62020TJ0058
ÜLDKOHTU OTSUS (seitsmes koda laiendatud koosseisus)
13. november 2024 (
*1
)
Konkurents – Koondumised – Televisiooni- ja telekommunikatsiooniteenuste Saksamaa turg – Otsus, millega koondumine tunnistatakse siseturu ja EMP lepinguga kokkusobivaks – Kohustused – Koondumise konkurentsile avaldatava horisontaalse, vertikaalse ja konglomeraatmõju hindamine – Koondumise poolte vaheline konkurentsisuhe – Koondumisele omane muutus – Ilmne hindamisviga
Kohtuasjas T‑58/20,
NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, asukoht Köln (Saksamaa), esindajad: advokaadid M. Geppert, P. Schmitz ja J. Schulze zur Wiesche,
hageja,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: G. Conte, A. Keidel ja C. Vollrath,
kostja,
keda toetas:
Vodafone Group plc, asukoht Newbury (Ühendkuningriik), esindajad: solicitor V. Vollmann, advokaadid C. Jeffs, A. Chadd ja D. Seeliger,
menetlusse astuja,
ÜLDKOHUS (seitsmes koda laiendatud koosseisus),
koosseisus: president M. van der Woude, kohtunikud R. da Silva Passos (ettekandja), I. Reine, L. Truchot ja M. Sampol Pucurull,
kohtusekretär: ametnik S. Jund,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 22. septembri 2023. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse (
1
)
1
Hageja NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH palub ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis tühistada komisjoni 18. juuli 2019. aasta otsuse C(2019) 5187 (final), millega tunnistatakse siseturu ja EMP lepinguga kokkusobivaks koondumine, millega Vodafone Group plc omandab Liberty Global plc teatavad varad (juhtum COMP/M.8864 – Vodafone / teatavad Liberty Globali varad) (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
[…]
I. Menetlus ja poolte nõuded
[…]
47
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
48
Komisjon palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
II. Õiguslik käsitlus
[…]
B.
Esimene väide, et on tehtud ilmseid hindamisvigu ning rikutud põhjendamiskohustust ja hoolsuskohustust, kuna MDU turul keelduti tuvastamast tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistust
[…]
3. Esimene osa, mis puudutab komisjoni ilmseid hindamisvigu, kui ta leidis, et koondumise pooled ei olnud otsesed konkurendid
[…]
98
Sellega seoses tuleb täpsustada, et ettevõtjate vahel esineb otsene konkurents, kui nad konkureerivad samade klientide pärast.
99
Käesolevas asjas ei ole vaidlust selles, et koondumise poolte kaabelvõrgud ei kattu ning et tegelikkuses, kui MDU klient soovib sõlmida lepingu televisioonisignaali pakkujaga, on tal üldjuhul üksnes võimalus valida koondumise poolte, kelle kaabelkattealal asub ühendamisele kuuluv hoone, ja ühe nende konkurendi, nagu hageja vahel. See, kas MDU turg oli enne koondumist riigisisese ulatusega või piirdus koondumise poolte kaabelkattealaga, ei muuda midagi, kuna see järeldus kehtib mõlemal juhul.
100
Sellest tuleneb, et koondumise poolte turustatavad tooted praktikas omavahel ei konkureerinud ja seega ei teinud komisjon ilmset hindamisviga, kui ta järeldas, et need pooled ei olnud enne koondumist otsesed konkurendid.
101
Hageja argumendid ei võimalda tõendada vastupidist.
102
Esimesena tuleb märkida, et nagu komisjon Üldkohtus kinnitas, olid kindlad kaudsed tõendid, mis näitasid, et MDU turg oli enne koondumist geograafiliselt piiratud kummagi poole kaabelkattealaga, kuid riigisisesel tasandil tegutsevate tarnijate ja klientide olemasolu tõttu ning asjaolu tõttu, et võimalikud hinnaerinevused riigi piires ei olnud nende kattealadega seotud, ei saanud ta riikliku ulatusega MDU turu võimalust täielikult välistada.
103
Seega asjaolu, et komisjoni arvates võis turgu pidada riikliku ulatusega turuks, ei tähenda, et ta leidis, et sellisel hüpoteetilisel turul konkureerivad koondumise pooled otseselt. Alles hiljem, kui ta analüüsis koondumise mõju MDU turule, hindas komisjon, kas võimalikul riiklikul turul viiks koondumine poolte tegevust arvestades nendevahelise otsese konkurentsi kadumiseni. Asjaolu, et komisjon arvas vaidlustatud otsuses, et MDU turg võis olla riikliku ulatusega juba enne koondumist, ei võimalda seega sellest järeldada, et koondumise pooled olid sellel turul tingimata tegelikud konkurendid, nagu väidab hageja. Lõpuks ei ole välistatud, et kaks ettevõtjat tegutsevad samal geograafilisel turul koos teiste ettevõtjatega, ilma et need kaks ettevõtjat püüaksid sellegipoolest võita samu kliente, eelkõige oma kaabelvõrkude geograafiliste piiride tõttu.
104
Mis puudutab väidetavat põhjenduse puudumist, mida hageja väidab olevat esitanud seoses sellega, et komisjon jättis uurimata koondumise mõju MDU turule, mis on määratletud riikliku turuna, siis tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse jaos VIII.2.4.2.3 ehk põhjendustes 721–785 uuris komisjon üksikasjalikult, kas koondumise tagajärjel kaoks koondumise poolte vahel tegelik või potentsiaalne konkurentsisurve. Seal tehtud järeldused olid aga kohaldatavad olenemata sellest, kas MDU turg oli riikliku ulatusega või piirdus Vodafone’i ja Unitymedia kaabelkattealadega.
105
Teisena, mis puudutab etteheiteid, mille hageja esitas sõltumata MDU turu geograafilisest piiritlemisest, siis tuleb täpsustada, et kuigi koondumise poolte kaabelvõrgud ei kattu – asjaolu, mida hageja kahtluse alla ei sea –, on tõsi, et vaidlustatud otsuses tuvastas komisjon, et nende tegevus siiski kattub teatud määral, kuna need operaatorid ostsid sellisel juhul asjaomaste MDU klientideni jõudmiseks televisioonisignaalide edastamise vahendusteenuseid teiselt osaliselt või mõnelt muult 3. tasandi võrguoperaatorilt.
106
Tuleb aga märkida, et kuigi hageja vaidleb vastu sellele, et arvandmed on tähtsusetud, ei sea ta kahtluse alla neid arvandmeid kui selliseid, mille komisjon avalikustas Üldkohtu menetluses ja mis puudutavad lepinguid, mille koondumise pooled on sõlminud väljaspool nende kaabelkatteala, ja asjaomaste klientide arvu. Sellega seoses tuleb märkida, et nendest arvudest ilmneb, et need lepingud hõlmasid ühendatud majapidamiste poolest väga piiratud arvu MDU kliente ja niivõrd tähtsusetut turuosa – alla 1% –, et see ei saa kujutada endast allesjäävat konkurentsi, mida tuleb kaitsta. Lisaks sõlmisid koondumise pooled selliseid lepinguid väljaspool oma kaabelkatteala üksnes erandkorras, millele hageja vastu ei vaidle.
107
Arvestades tähtsusetut turuosa, mis tuleneb lepingutest, mille koondumise pooled sõlmisid väljaspool oma kaabelkatteala, oli pealegi vähetõenäoline, et koondumine toob kaasa turgu valitseva seisundi tugevnemise, mistõttu ei saa nõustuda hageja argumendiga, mille kohaselt oleks komisjon pidanud tuvastama tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistuse olemasolu, arvestades koondumise poolte suuri turuosasid, mida koondumine oleks veelgi suurendanud.
108
Igal juhul tuleb meenutada, et määruse nr 139/2004 artikli 2 lõigete 2 ja 3 kohaselt kuulutatakse siseturuga kokkusobimatuks üksnes selline koondumine, mis eelkõige turgu valitseva seisundi tekitamise või tugevdamise kaudu takistab märkimisväärselt konkurentsi siseturul või selle olulises osas. Nende sätete sõnastusest nähtub, et peamine kriteerium selle analüüsimiseks, kas koondumine on siseturuga kooskõlas, on tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistuse tekkimine sellel turul. Määrsõna „eelkõige“ kasutamine viitab sellele, et turgu valitseva seisundi tekitamine või tugevdamine on üks juhtudest, mil selline takistus võidakse tuvastada. Järelikult ei too koondumine, mis tekitab või tugevdab turgu valitsevat seisundit, automaatselt kaasa tõhusa konkurentsi märkimisväärset takistust ning vastupidi hageja väidetele ei ole turgu valitseva seisundi ja tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistuse kriteeriumi vahel automaatset seost.
109
Mis puudutab seejärel hageja väidet, et komisjon jättis arvesse võtmata mitu dokumenti, mis tõendavad, et Unitymedia kavatses ühendada Vodafone’i kaabelkattealal asuvad MDU kliendid, siis tuleb tõdeda, et selline väide puudutab pigem potentsiaalse konkurentsi olemasolu kui väidetavat olemasolevat otsest konkurentsi, mis muudab selle käesoleva väite esimese osa raames tulemusetuks.
110
Lõpuks, mis puudutab hageja väidet, et komisjon omistas ekslikult koondumise poolte vahelisele otsesele konkurentsile kõrvalise tähtsuse, kuna tegemist ei olnud „aktiivse“ konkurentsiga, siis tuleb asuda seisukohale, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 768 esitatud komisjoni järeldusel, mille kohaselt pooled ei „konkureerinud aktiivselt“, oli ainult üks eesmärk: selgitada, et pooled sõlmisid üksnes vastusena MDU klientidelt pärinevatele omaalgatuslikele taotlustele väga harvadel juhtudel lepingud telesignaali edastamiseks teise poole kattealal. Nendele taotlustele vastamiseks pidid pooled seejärel hankima televisioonisignaalide edastamise vahendusteenuseid mõnelt teiselt operaatorilt. Nii toimides ei leidnud komisjon sugugi, et koondumiste kontrolli valdkonnas oli tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistuse olemasolu tuvastamiseks vaja, et „aktiivne“ konkurents on kõrvaldatud.
111
Kõigest eeltoodust tuleneb, et hageja ei ole tõendanud, et komisjon leidis vaidlustatud otsuses ilmselgelt vääralt või põhjendamiskohustust või hoolsuskohustust rikkudes, et koondumise pooled ei olnud enne koondumist otsesed konkurendid. Järelikult tuleb käesoleva väite esimene osa tagasi lükata.
4. Teine osa, mis puudutab komisjoni ilmseid hindamisvigu, kui ta leidis, et koondumise pooled ei olnud potentsiaalsed konkurendid
[…]
134
Esimesena, mis puudutab hageja väidet, mille kohaselt on ettearvatav, et elamuehitusega tegelevad ühingud kalduvad eelistama, et neid teenindaks ainult üks tarnija, siis arvestades Saksamaa eluasemesektoris juba mitu aastat toimunud tugevat konsolideerumist, tuleb tõdeda, et tahe ei ole piisav, et hinnata, kas kahe ettevõtja vahel on potentsiaalne konkurentsisuhe.
135
Potentsiaalse konkurentsi olemasolu hindamise eesmärk on nimelt teada saada, kas turu struktuuri ning selle toimimist reguleerivat majanduslikku ja õiguslikku konteksti arvestades on olemas tegelikud ja konkreetsed võimalused, et asjaomased ettevõtjad konkureeriksid omavahel või et kõnealusele turule võiks siseneda uus konkurent ja konkureerida olemasolevate ettevõtjatega (vt 4. juuli 2006. aasta kohtuotsus easyJet vs. komisjon, T‑177/04, EU:T:2006:187, punkt 116 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellest tuleneb, et selline hinnang, mis põhineb uue potentsiaalse pakkuja turule sisenemise tingimustel, sõltub peamiselt analüüsist pakkumise, mitte nõudluse poolel, mistõttu ei saa esimese etteheitega nõustuda.
136
Igal juhul märgib hageja ise, et eluasemesektoris on Saksamaal juba mitu aastat toimunud tugev konsolideerumine. Kuid juba mitu aastat kestnud konsolideerumine ei toonud siiski kaasa koondumise poolte turuosa märkimisväärset suurenemist väljaspool nende kattealasid tulenevalt lepingute sõlmimisest MDU suurklientidega, kes soovisid, et neid teenindab ainult üks operaator, kuna vaidlustatud otsuse tabelist nr 16 nähtub, et nii Vodafone’il kui ka Unitymedial oli teise poole kattealal [0–5%] suurune turuosa.
137
Teisena, mis puudutab turu-uuringu tulemusi, mida komisjon väidetavalt arvesse ei võtnud, siis tuleb rõhutada, et komisjonil on õigus neid arvesse võtta, kuid need ei saa olla potentsiaalse konkurentsi olemasolule hinnangu andmisel määravad.
138
Nimelt, kuigi konkurentide arvamus võib olla oluliseks teabeallikaks koondumise oletatava mõju osas turule, ei saa see igal juhul olla komisjoni jaoks siduv tema sõltumatu hinnangu andmisel koondumise mõju kohta sellele turule (vt selle kohta 25. märtsi 1999. aasta kohtuotsus Gencor vs. komisjon, T‑102/96, EU:T:1999:65, punktid 290 ja 291, ning 5. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus HeidelbergCement ja Schwenk Zement vs. komisjon, T‑380/17, EU:T:2020:471, punkt 673 (ei avaldata)), mistõttu ei saa teise etteheitega nõustuda.
139
Igal juhul nähtub vaidlustatud otsuse põhjendustest 727, 728, 752 ja 753, et komisjon võttis konkureerivate ettevõtjate arvamust tegelikult arvesse, sest nendest põhjendustest tuleneb, et ta alustas koondumise poolte vahel potentsiaalse konkurentsi olemasolu põhjalikku uurimist eelkõige nende esitatud märkuste tõttu. Seega, vastupidi hageja väidetele ei eitanud komisjon kuidagi turu-uuringute tulemuste tõendusjõudu ning kontrollis tegelikult neid arvestades kriitiliselt koondumise poolte väiteid.
140
Kolmandana, mis puudutab asjaolu, et Vodafone’il olid Unitymedia kaabelkattealal juba teatavad taristud, siis tuleb tõdeda, et komisjon võttis seda arvesse koondumise poolte vahelise potentsiaalse konkurentsi olemasolu analüüsis. Vaidlustatud otsuse põhjendusest 740 nähtub nimelt, et Vodafone’i tehtud prognoosid, mida komisjon kontrollis, võtsid arvesse selle operaatori olemasolevat taristut ja 5G kasutuselevõttu, mis ei võimaldanud siiski muuta kaabelvõrgu dubleerimist piisavalt kasumlikuks, mistõttu ei saa kolmanda etteheitega nõustuda.
141
Neljandana on asjaolu, et vastupidi hageja väidetele ei tõenda see, et Vodafone ei ole Unitymedia kaabelvõrku varem dubleerinud, nendevahelise potentsiaalse konkurentsi puudumist, täiesti asjakohane, et hinnata Vodafone’i võimalust siseneda Unitymedia kaabelkattealale. Asjaolu, et see operaator ei ole kunagi sellist dubleerimist minevikus teinud, koos asjaoluga, et tal ei olnud kavatsust seda teha, kinnitab nimelt komisjoni järeldust, et Vodafone’i laiendamine Unitymedia kaabelkattealale oleks ilma koondumiseta olnud ebatõenäoline, mistõttu ei saa neljanda etteheitega nõustuda. Igal juhul, nagu nähtub eespool punktidest 115 ja 116, tuleb samuti tõdeda, et komisjon ei tuginenud vaidlustatud otsuses ainult sellele asjaolule (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 731–746).
142
Viiendana, mis puudutab hageja väidet, et komisjon tugines kaabelvõrgu dubleerimise kasumlikkuse puudumise tuvastamisel elementidele, mis on kohaldatavad võrgu igat liiki laiendamisele, sealhulgas asjaomase operaatori laiendamisele enda kattealal, siis tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 737 tuvastas komisjon, et kaabelvõrgu dubleerimine ei ole Vodafone’ile üldiselt atraktiivne, „eelkõige võrreldes uute majapidamiste lisamisega oma kaabelkattealasse, mis eeldab väiksemaid investeeringuid taristusse ja pakub suuremaid sissetulekuvõimalusi juba olemasoleva operaatori puudumise tõttu“. Sellest tuleneb, et komisjon tuvastas, et kaabelvõrgu dubleerimine väljaspool selle katteala osutus vähem kasumlikuks kui kaabelvõrgu laiendamine oma territooriumil, millele hageja iseenesest vastu ei vaidle.
143
Veel tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjenduse 736 ühes lõigus, mille komisjon avalikustas 30. märtsi 2023. aasta kohtumääruse alusel, märkis komisjon, et ta tuvastas, et viimase viie aasta jooksul laiendas Vodafone oma võrku oma kaabelkattealal või selle lähedal üksnes tähtsusetul määral. See tuvastus, mida hageja oma 2. juuni 2023. aasta seisukohtades kahtluse alla ei seadnud, kinnitab komisjoni järeldust, mille kohaselt oleks Vodafone’i laienemine Unitymedia kaabelkattealale olnud koondumise puudumisel ebatõenäoline. Nimelt, kui Vodafone laiendas enne koondumist oma kaabelkatteala vaid tähtsusetul määral, oli tõepoolest ebatõenäoline, et ta dubleeriks seda Unitymedia kaabelkattealal, kuna selline laiendamine oleks vähem kasumlik. Seega tuleb hageja viies etteheide tagasi lükata.
144
Kuuendana, mis puudutab Vodafone’i investeerimiskriteeriume ja hageja väidet, et komisjon lähtus peamiselt neist ekslikult, ilma et ta oleks neid piisavalt kontrollinud, siis tuleb märkida, et selle kontrollimiseks, kas juhul kui kõnealust koondumist ei oleks, oleks ettevõtjal olnud tegelikud ja konkreetsed võimalused siseneda sellele turule ning konkureerida olemasolevate ettevõtjatega. Selline tõendamine ei saa põhineda vaid oletusel, vaid seda peab kinnitama faktidega või asjaomase turu struktuuri analüüsiga. Nii ei saa ettevõtjat lugeda potentsiaalseks konkurendiks, kui tema turule sisenemine ei vasta elujõulisele majandusstrateegiale (vt analoogia alusel 29. juuni 2012. aasta kohtuotsus E.ON Ruhrgas ja E.ON vs. komisjon, T‑360/09, EU:T:2012:332, punkt 86 ja seal viidatud kohtupraktika).
145
Lisaks ei saa turule sisenemise strateegia majanduslikku elujõulisust samastada selle strateegia pelga kasumlikkusega. Kui see oleks nii, võiks pelka teoreetilist võimet turule siseneda pidada piisavaks, et tuvastada potentsiaalse konkurentsi olemasolu. Seega võib komisjon arvesse võtta sellise ettevõtja ärilist või majanduslikku huvi siseneda turule, kelle puhul hinnatakse, kas ta võib olla potentsiaalne konkurent (vt selle kohta 21. septembri 2005. aasta kohtuotsus EDP vs. komisjon, T‑87/05, EU:T:2005:333, punktid 177, 185, 187, 188, 191 ja 195, ning 4. juuli 2006. aasta kohtuotsus easyJet vs. komisjon, T‑177/04, EU:T:2006:187, punkt 123), ja seega tugineda tema investeerimiskriteeriumidele. Seega ei saa komisjon ettevõtjat kvalifitseerida potentsiaalseks konkurendiks üldiste ja abstraktsete kaalutluste alusel, ilma et ta võtaks arvesse selle ettevõtja ärihuve, tema lühikest ja keskmise pikkusega arengustrateegiat ning selleks kehtestatud kasumlikkuse kriteeriume.
146
Sellega seoses tuleb märkida, et komisjon peab potentsiaalse konkurentsi olemasolu hindamiseks tuginema asjaolude kogumile. Seda tehes ei saa ta jätta tähelepanuta asjaomaste ettevõtjate investeerimisstrateegiaid. Nii on see eelkõige suurte rahvusvaheliste kontsernide puhul, nagu Vodafone, kellel peab olema võimalik valida mitut riiklikku turgu puudutavate investeerimisprojektide vahel, tuginedes selleks parimaile turumääradele. Lisaks tuleb nentida, et hageja esitatud tõendid ei ole piisavad järeldamaks, et komisjoni valduses olid kaudsed tõendid selle kohta, et koondumisest teatanud poole esitatud arvandmed olid ebaõiged.
147
Veel tuleb rõhutada, et ebaõige või eksitava teabe edastamise takistamiseks ja selle eest karistamiseks on koondumiste kontrolli suhtes kohaldatavates õigusnormides ette nähtud erinevad meetmed. Koondumisest teatanud pooltel on komisjoni 7. aprilli 2004. aasta määruse nr 802/2004 (ELT 2004, L 133, lk 1, parandus ELT 2004, L 172, lk 9) artikli 4 lõike 1 ja artikli 6 lõike 2 alusel nimelt sõnaselge kohustus esitada komisjonile tõeselt ja täielikult kokkusobivuse otsuse seisukohast olulised faktid ja asjaolud, kusjuures selle kohustusega seoses on määruse nr 139/2004 artiklis 14 ette nähtud karistus. Samuti võib komisjon määruse nr 139/2004 artikli 6 lõike 3 punkti a ja artikli 8 lõike 6 punkti a alusel tühistada kokkusobivuse otsuse juhul, kui see põhineb ebaõigetel andmetel, mille eest vastutab üks asjaomastest ettevõtjatest, või kui see on saadud pettuse teel (7. mai 2009. aasta kohtuotsus NVV jt vs. komisjon, T‑151/05, EU:T:2009:144, punkt 185).
148
Lõpuks tuleb ühelt poolt tõdeda, et eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendusest 742 ja 553. joonealusest märkusest nähtub, et komisjon kontrollis koondumise poolte prognoose, mille raames nad uurisid mitme taristu kasutuselevõtu projekti kasumlikkust oma investeerimiskriteeriumide alusel, ning leidis, et nende tulemused olid piisavalt kindlad, ning teiselt poolt, et komisjon ei tuginenud üksnes koondumise poolte investeerimiskriteeriumidele, et järeldada, et nende vahel ei ole potentsiaalset konkurentsi, vaid võttis eelkõige arvesse asjaolu, et praktikas ei olnud Vodafone ega Unitymedia kunagi teise poole kaabelvõrku dubleerinud ja et need pooled on oma võrku laiendanud oma kaabelkattealal üksnes vähesel määral, samas kui selline sisemine laienemine oli kasumlikum.
149
Mis puudutab väidet, et komisjon ise tuvastas, et Deutsche Telekom oli valmis oma võrku laiendama, mille tagajärjel oleks hageja sõnul pidanud Vodafone olema samavõrra võimeline seda tegema, siis tuleb tõdeda, et komisjon selgitas vaidlustatud otsuses põhjuseid, miks need strateegiad ei olnud koondumise poolte suhtes kohaldatavad.
150
Täpsemalt nähtub Deutsche Telekomi juhtumi osas vaidlustatud otsuse põhjenduse 744 punktist c ja selles viidatud operaatori vastusest, et tema olukord oli koondumise poolte omast väga erinev eelkõige seetõttu, et Deutsche Telekomil on juba väga ulatuslik kiudoptiline võrk ja ta kasutab seda võrku lairibateenuste osutamiseks digitaalse abonendiliini tehnoloogia (Digital Subscriber Line, DSL) kaudu. Seega, selleks et laiendada oma pakkumist MDU klientidele uutel aladel, võib Deutsche Telekom tugineda omaenda kiudoptilistele liinidele või olemasolevatele juhtmetele ning tal on üldjuhul vaja ehitada vaid lühikesed 3. tasandi võrgu osad.
151
Seega tuleb hageja kuues etteheide tagasi lükata.
152
Seitsmendana, mis puudutab Vodafone’i ja Deutsche Glasfaseri vahelist koostööd, siis märgib hageja ise hagiavalduses, et selle raames kasutusele võetav võrk võimaldab pakkuda optilist kiudu ettevõtjatele ega puuduta seega MDU turgu.
153
Hageja esitatud investeerimiskava „Gigabit“ üksnes kinnitab seda, kuna sellest nähtub, et selle projekti eesmärk on ühelt poolt luua kiudoptiline võrk, et pakkuda väga kiiret internetti ettevõtjatele (100000 ettevõtjat ligikaudu 2000 majandustegevuse piirkonnas 1,4–1,6 miljardi euro suuruses summas) ja maapiirkondade majapidamistele koostöös omavalitsustega ja tänu nende toetustele (1 miljon internetiga alateenindatud maapiirkondade majapidamist 0,2–0,4 miljardi euro suuruses summas), ja teiselt poolt Vodafone’i kaabeltaristu täiendamiseks vastavalt DOCSIS 3.1 standardile, et pakkuda kiiremat internetti „kokku 12,6 miljonile asjaomasele majapidamisele“ (0,2 miljardi euro suuruses summas).
154
Seega tuleb tõdeda, et see projekt puudutab interneti püsiühenduse teenuste osutamise turgu ja et see ei ole seega asjakohane, kui analüüsitakse koondumise poolte vahelise potentsiaalse konkurentsi olemasolu MDU turul.
155
Igal juhul tuleb ka tõdeda, et selle projekti peamine eesmärk on ühendada (väga kiire internetiühendusega) ettevõtjad ja maapiirkondade majapidamised alateenindatud piirkondades, seega mitte MDU kliendid, ning muu hulgas täiendada Vodafone’i olemasolevat kaabelvõrku, et parandada selle operaatori praeguste klientide internetiühendust.
156
Tuleb lisada, et hageja esitatud investeerimiskavast „Gigabit“ nähtub, et see projekt vastab Vodafone’i investeerimiskriteeriumidele, mida on mainitud vaidlustatud otsuses, mis kinnitab, et see operaator tagab ühelt poolt, et need kriteeriumid on täidetud, kui ta kavatseb alustada taristuprojekti, ja teiselt poolt, et komisjon võis nendele kriteeriumidele õiguspäraselt tugineda, kui ta analüüsis tõenäosust, et Vodafone dubleerib Unitymedia kaabelvõrku, et ühendada MDU kliente.
157
Lõpuks, asjaolu, et Vodafone teatas 6. detsembril 2019, et ta laiendab koostööd Deutsche Glasfaseriga, et kasutada optilist kiudu eraisikute jaoks ja seda eelkõige Unitymedia kaabelkattealal, ei oma tähtsust vaidlustatud otsuse õiguspärasuse hindamisel, kuna see asjaolu leidis aset pärast selle otsuse vastuvõtmist. Nimelt tuleb tühistamishagi puhul vaidlustatud õiguspärasuse hindamisel lähtuda faktilistest ja õiguslikest asjaoludest, mis esinesid akti vastuvõtmise ajal (vt 10. septembri 2019. aasta kohtuotsus HTTS vs. nõukogu, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika; 17. septembri 2007. aasta kohtuotsus Microsoft vs. komisjon, T‑201/04, EU:T:2007:289, punkt 260), ja teabest, mis oli akti vastu võtnud institutsiooni käsutuses otsuse tegemise hetkel (9. septembri 2009. aasta kohtuotsus Brink’s Security Luxembourg vs. komisjon, T‑437/05, EU:T:2009:318, punkt 96, ja 12. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Du Pont de Nemours (France) jt vs. komisjon, T‑31/07, ei avaldata, EU:T:2013:167, punkt 157). Hageja ei saa seega liidu kohtus tugineda faktilistele asjaoludele, mis on hilisemad aktist, mille õiguspärasus on vaidlustatud, või millest akti andja ei saanud selle vastuvõtmise ajal teadlik olla. Igal juhul ei tõenda hageja, et selle koostöö eesmärk on MDU klientide ühendamine.
158
Seega tuleb hageja seitsmes etteheide tagasi lükata.
159
Kaheksandana, mis puudutab väidet, et MDU kliente on võimalik teenindada, ilma et oleks vaja kasutusele võtta 3. tasandi kaabelvõrk, siis tuleb märkida, et komisjon ei piirdunud sellega, et uuris potentsiaalse konkurentsi avaldamise tõenäosust koondumise teise poole kaabelvõrgu dubleerimisega, nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 745 Vodafone’i puhul ja selle otsuse põhjendusest 763 Unitymedia puhul. Komisjon leidis sellega seoses, et samuti on vähetõenäoline, et üks pool siseneb teise poole kaabelkattealale vahendite abil, mis ei ole seotud taristuga, nagu eelkõige püsiliinid, satelliittaristu või 4. tasandi võrgud.
160
Sellega seoses tuleb samuti märkida, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 820 tuvastas komisjon, et 4. tasandi operaatorid sõltusid täielikult poolte tahtest pakkuda televisioonisignaali vahepealse edastamise teenuseid konkurentsitingimustel; hageja sellele vastu ei vaidle. Seejärel märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 1479, et 4. tasandi operaatorid selgitasid ise, et nad tegutsevad turu nišisegmendis, samas kui elamuühingud kinnitasid, et need operaatorid ei vasta sageli teenuse taseme nõuetele ega ole suutelised tegelema 3. tasandi võrgu uuendustega; sellele hageja samuti vastu ei vaidle.
161
Lisaks, vastupidi hageja väidetele kinnitab asjaolu, et koondumise pooled kasutasid seda tehnilist võimalust vaid vähesel määral, seda, et see ei ole konkurentsi seisukohast huvipakkuv, ning kinnitab komisjoni järeldust, mille kohaselt on vähetõenäoline, et koondumise pooled laiendaksid oma tegevust teise poole kaabelkattealale vahenditega, mis ei ole seotud taristuga.
162
Seega tuleb hageja kaheksas etteheide tagasi lükata.
163
Üheksandana, mis puudutab hageja viiteid ühelt poolt komisjoni varasemale otsustuspraktikale ja teiselt poolt föderaalse konkurentsiameti otsusele ja Oberlandesgericht Düsseldorfi (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis) otsusele, siis tuleb märkida, et need ei ole komisjonile siduvad.
164
Ühelt poolt tuleb nimelt märkida, et juhul, kui komisjon otsustab koondumise siseturuga kokkusobivuse üle vastava tehingu teate ja toimiku alusel, siis puudub hagejal õigus vaidlustada komisjoni järeldusi põhjusel, et need erinevad teises juhtumis varem teistsuguse teate ja teistsuguse toimiku alusel tehtud järeldustest, isegi kui oletada, et asjaomased turud kahes juhtumis on sarnased või lausa identsed (14. detsembri 2005. aasta kohtuotsus General Electric vs. komisjon, T‑210/01, EU:T:2005:456, punkt 118, ning 13. mai 2015. aasta kohtuotsus Niki Luftfahrt vs. komisjon, T‑162/10, EU:T:2015:283, punkt 142).
165
Teiselt poolt tuleb samuti märkida, et arvestades määruse nr 139/2004 aluseks olevat täpset pädevuse jaotust, ei ole riiklike asutuste otsused koondumiste kontrolli menetlustes komisjonile siduvad (vt selle kohta 18. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Cementbouw Handel & Industrie vs. komisjon, C‑202/06 P, EU:C:2007:814, punkt 56, ja 7. mai 2009. aasta kohtuotsus NVV jt vs. komisjon, T‑151/05, EU:T:2009:144, punkt 139).
166
Seega tuleb hageja üheksas etteheide tagasi lükata.
167
Eeltoodust tuleneb, et hageja ei ole tõendanud, et komisjon tegi ilmseid hindamisvigu, kui ta leidis vaidlustatud otsuses, et koondumise pooled ei olnud MDU turul potentsiaalsed konkurendid ja et nad ei avaldanud seega teineteisele konkurentsisurvet.
5. Kolmas osa, mille kohaselt on tehtud ilmseid vigu koondumise mõju hindamisel konkurentide avaldatavale konkurentsisurvele
[…]
b) Kolmandate isikute poolt pärast koondumist avaldatava prognoositava konkurentsisurve väidetavalt ebapiisav ja ebatäpne analüüs
[…]
190
Sellega seoses on tõsi, et olukord, kus konkurentide avaldatav konkurentsisurve on koondumise tagajärjel oluliselt vähenenud, võib kaasa tuua tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistuse.
191
Veel tuleb märkida, et koondumise siseturuga kokkusobivuse hindamisel võtab komisjon arvesse selliste asjaolude kogumit nagu asjaomaste turgude struktuur, ettevõtjate tegelik või potentsiaalne konkurents, asjaomaste ettevõtjate seisund ning majanduslik ja finantsiline võim, tarnijate ja kasutajate kättesaadavad võimalused, turuletuleku tõkete olemasolu ning pakkumise ja nõudluse areng (15. veebruari 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Tetra Laval, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, punkt 125). Ainuüksi järeldus, et koondumisel tekkiva üksuse finantsvõime on suurenenud, ei võimalda seega järeldada, et tegemist on tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistusega.
192
Lisaks nähtub määruse nr 139/2004 artikli 2 lõike 1 punktist a küll, et tehingu siseturuga kokkusobivuse hindamisel võtab komisjon arvesse vajadust säilitada ja arendada tõhusat konkurentsi siseturul, arvestades eelkõige kõigi asjaomaste turgude struktuuri ja liidus või väljaspool liitu asuvate ettevõtjate tegelikku või potentsiaalset konkurentsi. See nõue on komisjoni antava hinnangu oluline element (6. novembri 2012. aasta kohtuotsus Éditions Odile Jacob vs. komisjon, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, punkt 68).
193
See nõue ei saa siiski muuta selle artikli lõikes 2 määratletud reeglit, mille kohaselt kuulutatakse siseturuga kokkusobivaks koondumine, mis eelkõige turgu valitseva seisundi tekitamise või tugevdamise kaudu ei takistaks märkimisväärselt konkurentsi siseturul või selle olulises osas (6. novembri 2012. aasta kohtuotsus Éditions Odile Jacob vs. komisjon, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, punkt 68).
194
Samuti tuleb rõhutada, et komisjon võib tunnistada koondumise siseturuga kokkusobimatuks üksnes siis, kui ta tuvastab tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistuse, mis on koondumise otsene ja vahetu tagajärg. Takistust, mis tuleneb koondumisel tekkiva üksuse tulevikus tehtavatest otsustest, saab käsitada koondumise otsese ja vahetu tagajärjena üksnes juhul, kui tulevikus aset leidva tegevuse muudab võimalikuks ja majanduslikult mõistlikuks turu tunnuste ja struktuuri muutmine koondumisega (11. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Cisco Systems ja Messagenet vs. komisjon, T‑79/12, EU:T:2013:635, punkt 118).
195
Lõpuks tuleb märkida, et turul konkureerivate erinevate ettevõtjate vahelise jõusuhte hindamine on põhimõtteliselt keerukas majanduslik hinnang, mille puhul on komisjonil kaalutlusõigus (vt 14. detsembri 2005. aasta kohtuotsus General Electric vs. komisjon, T‑210/01, EU:T:2005:456, punkt 253 ja seal viidatud kohtupraktika).
196
Mis puudutab esimesena hageja etteheidet, et komisjon ei kontrollinud väidetavalt piisavalt koondumisel tekkinud üksuse finantsvõime väidetava suurendamise võimalikke kahjulikke tagajärgi konkurentide arengule MDU turul, siis komisjoni hinnangud koondumise tõenäolise mõju kohta konkurentide avaldatavale konkurentsisurvele ei põhine pealiskaudsetel kontrollidel ja lihtsatel eeldustel, nagu väidab hageja.
197
Nimelt, nagu nähtub eespool punktidest 179–182, peegeldavad vaidlustatud otsuse põhjendustes 821–831 esitatud komisjoni selgitused, milles analüüsitakse üksikasjalikult koondumise tõenäolist mõju konkurentsisurvele, mida konkurendid avaldavad MDU turul pärast koondumist, tema hinnangute tulevikku suunatud laadi, tema nõutavat tõendatuse taset ning tema käsutuses olevaid tõendeid ning seda analüüsi raames, mille osas komisjonil oli kaalutlusruum, mistõttu ei saa nõustuda esimese etteheitega, mis puudutab ebapiisavat uurimist.
198
Igal juhul tuleb meenutada, et isegi kui komisjon oleks selle analüüsi tulemusel tuvastanud koondumisel tekkinud üksuse finantsvõime suurenemise, mis on koondumisele omane, ei oleks ainuüksi sellest järeldusest piisanud, et järeldada tõhusa konkurentsi märkimisväärset takistust, nagu nähtub eespool punktis 191 viidatud kohtupraktikast.
199
Sellest tuleneb, et hageja esimene etteheide tuleb tagasi lükata.
[…]
215
Seega tuleb esimese väite kolmas osa ning esimene väide tervikuna tagasi lükata.
[…]
E.
Neljas väide, et WCBA kohustuse hindamisel on tehtud ilmseid hindamisvigu ja rikutud määruse nr 139/2004 artikleid 2 ja 8, põhjendamiskohustust ja hoolsuskohustust
[…]
3. Teine osa, mis puudutab ilmseid hindamisvigu ning puudulikku põhjendust ja uurimist, kuna WCBA kohustus tekitab uusi konkurentsiprobleeme
[…]
a) Koondumise ja WCBA kohustusega interneti püsiühenduse turul tegutsevatele konkurentidele avaldatava mõju ebapiisav uurimine ja põhjendamine
[…]
340
Esimesena, seoses väitega, et ei kontrollitud, kas WCBA kohustus kõrvaldaks tuvastatud konkurentsiprobleemid täielikult, tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 1895 otsuse selles osas, mis on pühendatud Vodafone’i esitatud esialgsete kohustuste hindamisele, on tõsi, et komisjon selgitas, et vastavalt määruse nr 139/2004 põhimõtetele kohustuste vastuvõetavuse kohta hindas ta, kas esialgsed kohustused olid konkurentsiprobleemide kõrvaldamiseks sobivad ja piisavad ning kas neid oli võimalik tõhusalt rakendada lühikese aja jooksul. Seega ei ole komisjon sõnaselgelt märkinud, et kohustused peavad tuvastatud konkurentsiprobleemid täielikult lahendama.
341
Siiski meenutas komisjon enne seda vaidlustatud otsuse põhjenduses 1894, et pakutud kohustused peavad selleks, et need oleks vastuvõetavad, olema võimelised muutma koondumise siseturuga kokkusobivaks selles mõttes, et need takistavad tõhusa konkurentsi märkimisväärse takistuse tekkimist kõikidel asjaomastel turgudel, kus konkurentsiprobleemid tuvastati, lisades, et käesolevas asjas pidid kohustused kõrvaldama tuvastatud konkurentsiprobleemid eelkõige interneti püsiühenduse ja 2P pakettide turgudel. Sellest tuleneb, et komisjon kontrollis tegelikult WCBA kohustuse analüüsis, et see kõrvaldaks täielikult tuvastatud konkurentsiprobleemid, vaatamata sellele, et ta ei teinud seda kontrolli ühes konkreetses sektoris, formaalselt eraldi selle analüüsimisest, kas see kohustus oli sobiv ja piisav, et need probleemid kõrvaldada, ja kas seda oli võimalik rakendada lühikese aja jooksul.
342
Lisaks tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 1953, milles komisjon esitab oma lõppjärelduse WCBA kohustuse kohta, märgib ta, et selle abinõu ulatus ja tõhusus on piisav, „et kõrvaldada konkurentsiprobleemid“ interneti püsiühenduse ja 2P pakettide turgudel, mis kinnitab, et komisjon on selle kontrolli läbi viinud.
343
Edasi, mis puudutab komisjoni väidetavat põhjenduse puudumist, kuna ta jättis kontrollimata, et WCBA kohustus ise ei tekitaks tõhusa konkurentsi märkimisväärset takistust, siis tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse põhjendustest 1995–2005 nähtub, et vastuseks kartustele, mida ettevõtjad väljendasid konsultatsioonide käigus, mis puudutasid eelkõige WCBA kohustuse esialgset versiooni, kontrollis komisjon, et see kohustus ei avaldaks kahjulikku mõju, sealhulgas investeeringutele optilisse kiudu või mitme teenuse pakkumiste jaeturule, ning esitas üksikasjalikult põhjused, miks ta leiab, et see nii ei ole. Järelikult ei saa komisjonile ette heita, et ta ei analüüsinud piisavalt ega põhjendanud oma järeldust, mille kohaselt koondumine koos WCBA kohustusega ei tekitaks kahjulikke tagajärgi interneti püsiühenduse turul tegutsevatele konkurentidele.
344
Igal juhul ei selgita hageja, miks vaidlustatud otsuse põhjendustes 1995–2005 komisjoni esitatud selgitused ei ole piisavalt põhjendatud, et huvitatud isikud mõistaksid võetud meetme põhjendusi ja Üldkohus saaks teostada oma kontrolli.
345
Teisena, mis puudutab hageja väidet, et väljendi „prima facie“ kasutamine sellele analüüsile eelnevas jaotises, mis puudutab WCBA kohustuse täitmisest tulenevate konkurentsiprobleemide puudumist, annab tunnistust selle analüüsi pealiskaudsest laadist, mille komisjon vaidlustatud otsuses läbi viis, siis tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse see osa, kuigi selle pealkiri viitab analüüsile „esmapilgul“, sisaldab täielikku analüüsi kõigi vastuväidete kohta, mille ettevõtjad esitasid konsultatsiooni käigus, mis puudutas Vodafone’i esialgu esitatud kohustusi (vt eelkõige põhjendused 1995–2005). Järelikult ei saa komisjoni analüüsi WCBA kohustuse võimaliku kahjuliku mõju kohta konkurentidele kvalifitseerida pealiskaudseks, millest piisab hageja selle argumendi tagasilükkamiseks.
346
Igal juhul, nagu väidab komisjon käesolevas menetluses, tuleneb väljendi „prima facie“ kasutamine selle analüüsi pealkirjas parandusmeetmete teatise punkti 104 kohaldamisest, mille kohaselt „[k]omisjon teeb talle ostja heakskiitmise menetluses kättesaadava teabe alusel kindlaks, kas väljapakutud ostja võib esmapilgul tekitada konkurentsiprobleeme“. Kuigi on tõsi, et see punkt puudutab ostja heakskiitu ning müügilepingut loovutamiskohustuse raames, tuleb esiteks tõdeda, et selle teatise punktist 129 nähtub, et mitut põhimõtet, mis puudutavad loovutamiskohustuste täitmist, võib kohaldada ka muud liiki kohustuste suhtes, ning teiseks, et nende konkurentsiriskide analüüs, mis võivad tuleneda niisugusest kohustusest kasu saava ettevõtja heakskiidust, mis näeb ette juurdepääsu võrgule, järgib sarnast loogikat nagu see, mis võimaldab kindlaks teha, kas loovutamiskohustuse raames väljapakutud ostja võib tekitada konkurentsiprobleeme, mistõttu võib komisjon neil kahel juhul teha nende riskide või selle riski kohta sarnase analüüsi.
347
Eeltoodust tuleneb, et hageja ei ole tõendanud, et vaidlustatud otsuses komisjoni poolt läbi viidud analüüs mõju kohta, mida avaldab koondumine koos WCBA kohustusega interneti püsiühenduse turul tegutsevatele konkurentidele, oleks olnud ebapiisav või ebapiisavalt põhjendatud, mistõttu tuleb see etteheide tagasi lükata.
b) WCBA kohustuse konkurentsimõju „esmapilgul“ ilmselgelt ekslik hindamine
[…]
358
Mis puudutab hageja muude argumentide põhjendatust, siis tuleb märkida, et komisjon peab koondumise uurimise käigus II etapis piisava tõenäosusega tõendama, et koondumine, nagu seda on muudetud koondumise poolte välja pakutud kohustustega, ei takista märkimisväärselt tõhusat konkurentsi siseturul või selle olulises osas (vt 23. mai 2019. aasta kohtuotsus KPN vs. komisjon, T‑370/17, EU:T:2019:354, punkt 110 ja seal viidatud kohtupraktika).
359
Samamoodi nagu koondumise mõju hindamine, kujutab küsimus, kas kohustus tekitab konkurentsiprobleeme, endast tõenäosuse hindamist, mitte aga komisjoni kohustust tõendada ilma mõistlike kahtlusteta, et kõnealune kohustus ei tekita konkurentsiprobleeme (vt analoogia alusel 11. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Cisco Systems ja Messagenet vs. komisjon, T‑79/12, EU:T:2013:635, punkt 47).
360
Lisaks ei ole koondumisest teatanud pooled kohustatud selleks, et komisjon saaks kuulutada selle koondumise siseturuga kokkusobivaks, piirduma selliste kohustuste väljapakkumisega, mille eesmärk on rangelt taastada enne koondumist valitsenud konkurentsiolukord (vt selle kohta 23. veebruari 2006. aasta kohtuotsus Cementbouw Handel & Industrie vs. komisjon, T‑282/02, EU:T:2006:64, punkt 308).
361
Mis puudutab käesolevas asjas esiteks hageja argumenti, et WCBA kohustus kahjustab turgu ja tugevdab selle oligopoolset struktuuri, andes Telefónicale hulgijuurdepääsu eelistingimustel, siis tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses selgitas komisjon, et see abinõu tugevdab seda operaatorit, kuid ei tekita konkurentsiprobleeme, arvestades, et Telefónica ei olnud interneti püsiühenduse ja 2P pakettide turgudel tugev konkurent, sest tal oli seal piiratud turuosa 5–6% ja tema kasvumäär oli seal negatiivne. Komisjon lisas, et kuigi WCBA pakub atraktiivsemaid äritingimusi kui need, mida pakkus Deutsche Telekom, ei suurendaks see Telefónica konkurentsivõimet, tekitades iseenesest konkurentsiprobleemi (vaidlustatud otsuse põhjendused 1993 ja 1994).
362
Vastupidise tõendamiseks piirdub hageja aga sellega, et esitab ebamäärased ja üldised argumendid, mis ei võimalda neid komisjoni esitatud asjaolusid kahtluse alla seada.
363
Seega, kuigi hageja väidab, et Telefónica oli vertikaalselt integreeritud suur üleeuroopaline kaabellevioperaator, ei vaidle ta vastu selle operaatori piiratud turuosale ja negatiivsele kasvumäärale asjasse puutuvatel turgudel, st interneti püsiühenduse ja 2P pakettide turgudel, nagu komisjon tuvastas vaidlustatud otsuses, st asjaoludele, mis võimaldasid tal järeldada, et Telefónica ei olnud neil turgudel tugev konkurent ja et selle operaatori tugevnemine, mis tulenes WCBA kohustusest, ei tekita iseenesest konkurentsiprobleeme.
364
Lisaks tuleb märkida, et hageja ei tõenda, et WCBA kohustuse mõjul muutuks Telefónica positsioon asjasse puutuvatel turgudel nii, et see abinõu võib suhteliselt lähitulevikus iseenesest kaasa tuua konkurentsiprobleeme väikeste ja keskmise suurusega konkurentide kahjuks.
365
Järelikult ei tõenda hageja, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta leidis, et WCBA kohustus iseenesest ei tekita konkurentsiprobleeme.
[…]
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (seitsmes koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH-lt.
van der Woude
da Silva Passos
Reine
Truchot
Sampol Pucurull
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 13. novembril 2024 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.
(
1
)	Esitatud on üksnes käesoleva kohtuotsuse need punktid, mille avaldamist peab Üldkohus otstarbekaks.