62023CC0560
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 8. mail 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑560/23 [Tang] (
i
)
H (ved DRC Dansk Flygtningehjælp)
versus
Udlændingestyrelsen
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Flygtningenævnet (pagulaskomisjon, Taani)]
Eelotsusetaotlus – Määrus (EL) nr 604/2013 – Rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumid ja mehhanismid – Artikli 29 lõige 1 – Üleandmistähtaeg – Kuuekuulise tähtaja arvestamise algushetke kindlaksmääramine alates kaebuse kohta lõpliku otsuse tegemisest – Uue asjaolu teatavaks saamine õigusasutusele, kes menetleb üleandmisotsuse vaidlustamiseks esitatud kaebust – Riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad õigusasutusel saata üleandmisotsuse uuesti läbivaatamiseks tagasi pädevale haldusasutusele
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev eelotsusetaotlus annab Euroopa Kohtule taas võimaluse tõlgendada üleandmistähtaegade arvutamist käsitlevaid norme, mis on sätestatud määruse (EL) nr 604/2013 (
2
) artikli 29 lõikes 1, mis näeb ette, et palve esitanud liikmesriik annab rahvusvahelise kaitse taotleja vastutavale liikmesriigile üle hiljemalt kuue kuu jooksul alates ajast, mil tehti lõplik otsus vaidlustamise või uuesti läbi vaatamise kohta, kui sellel oli peatav toime (
3
).
2.
Taotlus on esitatud Afganistanist pärit rahvusvahelise kaitse taotleja H ja Udlændingestyrelseni (välismaalaste amet, Taani) vahelises kohtuvaidluses seoses selle ameti otsusega anda H üle Rumeeniale, kuna see liikmesriik nõustus ta Dublini III määruse alusel tagasi võtma. Kui Flygtningenævnetile (pagulaskomisjon, Taani) esitati selle üleandmisotsuse peale tühistamiskaebus, sai see asutus teada, et suurenenud pagulaste sissevoolu tõttu riiki peatab Rumeenia sissetulevad üleandmised. Seetõttu saatis pagulaskomisjon asja uuesti läbivaatamiseks välismaalaste ametile tagasi, kes tegi uue üleandmisotsuse, mille õiguspärasust Flygtningenævnet (pagulaskomisjon) uue kaebuse raames kinnitas.
3.
Käesolevas kohtuasjas palutakse Euroopa Kohtul täpsustada, millal muutub otsuse vaidlustamiseks esitatud kaebuse kohta tehtud otsus Dublini III määruse artikli 29 lõike 1 tähenduses „lõplikuks“ riigisisese menetlussüsteemi raames, mis juhul, kui asjaolud on pärast üleandmisotsuse tegemist oluliselt muutunud, võimaldab õigusasutusel, kellele on esitatud selle otsuse peale kaebus, selle otsuse tühistada ilma selle põhjendatuse küsimust lahendamata ja saata asi uuesti läbivaatamiseks tagasi pädevale haldusasutusele, kelle ülesanne on teha uus üleandmisotsus, mille peale esitatakse uues kaebus, millel on peatav toime.
4.
Käesolevas ettepanekus selgitan põhjuseid, miks ma leian, et niisuguses menetlussüsteemis peab palve esitanud liikmesriigile Dublini III määruse artikli 29 lõikes 1 ette nähtud kuuekuuline tähtaeg taotleja üleandmiseks algama alates otsusest, millega õigusasutus, kellele on esitatud uuesti läbivaatamise menetluse tulemusel tehtud üleandmisotsuse vaidlustamiseks tühistamiskaebus, teeb lõpliku otsuse selle otsuse õiguspärasuse kohta ja lõpetab üleandmisotsusega seotud menetluse kas selle otsuse tühistamisega või selle täitmise lubamisega.
5.
Täpsustan siiski, et selle liikmesriigi ülesanne on kohandada oma riigisisest õigust nii, et pärast asja tagasisaatmist pädevale haldusasutusele tehtaks uus üleandmisotsus ja selle vaidlustamiseks esitatud kaebuse kohta tehtav lõplik otsus lühikese aja jooksul, et tagada rahvusvahelise kaitse taotluse kiire menetlemine.
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
6.
Dublini III määruses on selle artikli 1 järgi sätestatud kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest. Selle määruse põhjendustes 4, 5 ja 19 on selle kohta märgitud:
„(4)
[Euroopa Ülemkogu erakorralisel kohtumisel Tamperes 15. ja 16. oktoobril 1999 Tamperes tehtud] järeldustes tõdetakse ka, et Euroopa ühine varjupaigasüsteem peaks lühiajaliselt hõlmama selget ja toimivat menetlust varjupaigataotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramiseks.
(5)
Selline menetlus peaks põhinema liikmesriikide ja asjaomaste isikute seisukohast erapooletutel ja õiglastel alustel. Eelkõige peaks see võimaldama kiiresti määrata vastutav liikmesriik, et tagada tegelik juurdepääs rahvusvahelise kaitse andmise menetlusele ja mitte seada ohtu rahvusvahelise kaitse taotluste kiire menetlemise eesmärki.
[…]
(19)
Selleks et tagada asjaomaste isikute õiguste tõhus kaitse, tuleks vastutavale liikmesriigile üleandmise otsustega seoses ette näha õiguslikud tagatised ja õigus tõhusale õiguskaitsevahendile, kooskõlas eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta[ (
4
)] artikliga 47. Rahvusvahelise õiguse täitmise tagamiseks peaks tõhus õiguskaitsevahend hõlmama nii käesoleva määruse kohaldamise kui ka selle liikmesriigi õigusliku tegeliku olukorra hindamist, kuhu taotleja üle antakse.“
7.
Dublin III määruse artikli 27 lõigetes 3 ja 4 on sätestatud:
„3.   Üleandmisotsuse vaidlustamise või läbivaatamise korral sätestavad liikmesriigid oma siseriiklikus õiguses, et:
a)
vaidlustamine või läbivaatamine annab asjaomasele isikule õiguse jääda asjaomasesse liikmesriiki, kuni selguvad vaidlustamise või läbivaatamise tulemused, või
b)
üleandmine peatub automaatselt ning selline peatumine aegub pärast mõistlikku ajavahemikku, mille jooksul kohus otsustab pärast palve üksikasjalikku ja tähelepanelikku läbivaatamist, kas anda vaidlustamisele või läbivaatamisele peatav mõju, või
c)
asjaomasele isikule antakse võimalus esitada mõistliku aja jooksul kohtule taotlus peatada üleandmisotsuse täideviimine kuni vaidlustamise või läbivaatamise tulemuste selgumiseni. Liikmesriigid tagavad, et tõhus õiguskaitsevahend on olemas, peatades üleandmise, kuni võetakse vastu otsus esimese peatamise palve kohta. Otsus selle kohta, kas peatada üleandmisotsuse rakendamine, võetakse vastu mõistliku aja jooksul, võimaldades samas palve üksikasjaliku ja tähelepaneliku läbivaatamise. Üleandmise rakendamise peatamisest keeldumise otsuses esitatakse selle aluseks olevad põhjused.
4.   Liikmesriigid võivad ette näha, et pädevad asutused võivad ex officio otsustada peatada üleandmisotsuse rakendamise kuni vaidlustamise või läbivaatamise tulemuse selgumiseni.“
8.
Selle määruse artikli 29 lõike 1 esimene lõik ja lõige 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Palve esitanud liikmesriik annab taotleja […] pärast asjaomaste liikmesriikide omavahelist nõupidamist vastutavale liikmesriigile üle kooskõlas oma riigi õigusega esimesel võimalusel ja hiljemalt kuue kuu jooksul ajast, mil teine liikmesriik rahuldas vastuvõtmis- või tagasivõtmispalve või tehti lõplik otsus vaidlustamise või uuesti läbi vaatamise suhtes, kui sellel oli peatav toime vastavalt artikli 27 lõikele 3.
[…]
2.   Kui üleandmine ei toimu kuue kuu jooksul, vabaneb vastutav liikmesriik kohustusest asjaomane isik vastu või tagasi võtta ning vastutus läheb üle palve esitanud liikmesriigile. Nimetatud tähtaega võib pikendada kõige rohkem ühe aastani, kui üleandmist ei saa teostada asjaomase isiku kinnipidamise tõttu, või kõige rohkem 18 kuuni, kui isik on põgenenud.“
B.
Taani õigus
1. Taani Kuningriigi eristaatus seoses Euroopa ühise varjupaigasüsteemi rakendamisega
9.
EL toimimise lepingu kolmanda osa V jaotise osas, mille alla kuuluvad eelkõige piirikontrolli-, varjupaiga- ja sisserändepoliitika, on Taani Kuningriigil Taani seisukohta käsitleva protokolli (nr 22) alusel eristaatus, mis eristab teda teistest liikmesriikidest. Seega ei osale see liikmesriik Euroopa ühises varjupaigasüsteemis, kuna direktiivid 2011/95/EL (
5
) ja 2013/32/EL (
6
) ei ole talle siduvad. Seevastu kohaldab ta 13. märtsil 2005 Euroopa Liiduga sõlmitud rahvusvahelise lepingu (
7
) alusel Dublini III määrust.
2. Välismaalaste seadus
10.
Udlændingeloveni (välismaalaste seaduse) (
8
) §-d 53–56 sisaldavad sätteid, mis reguleerivad Flygtningenævneti (pagulaskomisjoni).
11.
Selle seaduse § 53a kohaselt on Flygtningenævnetil (pagulaskomisjon) alaline edasikaebusi lahendav organ, mis lahendab välismaalaste ameti poolt varjupaigaasjades tehtud esmatasandi haldusotsuste peale esitatud kaebusi.
12.
Nimetatud seaduse § 56 lõike 8 kohaselt on Flygtningenævneti (pagulaskomisjon) otsused lõplikud ja neid ei saa seega vaidlustada teises haldusasutuses.
13.
Eelotsusetaotluses esitatud õiguslikust raamistikust nähtub, et Taani haldusõiguse kohaselt võib edasikaebusi lahendav organ saata asja tagasi pädevale haldusasutusele kolmel juhul: 1) kui asja asjaolud ei ole enne esmatasandi otsuse tegemist piisavalt selged; 2) kui esmatasandil asja menetlemisel on tehtud olulisi vigu või 3) kui on ilmnenud algse otsuse seisukohast uut olulist teavet.
14.
Taani haldusõiguse kohaselt tähendab uuesti läbivaatamiseks saatmine seda, et asja menetletakse endiselt ametiasutustes ja et esimeses astmes tehtud uut otsust on võimalik vaidlustada edasikaebusi lahendavas organis.
III. Põhikohtuasja faktilised asjaolud ja eelotsuse küsimus
15.
Afganistani kodanik H sisenes 25. aprillil 2021 Taani, kus ta esitas samal päeval rahvusvahelise kaitse taotluse. Eurodaci süsteemi andmete kohaselt oli H juba registreeritud rahvusvahelise kaitse taotlejana 5. märtsil 2021 Rumeenias.
16.
Seetõttu palus välismaalaste amet 24. juunil 2021 Rumeenia ametiasutustel ta Dublini III määruse artikli 18 lõike 1 punkti c alusel tagasi võtta, millega viimased nõustusid tähtaegselt 7. juulil 2021.
17.
Välismaalaste amet otsustas 19. juulil 2021 selle sätte alusel H Rumeeniale üle anda (edaspidi „esimene üleandmisotsus“). Sama päeva avaldusega esitas H selle otsuse peale Flygtningenævnetile (pagulaskomisjon) kaebuse. Sellel kaebusel oli Dublin III määruse artikli 27 lõike 3 punkti a kohaselt peatav toime.
18.
Kui selle kaebuse menetlemine oli pooleli, teatas Rumeenia 28. veebruaril 2022 kõikidele liikmesriikidele, et Ukraina konflikti ja suurenenud pagulaste sissevoolu tõttu Rumeeniasse peatab ta alates 1. märtsist 2022 kõik Dublini III määruse kohaselt sissetulevad üleandmised.
19.
Seetõttu otsustas Flygtningenævnet (pagulaskomisjon) 15. märtsil 2022 asja välismaalaste ametile tagasi saata, et see teeks otsuse sellise teate mõju kohta H Rumeeniale üle andmise konkreetsele otsusele. Eelotsusetaotlusest nähtub, et selle taotluse uuesti läbivaatamiseks saatmise tulemusel 19. juuli 2021. aasta otsus tühistati.
20.
Välismaalaste amet tegi 8. aprillil 2022 uuesti otsuse anda H Dublini määruse artikli 18 lõike 1 punkti c alusel üle Rumeeniale (edaspidi „teine üleandmisotsus“). Samal päeval tehtud avalduses esitas H selle otsuse peale kaebuse Flygtningenævnetile (pagulaskomisjon). Sellel kaebusel oli selle määruse artikli 27 lõike 3 punkti a kohaselt peatav toime.
21.
Rumeenia teatas 24. mail 2022 kõigile liikmesriikidele, et Dublini III määruse alusel toimuvate Rumeeniale üleandmiste peatamine on lõpetatud.
22.
Flygtningenævnet (pagulaskomisjon) jättis 2. detsembri 2022. aasta lõpliku otsusega teise üleandmisotsuse muutmata.
23.
H taotles 2. veebruaril 2023 menetluse uuendamist põhjendusel, et Dublini III määruse artikli 29 lõikes 1 ette nähtud kuuekuuline tähtaeg alates tagasivõtmispalve rahuldamisest oli teise üleandmisotsuse tegemise ajaks möödunud, mille tagajärjel vastutab tema rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest selle määruse artikli 29 lõike 2 alusel Taani Kuningriik.
24.
Pärast menetluse uuendamist jättis Flygtningenævnet (pagulastekomisjon) 19. aprilli 2023. aasta otsusega teise üleandmisotsuse muutmata. Sellest otsusest, mille sisu on osaliselt ära toodud eelotsusetaotluses, nähtub, et see komisjon leidis, et Dublini III määruse artikli 29 lõikes 1 ette nähtud üleandmistähtaeg algas alles alates tema 2. detsembri 2022. aasta lõplikust otsusest kahel põhjusel. Esiteks tähendas otsuse uuesti läbivaatamiseks tagasi saatmine seda, et asja menetleti endiselt välismaalaste ametis, mistõttu ei olnud võimalik H‑d Rumeeniale üle anda. Teiseks oli teise üleandmisotsuse täitmine selles komisjonis algatatud kaebemenetluse ajaks kuni tema 2. detsembri 2022. aasta lõpliku otsuse tegemiseni peatatud.
25.
Flygtningenævnet (pagulaskomisjon) otsustas 4. mail 2023 pärast H-d esindavalt valitsusväliselt organisatsioonilt DRC Dansk Flygtningehjælp (Taani pagulasabi) taotluse saamist uuesti menetluse avada, et Dublini III määruse artikli 29 lõigetes 1 ja 2 koostoimes selle määruse artikliga 27 sätestatud üleandmistähtaegu käsitlevate eeskirjade tõlgendamine uuesti läbi vaadata. Pagulasabi organisatsioon viitas menetluse uuesti avamise taotluses eelkõige kohtuotsusele Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses), ja väitis, et Dublin III määruse kohaselt oli vastutus H rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest teise üleandmisotsuse tegemise ajal läinud üle Taanile.
26.
Neil asjaoludel otsustas Flygtningenævnet (pagulaskomisjon) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [Dublini III] määruse artikli 29 lõigetes 1 ja 2 sätestatud tähtaegu reguleerivaid õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et selle määruse artikli 29 lõike 1 teises alternatiivis sätestatud kuuekuuline tähtaeg hakkab kulgema alates lõpliku sisulise otsuse tegemisest, kui selle määruse artikli 27 tähenduses palve esitanud liikmesriigi edasikaebusi lahendav organ on saatnud üleandmise asja tagasi pädevale […] ametiasutusele, kes seejärel on teinud uue üleandmisotsuse rohkem kui kuus kuud pärast seda, kui vastutav liikmesriik on teatanud tagasivõtmispalve rahuldamisest – eelkõige juhul, kui asja uuesti läbivaatamiseks saatmise põhjuseks oli asjaolu, et vastutav liikmesriik, kes alguses üleandmisega nõustus, tegi hiljem otsuse [Dublini III] määruse alusel toimuvad üleandmised üldiselt peatada – ning kui asjaomase välismaalase väljasaatmise korraldusel on peatav toime?“
27.
Flygtningenævnet (pagulaskomisjon) palus käesoleva kohtuasja suhtes kohaldada Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 105 ette nähtud kiirendatud eelotsusemenetlust. Euroopa Kohtu president jättis selle taotluse 15. detsembri 2023. aasta otsusega (
9
) rahuldamata.
28.
Euroopa Kohus saatis 27. novembril 2023 eelotsusetaotluse esitanud kohtule teabenõude tema ELTL artikli 267 tähenduses „kohtu“ staatuse kohta, millele see kohus vastas.
29.
Kirjalikud seisukohad on esitanud H, Taani, Prantsuse, Austria ja Šveitsi valitsus ning Euroopa Komisjon. Kohtuistungil, mis toimus 6. veebruaril 2025, kuulati ära H, Taani ja Prantsuse valitsus ning komisjon ning neil paluti eelkõige vastata suuliselt vastamiseks esitatud Euroopa Kohtu küsimustele.
IV. Õiguslik analüüs
30.
Eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt teada, kas liikmesriigi menetlussüsteemis, mis võimaldab pärast üleandmisotsuse tegemist asjaolude olulise muutumise korral selle otsuse peale esitatud tühistamiskaebust menetleval õigusasutusel selle otsuse tühistada ilma otsuse põhjendatuse küsimust lahendamata, ja saata asja uuesti läbivaatamiseks tagasi pädevale haldusasutusele, kellel tuleb teha uus üleandmisotsus, mille peale esitatakse uus kaebus, millel on peatav toime, tuleb Dublini III määruse artikli 29 lõikeid 1 ja 2 tõlgendada nii, et kuuekuuline üleandmistähtaeg algab alates otsusest, millega õigusasutus teeb selle viimase üleandmisotsuse õiguspärasuse kohta lõpliku otsuse.
31.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb kõigepealt meenutada, et Dublini III määruse artiklis 29 on sätestatud menetlused ja tähtajad, mille järgi ja jooksul peab palve esitanud liikmesriik andma taotleja vastuvõtmiseks või tagasivõtmiseks üle vastutavale liikmesriigile.
32.
Selle määruse artikli 29 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud, et üleandmine toimub pärast asjaomaste liikmesriikide omavahelist nõupidamist kooskõlas palve esitanud liikmesriigi õigusega esimesel võimalusel ja hiljemalt kuue kuu jooksul alates ajast, mil vastutav liikmesriik rahuldas vastuvõtmis- või tagasivõtmispalve, või ajast, mil tehti lõplik otsus vaidlustamise või uuesti läbivaatamise suhtes, kui sellel oli peatav toime vastavalt artikli 27 lõikele 3.
33.
Viidates kohtuotsuse Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses) punktile 29, väidab H, et pärast 15. märtsi 2022. aasta otsust, millega Flygtningenævnet (pagulaskomisjon) tühistas esimese üleandmisotsuse ja saatis asja tagasi välismaalaste ametile uuesti läbivaatamiseks, ei olnud enam olemas üleandmisotsust, mille täitmist saaks edasi lükata, ning et üleandmistähtaeg hakkab tagasiulatuvalt kulgema alates 7. juulist 2021, mil Rumeenia rahuldas tema tagasivõtmispalve (
10
).
34.
Märgin esiteks siiski, et selline lähenemine oleks vastuolus Dublini III määruse artikli 29 lõike 1 sõnastuse ja loogikaga, millest nähtub, et neid kahte hetke, millest alates võib üleandmistähtaeg alata, tuleb mõista nii, et need on teineteist välistavad.
35.
Esimesel juhul ei ole üleandmisotsuse peale võimalik edasi kaevata või, kui sellist õiguskaitsevahendit kasutatakse, ei ole sellel peatavat toimet. Üleandmistähtaeg algab seega hetkest, mil vastutav liikmesriik rahuldab asjaomase isiku vastuvõtmis- või tagasivõtmispalve. Teisel juhul esitatakse üleandmisotsuse peale kaebus, millel on peatav toime. Tähtaeg algab seega selle kaebuse kohta lõpliku otsuse tegemisest pärast seda, kui asjaomase liikmesriigi õiguskorras ette nähtud õiguskaitsevahendid on ammendatud (
11
).
36.
Teistsugune seisukoht oleks vastuolus harta artiklis 47 sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse eesmärgiga. Dublini III määruse artikli 29 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud kaks olukorda võimaldavad nimelt täielikult tagada selle määruse artikli 27 lõikes 3 ette nähtud üleandmisotsuse täitmise peatamise. Kui üleandmisotsuse peale esitatud kaebuse raames selle otsuse täitmine peatatakse, kuid üleandmistähtaeg jätkub, siis ei ole võimalik tagada poolte võrdsust ja kaebemenetluste tõhusust, tagades, et see tähtaeg ei lõpe, kuigi üleandmisotsuse peale kaebuse esitamine muutis selle otsuse täitmise võimatuks (
12
).
37.
Teiseks märgin, et käesoleva kohtuasja faktilised asjaolud erinevad selle kohtuasja faktilistest asjaoludest, milles tehti kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses). Selles kohtuasjas küsiti Euroopa Kohtult, kas üleandmisotsuse tühistamise otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse peatav toime mõjutab üleandmistähtaega. Euroopa Kohus otsustas ühelt poolt, et Dublini III määruse artikli 27 lõike 3 eesmärk ei ole reguleerida esialgse õiguskaitse meetmeid, mida võib võtta apellatsioonkaebuse raames, mille esitavad pädevad asutused üleandmisotsuse tühistamise kohtuotsuse peale, ja teiselt poolt, et esialgset õiguskaitse meedet, mille tagajärg on üleandmistähtaja peatumine kuni selle apellatsioonkaebuse tulemuse selgumiseni, saab võtta ainult siis, kui üleandmisotsuse täitmine on kuni esimeses astmes esitatud kaebuse lahendamiseni peatatud (
13
).
38.
Käesolevas kohtuasjas aga H suhtes välismaalaste ameti tehtud esimese üleandmisotsuse täitmine peatati esimeses astmes vastavalt Dublini III määruse artikli 27 lõike 3 punktile a. Lisaks, kuigi Flygtningenævnet (pagulaskomisjon) tühistas esimese otsuse, saadeti see asi sellele ametile tagasi, et see vaataks tema üleandmise küsimuse uuesti läbi, ning see asutus tegi teise üleandmisotsuse, kusjuures selle otsuse enda peale esitas asjaomane isik kaebuse, millel on peatav toime.
39.
Sellest järeldub, et on tõepoolest olemas üleandmisotsus (teine üleandmisotsus), mille täitmine peatati selle otsuse peale esitatud kaebuse raames. Üleandmistähtaeg algas seega alates selle kaebuse kohta tehtud lõplikust otsusest vastavalt Dublini III määruse artikli 29 lõikele 1.
40.
Selles artiklis 29 ei ole ette nähtud tähtaegade arvutamise erinorme, kui asjaolude olulise muutumise korral pärast üleandmisotsuse tegemist õigusasutus selle otsuse tühistab ilma selle põhjendatust hindamata ja saadab asja uuesti läbivaatamiseks tagasi pädevale haldusasutusele, kelle ülesanne on teha uus üleandmisotsus, mille peale esitatakse uus kaebus.
41.
Nagu kohtuistungil toimunud arutelust ilmnes, tekitab hetk, mil otsus kaebuse kohta muutub Dublini III määruse artikli 29 lõike 1 tähenduses „lõplikuks“, seega erilisi raskusi. Nimelt on lõplik kas otsus, millega esimese üleandmisotsuse peale esitatud tühistamiskaebust menetlev õigusasutus tühistas selle otsuse ilma selle põhjendatust hindamata, või otsus, millega see asutus, kellele esitatakse uus kaebus teise üleandmisotsuse tühistamiseks, teeb otsuse üleandmisotsuse õiguspärasuse kohta (
14
).
42.
Leian, et sellises menetluskorras, nagu on Taani valitsus oma seisukohtades kirjeldanud, peab Dublini III määruse artikli 29 lõikes 1 ette nähtud kuuekuuline üleandmistähtaeg algama alates teise üleandmisotsuse peale esitatud kaebuse kohta tehtud lõplikust otsusest, mille suhtes ei saa enam kasutada ühtegi tavapärast õiguskaitsevahendit.
43.
Esiteks on selle lahenduse eesmärk võtta arvesse Taani menetlussüsteemi eripära, mis näeb ette kohtuasjade „kaheastmelise“ menetlemise, kehtestades kohtumenetluse raames asja pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks tagasisaatmise menetluse, kui ilmneb otsuse, näiteks üleandmisotsuse täitmiseks „olulist uut teavet“ (
15
).
44.
On küll kaks üleandmisotsust, mille peale on esitatud kaks eraldi kaebust, kuid nendel otsustel on siiski sama eesmärk (taotleja üleandmine), need on tehtud sama taotleja suhtes, pärast sama sündmust (vastutava liikmesriigi nõustumine tagasivõtmisega) ja sama haldusasutuse poolt, mistõttu tuleb seda menetlust käsitada ühe menetlusena. Seega kujutab otsus, millega õigusasutus tühistas esimese üleandmisotsuse selle põhjendatuse kohta otsust tegemata, ja saatis asja uuesti läbivaatamiseks haldusasutusele tagasi, endast vaheotsust, mis võimaldab pädeval haldusasutusel hinnata uute ja oluliste asjaolude esinemisest tulenevat mõju asjaomase isiku üleandmise menetlusele ja vajaduse korral anda sellele erinev hinnang.
45.
Tuletan aga meelde, et Euroopa Kohus on Dublini III määrusega kehtetuks tunnistatud määruse (EÜ) nr 343/2003 (
16
) tõlgendamisega seoses otsustanud, et üleandmistähtaeg ei alga mitte alates üleandmismenetlust peatavast esialgse õiguskaitse määrusest, vaid alles alates sisulisest lahendist, millega tuvastatakse selle menetluse õiguspärasus ning mis ei tee üleandmisele takistusi (
17
). Seega on määrava tähtsusega see, et kaebuse kohta tehtud lõplikus otsuses on tehtud otsus üleandmisotsuse õiguspärasuse kohta. Nähes ette, et üleandmistähtaeg algab alates üleandmisotsuse peale esitatud kaebuse kohta lõpliku otsuse tegemisest, peab liidu seadusandja silmas lõplikku sisulist otsust, millega lõpetatakse üleandmisotsuse menetlus, tühistades selle otsuse või võimaldades selle täita.
46.
Teiseks võimaldab see lahendus võtta arvesse põhimõtteid ja nõudeid, mis tulenevad vajadusest tagada tõhus kohtulik kontroll Dublini III määruse artikli 27 ja harta artikli 47 tähenduses. Euroopa Kohus on nimelt järjepidevalt meelde tuletanud, et kui liidu seadusandja soovis soodustada üleandmisotsuse kiiret täitmist, ei soovinud ta siiski rahvusvahelise kaitse taotlejate kohtuliku kaitse ohverdamist varjupaigataotluste kiirema menetlemise huvides (
18
).
47.
Dublini III määruse artikli 27 lõikes 1 on sätestatud, et isikul, kelle kohta on tehtud üleandmisotsus, on õigus tõhusale õiguskaitsele üleandmisotsuse faktiliste või õiguslike asjaolude vaidlustamise või läbivaatamise kaudu kohtus (
19
). Selle õiguskaitsevahendi ulatust on täpsustatud nimetatud määruse põhjenduses 19. Seal on märgitud, et rahvusvahelise õiguse täitmise tagamiseks peaks üleandmisotsuste vaidlustamiseks määrusega kehtestatud tõhus õiguskaitse hõlmama nii sama määruse kohaldamise hindamist kui ka selle liikmesriigi faktilise ja õigusliku olukorra hindamist, kuhu taotleja üle antakse (
20
).
48.
Kohtuotsuses État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud) järeldas Euroopa Kohus, et üleandmisotsuse peale esitatud tühistamiskaebus, mille raames ei saa kaebust läbivaatav kohus võtta arvesse selle otsuse vastuvõtmisest hilisemaid asjaolusid, mis on Dublini III määruse nõuetekohaseks kohaldamiseks otsustava tähtsusega, ei võimalda tagada õiguskaitsevahendit, mis oleks tõhus, ja tagada tõhusat kohtulikku kaitset, mis oleks nimetatud määruse artiklis 27 ja harta artiklis 47 sätestatud õiguste seisukohast piisav (
21
).
49.
Euroopa Kohus on siiski tunnistanud, et liidu seadusandja on ühtlustanud ainult osa menetlusnorme üleandmisotsuse vaidlustamiseks, mida peab asjaomasel isikul olema võimalik kasutada, ja liikmesriigid ei pea Dublin III määruse artikli 27 kohaselt tingimata ehitama oma õiguskaitsevahendite süsteemi üles nii, et üleandmisotsuse õiguspärasust kahtluse alla seada võimaldava kaebuse läbivaatamisel oleks tagatud üleandmisotsuse vastuvõtmisest hilisemate otsustava tähtsusega asjaolude arvessevõtmise nõue (
22
). Euroopa Kohus on seisukohal, et kui üleandmisotsusest hilisem asjaolu võib seada kahtluse alla asjaomase isiku üleandmise vastutavale liikmesriigile, jätab see säte seega liikmesriikide otsustada, mil määral võib õigusasutus seda asjaolu üleandmisotsuse õiguspärasuse hindamisel täieliku ja ex nunc‑läbivaatamise raames arvesse võtta või tuleb see kohtulik kaitse tagada muul viisil, näiteks kehtestades konkreetse õiguskaitsevahendi või muu menetlusnormi (
23
).
50.
Saan aga aru, et Taani menetlussüsteem asetub sellesse konteksti ning seega ei saa sellele liikmesriigile ette heita, et ta kaasab üleandmisotsuse peale esitatud tühistamiskaebuse menetlusse uuesti läbivaatamise menetluse, mille eesmärk on pärast selle otsuse tegemist vastutavas liikmesriigis toimunud asjaolude olulist muutust arvesse võtta. Kui asuda seisukohale, et selle uuesti läbivaatamiseks tagasisaatmise tõttu läheb vastutus rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest üle sellele liikmesriigile, siis pärsiks see sellises süsteemis tema tahet võtta arvesse uusi asjaolusid, mis on üleandmismenetluse õiguspärasuse ja teostatavuse hindamisel ometi määravad.
51.
Samas lisan, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb juhul, kui mõnes valdkonnas puuduvad liidu õigusnormid, iga liikmesriigi õiguskorras menetlusautonoomia põhimõttest lähtudes kehtestada kohtusse pöördumist reguleerivad menetlusnormid, mille eesmärk on tagada õigussubjektidele nende õigused, kuid seda tuleb siiski teha nii, et need ei oleks vähem soodsad kui liikmesriigi õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi reguleerivad normid (võrdväärsuse põhimõte) ega muudaks liidu õigusega antud õiguste teostamist tegelikult võimatuks või ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte) (
24
).
52.
Mis esiteks võrdväärsuse põhimõttesse puutub, siis nõuab see, et kõik õiguskaitsevahendite suhtes kohaldatavad reeglid oleksid ühtemoodi kohaldatavad nii liidu õiguse rikkumisel rajanevate õiguskaitsevahendite kui ka liikmesriigi õiguse eiramisel rajanevate õiguskaitsevahendite puhul (
25
).
53.
Teiseks, tõhususe põhimõte nõuab, et pädev õigusasutus peab sellise menetluse raames nagu käesolevas asjas tegema pädevas haldusasutuses uuesti läbi vaadatud üleandmisotsuse seaduslikkuse kohta lõpliku otsuse ilma põhjendamatu viivituseta, et tagada tegelik õigus rahvusvahelise kaitse andmise menetlustele ja rahvusvahelise kaitse taotluste kiire menetlemine vastavalt Dublini III määruse põhjendusele 5 (
26
). See tähendab, et kõnealuse menetluse kestus tervikuna ei tohiks ületada ajavahemikku, mis on seoses läbivaatamise algatamise eesmärkidega rangelt vajalik.
54.
Sellises olukorras, nagu on kõne all käesolevas asjas, peab iga liikmesriik seega kohandama oma riigisisest õigust nii, et pärast algse otsuse tühistamist ja juhul, kui asi saadetakse tagasi pädevale haldusasutusele uute asjaolude tõttu, mis on üleandmise seisukohast määrava tähtsusega, teeb viimane uue otsuse ja vajaduse korral teeb õigusasutus otsuse lühikese aja jooksul (
27
).
55.
Selline kord ei tohiks seega viia olukorrani, kus palve esitanud liikmesriik saaks vastutusest kõrvale hoida, vältides vastutavaks liikmesriigiks saamist, suunates asja lõputult tagasi pädevale haldusasutusele uuesti läbivaatamiseks, ilma et rahvusvahelise kaitse andmise menetluse kohta kunagi otsust tehtaks. Nimelt võib see süsteem viia olukorrani, mis oleks vastuolus Dublini III määruse eesmärgiga, nagu seda on väljendatud Dublini III määruse põhjenduses 5, kuna selle tagajärjel lükataks edasi hetk, millest alates võib üleandmistähtaeg alata, ja seega hetk, millest alates võib rahvusvahelise kaitse taotluse läbi vaadata, jättes taotleja ilma õigustest, mis kaasnevad selle tunnustamisega. Nagu Euroopa Kohus 13. novembri 2018. aasta kohtuotsuses X ja X (
28
) meenutas, on oluline, et sellise taotluse vaataks vajaduse korral läbi mõni muu liikmesriik kui see, mis on selle määruse III peatükis sätestatud kriteeriumide alusel määratud vastutavaks liikmesriigis (
29
).
56.
Käesoleval juhul ei ole veel ükski asutus H 25. aprillil 2021 esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse kohta veel otsust teinud. Alates 7. juulist 2021, mil Rumeenia nõustus H tema taotluse läbivaatamiseks tagasi võtma, ei ole teda üle antud ega tehtud tema taotluse kohta sisulist otsust. Mis puudutab põhikohtuasjas käsitletavat menetlust (mis ei hõlma kahte menetluse uuendamise taotlust, mille esitasid H ja seejärel pagulaskomisjon), siis tõden, et ajast, mil Rumeenia nõustus H tagasi võtma, kuni lõpliku otsuseni, millega Flygtningenævnet (pagulaskomisjon) kinnitas teise üleandmisotsuse, möödus ligi 17 kuud. Tuletan siiski meelde, et Dublini III määruse artikli 29 lõikes 2 on ette nähtud ainult kaks juhtu, mille korral võib üleandmistähtaega pikendada kõige rohkem ühe aastani, kui üleandmist ei saa teostada asjaomase isiku kinnipidamise tõttu, või kõige rohkem 18 kuuni, kui isik on põgenenud (
30
). Kuigi käesoleval juhul on ilmne, et Rumeenia otsus peatada kõik Dublini III määruse alusel toimuvad sissetulevad üleandmised mõjutas tingimata selle menetluse kestust, algatades uuesti läbivaatamismenetluse, kulus Flygtningenævnetil (pagulaskomisjon) ligi kaheksa kuud, et teha teise üleandmisotsuse õiguspärasuse kohta otsus, samas kui – nagu eespool märgitud – sellel otsusel oli sama ese nagu esimesel otsusel ja see tehti sama taotleja suhtes sama sündmuse järel ja sama haldusasutuse poolt. Mulle näib, et selline kestus on raskesti ühitatav vajadusega tagada rahvusvahelise kaitse taotluste menetlemise kiirus.
57.
Kõiki neid asjaolusid arvestades leian, et liikmesriigi menetlussüsteemis, mis võimaldab pärast üleandmisotsuse tegemist asjaolude olulise muutumise korral selle otsuse peale esitatud tühistamiskaebust menetleval õigusasutusel selle otsuse tühistada ilma otsuse põhjendatuse küsimust lahendamata, ja saata asja uuesti läbivaatamiseks tagasi pädevale haldusasutusele, kellel tuleb teha uus üleandmisotsus, mille peale esitatakse uus kaebus, millel on peatav toime, tuleb Dublini III määruse artikli 29 lõiget 1 koostoimes selle määruse artikliga 27 tõlgendada nii, et kuuekuuline üleandmistähtaeg algab alates otsusest, millega see õigusasutus teeb asja sisulistes küsimustes lõpliku otsuse, millega üleandmisotsuse menetlus lõpetatakse, tühistades selle otsuse või võimaldades selle täita.
58.
Käesoleval juhul on see 2. detsembri 2022. aasta otsus, millega Flygtningenævnet (pagulaskomisjon) tegi teise üleandmisotsuse põhjendatuse kohta lõpliku otsuse. Kuna H esitatud teisel kaebusel oli Dublin III määruse artikli 27 lõike 3 alusel peatav mõju, algas üleandmise tähtaeg alates sellest kuupäevast.
V. Ettepanek
59.
Eespool esitatud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Flygtningenævneti (pagulaskomisjon, Taani) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest, artikli 29 lõiget 1 koostoimes selle määruse artikliga 27
tuleb tõlgendada nii, et:
–
liikmesriigi menetlussüsteemis, mis võimaldab pärast üleandmisotsuse tegemist asjaolude olulise muutumise korral selle otsuse peale esitatud tühistamiskaebust menetleval õigusasutusel selle otsuse tühistada ilma otsuse põhjendatuse küsimust lahendamata, ja saata asja uuesti läbivaatamiseks tagasi pädevale haldusasutusele, kellel tuleb teha uus üleandmisotsus, mille peale esitatakse uus kaebus, millel on peatav mõju, algab kuuekuuline üleandmistähtaeg alates otsusest, millega see õigusasutus teeb asja sisulistes küsimustes lõpliku otsuse, millega üleandmisotsuse menetlus lõpetatakse, tühistades selle otsuse või võimaldades selle täita;
–
selle liikmesriigi ülesanne on kohandada oma riigisisest õigust nii, et pärast asja tagasisaatmist pädevale haldusasutusele tehakse uus üleandmisotsus ja selle peale esitatud tühistamiskaebuse kohta tehtud lõplik otsus lühikese aja jooksul, et tagada rahvusvahelise kaitse taotluse kiire menetlemine.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest (ELT 2013, L 180, lk 31) (edaspidi „Dublini III määrus“).
(
3
)	Vt eelkõige 30. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses) (C‑556/21, edaspidi „kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses), EU:C:2023:272). Vt ka 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaeg – taotluste paljusus) (C‑323/21–C‑325/21, EU:C:2023:4) ja 30. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaeg – inimkaubandus) (C‑338/21, EU:C:2023:269).
(
4
)	Edaspidi „harta“.
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (ELT 2011, L 337, lk 9).
(
6
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (ELT 2013, L 180, lk 60).
(
7
)	Euroopa [Liidu] ja Taani Kuningriigi vaheline leping, mis käsitleb kriteeriumide ja mehhanismide kehtestamist selle riigi määramiseks, kes vastutab Taanis või mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, ning sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteemi kehtestamist Dublini konventsiooni tõhusa kohaldamise eesmärgil (ELT 2006, L 66, lk 38).
(
8
)	Seadus, mis on konsolideeritud 10. augusti 2023. aasta kodifitseerimismäärusega nr 1079) (Lovbekendtgørelse nr. 1079).
(
9
)	Vt Euroopa Kohtu presidendi 15. detsembri 2023. aasta määrus kohtuasjas Tang (C‑560/23, EU:C:2023:1035).
(
10
)	Näib aga, et kohtuistungil H esindaja loobus sellest argumendist, selgitades, et üleandmistähtaeg peaks algama kuupäevast, mil Flygtningenævnet (pagulaskomisjon) otsustas esimese üleandmisotsuse tühistada ja saata asja tagasi välismaalaste ametile uuesti läbivaatamiseks, st 15. märtsist 2022.
(
11
)	Vt kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses) (punkt 24).
(
12
)	Vt kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses) (punkt 35).
(
13
)	Vt kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses) (punktid 27 ja 34).
(
14
)	Taani korda ei saa samastada kaheastmelise kohtumenetlusega apellatsioonimenetluses, milles on ette nähtud võimalus esitada kõrgema astme kohtule kaebus haldusakti õiguspärasuse kohta esimese astme kohtu tehtud otsuse peale, kusjuures see kõik toimub ühes ja samas menetluses, mille eesmärk on sama üleandmisotsus tühistada või jõusse jätta.
(
15
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 13.
(
16
)	Nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määrus, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest (ELT 2003, L 50, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 109).
(
17
)	Vt 29. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Petrosian (C‑19/08, EU:C:2009:41, punkt 46).
(
18
)	Vt 30. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaeg – inimkaubandus) (C‑338/21, EU:C:2023:269, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika) ning Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (üleandmistähtaja peatamine edasikaebemenetluses) (punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
19
)	Vt 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud) (C‑194/19, edaspidi „kohtuotsus État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud)“, EU:C:2021:270, punkt 32).
(
20
)	Vt kohtuotsus État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud) (punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
21
)	Vt kohtuotsus État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud) (punkt 49).
(
22
)	Vt kohtuotsus État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud) (punktid 37 ja 38).
(
23
)	Vt kohtuotsus État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud) (punktid 46–48).
(
24
)	Vt kohtuotsused État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud) (punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 30. novembri 2023. aasta kohtuotsus Ministero dell’Interno jt (ühine teabeleht – kaudne tagasi- või väljasaatmine) (C‑228/21, C‑254/21, C‑297/21, C‑315/21 ja C‑328/21, EU:C:2023:934, punkt 113 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
25
)	Vt kohtuotsus État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud) (punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 4. oktoobri 2024. aasta kohtumäärus Komise pro rozhodování ve věcech pobytu cizinců (C‑761/23, EU:C:2024:879, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
26
)	Vt sellega seoses 13. novembri 2018. aasta kohtuotsus X ja X (C‑47/17 ja C‑48/17, EU:C:2018:900, punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika) ning État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud) (punktid 35 ja 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
27
)	Vt analoogia alusel 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Alheto (C‑585/16, EU:C:2018:584, punkt 148).
(
28
)	C‑47/17 ja C‑48/17, EU:C:2018:900.
(
29
)	13. novembri 2018. aasta kohtuotsus X ja X (C‑47/17 ja C‑48/17, EU:C:2018:900, punkt 70).
(
30
)	Mõiste „kinnipidamine“ on määratletud 31. märtsi 2022. aasta kohtuotsuses Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl jt (varjupaigataotleja psühhiaatriahaiglasse paigutamine) (C‑231/21, EU:C:2022:237, punktid 55 ja 58) ning mõiste „põgenemine“19. märtsi 2019. aasta kohtuotsuses Jawo (C‑163/17, EU:C:2019:218, punktid 56 ja 57). Täielikkuse huvides meenutan, et Euroopa Kohus on ise kinnitanud, et muud asjaolud, mis muudavad üleandmisotsuse täitmise sisuliselt võimatuks, nagu COVID-19 pandeemia, ei võimaldanud Dublini III määruse artikli 29 lõikes 1 ette nähtud üleandmistähtaega katkestada (22. septembri 2022. aasta kohtuotsus Bundesrepublik Deutschland (üleandmisotsuse halduslik peatamine) (C‑245/21 ja C‑248/21, EU:C:2022:709)).