62024CJ0039
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
30. aprill 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Direktiiv 93/13/EMÜ – Artiklid 4 ja 5 – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Hüpoteeklaenuleping – Laenulepingutasu puudutav lepingutingimus – Tingimuste lihtsus ja arusaadavus
Kohtuasjas C‑39/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Ceuta esimese astme ja eeluurimiskohus nr 6, Hispaania) 2. jaanuari 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 15. jaanuaril 2024, menetluses
Justa
versus
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president S. Rodin (ettekandja), kohtunikud N. Piçarra ja N. Fenger,
kohtujurist: D. Spielmann,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA, esindajad: abogados M. Á. Cepero Aránguez, J. M. Martínez Gimeno ja C. Vendrell Cervantes,
–
Hispaania valitsus, esindaja: M. J. Ruiz Sánchez,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: J. Baquero Cruz, P. Kienapfel ja N. Ruiz García,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada esiteks nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288; parandus ELT 2023, L 17, lk 100) artiklit 4 ning teiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/17/EL elamukinnisvaraga seotud tarbijakrediidilepingute kohta ning millega muudetakse direktiive 2008/48/EÜ ja 2013/36/EL ja määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT 2014, L 60, lk 34) artiklit 7.
2
Taotlus on esitatud Justa ja Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA vahelises kohtuvaidluses, mille ese on laenulepingutasu käsitleva tingimuse väidetav ebaõiglane laad.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 93/13
3
Direktiivi 93/13 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Lepingutingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, loetakse ebaõiglaseks, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.“
4
Direktiivi artiklis 4 on ette nähtud:
„1.   Ilma et see piiraks artikli 7 kohaldamist, võetakse lepingutingimuse hindamisel arvesse lepingu sõlmimise objektiks oleva kauba või teenuse laad ning viidatakse lepingu sõlmimisel kõigile sellega kaasnevatele asjaoludele ning kõigile teistele kõnealuse või muu lepingu tingimustele, millest see sõltub.
2.   Tingimuste õiglase või ebaõiglase iseloomu hindamine ei ole seotud lepingu põhiobjekti mõiste ega hinna ja tasu piisavusega võrreldes vastutehinguna pakutavate teenuste või kaubaga, kui kõnealused tingimused on koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles.“
5
Nimetatud direktiivi artikkel 5 on sõnastatud järgmiselt:
„Lepingutes, mille kõik või teatavad tarbijale pakutavad tingimused esitatakse kirjalikult, peavad kõnealused tingimused olema koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles. Kui tingimuse tähenduse suhtes on kahtlusi, tuleb kohaldada tarbijale kõige soodsamat tõlgendust. Seda tõlgendamiseeskirja ei kohaldata artikli 7 lõikega 2 ettenähtud menetluste puhul.“
Direktiiv 2014/17
6
Direktiivi 2014/17 artikli 7 „Äritegevusele esitatavad nõuded tarbijakrediidi andmisel“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid nõuavad, et krediiditoodete kavandamisel ja krediidi andmisel, vahendamisel või krediidiga seonduvate nõustamisteenuste ja asjakohasel juhul kõrvalteenuste osutamisel, ning krediidilepingu täitmisel tegutseb krediidiandja, ‑vahendaja või määratud esindaja ausalt, õiglaselt, läbipaistvalt ja professionaalselt, võttes arvesse tarbija õigusi ja huve. […]“.
7
Selle direktiivi artikli 43 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi ei kohaldata enne 21. märtsi 201[6] kehtinud krediidilepingute suhtes.“
Hispaania õigus
Seadus 5/2019
8
15. märtsi 2019. aasta seaduse 5/2019 kinnisvaralaenulepingute kohta (Ley 5/2019, reguladora de los contratos de crédito inmobiliario; BOE nr 65, 16.3.2019) artiklis 14 on ette nähtud:
„3.   Laenusaajalt võib nõuda kulude kandmist või teenustasu võtta üksnes teenuste puhul, mis on seotud selliste laenudega, mille laenusaaja või potentsiaalne laenusaaja on sõnaselgelt aktsepteerinud või kindlalt taotlenud, ja tingimusel et see on seotud tegelikult osutatud teenuste või kantud kuludega, mida on võimalik tõendada.
4.   Kui on kokku lepitud lepingutasus, tuleb seda maksta ainult üks kord ja sellega on hõlmatud kõik laenutaotluse läbivaatamise, laenu haldamise või andmise või muud laenuandja tegevusele omased samalaadsed kulud, mis tulenevad laenu andmisest. Välisvaluutas nomineeritud laenude puhul on lepingutasuga kaetud ka mis tahes valuutavahetustasu laenu algsel väljamaksmisel.“
Peaministri määrus hüpoteeklaenude finantstingimuste läbipaistvuse kohta
9
Peaministri 5. mai 1994. aasta määruse hüpoteeklaenude finantstingimuste läbipaistvuse kohta (Orden del Ministerio de la Presidencia sobre transparencia de las condiciones financieras de los préstamos hipotecarios; BOE nr 112, 11.5.1994, lk 14444) II lisa punkt 4 „Tasud“ on sõnastatud järgmiselt:
„1. Lepingutasu – kõik hüpoteeklaenutaotluse läbivaatamise, laenu andmise või haldamise tasud ning muud laenu või krediidi andmisest tulenevad laenuandja tegevusega lahutamatult seotud sarnased tasud peavad sisalduma ühekordses teenustasus, mida nimetatakse lepingutasuks, ning seda tuleb maksta ainult üks kord. Asjaomane summa, tasumise viis ja tähtaeg on täpsustatud käesolevas sättes.
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
10
Justa sõlmis 3. novembril 2005 Banco Bilbao Vizcaya Argentariaga hüpoteeklaenulepingu.
11
Lepingu artikli 4 lõike 1 kohaselt pidi laenusaaja lepingu allkirjastamisel maksma lepingutasu 0,25% laenu kogusummast.
12
Justa esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceutale (Ceuta esimese astme ja eeluurimiskohus nr 6, Hispaania), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria vastu hagi, milles ta esitas eelkõige nõude tuvastada, et lepingutasu ette nägev lepingutingimus on ebaõiglane.
13
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib eelotsusetaotluses, et 16. juuli 2020. aasta kohtuotsuses Caixabank ja Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 ja C‑259/19, EU:C:2020:578) tõlgendas Euroopa Kohus muu hulgas direktiivi 93/13 seoses Hispaania õiguse kohaldamisalasse kuuluvas laenulepingus sisalduva sellise lepingutingimuse ebaõigluse ja läbipaistvuse kontrolliga, millega laenusaajat kohustatakse maksma lepingutasu. Ta täpsustab, et pärast seda kohtuotsust tegid riigisisesed kohtud otsuseid, milles tühistati sellist lepingutasu sätestavad tingimused, mille tagajärjel esitas Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) eelotsusetaotluse, mis puudutas uuesti seda tingimust ja mille kohta tehti 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Caixabank (laenulepingutasu) (C‑565/21, EU:C:2023:212).
14
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on küsimus, kas Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) kohtupraktika on viimati nimetatud kohtuotsusega kooskõlas.
15
Sellega seoses viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) 29. mai 2023. aasta kohtuotsusele (816/2023, ES:TS:2023:2131), milles viimane leidis, et lepingutingimus, milles on laenutaotluse või hüpoteeklaenutaotluse läbivaatamise, laenu või hüpoteeklaenu andmise või haldamise kulude katmiseks ette nähtud lepingutasu, ei kuulu laenulepingu peamise eesmärgi alla ja seetõttu võib liikmesriigi kohus seda direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 2 alusel kontrollida, täpsustades siiski, et selline lepingutasu ei ole iseenesest ebaõiglane. Niisiis peab see kohus veenduma, et tarbijal on võimalik mõista tasu eest osutatud teenuste laadi, kontrollida, et erinevad ette nähtud tasud omavahel ei kattu, et tarbija sai sellise teabe põhjal, mille pank vastavalt riigisisesele õigusele esitas, piisavalt tutvuda tingimuse majandusliku sisu ja selle toimimisega, isegi kui laenuandja ei ole kohustatud lepingus täpsustama, mis laadi teenuseid lepingutasu eest pakutakse, kusjuures riigisisene kohus peab sellega seoses arvesse võtma erilist tähelepanu, mida keskmine tarbija sellisele tingimusele pöörab. Ühtlasi kohustab Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) riigisisest kohust kontrollima, et lepingutasu maksumus ei ole ebaproportsionaalne võrreldes laenusummaga, lähtudes sellega seoses sellise lepingutasu keskmisest maksumusest.
16
Neil asjaoludel otsustas Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Ceuta esimese astme ja eeluurimiskohus nr 6) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas liidu õigusega on vastuolus Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) lepingutasu tõlgendus, mille kohaselt piisab sellest, kui hüpoteegilepingus on märgitud tingimuse summa ja see summa ei ületa kindlaks määratud ülempiiri, järeldamaks, et tingimus ei ole ebaõiglane läbipaistvuse puudumise tõttu direktiivi 93/13[…] artikli 4 lõike 2 tähenduses, isegi kui selles ei ole täpsustatud selle sisu ega tähtaega?
2.
Kui kõnealusest lepingutingimusest on tarbijat eelnevalt teavitatud ja kui seda ei peeta hõlmatuks […] direktiivi 2014/17[…] kohase pangalaenuga seotud tegevusega ning kui see loetakse tasulisest intressist sõltumatuks, kas siis tuleks esitada arved ja kas neid teenuseid tuleks enne tarbijale edasikandmist täpsustada; kui seda ei tehta, kas see on vastuolus liidu õigusnormidega, mõjutades läbipaistvust selle lepingutingimuse sisulises tähenduses?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Vastuvõetavus
17
Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes seisukohtades kahtlevad põhikohtuasja vastustaja, Hispaania Kuningriik ja Euroopa Komisjon, kas käesolev eelotsusetaotlus või vähemalt teine eelotsuse küsimus on vastuvõetav.
18
Mis puudutab põhikohtuasja kostja esitatud eelotsusetaotluse vastuvõetamatuse vastuväidet, siis tugineb see asjaolule, et see taotlus ei vasta Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 94 sätestatud nõuetele, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole piisavalt kirjeldanud põhjusi, miks ta kahtleb liidu õiguse tõlgendamises. Ta lisab, et eelotsuse küsimuste aluseks olevat problemaatikat on Euroopa Kohus juba käsitlenud oma 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsuses Caixabank (laenulepingutasu) (C‑565/21, EU:C:2023:212), mistõttu ei ole vastus nendele küsimustele enam vajalik.
19
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on üksnes asja menetleva ja selles tehtava lahendi eest vastutava liikmesriigi kohtu ülesanne kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsusetaotluse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Seega, kui küsimused on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud otsuse tegema (19. septembri 2024. aasta kohtuotsus Booking.com ja Booking.com (Deutschland), C‑264/23, EU:C:2024:764, punkt 34 ning seal viidatud kohtupraktika).
20
Sellest järeldub, et liidu õigust käsitlevate küsimuste puhul eeldatakse, et need on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õigusnormi tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (19. septembri 2024. aasta kohtuotsus Booking.com ja Booking.com (Deutschland), C‑264/23, EU:C:2024:764, punkt 35 ning seal viidatud kohtupraktika).
21
Käesoleval juhul puudutavad esitatud küsimused sisuliselt direktiivi 93/13 artiklite 4 ja 5 ning direktiivi 2014/17 artikli 7 tõlgendamist. Sellega seoses nähtub eelotsusetaotlusest tervikuna, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on taotluse aluseks oleva põhikohtuasja faktilise ja õigusliku raamistiku määratlenud piisavalt täpselt, et võimaldada nii huvitatud isikutel esitada seisukohti vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklile 23 kui ka Euroopa Kohtul anda sellele taotlusele tarvilik vastus. Eelkõige on eelotsusetaotluse esitanud kohus selgelt viidanud asjaomasele riigisisesele kohtupraktikale ja kahtlusele, mis tal on seoses sellega, kas Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) 29. mai 2023. aasta kohtuotsus (816/2023, ES:TS:2023:2131) on kooskõlas direktiiviga 93/13, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsuses Caixabank (laenulepingutasu) (C‑565/21, EU:C:2023:212). See kahtlus ilmneb ka nimetatud kohtu esitatud eelotsuse küsimuste sõnastusest ja puudutab eelkõige kriteeriume, mille alusel hinnata, kas lepingutasu ette nägev lepingutingimus on läbipaistev. Selle tõttu on vaja esitada veel täpsustusi 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsuse Caixabank (laenulepingutasu) (C‑565/21, EU:C:2023:212) kohta.
22
Sellest järeldub, et põhikohtuasja kostja esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tuleb tagasi lükata.
23
Teise eelotsuse küsimuse vastuvõetamatuse kohta leiavad Hispaania Kuningriik ja komisjon, et direktiiv 2014/17, mida see puudutab, ei ole põhikohtuasjas ratione temporis kohaldatav.
24
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millised tagajärjed on sellel, kui lepingutasuga hüvitatavad teenused kvalifitseeritakse nii, et need on direktiivi 2014/17 alusel laenuandmistegevusest välja arvatud. See küsimus tugineb hüpoteesile, et nimetatud direktiiv on põhikohtuasjale kohaldatav.
25
Tuleb märkida, et direktiivi 2014/17 artikli 43 lõike 1 kohaselt ei kohaldata seda direktiivi laenulepingute suhtes, mis olid kehtivad 21. märtsil 2016. Põhikohtuasjas kõne all olev laenuleping sõlmiti aga 3. novembril 2005.
26
Seega tuleb tõdeda, et direktiiv 2014/17, mille tõlgendamist sisuliselt teise eelotsuse küsimusega taotletakse, ei ole põhikohtuasja asjaoludele ratione temporis kohaldatav.
27
Neil asjaoludel on ilmne, et teises küsimuses taotletud liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega. Järelikult tuleb teine küsimus vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktides 19 ja 20 viidatud kohtupraktikale tunnistada vastuvõetamatuks.
Sisulised küsimused
28
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 93/13 artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene kohtupraktika, mille kohaselt – arvestades riigisiseseid õigusnorme, milles on sätestatud, et hüpoteeklaenu lepingutasu on tasu laenutaotluse või hüpoteeklaenutaotluse läbivaatamise, laenu või hüpoteeklaenu andmise või haldamise või muude sarnaste teenuste eest – vastab lepingutingimus, mille alusel peab tarbija sellist lepingutasu maksma, läbipaistvuse nõudele, ilma et selles oleks üksikasjalikult täpsustatud kõiki lepingutasu eest osutatavaid teenuseid ja aega, mis on nende teenuste osutamiseks vajalik.
29
Kõigepealt tuleb märkida, et see küsimus puudutab seda, kas direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 2 tähenduses on koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles ning on seega läbipaistev selline tingimus, millega kehtestatakse niisugune lepingutasu, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
30
Euroopa Kohus on sedastanud, et mõiste „lepingu põhiobjekt“ alla kuuluvaid tingimusi direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 2 tähenduses tuleb mõista tingimustena, mis määravad kindlaks lepingujärgsed põhikohustused ja mis lepingut sellisena iseloomustavad. Seevastu tingimused, mis on lepingulise suhte põhiolemust määratlevate tingimustega võrreldes kõrvalist laadi, ei saa kuuluda nimetatud mõiste alla (vt selle kohta 20. septembri 2017. aasta kohtuotsus Andriciuc jt, C‑186/16, EU:C:2017:703, punktid 35 ja 36, ning 21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Profi Credit Bulgaria (krediidilepingu kõrvalteenused), C‑714/22, EU:C:2024:263, punkt 60).
31
Krediidilepingu põhikohustused seisnevad selles, et krediidiandja kohustub peamiselt andma krediidisaaja käsutusse teatava rahasumma ja krediidisaaja omalt poolt kohustub peamiselt selle summa – üldjuhul koos intressiga – ettenähtud maksegraafiku kohaselt tagastama (21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Profi Credit Bulgaria (krediidilepingu kõrvalteenused), C‑714/22, EU:C:2024:263, punkt 61).
32
Euroopa Kohus otsustas 16. juuli 2020. aasta kohtuotsuses Caixabank ja Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 ja C‑259/19, EU:C:2020:578, punkt 64), et lepingutasu ei saa pidada hüpoteeklaenulepingu põhisoorituseks ainuüksi seetõttu, et see sisaldub lepingu kogumaksumuses.
33
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest kohaldatavate riigisiseste õigusnormide kohta nähtub, et lepingutasuga hüvitatakse laenutaotluse või krediiditaotluse läbivaatamise, laenu või krediidi andmise või haldamise teenused ning laenuandja tegevusega lahutamatult seotud muud sarnased teenused, mis tulenevad laenu või krediidi andmisest.
34
Arvestades kohustust tõlgendada direktiivi 93/13 artikli 4 lõiget 2 kitsalt, ei saa selliste teenuste hüvitamise kohustust pidada osaks krediidilepingust tulenevatest põhikohustustest, nagu need on kindlaks määratud käesoleva kohtuotsuse punktis 31 viidatud kohtupraktikas. Nimelt oleks niisuguse kitsa tõlgendamise kohustusega vastuolus, kui mõiste „lepingu põhiobjekt“ hõlmaks kõiki neid teenuseid, mis on põhiobjektiga üksnes seotud ja käesoleva kohtuotsuse punktis 30 viidatud kohtupraktika tähenduses seega kõrvalist laadi (16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Caixabank (laenulepingutasu), C‑565/21, EU:C:2023:212, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Arvestades seda täpsustust, sisaldub sama läbipaistvuse nõue, mis on sätestatud direktiivi 93/13 artikli 4 lõikes 2, ka direktiivi artiklis 5, milles on nähtud ette, et kirjalikud lepingutingimused peavad olema koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles. Nagu Euroopa Kohus on juba otsustanud, on läbipaistvuse nõue esimeses sättes sama ulatusega kui teises sättes (16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Caixabank (laenulepingutasu), C‑565/21, EU:C:2023:212, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
Selleks, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilikku vastust, tuleb järelikult leida, et ta küsib oma esimese küsimusega sisuliselt, kas direktiivi 93/13 artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene kohtupraktika, mille kohaselt – arvestades riigisiseseid õigusnorme, mis näevad ette, et hüpoteeklaenu lepingutasu on tasu laenutaotluse või hüpoteeklaenutaotluse läbivaatamise, laenu või hüpoteeklaenu andmise või haldamise või muude sarnaste teenuste eest – vastab lepingutingimus, mille alusel peab laenusaaja sellist lepingutasu maksma, läbipaistvuse nõudele, ilma et selles oleks üksikasjalikult täpsustatud kõiki lepingutasu eest osutatavaid teenuseid ja aega, mis on nende teenuste osutamiseks vajalik.
37
Selle kohta on Euroopa Kohus rõhutanud, et direktiivi 93/13 artiklis 5 sisalduvat läbipaistvuse nõuet ei saa taandada ainult nende tingimuste arusaadavusele vormilises ja grammatilises mõttes, vaid selle direktiiviga rakendatud kaitsesüsteem põhineb hoopis eeldusel, et tarbija on müüja või teenuste osutajaga võrreldes nõrgemal positsioonil eelkõige seoses teabe hulgaga, mistõttu tuleb lepingutingimuste lihtsas ja arusaadavas keeles koostamise nõuet ning seega ka sama direktiiviga kehtestatud läbipaistvuse nõuet mõista laialt (16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Caixabank (laenulepingutasu), C‑565/21, EU:C:2023:212, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
38
Seega tuleb nimetatud nõuet mõista nii, et selle kohaselt peab lepingutingimus olema tarbijale grammatilises mõttes arusaadav ning ühtlasi peab lepingus olema läbipaistvalt esitatud kõnealuses tingimuses osutatud mehhanismi konkreetne toimimine ning vajaduse korral ka selle mehhanismi ja teistes lepingutingimustes ette nähtud mehhanismide vaheline suhe, nii et tarbijal on täpsete ja arusaadavate kriteeriumide põhjal võimalik ette näha sellest tingimusest talle tulenevaid majanduslikke tagajärgi (16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Caixabank (laenulepingutasu), C‑565/21, EU:C:2023:212, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
39
Sellest kohtupraktikast ei tulene, et laenuandja peab kõnealuses lepingus täpsustama ühes või enamas lepingutingimuses ette nähtud tasude eest vastusooritusena osutatavate teenuste täpset laadi. Võttes aga arvesse kaitset, mida on direktiiviga 93/13 soovitud tarbijale tagada seetõttu, et viimane on suhetes müüja või teenuste osutajaga nõrgemal positsioonil nii seoses läbirääkimisvõimalustega kui ka tal oleva teabe hulgaga, siis on oluline, et tegelikult osutatavate teenuste laadist on võimalik mõistlikult aru saada või et selle saab tuletada lepingust tervikuna. Lisaks peab tarbija saama kontrollida, et erisugused tasud või nende eest saadavad teenused ei kattuks (3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Kiss ja CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, punkt 43, ning 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Caixabank (laenulepingutasu), C‑565/21, EU:C:2023:212, punkt 32).
40
Sellega seoses täpsustas Euroopa Kohus 16. juuli 2020. aasta kohtuotsuse Caixabank ja Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 ja C‑259/19, EU:C:2020:578) punktis 70, et liikmesriigi kohus peab kontrollima, kas finantsasutus on tarbijale edastanud piisavad andmed selleks, et tarbija saaks teada selle lepingutingimuse sisust ja toimimisest, millega teda kohustatakse maksma lepingutasu, ning selle tähtsusest laenulepingus. Sel viisil on tarbijal võimalik tutvuda põhjustega, mille tõttu on sellele teenustasule vastava summa maksmine põhjendatud, ning tal on seega võimalik hinnata oma kohustuse ulatust ja eelkõige lepingu kogumaksumust (16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Caixabank (laenulepingutasu), C‑565/21, EU:C:2023:212, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
41
Pädev kohus peab seda, kas selline lepingutingimus, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas, on lihtne ja arusaadav, hindama kõigi asjasse puutuvate faktide alusel, võttes arvesse eelkõige analüüsitava lepingutingimuse sõnastust, teavet, mida finantsasutus on laenusaajale andnud, sealhulgas teavet, mida ta peab esitama vastavalt asjaomastele riigisisestele õigusnormidele, ning reklaami, mida see finantsasutus on sõlmitud lepingu liigi kohta teinud, võttes arvesse tähelepanelikkuse taset, mida võib oodata piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelikult ja arukalt tarbijalt (16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Caixabank (laenulepingutasu), C‑565/21, EU:C:2023:212, punkt 40).
42
Mis puutub hetke, mil tarbija peab teabe saama, siis on Euroopa Kohus leidnud, et tarbijale on ülimalt oluline, et enne lepingu sõlmimist esitatakse teave lepingutingimuste ja lepingu sõlmimise tagajärgede kohta. Just selle teabe alusel otsustab tarbija, kas ta soovib ennast siduda müüja või teenuste osutaja poolt varem koostatud tingimustel (9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Ibercaja Banco, C‑452/18, EU:C:2020:536, punkt 47, ja 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus D. V. (advokaaditasud – tunnitasu põhimõte), C‑395/21, EU:C:2023:14, punkt 39).
43
Seoses õigusteenuste lepinguga, mille puhul arve teenuste eest esitati tundide alusel, märkis Euroopa Kohus, et kuigi müüjalt või teenuste osutajalt ei saa nõuda, et ta teavitaks tarbijat tema võetud kohustuste lõplikest rahalistest tagajärgedest, mis sõltuvad tulevikus toimuvatest ettenägematutest ja müüja või teenuste osutaja tahtest sõltumatutest sündmustest, peab teave, mida ta on kohustatud esitama enne lepingu sõlmimist, siiski võimaldama tarbijal teha otsuseid hoolikalt ja teadlikuna esiteks selliste sündmuste toimumise võimalusest ja teiseks tagajärgedest, mis neil sündmustel võivad olla asjaomaste õigusteenuste kestusele (12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus D. V. (advokaaditasud – tunnitasu põhimõte), C‑395/21, EU:C:2023:14, punkt 43).
44
Käesoleval juhul tuleb märkida, et lepingutingimus, mille kohaselt peab laenusaaja maksma lepingutasu summas 435 eurot, mis vastab 0,25%-le antud laenu summast, on riigisisestes õigusnormides määratletud kui tasu laenutaotluse või hüpoteeklaenutaotluse läbivaatamise, laenu või hüpoteeklaenu andmise või haldamisega seotud teenuste või muude sarnaste teenuste eest. Läbipaistvuse nõue, mille peamine eesmärk on tagada, et tarbijal on võimalik hinnata sellise lepingutingimuse finantstagajärgi, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei tähenda, et pank peab üksikasjalikult täpsustama kõigi nende teenuste laadi, mida osutatakse vastusooritusena lepingutasu eest, nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 38 viidatud kohtupraktikast, ja iga teenuse osutamiseks vajalikku tundide arvu, tingimusel, et kõnealune tingimus järgib riigisisest õiguslikku raamistikku.
45
Eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks tuleb samuti täpsustada, et direktiivist 93/13 ei tulene samuti, et pank oleks kohustatud esitama tarbijale arved, milles on üksikasjalikult kirjeldatud iga osutatud teenuse sisu, tingimusel et liikmesriigi kohus saab kontrollida nende teenuste tegelikkusele vastavust. Selline kohustus ei võimalda iseenesest tarbijal lepingust enne selle sõlmimist paremini aru saada, kuna lepingutasu makstakse ühekordselt laenu andmise hetkel ja arve esitatakse pärast lepingu allkirjastamist.
46
Tuleb meenutada, et liikmesriigi kohus peab hindama, kas selline lepingutingimus, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on koostatud „lihtsas ja arusaadavas“ keeles direktiivi 93/13 artikli 5 tähenduses, võttes arvesse kõiki asjakohaseid faktilisi asjaolusid ja kõiki lepingu sõlmimisega seotud asjaolusid. Seda hinnates tuleb eelkõige arvesse võtta teavet, mille pank esitas laenusaajale laenulepingu allkirjastamisele eelnevates eri etappides, eelkõige pakutud intressimäära teatavaks tehes, sealhulgas teavet, mida ta peab esitama vastavalt asjaomastele riigisisestele õigusnormidele. Iga üksikjuhtumi hindamine on seda tähtsam, et lepingutingimuse läbipaistvus, nagu on nõutud direktiivi 93/13 artiklis 5, on üks asjaoludest, mida liikmesriigi kohus peab arvesse võtma, hinnates nimetatud direktiivi artikli 3 lõike 1 alusel, kas see lepingutingimus on või ei ole ebaõiglane (3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Kiss ja CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, punkt 49). Põhimõtteliselt ei saa seega eeldada, et konkreetne lepingutingimus on ebaõiglane, kuna selline kvalifitseerimine sõltub iga lepingu sõlmimise konkreetsetest asjaoludest, sealhulgas konkreetsest teabest, mille iga müüja või teenuste osutaja igale tarbijale esitab, ja nendest teenustest, mis tegelikult osutati.
47
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi kohtupraktika, mille kohaselt vastab läbipaistvuse nõudele lepingutingimus, mis näeb riigisiseseid õigusnorme arvestades ette, et tarbija maksab lepingutasu – mis on tasu laenutaotluse või hüpoteeklaenutaotluse läbivaatamise, laenu või hüpoteeklaenu andmise või haldamise või muude sarnaste teenuste eest –, ning milles ei ole nende teenuste laadi üksikasjalikku kirjeldust ega märgitud nende osutamiseks kuluvat aega, tingimusel et tarbijal on olnud tõepoolest võimalik hinnata sellest tingimusest talle tulenevaid majanduslikke tagajärgi, mõista nende teenuste laadi, mida osutatakse vastusooritusena selles tingimuses sätestatud tasu eest, ja kontrollida, et erisugused tasud või nende eest saadavad teenused ei kattuks.
Kohtukulud
48
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artiklit 5
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus liikmesriigi kohtupraktika, mille kohaselt vastab läbipaistvuse nõudele lepingutingimus, mis näeb riigisiseseid õigusnorme arvestades ette, et tarbija maksab lepingutasu – mis on tasu laenutaotluse või hüpoteeklaenutaotluse läbivaatamise, laenu või hüpoteeklaenu andmise või haldamise või muude sarnaste teenuste eest –, ning milles ei ole nende teenuste laadi üksikasjalikku kirjeldust ega märgitud nende osutamiseks kuluvat aega, tingimusel et tarbijal on olnud tõepoolest võimalik hinnata sellest tingimusest talle tulenevaid majanduslikke tagajärgi, mõista nende teenuste laadi, mida osutatakse vastusooritusena selles tingimuses sätestatud tasu eest, ja kontrollida, et erisugused tasud või nende eest saadavad teenused ei kattuks.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.