dificultăților practice constatate (Hotărârea din 22 septembrie 2016, Microsoft Mobile Sales International ș.a., C‑110/15, EU:C:2016:717, punctul 37 și jurisprudența citată, precum și Hotărârea din 8 septembrie 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, punctul 45 și jurisprudența citată).
33
În sfârșit, Curtea a statuat deja că statele membre au posibilitatea de a prevedea, în anumite cazuri care intră în domeniul de aplicare al excepției pe care au ales să o instituie în temeiul articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 și cu respectarea principiului egalității de tratament, o scutire de la plata compensației echitabile atunci când prejudiciul cauzat titularilor de drepturi este minim, stabilirea pragului sub care prejudiciul este calificat drept minim ținând de marja de apreciere a acestor state (a se vedea în acest sens Hotărârea din 23 noiembrie 2023, Seven.One Entertainment Group, C‑260/22, EU:C:2023:900, punctele 38-40 și jurisprudența citată).
34
Întrebarea adresată de instanța de trimitere trebuie examinată în lumina ansamblului acestei jurisprudențe.
35
În speță, din explicațiile acestei instanțe reiese că reglementarea în discuție în litigiul principal, astfel cum a fost interpretată de instanțele naționale, prevede că compensația echitabilă este datorată de producătorii, de importatorii sau de distribuitorii care, precum bluechip, vând suporturi de înregistrare care pot fi utilizate în scopul reproducerii (denumite în continuare „suporturi de înregistrare”) unor cumpărători finali profesioniști, indiferent dacă sunt persoane juridice sau persoane fizice. Reiese de asemenea în esență din explicațiile instanței menționate că nu este exclus ca suporturile astfel cumpărate de asemenea cumpărători finali profesioniști să fie utilizate în alte situații decât cea prevăzută la articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29, cu alte cuvinte să nu fie utilizate „pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale” sau să fie utilizate pentru un astfel de uz și în astfel de scopuri numai în proporții limitate.
36
Conform jurisprudenței amintite la punctele 29 și 31-33 din prezenta hotărâre, compensația echitabilă nu poate fi stabilită în sarcina vânzătorilor de suporturi de înregistrare într‑o asemenea situație decât dacă sunt îndeplinite două condiții cumulative. În primul rând, un astfel de sistem trebuie să fie justificat de dificultăți practice, precum dificultățile de a identifica utilizatorii finali și scopul utilizării reproducerilor efectuate cu ajutorul acestor suporturi. În al doilea rând, este necesar ca, în cazul în care se stabilește că utilizatorii finali utilizează suporturile respective în scopuri în mod vădit diferite de cel al realizării de copii pentru uz personal sau, cel puțin, nu cauzează decât un prejudiciu minim titularilor de drepturi prin utilizarea acelorași suporturi pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale, acești vânzători să beneficieze de o scutire de la compensația echitabilă sau, în lipsa acesteia, de un drept la rambursare efectiv care să nu fie organizat în așa fel încât restituirea acestei compensații să fie excesiv de dificilă.
37
Instanța de trimitere va trebui, așadar, să verifice dacă reglementarea în discuție în litigiul principal îndeplinește aceste două condiții, precizându‑se că Curtea, pronunțându‑se asupra trimiterii preliminare, poate să ofere precizări menite să orienteze instanța națională în decizia sa (Hotărârea din 5 mai 2022, Victorinox, C‑179/21, EU:C:2022:353, punctul 49 și jurisprudența citată).
38
În ceea ce privește, în primul rând, existența unor dificultăți practice legate de identificarea utilizatorilor finali și de scopul utilizării reproducerilor efectuate cu ajutorul unor suporturi de înregistrare precum cele în discuție în litigiul principal, este necesar să se constate că astfel de dificultăți practice de identificare există atunci când aceste suporturi sunt vândute unor cumpărători finali profesioniști.
39
Într‑adevăr, nu se poate deduce doar din statutul de „cumpărător final profesionist” că suporturile de înregistrare nu vor fi utilizate niciodată de persoane fizice pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale, în sensul articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29, și că, prin urmare, nu va fi cauzat niciodată titularilor de drepturi un alt prejudiciu decât cel minim.
40
Pe de o parte, trebuie să se observe că, în speță, cumpărătorii finali profesioniști cuprind atât persoane fizice, cât și persoane juridice care comandă suporturi de înregistrare în scopuri comerciale sau profesionale. Or, chiar și atunci când asemenea suporturi sunt achiziționate de persoane juridice, acestea nu pot fi utilizate în principiu decât de persoane fizice cărora le sunt puse la dispoziție aceste suporturi. Astfel, utilizatorii finali de suporturi de înregistrare cumpărate de cumpărători finali profesioniști nu pot fi, în orice caz, decât persoane fizice, precizându‑se că, pentru a stabili dacă este datorată compensația echitabilă, este irelevant dacă persoanele fizice care utilizează asemenea suporturi nu le‑au achiziționat ele însele sau nu sunt proprietarii acestora. În realitate, compensația echitabilă este datorată și atunci când persoanele fizice pot efectua reproduceri ale unor opere protejate pe baza sau cu ajutorul unui dispozitiv aparținând unui terț (a se vedea în acest sens Hotărârea din 5 martie 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, punctul 91).
41
Pe de altă parte, conform jurisprudenței amintite la punctul 25 din prezenta hotărâre, se prezumă în mod legitim că persoanele fizice vizate, indiferent dacă sunt în același timp cumpărători și utilizatori finali sau dacă sunt numai utilizatori finali ca urmare a punerii la dispoziția lor a unor suporturi de înregistrare de către cumpărătorul final profesionist, beneficiază integral de aceste suporturi, inclusiv pentru a efectua reproduceri pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale. Curtea a statuat în această privință că articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 nu se opune unei reglementări naționale care instituie o astfel de prezumție în măsura în care ea este relativă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iulie 2013, Amazon.com International Sales ș.a., C‑521/11, EU:C:2013:515, punctele 43 și 45).
42
În aceste condiții, poate fi dificil să se stabilească, la momentul vânzării suporturilor de înregistrare către cumpărători finali profesioniști, dacă persoana fizică ce va dispune de aceste suporturi, fie pentru că le‑a cumpărat ea însăși în scopuri comerciale sau profesionale, fie pentru că i‑au fost puse la dispoziție, în cadrul activității sale, de cumpărătorul final profesionist, le va utiliza în mod vădit numai în alte scopuri decât realizarea de copii pentru uz personal sau dacă le va utiliza și pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale, în proporții care nu vor fi considerate drept cauzând doar un prejudiciu minim titularilor de drepturi.
43
În special, nu se poate exclude, astfel cum arată instanța de trimitere, ca suporturile de înregistrare să fie utilizate, într‑un mediu profesional, în alte proporții decât cele minime de către persoanele fizice pentru un astfel de uz și în astfel de scopuri și nici ca, înainte de sfârșitul duratei lor de viață medii, de exemplu la sfârșitul perioadei lor de amortizare fiscală, să fie puse la dispoziția unor persoane fizice care le vor utiliza ulterior pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale. În plus, autoîntreprinzătorii, în calitate de persoane fizice care plasează comenzi în scopuri comerciale sau profesionale, pot utiliza suporturi de înregistrare precum cele în discuție în litigiul principal atât cu titlu profesional, cât și cu titlu personal.
44
Va reveni instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă, ținând seama de cele ce precedă, există în speță dificultăți practice legate de identificarea finalității utilizării suporturilor de înregistrare de către persoanele fizice cărora le sunt destinate.
45
În al doilea rând, instanța de trimitere va trebui să verifice, în conformitate cu jurisprudența amintită la punctul 31 din prezenta hotărâre, că producătorii, importatorii și distribuitorii de suporturi de înregistrare care pot fi utilizate în scopul reproducerii, precum bluechip, pot fi scutiți de la plata compensației echitabile dacă fac dovada că aceste suporturi vor fi utilizate de persoane fizice în alte situații decât cea prevăzută la articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 sau că pot obține cel puțin rambursarea compensației plătite fără a fi datorată dacă această dovadă nu poate fi făcută decât ulterior operațiunii de vânzare și plății acestei compensații.
46
În această privință, dispoziția menționată nu se opune unui sistem de percepere a compensației pentru copia privată, astfel cum este menționat de instanța de trimitere, care prevede printre altele prezentarea de către un astfel de producător, importator sau distribuitor a unei declarații scrise a cumpărătorului final profesionist care să ateste în esență că suporturile de înregistrare vor fi utilizate în scopuri vădit străine de cel al realizării de copii pentru uz personal sau că vor fi utilizate, în proporții susceptibile să cauzeze doar un prejudiciu minim titularilor de drepturi, pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale. Prin urmare, un vânzător precum bluechip pare să poată fi scutit cu ușurință de la plata compensației echitabile.
47
De altfel, Curtea a confirmat că astfel de declarații unilaterale pot fi utilizate în scopul unei asemenea scutiri în măsura în care există în statul membru în cauză o posibilitate de control de către entitatea însărcinată cu gestionarea compensației echitabile al veridicității declarațiilor în discuție așa încât să se asigure o percepere efectivă a acestei compensații (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 septembrie 2022, Ametic, C‑263/21, EU:C:2022:644, punctele 42 și 70).
48
Pe de altă parte, o reglementare națională care prevede un sistem de scutire de la plata compensației echitabile prin intermediul unor astfel de declarații ar trebui, în orice caz, să prevadă, conform jurisprudenței amintite la punctul 32 din prezenta hotărâre, un drept la rambursarea compensației plătite în mod nejustificat, care trebuie să fie efectiv și să nu fie organizat așa încât restituirea compensației plătite să fie excesiv de dificilă.
49
Având în vedere motivele care precedă, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei norme naționale potrivit căreia producătorii, importatorii și distribuitorii de suporturi de înregistrare care pot fi utilizate în scopul reproducerii sunt obligați să plătească compensația echitabilă prevăzută de această dispoziție în cazul vânzării acestor suporturi către cumpărători finali profesioniști, cu excepția cazului în care acești producători, importatori sau distribuitori dovedesc că suporturile respective nu vor fi utilizate de persoane fizice pentru realizarea de reproduceri pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale sau vor fi utilizate numai în proporții considerate că nu cauzează decât un prejudiciu minim titularilor de drepturi.
Cu privire la cheltuielile de judecată
50
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) declară:
Articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională
trebuie interpretat în sensul că
nu se opune unei norme naționale potrivit căreia producătorii, importatorii și distribuitorii de suporturi de înregistrare care pot fi utilizate în scopul reproducerii sunt obligați să plătească compensația echitabilă prevăzută de această dispoziție în cazul vânzării acestor suporturi către cumpărători finali profesioniști, cu excepția cazului în care acești producători, importatori sau distribuitori dovedesc că suporturile respective nu vor fi utilizate de persoane fizice pentru realizarea de reproduceri pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale sau vor fi utilizate numai în proporții considerate că nu cauzează decât un prejudiciu minim titularilor de drepturi.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.