62010CC0109_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I. Sissejuhatus
1. Kas aeg parandab tõepoolest kõik haavad, nagu ütleb vana kõnekäänd, selles võib käesolevat kohtuasja silmas pidades tõsiselt kahelda. Nüüdseks juba üle 20 aasta on selle juhtumiga tegelenud haldusasutused ja kohtud Euroopa tasandil. Sellega on tegelenud mitu juristide põlvkonda. Toimikuid on kaduma läinud ja kohtumenetlused on veninud aastate pikkuseks.
2. Selle kohtuasja algus ulatub tagasi 1980. aastatesse. Euroopa komisjon heidab Belgia ettevõtjale Solvay jt ette, et see kuritarvitas aastatel 1983–1990 oma valitsevat seisundit soodaturul.(2) Seetõttu määras komisjon Solvayle kahel korral (1990. ja 2000. aastal) trahvi, mille vastu Solvay end kuni praeguse ajani kohtus kaitseb.
3. Euroopa Kohus apellatsioonikohtuna tegeleb selle juhtumiga nüüd teist korda. Praeguses staadiumis vaidlevad menetlusosalised – peale arvukate muude punktide – peamiselt veel kahe põhjapaneva tähtsusega õigusküsimuse üle, millest üks puudutab toimikuga tutvumise õigust ja teine mõistliku menetlusaja põhimõtet.
4. Esiteks heidab Solvay ette, et tal ei võimaldatud korrakohaselt toimikuga tutvuda, mistõttu on rikutud tema kaitseõigusi. Seejuures peab Euroopa Kohus muu hulgas käsitlema küsimust, kuidas hinnata asjaolu, et komisjon ei suuda enam üles leida üht osa haldusmenetluse toimikutest.
5. Teiseks väidab Solvay, et haldus- ja kohtumenetlus on selle juhtumi puhul olnud ülemäära pika kestusega. Sellega on rikutud põhiõigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul, mille eest tuleb määrata tõhus sanktsioon.
6. Etteheite menetluse ülemäära pika kestuse kohta esitab Solvay muu hulgas paralleelselt käesoleva apellatsioonimenetlusega ka kaebuses Euroopa Inimõiguste Kohtule, mis on suunatud liidu kõigi 27 liikmesriigi vastu ning tugineb EÕIK(3) artikli 6 lõike 1väidetavale rikkumisele.(4)
II. Vaidluse taust
7. Nagu Üldkohus tuvastas,(5) viis Euroopa Komisjon läbi 1989. aasta aprillis vastavalt määruse nr 17(6) artiklile 14 ette teatamata läbiotsimised („uurimised”) mitme soodaturul tegutseva ettevõtja, muu hulgas Belgia ettevõtja Solvay(7) äriruumides. Hiljem hankis komisjon asjaomastelt ettevõtjatelt täiendavat teavet.
8. Pärast uurimiste lõppemist heitis komisjon Solvayle esiteks ette osalemist kartellikokkulepetes ja teiseks turgu valitseva seisundi kuritarvitamist soodaturul.
9. Käesolev menetlus käsitleb üksnes turgu valitseva seisundi kuritarvitamist, mille komisjon tuvastas.(8) Selle eest määras komisjon Solvayle 1990. aastal esimeses otsuses vastavalt EMÜ asutamislepingu artiklile 86 koostoimes määrusega nr 17 (otsus 91/299/EMÜ)(9) tookordsete olude kohta võrdlemisi suure trahvi, mis on ümber arvutatuna 20 miljonit eurot.(10) Kuna esimese otsuse puhul esines siiski vormiviga seoses selle vormistusega, siis tühistas Üldkohus nimetatud otsuse.(11) Seepeale võttis komisjon 2000. aastal ilma järgmisi menetlussamme tegemata(12) – eelkõige ilma, et Solvay oleks uuesti ära kuulatud – vastu teise otsuse, mis seekord tugines EÜ asutamislepingu artiklile 82 koostoimes määrusega nr 17, milles Solvayle määrati uuesti trahv muutumatuks jäänud summas (otsus 2003/6/EÜ).(13) Viimane otsus on käesoleva kohtumenetluse lähtepunktiks.
10. Üldkohtus saavutas Solvay otsuse 2003/6/EÜ peale esitatud tühistamishagiga ainult vähest edu: 17. detsembri 2009. aasta otsusega vähendas Üldkohus küll trahvi suurust 5% võrra 19 miljoni euroni, kuid jättis ülejäänud osas Solvay hagi siiski põhjendamatuse tõttu rahuldamata.(14) Selle Üldkohtu otsuse vastu, mille tegemiseni kulus ei rohkem ega vähem kui kaheksa aastat ja üheksa kuud, kaitseb Solvay(15) end nüüd käesoleva apellatsioonkaebusega.
11. Kronoloogiliselt võib selle õigusvaidluse siiani läbitud tähtsamad etapid kokku võtta järgmiselt:
– Haldusmenetlus kuni esimese trahvi määramise otsuseni
Aprill 1989:		komisjoni poolt teostatud läbiotsimised
Märts 1990:		vastuväiteteatis
Detsember 1990:	komisjoni otsus 91/299 trahvi määramise kohta
– Kohtumenetlus esimese trahvi määramise otsuse tühistamiseks
Mai 1991:		Solvay poolt Üldkohtusse esitatud tühistamishagi (T‑32/91)
Juuni 1995:		otsuse 91/299 tühistamine
August 1995:		komisjoni apellatsioonkaebus (C‑288/95 P)
Aprill 2000:		apellatsioonkaebuse rahuldamata jätmine
– Haldusmenetlus kuni teise trahvi määramise otsuse vastuvõtmiseni
Detsember 2000:	komisjoni otsus 2003/6 trahvi määramise kohta
– Kohtumenetlus alates teise trahvi määramise otsuse vastuvõtmisest
Märts 2001:	Solvay poolt Üldkohtusse esitatud tühistamishagi (T‑57/01)
Detsember 2009:	Üldkohtu vaidlustatud otsus (T‑57/01)
Märts 2010:	Solvay käesolev apellatsioonkaebus (C‑109/10 P)
III. Menetlus Euroopa Kohtus
12. Käesolevas apellatsioonimenetluses palub Solvay
– tühistada vaidlustatud 17. detsembri 2009. aasta kohtuotsus;
– vaadata hagi tühistatud punktide osas uuesti läbi ja tunnistada komisjoni 13. detsembri 2000. aasta otsus tervikuna või osaliselt kehtetuks, olenevalt esitatud väidete ulatusest;
– tühistada 19 miljoni euro suurune trahv või trahvi tühistamata jätmise korral vähendada seda oluliselt, et hüvitada suur kahju, mis on apellandile tekitatud erakordselt kaua kestnud menetluse tõttu;
– mõista apellatsiooniastme ja Üldkohtu kohtukulud välja komisjonilt.
13. Komisjon palub omalt poolt
– jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ning
– mõista kohtukulud välja apellandilt.
14. Euroopa Kohtus toimus apellatsioonkaebuse üle kõigepealt kirjalik menetlus ning seejärel arutati asja 18. jaanuaril 2011 kohtuistungil. Kohtuistung korraldati ühiselt kohtuasjades C‑109/10 P ja C‑110/10 P.
IV. Vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise taotlus
15. Solvay palub oma põhitaotluses, mille toetuseks ta esitab ühtekokku üheksa väidet, vaidlustatud kohtuotsuse tühistada. Käsitlen neid väiteid muudetud järjekorras: algul arutan ma õiguslikke küsimusi seoses EÜ artikli 82 kohaldamisega (vt allpool, A jagu), järgnevalt hindan menetlusõiguslikke probleeme (vt allpool, B ja C jagu) ning õigusliku hinnangu andmise lõpul käsitlen väiteid, mis on seotud õigusega asja arutamisele mõistliku aja jooksul (vt allpool, D jagu).
16. Kuigi käesolevale juhtumile kohaldati veel vana määrust konkurentsimenetluste kohta määruse nr 17 redaktsioonis, ei ole tõstatatud õiguslikud küsimused ka ajal pärast konkurentsimenetluse uuendamist määrusega (EÜ) nr 1/2003(16) mingil määral oma tähtsust minetanud.
A. Mõned õigusküsimused seoses EÜ artikli 82 kohaldamisega (apellatsioonkaebuse kuues, seitsmes, kaheksas ja üheksas väide)
17. Apellatsioonkaebuse kuuenda, seitsmenda, kaheksanda ja üheksanda väitega tõstatab Solvay mitu küsimust seoses EÜ artikli 82 kohaldamisega käesolevas asjas.
1. Sissejuhatavad märkused
18. Enne Solvay esitatud etteheidete tegelikku arutamist lubatagu mul teha kaks lühikest märkust, mis puudutavad esiteks kohaldatavaid materiaalõiguse norme ja teiseks komisjoni poolt konkurentsipoliitika kohta tehtud teatud märkuste olulisust.
19. Mis puudutab esiteks kohaldatavaid materiaalõiguse norme, siis viitab Solvay läbivalt ELTL artiklile 102. Kuna määrava tähtsusega on aga vaidlusaluse otsuse tegemise ajal valitsenud õiguslik olukord, siis arvan ma, et eelistada tuleb viidet EÜ artiklile 82.(17) Apellatsioonkaebusele õigusliku hinnangu andmise jaoks ei tulene sellest küll mingeid erinevusi, sest mõlemad õigusnormid on käesolevas asjas huvipakkuvas osas identse sisuga.
20. Mis puudutab komisjoni märkusi konkurentsipoliitika kohta, siis tugineb Solvay oma apellatsioonkaebuses mitmel korral 2009. aasta teatisele, mis sisaldab „komisjoni suuniseid täitetegevuse prioriteetide kohta EÜ asutamislepingu artikli 82 kohaldamisel turgu valitsevate ettevõtjate kuritahtliku konkurente tõrjuva tegevuse suhtes”.(18)
21. Nimetatud teatist ei saa käesoleva apellatsioonkaebuse hindamisel arvesse võtta. Ei ole oluline, kuidas kavatseb komisjon seoses ELTL artikliga 102 (endine EÜ artikkel 82) määratleda tuleviku konkurentsipoliitika. Seda seetõttu, et nimetatud õigusnormi kohaldamise muutmine on oluline üksnes komisjoni tulevaste otsuste puhul, mitte juba vastu võetud otsustele õigusliku hinnangu andmisel. Isegi kui komisjoni halduspraktika peaks muutuma, peab ta siiski tegutsema nendes raamides, mis näevad talle ette aluslepingud Euroopa Kohtu tõlgenduse kohaselt.(19)
2. Asjakohase geograafilise turu piiritlemine (kuues väide)
22. Kuuendas väites, mis on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 252–259 vastu, kritiseeritakse Üldkohtu märkusi asjakohase geograafilise turu määratlemise kohta.
23. Peamiselt heidab Solvay Üldkohtule ette vaidlustatud kohtuotsuse puudulikku põhjendamist: esiteks on kohtuotsuse põhjendus ebaselge ja vastuoluline (kuuenda väite esimene osa), teiseks on otsus lünklik ega käsitle mitut apellandi poolt esimeses kohtuastmes esitatud argumenti (kuuenda väite teine osa). Seega on nimetatud väite keskmes Üldkohtu kohustus oma otsuseid nõuetekohaselt põhjendada (Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 36 koostoimes artikli 53 esimese lõiguga).
a) Kuuenda väite esimene osa
24. Kuuenda väite esimene osa põhineb sellel, et vaidlusaluses otsuses on tegemist teatava mõistete segiajamisega. Selles otsuses määratleb komisjon küll asjakohast geograafilist turgu kui „Euroopa Ühenduse turgu (välja arvatud Ühendkuningriik ja Iirimaa)”,(20) kuid kasutab mõnes kohas ka väljendeid nagu „ühendus”, „Lääne-Euroopa” ja „Lääne-Euroopa turg”.(21) Kui komisjon oleks vaidlusaluses otsuses kasutanud selget ja ühtset terminoloogiat, ei oleks liidu kohtud tõenäoliselt pidanud selle kohta esitatud argumentidega tegelema.
25. Solvay arvates ei nähtu vaidlustatud kohtuotsusest, kas Üldkohus mõistab mõistete all „ühendus” „ühendus, välja arvatud Ühendkuningriik ja Iirimaa”, „Lääne-Euroopa” ja „Lääne-Euroopa turg” üht ja sedasama või märkab nende vahel vastuolusid.
26. Lähemal uurimisel ei leia see väide kinnitust.
27. Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale peab kohtuotsuse põhjendus näitama selgelt ja üheselt Üldkohtu arutluskäiku, et huvitatud isik saaks teada vastuvõetud otsuse põhjenduse ja Euroopa Kohus saaks teostada kohtulikku kontrolli.(22)
28. Kui lugeda vaidlustatud kohtuotsuse punkte 251–254 nende koostoimes, siis nähtub selgelt ja üheselt, et Üldkohtu arvates ei esine nimetatud mõistete vahel mingit
sisulist erinevust.
29. Oma kaalutluste lähtepunktiks võttis Üldkohus komisjoni määratluse asjakohase geograafilise turu kohta „Euroopa Ühenduse turg, välja arvatud Ühendkuningriik ja Iirimaa”.(23) Peale selle palus Üldkohus komisjonil esimeses kohtuastmes kinnitada, et vaidlusaluse otsuse teatud lõikudes leiduvad viited „Lääne-Euroopa turule”, „Lääne-Euroopale” või „ühendusele” käivad ühe ja sellesama geograafilise turu, seega samuti „Euroopa Ühenduse turu, välja arvatud Ühendkuningriik ja Iirimaa” kohta.(24) Lisaks rõhutas Üldkohus, et vaidlusaluse otsuse põhjenduses 136 sisalduv geograafilise turu määratlus „Euroopa Ühenduse turg, välja arvatud Ühendkuningriik ja Iirimaa” „ei ole vastuolus vaidlustatud otsuse teiste põhjendustega”.(25)
30. Seega on vaidlustatud kohtuotsus punktis, mida Solvay etteheide puudutab, selgelt ja vasturääkivusteta põhjendatud. Võib küll olla, et Solvay ei pea Üldkohtu väiteid asjakohase geograafilise turu kohta sisuliselt õigeks. Asjaolu, et Üldkohus jõudis sisuliselt teistsuguse järelduseni kui apellant, ei saa iseenesest olla edasikaevatud kohtuotsuse põhjenduste puudulikkuse alus.(26) Järelikult on puuduliku põhjendamise etteheide tulemusetu.
b) Kuuenda väite teine osa
31. Kuuenda väite teises osas heidab Solvay Üldkohtule ette, et see ei ole täpsemalt põhjendanud, miks ta peab vaidlusaluse otsuse õiguspärasuse hindamisel asjakohaseks siseriiklikke turge. Lisaks ei käsitlenud Üldkohus esimeses kohtuastmes Solvay poolt selle kohta esitatud arvukaid argumente.
32. Kuuenda väite teine osa on kahel põhjusel tulemusetu.
33. Esiteks põhineb Solvay esitatud etteheide vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendamisel. Erinevalt sellest, mida arvab Solvay, ei leidnud Üldkohus mingil juhul, et „asjakohased on siseriiklikud turud”. Üldkohus käsitles siseriiklike turgude küsimust üksnes teise võimalusena juhuks, kui komisjon ei olnud asjakohast geograafilist turgu – nagu väidab Solvay – määratlenud korrektselt „Euroopa Ühenduse turuna, välja arvatud Ühendkuningriik ja Iirimaa”.(27)(28)
34. Seega on apellandi argument siseriiklike turgude kohta suunatud kokkuvõttes kohtuotsuse põhjenduse ühe lõigu vastu, mis ei sisalda mitte kohtuotsuse olulisi põhjendusi, vaid üksnes obiter dicta’t. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb sellised etteheited „tulemusetuse” või „ainetuse” (prantsuse keeles „inopérant” ) tõttu tagasi lükata.(29)
35. Teiseks esitab apellant oma etteheites liialdatud nõudeid esimese astme kohtute põhjendamiskohustuse ulatusele. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei nõua nimelt põhjendamiskohustus, et Üldkohus esitaks ammendava ning üksikasjaliku ülevaate menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest; põhjendus võib seega olla tuletatav, tingimusel et see võimaldab huvitatud isikutel aru saada põhjustest, miks Üldkohus nende argumentidega ei nõustunud, ning et Euroopa Kohtul on piisavalt andmeid oma kontrolli teostamiseks.(30)
36. Üldkohus on siiski kohustatud käsitlema oma otsuses kõiki esimeses kohtuastmes ette heidetud õigusrikkumisi.(31) Just mahukas konkurentsiõigust puudutavas kohtuasjas ei saa aga piiratud ressursse silmas pidades olla liidu kohtute ülesanne käsitleda intensiivselt poolte iga ükskõik kui marginaalset argumenti. Sellistel asjaoludel nagu käesolevas asjas on oluline ainult see, et Üldkohus põhjendaks arusaadavalt – kas või lühidalt –, miks ta peab komisjoni vaidlusalust otsust õiguspäraseks.
37. Nimetatud nõuded on Üldkohus käesolevas asjas täitnud: ta on põhjendanud, et Solvayl oli ka siseriiklikke turgusid aluseks võttes igas riigis, kus ta pani toime talle ette heidetavad rikkumised, turgu valitsev seisund.(32) Sellest tegi kohus õigesti loogilise järelduse, et isegi komisjoni võimalik viga turu määratlemisel (st eeldades vääralt Euroopa Ühenduse turgu, välja arvatud Ühendkuningriik ja Iirimaa, selle asemel, et õigesti eeldada siseriiklikke turgusid), ei oleks saanud viia vaidlusaluse otsuse tühistamiseni.(33) Selle selge lõppjärelduse tegemiseks ei vajanud Üldkohus muid argumente.
c) Muud argumendid kuuenda väite raames
38. Kuuenda väite raames esitab Solvay veel ühe etteheite, mis puudutab ELTL artikli 102 (endine EÜ artikkel 82) rikkumist. Sellekohastel väidetel ei ole siiski võrreldes Solvay esitatud etteheidetega põhjenduste puudulikkuse kohta iseseisvat sisu, mistõttu need ei vaja eraldi arutamist. Nende kohta kehtib eespool põhjenduste puudulikkuse kohta öeldu.(34)
39. Peale selle väidab Solvay, et Üldkohus on moonutanud fakte ja tõendeid. Ka sellel väitel puudub siiski igasugune iseseisev sisu. Eelkõige ei täida Solvay nõudeid, mis tulenevad väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ELTL artiklist 256, Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 112 esimese lõigu punktist c:(35) apellatsioonkaebuses ei ole esitatud täpseid andmeid selle kohta, milliseid tõendeid on Üldkohus väidetavalt moonutanud, ega kirjeldatud täpsemalt hindamisvigu, mida Üldkohus on sellise moonutamise korral teinud.
40. Lõpuks heidab Solvay ette EÜ artikli 299 lõike 1 (endine EMÜ asutamislepingu artikli 227 lõige 1), milles määratletakse Euroopa Ühenduse territoorium, rikkumist.(36) Nimetatud sätet silmas pidades ei ole õige samastada mõisteid „Euroopa Ühendus”, „Lääne-Euroopa” ja „Lääne-Euroopa turg”.
41. Ka see arutluskäik ei ole veenev. On küll õige, et tavapärases keelekasutuses ei kattu geograafiline või poliitiline mõiste „Lääne-Euroopa” tookordse Euroopa Ühenduse territooriumiga. Konkurentsiõiguse alase otsuse tegemisel on komisjonil (ja sellega seonduvalt liidu kohtutel) siiski õigus kasutada mõisteid, mis ei tarvitse tingimata kattuda tavapäraste geograafiliste või poliitiliste ettekujutustega, kuigi see ei ole soovitav. Seda seetõttu, et nagu komisjon õigesti märgib, on asjakohane geograafiline turg konkurentsiõiguses funktsionaalne mõiste, mille määratlemine põhineb esmajoones majanduslikel kaalutlustel.
d) Vahekokkuvõte
42. Seega on apellatsioonkaebuse kuues väide tervikuna põhjendamatu.
3. Solvay turgu valitsev seisund (seitsmes väide)
43. Seitsmes väide käsitleb Solvay turgu valitsevat seisundit.See on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 275–305 vastu. Solvay arvates nõustus Üldkohus vääralt komisjoni tuvastustega ettevõtja turgu valitseva seisundi kohta. Sellega rikkus kohus põhjendamiskohustust (Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 36 koostoimes artikli 53 esimese lõiguga) ning ELTL artiklit 102 (endine EÜ artikkel 82).
a) Solvay viited oma kuuendale väitele
44. Seitsmenda väite esimeses osas – nagu ka teise ja kolmanda osa mõnes lõigus – viitab Solvay põhiliselt üksnes argumentidele, mille ta esitas kuuenda väite toetuseks. Kuna asjakohase geograafilise turu määratlemise osas on ebaselgeid asjaolusid, siis ei või Üldkohus tuvastada valitsevat seisundit „ühenduse turul”.(37)
45. Siinkohal esitatud etteheited sõltuvad sisuliselt täielikult sellest, milline hinnang antakse kuuendale väitele, millele need ülekaalukalt viitavad. Seega juhul, kui kuuenda väite esimene osa lükatakse tagasi, nagu ma tegin ettepaneku,(38) siis peab sama kehtima ka seitsmenda väite esimese osa kohta. Samuti tuleb tagasi lükata need lõigud seitsmenda väite teises ja kolmandas osas, mis on seotud üksnes turu määratlemise problemaatikaga.
b) Turgu valitsev seisund siseriiklikel turgudel (seitsmenda väite teine osa)
46. Seitsmenda väite teine osa käsitleb turgu valitseva seisundi tõendamise nõudeid.
i) Üldkohtu analüüsi väidetav piirdumine üksnes turuosadega
47. Üheltpoolt väidab Solvay, et Üldkohus rikkus ELTL artiklit 102 (EÜ artikkel 82), kuna ta eeldas ettevõtja turgu valitsevat seisundit siseriiklikel turgudel üksnes turuosade vaatluse põhjal, ilma muid asjakohaseid tegureid arvesse võtmata.
48. See argument ei ole veenev. See põhineb vaidlustatud kohtuotsuse ilmselgelt vääral lugemisel.
49. Üldkohus ei piirdunud analüüsil mingil juhul üksnes turuosade vaatlusega. Pigem tugines Üldkohus esimese sammuna kohtupraktikale, mille kohaselt tuleneb turgu valitsev seisund üldjuhul mitme sellise teguri koosesinemisest, mis eraldi võetuna ei tarvitse tingimata olla määrava tähtsusega.(39)
50. Teise sammuna lähtus Üldkohus siiski õigusega sellest, et äärmiselt suur turuosa kujutab erandlikke asjaolusid kõrvale jättes endast tõendit turgu valitseva seisundi kohta.(40) Lisaks märkis kohus õigesti, et 50% suurune turuosa kujutab iseenesest tõendit turgu valitseva seisundi kohta, kui just ei esine erandlikke asjaolusid.(41)
51. Kolmanda sammuna käsitles Üldkohus lõpuks mõnda esimeses kohtuastmes tõstatatud aspekti, mis oleksid Solvay arvates erandlike asjaoludena võinud eelduse turgu valitseva seisundi kohta ümber lükata.(42)
52. Seega käsitles Üldkohus vastupidi Solvay väitele peale turuosade ka muid aspekte. Üldkohus võttis eelduse turgu valitseva seisundi kohta, mis tuleneb 50% suurusest turuosast, üksnes oma kaalutluste lähtepunktiks, kuid täiendas seda seejärel selgitustega erandlike asjaolude esinemise kohta. Selline toimimisviis on täielikult kooskõlas EÜ artiklist 82 (ELTL artikkel 102) tulenevate nõuete ja sellekohase kohtupraktikaga.
ii) Solvay mitme argumendi väidetav eiramine
53. Teisalt esitab Solvay kaebuse selle kohta, et Üldkohus jättis käsitlemata mitu esimeses kohtuastmes esitatud väidet. Seejuures on ühest küljest tegemist Solvay ja tema konkurentide turuosade vahelise erinevusega ja teisest küljest tootmismahuga. See väide puudutab kokkuvõttes põhjendamiskohustuse rikkumist.(43)
54. Eespool seoses kuuenda väitega nimetatud põhjustel(44) on see etteheide tulemusetu. Seni kui kohus võtab kõigi etteheidetavate õigusrikkumiste suhtes seisukoha, nagu see oli käesoleval juhul, ei tarvitse ta üksikasjalikult käsitleda poolte esitatud iga spetsiifilist argumenti.
iii) Väide turuosade ebapiisava tõendamise kohta
55. Lõpuks väidab Solvay, et tema turuosad, millele tugineb eeldus turgu valitseva seisundi kohta, on piisavalt tõendamata.
56. See väide tuleb ilma järgneva uurimiseta vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata, sest see tähendab Üldkohtu poolt tuvastatud faktide ja uuritud tõendite hindamist, mis ei kuulu apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu pädevusse.(45)
c) Väidetavad erandlikud asjaolud (seitsmenda väite kolmas osa)
57. Seitsmenda väite kolmandas osas heidab Solvay Üldkohtule ette, et see ei käsitlenud tema argumente erandlike asjaolude esinemise kohta, mis Solvay arvates oleksid rääkinud ettevõtja turgu valitseva seisundi vastu.
58. See väide on alusetu. Vaidlustatud kohtuotsuse(46) tervelt 19 punktis on uuritud võimalikke erandlikke asjaolusid ja Solvay sellekohaseid argumente.
i) Vaidlustatud kohtuotsuse põhjendamisele esitatavad nõuded
59. Nagu juba mainitud, ei nõua põhjendamiskohustus, et Üldkohus esitaks ammendava ning üksikasjaliku ülevaate menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest; põhjendus võib seega olla tuletatav, tingimusel et see võimaldab huvitatud isikutel aru saada põhjustest, miks Üldkohus nende argumentidega ei nõustunud, ning et Euroopa Kohtul on piisavalt andmeid oma kontrolli teostamiseks.(47)
60. Võib küll olla, et Solvay ei nõustu sisuliselt põhjustega, millest tulenevalt kohus eitas erandlike asjaolude esinemist. Üksnes sellest ei saa siiski teha järeldust vaidlustatud kohtuotsuse põhjenduste puudulikkuse kohta.(48)
61. Vastupidi apellandi väitele ei välista Üldkohus erandlike asjaolude esinemist mitte üksnes Solvay suurtele turuosadele viidates. Pigem käsitleb Üldkohus kohtuotsuse vaidlusaluses lõigus arvukaid muid tegureid, näiteks oletatavaid võimalusi Solvay toodete asendamiseks(49) ning klientide turgu tasakaalustava mõju küsimust.(50)
62. Võimalikku moonutamist arvesse võttes, mida siinjuures ei väideta, ei ole muu hulgas Euroopa Kohtu ülesanne apellatsioonimenetluses asendada Üldkohtu hinnang omaenda hinnanguga faktiliste asjaolude kohta seoses väidetavate erandlike asjaoludega.(51)
ii) Vaidlusaluse otsuse põhjendamisele esitatavad nõuded
63. Seitsmenda väite kolmandas osas heidab Solvay muu hulgas lisaks ette, et Üldkohus on rikkunud ELTL artiklit 296 (endine EÜ artikkel 253), kuna ta ei kritiseerinud komisjoni vaidlusalust otsust põhjenduste puudulikkuse tõttu seoses Solvay klientide turgu tasakaalustava mõjuga.
64. Ka see väide on perspektiivitu.
65. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab EÜ artiklis 253 (ELTL artikkel 296) nõutud põhjendus vastama asjaomase akti laadile ning sellest peab selgelt ja üheselt selguma akti vastu võtnud liidu institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel mõista võetud meetme põhjuseid ja pädeval kohtul teostada kontrolli.(52)
66. Sellise akti vastuvõtja ei ole siiski kohustatud võtma seisukohta selgelt teisejärguliste asjaolude suhtes ega ennetama võimalikke vastuväiteid.(53) Samamoodi kui Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses ei pidanud niisiis ka komisjon vaidlusaluses otsuses tingimata üksikasjalikult käsitlema Solvay igat argumenti.
iii) Väide ELTL artikli 102 (EÜ artikkel 82) rikkumise kohta
67. Seitsmenda väite kolmanda osa raames heidab Solvay lõpuks paljudes kohtades ette ELTL artikli 102 (EÜ artikkel 82) rikkumist. Seda sätet nimetatakse siiski ilma täpsemate selgitusteta üksnes samal ajal koos väitega põhjenduste puudulikkuse kohta.(54) Sellisel väitel ei ole iseseisvat sisu ja seda ei ole vaja eraldi arutada.
d) Vahekokkuvõte
68. Seega on seitsmes väide osaliselt vastuvõetamatu ja osaliselt põhjendamatu.
4. Solvay turgu valitseva seisundi kuritarvitamine (kaheksas ja üheksas väide)
69. Apellatsioonkaebuse kaheksandas ja üheksandas väites käsitletakse õigusnormide väidetavat rikkumist seoses komisjoni tuvastusega Solvay turgu valitseva seisundi kuritarvitamise kohta.
a) Saint-Gobainile tehtud „kontserni” hinnaalandus (kaheksas väide)
70. Kaheksas väide käsitleb kontserni 1,5‑protsendilist hinnaalandust, mille Solvay tegi „salaprotokollis” Prantsuse ettevõtjale Saint-Gobainile, kes on üks tema tähtsamaid kliente. Vaidlusaluses otsuses leidis komisjon, mille kiitis heaks ka Üldkohus, et selle hinnaalanduse puhul on tegemist Solvay turgu valitseva seisundi kuritarvitamisega.(55) Solvay vaidlustab sellega seoses Üldkohtu seisukohad, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 348–358: Üldkohus tõlgendas nimetatud „kontserni” hinnaalandust vääralt kuritarvitavat laadi püsikliendi hinnaalandusena, mis on EÜ artikliga 82 vastuolus.(56)
71. Konkreetselt väidab Solvay, et ühelt poolt on rikutud ELTL artiklit 102 (EÜ artikkel 82) ja teiselt poolt on rikutud esimese astme kohtute otsuste põhjendamiskohustust (Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 36 ja artikli 53 esimene lõik). Seejuures puudub etteheidetaval põhjendamiskohustuse rikkumisel siiski iseseisev sisu võrreldes väidetega materiaalõigusnormide rikkumise kohta. Tegelikkuses on Solvay nimelt sisuliselt teistsugusel arvamusel kui Üldkohus selles osas, mis puudutab hinnangut „kontserni” hinnaalandusele. Sisulist laadi lahkarvamused ei ole siiski, nagu juba eespool märgitud, põhjendamiskohustuse probleem,(57) mistõttu tuleb väide põhjenduste puudulikkuse kohta ilma pikema analüüsita tagasi lükata. Järgnevalt kontrollin ma seepärast kaheksandat väidet üksnes sellest seisukohast, mis puudutab EÜ artikli 82 (ELTL artikkel 102) rikkumist.
i) Argument ainuõiguslike kokkulepete puudumise kohta
72. Esiteks heidab Solvay Üldkohtule ette, et see kvalifitseeris Saint-Gobainile tehtud „kontserni” hinnaalanduse ekslikult püsikliendi hinnaalanduseks. Üldkohus jättis tähelepanuta, et Solvay kattis omal ajal ainult ligikaudu 67% Saint-Gobaini vajadusest, Prantsusmaal koguni ainult 15%. Seega ei olnud Solvay poolt tehtud „kontserni” hinnaalandus Saint-Gobainile tehtud tarnete korral seotud ainuõiguslike ega peaaegu ainuõiguslike kokkulepetega, mis oleksid apellandi arvates aga järelduse, et püsikliendile on tehtud kuritarvitavat laadi hinnaalandust, eelduseks.
73. Pealiskaudsel vaatlusel võiks järeldada, et Solvay tahab selle väitega lubamatult mõjutada Euroopa Kohut, et see asendaks apellatsioonikohtuna Üldkohtu poolt teostatud faktiliste asjaolude ja tõendite hindamise oma hinnanguga. Tegelikkuses seisneb etteheide siiski selles, et Üldkohus jättis „kontserni” hinnaalanduse hindamisel tähelepanuta kriteeriumi, mida Solvay peab õiguslikult määravaks: asjaolu, et hinnaalanduse saaja on kallutatud ostma tooteid ainult või peaaegu ainult turgu valitsevalt ettevõtjalt. Kas selline ainuõiguslike kokkulepete kriteerium on õiguslikult oluline, et eeldada kuritarvitamist EÜ artikli 82 tähenduses, kujutab endast õigusküsimust, mille kontrollimiseks on Euroopa Kohus apellatsioonimenetluses pädev.(58)
74. Solvay arvates saab Euroopa Kohtu senisest praktikast tuletada, et püsikliendi hinnaalandused kujutavad endast kuritarvitavat laadi äritegevust ainult juhul, kui need kallutavad klienti ostma tooteid ainult või peaaegu ainult turgu valitsevalt ettevõtjalt.
75. Selline eeldus on väär. Iseloomulikul viisil tugineb Solvay üksnes kohtuotsusele Hoffmann-La Roche.(59) Euroopa Kohtu teisi vastavasisulisi otsuseid, mis käsitlevad hinnaalanduse probleeme, eelkõige kohtuotsust Michelin I(60) ja British Airways,(61) ei mainita isegi möödaminnes.
76. Nagu Euroopa Kohus on rõhutanud, ei saa tema varasemate otsuste põhjal EMÜ asutamislepingu artikli 86 (EÜ artikkel 82) kohta mingil juhul järeldada, et turgu valitseva seisundiga ettevõtjate makstavad tulemustasud ja nende tehtavad hinnaalandused kujutaksid endast kuritarvitust vaid otsustes kirjeldatud asjaoludel.(62)
77. Selleks et tuvastada, kas turgu valitseva seisundiga ettevõtja kuritarvitas hinnaalanduse korra kohaldamisega oma seisundit, tuleb hinnata iga konkreetse juhtumi asjaolusid, eeskätt hinnaalanduste rakendamise tingimusi ja korda.(63) Oluline on, kas hinnaalandused on väljatõrjuva mõjuga, st kas nad teevad raskemaks või muudavad võimatuks turgu valitseva seisundiga ettevõtja konkurentide pääsemise turule ja nende teistel lepingupooltel mitme tarneallika või kaubanduspartneri vahel valimise.(64) Lisaks tuleb uurida, kas hinnaalanduste tegemine või tulemustasude maksmine on majanduslikus mõttes objektiivselt õigustatud.(65)
78. Seda, et hinnaalandused kujutaksid endast kuritarvitamist üksnes siis, kui klient on kallutatud ostma tooteid ainult või peaaegu ainult turgu valitsevalt ettevõtjalt, ei saa senisest kohtupraktikast tuletada. Vastupidi, kohtuasjade Michelin I(66) ja British Airways(67) hinnaalandussüsteemid või tulemustasude kord eksisteerisid ilma sellise ainuõigusliku seotuseta.
79. Eeltoodust tuleneb, et Üldkohtu loobumine sõnaselge järelduse tegemisest Solvay poolt Saint-Gobainile tehtud ainuõiguslike või peaaegu ainuõiguslike tarnete kohta ei kujuta endast õigusnormi rikkumist.(68)
80. Ainult täielikkuse huvides märgin ma lisaks, et põhjendamatu on ka Solvay – vähimagi tõendita – etteheide, et Euroopa Kohtu praktika püsikliendi hinnaalanduste kohta on formaalne ja sellel ei ole majanduslikku alust. Nagu juba mainitud, tugineb Euroopa Kohus hinnaalandussüsteemide hindamisel nimelt kõigile konkreetse juhtumi asjaoludele ning tunnustab sõnaselgelt objektiivse majandusliku õigustatuse võimalust.(69) Selline lähenemine ei ole mingil juhul formaalne.
ii) Argument kontserni hinnaalanduse mõõduka summa kohta
81. Teiseks esitab Solvay argumendi, et kontserni hinnaalandus 1,5% oli liiga väike, et see oleks võinud tuntavalt mõjutada Saint-Gobaini kontserni ärilisi otsuseid. Üldkohus ei selgita, mil määral võis Solvay tehtud hinnaalandus konkreetselt mõjutada Saint-Gobaini kontserni käitumist.
82. Tõepoolest käsitles Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 355 üksnes äärmiselt lühidalt kontserni allahindluse võimalike konkurentsivastaste tagajärgede küsimust. Kohtu napisõnalist märkust, „et isegi kui püsikliendi hinnaalanduse summa on mõõdukas, mõjutab see konkurentsitingimusi”, tuleb siiski vaadelda Üldkohtu eelnenud käsitluse kontekstis. Üldkohus rõhutas eelkõige, et Solvay tegi kontserni hinnaalanduse sõltumata igasugustest kaalutlustest, mis oleksid seotud majanduslike eelistega tõhususe ja mastaabisäästu näol ning see arvutati kogu naatriumkarbonaadilt, mille Saint-Gobain ostis Solvaylt Euroopas.(70)
83. Asjaolu, et sellistel hinnaalandustel võib olla konkurentsi välistav toime, on kohtupraktikas tunnustatud. Euroopa Kohus on märkinud, et teiste lepingupoolte seotus turgu valitseva seisundiga ettevõtjaga ning teistele lepingupooltele avaldatav surve võivad olla eriti tugevad, kui hinnaalandus või tulemustasu ei vasta mitte üksnes nimetatud ettevõtja kaupade ostu või müügi sellise käibe kasvule, mille need lepingupooled said arvesse võetaval perioodil, vaid hõlmab samuti nende ostudest või müügist saadud kogukäivet.(71)
84. Lisaks on turgu valitseva ettevõtja konkurentidel eriti raske müükide mahul põhinevaid hinnaalandusi või tulemustasusid üle pakkuda. Turgu valitseva seisundiga ettevõtja on turul oma märkimisväärselt suurema turuosa tõttu üldiselt möödapääsmatu kaubanduspartner. Sellise ettevõtja poolt kogukäibe alusel tehtud hinnaalandused või makstavad tulemustasud on üldiselt tervikuna suuremad kui tema konkurentide parimad pakkumised. Turgu valitseva seisundiga ettevõtja lepingupartnerite enda poole võitmiseks või neilt piisava mahuga tellimuste saamiseks peaksid kõnealused konkurendid pakkuma neile selgelt kõige suuremaid hinnaalandusi või kõige kõrgemaid tulemustasusid.(72)
85. Hinnaalandused või vahendustasud, mida senises kohtupraktikas loeti kuritarvituseks, ei olnud tavaliselt suuremad kui 1%(73) ning olid seega protsentuaalselt koguni väiksemad kui käesoleval juhul vaidlusalune kontserni hinnaalandus 1,5%.
86. Seda arvesse võttes ei saa Üldkohtu järeldust, „et isegi kui püsikliendi hinnaalanduse summa on mõõdukas, mõjutab see konkurentsitingimusi”, käesoleva juhtumi asjaolusid arvestades õiguslikult vaidlustada. See põhineb mõistlikel majanduslikel kaalutlustel.
iii) Argument konkurentsile mõju puudumise kohta
87. Kolmandaks heidab Solvay Üldkohtule ette järeldust, et Solvay ei ole tõendanud oma väiteid Saint-Gobaini siseriiklike tütarettevõtjate käitumise kohta. Sellega mõeldi Solvay esimeses kohtuastmes esitatud argumenti, et Saint-Gobaini siseriiklikud tütarettevõtjad suutsid saada läbirääkimiste tulemusel soodsamad lepingutingimused või isegi oma lepingu üles öelda, nagu see oli Saint-Gobain France’i juhtumi puhul.(74)
88. Tegelikult lükkas Üldkohus selle Solvay argumendi tagasi, kuna see ei olnud piisavalt põhjendatud.(75) Küsimus, kas Solvay argument ei olnud tõepoolest piisavalt põhjendatud või tõendatud, võib siiski jääda lahtiseks. Seda seetõttu, et see argument oli igal juhul tulemusetu, millele kohus õigesti viitas.(76) Asjaolu, et lepingud sõlmiti kliendi soovil, ei välista turgu valitseva ettevõtja tegevuse konkurentsivastast laadi,(77) ja eriti mitte seetõttu, et kliendil õnnestub osava tegutsemisega(78) saavutada turgu valitsevalt ettevõtjalt veel järgmiste möönduste tegemine.
89. Seega ei vii ka Solvay kolmas argument eesmärgile.
iv) Vahekokkuvõte
90. Kaheksas väide on tervikuna põhjendamatu.
b) Solvay äritegevuse diskrimineeriv laad (üheksas väide)
91. Üheksas väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktides 397–402 Üldkohtu tehtud järeldusi Solvay äritegevuse diskrimineeriva laadi kohta vastavalt EÜ artikli 82 teise lõigu punktile c.
i) Üheksanda väite esimene osa
92. Üheksanda väite esimeses osas esitab Solvay vastuväited vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 397–400 ja väidab, et Üldkohus moonutas tema poolt esimese astme kohtus esitatud dokumente ning rikkus ELTL artikli 102 teise lõigu punkti c (EÜ artikli 82 teise lõigu punkt c).
– Väide Solvay dokumentide moonutamise kohta
93. Kõigepealt vaidleb apellant vastu vaidlustatud kohtuotsuse sellele lõigule, kus Üldkohus lähtub sellest, et Solvay ei vaidlustanud Prantsusmaal rakendatud hinnaalanduste süsteemi puudutavaid järeldusi.(79) See seisukoht on Solvay arvates vastuolus tema hagiavaldusega ja ka tema poolt esimeses kohtuastmes esitatud vasturepliigiga, mida Üldkohus on moonutanud.
94. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on sellise moonutamisega tegemist nimelt vaid juhul, kui ilma uusi tõendeid uurimata on selge, et olemasolevatele tõenditele antud hinnang on ilmselgelt väär.(80) Kui kanda see järeldus üle poolte esimeses kohtuastmes esitatud väidetele ja argumentidele, siis tuleb nende moonutamist eeldada ainult juhul, kui Üldkohus mõistis neid ilmselgelt valesti või edastas need nende mõtet moonutades.
95. Sellise oletuse tegemiseks puuduvad käesolevas asjas piisavad pidepunktid.
96. Nagu Solvay ise möönab,(81) puudutasid tema esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduses riikide kohta esitatud väited Saksa turgu. Muus osas piirdus Solvay selle asjaolu üldise vaidlustamisega, et tema poolt kohaldatud hinnaalandused olid püsikliendi hinnaalanduse laadi. Tema hagiavaldus sarnaselt tema poolt omal ajal esitatud vasturepliigiga ei sisaldanud argumente, mis oleksid puudutanud just Prantsuse turgu. Ka esimeses kohtuastmes esitatud vasturepliigi lõigud, mida Solvay eriti rõhutab,(82) puudutavad Prantsuse turgu ainult möödaminnes ega ole mingil juhul seotud siinkohal huvipakkuva kaubanduspartnerite diskrimineerimise probleemiga.(83)
97. Seda arvesse võttes ei saa Üldkohtule ette heita, et ta mõistis Solvay argumente ilmselgelt valesti või edastas need nende mõtet moonutades. Seega tuleb moonutamist puudutav argument tagasi lükata.
– Materiaalõiguslik viga
98. Peale selle esitab Solvay väite, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 398 ja 400 on rikutud ELTL artikli 102 teise lõigu punkti c (EÜ artikli 82 teise lõigu punkt c). Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta jättis uurimata, kas näitena nimetatud Solvay klientide vahel on olemas konkurentsisuhe, nimelt esiteks kahe Prantsusmaa kliendi (Durand ja Perrier) vahel ja teiseks Saksamaa lehtklaasi ja klaasanumate tootjate vahel.
99. Selle väite vastuvõetavuse vaidlustab komisjon argumendiga, et Solvay ei heitnud esimeses kohtuastmes ette ELTL artikli 102 teise lõigu punkti c rikkumist; üksnes seoses väitega diskrimineerimise puudumise kohta puudutati asjaolu, et lehtklaasi ja klaasanumate tootjad tegutsevad erinevatel turgudel ega ole seetõttu võrreldavates olukordades.
100. Ma pean tunnistama, et minu arvates on see vastuväide äärmiselt formaalne ja väheveenev. Vaidlusaluses otsuses viidati Solvay hinnaalandussüsteemi diskrimineeriva laadi osas selgelt EÜ artikli 82 teise lõigu punktile c.(84) Seetõttu on iseenesestmõistetav, et ka diskrimineerimise probleeme, mille üle Üldkohtus vaieldi, tuleb käsitleda seoses nimetatud sättega, isegi juhul, kui pooled oma dokumentides neile enam sõnaselgelt ei viidanud.(85)
101. Lisaks on vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 42 lõikele 2 koostoimes artikliga 118 apellatsioonimenetluses küll keelatud esitada uusi väiteid. Apellant võib siiski Üldkohtus varem kasutatud väidete kohta esitada uusi argumente, eelkõige reaktsioonina vaidlustatud kohtuotsuses ilmnevale Üldkohtu õiguslikule hinnangule.(86)
102. Käesolevas asjas on samuti nii: vaidlustatud kohtuotsuses esitatud poolte väidete kokkuvõtte alusel oli Solvay juba Üldkohtus väitnud, et lehtklaasi tootjad tegutsevad teisel turul kui klaasanumate tootjad.(87) Küsimus, mille üle vaieldi Üldkohtus, kas ettevõtjad tegutsevad erinevatel turgudel, ja nüüd kerkinud küsimus, kas nende ettevõtjate vahel on konkurentsisuhe, on ühe medali kaks külge. Seega arendab Solvay apellatsioonimenetluses konkurentsisuhet puudutava etteheitega üksnes edasi neid argumente, mida ta oli juba Üldkohtus esitanud.
103. Muu hulgas ei taotle Solvay selle väitega mingil juhul eesmärki mõjutada Euroopa Kohut ette võtma faktiliste asjaolude hindamist, mis on apellatsioonimenetluses keelatud. Pigem vaieldakse selle üle, kas Üldkohus jättis lehtklaasi ja klaasanumate tootjate vahelise konkurentsisuhte arutamisest loobumisega tähelepanuta kriteeriumi, mille arvestamine oleks EÜ artikli 82 teise lõigu punkti c raames olnud õiguslikult nõutav. Seejuures on tegemist õigusküsimusega, mille kontrollimine on apellatsioonimenetluses lubatud.(88)
104. Nimetatud väite põhjendatuse osas tuleb kõigepealt meenutada, et EÜ artikli 82 teise lõigu punktis c (ELTL artikli 102 teise lõigu punkt c) on sätestatud kahe-etapiline kontroll. Väljendil „pannes kaubanduspartnerid sellega ebasoodsasse konkurentsiolukorda” on iseseisev sisu ja see ei ole lihtsalt deklaratiivset mõju avaldav täiendav selgitus.(89)
105. Järelikult tuleb selleks, et EÜ artikli 82 teise lõigu punkti c kohaldamise tingimused oleksid täidetud, tuvastada, et turgu valitseva seisundiga ettevõtja tegevus turul ei ole mitte ainult diskrimineeriv, vaid et see võib ka kahjustada seda konkurentsisuhet, st takistada kõnealuse ettevõtja osade kaubanduspartnerite konkurentsiolukorda võrreldes teistega.(90)
106. EÜ artikli 82 teise lõigu punkt c tugineb kaalutlusele, et turgu valitseva seisundiga ettevõtja kaubandustegevus ei tohi kahjustada konkurentsi kaubandusahelas ees- või tagapool oleval turul, st selle ettevõtja tarnijate või klientide vahelist konkurentsi. Turgu valitseva ettevõtja lepingupartnereid ei tohi nende omavahelises konkurentsis eelistada ega ebasoodsamasse olukorda asetada.(91)
107. Käesolevale juhtumile ülekantuna tähendab see, et Üldkohus ei tohtinud EÜ artikli 82 teise lõigu punkti c kontrollimisel mingil juhul loobuda Solvay klientide omavaheliste konkurentsisuhete käsitlemisest. EÜ artikli 82 teise lõigu punkti c rikkumist Solvay poolt oleks võinud eeldada ainult juhul, kui Solvay kliendid omavahel konkureerisid, kusjuures oluline ei olnud mitte naatriumkarbonaadi (sooda) turg, vaid turustusahelas tagapool olev klaasiturg või tagapool olevad klaasiturud. Seega rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta pidas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 400 oluliseks ainult naatriumkarbonaadi turgu ja mitte klaasiturgu.
108. Kuritarvituse eeldamiseks EÜ artikli 82 teise lõigu punkti c tähenduses piisab küll tuvastusest, et turgu valitseva seisundiga ettevõtja tegevus võib juhtumi asjaolusid tervikuna arvesse võttes viia tema kaubanduspartnerite vahelise konkurentsi kahjustamiseni. Sellises olukorras ei saa nõuda, et lisaks esitataks tõendeid iga kaubanduspartneri konkurentsiolukorra tegeliku, mõõdetava halvenemise kohta.(92) Sellele viitas õigesti ka komisjon.
109. Õigusnormi on siiski rikutud, kui konkurentsisuhted turustusahelas tagapool oleval turul, kus tegutsevad turgu valitseva seisundiga ettevõtja kliendid, loetakse täiesti tähtsusetuks, nagu Üldkohus seda käesoleval juhul tegi.
110. Vastupidi komisjoni arvamusele ei saa nimetatud õigusnormi rikkumist kõrvaldada viitega sellele, et kõnealuste Prantsuse klientide Durant ja Perrier, nagu ka mõlema lehtklaasi ja klaasanumate sektoris tegutseva Saksa kliendi puhul on tegemist ainult üksiknäidetega. Kui Üldkohus – menetlusosalise väite peale – uurib vaidlusaluses otsuses toodud üksiknäiteid hindamisvigade aspektist, peab ta seda uurimist teostama õiguslikus mõttes õigete kriteeriumide alusel. Käesoleval juhul esinevad selles osas puudused.
111. Vastupidist ei nähtu ka kohtuotsusest Hoffmann-La Roche(93) ega kohtuotsusest Michelin I.(94) Komisjoni poolt nimetatud kohtuotsuste viidatud lõigud ei puuduta spetsiaalselt EÜ artikli 82 teise lõigu punkti c kohaldamist,(95) vaid käsitlevad üldiselt turgu valitseva seisundiga ettevõtjate hinnaalandussüsteemide kuritarvitavat laadi.
112. Seda, et turgu valitseva seisundiga ettevõtja kaubanduspartnerite vahelised konkurentsisuhted on EÜ artikli 82 teise lõigu punkti c raames tähtsad, näitab muu hulgas pilk komisjoni viidatud kohtuotsusele Portugali lennujaamamaksude kohta. Selles kohtuotsuses viitas Euroopa Kohus sõnaselgelt „majanduslikule eelisele, mis ei ole õigustatud” ning mille võivad saada hinnaalanduse saajad „võrreldes oma konkurentidega”.(96)
113. Järelikult on üheksanda väite esimene osa põhjendatud.
ii) Üheksanda väite teine osa
114. Üheksanda väite teises osas kritiseerib Solvay vaidlustatud kohtuotsuse punkti 401. Kohtuotsuse see osa käsitleb Solvay poolt esimese astme kohtus esitatud argumente naatriumkarbonaadi arvatava madala hinna kohta klaasitootjate jaoks. Üldkohus märgib selle kohta, et Solvay „väide [selle hinna kohta] ei ole tõendatud” „ega saa kahtluse alla seada [Solvayle] etteheidetava tegevuse diskrimineerivat laadi.” Solvay arvates moonutas Üldkohus sellega ühelt poolt Solvay esimese astme kohtus esitatud dokumente ja teiselt poolt rikkus põhjendamiskohustust, mis tuleneb Euroopa Kohtu põhikirja artiklist 36 koostoimes artikli 53 esimese lõiguga ning rikkus samuti ELTL artikli 102 teise lõigu punkti c (EÜ artikli 82 teise lõigu punkt c).
– Väide Solvey dokumentide moonutamise kohta
115. Dokumentide moonutamist puudutav etteheide näib olevat põhjendamatu. Puuduvad pidepunktid selle kohta, et Üldkohus oleks kirjalikke selgitusi, mille hageja esimese astme kohtus esitas, mõistnud ilmselgelt valesti või edastanud need nende mõtet moonutades.(97) Meeldetuletuseks: Solvay esitas esimese astme kohtus argumendi, et kuigi naatriumkarbonaat on klaasi valmistamisel olulisim tooraine, moodustab see vaid 2–6% klaasi keskmisest müügihinnast. Selle argumendi on Üldkohus õigesti edastanud.(98) Üksnes asjaolu, et vaidlustatud kohtuotsuses ei ole sõnaselgelt mainitud Solvay vasturepliigis toodud sarnaselt sõnastatud täiendavaid märkusi, ei tähenda, et kohus oleks Solvay argumente sisuliselt moonutanud.
– Põhjenduste puudulikkus
116. Teisiti on asi põhjenduste puudulikkuse väite puhul. Nagu juba mainitud, peab kohtuotsuse põhjendus näitama selgelt ja üheselt Üldkohtu arutluskäiku, et huvitatud isik saaks teada vastuvõetud otsuse põhjenduse ja Euroopa Kohus saaks teostada kohtulikku kontrolli.(99) Neile nõuetele ei vasta vaidlustatud kohtuotsuse punkt 401 isegi äärmiselt heatahtliku lugemise korral.
117. Üldkohus ei selgita ühegi sõnaga, miks ta arvab, et Solvay argumendid naatriumkarbonaadi madala hinna kohta klaasitootjate jaoks „ei ole tõendatud”. Eelkõige ei nähtu kohtuotsuse põhjendusest, kas Üldkohus võttis üldse teadmiseks Solvay poolt esimese astme kohtus esitatud vasturepliigis toodud argumendid. Selles viitas Solvay madalat hinda käsitleva väite tõendamiseks komisjoni dumpinguvastasele määrusele,(100) milles naatriumkarbonaadile langeva osana klaasitootmise kuludes on märgitud kuni 8%.(101)
118. Samuti ei selgita Üldkohus, miks ei saa naatriumkarbonaadi arvatav madal osakaal klaasitootmise kuludes „kahtluse alla seada [Solvayle] etteheidetava tegevuse diskrimineerivat laadi.” Sisuliselt võib see seisukoht olla küll põhjendatud,(102) kuid vaidlustatud kohtuotsuses sellele isegi ei viidata.
119. Kas Üldkohus oli arvamusel, et tähtsa tooraine kulude osakaal on turgu valitseva seisundiga ettevõtja klientide vahelise võimaliku diskrimineerimise hindamisel üldiselt tähtsusetu ? Või leidis Üldkohus, et kulude osakaal Solvay poolt nimetatud suurusjärgus (2%–6%) ei mõjuta kõnealuse kaubandustegevuse diskrimineerivat laadi? Ja kui vastus on jaatav, siis miks? Mõned täiendavad laused kohtuotsuse põhjenduses oleksid võinud hoolitseda vajaliku selguse eest ja pidanud seda tegema.
120. Üldkohtu käsitlus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 401 jätab lugeja teadmatusse selle kohta, miks lükati tagasi Solvay argument naatriumkarbonaadi arvatava madala hinna kohta klaasitootmisel. Seega ei saa ka Euroopa Kohus oma kontrollifunktsiooni täita. Järelikult on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 401 toodud põhjendus puudulik, mistõttu on apellatsioonkaebuse üheksanda väite teine osa põhjendatud.
121. Seda arvesse võttes ei ole vaja ELTL artikli 102 teise lõigu punkti c rikkumise etteheidet täpsemalt käsitleda. Pealegi ei ole sellel lisaks põhjenduste puudulikkuse etteheitele iseseisvat sisu.
iii) Vahekokkuvõte
122. Kokkuvõttes on üheksas väide seega osaliselt põhjendatud.
B. 1989. aasta aprillis läbiviidud uurimise raames kogutud tõendite kasutamise keeld (apellatsioonkaebuse teine väide)
123. Teise väitega, mis on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 218–230 vastu, heidab Solvay ette määruse nr 17 artikli 14 lõike 3 ja artikli 20 lõike 1 rikkumist (teise väite esimene ja teine osa). Peale selle heidab ettevõtja Üldkohtule ette faktide ja tõendite moonutamist (teise väite kolmas osa).
124. Selle väite tagapõhjaks on asjaolu, et 5. aprilli 1989. aasta uurimise määramise otsuses, millega komisjon tegi korralduse otsida läbi Euroopa soodaturul tegutsevate ettevõtjate ruumid, viidatakse üksnes EMÜ asutamislepingu artikli 85 võimalikele rikkumistele (ettevõtjatevahelised kokkulepped või kooskõlastatud tegevus), samal ajal kui vaidlusaluses trahvi määramise otsuses on tuvastatud EMÜ asutamislepingu artikli 86 või EÜ artikli 82 rikkumine (turgu valitseva seisundi kuritarvitamine). Solvay leiab, et seoses EMÜ asutamislepingu artikliga 85 toimunud läbiotsimisel leitud tõendeid ei oleks tohtinud võtta vastavalt EMÜ asutamislepingu artiklile 86 või EÜ artiklile 82 tehtava otsuse aluseks.
1. Teise väite vastuvõetavus
125. Komisjon peab apellatsioonkaebuse teist väidet vastuvõetamatuks, kuna see tugineb samadele väidetele, mille Solvay esitas juba esimeses kohtuastmes.
126. See vastuväide ei ole põhjendatud.
127. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa küll apellatsioonkaebuse esitaja piirduda Üldkohtus juba esitatud väidete ja argumentide kordamisega.(103) Niipea kui pool vaidlustab selle, kuidas Üldkohus on liidu õigust tõlgendanud või kohaldanud, võib esimeses kohtuastmes kontrollitud õiguslikke asjaolusid apellatsioonimenetluses uuesti arutada. Kui poolel ei oleks võimalik oma apellatsioonkaebuses tugineda Üldkohtus juba esitatud väidetele ja argumentidele, kaotaks apellatsioonimenetlus osaliselt oma mõtte.(104)
128. Oma apellatsioonkaebuses käsitleb Solvay põhjalikult vaidlustatud kohtuotsuse punkte 218–230 ning toob Euroopa Kohtu otsustele viidates esile konkreetseid punkte Üldkohtu käsitluses, mida saab õiguslikus mõttes kritiseerida. Seega ei ole mingil juhul tegemist esimese astme kohtus esitatud vastava väite täies ulatuses kordamisega.
129. Järelikult ei saa teise väite vastuvõetavust tõsiselt kahtluse alla seada.
2. Teise väite põhjendatus
a) Teise väite esimene ja teine osa (määruse nr 17 artikli 14 lõike 3 ja artikli 20 lõike 1 rikkumine)
130. Vastavalt määruse nr 17 artikli 20 lõikele 1 kasutatakse komisjoni konkurentsiõiguse alase kontrolli tulemusena saadud informatsiooni ainult vastava uurimise jaoks. See õigusnorm sätestab seega esiteks komisjoni kogutud tõendite sihtotstarbelisuse ja teiseks nende kasutamise keelu.
131. Käesoleval juhul on vaieldav, missugune on nimetatud sihtotstarbe ja kasutamiskeelu ulatus. Pooled on eriarvamusel selles suhtes, kas komisjon võis turgu valitseva seisundi kuritarvitamise tuvastamiseks tugineda tõenditele, mida ta oli varem kontrollimise käigus kogunud seoses oletusega, et rikutud on ühel ja samal turul tegutsevate ettevõtjate konkurentsivastaste kokkulepete keeldu.
132. Selle kohta puuduvad määruse nr 17 artikli 20 lõikes 1 konkreetsed viited. Seetõttu tuleb lähtuda nimetatud sätte mõttest ja eesmärgist.
133. On teada, et määruse nr 17 artikli 20 lõike 1 eesmärk on tagada komisjoni uurimismeetmetest puudutatud ettevõtjate kaitseõigused.(105) Nagu Euroopa Kohus on leidnud, rikutaks oluliselt asjaomase ettevõtja kaitseõigusi, kui komisjon võiks ettevõtja suhtes kasutada tõendeid, mis on saadud uurimise käigus, mille objekti ja eesmärgiga need ei seondu.(106)
134. Otsustava tähtsusega määruse nr 17 artikli 20 lõike 1 kohase sihtotstarbe ja kasutamiskeelu ulatuse osas on seega asjaomase kontrolli objekt ja eesmärk. Need tulenevad komisjoni määratud kontrolli ülesandest.(107) Need tuleb vastavalt määruse nr 17 artikli 14 lõike 3 teisele lausele komisjoni igas uurimise määramise otsuses ära näidata, mis kujutab endast asjaomaste ettevõtjate kaitseõiguste põhimõttelist tagamist.(108)
135. Käesolevas asjas on komisjoni 5. aprilli 1989. aasta uurimise määramise otsuses, mille alusel otsiti läbi Solvay äriruumid, viidatud üksnes EMÜ asutamislepingu artiklile 85 (EÜ artikkel 81).(109) Üldkohtu hinnangul oli komisjoni eesmärk omal ajal üksnes kontrollida, kas Solvay osaleb keelatud kokkulepetes ja/või kooskõlastatud tegevuses; puuduvad pidepunktid selle kohta, et sel ajal kahtlustati juba ka turgu valitseva seisundi kuritarvitamist.(110)
136. Eeltoodust teeb Solvay järelduse, et kontrollimisel saadud tõendite kasutamine turgu valitseva seisundi kuritarvitamise tuvastamiseks ei olnud EÜ artikli 82 (endine EMÜ asutamislepingu artikkel 86) tähenduses lubatud.
137. See lähenemisviis ei veena mind.
138. On tõsi, et uurimise määramise otsuses peab komisjon „selgelt näitama, milliseid oletusi ta kontrollida kavatseb”.(111) Selle eesmärk on takistada, et komisjon viiks uurimisi läbi hea õnne peale ilma konkreetsete kahtlusteta(112) – praktika, mille kohta sageli kasutakse ingliskeelset mõistet fishing expeditions .
139. Uurimise objekti ja eesmärgi nimetamise kohustuse all ei saa siiski olla mõeldud kõigi õigusnormide lõplikult siduvat nimetamist, mida asjaomased ettevõtjad võivad olla rikkunud. Seda seetõttu, et uurimiste varases staadiumis ei tarvitse komisjon oletatavate rikkumiste ranget õiguslikku kvalifitseerimist veel üldse ette võtta.(113)
140. Mõnikord on isegi väga raske eelnevalt hinnata, kas turul tugevat seisundit omava ettevõtja tegevus sisaldab endas ettevõtjatevaheliste kokkulepete keelu rikkumist (EMÜ asutamislepingu artikkel 85, EÜ artikkel 81 või ELTL artikkel 101) või kujutab see endast hoopis turgu valitseva seisundi kuritarvitamist (EMÜ asutamislepingu artikkel 86, EÜ artikkel 82 või ELTL artikkel 102).Nagu komisjon õigesti märgib, võib ettevõtjatevaheliste kokkulepete keelu ja turgu valitseva seisundi kuritarvitamise keelu esemeline kohaldamisala osaliselt isegi kattuda.(114)
141. Lisaks on uurimistel nii ühe kui teise õigusnormi alusel ühine põhieesmärk, nimelt toetada aluslepingutes sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamist ning kaitsta konkurentsi siseturul moonutuste eest.(115)
142. Seda arvesse võttes oleks tegemist ülemäära kitsa ja formaalse käsitlusega, kui konkurentsiõiguse alase uurimise objekti ja eesmärki tahetaks algusest saadik piirata ainult uurimisülesandes sõnaselgelt nimetatud materiaalõigusliku keelu teatud koosseisuga ning kategooriliselt välistada keelu muud koosseisud.
143. Pigem on konkurentsiõiguse alase uurimise puhul tegemist eelkõige faktiliste asjaolude tuvastamise ja tõendite kogumisega,(116) näiteks teatud ettevõtjatevahelise kokkuleppe olemasolu kohta, teatud tegutsemise kohta turul ja seda tingivate majanduslike kaalutluste kohta.
144. Tema poolt välja selgitatud asjaolude täpse õigusliku kvalifitseerimise kohta peab komisjon oma seisukoha avaldama alles palju hiljem haldusmenetluses, nimelt esialgu vastuväiteteatise vormis ning seejärel lõplikult menetlust lõpetava otsuse vastuvõtmisel.(117) See ei kahjusta asjaomaste ettevõtjate kaitsevõimalusi, vaid pigem just tagab need vastuväiteteatise teatavakstegemisega ja sellega seotud ärakuulamisega.
145. Seega ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta eeldas, et 1989. aasta aprillis toimunud uurimisel saadud dokumente võis kasutada ka vaidlusaluse, EÜ artiklile 82 tugineva otsuse tegemisel.(118)
b) Teise väite kolmas osa (etteheide faktiliste asjaolude moonutamise kohta)
146. Peale selle heidab Solvay Üldkohtule teise väite raames ette, et see moonutas faktilisi asjaolusid. Üldkohus tugineb vääralt ettevõtjatevaheliste kokkulepete või kooskõlastatud tegevuse, mis oli 1989. aasta uurimise aluseks, ning turgu valitseva seisundi kuritarvitamise, nagu see on tuvastatud vaidlusaluses otsuses, sarnasusele.(119)
147. Ka see etteheide ei ole põhjendatud. See põhineb vaidlustatud kohtuotsuse ebatäpsel lugemisel.
148. Apellant ei mõista, et Üldkohus ei pidanud sarnaseks rikkumisi kui selliseid, mida on mainitud EMÜ asutamislepingu artiklis 85 (EÜ artikkel 81, ELTL artikkel 101) ja EMÜ asutamislepingu artiklis 86 (EÜ artikkel 82, ELTL artikkel 102), vaid üksnes faktilisi asjaolusid („tegevus”), millega komisjon uurimise raames tegeles ja millele ta lõppkokkuvõttes ka vaidlusaluses otsuses tugines.(120) Nimelt need asjaolud – ja mitte nende õiguslik kvalifitseerimine – on aga olulised hindamisel, kas komisjon rikkus sihtotstarvet ja kasutamiskeeldu määruse nr 17 artikli 20 lõike 1 tähenduses.(121)
149. Nagu Üldkohus – ilma et talle oleks selles osas vastu vaieldud – tuvastas,(122) oli nii 1989. aasta uurimisülesandes kui ka vaidlusaluses 2000. aasta otsuses muu hulgas tegemist ainuõiguslike ostukokkulepete rakendamisega. Seda silmas pidades võis Üldkohus ilma õigusnormi rikkumata eeldada, et vaidlusalusel otsusel oli piisav seos 1989. aasta uurimise objekti ja eesmärgiga,(123) mistõttu määruse nr 17 artikli 20 lõikes 1 sätestatud kasutamiskeeldu ei olnud rikutud.
c) Vahekokkuvõte
150. Järelikult on apellatsioonkaebuse teine väide tervikuna põhjendamatu.
C. Kaitseõigused (apellatsioonkaebuse kolmas, neljas ja viies väide)
151. Kolmanda, neljanda ja viienda väitega heidab Solvay sisuliselt ette, et rikutud on tema kaitseõigusi.
152. Igas menetluses, mis võib kaasa tuua karistuse määramise, eriti trahvi või karistusmakse määramise, on kaitseõiguste tagamine liidu õiguse aluspõhimõte, mida Euroopa Kohtu praktikas on korduvalt kinnitatud.(124) Vahepeal on see kodifitseeritud ka põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punktis a ja artikli 48 lõikes 2.(125)
153. Solvay kolmanda, neljanda ja viienda väite raames esitatud etteheited on põhimõttelise tähtsusega ja annavad Euroopa Kohtule võimaluse täpsustada oma praktikat kaitseõiguste kohta konkurentsiõiguse alases haldusmenetluses.
154. Need kolm väidet on seotud järgmise protseduurilise käiguga:
– Enne käesolevas asjas esimese, 1990. aasta trahvi määramise otsuse (otsus 91/299) tegemist andis komisjon Solvayle võimaluse vastuväiteteatise alusel seisukoha võtmiseks.(126) Toimikuga tutvumist selle tegelikus mõttes Solvayle siiski ei võimaldatud; ettevõtja käsutusse anti üksnes nende süüstavate dokumentide koopiad, millele komisjon omal ajal oma vastuväiteteatises tugines.(127) Selle eesmärk oli „lihtsustada menetlust”.(128)
– 2000. aastal, seega enne teise, käesolevas asjas vaidlusaluse trahvi määramise otsuse (otsus 2003/6) vastuvõtmist Solvayd uuesti ära ei kuulatud,(129) samuti ei võimaldatud tal tookord toimikuga tutvuda.(130)
– Alles teises Üldkohtu menetluses (kohtuasi T‑57/01) esitas komisjon osa haldusmenetluse toimikuid, mida Üldkohus oli temalt menetlust korraldavate meetmetega mitu korda palunud.(131) Solvay sai paljude dokumentidega, millele tal kunagi varem ei olnud juurdepääsu olnud, tutvuda kohtu kantseleis. Ettevõtja sai ka võimaluse esitada Üldkohtule oma märkused selle kohta, kas need dokumendid olid tema kaitse jaoks tarvilikud.(132)
– Üldkohtus pidi komisjon möönma, et ta ei suuda oma menetlustoimiku puuduvat osa – täpsemalt öeldes viit kausta – enam üles leida.(133) Komisjon ei suutnud Üldkohtule esitada ka puuduvate dokumentide loendit.(134)
155. Seda arvesse võttes väidab Solvay ühelt poolt, et on rikutud tema õigust tutvuda toimikuga (kolmas ja neljas väide, vt selle kohta allpool 1. jagu) ja teiselt poolt, et on rikutud tema õigust olla ära kuulatud (viies väide, vt selle kohta allpool 2. jagu).
1. Õigus tutvuda toimikuga (kolmas ja neljas väide)
156. Kaitseõiguste tagamise põhimõttest tulenev õigus tutvuda toimikuga tähendab, et komisjon peab võimaldama asjaomasel ettevõtjal põhjalikult uurida kõiki uurimistoimikus olevaid dokumente, mis võivad omada tähtsust tema kaitse seisukohast. Need hõlmavad nii süüstavaid kui ka õigustavaid dokumente, välja arvatud teiste ettevõtjate ärisaladused, komisjoni asutusesisesed dokumendid ja muu konfidentsiaalne teave.(135)
157. Vaidlust ei ole selle üle, et Solvay sai haldusmenetluses tutvuda ainult menetlustoimiku nende osadega, mida komisjon kasutas vaidlusaluses otsuses ettevõtja vastu. Arvukatele muudele menetlustoimikus olevatele dokumentidele, millega Solvayl oleks olnud oma kaitseõiguste alusel samuti õigus tutvuda, ei võimaldatud ettevõtjale juurdepääsu. Sellega rikkus komisjon olulist menetluseeskirja,(136) milleks on õigus heale haldusele.(137) Sellist menetlusnormi rikkumist ei saa pärast vaidlusaluse otsuse tegemist enam heastada, eelkõige mitte üksikute dokumentide esitamisega mõnes hilisemas kohtumenetluses.(138)
158. Praeguses staadiumis käsitlevad menetlusosalised üksnes küsimust, kas Üldkohus oleks pidanud vaidlusaluse otsuse komisjoni poolt menetlusnormi rikkumist arvestades tühistama. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt toob nimelt menetlusnormide rikkumine toimikutega tutvumisel haldusmenetluses kaasa komisjoni otsuse tühistamise üksnes juhul, kui sellega kaasnes kaitseõiguste rikkumine.(139)
159. Vastupidi komisjonile ja Üldkohtule leiab Solvay, et tema kaitseõigusi on rikutud ja põhjendab seda arvukate argumentidega. Seejuures tugineb apellant peamiselt liidu õiguses tunnustatud õiguse üldpõhimõtetele: kaitseõiguste tagamisele, süütuse presumptsioonile ja tõendamiskoormise jagamisele. Lisaks heidab Solay ette Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 36 koostoimes artikli 53 esimese lõiguga sätestatud põhjendamiskohustuse rikkumist ning põhiõiguste harta artikli 47 teise lõigu, artikli 48 ja artikli 52 lõike 3, EÕIK artikli 6 ja ELL artikli 6 lõike 1 rikkumist.
160. Täpsemaid argumente esitab Solvay siiski ainult kaitseõiguste kohta ning möödaminnes ka süütuse presumptsiooni ja põhjendamiskohustuse kohta. Tema üksikutel viidetel põhiõiguste hartale, EÕIK artiklile 6 ja ELL artikli 6 lõikele 1 ei ole iseseisvat sisu, mistõttu need ei vaja põhjalikumat arutamist. ELL artikli 6 lõike 1 kohta piisab viitest, et nimetatud säte ei sisalda iseenesest põhiõiguste garantiisid. EÕIK artikkel 6 ei ole enne liidu ühinemist EIÕK‑ga(140) liidu institutsioonidele otseselt kohaldatav, kuid seda võetakse arvesse liidu õiguse üldpõhimõtete ning põhiõiguste tõlgendamisel ja kohaldamisel, kui heidetakse ette nende rikkumist.(141)
161. Solvay kaitseõiguste, süütuse presumptsiooni ja põhjendamiskohustuse kohta esitatud väidete hindamiseks teen ettepaneku järgida komisjoni algatatud kontrollimise järjekorda, mis põhineb vaidlustatud kohtuotsuse struktuuril. Seetõttu esitan kõigepealt oma seisukoha kolmanda ja neljanda väite vastuvõetavuse kohta (selle kohta allpool punkt a), enne kui asun käsitlema väiteid, mis puudutavad dokumente, millega tutvumist esimeses kohtuastmes võimaldati (neljas väide, selle kohta allpool punkt b); järgnevalt käsitlen ma väiteid, mille esemeks on menetlustoimiku kadunud osad (kolmas väide, selle kohta allpool punkt c).
a) Kolmanda ja neljanda väite vastuvõetavus
162. Komisjon vaidlustab neljanda väite ja kolmanda väite ühe osa vastuvõetavuse. Ta väidab, et asjaolu hindamine, kas teatavad dokumendid on tarvilikud ettevõtja kaitse jaoks, moodustab osa faktiliste asjaolude ja tõendite hindamisest, mis on üksnes Üldkohtu ülesanne ega kuulu põhimõtteliselt apellatsioonimenetluses uuesti kontrollimisele.
163. See lähenemisviis ei veena mind. Euroopa Kohus ei pea käesolevas asjas menetlustoimiku üksikuid dokumente silmas pidades asendama Üldkohtu hinnangut oma hinnanguga.(142) Euroopa Kohtu ülesandeks on pigem kontrollida, kas Üldkohus võttis faktiliste asjaolude ja tõendite hindamisel aluseks õiged kriteeriumid ja mõõdupuud. See kujutab endast õigusküsimust, mille kontrollimiseks on apellatsioonimenetluses pädev Euroopa Kohus.(143)
b) Menetlustoimiku osad, millega on võimalik tutvuda üksnes Üldkohtus (neljas väide)
164. Neljas väide on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 417–446 vastu, mis käsitlevad küsimust, kas menetlustoimiku osad, millega oli esimest korda võimalik tutvuda kohtumenetluses, on Solvay kaitse jaoks tarvilikud. Kuna Üldkohus ei pidanud nende tarvilikkust tõendatuks, tegi ta järelduse, et komisjon ei rikkunud kaitseõigusi.(144)
i) Neljanda väite esimene osa
165. Neljanda väite esimeses osas esitatakse kaks kritiseerivat argumenti vaidlustatud kohtuotsuse kohta, millest esimene väide on minu arvates põhjendamatu, teine aga põhjendatud.
166. Ühelt poolt arvab apellant, et Üldkohus oleks pidanud esimeses kohtuastmes ette heidetud kaitseõiguste rikkumist kontrollima enne seda, kui ta asus kontrollima sisulisi hindamisvigu käsitlevaid väiteid. Vastasel juhul eksisteerib oht, et Üldkohus juhindub asjaolu hindamisel, kas erinevad dokumendid on ettevõtja kaitse jaoks tarvilikud, juba vaidlusaluse otsuse sisulise kontrolli tulemusest.
167. Esimene kritiseeriv argument tuleb tagasi lükata. Nagu komisjon õigesti märgib, puudub materiaalõigust ja menetlusõigust puudutavate etteheidete kontrollimisel loogiliselt imperatiivne järjekord.(145) (Küsimust, kas Üldkohus võib menetlusõigust puudutavate etteheidete hindamisel sisuliselt juhinduda sellest, milline hinnang antakse ettevõtja esitatud materiaalõiguslikele väidetele, tuleb kolmanda väite raames veel eraldi uurida).(146)
168. Teiseltpoolt heidab apellant Üldkohtule ette, et see käsitleb toimikuga tutvumise eesmärki liiga kitsalt. Tema arvates ei oleks Üldkohus tohtinud asjaolu, et erinevad dokumendid on ettevõtja kaitse jaoks tarvilikud, eitada põhjendusega, et Solvayle oli nendes sisalduv teave juba teada või et need puudutasid väiteid, mida ettevõtja oli juba ilma selletagi esitanud.
169. Erinevalt esimesest argumendist leiab teine kritiseeriv argument kinnitust.
170. Toimikuga tutvumise eesmärk on tagada haldusmenetluses osalevatele ettevõtjatele, kellele heidetakse ette konkurentsieeskirjade rikkumist (neid nimetatakse ka „asjaomased ettevõtjad”), kaitseõiguste tõhus kasutamine.(147) Neile tuleb võimaldada tutvuda komisjoni toimikutes sisalduvate tõenditega, et nad saaksid nende alusel järelduste kohta, millele komisjon on oma vastuväiteteatises jõudnud, asjakohaselt seisukohale asuda.(148) Sel viisil järgitakse asjaomaste ettevõtjate ja komisjoni protsessuaalse võrdsuse ning seega kokkuvõttes hea haldusmenetluse põhimõtet.
171. Kui asjaomasele ettevõtjale jäeti haldusmenetluses õigustavad dokumendid edastamata, siis peab ettevõtja hiljem üksnes tõendama, et dokumentide avaldamata jätmine võis tema kahjuks mõjutada menetluse käiku ning komisjoni otsuse sisu.(149) Seega piisab, kui ettevõtja tõendab, et ta oleks saanud nimetatud õigustavaid dokumente kasutada enda kaitsmisel.(150)
172. Kindlasti puudutab see esmajoones neid dokumente, mis oleksid võimaldanud asjaomasel ettevõtjal tuua haldusmenetluses välja uued asjaolud. Kohtuotsuses Aalborg Portland räägib Euroopa Kohus sellega seoses asjaoludest, „mis ei olnud kooskõlas selles staadiumis komisjoni poolt tehtud järeldustega, ning oleks seega saanud mõjutada mis tahes viisil komisjoni poolt otsuses antavaid hinnanguid vähemalt ettevõtjale süüks pandava tegevuse raskuse ja kestuse osas ning järelikult ka trahvi suuruse osas”.(151)
173. Ma ei arva aga, et kohtuotsusest Aalborg Portland ning mõnest teisest kohtuotsusest, kus Euroopa Kohus on kasutanud sellega sarnast sõnastust,(152) saab tuletada toimikuga tutvumise eesmärgi üldist piiramist pelgalt uute asjaolude väljauurimisele. Vastupidi, mulle näib, et juba kohtuotsuses Aalborg Portland oli Euroopa Kohus teatud määral tunnustanud toimikuga tutvumise muid eesmärke, nimelt eriti sõnastusega „oleks [...] saanud mõjutada mis tahes viisil”.(153)
174. Nagu Solvay õigesti märgib, ei ammendu toimikuga tutvumise eesmärk sellega, et võimaldada asjaomasel ettevõtjal esitada haldusmenetluses uusi argumente või asjaolusid. Toimikuga tutvumine on pigem ka seetõttu olulise praktilise väärtusega, et see võimaldab asjaomasel ettevõtjal kooskõlastada haldusmenetluses oma argumente kolmandate isikute seisukohtadega – näiteks klientide, tarnijate, konkurentide ja ühenduste argumentidega. Eelkõige saab asjaomane ettevõtja kasutada mõnda kolmandate isikute seisukohta vajaduse korral selleks, et omaenda seisukohti komisjonile paremini põhjendada.
175. On ilmselge, et asjaomase ettevõtja ütlustel võib olla komisjoni jaoks suurem kaal, kui ettevõtja ei tugine nende puhul mitte ainult enda sisedokumentidele ja teadmistele või üldiselt kättesaadavatele allikatele, vaid neid kinnitavad peale selle ka võimalike vastandlike huvidega kolmandate isikute seisukohad.(154) Seda seetõttu, et haldusmenetluses ei ole asi mitte ainult selles, et asjaomane ettevõtja esitab paikapidavad argumendid, vaid ka selles, et ta esitab need argumendid põhjendatult ja piisavalt tõendatult.
176. Üldkohus seda ei mõista, kui ta märgib vaidlustatud kohtuotsuses mitmes kohas, et teatud dokumentide edastamata jätmine haldusmenetluse ajal ei saanud menetluse käiku ja vaidlustatud otsuse sisu Solvay kahjuks mõjutada,
– sest ettevõtjale „ei olnud teadmata” dokumentides käsitletud asjaolud,(155)
– sest ettevõtja oli võimeline esitama vajalikud andmed,(156) ilma et tal oleks vaja olnud tugineda oma konkurentide dokumentidele,(157)
– sest ettevõtja oli juba esitanud teatavad dokumentidest tulenevad argumendid(158) või
– sest komisjon oli sellest dokumentidest tulenevast faktilisest olukorrast teadlik.(159)
177. Toimikuga tutvumine peab võimaldama asjaomasel ettevõtjal end paremini kaitsta ,(160) kui ta oleks saanud seda omal jõul teha. Liiga kitsa arusaama tõttu toimikuga tutvumise eesmärgist, mis ei võta arvesse äsja nimetatud aspekte,(161) ei mõistnud Üldkohus kaitseõiguste ulatust haldusmenetluses ning rikkus seega õigusnormi.
ii) Neljanda väite teine osa
178. Neljanda väite teises osas heidab Solvay Üldkohtule ette, et see esitas kaitseõiguste rikkumise tõendamisele ülemäära rangeid nõudeid. Seejuures viitab apellant mõnele vaidlustatud kohtuotsuse lõigule, milles kohus märgib, et
– Solvay „ei ole tõendanud, et [teatavate dokumentide] avaldamata jätmine mõjutas menetluse käiku ja vaidlustatud otsuse sisu tema kahjuks”(162) ja
– asjaolud, mis Solvay toimikuga tutvumise tulemusel kohtus esitas, ei sea kahtluse alla vaidlustatud otsuses sisalduvat komisjoni analüüsi.(163)
179. Nagu Solvay õigesti väidab, ei ole kriteeriumiks, mille alusel võib eeldada kaitseõiguste rikkumist menetlusnormi rikkumise tõttu toimikuga tutvumisel mitte asjaolu, kas õigustava dokumendi avalikustamata jätmine „mõjutas” menetluse käiku ja komisjoni otsuse sisu asjaomase ettevõtja kahjuks, vaid asjaolu, kas see „võis mõjutada” menetluse käiku ja komisjoni otsuse sisu.(164)
180. Erinevus formuleeringute „mõjutas” ja „võis mõjutada” vahel näib esmapilgul olevat minimaalne. Seepärast on kiusatus lükata Solvay väide semantilise teravmeelsusena tagasi.
181. Tegelikult näitavad need keelelised nüansid aga seda, et Üldkohus kasutas Solvay esitatud väite, mis puudutas kaitseõiguste rikkumist, kontrollimisel valesid kriteeriume: Üldkohus nõudis ekslikult selle tõendamist, et vaidlusaluste dokumentide avalikustamise korral oleks haldusmenetluse tulemus olnud teistsugune.(165) Tegelikult oleks Üldkohus võinud tugineda üksnes sellele, kas asjaomane ettevõtja tõendas – kas või väikest – võimalust, et dokumendid, millega ta ei saanud haldusmenetluses tutvuda, oleksid võinud olla tema kaitse jaoks tarvilikud.(166) Seda seetõttu, et asjaomane ettevõtja ei pea tõendama, et kui ta oleks saanud edastamata jäetud dokumentidega tutvuda, oleks komisjoni otsuse sisu olnud teistsugune.(167)
182. Järelikult rikkus Üldkohus kaitseõiguste kontrollimisel õigusnormi.
183. Sellega seoses heidab Solvay lisaks ette veel süütuse presumptsiooni rikkumist, kuid minu arvates ei ole sellel väitel kaitseõiguste rikkumise väite kõrval iseseisvat sisu, mistõttu ma seda lähemalt ei käsitle.
184. Lõpuks peab Solvay vaidlustatud kohtuotsuse põhjendust vastuoluliseks, sest Üldkohus viitab sissejuhatuseks õigele kontrolli kriteeriumile („oleks olnud kas või väike võimalus, et haldusmenetluse tulemus oleks olnud teistsugune”(168) ), samal ajal kui hiljem rakendab Üldkohus rangemat kriteeriumi (Solvay „ei ole tõendanud, et [...] dokumentide avaldamata jätmine mõjutas menetluse käiku ja vaidlustatud otsuse sisu tema kahjuks”(169) ega seadnud „kahtluse alla vaidlustatud otsuses sisalduvat komisjoni analüüsi”(170) ). Nagu eespool siiski näidatud,(171) on kaitseõiguste rikkumise tõendamisele esitatavate nõuete puhul tegemist sisulise küsimusega, mitte aga vaidlustatud kohtuotsuse põhjendamise küsimusega. Üldkohus võib seoses kaitseõigustega olla rikkunud õigusnormi, sellest ei järeldu siiski ühtlasi põhjenduste puudulikkus.
iii) Vahekokkuvõte
185. Neljas väide on seega suures osas põhjendatud. Esiteks ei mõistnud Üldkohus küsimuse hindamisel, kas dokumendid, millele haldusmenetluses puudus juurdepääs, on kaitse jaoks tarvilikud, toimikutega tutvumise eesmärki, ning teiseks esitas ta kaitseõiguste rikkumise tõendamisele ülemäära rangeid nõudeid.
c) Menetlustoimikute osade kadumine (kolmas väide)
186. Apellatsioonkaebuse kolmas väide käsitleb menetlustoimiku alamtoimikute kaotamist komisjoni poolt. See on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 465–482 vastu, milles Üldkohus käsitleb küsimust, kas Solvay kaitseõiguste rikkumine tulenes toimiku viie kausta puudumisest,(172) ning vastab sellele küsimusele eitavalt.(173)
187. Apellant teeb kohtuotsuse vaidlusaluse lõigu suhtes arvukaid etteheiteid, mida on käsitletud nimetatud kolmanda väite kõigis kuues osas. Mitmes osas need siiski kattuvad. Sisuliselt on alati tegemist sama küsimusega: Kas Üldkohus tohtis välistada, et kadunud toimikud võisid olla Solvay kaitse jaoks tarvilikud?(174)
188. Jagan apellandi arvamust, et sellele küsimusele tuleb vastata eitavalt.
189. Kaalutluste lähtepunktiks peaks olema asjaolu, et ettevõtja, kellel haldusmenetluses ebaseaduslikult keelati tutvuda menetlustoimikute teatud osadega, peab kohtus üksnes tõendama, et ta oleks saanud kõnealuseid dokumente kasutada enda kaitseks.(175) Piisab sellest, kui ettevõtja tõendab – kas või väikest – võimalust, et dokumendid, millega t a ei saanud haldusmenetluses tutvuda, oleksid võinud olla tema kaitse jaoks tarvilikud.(176)
190. Käesolevas asjas raskendas siiski Üldkohtu poolset menetlustoimiku nende osade tarvilikkuse kontrollimist, millega Solvay ei saanud tutvuda, asjaolu, et asjaomaseid dokumente ei suudetud üles leida.
191. Kindlasti ei oleks mõistlik alati lähtuda automaatselt sellest, et toimiku kadunud osad võisid olla tarvilikud asjaomase ettevõtja kaitse jaoks. Näiteks kui ammendava loendi abil on võimalik usutavalt mõista, et kõnealused menetlustoimiku osad sisaldasid üksnes dokumente, millele ei oleks nagunii olnud juurdepääsu, – seda tuleb eelkõige eeldada komisjoni otsuste projektide ja sisedokumentide puhul, kuid see võib puudutada ka muid konfidentsiaalseid dokumente,(177) – siis võib kaitseõiguste rikkumise algusest saadik välistada.
192. Käesoleval juhul ei olnud menetlustoimiku kadunud osade sisu siiski isegi osaliselt võimalik taastada.(178) Küsimust, keda selline olukord kahjustab, ei ole kohtupraktikas – nagu näha – veel selgitatud. Siiani tehtud kohtuotsused puudutasid haldusmenetluse dokumente, mille sisu oli kindel ja mida oli võimalik Üldkohtus kontrollida.(179)
193. Põhimõtteliselt lasub asjaomasel ettevõtjal üksnes selle asjaolu põhjendamis- ja tõendamiskoormis, et ta oleks saanud toimiku osi, millega tal ebaseaduslikult keelati haldusmenetluses tutvuda, enda kaitseks kasutada.(180) See väide saab kehtida siiski ainult sel juhul, kui ettevõtja käsutuses on vähemalt olulisi viiteid nende dokumentide, millele talle ei võimaldatud juurdepääsu, autorite ning laadi ja sisu kohta.
194. Seevastu kuulub suutmatus üles leida menetlustoimiku osad komisjoni vastutusalasse. Hea halduse põhimõtte kohaselt on komisjon nimelt kohustatud toimikuid korrakohaselt pidama ja kindlalt säilitama. Korrakohase toimikute pidamise juurde kuulub eelkõige ka ammendava loendi koostamine, et tagada hilisem toimikuga tutvumine.
195. Kui toimiku kadunud osade sisu – nagu käesolevas asjas – ei saa sellise loendi puudumise tõttu kindlalt taastada, siis saab kaitseõiguste seisukohalt teha ainult ühe järelduse: ei saa välistada, et asjaomane ettevõtja oleks saanud dokumente, mida ei suudeta üles leida, kasutada enda kaitseks.
196. Sellest hoolimata eeldatakse vaidlustatud kohtuotsuses täpselt vastupidist: Üldkohtu arvates saab välistada, et Solvay oleks võinud toimiku puuduvatest osadest leida oma kaitse jaoks tarvilikke dokumente.(181)
197. Üldkohus põhjendab oma arvamust sellega, et kõik Solvay poolt vaidlusaluse otsuse vastu esitatud materiaalõiguslikud väited („sisulised etteheited”) tuleb tagasi lükata.(182) Niisiis seotakse küsimuse hindamine, kas toimiku kadunud osad on tarvilikud Solvay kaitse jaoks, sellega, kas on põhjendatud tema vastuväited tuvastuse vastu, et ta on turgu valitsevat seisundit kuritarvitanud.(183) Teisisõnu: Üldkohus näib oletavat, et sellel, kes ei saanud siiani loota edule, ei oleks ka menetlusakti puuduvates osades trumpi tagavaraks olnud.
198. Niisugune toimimisviis kujutab endast õigusnormi rikkumist. Kindlasti tuleb iga konkreetse juhtumi erandlike asjaolude alusel kontrollida, kas tegemist on kaitseõiguste rikkumisega. Seda kontrolli tuleb siiski teostada sellest aspektist lähtudes, mida komisjon asjaomasele ettevõtjale süüks paneb, seega missuguseid etteheiteid ta ettevõtjale esitab.(184) Seda seetõttu, et nende komisjoni „etteheidete” vastu peab ettevõtja end kaitsma. Seevastu on täiesti tähtsusetu, milliseid sisulisi etteheiteid on ettevõtja omalt poolt siiani vaidlusalusele otsusele esitanud ja kas need etteheited on põhjendatud.
199. Üldkohus seab selle, kas kadunud dokumendid on Solvay kaitse jaoks tarvilikud, ekslikult sõltuvusse küsimusest, kas ettevõtja senised argumendid „on tulemusetud”(185) või kas neil „puudub faktiline alus”,(186) kas Solvay on vaidlustanud komisjoni teatud tuvastused(187) ja kas ta on siiani teatavad selgitused võlgu jäänud.(188)
200. Õige oleks olnud küsida üksnes seda, kas menetlustoimiku osad, mida ei suudeta üles leida, võisid sisaldada informatsiooni, mis oleks võimaldanud Solvayl tema seniseid argumente vaidlusaluse otsuse vastu paremini põhjendada või isegi uusi argumente esitada.
201. Üldkohus väldib seda küsimust sellega, et seab esiplaanile komisjoni olemasolevad tõendid turgu valitseva seisundi ja selle kuritarvitamise kohta.(189) Seejuures jätab ta siiski jätkuvalt tähelepanuta selle, et toimiku kadunud osad võiksid sisaldada teavet, mis võib neid tõendeid kõigutada või neid siiski teistsuguses valguses paista lasta. Sellele on Solvay õigesti tähelepanu juhtinud.
202. Esiteks on sellega seoses oluline, et suured turuosad kujutavad endast küll prima facie
tõendit Solvay turgu valitseva seisundi kohta. Nagu kohus siiski ise möönab,(190) kehtib see ainult juhul, kui ei esine erandlikke asjaolusid.(191) Miks peab aga Solvay ise kõikidest erandlikest asjaoludest teadlik olema, mistõttu ei saaks kadunud dokumentidest tema kaitseks enam midagi uut tuleneda,(192) seda Üldkohus ei selgita. Asjakohased andmed turuosade, konkurentide võimsuse ja asjaomase ettevõtja klientide võimaliku turgu tasakaalustava jõu ulatuse kohta võivad ilmneda ka kolmandate isikute seisukohtadest.(193)
203. Teiseks tuleb meenutada, et Solvay teatud tegevuste kuritarvitav laad – näiteks tema poolt tehtud hinnaalanduse puhul – ilmneb nimelt „otsestest dokumentaalsetest tõenditest.”(194) Vastupidi niisugusele esmamuljele võib olla siiski nii, et kuritarvitamist tuleb eitada, kui esineb pidepunkte objektiivse majandusliku õigustatuse kohta.(195) Sellised pidepunktid ei pea tingimata pärinema turgu valitseva ettevõtja tegevuspiirkonnast, neid võivad anda ka kolmandad isikud – näiteks asjaomase ettevõtja kliendid. Seetõttu ei saa välistada, et need pidepunktid oleksid ilmsiks tulnud toimiku kadunud osadest.(196)
204. Erinevalt sellest, mida arvab Üldkohus, ei olnud Solvay ülesanne esile tuua, mil määral täpselt võiks menetlustoimiku kadunud osadest ilmneda pidepunkte tema kasuks. Nende dokumentide sisu oli Üldkohtus võimatu taastada ning kelleltki ei saa nõuda võimatut. Ka selle võimatuse tagajärgi ei tohtinud panna Solvay süüks, kuna kõnealuste dokumentide kadumine kuulus komisjoni vastutusalasse.(197) Seega kujutas endast õigusnormi rikkumist Üldkohtu poolt korduvalt esile toodud oletus, et Solvay oleks pidanud sisuliselt tõendama kadunud dokumentide tarvilikkust enda kaitse jaoks.(198)
205. Kokkuvõttes rakendas Üldkohus seega küsimuse kontrollimisel, kas menetlustoimiku dokumendid, mida ei suudeta üles leida, võisid olla Solvay kaitse jaoks tarvilikud, valesid kriteeriume. Ta ei mõistnud nõudeid, mis tulenevad selles osas kaitseõigustest. Järelikult tuleb kolmanda väitega nõustuda.
206. Solvay poolt sellega seoses samuti ette heidetud süütuse presumptsiooni rikkumisel ei ole iseseisvat sisu, mis ulatuks kaugemale kaitseõiguste raames arutatud põhjendamis- ja tõendamiskohustuse küsimustest. Seetõttu ei ole vaja seda väidet eraldi käsitleda.
2. Õigus olla ära kuulatud (viies väide)
207. Viienda väitega vaidlustab Solvay vaidlustatud kohtuotsuse punktid 184–193, milles Üldkohus jõuab järeldusele, et komisjon ei olnud kohustatud enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist ettevõtjat uuesti ära kuulama.(199) Solvay leiab seevastu, et 2000. aasta haldusmenetluses oleks pidanud ärakuulamine aset leidma, sest esimene – Üldkohtu poolt tühistatud – trahvi määramise otsus (otsus 91/299) ei olnud mitte ainult valesti vormistatud, vaid oli lisaks tehtud ka ilma, et tal oleks võimaldatud nõuetekohaselt toimikuga tutvuda.
a) Viienda väite esimene osa
208. Selle väite esimeses osas heidab Solvay ette Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 36 koostoimes artikli 53 esimese lõiguga sätestatud põhjendamiskohustuse rikkumist. Vaidlustatud kohtuotsus ei käsitle küsimust, kas esimeses haldusmenetluses tehtud menetlusvead seoses toimikuga tutvumise õigusega oleksid nõudnud uut ärakuulamist. Seega jättis Üldkohus Solvay esimeses kohtuastmes esitatud etteheite käsitlemata.
209. Selle argumendiga ei saa nõustuda. Üldkohus käsitles, kuigi ainult ühe lausega, nõuet hageja uuesti ära kuulata eelneva menetlusnormide rikkumise tõttu, mis puudutab toimikuga tutvumise õigust: Üldkohus viitas sellele küsimusele vastamisel oma märkustele toimikuga tutvumise õiguse kohta.(200) See oli Üldkohtu arusaama kohaselt loogiline ja järjekindel, sest Üldkohus lähtus ju sellest, et komisjon ei rikkunud toimikuga tutvumise ärajäämise tõttu kaitseõigusi.(201) Vastavalt vaidlustatud kohtuotsuses esitatud lahenduskäigule osutus seega ülearuseks Solvay uuesti ära kuulata.
210. Niisiis on Üldkohtu järeldused, mis puudutavad õigust olla ära kuulatud, piisavalt põhjendatud. Küsimus, kas sellega ei ole ka sisuliselt rikutud õigusnormi, on viienda väite teise osa ese, mida ma järgnevalt käsitlen.
b) Viienda väite teine osa
211. Viienda väite teises osas käsitleb Solvay sisuliselt küsimust, kas 1990. aastal esinenud menetlusnormide rikkumine seoses toimikuga tutvumisega nõudis hiljem – enne teise, käesolevas asjas vaidlusaluse 2000. aasta trahvi määramise otsuse (otsus 2003/6) tegemist – ettevõtja uut ärakuulamist.
212. Solvay väidab sisuliselt, et rikuti tema õigust olla ära kuulatud ning tema kaitseõigusi üldiselt. Lisaks heidab apellant ette põhiõiguste harta artikli 47 teise lõigu, artikli 48 ja artikli 52 lõike 3, EÕIK artikli 6 ja ELL artikli 6 lõike 1, hea halduse põhimõtte ja ELTL artikli 266 (endine EÜ artikkel 233) rikkumist. Kõiki neid väiteid iseloomustab ühine etteheide, et Üldkohus ei mõistnud vajadust Solvay komisjoni poolt uuesti ära kuulata.
213. Õigus olla ära kuulatud moodustab kaitseõiguste ühe osa, mida tuleb konkurentsiõiguse alases haldusmenetluses järgida. Õigus olla ära kuulatud tähendab, et ettevõtjale, kelle suhtes viiakse läbi uurimine, antakse haldusmenetluses reaalne võimalus väljendada oma seisukohta käsitletavate asjaolude esinemise ja olulisuse ning komisjoni kasutatud dokumentide kohta.(202) Lihtseaduse tasandil oli nimetatud põhimõte vaidlusaluse otsuse tegemise ajal sätestatud määruse nr 17 artikli 19 lõikes 1.(203)
214. Vaidlust ei ole selle üle, et Solvay kuulati käesolevas asjas komisjoni poolt ära 1990. aastal – enne esimese trahvi määramise otsuse (otsus 91/299) vastuvõtmist – vastuväiteteatise alusel. Vaieldakse üksnes küsimuse üle, kas meetmed, mis tuli võtta pärast komisjoni esimese trahvi määramise otsuse tühistamist vastavalt EÜ artiklile 233 (nüüd ELTL artikkel 266), hõlmasid uut ärakuulamist.
215. Määruse nr 17 kohases konkurentsiõiguse alases haldusmenetluses ei tulene EÜ artiklist 233 tingimata komisjoni kohustust kogu menetlust uuesti alustada. Pigem võib komisjon menetlust uuesti jätkata punktist, kus liidu kohtud tuvastasid menetlusnormi rikkumise. Juhul kui ajaliselt enne menetlusnormi rikkumist tehtud menetlustoimingud olid seaduspärased, ei tarvitse neid korrata.
216. Kohtuasjas PVC, milles komisjoni esimene otsus tunnistati tühiseks vormivea tõttu seoses komisjoni volinike kolleegiumi poolt otsuse lõpliku vastuvõtmise korraga, nõustus Euroopa Kohus sellega, et komisjon tegi ilma asjaomaseid ettevõtjaid uuesti ära kuulamata teise, suures osas identse sisuga otsuse.(204) Vaidlustatud kohtuotsuses tugines Üldkohus nimetatud kohtupraktikale, et põhjendada, et ka käesolevas asjas ei olnud vaja Solvayd uuesti ära kuulata.(205)
217. Esmapilgul näib, et kohtuasja PVC ja käesoleva asja asjaolud on tõepoolest ühesugused. Seda seetõttu, et ka käesoleval juhul oli komisjoni esimene trahvi määramise otsus (otsus 91/299) haldusmenetluse lõpus tehtud vormivea tõttu – täpsemalt otsuse vormistamisel – tühiseks tunnistatud.
218. Lähemal vaatlusel ilmneb aga oluline erinevus: erinevalt kohtuasjast PVC oli käesolevas asjas haldusmenetluses tegemist veel teise tõsise veaga, mis esines ammu enne trahvi määramise otsuse lõplikku vastuvõtmist ja vormistamist: asjaomasel ettevõtjal Solvayl ei võimaldatud õiguslikele nõuetele vastavalt piisavalt toimikuga tutvuda.(206)
219. Oma otsustes esimese trahvi määramise otsuse kohta (otsus 91/299)(207) ei ole liidu kohtud küll käsitlenud toimikuga tutvumise õigust ja kaitseõigusi, pigem on nad piirdunud vormistamise probleemidega. Sellest ei saa siiski järeldada, et liidu kohtud oleksid kinnitanud haldusmenetluse korrakohast käiku selles osas, mis puudutab toimikuga tutvumise õigust ja kaitseõigusi.
220. Vastupidi, Üldkohus tuvastas otsuse 91/297 kohta, mis põhineb samasugusel konkurentsiõiguse alasel haldusmenetlusel nagu otsus 91/299, kaitseõiguste rikkumist ebapiisava toimikuga tutvumise tõttu.(208) Peale selle oli juba alates 1982. aastast olemas komisjoni selge praktika toimikuga tutvumise võimaldamise kohta.(209)
221. Komisjonil võib küll olla õigus, et Üldkohtu 29. juuni 1995. aasta erinevad otsused ei andnud ühetaolisi signaale toimikuga tutvumise õiguse võimaldamise eesmärkide ja ulatuse kohta.(210) Hiljemalt käesolevas asjas vaidlusaluse, teise trahvi määramise otsuse tegemise ajal 2000. aastal olid kõik võimalikud sellekohased arusaamatused siiski ammu kõrvaldatud.(211)
222. Neil asjaoludel oleks komisjon pidanud käesolevas asjas pärast esimese trahvi määramise otsuse tühistamist uuesti alustama haldusmenetlust alates staadiumist vahetult pärast vastuväiteteatise kättetoimetamist. Ta oleks pidanud vastavalt õigusnormidele võimaldama Solvayl piisavalt tutvuda dokumentidega ning ettevõtja selle alusel uuesti ära kuulama.
223. Komisjoni kohustuse osas, kuulata ettevõtja pärast toimikuga tutvumist uuesti ära, ei muuda midagi ka asjaolu, et teise, käesolevas asjas vaidlusaluse trahvi määramise otsuse (otsus 2003/6), aluseks ei olnud uued etteheited.(212) Solvayl oli küll juba 1990. aastal üks kord võimalus olla ära kuulatud kõikide etteheidete osas, mille komisjon võttis aluseks nii oma esimeses kui ka teises trahvi määramise otsuses. Solvay pidi seda siiski tegema menetlustoimiku äärmiselt fragmentaarse tundmise alusel, kuna talle olid edastatud üksnes süüstavad dokumendid.(213)
224. Õigus olla ära kuulatud ei ammendu seisukoha võtmise õigusega komisjoni kõigi etteheidete suhtes. Pigem peab asjaomane ettevõtja saama võimaluse esitada oma seisukoht, olles teadlik kõikidest menetlustoimiku osadest, millele tuleb seaduse alusel juurdepääs võimaldada. Vastasel juhul kaotaksid kaitseõigused konkurentsiõiguse alases menetluses suure osa oma toimest.
225. Seisukohavõtu võimalus on täiesti teistsuguse kvaliteediga, kui asjaomasel ettevõtjal oli enne seda võimalik korrakohaselt toimikuga tutvuda. Eelkõige on ilmne, et ettevõtja, kellel võimaldati tutvuda mitte ainult süüstavate, vaid ka õigustavate dokumentidega, saab end komisjoni etteheidete vastu tõhusamalt kaitsta kui ettevõtja, kellele esitati eranditult süüstav materjal.
226. Üldkohus rikkus seega õigusnormi, mis puudutab õigust olla ära kuulatud, kui ta ei pidanud Solvay uut ärakuulamist komisjoni poolt vajalikuks. Kokkuvõttes jätkub siinjuures õigusnormi rikkumine, mis esineb vaidlustatud kohtuotsuses seoses toimikuga tutvumise õigusega.(214)
227. Hea halduse põhimõtet, mida Solvay samuti rõhutab, ei ole tarvis siinkohal enam käsitleda, kuna sellele tuginevatel argumentidel ei ole kaitseõiguste ja õiguse olla ära kuulatud kohta esitatud argumentide kõrval iseseisvat sisu. Samuti ei ole vaja, nagu juba selgitatud,(215) käsitleda EÕIK artiklit 6 ja ELL artikli 6 lõiget 1.
c) Vahekokkuvõte
228. Kokkuvõttes tuleb seega viienda väite teise osaga nõustuda.
D. Õigus asja arutamisele mõistliku aja jooksul (apellatsioonkaebuse esimene väide)
229. Esimese väitega, mis on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 119–142 vastu, heidab Solvay ette, et on rikutud tema õigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul. Nimetatud põhiõigus on Euroopa Kohtu praktikas liidu õiguse üldpõhimõttena tunnustatud nii komisjoni haldusmenetluses kui ka liidu kohtute menetluses.(216) Vahepeal on see põhimõte sätestatud ka põhiõiguste harta artikli 41 lõikes 1 ja artikli 47 teises lõigus.
230. Kuigi liidu kohtud olid juba mitmel korral käsitlenud mõistliku menetlusaja probleemi konkurentsi valdkonnas, näivad mulle Solvay tõstatatud õigusküsimused olevat eriti kaalukad. Ühelt poolt puudutavad need juhtumit, mil menetluse absoluutne kestus oli kõiki haldus- ja kohtumenetluse etappe arvesse võttes kahtlemata eriti pikk. Teisalt esitati nimetatud etteheited Lissaboni lepingu jõustumise taustal 1. detsembril 2009, millega Euroopa Liidu põhiõiguste harta muutus siduvaks õiguseks (ELL artikli 6 lõige 1).
231. Esimene väide jaguneb ühtekokku viieks osaks, mis käsitlevad osaliselt menetluse kestuse hindamist (vt allpool alapunkt 1) ja osaliselt menetluse ülemäära pika kestuse õiguslikke tagajärgi (vt allpool alapunkt 2).
1. Nõuded menetluse kestuse hindamisele (esimese väite esimene ja teine osa)
232. Menetluse kestuse hindamisele esitatavad õiguslikud nõuded on esimese väite mõlema esimese osa esemeks.
a) Sissejuhatav küsimus, kas Solvay väited on tulemusetud
233. Erinevalt sellest, mida arvab komisjon, ei jookse Solvay väited mingil juhul „suures osas tühja”. Kindlasti eeldab vaidlustatud kohtuotsuse võimalik tühistamine veel ühte mõttelist sammu – kaalutlusi ülemäära pika menetluse eest sanktsioonide määramise kohta. Sellest hoolimata on menetluse kestuse arutamine vältimatu,(217) sest ilma menetluse ülemäära pika kestuse tuvastamiseta ei saa õigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul lugeda algusest saadik rikutuks. Kriteeriumide suhtes, mida Üldkohus rakendas menetluse kestuse hindamisel, ei saa apellatsioonimenetluses olla välistatud Euroopa Kohtu igasugune õiguslik kontroll.
234. Solvay etteheited menetluse kestuse kohta jookseksid igatahes tühja juhul, kui apellant oleks need esitanud eraldi etteheidetest, mis käsitlevad menetluse ülemäära pika kestuse õiguslikke tagajärgi. Seda ei ole aga käesolevas asjas tehtud. Pigem tehakse vaidlustatud kohtuotsusele etteheiteid mõlemast aspektist lähtudes, kusjuures esimese väite kolmas kuni viies osa käsitlevad spetsiaalselt õiguslikke tagajärgi.
235. Seda arvesse võttes tuleb tagasi lükata komisjoni vastuväide, et Solvay väited ei saa olla tulemuslikud.
b) Vajadus anda menetluse kestusele terviklik hinnang (esimese väite esimene osa)
236. Esimese väite esimeses osas heidab Solvay ette, et Üldkohus käsitles menetluse kestuse hindamisel üksikuid haldus- ja kohtumenetluse etappe üksnes eraldi, ilma 1989. aasta aprillist alates kestvale menetlusele tervikuna hinnangut andmata.
237. Menetluse kestuse mõistlikkust hinnatakse vastavalt iga kohtuasja konkreetsetele asjaoludele ning eelkõige vaidluse olulisusele huvitatud isiku jaoks, kohtuasja keerukusele ning hageja ja pädevate ametivõimude käitumisele.(218) Euroopa Kohus on selle kohta märkinud, et oluliste kriteeriumide loetelu ei ole ammendav.(219)
238. Kahtlemata kuulub menetluse kestuse asjakohase kontrollimise juurde see, et Üldkohus hindab eraldi iga üksiku menetluse etapi kestust.(220) Kui mõni menetluse etapp on olnud ülemäära pikk, siis õigustab juba ainuüksi see asjaolu tuvastust, et on rikutud õigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul.(221)
239. Menetluse kestuse asjakohase kontrollimise juurde ei kuulu aga mitte ainult selline „jupphaaval” hindamine, vaid ka tervikhinnangu andmine haldusmenetluse või võimalike kohtumenetluste kestusele.(222)
240. Tervikhinnangu andmise nõudele ei saa esitada vastuväidet, et haldus- ja kohtumenetlused on erinevat laadi ning et nõuded, mida haldusasutused või kohus peavad täitma, on toodud põhiõiguste harta erinevates sätetes. Asjaomase ettevõtja vaatepunktist on oluline üksnes see, millal tema „asjas” tehakse erapooletu asutuse poolt lõplik otsus. Põhiõiguste harta artikli 41 lõige 1 ja artikli 47 teine lõik sisaldavad ainult ühe ja sama menetlusõiguse põhimõtte kahte ilmingut, nimelt et õigussubjektidel on õigus asja arutamisele mõistliku aja jooksul.
241. On tõsi, et juhul kui haldus- või kohtumenetluse ükski konkreetne etapp ei olnud omaette võetuna ülemäära pikk, siis ei eeldata tavaliselt, et õigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul on rikutud. Mida rohkem etappe on aga kogu menetlusel – mis koosneb ühest või mitmest haldus- ja/või kohtumenetlusest – seda olulisem on kogu menetluse kestuse hindamine.
242. Käesolevas asjas järgnes haldusmenetluse esimesele osale (1989–1990) ja esimesele kohtumenetlusele (1991–2000), haldusmenetluse – olgugi et ebatäielik – teine osa (2000) ning teine kohtumenetlus (alates 2001. aasta märtsist).(223) Kõik need menetluse etapid kokku olid vaidlustatud kohtuotsuse väljakuulutamise ajal kestnud juba üle 20 aasta; praeguseks on möödunud isegi 22 aastat. Ükski teine Euroopa konkurentsiõiguse alane menetlus ei ole nii kaua kestnud.(224)
243. Neil asjaoludel tuli menetluse kestuse asjakohasel hindamisel arvesse võtta haldus- ja kohtumenetluse kogu kestust kuni vaidlustatud kohtuotsuse väljakuulutamiseni. Kuna Üldkohus jättis sellise tervikhinnangu andmata, on vaidlustatud kohtuotsuses rikutud õigusnormi. Seega on apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa põhjendatud.
c) Väide põhjenduste puudulikkuse kohta (esimese väite teine osa)
244. Solvay heidab lisaks ette vaidlustatud kohtuotsuse põhjenduste puudulikkust (Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 36 koostoimes artikli 53 esimese lõiguga), kuna Üldkohus ei arvestanud oma kaalutlustes seoses menetluse kestusega omaenda menetlusetappi.
245. Tõepoolest ei maini Üldkohus ühegi sõnaga tema enda poolt peetud menetluse etapi kestust (menetlus kohtuasjas T‑57/01). Siiski tuleb meeles pidada, et esimese astme kohtu otsuse põhjendus võib olla tuletatav, tingimusel et see võimaldab huvitatud isikutel aru saada põhjustest, miks Üldkohus nende argumentidega ei nõustunud, ning et Euroopa Kohtul on piisavalt andmeid oma kontrolli teostamiseks.(225)
246. Käesolevas asjas lähtus Üldkohus sellest, et mitte ainuüksi menetluse kestus, vaid üksnes – menetluse kestusest tingitud – kaitseõiguste rikkumine võis viia vaidlusaluse otsuse tühistamiseni. Kuna Üldkohtu arvates ei saan ud kaitseõiguste rikkumist eeldada, võidi vaidlustatud kohtuotsuses loobuda Solvay poolt Üldkohtus menetluse kestuse kohta esitatud argumentide sõnaselgest hindamisest. Selles mõttes ei ole tegemist põhjenduste puudulikkusega.
247. Neil asjaoludel tuleb esimese väite teine osa tagasi lükata.
2. Menetluse ülemäära pika kestuse õiguslikud tagajärjed (esimese väite kolmas kuni viies osa)
248. Esimese väite kolmandast viienda osani käsitleb Solvay haldus- ja kohtumenetluse mõistliku aja võimaliku ületamise õiguslikke tagajärgi.
a) Nõue tõendada kaitseõiguste kahjustamist (esimese väite kolmas osa)
249. Esimese väite kolmanda osa raames kerkib põhjapaneva tähtsusega õigusküsimus. Pooled vaidlevad selle üle, kas põhiõiguse asja arutamisele mõistliku aja jooksul võimalik rikkumine õigustab juba iseenesest vaidlusaluse otsuse tühistamist, või tuleb lisaks tõendada ka asjaomase ettevõtja kaitsevõimaluste kahjustamist.(226)
250. Üldkohus lähtus vaidlustatud kohtuotsuses sellest, et menetluse ülemäära pikk kestus võib viia komisjoni otsuse tühistamiseni ainult juhul, kui on tõendatud, et menetluse kestus mõjutas asjaomase ettevõtja kaitseõigusi.(227) Selline toimimisviis on kooskõlas vahepeal väljakujunenud Euroopa Kohtu praktikaga, mis tugineb üldjuhul sellele, kas menetluse kestus võis mõjutada selle tulemust.(228)
251. Solvay peab seda kohtupraktikat siiski aegunuks ja kutsub Euroopa Kohut üles seda praktikat uuesti läbi vaatama, võttes arvesse põhiõiguste harta siduvust alates Lissaboni lepingu jõustumisest.
252. Erilise tähtsusega on seoses sellega harta artikli 52 lõikes 3 sätestatu. Nimetatud sätte esimene lause sisaldab ühtsuse klauslit, mille kohaselt hartas sisalduvate selliste õiguste tähendus ja ulatus, mis vastavad Euroopa inimõiguste ja põhivabaduse kaitse konventsiooniga tagatud õigustele, on samad, mis neile nimetatud konventsiooniga ette on nähtud.
253. On õige, et liidu põhiõigus asja arutamisele mõistliku aja jooksul vastavalt põhiõiguste harta artikli 41 lõikele 1 ja artikli 47 teisele lõigule on välja kujundatud EÕIK artikli 6 lõike 1 järgi.(229) Erinevalt sellest, mida arvab Solvay, ei nõua aga EÕIK artikli 6 lõige 1 selle tõlgendamise praeguse seisu juures Euroopa Inimõiguste Kohtu poolt, et konkurentsiõiguse alane trahvi määramise otsus tuleb üksnes asja arutamise mõistliku aja ületamise tõttu tühistada ja haldusmenetlus peatada.
254. Üldjuhul kehtib, nagu komisjon õigesti märkis, et EÕIK jätab oma osalisriikidele teatud kaalutlusruumi põhiõiguste võimalike rikkumiste kõrvaldamise teede ja vahendite osas.(230)
255. Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast EÕIK artikli 6 lõike 1 kohta saab lisaks järeldada, et kriminaalkaristuste täielik tühistamine ja asjaomaste kriminaalmenetluste lõpetamine on ainult üks võimalik heastamise vorm EÕIK artikli 41 tähenduses põhiõiguse rikkumise eest menetluse ülemäära pika kestuse tõttu.(231) Selles ei ole juttu siseriiklike asutuste kohustusest tühistada karistused ja lõpetada menetlus. Pigem tunnustab Euroopa Inimõiguste Kohus sõnaselgelt ka määratud karistuse vähendamist ülemäära pika menetlusaja mõistliku heastamisena.(232) Ühes majanduskuritegevusealases kohtuasjas, mille esemeks olid raske pettuse juhtumid ning mida iseloomustas asjaolu, et menetlus kestis 17 aastat, pidas Euroopa Inimõiguste Kohus nimelt piisavaks menetluse ülemäära pika kestuse tuvastamist ja karistuse vähendamist.(233) Sellist laadi lahenduse võib minu arvates üle kanda ka konkurentsiõiguse alastele menetlustele, mis ei erine majandusõiguslikest kriminaalmenetlustest.
256. Konkurentsiõiguse puhul lisandub asjaolu, et Euroopa Inimõiguste Kohus ise ei näi lugevat nimetatud õigusvaldkonda klassikalise karistusõiguse hulka kuuluvaks; väljaspool karistusõiguse „kõva tuuma” lähtub Euroopa Inimõiguste Kohus sellest, et EIÕK artikli 6 lõike 1 karistusõigust puudutava osaga pakutavad tagatised ei pea olema tingimata kohaldatavad täies ranguses.(234)
257. Vastavalt sellele tuleb praeguse seisu juures lähtuda sellest, et põhiõiguste harta artikli 52 lõike 3 esimeses lauses sätestatud ühtsuse nõudest ei tulene liidu kohtute jaoks kohustust vastata Euroopa konkurentsiõiguse raames aset leidnud asja mõistliku aja jooksul arutamise põhiõiguse rikkumisele tingimata vaidlusaluse otsuse tühistamisega.
258. On tõsi, et põhiõiguste harta artikli 52 lõike 3 teise lause kohaselt on liidu õiguses võimalik EÕIK standardi raame ületada. Käesoleva asja konkurentsiõiguse alases kontekstis ei ole selleks aga põhjust.
259. Karistuse määramisel asja mõistliku aja jooksul arutamise põhiõiguse rikkumise eest tuleb piisaval määral arvesse võtta nii asjaomase ettevõtja huve kui ka üldist huvi.
260. Asjaomase ettevõtja huvi seisneb selles, et saavutada põhiõiguste rikkumise tagajärgede võimalikult ulatuslik heastamine.(235) Üldine huvi seisneb selles, et tagada Euroopa siseturu konkurentsieeskirjade, mis kuuluvad aluslepingute põhjapanevate sätete hulka,(236) tõhus järgimine.(237)
261. Kui komisjoni konkurentsiõiguse alase trahvi määramise otsus tühistataks üksnes haldus- või kohtumenetluses mõistliku arutamise aja ületamise tõttu, siis ei langeks sellega ära mitte ainult trahv, vaid ka konkurentsieeskirjade kui selliste rikkumise tuvastamine. Selline lahendus oleks vastuolus üldise huviga tagada konkurentsieeskirjade tõhus järgimine ning ulatuks kaugemale asjaomase ettevõtja õigustatud huvist tema põhiõiguse rikkumise võimalikult ulatusliku heastamise vastu.
262. Üksnes põhjusel, et on eiratud lahendi tegemise mõistlikku aega, ei saa võimaldada ettevõtjal seada kahtluse alla rikkumise toimepanemist.(238) Sanktsioon mõistliku menetlusaja rikkumise eest ei tohi mingil juhul võimaldada ettevõtjal jätkata või uuesti alustada tegevust, mis on leitud ühenduse õigusnormidega vastuolus olevat.(239)
263. Seda arvesse võttes ei näe ma põhjust teha Euroopa Kohtule ettepanek kaaluda selles küsimuses uuesti läbi oma senine praktika. Seetõttu tuleb esimese väite kolmas osa tagasi lükata.
b) Menetluse kestuse tagajärjed Solvay kaitsevõimalustele käesolevas asjas (esimese väite neljas osa)
264. Esimese väite neljas osa käsitleb vaidlustatud kohtuotsuse punkte 132 kuni 136, milles Üldkohus tuvastab, et mõistliku menetlusaja põhimõtte võimalik rikkumine ei mõjutanud Solvay võimalust end tõhusalt kaitsta, mistõttu ei ole tema kaitseõigusi rikutud. Selles näeb Solvay peamiselt põhjenduste puudulikkust ja kaitseõiguste tagamise põhimõtte ning mõistliku menetlusaja põhimõtte rikkumist. Üldkohus jättis piisavalt käsitlemata raskused, mis esinevad Solvayl pärast nii pika aja möödumist seoses enda kaitsmisega.
i) Väide põhjenduste puudulikkuse kohta
265. Väidetav põhjenduste puudulikkus vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 36 koostoimes artikli 53 esimese lõiguga seisneb selles, et Üldkohus jättis käsitlemata Solvay poolt esimeses kohtuastmes esitatud arvukad argumendid oma kaitsmise raskuste kohta.
266. .See argument ei ole veenev. Nagu juba märgitud, ei nõua põhjendamiskohustus, et Üldkohus esitaks ammendava ning üksikasjaliku ülevaate menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest; põhjendus võib seega olla tuletatav, tingimusel et see võimaldab huvitatud isikutel aru saada põhjustest, miks Üldkohus nende argumentidega ei nõustunud, ning et Euroopa Kohtul on piisavalt andmeid oma kontrolli teostamiseks.(240)
267. Solvay argumenti, et tal on pärast nii pika aja möödumist raske end komisjoni süüdistuste vastu kaitsta, käsitleb Üldkohus vaidlustatud kohtuotsus koguni sõnaselgelt, kuigi äärmiselt napilt. Selles märgib kohus vastavalt, et komisjon ei teinud esimesest kohtumenetlusest saadik käesolevas asjas ühtegi uurimistoimingut ega võtnud vaidlusaluses otsuses arvesse ühtegi uut tõendit, mis tingiks vajaduse teostada kaitseõigust.(241)
268. Võib küll olla, et Solvay on käesoleva asja asjaolude materiaalõigusliku hindamise osas teistsugusel arvamusel, kuid sellest ei saa siiski järeldada põhjenduste puudulikkust.(242)
ii) Väide materiaalõigusnormi rikkumise kohta
269. Üldkohtu väidet, et aja möödumine ei põhjustanud Solvay kaitseõiguste kahjustamist, kritiseerib apellant, aga ka materiaalõiguse seisukohalt. Solvay näeb selles kaitseõiguste tagamise põhimõtte ning mõistliku menetlusaja põhimõtte rikkumist.
270. Esmapilgul võib näida, nagu taotleks Solvay siinkohal, et Euroopa Kohus asendaks Üldkohtu hinnangu omaenda hinnanguga faktiliste asjaolude kohta, mis on apellatsioonimenetluses lubamatu.(243)
271. Lähemal vaatlusel ei heida Solvay Üldkohtule aga ette mitte niivõrd faktiliste asjaolude vale hindamist, kui pigem tema arvates olulise asjaolu eiramist: Üldkohus jättis arvesse võtmata, et menetluse algusest möödunud aeg kahjustas Solvay kaitsevõimalusi kohtumenetluses. Üldkohus käsitles ekslikult ainult aja möödumise tagajärgede mõju Solvay kaitsevõimalustele komisjoni ees (st haldusmenetluses ).
272. See argument on põhjendatud.
273. Asjaolu kontrollimisel, kas menetluse oletatavalt liiga pikk kestus avaldas asjaomase ettevõtja kaitsevõimalustele negatiivset mõju, ei või Üldkohus piirduda üksnes kaitsega menetluse teatud etapil. Pigem peab Üldkohus üldiselt kontrollima, kas menetluse kestus võis kahjustada ettevõtja kaitset komisjoni etteheidete vastu. (244)
274. Kõige esmalt toimub nimetatud kaitsmine küll haldusmenetluses, kus ettevõtjale võimaldatakse tema ärakuulamine vastuväiteatise alusel. Kaitse ei piirdu aga haldusmenetlusega. Pigem saab asjaomane ettevõtja komisjoni trahvi määramise otsuse vastu pöörduda liidu kohtutesse (ELTL artikli 263 neljas lõik, endine EÜ artikli 230 neljas lõik). Ka sellise kohtumenetluse raames peab ettevõtja saama end tõhusalt kaitsta selle vastu, mida komisjon – nüüd ametliku otsuse kujul – talle süüks paneb.
275. Üldkohus piirdus seega ekslikult selle kontrollimisega, kas Solvay sai end haldusmenetluses tõhusalt kaitsta,(245) ja kas eelmise kohtumenetluse kestus – menetlus kohtuasjas T‑32/91 seoses esimese trahvi määramisega (otsus 91/299) – avaldas negatiivset mõju.(246) Üldkohus jättis oma kaalutlustes arvesse võtmata ettevõtja praegused
kai tsevõimalused teises kohtumenetluses – menetluses kohtuasjas T‑57/01 seoses käesolevas asjas vaidlusaluse otsusega 2003/6.
276. Käesolevas asjas oleks Üldkohtus teises kohtumenetluses T‑57/01 esinenud kaitsevõimaluste arvestamine olnud tingimata vajalik kahel põhjusel: esiteks Solvay sõnaselge nõudmise tõttu võtta arvesse ka praeguse kohtumenetluse kestus, ja teiseks asjaolu tõttu, et Solvayl võimaldati alles selles kohtumenetluses – täpsemalt öeldes 2005. aastal – üldse toimikuga tutvuda. Niisiis oli see otsustava tähtsusega, kas Solvay sai 2005. aastal end veel tõhusalt komisjoni etteheidete või tuvastuste vastu kaitsta.
277. Põhiõigus asja arutamisele mõistliku aja jooksul nõuab, et komisjon teeks konkurentsiõiguse alases menetluses trahvi määramise otsuse nii õigeaegselt, et asjaomane ettevõtja saab liidu kohtutes end selle vastu veel tõhusalt kaitsta.
278. Kuna Üldkohus jättis selle õiguslikult olulise asjaolu käsitlemata, on vaidlustatud kohtuotsusega rikutud õigusnormi.
iii) Veel mõned väited
279. Lõpuks tugineb Solvay esimese väite neljandas osas sellele, et on moonutatud faktilisi asjaolusid ja on rikutud EÕIK artiklit 6 ning ELL artikli 6 lõiget 1.
280. Neid etteheiteid ei ole vaja põhjalikult arutada. Faktiliste asjaolude moonutamist puudutav etteheide ei ole sisuliselt põhjendatud(247) ja minu arvates puuduvad ka pidepunktid sellise moonutamise kohta. Mis puudutab EÕIK artiklit 6 ja ELL artikli 6 lõiget 1, siis ei ole esimene säte vahetult kohaldatav ja teine säte ei sisalda iseenesest põhiõiguste garantiid.(248)
iv) Vahekokkuvõte
281. Apellatsioonkaebuse esimese väite neljas osa on osaliselt põhjendatud.
c) Solvay väidetav loobumine trahvi vähendamisest (esimese väite viies osa)
282. Esimese väite viiendas ja ühtlasi viimases osas kritiseerib Solvay vaidlustatud kohtuotsuse punkti 141. Selles punktis märgib Üldkohus, et Solvay „loobus hagiavalduses sõnaselgelt võimalusest vähendada trahvi hüvitisena selle eest, et väidetavalt on rikutud tema õigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul”. Selles näeb Solvay tema esimeses kohtuastmes esitatud väite moonutamist.
283. Nagu muus kontekstis juba märgitud, saab sellist moonutamist eeldada ainult juhul, kui Üldkohus mõistis poolte esitatud väiteid ja argumente ilmselgelt valesti või edastas need nende mõtet moonutades.(249)
284. On kahetsusväärne, et vaidlustatud kohtuotsuses toodud vaidlusaluse formuleeringuga ei võimalda Üldkohus mõista, millisele Solvay hagiavalduse lõigule ta viitab. Apellatsioonimenetluse etapis on menetlusosalised siiski üksmeelselt jõudnud selleni, et Üldkohtu väite, mida Solvay kritiseerib, ajendiks võiksid olla hagiavalduse punktid 149 ja 150. Oma hagiavalduse punktis 149 rõhutab ettevõtja vastavalt, et tema arvates saab õiglase menetluse põhimõtte etteheidetava rikkumise kõrvaldada ainult vaidlusaluse otsuse tühistamine; pelgalt trahvi vähendamine ei kõrvalda EÕIK artikli 6 etteheidetavat rikkumist. Seejärel jõuab Solvay hagiavalduse punktis 150 järeldusele, et tema etteheite, mis käsitleb mõistliku aja ilmset ületamist, tagajärjeks võib olla üksnes vaidlusaluse otsuse tühistamine.(250)
285. Minu arvates ei nähtu hagiavalduse kirjeldatud lõigust loobumist trahvi võimalikust vähendamisest menetluse kestuse tõttu. Samuti ei ole Solvay kirjalikest seisukohtadest mingil juhul võimalik järeldada, et ettevõtja „loobus sõnaselgelt” trahvi vähendamisest ülemäära pika menetluse tõttu, nagu Üldkohus märkis.
286. Pigem kirjeldab Solvay esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse punktides 149 ja 150 üksnes rõhutatult oma õiguslikku käsitlust. Ettevõtja selgitab, millist õiguslikku tagajärge peab ta mõistliku menetlusaja põhimõtte väidetava rikkumise tõttu nõutavaks: mitte trahvi vähendamist, vaid vaidlusaluse otsuse tühistamist.
287. Õigusliku käsitluse kirjeldamise ja sõnaselge loobumise vahel trahvi vähendamise võimalusest hüvitisena selle eest, et väidetavalt on rikutud õigusnormi, on põhjapanev erinevus. Seda erinevust ei ole Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 141 mõistnud.
288. Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 141 annab tunnistust sellest, et Üldkohus mõistis Solvay esimeses kohtuastmes esitatud väiteid ja argumente ilmselgelt valesti ning lisaks edastas need nende mõtet moonutades. See kujutab endast poole väidete ja argumentide moonutamist.
289. See moonutamine tuleb eriti ilmsiks, kui mõelda, et muus kontekstis taotleb Solvay esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduses Üldkohtult igal juhul trahvi vähendamist ning viitab seejuures sõnaselgelt oma „väidetele ja argumentidele seoses tühiseks tunnistamise põhjustega”, seega ka oma väidetele ja argumentidele menetluse ülemäära pika kestuse kohta.(251)
290. Järelikult on esimese väite viies osa põhjendatud.
3. Vahekokkuvõte
291. Apellatsioonkaebuse esimene väide on osaliselt põhjendatud.
E. Vaidlustatud kohtuotsuse tühistamine
292. Nagu eeltoodust tuleneb, ei saa lugeda tulemuslikuks apellatsioonkaebuse järgmisi väiteid: teine, kuues, seitsmes ja kaheksas väide.
293. Osaliselt põhjendatud on üheksas väide. See puudutab siiski ainult EÜ artikli 82 teise lõigu punktis c käsitletud diskrimineerimise spetsiifilist aspekti. See ei puuduta Solvay turul tegutsemise muid aspekte, mida komisjon pidas kuritarvitamiseks ning mille osas Üldkohus õigusnormi ei rikkunud. Vastavalt sellele ei õigusta üheksanda väite osaline põhjendatus omaette võetuna vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist.
294. Suures osas põhjendatud on seevastu kaitseõigusi puudutavad väited (kolmas, neljas ja viies väide) ning menetluse kestuse kohta esitatud väide (esimene väide). Iga nimetatud väite tulemuslikkus õigustab juba omaette võetuna kogu vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist.
F. Esimeses kohtuastmes esitatud hagi kohta otsuse tegemine
295. Euroopa Kohus võib oma põhikirja artikli 61 lõike 1 kohaselt teha asja suhtes ise lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.
296. Selline on olukord käesolevas asjas. Kõik Solvay hagi kohta otsuse tegemiseks olulised fakti- ja õigusküsimused on läbi arutatud juba Üldkohtus ning pooltel oli võimalik esitada nende kohta oma argumendid. Seetõttu ei ole vaja suunata asja tagasi Üldkohtusse, pigem võib Euroopa Kohus teha ise otsuse Solvay hagi kohta, millega Solvay nõuab vaidlusaluse otsuse tühistamist. Menetluse erakordselt pikka kestust arvestades – 22 aastat alates komisjoni korraldatud läbiotsimistest 1989. aasta aprillis kuni praeguseni – peaks Euroopa Kohus seda võimalust kasutama.
297. Järgnevalt piirdun ma sellega, et käsitleda lühidalt vaidlusaluse otsuse õiguspärasust kolmest valitud aspektist: toimikuga tutvumine (allpool alapunkt 1), õigus olla ära kuulatud (allpool alapunkt 2) ja menetluse kestus (allpool alapunkt 3).
1. Õigus tutvuda toimikuga
298. On kindel, et Solvayl ei võimaldatud enne vaidlusaluse otsuse tegemist õiguslikele nõuetele vastavalt toimikuga tutvuda.(252)
299. Nagu juba märgitud, on võimatu välistada, et Solvay oleks toimiku kadunud osades leidnud talle teadmata sisuga informatsiooni, mis oleks olnud tema kaitse jaoks tarvilik. See kehtib seda enam, et komisjon ise lähtub sellest, et toimiku mõni puuduv kaust „sisaldas määruse nr 17 artikli 11 alusel peetud kirjavahetust”, niisiis komisjoni informatsiooninõudeid erinevatele ettevõtjatele ja vastuseid nendele.(253) Sellised kolmandate isikute seisukohad oleksid võinud sisaldada asjakohaseid andmeid Solvay turgu valitseva seisundi küsimuses (nt andmed turuosade kohta, Solvay konkurentide võimsuse ja nende klientide võimaliku turgu tasakaalustava jõu ulatuse kohta); lisaks oleksid need võinud sisaldada pidepunkte Solvay turul tegutsemise objektiivse majandusliku õigustatuse või selle puudumise kohta.(254)
300. Seega oli vähemalt olemas võimalus, et korrakohase toimikuga tutvumise võimaldamise korral oleks haldusmenetluse tulemus olnud teistsugune, olgu kas või ainult määratud trahvi suuruse osas.
301. Järelikult tuleb vaidlusalune otsus ainuüksi juba toimikuga tutvumise osas esinenud menetlusnormi rikkumise tõttu – kadunud toimikud – täies ulatuses tühistada. (Seega ei ole enam üldse oluline lisaks kontrollida, kas toimiku need osad, millele oli kohtus juurdepääs, olid Solvay kaitse jaoks tarvilikud.)
2. Õigus olla ära kuulatud
302. Järgmisena on kindel, et Solvayd ei kuulatud enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist 2000. aastal komisjoni poolt uuesti ära, kuigi see oleks olnud õiguslikus mõttes nõutav.(255) See menetlusnormi rikkumine on tihedalt seotud sellega, et Solvayle ei võimaldatud juurdepääsu toimikutele.
303. Ei saa välistada, et haldusmenetluse tulemus oleks olnud teistsugune, kui komisjon oleks 2000. aastal võimaldanud ettevõtjal – pärast korrakohast toimikuga tutvumist – uuesti anda ütlusi talle esitatud etteheidete kohta.(256)
304. Ka sel põhjusel tuleb vaidlusalune otsus täies ulatuses tühistada.
3. Õigus asja arutamisele mõistliku aja jooksul
305. Mis puudutab lõpuks menetluse kestust, siis tuleb seda hinnata kõiki konkreetse juhtumi asjaolusid arvestades.(257)
306. Käesolevas asjas tuleb silmas pidada, et komisjon jäi ajavahemikul alates esimese trahvi määramise otsuse (otsus 91/299) tühistamisest kuni Euroopa Kohtu esimese otsuseni apellatsioonikohtuna(258) täiesti passiivseks. Seetõttu möödus nelja aasta ja seitsme kuu pikkune periood tarbetult.(259)
307. Komisjoni tegevusetust ei saa õigustada viitega sellele, et nimetatud institutsioon esitas tollal esimese trahvi määramise otsuse tühistamise peale apellatsioonkaebuse. Komisjon võib küll vabalt otsustada ammendada täielikult talle avatud protsessuaalsed võimalused ning pöörduda esimeses kohtuastmes kaotamise korral Euroopa Kohtu kui apellatsioonikohtu poole. See ei tähenda siiski mingil juhul, et komisjon võib sellise apellatsioonimenetluse ajal lasta haldusmenetlusel peatuda.(260)
308. Apellatsioonkaebusel ei ole peatavat toimet (Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 esimene lõik). Seega oli komisjon alates 29. juunist 1995, Üldkohtu otsuse väljakuulutamise päevast kohtuasjas T‑32/91 vastavalt EÜ artikli 233 esimesele lõigule (nüüd ELTL artikli 266 esimene lõik) kohustatud võtma Üldkohtu tühistamisotsuse täitmiseks vajalikud meetmed. Ka hea halduse põhimõte oleks nõudnud asjas koheselt uue otsuse väljatöötamist või haldusmenetluse peatamist.
309. Komisjonil oleks olnud lihtne jätkata haldusmenetlust juba alates 1995. aasta juulist, selle asemel, et oodata sellega kuni 2000. aasta aprillini.(261) Oma uues trahvi määramise otsuses oleks komisjon pidanud ainult selgitama, et tema võidu korral apellatsioonimenetluses muutub see otsus kehtetuks.
310. Neil asjaoludel jõuan ma järeldusele, et käesolevas asjas oli haldusmenetlus ainuüksi juba komisjoni peaaegu viieaastase tegevusetuse tõttu alates 1995. aasta juulist kuni 2000. aasta aprillini ülemäära pikk. Nagu juba märgitud,(262) osutub seetõttu teiste menetlusetappide kestuse täpsem uurimine ja menetluse kestuse käsitlemine tervikuna ülearuseks.(263)
311. Siiski õigustab äsja tehtud tuvastus, et on rikutud mõistliku menetlusaja põhimõtet, vaidlusaluse otsuse tühistamist ainult juhul, kui menetluse kestus kahjustas asjaomasel ettevõtjal enda kaitsmise võimalusi.(264) Selle tõendamine on ettevõtja kohustus.
312. Euroopa Kohus esitab üldjuhul sellisele tõendamisele ranged nõuded:(265) asjaomase ettevõtja argumentatsioon peab tuginema veenvatele tõenditele ega tohi olla liiga abstraktne ja ebatäpne.(266) Näiteks juhul kui – nagu käesolevas asjas – väidetakse, et kaitsevõimalused on endiste töötajate lahkumise tõttu piiratud, tuleb üldjuhul nimetada nende isikute nimed, ära näidata nende tööülesanded ja lahkumise kuupäev, vajalik on märkida, mis laadi ja millises mahus teavet või selgitusi nad võivad anda, ning kirjeldada asjaolusid, mille tõttu ei saanud asjaomased isikud ütlusi anda.(267)
313. Nii üksikasjalikke andmeid ei ole Solvay liidu kohtute jooksvas menetluses kahtlemata esitanud.
314. Käesoleval juhul tuleb igatahes arvesse võtta, et ajavahemikust – 1983. aastast kuni 1990. aastani, mille osas heidetakse Solvayle ette turgu valitseva seisundi kuritarvitamist, oli teise trahvi määramise otsuse tegemise ajal 2000. aasta lõpus möödunud juba 10–17 aastat. Kui Solvay sai lõpuks 2005. aastal toimikuga Üldkohtus tutvuda, oli komisjoni tuvastatud rikkumiste perioodist möödunud isegi juba 15–22 aastat.
315. On ilmselge, et ettevõtte töötajate mälu – liiatigi endiste töötajate mälu – on pärast nii pika aja möödumist nõrgenenud. Sellele lisandub käesolevas asjas asjaolu, et osa Solvay tegevuskohti, kus toodeti naatriumkarbonaati (soodat), on vahepeal suletud.(268)
316. Sellest hoolimata pakkus Solvay esimeses kohtuastmes Üldkohtule tõendina võimaluse rekonstrueerida ettevõtte „karbonaadi” osakonna koosseis vaidlusalusel ajavahemikul ning nimetada tollaste juhtivtöötajate nimed ning nende lahkumiskuupäevad.
317. Nimetatud kohtuasja erandlikel asjaoludel ei olnud Solvaylt mõistlik enamat oodata.
318. Eelkõige ei tohi apellanti kahjustada asjaolu, et ta jättis üksikasjalikult märkimata, milliste juhtumite ja tõendite kohta tema endised töötajad oleksid pidanud teavet andma. Seda seetõttu, et kuni praeguseni ei ole ettevõtjale teada kõigi menetlustoimiku osade sisu, mida talle tegelikult oleks pidanud olema näidatud.(269) Solvaylt ei saa nõuda selle tõendamist, kas ja millises ulatuses oleksid tema endised töötajad saanud anda teavet kadunud menetlustoimiku osade kohta, mille sisu on teadmata ja millele ei olnud menetluses kordagi juurdepääsu.
319. Üldjuhul ei tohi asjaolu, et aja möödumine on kahjustanud kaitsevõimalusi, tõendamisele esitatavate nõuete latti seada nii kõrgele, et asjaomasel ettevõtjal muudetakse igasugune tõendamine praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks.
320. Silmas pidades asjaolu, et korvamatult on kadunud menetlustoimiku üks osa, mis võis sisaldada komisjoni kirjavahetust kolmandate ettevõtjatega,(270) ei saa välistada, et Solvay lahkunud töötajad oleksid saanud nende kättesaadavuse korral ettevõtjale tema kaitsmisel abiks olla. Eelkõige ei saa välistada seda, et nimetatud töötajad oleksid võinud anda taustainformatsiooni, mis ei tulnud pelgalt kirjalike märkuste kasutamisel ilmsiks.
321. Eeltoodut arvesse võttes on piisavalt pidepunkte selle kohta, et menetluse ülemäära pikk kestus kahjustas Solvay võimalusi end komisjoni ees kaitsta. Ainuüksi juba selle asjaolu tõttu tuleb vaidlusalune otsus tühistada.
4. Vahekokkuvõte
322. Juba sellest, kui arutada apellandi poolt esimeses kohtuastmes tõstatatud õigusküsimusi seoses toimikuga tutvumisega, õigusega olla ära kuulatud ja menetluse kestusega, tuleneb, et komisjoni vaidlusalune otsus (otsus 2003/6) tuleb täies ulatuses tühistada. Seega osutub Solvay poolt esimeses kohtuastmes esitatud ülejäänud väidete käsitlemine ülearuseks.
V. Trahvi vähendamise taotlus
323. Peale vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise ja vaidlusaluse otsuse kehtetuks tunnistamise(271) taotleb Solvay ka – Üldkohtu poolt uuesti määratud – trahvi tühistamist või vähendamist, ja nimelt suure kahju hüvitamiseks, mis olevat talle väidetavalt tekkinud erakordselt pika menetlusaja tõttu.
324. Minu poolt pakutud lahenduse järgi, mis viib vaidlustatud kohtuotsuse tühistamiseni(272) ja vaidlusaluse otsuse kehtetuks tunnistamiseni,(273) muutub see Solvay eraldi taotlus alusetuks. Järgnevalt käsitlen ma seda täielikkuse mõttes siiski teise võimalusena.
A. Sissejuhatav märkus
325. Euroopa Kohtu senisest praktikast on menetluse ülemäärase pikkuse probleemi osas võimalik tuletada kaks erinevat lahendusmeetodit: kohtuasjas Baustahlgewebe, kus asjaomasele ettevõtjale oli määratud trahv konkurentsiõiguse alusel, lubas Euroopa Kohus trahvi vähendada.(274) Seevastu kohtuasjas Der Grüne Punkt, kus ei olnud sellist trahvi määratud, sai Euroopa Kohus anda asjaomasele ettevõtjale üksnes viite võimalusele esitada kahju hüvitamise hagi vastavalt ELTL artiklile 268 koostoimes ELTL artikli 340 teise lõiguga (endine EÜ artikkel 235 koostoimes EÜ artikli 288 teise lõiguga).(275)
326. Kohtuistungil märkis komisjon, et ta eelistab viimasena nimetatud lahendusviisi kohtuasja Der Grüne Punkt eeskujul. Komisjon põhjendas seda konkurentsiõiguse tõhusa kohaldamise vajadusega. Trahvi vähendamine kahjustaks komisjoni arvates Euroopa konkurentsieeskirjade tõhusat kohaldamist.
327. See vastuväide ei ole veenev.
328. Ühelt poolt on siseturu toimimiseks vältimatult vajalike Euroopa konkurentsieeskirjade kohaldamine(276) kahtlemata aluslepingute üks põhieesmärke.(277) Selle eesmärgi saavutamiseks on tõhusad ja hoiatavad sanktsioonid paratamatud.
329. Teiselt poolt tuleb sellises menetluses nagu konkurentsiõiguse alane haldusmenetlus, millel on karistusõigusele sarnased jooned,(278) võtta eriti suurel määral arvesse elementaarseid menetluslikke tagatisi. Konkurentsiõigust võib kohaldada ainult õigusriiklikult laitmatute vahenditega. Seega juhul kui konkurentsiõiguse alases menetluses rikutakse põhiõigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul, on asjaomasel ettevõtjal õigus nõuda rikkumise tõhusat kõrvaldamist.
330. Lahenduse otsimine mõistliku menetlusaja ületamise korral liigub niisiis paratamatult ühelt poolt konkurentsieeskirjade kohaldamise nõude ja teiselt poolt põhiõiguse rikkumise tõhusa kõrvaldamise nõude vahelises pingeväljas.
331. Menetlusökonoomia eesmärgil ja vajaduse tõttu tagada asjaomasele ettevõtjale kohene ja tõhus õiguskaitsevahend peaks Euroopa Kohus seal, kus see on võimalik, – seega trahvidega seotud kohtuasjades – ka edaspidi järgima lahendusviisi, mida ta on eelnevalt kasutanud kohtuotsuses Baustahlgewebe.(279)
332. Konkurentsieeskirjade tõhusa kohaldamise jaoks on sel juhul piisav, et asi piirdub rikkumise tuvastamise ja asjaomase ettevõtja kohustusega rikkumine lõpetada.(280) Teiste turul osalejate suhtes piirdub asi komisjoni või kohtu esialgselt määratud trahvi hoiatava toimega. Euroopa Kohus ei pea trahvi teole vastavust küsitavaks. „Baustahlgewebe meetod” viib üksnes esialgse trahvi teatud laadi tasaarvestamiseni summaga, mida loetakse mõistlikuks hüvitiseks menetluse ülemäära pika kestuse eest.(281)
B. Trahvi vähendamine
333. Kohtuotsus Baustahlgewebe(282) tugineb kokkuvõttes ELTL artiklis 261 sätestatud täielikule pädevusele otsuste läbivaatamisel, mis on Euroopa Kohtul konkurentsiõiguse alaste karistuste määramisel vastavalt määruse nr 17 artiklile 17.(283) Seega võib Euroopa Kohus määratud trahvi või karistusmakset oma äranägemisel tühistada, seda vähendada või suurendada.
334. Kohtuotsuse Baustahlgewebe praktikat kohaldades tuleb kõigepealt hinnata menetluse kestust (selle kohta allpool alapunkt 1) ja seejärel määrata trahvi võimaliku vähendamise ulatus (allpool alapunkt 2).
1. Haldus- ja kohtumenetluse ülemäära pikk kestus
335. Menetlusaja mõistlikkust hinnatakse, nagu juba märgitud,(284) vastavalt iga kohtuasja konkreetsetele asjaoludele ning eelkõige vaidluse olulisusele huvitatud isiku jaoks, kohtuasja keerukusele ning hageja ja pädevate ametivõimude käitumisele.
336. Seejuures kontrollitakse eraldi iga üksiku menetluse etapi kestust, peale selle tuleb anda aga ka tervikhinnang haldusmenetluste või kohtumenetluste kestusele.(285)
337. Konkreetsetest menetluse etappidest on mõistliku menetlusaja põhimõtet silmas pidades problemaatilised eelkõige kaks etappi: komisjoni täieliku tegevusetuse periood esimese apellatsioonimenetluse ajal (menetlus liidetud kohtuasjades C‑287/95 P ja C‑288/95 P) ning teine menetlus Üldkohtus (menetlus kohtuasjas T‑57/01).(286)
338. On juba märgitud, et komisjoni tegevusetuse tõttu, mis kestis neli aastat ja seitse kuud, 1995. aasta juulist kuni 2000. aasta aprillini, – st esimese apellatsioonimenetluse ajal, – rikuti Solvay põhiõigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul.(287) Käesoleva menetluse puhul võib seetõttu lahtiseks jätta küsimuse, kas samal perioodil pidi ka Euroopa Kohus apellatsioonikohtuna vastutama neli aastat ja seitse kuud kestnud menetluse ülemäära pika kestuse eest.
339. Mis puudutab Üldkohtu teist menetlust (kohtuasi T‑57/01), siis tundub selle kaheksa aasta ja üheksa kuu pikkune kestus juba esmapilgul olevat talumatult pikk.
340. Nagu apellant õigesti rõhutab, ei saa nii pikka läbivaatamisaega käesolevas asjas põhjendada viitega kohtuasja mingit laadi keerukusele: Üldkohtul oli tegemist ainult kahe osapoolega, tõlkimisele kulunud aeg ei olnud märkimisväärne(288) ning menetlusosaliste tõstatatud fakti- ja õigusküsimused ei olnud eriti rasked. Esines küll seotus paralleelselt poolelioleva menetlusega kohtuasjas T‑58/01, kuid paljude väidete identsus mõlemas kohtuasjas oleks pidanud sünergiast tingituna nende asjade läbivaatamist pigem kiirendama kui aeglustama.
341. Kindlasti on suur osa menetluse venimisest seletatav vajadusega võimaldada Solvayl kohtumenetluse ajal tutvuda haldusmenetluse toimikuga.(289) Asjaolu, et selleks vajati aga poolteist aastat – ja koguni kaks aastat, kui poolte esitatud dokumendid kaasa arvata,(290) – ei saa kuidagi aktsepteerida. See ajakaotus ei tohi Solvayd kahjustada. Vajaduse korral oleks Üldkohus pidanud seadma komisjonile selged tähtajad ja nende tähtaegade võimaliku järgimata jätmise korral tegema vajalikud järeldused komisjoni kahjuks.
342. Muu hulgas on esimese astme kohtumenetluses võimalik tuvastada ka Üldkohtu mõned ulatuslikud tegevusetuse perioodid. Näiteks tuleb rõhutada 29‑kuulist perioodi, mis möödus komisjoni märkuste esitamisest selle kohta, kas teatud dokumendid on Solvay kaitse jaoks tarvilikud, kuni suulise menetluse alustamiseni.(291) Mainida tuleb ka peaaegu 18‑kuulist perioodi, mis möödus 26. juunil 2008 toimunud kohtuistungist kuni vaidlustatud kohtuotsuse väljakuulutamiseni 17. detsembril 2009.(292)
343. Enesestmõistetavalt ei tohi Üldkohtu sisemise töökorralduse probleemid, nagu näiteks regulaarne uute kohtunike ametisse nimetamine või kohtunikel esinevad takistused, kahjustada asjaomase isiku huve.(293)
344. Neil asjaoludel olid nii haldus- kui ka kohtumenetlus käesolevas asjas ülemäära pikad.
345. See mulje kinnistub, kui vaadelda haldus- ja kohtumenetluse kõigi etappide kestust käesolevas asjas tervikuna:
– Vastavalt Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikale EÕIK artikli 6 lõike 1 kohta tuleb menetluse kestuse arvutamisel alguspunktina silmas pidada kuupäeva, mil Solvay esmakordselt nägi, et tema vastu rakendatakse kahtlustuste tõttu meetmeid, millel on oluline mõju tema olukorrale.(294) See aeg oli käesolevas asjas ammu enne vastuväiteteatist (mis on võrreldav ametliku „süüdistusega”): see langes juba kuupäevale, mil komisjon teostas 1989. aasta aprillis Solvay juures läbiotsimise.(295)
– Vahepealsel ajal menetlust ei lõpetatud.
– Menetluse eeldatava lõppemise ajaks tuleb lugeda kuupäeva, mil tehakse otsus käesolevas apellatsioonimenetluses.(296)
346. Praeguseni on menetlus seega kestnud kokku juba 22 aastat. Küsimuse, kas nii pikka menetluse kestust saab üleüldse õigustada, võib jätta lahtiseks. Igal juhul peaksid selliseks õigustuseks esinema erandlikud asjaolud, nagu näiteks käsitletavate fakti- ja õigusküsimuste eriline keerukus ning asjaomase ettevõtja oluline kaasvastutus menetluse teatud venimise eest. Selliste asjaoludega ei ole siinkohal mingil juhul tegemist.
347. Üksnes möödaminnes olgu märgitud, et menetluse kogu kestuse õigustamiseks ei piisa pelgalt asjaolust, et aegumistähtaeg ei ole veel möödunud.(297) Aegumistähtaeg annab nimelt ainult äärmise ajalise raami, mille jooksul võib võtta meetmeid trahvi määramiseks Euroopa konkurentsieeskirjade rikkumise eest. Aegumistähtaja jooksul nõuab mõistliku menetlusaja põhimõte, et uurimine ja otsustamine toimuksid kiiresti ning et välditaks õigustamatuid tegevusetuse perioode. Seda seetõttu, et asjaomased ettevõtjad on menetluse toimumise ajal nimelt tugevdatud surve all ning tunnevad pidevat ebakindlust selles suhtes, millal nende vastu toimuv menetlus lõpeb ja milline on selle tulemus. Sellises olukorras pakub mõistliku menetlusaja põhimõte neile tugevamat kaitset kui sanktsioonide kohaldamise aegumistähtaja pakutav kaitse.(298)
348. Kokkuvõttes jõuan ma seetõttu järeldusele, et on rikutud Solvay põhiõigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul.
349. Kohaldades kohtuotsusest Baustahlgewebe(299) tulenevat kohtupraktikat tuleks vaidlustatud kohtuotsus seega menetluse ülemäära pika kestuse tõttu tühistada vähemalt selles osas, milles on trahvi suuruseks määratud 19 miljonit eurot.
2. Trahvi vähendamise ulatus
350. Kohtuistungil tehtud järelepärimise peale läksid poolte seisukohad võimaliku trahvi vähendamise ulatuse kohta käesolevas asjas suures osas lahku. Sel ajal kui Solvay soovib, et menetluse kestust arvestades vähendataks trahvi sel määral, et sanktsioonil oleks veel ainult sümboolne iseloom, on komisjon diametraalselt vastupidisel seisukohal: komisjoni arvates ei peaks sümboolne olema mitte trahv, vaid selle vähendamine.
351. Kohtuotsuses Baustahlgewebe, mis on siiani ainus käsutuses olev näide, oli Euroopa Kohtu poolt tehtud trahvi vähendamine üksnes marginaalne: Üldkohtu määratud 3 miljoni eküü suurust trahvi vähendati 50 000 eküü võrra;(300) see vastab vähendamisele ligikaudu 1,67% võrra.
352. Kas selline tähtsusetu trahvi vähendamine oleks EÕIK suuniste valguses tänapäeval veel mõistlik, selles tuleb kahelda. Vastavalt Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikale EÕIK artikli 6 lõike 1 kohta, mida tuleb põhiõiguste harta artikli 52 lõike 3 esimese lause kohaselt ka liidu õiguses arvestada, on heastamise aspektist otsustav asjaolu, mil määral on mõistlikku menetlusaega ületatud.(301)
353. Käesolevas asjas ilmneb nii haldus- ja kohtumenetluse üksikutest etappidest kui ka kõikidest menetlusetappidest kokku, et menetluse mõistlikku aega ületati märkimisväärselt: neli aastat ja seitse kuud kestnud tegevusetus haldusmenetluses,(302) kaheksa aasta ja üheksa kuu pikkune menetlus esimeses kohtuastmes(303) ning praeguseni kokku 22 aastat kestnud menetlus,(304) – kusjuures puudusid erandlikud asjaolud – ületavad igasuguse mõeldava mõistliku menetlusaja.
354. Neil asjaoludel ei oleks trahvi pigem tähtsusetu vähendamine, nagu seda tegi Euroopa Kohus kohtuotsuses Baustahlgewebe ja nagu seda näib komisjon ka käesolevas asjas ette kujutavat, mingil juhul mõistlik.
355. Ülemäära pikast menetlusest tulenev põhiõiguse rikkumine nõuab tõhusat sanktsiooni. Seejuures tuleb ühest küljest arvesse võtta asjaomase ettevõtja poolt toime pandud rikkumise raskust ja teisest küljest selle põhiõiguse rikkumise raskust, mis tuleneb menetluse ülemäära pikast kestusest.(305)
356. Käesolevas asjas tuleb lähtuda sellest, et on raskelt rikutud põhiõigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul. See õigustab trahvi selget vähendamist. Ühtlasi tuleb aga arvesse võtta, et komisjoni tuvastuste kohaselt oli Solvay äritegevuse puhul tegemist siseturu ühe põhilise eeskirja (EÜ artikkel 82) „äärmiselt raske rikkumisega”.(306) Üksikjuhtumi kõiki asjaolusid kaaludes pean ma seetõttu mõistlikuks trahvi vähendamist 50% võrra. Arvutuste lähtepunktiks tuleb seejuures valida Üldkohtu poolt kindlaksmääratud trahvi suurus.
357. Seega juhul, kui Euroopa Kohus ei tühista vaidlustatud kohtuotsust täies ulatuses ega tunnista vaidlusalust otsust kehtetuks,(307) teen ma vähemalt ettepaneku vähendada 19 miljoni euro suurust trahvi 50% võrra.
VI. Kohtukulud
358. Kodukorra artikli 122 esimene lõik sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotuse.
359. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 69 lõikele 2 koosmõjus artikliga 118 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Solvay on palunud mõista komisjonilt välja nii apellatsioonimenetluses kui esimese astme menetluses tekkinud kohtukulud ja komisjon on kohtuasja mõlemas kohtuastmes kaotanud, tuleb temalt välja mõista mõlema kohtuastme kulud.
VII. Ettepanek
360. Esitatud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
1. Tühistada Üldkohtu 17. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑57/01: Solvay vs. komisjon.
2. Tunnistada komisjoni 13. detsembri 2000. aasta otsus 2003/6/EÜ kehtetuks.
3. Mõista mõlema kohtuastme kulud välja komisjonilt.
(1) .
(2)  –	Soodat kasutatakse klaasi tootmiseks (raske sooda) ja keemiatööstuses ning metallide töötlemisel (kerge sooda). Eristada tuleb looduslikku soodat (raske sooda) ja sünteetilist soodat (raske ja kerge sooda). Looduslikku soodat saadakse troonamaagi peenestamise, puhastamise ja põletamise teel. Sünteetiline sooda tekib keedusoola ja lubja reaktsiooni tulemusel protsessis „ammoniaak – sooda”, mille töötasid 1863. aastal välja vennad Solvayd.
(3)  –	Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon („EIÕK”, alla kirjutatud 4. novembril 1950 Roomas).
(4)  –	Solvay kaebus Euroopa Inimõiguste Kohtule kannab kuupäeva 26. veebruar 2010 ja on käesolevas menetluses lisatud nimetatud ettevõtja apellatsioonkaebusele.
(5)  –	Vt selle ja järgneva kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktid 19–59.
(6)  –	Nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määrus (EMÜ) nr 17, esimene määrus asutamislepingu artiklite 85 ja 86 rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3).
(7)  –	Solvay SA (endine Solvay et Cie SA) on Belgia õiguse alusel asutatud aktsiaselts, kes tegutseb farmaatsia-, keemia-, plasti- ja töötlemissektoris. Peale Solvay puudutasid uurimised ka ettevõtjaid AKZO, Chemische Fabrik Kalk (CFK), Imperial Chemical Industries (ICI), Matthes & Weber ja Rhône-Poulenc. Nende uurimiste aluseks oli komisjoni 5. aprilli 1989. aasta uurimise määramise otsus, mida tsiteeritakse vaidlustatud kohtuotsuse punktis 19.
(8)  –	Mis puudutab komisjoni tuva stust, et Solvay osales kartellikokkuleppes, siis viitan ma oma tänast kuupäeva kandvale ettepanekule Euroopa Kohtu menetluses olevas paralleelses kohtuasjas C‑110/10 P: Solvay vs. komisjon.
(9)  –	Komisjoni 19. detsembri 1990. aasta otsus 91/299/EMÜ, mis käsitleb EMÜ asutamislepingu artikli 86 kohaldamise menetlust (IV/33.133 – C: naatriumkarbonaat – Solvay) (EÜT 1991, L 152, lk 21). See on ainult üks neljast otsusest, mille komisjon soodaturul tegutsevatele ettevõtjatele sel päeval saatis. Teistest otsustest on üks otsus suunatud Solvay ja ICI vastu (komisjoni 19. detsembri 1990. aasta otsus 91/297/EMÜ, mis käsitleb EÜ artikli 85 kohaldamise menetlust (IV/33.133 – A: naatriumkarbonaat – Solvay, ICI) (EÜT 1991, L 152, lk 1), üks otsus Solvay ja CFK vastu (komisjoni 19. detsembri 1990. aasta otsus 91/298/EMÜ, mis käsitleb EMÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetlust (IV/33.133 – B: naatriumkarbonaat – Solvay, CFK) (EÜT 1991, L 152, lk 16) ning üks otsus ICI vastu (komisjoni 19. detsembri 1990. aasta otsus 91/300/EMÜ, mis käsitleb EMÜ asutamislepingu artikli 86 kohaldamise menetlust (IV/33.133 – D: naatriumkarbonaat – ICI) (EÜT 1991, L 152, lk 40).
(10)  –	Tollal 20 miljonit eküüd.
(11)  –	Üldkohtu 29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑32/91: Solvay vs.
komisjon (EKL 1995, lk II‑1825), kinnitatud Euroopa Kohtu 6. aprilli 2000. aasta otsusega liidetud kohtuasjades C‑287/95 P ja C‑288/95 P: komisjon vs. Solvay (EKL 2000, lk I‑2391).
(12)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 455.
(13)  –	Komisjoni 13. detsembri 2000. aasta otsus 2003/6/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 82 kohaldamise menetlust (COMP/33.133 – C: naatriumkarbonaat – Solvay) (ELT 2003, L 10, lk 10; edaspidi ka „vaidlusalune otsus”). Samal päeval võttis komisjon vastu ka 13. detsembri 2000. aasta otsuse 2003/5/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 81 kohaldamise menetlust (COMP/33.133 – B: naatriumkarbonaat – Solvay, CFK) (ELT 2003, L 10, lk 1), mis on paralleelselt Euroopa Kohtus poolelioleva apellatsioonimenetluse C‑110/10 P: Solvay vs. komisjon taustaks.
(14)  –	Üldkohtu 17. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑57/01: Solvay vs. komisjon (EKL 2009, lk II‑4621). Samal päeval tegi Üldkohus ka otsuse paralleelses menetluses kohtuasjas T‑58/01: Solvay vs. komisjon (EKL 2009, lk II‑4781); viimane kohtuotsus on Euroopa Kohtus samuti poolelioleva apellatsioonimenetluse Solvay vs. komisjon (C‑110/10 P) esemeks.
(15)  –	Edaspidi ka „apellant”.
(16)  –	Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta ( EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205). Selle artikli 45 teise lõigu kohaselt kohaldatakse määrust alates 1. maist 2004.
(17)  –	Kuna vaidlusalune otsus tehti 2000. aasta detsembris, siis kohaldatakse sellele EÜ asutamislepingut, mida on muudetud Amsterdami lepinguga (alla kirjutatud 2. oktoobril 1997 ja jõustunud 1. mail 1999).
(18)  –	ELT 2009_C 45, lk 7.
(19)  –	Vt selle kohta minu 23. märtsi 2006. aasta ettepanek kohtuasjas C‑95/04 P: British Airways vs. komisjon („British Airways”, EKL 2007, lk I‑2331, ettepaneku punkt 28).
(20)  –	Vaidlusaluse otsuse põhjendus 136, ära toodud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 251.
(21)  –	Vt selle kohta viited vaidlustatud kohtuotsuse punktis 253.
(22)  –	14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑259/96 P: nõukogu vs. de Nil ja Impens (EKL 1998, lk I‑2915, punktid 32 ja 33); 17. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑449/98 P: IECC vs. komisjon (EKL 2001, lk I‑3875, punkt 70); 2. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑202/07 P: France Télécom vs. komisjon (EKL 2009, lk I‑2369, punkt 29) ja 14. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑280/08 P: Deutsche Telekom vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 136).
(23)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 251.
(24)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 252 ja 253.
(25)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkti 254 esimene lause.
(26)  –	7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑362/05 P: Wunenburger vs. komisjon (EKL 2007, lk I‑4333, punkt 80) ja 20. mai 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑583/08 P: Gogos vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 35).
(27)  –	Vt selle kohta veel kord vaidlusaluse otsuse põhjendus 136 ja vaidlustatud kohtuotsuse punkt 251.
(28)  –	See selgub eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktist 259.
(29)  –	18. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑35/92 P: parlament vs. Frederiksen (EKL 1993, lk I‑991, punkt 31); 25. jaanuari 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑403/04 P ja C‑405/04 P: Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel vs. komisjon („Sumitomo”, EKL 2007, lk I‑729, punkt 106); 2. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑431/07 P: Bouygues ja Bouygues Télécom vs. komisjon (EKL 2009, lk I‑2665, punktid 148 ja 152) ja eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Deutsche Telekom vs. komisjon, punkt 108.
(30)  –	9. septembri 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑120/06 P ja C‑121/06 P: FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon (EKL 2008, lk I‑6513, punkt 96); 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑440/07 P: komisjon vs.
Schneider Electric (EKL 2009, lk I‑6413, punkt 135); eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Gogos vs. komisjon, punkt 30, ja 16. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑480/09 P: AceaElectrabel Produzione vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 77).
(31)  –	25. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑167/06 P: Komninou jt vs. komisjon (EKL 2007, lk I‑141, punkt 22).
(32)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 258.
(33)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 259.
(34)  –	Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktid 24–37.
(35)  –	7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon („Aalborg Portland”, EKL 2004, lk I‑123, punkt 50); eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Komninou jt vs. komisjon, punkt 41, ja 17. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑413/08 P: Lafarge vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 16).
(36)  –	Rangelt võttes on tegemist E(M)Ü asutamislepingu territoriaalse kohaldamisalaga.
(37)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 283.
(38)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 24–30 ja punkt 38.
(39)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 276 viitega 14. veebruari 1978. aasta otsusele kohtuasjas 27/76: United Brands ja United Brands Continentaal vs.
komisjon („United Brands”, EKL 1978, lk 207, punkt 66).
(40)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 277 viitega 13. veebruari 1979. aasta otsusele kohtuasjas 85/76: Hoffmann-La Roche vs. komisjon („Hoffmann-La Roche”, EKL 1979, lk 461, punkt 41).
(41)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 279 viitega 3. juuli 1991. aasta otsusele kohtuasjas C‑62/86: AKZO vs. komisjon (EKL 1991, lk I‑3359, punkt 60).
(42)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 286–304.
(43)  –	Eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Gogos vs.
komisjon, punkt 29; selle kohta juba 1. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑283/90 P: Vidrányi vs. komisjon (EKL 1991, lk I‑4339, punkt 29) ja 17. detsembri 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑68/91 P: Moritz vs. komisjon (EKL 1992, lk I‑6849, punktid 37–39).
(44)  –	Käesoleva ettepaneku punktid 35 ja 36.
(45)  –	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punktid 47–49; eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Wunenburger vs. komisjon, punkt 66; eespool 29. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Sumitomo, punkt 38, ja eespool 30. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Schneider Electric, punkt 103.
(46)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 286–304.
(47)  –	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punktis 30 viidatud kohtupraktika.
(48)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 30 ja joonealune märkus 26.
(49)  –	Üldkohus uurib eelkõige võimalust asendada naatriumkarbonaat seebikivi ja klaasimurruga (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 295–298).
(50)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 299–303, mis käsitlevad „klientide avaldatavat konkurentsisurvet”.
(51)  –	Vt selle kohta eespool 45. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(52)  –	2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (EKL 1998, lk I‑1719, punkt 63); 10. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑413/06 P: Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala („Impala”, EKL 2008, lk I‑4951, punkt 166) ja eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Deutsche Telekom vs. komisjon, punkt 130.
(53)  –	25. oktoobri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑465/02 ja C‑466/02: Saksamaa ja Taani vs. komisjon („Feta”, EKL 2005, lk I‑9115, punkt 106) ja eespool 52. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impala, punkt 167.
(54)  –	Seitsmenda väite kohta antud selgitustes on sageli kasutatud formuleeringuid nagu „l’arrêt attaqué ne motive pas régulièrement sa décision et viole de surcroît l’article 102 TFUE” .
(55)  –	Vaidlusaluse otsuse põhjendused 161–165 ja vaidlustatud kohtuotsuse punkt 48.
(56)  –	Vt eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktid 354, 355 ja 358.
(57)  –	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punkt 30 ja eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(58)  –	Selle kohta eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Deutsche Telekom vs. komisjon, punktid 77, 155 ja 195, milles Euroopa Kohus pidas vastuvõetavaks erinevaid etteheiteid, milles väideti, et Üldkohus tugines oma otsuses õiguslikult valedele kriteeriumidele; vt peale selle eespool 29. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Sumitomo, punkt 40; eespool 52. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impala, punkt 117, ja 16. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑47/07 P: Masdar (UK) vs. komisjon (EKL 2008, lk I‑9761, punkt 77).
(59)  –	Viidatud eespool 40. joonealuses märkuses.
(60)  –	9. novembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 322/81: Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin vs. komisjon („Michelin I”, EKL 1983, lk 3461).
(61)  –	15. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑95/04 P: British Airways vs. komisjon („British Airways”_EKL 2007, lk I‑2331).
(62)  –	Eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punkt 64.
(63)  –	Eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Michelin I, punkt 73, ja eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punkt 67.
(64)  –	Eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punkt 68; selle kohta juba eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Michelin I, punkt 73.
(65)  –	Eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punkt 69 ja punktid 84–86; üldised märkused turgu valitseva ettevõtja turul käitumise viisi objektiivse majandusliku õigustatuse kriteeriumi kohta vt eespool 39. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus United Brands, punkt 184; 16. septembri 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑468/06–C‑478/06: Sot. Lélos kai Sia (EKL 2008, lk I‑7139, punkt 39); 11. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑52/07: Kanal 5 ja TV 4 (EKL 2008, lk I‑9275, punkt 47) ja 17. veebruari 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑52/09: TeliaSonera Sverige (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 31 ja 75).
(66)  –	Eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Michelin I, eriti punkt 72; vt ka eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punkt 65.
(67)  –	Eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punktid 3–9.
(68)  –	Vaidlustatud kohtuotsuses (punktid 349 ja 352) märgitakse ainult, et 1,5‑protsendiline hinnaalandus „arvutatakse kogu naatriumkarbonaadilt, mille Saint-Gobain ostab Solvaylt Euroopas.” See ei tähenda aga tingimata, et Saint-Gobain katab kogu oma naatriumkarbonaadi vajaduse ainult või peaaegu ainult Solvay juures.
(69)  –	Eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, eelkõige punktid 67, 69 ja 84–86.
(70)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 349, 352 ja 354.
(71)  –	Eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punkt 73.
(72)  –	Eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punkt 75.
(73)  –	Vt eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punkt 9, mille kohaselt võis iga reisiagent Ühendkuningriigis saada BA siselendude piletite vahendamise puhul lisaks tavalisele baastasule täiendavat agenditasu „kuni 1%”.
(74)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 346.
(75)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 357.
(76)  –	Üldkohus rõhutab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 357, et nimetatud argument „ei ole seotud erandliku asjaoluga, mis õigustaks turgu valitsevaks seisundiks kvalifitseeritud tegevust”.
(77)  –	Eespool 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hoffmann-La Roche, punkt 89; eespool 41. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus AKZO vs. komisjon, punkt 149, ja 27. aprilli 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑393/92: Almelo (EKL 1994, lk I‑1477, punkt 44) ning 28. septembri 2006. aasta määrus kohtuasjas C‑552/03 P: Unilever Bestfoods vs. komisjon (EKL 2006, lk I‑9091, punkt 129, viimane lause).
(78)  –	Vt selle kohta Solvay enda poolt mainitud vaidlusaluse otsuse põhjendus 84, mille kohaselt „Saint-Gobain [kasutas] (Solvay ilmseks pahameeleks) kohalolekut erinevates riikides, et avaldada Solvayle survet hinnaerinevuse vähendamise mõttes”.
(79)  –	Vt eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punkt 397.
(80)  –	18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑229/05 P: PKK ja KNK vs. nõukogu (EKL 2007, lk I‑439, punkt 37); 22. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑260/05 P: Sniace vs. komisjon (EKL 2007, lk I‑10005, punkt 37) ja eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Lafarge vs. komisjon, punkt 17.
(81)  –	Apellatsioonkaebuse punktid 329 ja 330.
(82)  –	Solvay viitab esimese astme kohtus esitatud vasturepliigi punktidele 375 ja 387.
(83)  –	Diskrimineerimise probleeme käsitleti esimese astme kohtus esitatud vasturepliigi punktides 464–474, mis aga samuti ei sisaldanud Prantsusmaad puudutavaid argumente.
(84)  –	Vaidlusaluse otsuse põhjendus 180.
(85)  –	Üldkohus viitab igal juhul seoses diskrimineerimise probleemidega selgelt EÜ artikli 82 teise lõigu punktile c (vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 396).
(86)  –	Eespool 80. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PKK ja KNK vs. nõukogu, punktid 64 ja 66, ja 11. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑295/07 P: komisjon vs. Département du Loiret (EKL 2008, lk I‑9363, punkt 99); selle kohta 10. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑97/08 P: Akzo Nobel jt vs. komisjon (EKL 2009, lk I‑8237, punktid 38 ja 39; vt ka minu 23. aprilli 2009. aasta ettepanek nimetatud kohtuasjas, ettepaneku punkt 28.
(87)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkti 393 viimane lause.
(88)  –	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punkt 73 ja eespool 58. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(89)  –	Vt selle kohta eespool 19. joonealuses märkuses viidatud minu ettepanek kohtuasjas British Airways, ettepaneku punkt 124.
(90)  –	Eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punkt 144, ja eespool 65. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Kanal 5 ja TV 4, punkt 44; selle kohta juba 16. detsembri 1975. aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker Unie jt vs. komisjon (EKL 1975, lk 1663, punktid 523 ja 524) ja eespool 39. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus United Brands, punktid 232–234.
(91)  –	Eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punkt 143.
(92)  –	Eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus British Airways, punkt 145.
(93)  –	Eespool 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hoffmann-La Roche, punkt 90.
(94)  –	Eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Michelin I, punkt 85; nimetatud kohtuotsuses juba eitati diskrimineerimist, mistõttu ei kerkinud konkurentsis ebasoodsasse olukorda asetamise küsimust.
(95)  –	Varem EMÜ asutamislepingu artikli 86 teise lõigu punkt c.
(96)  –	29. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑163/99: Portugal vs. komisjon (EKL 2001, lk I‑2613, punkt 52).
(97)  –	Poolte väidete ja argumentide moonutamise kontrolli kriteeriumi kohta vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 94.
(98)  –	Sellekohased selgitused on kokkuvõtlikult esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 394.
(99)  –	Vt selle kohta eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(100)  –	Komisjoni 	10. aprilli 1995. aasta määrus (EÜ) nr 823/95, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks Ameerika Ühendriikidest pärit oleva naatriumkarbonaadi impordi suhtes (EÜT L 83, lk 8).
(101)  –	Määruse nr 823/95 põhjenduses 62 on öeldud, „et sooda hind (pärast ringlussevõttu) moodustab kõige rohkem ligikaudu 8% ühe tonni klaasi kohta”.
(102)  –	Turgu valitseva seisundiga ettevõtja kaubanduspartnerite vahelise konkurentsi moonutamist ei või esineda mitte ainult juhul, kui see puudutab nendevahelise konkurentsi olulisi parameetreid. Ka soodustused väiksemate kulufaktorite osas võivad anda turgu valitseva seisundiga ettevõtja kliendile võrreldes teiste sama ettevõtja klientidega konkurentsieeliseid. Eelkõige ei sätesta EÜ artikli 82 teise lõigu punkt c (ELTL artikli 102 teise lõigu punkt c), et tegemist peaks olema tõsise ebasoodsasse konkurentsiolukorda asetamisega. Nimetatud sätte sedalaadi kitsendav tõlgendus viiks liidu õiguse konkurentsieeskirjade kohaldatavuse selge nõrgestamiseni. See ei oleks kooskõlas eesmärgiga tagada vabal konkurentsil põhinev avatud turumajandus.
(103)  –	26. aprilli 1993. aasta määrus kohtuasjas C‑244/92 P: Kupka-Floridi vs. WSA (EKL 1993, lk I‑2041, punkt 10); 4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑352/98 P: Bergaderm ja Goupil vs. komisjon (EKL 2000, lk I‑5291, punkt 35) ja eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus France Télécom vs. komisjon, punkt 69.
(104)  –	23. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑234/02 P: Bürgerbeauftragter vs. Lamberts (EKL 2004, lk I‑2803, punkt 75); eespool 29. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Bouygues ja Bouygues Télécom vs. komisjon, punkt 112; 21. septembri 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑514/07 P, C‑528/07 P ja C‑532/07 P: Rootsi vs. API ja komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 116) ja eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Deutsche Telekom vs. komisjon, punkt 25.
(105)  –	17. oktoobri 1989. aasta otsus kohtuasjas 85/87: Dow Benelux vs. komisjon („Dow Benelux”, EKL 1989, lk 3137, punkt 18) ja 15. oktoobri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon („PVC II”, EKL 2002, lk I‑8375, punkt 299).
(106)  –	Eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Dow Benelux, punkt 18; eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 300, ja 22. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑94/00: Roquette Frères (EKL 2002, lk I‑9011, punkt 48).
(107)  –	Selle kohta eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Dow Benelux, punkt 17.
(108)  –	21. septembri 1989. aasta otsus liidetud kohtuasjades 46/87 ja 227/88: Hoechst vs. komisjon („Hoechst”, EKL 1989, lk 2859, punkt 41); vt ka eespool 106. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Roquette Frères, punkt 47.
(109)  –	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 220.
(110)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 222.
(111)  –	Eespool 108. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hoechst, punkt 41, viimane osalause.
(112)  –	Kohtujurist Mischo 21. veebruari 1989. aasta ettepanek eespool 108. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Hoechst, ettepaneku punkt 206.
(113)  –	Eespool 108. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hoechst, punkt 41, eelviimane osalause.
(114)  –	Komisjon viitab siinkohal Üldkohtu 23. oktoobri 2003. aasta otsusele kohtuasjas T‑65/98: Van den Bergh Foods vs. komisjon (EKL 2003, lk II‑4653), mida kinnitati eespool 77. joonealuses märkuses viidatud kohtumäärusega Unilever Bestfoods vs. komisjon.
(115)  –	Vaidlusaluse otsuse tegemise ajal kehtinud õigusliku olukorra kohta vt EÜ artikli 3 lõike 1 punkt g. Praegu nähtub sama aluslepingutele lisatud protokollist nr 27 siseturu ja konkurentsi kohta (ELT 2008, C 115, lk 309; ELT 2010, C 83, lk 309), nagu Euroopa Kohus hiljuti seoses ELTL artikliga 102 kinnitas (eespool 65. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TeliaSonera Sverige, punktid 20–22). Vt peale selle ELTL artikli 119 lõige 1 (endine EÜ artikkel 4), mille kohaselt on liikmesriigid ja liit kohustatud järgima vabal konkurentsil põhineva avatud turumajanduse põhimõtet.
(116)  –	Selle kohta ka kohtujurist Mischo oma ettepanekus eespool 108. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Hoechst, ettepaneku punkt 174.
(117)  –	Selle kohta ka kohtujurist Mischo oma ettepanekus eespool 108. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Hoechst, punkt 176.
(118)  –	Vt eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punkt 228.
(119)  –	Sarnane viide on ka juba Solvay poolt teise väite esimese osa kohta esitatud argumentide lõpus.
(120)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 225 („tegevus”) ja punkt 226 („asjaolud”).
(121)  –	Vt selle kohta ka käesoleva ettepaneku punktid 139 ja 143.
(122)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 223 ja 224.
(123)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 226.
(124)  –	14. septembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑550/07 P: Akzo Nobel Chemicals ja Akcros Chemicals vs. komisjon jt (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 92); vt ka 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑194/99 P: Thyssen Stahl vs. komisjon („Thyssen Stahl”, EKL 2003, lk I‑10821, punkt 30) ja 3. septembri 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑322/07 P, C‑327/07 P ja C‑338/07 P: Papierfabrik August Koehler vs. komisjon (EKL 2009, lk I‑7191, punkt 34).
(125)  –	Euroopa Liidu põhiõiguste harta kuulutati kõigepealt pidulikult välja 7. detsembril 2000 Nice’is (EÜT 2000_C 364, lk 1) ja seejärel veel kord 12. detsembril 2007 Strasbourgis (ELT 2007, C 303, lk 1, ja ELT 2010, C 83, lk 389).
(126)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 24 ja 27.
(127)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 24, 450 ja 451.
(128)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 451.
(129)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 43 ja vaidlusaluse otsuse põhjendus 199.
(130)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 455 ja 456.
(131)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 57–65.
(132)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 67 ja 68.
(133)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 65, 66 ja 462.
(134)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 66, 454 ja 464.
(135)  –	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 68, ja 1. juuli 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑407/08 P: Knauf Gips („Knauf Gips”, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 22).
(136)  –	Sellest menetlusnormi rikkumisest lähtub ka Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 453–456.
(137)  –	Vt selle kohta põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkt b.
(138)  –	8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑51/92 P: Hercules Chemicals vs. komisjon („Hercules”, EKL 1999, lk I‑4235, punkt 78); 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑199/99 P: Corus UK vs. komisjon („Corus UK”, EKL 2003, lk I‑11177, punkt 128); eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 318, ja eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 104; vt ka Üldkohtu 29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑30/91: Solvay vs. komisjon (EKL 1995, lk II‑1775, punkt 98) ja otsus kohtuasjas T‑36/91: ICI vs. komisjon (EKL 1995, lk II‑1847, punkt 108).
(139)  –	Eespool 138. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hercules, punkt 77; eespool 138. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Corus UK, punkt 127, ja eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punktid 317, 322 ja 323.
(140)  –	ELL artikli 6 lõige 2, mida on muudetud Lissaboni lepinguga.
(141)  –	Vt ainult eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 64; selle kohta ka 28. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑7/98: Krombach (EKL 2000, lk I‑1935, punktid 25 ja 26); 14. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑450/06: Varec (EKL 2008, lk I‑581, punktid 44 ja 46) ja 23. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑45/08: Spector Photo Group ja Van Raemdonck (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 43).
(142)  –	See oleks tegelikult vastuvõetamatu (vt eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punktid 330 ja 331, ja eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 77 koostoimes punktiga 76).
(143)  –	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 125; vt lisaks eespool käesoleva ettepaneku punkt 73 ja eespool 58. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(144)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 446.
(145)  –	Ka Euroopa Kohus on juba mõne kohtuasja puhul kontrollinud materiaalõiguslikke küsimusi enne menetlust puudutavate väidete kontrollimist; vt nt eespool 138. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Corus UK, punktid 72–114 ja 115–138, ja 18. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑338/00 P: Volkswagen vs. komisjon (EKL 2003, lk I‑9189, punktid 38–105 ja 106–117).
(146)  –	Vt allpool käesoleva ettepaneku punktid 197–200.
(147)  –	Eespool 138. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hercules, punkt 76; eespool 138. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Corus UK, punkt 126; eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 315, ja 10. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑328/05 P: SGL Carbon vs. komisjon (EKL 2007, lk I‑3921, punkt 55).
(148)  –	Eespool 138. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hercules, punkt 75, eespool 138. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Corus UK, punkt 125, ja eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 315.
(149)  –	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 74, ja eespool 135. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Knauf Gips, punkt 23.
(150)  –	Eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punktid 318 ja 324, eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 75, ja eespool 135. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Knauf Gips, punkt 23.
(151)  –	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 75; vt ka eespool 135. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Knauf Gips, punkt 23 ja punkti 28 lõpuosa, kus tuginetakse sellele, et komisjon oli teatavaid argumente juba vaidlusaluses otsuses arvesse võtnud.
(152)  –	Vt komisjoni poolt viidatud eespool 138. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Corus UK, punkt 134, ning eespool 135. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Knauf Gips, punkt 23 ja punkti 28 lõpuosa.
(153)  –	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 75, mida hiljuti kinnitati eespool 135. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsusega Knauf Gips, punkt 23.
(154)  –	Komisjon on ekslikult käsitlenud seda apellandi keskset argumenti üksnes apellatsioonile antud vastuse joonealuses märkuses, et see „odava” argumendina tagasi lükata.
(155)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 423 ja 424.
(156)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 427.
(157)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 442.
(158)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 432.
(159)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 440.
(160)  –	Vastavalt sellele rõhutab Euroopa Kohus oma praktikas konkurentsi ja dumpinguvastase menetluse kohta, et kaitseõiguste rikkumist tuleb alati eeldada juba siis, kui asjaomane ettevõtja oleks saanud end paremini kaitsta,
kui menetluses ei oleks esinenud puudusi (eespool 124. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Thyssen Stahl, punkt 31, ja 1. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑141/08 P: Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware vs. nõukogu („Foshan”, EKL 2009, lk I‑9147, punkt 94).
(161)  –	Vt ka käesoleva ettepaneku punktid 174–176.
(162)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 441.
(163)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 428.
(164)  –	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 74.
(165)  –	Eespool 135. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Knauf Gips, punkt 28.
(166)  –	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 131.
(167)  –	Eespool 138. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hercules, punkt 81, eespool 138. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Corus UK, punkt 128, ja eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 318.
(168)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 407.
(169)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 441.
(170)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 428.
(171)  –	Vt käesoleva ettepaneku punkt 180.
(172)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 465.
(173)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 481 ja 482.
(174)  –	Vt eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punkt 479.
(175)  –	Eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punktid 318 ja 324; eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 75, ja eespool 135. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Knauf Gips, punkt 23.
(176)  –	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 131.
(177)  –	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punkt 68, ja eespool 135. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Knauf Gips, punkt 22.
(178)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 464.
(179)  –	Vt eelkõige eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II; eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, eespool 138. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Corus UK ja eespool 135. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Knauf Gips.
(180)  –	Eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punktid 318 ja 324; eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punktid 74, 75 ja 131, ja eespool 135. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Knauf Gips, punktid 23 ja 24.
(181)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 479.
(182)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 469–478.
(183)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 468.
(184)  –	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland, punktid 127, 128 ja 131.
(185)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 470, 475 ja 480.
(186)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 478.
(187)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 472, 474, 477 ja 478.
(188) – Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 476.
(189)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 470–478.
(190)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 470.
(191)  –	Vaata selle kohta ka eespool käesoleva ettepaneku punktid 50–53 ja 57–62.
(192)  –	Nii vastavalt ka Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses punktis 470.
(193)  –	Huvitaval kombel näib komisjon ise lähtuvat sellest, et vähemalt mõni puuduv toimiku kaust sisaldas „määruse nr 17 artikli 11 alusel peetud kirjavahetust,” st komisjoni informatsiooninõudeid erinevatele ettevõtjatele ja nende vastuseid (vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 66).
(194)  –	Vt eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktid 473 ja 476.
(195)  –	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punkt 77 ja eespool 65. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(196)  –	Vt selle kohta veel kord eespool 193. joonealuses märkuses toodud viide.
(197)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 194.
(198)  –	Vt näiteks vaidlustatud kohtuotsuse punkt 473 („peab hageja tõendama”), punkt 474 („oleks hageja pidanud tõendama”) ja punkt 476 („hageja ei selgitanud”).
(199)  –	Vt eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punkt 191.
(200)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 192.
(201) – Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punktid 156–206.
(202)  –	25. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑407/04 P: Dalmine vs. komisjon (EKL 2007, lk I‑829, punkt 44) ja eespool 147. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus SGL Carbon vs. komisjon, punkt 71; vt peale selle 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique Diffusion française jt vs. komisjon (EKL 1983, lk 1825, punkt 10); eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Michelin I, punkt 7; eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 85, ja eespool 52. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impala, punkt 61; selle kohta – teistest õigusvaldkondadest – 24. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑32/95 P: komisjon vs. Lisrestal jt (EKL 1996, lk I‑5373, punkt 21); 3. septembri 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑402/05 P ja C‑415/05 P: Kadi ja Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon (EKL 2008, lk I‑6351, eelkõige punkt 348) ja eespool 160. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Foshan, punkt 83.
(203)  –	Praegu kehtivad määruse nr 1/2003 artikli 27 lõiked 1 ja 2.
(204)  –	Eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, eelkõige punkt 88.
(205)  –	 -	Vt eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktid 184 ja 185.
(206)  –	Vt selle kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktid 453–456 ning käesoleva ettepaneku punktid 154 ja 157.
(207)  –	Vt selle kohta eespool 11. joonealuses märkuses toodud viited.
(208)  –	Eespool 138. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas T‑30/91: Solvay vs. komisjon, eelkõige punktid 99, 103 ja 104, ja eespool 138. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas T‑36/91: ICI vs. komisjon, eelkõige punktid 109, 113 ja 118. Need kohtuotsused tehti samal päeval nagu eespool 11. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas T‑32/91, millega Üldkohus tühistas otsuse 91/299 selle puuduliku vormistamise tõttu.
(209)  –	Vt selle kohta komisjoni kaheteistkümnes konkurentsipoliitika aruanne (1982), lk 40 ja 41 (osaliselt ära toodud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 452).
(210)  –	Vt eelkõige Üldkohtu 29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑37/91: ICI vs. komisjon (EKL 1995, lk II‑1901, punktid 61–66 ja punkt 73), mis eitab kaitseõiguste rikkumist.
(211)  –	Vt ühelt poolt eespool 138. joonealuses märkuses viidatud 1999. aasta kohtuotsus Hercules, punktid 75 ja 76, ning teiselt poolt juba 1997. aastal avaldatud komisjoni kohustus võimaldada juurdepääs toimikutele („Komisjoni teatis toimikutele juurdepääsu käsitlevate taotluste läbivaatamise sisemiste protseduurireeglite kohta EÜ asutamislepingu artiklites 85 ja 86, ESTÜ asutamislepingu artiklites 65 ja 66 ning nõukogu määruses (EMÜ) nr 4064/89 sätestatud juhtudel”, EÜT 1977, C 23, lk 3).
(212)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 42, 186 ja 190.
(213)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 24, 450 ja 451.
(214)  –	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punktid 156–205.
(215)  –	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punkt 160.
(216) – Eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 179. Selle põhimõtte kohaldamise kohta spetsiaalselt kohtumenetluses vt lisaks 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon („Baustahlgewebe”, EKL 1998, lk I‑8417, punkt 21); eespool 124. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Thyssen Stahl, punkt 154; eespool 29. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Sumitomo, punkt 115, ja 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑385/07 P: Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland vs.
komisjon („Der Grüne Punkt”, EKL 2009, lk I‑6155, punktid 177–179); sama põhimõtte kohaldamise kohta haldusmenetluses vt 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑105/04 P: Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs.
komisjon („FEG”, EKL 2006, lk I‑8725, punktid 35–52) ja otsus kohtuasjas C‑113/04 P: Technische Unie vs.
komisjon („TU”, EKL 2006, lk I‑8831, punktid 40–57).
(217)  –	Selle kohta ka eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punktid 176–178; eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses Der Grüne Punkt, punktid 176–196, kontrollis Euroopa Kohus samuti menetluse kestust selle mõistlikkuse osas, kuigi tagajärgi kohtuvaidluse lahendile ei olnud võimalik tuvastada.
(218)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, punkt 29; eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 187; eespool 124. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Thyssen Stahl, punkt 155; eespool 29. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Sumitomo, punkt 116, ja eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Der Grüne Punkt, punkt 181.
(219)  –	Eespool 124. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Thyssen Stahl, punkt 156; eespool 29. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Sumitomo, punkt 117, ja eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Der Grüne Punkt, punkt 182; vt ka eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 188.
(220)  –	Vt selle kohta eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 184, ning eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FEG, eelkõige punktid 37, 38 ja 40, ja kohtuotsus TU, eelkõige punktid 42, 43 ja 45.
(221)  –	See ei mõjuta küsimust, milliseid järeldusi tuleb niisugusest menetluseõiguse rikkumisest teha; vt selle kohta allpool käesoleva ettepaneku punktid 248–281 ja 323–356.
(222)  –	Euroopa Kohus ei selgitanud küll lõplikult seda punkti eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses PVC II, punktid 229 ja 230, Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika ei võimalda siiski kahelda menetluse kestusele antava tervikhinnangu olulisuses. Vt selle kohta eelkõige 15. juuli 1982. aasta otsus kohtuasjas Eckle vs.
Saksamaa (A‑seeria, nr 51, kaebus nr 8130/78): nimetatud otsuses tugineb EIK sellele, kui pika perioodi vältel vaidlusalused menetlused ühtekokku kestsid (§‑d 79, 80) ning märgib, et menetluse kestus käib kogu menetluse kohta, kaasa arvatud apellatsiooniinstantsid ( „couvre l’ensemble de la procédure en cause, y compris les instances de recours”, § 76). 20. märtsi 2009. aasta otsuses kohtuasjas Gorou vs. Kreeka (nr 2, suurkoda; kaebus nr 12686/03, § 46) eeldatakse EÕIK artikli 6 rikkumist kogu menetluse kestuse tõttu ( „durée de la procédure dans son ensemble” ); analoogiline 15. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas Kakamoukas jt vs. Kreeka (suurkoda; kaebus nr 38311/02, § 32), milles tuginetakse vaidlusaluse menetluse kogu kestuse arvutamisele ( „calcul de la durée totale des procédures litigieuses” ).
(223)  –	Vt selle kohta kronoloogiline ülevaade käesoleva ettepaneku punktis 11.
(224)  –	Kogu menetlus kohtuasjas PVC kestis siiski peaaegu sama kaua nagu käesolev menetlus, kui mõelda sellele, et komisjoni esimesed uurimised leidsid aset 1983. aasta oktoobris (vt Üldkohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94 kuni T‑307/94, T‑313/94 kuni T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EKL 1999, lk II‑931, punkt 1) ja et viimane kohtulahend eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas PVC II tehti 2002. aasta oktoobris.
(225)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 35 ja 30.
(226)  –	Kuigi see vaidlus toimub ka esimese väite teiste osade puhul, käsitlen ma selle kohta vahetatud argumente üksnes esimese väite kolmanda osa raames.
(227)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 132; vt ka selle kohtuotsuse punktid 139–141.
(228)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, punkt 49, ja eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Der Grüne Punkt, punkt 193; spetsiaalselt seoses kaitseõigustega vt eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FEG, eelkõige punktid 42, 43 ja 60–62 ning eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TU, eelkõige punktid 47, 48 ja 69–71.
(229)  –	Selgitused põhiõiguste harta kohta (ELT 2007, C 303, lk 7), vt eelkõige selgitused artikli 47 teise lõigu kohta (viidatud kohas, lk 30).
(230)  –	26. oktoobri 2000. aasta otsuses kohtuasjas Kudla vs. Poola (kaebus nr 30210/96, Recueil des arrêts et décisions
2000‑XI, § 154) kinnitas Euroopa Inimõiguste Kohtu suurkoda, et õiguskaitsevahendite osas ülemäära pikkade menetluste korral ei ole EÕIK osalisriikides eelistatud lahendust ( „pour l’heure il n’existe pas, dans les ordres juridiques des États contractants, un système prédominant en matière de recours permettant de dénoncer les durées excessives de procédure” ); vt ka Euroopa Inimõiguste Kohtu 31. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas Simaldone vs. Itaalia (kaebus nr 22644/03, § 78). Euroopa Nõukogu komisjon „ Demokraatia läbi õiguse” (Veneetsia komisjon) võttis 2006. aastal vastu võrdleva õigusliku uurimuse (uurimus nr 316/2004, kättesaadav Interneti-aadressil < http://www.venice.coe.int/docs/2006/CDL-AD(2006)036rev-f.pdf >, viimati külastatud 26. jaanuaril 2011). Erinevate lahendusmeetodite kohta Euroopa Liidus vt peale selle veel kohtujurist Légeri 3. veebruari 1998. aasta ettepanek eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Baustahlgewebe, ettepaneku punktid 52 ja 53.
(231)  –	Eespool 222. joonealuses märkuses viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus kohtuasjas Eckle vs. Saksamaa, § 94, ja 13. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas Ommer vs. Saksamaa (nr 1, kaebus nr 10597/03, § 68); vt lisaks Euroopa Inimõiguste Kohtu 17. novembri 2005. aasta määrus kohtuasjas Sprotte vs. Saksamaa (kaebus nr 72438/01).
(232)  –	Euroopa Inimõiguste Kohtu 10. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas Dželili vs. Saksamaa (kaebus nr 65745/01, § 103); 24. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas Ohlen vs. Taani (kaebus nr 63214/00, §‑d 29 ja 30) ja eespool 231. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Ommer vs. Saksamaa (nr 1, § 68) ning 12. juuni 2008. aasta määrus kohtuasjas Menelaou vs. Küpros (kaebus nr 32071/04); selle kohta juba eespool 222. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Eckle vs. Saksamaa, § 67, mis tunnustab siiski trahvi vähendamist põhimõtteliselt heastamisena. Vt peale selle eespool 230. joonealuses märkuses viidatud Veneetsia komisjoni uurimus nr 316/2004, punktid 119–123.
(233)  –	Euroopa Inimõiguste Kohtu 21. juuni 1983. aasta otsus kohtuasjas Eckle vs. Saksamaa (artikkel 50) (A‑seeria, nr 65, kaebus nr 8130/78, § 24).
(234)  –	Euroopa Inimõiguste Kohtu 23. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas Jussila vs. Soome (suurkoda, kaebus nr 73053/01, § 43).
(235)  –	Vt selle kohta ka EÕIK artikkel 41.
(236)  –	ELTL artikli 101 ja ELTL artikli 102 (endine EÜ artikkel 81 ja EÜ artikkel 82) tõhusa kohaldamise tähtsust on viimasel ajal rõhutatud nt 11. juuni 2009. aasta otsuses kohtuasjas C‑429/07: X BV (EKL 2009, lk 4833, punktid 33–35) ja 7. detsembri 2010. aasta otsuses kohtuasjas C‑439/08: VEBIC (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, eelkõige punktid 59 ja 61).
(237)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Der Grüne Punkt, punkt 194. Vt selle kohta, mis puudutab kriminaalmenetlusi üldiselt, eespool 230. joonealuses märkuses viidatud Veneetsia komisjoni uurimuse punktid 228–232; punktis 241 rõhutab Veneetsia komisjon, et õigeksmõistev otsus ja kriminaalmenetluse lõpetamine peaksid olema erandlikud ( „[l]’acquittement et l’abandon des poursuites devraient rester des mesures exceptionnelles” ).
(238)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Der Grüne Punkt, punkt 194.
(239)  –	Kohtujurist Boti 31. märtsi 2009. aasta ettepanek eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Der Grüne Punkt, ettepaneku punktid 305 ja 306; neid järeldusi kinnitab Euroopa Kohus sõnaselgelt nimetatud kohtuasjas tehtud otsuse punktis 194.
(240)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 35 ja 30.
(241)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 133–135.
(242)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 30 ja eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(243)  –	Vt selle koha eespool 45. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(244)  –	Sarnane mõte on aluseks juba eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsusele FEG, punktid 45–49, ja eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsusele TU, punktid 50–54, millest tuleneb, et Üldkohus peab arvesse võtma haldusmenetluse kõigi etappide kestuse mõju asjaomase ettevõtja kaitsevõimalustele.
(245)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 134 ja 135.
(246)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 137–140 (see, et tegemist on eelnenud kohtumenetlusega, milles käsitleti otsust 91/299, selgub eelkõige sissejuhatavast punktist 137).
(247)  –	Vt selle kohta eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(248)  –	EÕIK artikli 6 kohta ja ELL artikli 6 lõike 1 kohta vt samuti eespool käesoleva ettepaneku punkt 160.
(249) – Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 94.
(250)  –	Prantsuskeelses originaalis „La requérante estime dès lors que le dépassement manifeste du délai raisonnable dans la présente procédure […] ne peut qu’entraîner l’annulation pure et simple de la décision attaquée […]”
(Solvay poolt esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse punkt 150, viidatud Solvay apellatsioonkaebuse punktis 50).
(251)  –	Esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse punktis 439 (osaliselt viidatud Solvay apellatsioonkaebuse punktis 52) on öeldud järgmist: „[S]i, par impossible, le Tribunal devait rejeter l’ensemble des moyens d’annulation développés par la requérante, la requérante invite le Tribunal a prendre en compte […] l’ensemble des considérations présentées dans la présente requête au titre des moyens d’annulation dans son appréciation de la nécessité d’infliger une amende à la requérante et du montant de celle-ci […]” .
(252)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 154 ja 157.
(253)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 66.
(254)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 202 ja 203.
(255)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 154 ja 222.
(256)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 211–227.
(257)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 237 ja 218. joonealune märkus.
(258)  –	Eespool 11. joonealuses märkuses viidatud 6. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas komisjon vs. Solvay.
(259)  –	Vt selle kohta kronoloogiline ülevaade käesoleva ettepaneku punktis 11.
(260)  –	Sellele viitas Solvay õigesti juba esimeses kohtuastmes (vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 112). Eespool 105. joonealusese märkuses viidatud kohtuotsuses PVC II, eelkõige punktid 204 ja 205, jättis Euroopa Kohus selle küsimuse lahtiseks, kuna apellant ei olnud sellekohast väidet esitanud.
(261)  –	2000. aasta aprillis tehti eespool 11. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas komisjon vs. Solvay.
(262)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 238.
(263)  –	Esimese kohtuastme menetluse kestuse kohta Üldkohtus kohtuasjas T‑57/01 ja menetluse kestuse tervikhinnangu kohta vt allpool käesoleva ettepaneku punktid 335–348.
(264)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 249–263.
(265)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FEG, punktid 56–60, ja 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TU, punktid 64, 67 ja 69.
(266)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TU, punkt 69, ja eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FEG, punkt 56.
(267)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FEG, punktid 57 ja 58, ja eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TU, punktid 64–69.
(268)  –	Solvay nimetab sellega seoses oma tegevuskohti Tavaux’s (Prantsusmaa), Couillet’s (Belgia) ja Heilbronnis (Saksamaa).
(269)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 154 ja 186–206.
(270)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 66.
(271)  –	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku IV jagu, punktid 15–322.
(272)  –	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punkt 294.
(273)  –	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punktid 298–322.
(274)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, punktid 48, 141 ja 142.
(275)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Der Grüne Punkt, punkt 195.
(276)  –	1. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjasC‑126/97: Eco Swiss (EKL 1999, lk I‑3055, punkt 36) ja 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑453/99: Courage ja Crehan (EKL 2001, lk I‑6297, punkt 20).
(277)  –	Vt selle kohta eespool 236. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(278)  –	Vt selle kohta kohtujurist Sharpstoni 10. veebruari 2011. aasta ettepanek pooleliolevas kohtuasjas C‑272/09 P: KME Germany jt vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, eelkõige ettepaneku punkt 64); kohtujurist Boti 26. oktoobri 2010. aasta ettepanek liidetud kohtuasjades C‑201/09 P ja C‑216/09 P: ArcelorMittal Luxembourg vs. komisjon jt (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, eelkõige ettepaneku punkt 41) ja kohtujurist Boti 26. oktoobri 2010. aasta ettepanek kohtuasjas C‑352/09 P: ThyssenKrupp Nirosta vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, eelkõige punkt 49) ning minu 3. juuli 2007. aasta ettepanek kohtuasjas C‑280/06: ETI jt (EKL 2007, lk I‑10893, ettepaneku punkt 71) ja minu 23. aprilli 2009. aasta ettepanek eespool 86. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Akzo Nobel jt vs. komisjon, ettepaneku punkt 39; selle kohta juba minu 8. septembri 2005. aasta ettepanek eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas FEG, ettepaneku punkt 108, ja minu 8. septembri 2005. aasta ettepanek eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas TU, ettepaneku punkt 100.
(279)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, eelkõige punkt 48. Ainult möödaminnes olgu märgitud, et ka komisjon ise valib mõnikord trahvi vähendamise tee, kui ta jõuab järeldusele, et tema poolt läbiviidud haldusmenetluse kestus oli ülemäära pikk (vt selle kohta eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus FEG ja eespool 216. joonealuses märkuses kohtuotsus TU, mõlemal juhul punkt 9).
(280)  –	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punktid 261 ja 262.
(281)  –	Selle kohta eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, eelkõige punkt 141.
(282)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, punktid 48 ja 142.
(283)  –	Tulevikus asetleidvate juhtumite jaoks: määruse nr 1/2003 artikkel 31.
(284)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 237.
(285)  –	Vt eespool eelkõige käesoleva ettepaneku punktid 238–241.
(286)  –	Vt selle kohta kronoloogiline ülevaade käesoleva ettepaneku punktis 11.
(287)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 306–310.
(288)  –	Kuna kohtumenetluse keel on prantsuse keel, olid kõigi menetlusosaliste dokumendid koostatud selles keeles, milles vaidlustatud kohtuotsust arutati. Tõlkimisele kulus tähtsusetu aeg üksnes kohtumenetluse algul avaldamise jaoks Euroopa Liidu Teatajas
(vt Üldkohtu kodukorra artikli 24 lõige 6). Aeg, mis kulus vaidlustatud kohtuotsuse tõlkimisele selle avaldamiseks esimese kohtuastme menetluse lõpul, ei takistanud Üldkohtul kohtuotsust menetluse keeles välja kuulutamast ja seda kätte toimetamast, niipea kui otsus oli läbi arutatud.
(289)  –	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 57–67.
(290)  –	Üldkohus palus 19. detsembril 2003 komisjonil esitada üksikasjaliku nummerdatud loendi kõikidest haldusmenetluse toimikusse kuuluvatest dokumentidest; Solvay tutvus 14. aprillil 2005 Üldkohtu kantseleis komisjoni poolt edastatud toimiku osadega (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 57 ja 67). Kui liita juurde ajavahemik kuni komisjoni märkuste esitamiseni 18. novembril 2005 selle kohta, kas asjaomased toimiku osad on Solvay kaitse jaoks tarvilikud, siis on möödunud peaaegu kaks aastat.
(291)  –	Komisjon esitas oma märkused 18. novembril 2005 ja suuline menetlus algatati 2008. aasta mais (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 68 ja 72).
(292)  –	Võrdluseks: Kohtuasjas Baustahlgewebe, milles Üldkohus liitis üksteist seotud kohtuasja ühiseks kohtuistungiks, jaatas Euroopa Kohus, et rikutud oli mõistliku menetlusaja põhimõtet, kuna esimeses kohtuastmes oli kirjaliku menetluse lõppemisest kuni määruse andmiseni kohtuistungi korraldamise kohta möödunud 32‑kuuline periood ning kohtuistungist kuni Üldkohtu otsuse väljakuulutamiseni 22‑kuuline periood (eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, punktid 45 ja 46).
(293)  –	Vt selle kohta minu 4. märtsi 2010. aasta ettepanek eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Gogos vs. komisjon, ettepaneku punkt 88.
(294)
–	Euroopa Inimõiguste Kohtu 17. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas Pedersen ja Baadsgaard vs. Taani (suurkoda; kaebus nr 49017/99, Recueil des arrêts et décisions
2004‑XI, § 44); selle kohta juba 16. juuli 1971. aasta otsus kohtuasjas Ringeisen vs. Austria (A‑seeria, nr 13, § 110) ja 22. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas Hozee vs. Madalmaad ( Recueil des arrêts et décisions
1998‑III, § 43).
(295) ‑ –	Eespool 105. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PVC II, punkt 182; vt kõige selle kohta ka minu 8. detsembri 2005. aasta ettepanekud eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas FEG, ettepaneku punktid 108–112, ja eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas TU, punktid 100–104.
(296)  –	Euroopa Inimõiguste Kohtu 28. juuni 1978. aasta otsus kohtuasjas König vs. Saksamaa (A‑seeria nr 27, kaebus nr 6232/73, § 98) ja eespool 222. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Eckle vs. Saksamaa, § 76.
(297)  –	Aegumistähtaeg on viis aastat alates rikkumise lõppemise päevast ning selle kulgemise katkestavad kõik uurimist või rikkumist käsitlevad menetlused. Absoluutne aegumistähtaeg möödub hiljemalt päeval, mil kahekordse aegumistähtajaga võrdne ajavahemik lõpeb, ilma et komisjon oleks määranud trahvi või karistusmakset. Menetluste aegumistähtaja kulgemine peatub komisjoni otsuse Euroopa Liidu Kohtus läbivaatamise ajaks. Vt selle kõige kohta nõukogu 26. novembri 1974. aasta määruse (EMÜ) nr 2988/74 Euroopa Majandusühenduse transpordi- ja konkurentsieeskirjades ettenähtud menetluste ja sundtäitmise rakendamise aegumistähtaegade kohta (EÜT L 319, lk 1; ELT eriväljaanne 07/001, lk 61) artiklid 1–3; edaspidi kehtib määruse nr 1/2003 artikkel 25. Mitmesuguseid probleeme, mis on seotud aegumise ja selle peatumisega kohtumenetluse ajal, käsitleb kohtujurist Bot oma ettepanekus eespool 278. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas ArcelorMittal Luxembourg vs. komisjon jt, eelkõige ettepaneku punktid 66–81 ja 245–251 ning ettepanekus eespool 278. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas ThyssenKrupp Nirosta vs. komisjon, eelkõige ettepaneku punktid 177–212.
(298)  –	Vt minu 8. detsembri 2005. aasta ettepanekud eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas FEG, ettepaneku punkt 111, ja eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas TU, ettepaneku punkt 103.
(299)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, punktid 48 ja 142.
(300)  –	Eespool 216. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe, punktid 141 ja 142.
(301)  –	Eespool 232. joonealuses märkuses viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus kohtuasjas Dželili vs. Saksamaa, § 103, ja eespool 231. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Ommer vs. Saksamaa, § 50.
(302)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 306–310 ja punkt 338.
(303)
–	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 339–343.
(304)  –	Vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 345 ja 346.
(305) – Selle kohta Euroopa Inimõiguste Kohtu eespool 233. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Eckle vs. Saksamaa, artikkel 50, § 24.
(306)  –	Vaidlusaluse otsuse 191. põhjendus. Üldkohus kinnitas Solvay turul tegutsemise „äärmiselt raskeks” kvalifitseerimist ja märkis, et ükski Solvay esitatud argumentidest ei võimalda järeldada, et komisjon hindas rikkumiste raskust valesti (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 499 ja 501). Vaidlustatud kohtuotsuse seda osa Solvay apellatsioonimenetluses ei kritiseerinud.
(307)  –	Vt selle kohta eespool eelkõige käesoleva ettepaneku punktid 294 ja 322.