62023CJ0510
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
30. jaanuar 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausad kaubandustavad siseturul – Direktiiv 2005/29/EÜ – Meetmed selliste tavade vastu võitlemiseks – Artiklid 11 ja 13 – Tarbijaõiguse normide rikkumise menetlused – Mõistliku aja järgimine – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette liikmesriigi ametiasutuse kohustuse esitada etteheidete protokoll 90‑päevase aegumistähtaja jooksul alates rikkumise olulistest asjaoludest teadasaamisest – Liikmesriigi asutuse otsuse täielik ja automaatne tühistamine selle tähtaja eiramise korral – Ne bis in idem’i põhimõte – Samadel asjaoludel uue rikkumismenetluse algatamise õiguse kaotamine – Tõhususe põhimõte – Ettevõtjate kaitseõigused
Kohtuasjas C‑510/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) 2. augusti 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 8. augustil 2023, menetluses
Trenitalia SpA
versus
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato,
menetluses osales:
Federconsumatori,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: Euroopa Kohtu president K. Lenaerts teise koja presidendi ülesannetes, esimese koja president F. Biltgen, neljanda koja president I. Jarukaitis, viienda koja president M. L. Arastey Sahún (ettekandja) ja kohtunik J. Passer,
kohtujurist: P. Pikamäe,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Trenitalia SpA, esindajad: avvocati P. Fattori, A. Lirosi ja S. Spagnuolo,
–
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, esindaja: avvocato dello Stato F. Sclafani,
–
Itaalia valitsus, esindaja: G. Palmieri, keda abistasid avvocati dello Stato L. Fiandaca ja P. Gentili,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: P. Kienapfel, P. Ondrůšek ja D. Recchia,
olles 5. septembri 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv) (ELT 2005, L 149, lk 22), artikli 11 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud Trenitalia SpA ja Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Itaalia konkurentsi‑ ja turujärelevalveamet) (edaspidi „AGCM“) vahelises kohtuvaidluses sanktsioonide üle, mille AGCM määras Trenitaliale ebaausa kaubandustava eest.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2005/29
3
Direktiivi 2005/29 artiklis 1 „Eesmärk“ on ette nähtud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on aidata kaasa siseturu nõuetekohasele toimimisele ja tarbijakaitse kõrge taseme saavutamisele, lähendades tarbijate majandushuve kahjustavad ebaausaid kaubandustavasid käsitlevad liikmesriikide õigus‑ ja haldusnormid.“
4
Direktiivi artikli 5 „Ebaausate kaubandustavade keeld“ lõikes 1 on sätestatud:
„Ebaausad kaubandustavad on keelatud.“
5
Direktiivi artiklis 11 „Jõustamine“ on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid tagavad piisavad ja tõhusad meetmed ebaausate kaubandustavade vastu võitlemiseks, et tugevdada käesoleva direktiivi sätete järgimist tarbijate huvides.
Selliste meetmete hulka kuuluvad õigusnormid, mille kohaselt isikud ja organisatsioonid, sealhulgas konkurendid, kellel on vastavalt siseriiklikele õigusaktidele ebaausate kaubandustavade vastu võitlemiseks õigustatud huvi, võivad:
a)
võtta õiguslikke meetmeid selliste ebaausate kaubandustavade vastu
ja/või
b)
pöörduda selliste ebaausate kaubandustavade asjus haldusasutuse poole, kes on pädev kaebuste üle otsustama või algatama asjakohase kohtumenetluse.
[…]
2.   Lõikes 1 nimetatud õigusnormide kohaselt annavad liikmesriigid kohtutele või haldusasutustele järgmised volitused, kui nad kõiki asjaga seotud huve ja eelkõige avalikku huvi arvesse võttes peavad vajalikuks:
a)
nõuda ebaausate kaubandustavade lõpetamist või algatada asjakohane kohtumenetlus nende lõpetamise nõudmiseks
või
b)
kui ebaausat kaubandustava ei ole veel kasutatud, kuid seda kavatsetakse peatselt teha, nõuda selle tava keelamist või algatada asjakohane kohtumenetlus selle keelamise nõudmiseks,
isegi kui puuduvad tõendid tegeliku kahju või ettevõtja kavatsuse või hooletuse kohta.
[…]“.
6
Direktiivi artiklis 13 „Karistused“ on ette nähtud:
„Liikmesriigid näevad käesoleva direktiivi kohaldamisel vastuvõetud siseriiklike õigusnormide rikkumise eest ette karistused ja võtavad nende rakendamiseks kõik vajalikud meetmed. Need karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.“
Määrus nr 2006/2004
7
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. oktoobri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 2006/2004 tarbijakaitseseaduse jõustamise eest vastutavate siseriiklike asutuste vahelise koostöö kohta (tarbijakaitsealase koostöö määrus) (ELT 2004, L 364, lk 1), mida on muudetud direktiiviga 2005/29 (edaspidi „määrus nr 2006/2004“), põhjendus 7 oli sõnastatud järgmiselt:
„Pädevate asutuste suutlikkus teha vabalt vastastikusel alusel koostööd teabe vahetamisel, ühendusesiseste rikkumiste avastamisel ja uurimisel ning nende lõpetamiseks või keelustamiseks meetmete võtmisel on oluline tegur siseturu tõrgeteta toimimise ja tarbijakaitse tagamisel.“
8
Määruse nr 2006/2004 artiklis 1 „Eesmärk“ oli ette nähtud:
„Käesoleva määrusega kehtestatakse tingimused, mille alusel tarbijate huve kaitsvate õigusaktide jõustamise eest vastutavaks määratud liikmesriikide pädevad asutused teevad üksteisega ja [Euroopa K]omisjoniga koostööd, et tagada kõnealuste õigusaktide täitmine ja siseturu tõrgeteta toimimine ning tõhustada tarbijate majandushuvide kaitset.“
9
Määruse artiklis 3 „Mõisted“ oli sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
tarbijate huve kaitsvad õigusaktid – lisas loetletud direktiivid, nagu need on liikmesriikide siseriiklikku õiguskorda üle võetud, ning määrused;
[…]“.
10
Määruse artiklis 9 „Turujärelevalve ja täitetoimingute koordineerimine“ oli ette nähtud:
„1.   Pädevad asutused koordineerivad oma turujärelevalvet ja täitetoiminguid. Nad vahetavad selle saavutamiseks vajalikku teavet.
2.   Kui pädevad asutused saavad teada, et ühendusesisene rikkumine tekitab kahju rohkem kui kahe liikmesriigi tarbijatele, koordineerivad asjaomased pädevad asutused oma täitetoiminguid ja vastastikuse abi taotlusi ühtse kontaktasutuse kaudu. Eelkõige püüavad nad üheaegselt teha uurimistoiminguid ja kohaldada täitemeetmeid.
[…]“.
11
Määruse lisa punktis 16 oli viidatud direktiivile 2005/29.
12
Määrus nr 2006/2004 tunnistati alates 17. jaanuarist 2020 kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2017. aasta määrusega (EL) 2017/2394 tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavate liikmesriigi asutuste vahelise koostöö kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 2006/2004 (ELT 2017, L 345, lk 1).
Itaalia õigus
Tarbijakaitseseadustik
13
6. septembri 2005. aasta dekreetseaduse nr 206 tarbijakaitseseadustiku kohta (decreto legislativo n. 206 – Codice del consumo; GURI nr 235 regulaarne lisa, 8.10.2005) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 27 „Haldus‑ ja kohtulik kaitse“ sätestatud:
„1.   [AGCM] kasutab käesoleva artikliga reguleeritud volitusi õigusaktide sätete piires ka kui [määruse nr 2006/2004] rakendamiseks pädev asutus.
[…]
2.   [AGCM] keelab omal algatusel või iga huvitatud isiku või organisatsiooni taotlusel ebaausate kaubandustavade jätkamise ja kõrvaldab nende tagajärjed. Selleks kasutab [AGCM määruses nr 2006/2004] sätestatud uurimis‑ ja täitmise tagamise volitusi ka seoses rikkumistega, mis ei ole piiriülesed. […]
[…]
13.   Käesoleva dekreedi rikkumise eest määratavatele haldustrahvidele kohaldatakse [24. novembri 1981. aasta seaduse nr 689, millega muudetakse kriminaalõigussüsteemi (legge n. 689 – Modifiche al sistema penale), põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „seadus nr 689/81“)] I peatüki I jao ning artiklite 26, 27, 28 ja 29 sätteid osas, milles need on kohaldatavad. […]“.
Seadus nr 689/81
14
Seadus nr 689/81 reguleerib haldustrahvide üldist süsteemi ja selle artiklis 14 „Etteheited ja teavitamine“ on ette nähtud:
„Kui see on võimalik, tuleb rikkumisest viivitamata teavitada nii rikkujat kui ka isikut, kes on kohustatud solidaarselt tasuma rikkumise eest võlgnetava summa.
Kui kõiki eelmises lõigus viidatud isikuid või mõnda neist ei ole viivitamata teavitatud, tuleb asjaomaseid vabariigi territooriumil elavaid isikuid rikkumise asjaoludest teavitada 90 päeva jooksul ja asjaomaseid välismaal elavaid isikuid 360 päeva jooksul alates [rikkumise] tuvastamisest.
Kui rikkumist käsitlevad dokumendid on õigusasutuse otsusega pädevale asutusele edastatud, hakkavad eelmises lõigus osutatud tähtajad kulgema [nende dokumentide] kättesaamise kuupäevast.
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
15
Trenitalia on peamine Itaalias tegutsev raudtee-reisijatevedu korraldav äriühing. Ta osutab nii kohalikke kui ka keskmise pikkusega ja pikamaa raudteeveoteenuseid, kusjuures viimati nimetatud kategooria hõlmab eelkõige kiirronge.
16
Aastatel 2011–2016 sai AGCM tarbijatelt, Autorità di regolazione dei trasportilt (Itaalia transpordiamet) ja tarbijaühenduselt Federconsumatori teateid ja kaebusi rongipiletite veebimüügi tingimuste kohta. AGCM lisas 21. oktoobril 2016 toimikusse nende kontrollostude tulemused, mille tema töötajad olid teinud 26. augustist kuni 30. septembrini 2016.
17
AGCM teatas 15. novembril 2016 Trenitaliale otsusest algatada menetlus tarbijakaitsenormide rikkumise tuvastamiseks ja viis selle äriühingu asukohas läbi kontrolli, mille käigus tegi dokumentide võetuse. Trenitalia nõustajad said uurimistoimikuga tutvuda ja enda kaitseks argumente esitada. Ühtlasi kontrolliti ka äriühingut, kes oli tarninud Trenitalia kasutatava infosüsteemi.
18
AGCM tuvastas 19. juuli 2017. aasta otsusega, et Trenitalia kasutab rongipiletite veebimüügil ebaausat kaubandustava. AGCMi sõnul hõlmasid nimelt Trenitalia telemaatilise teabe‑, otsingu‑ ja piletiostusüsteemi kaudu tarbijale pakutavad reisilahendused peamiselt kiirrongide kasutamist, kuigi samade sõiduplaanide järgi oleks olnud võimalik kasutada kohalikke ronge, mis olid palju odavamad, kuid mida ei pakutud. Seetõttu kohustas see asutus Trenitaliat talle ette heidetud tegevuse lõpetama, andis talle tähtaja selleks vajalike abinõude leidmiseks ning määras talle rikkumise raskusastet ja kestust arvestades 5 miljonit eurot trahvi.
19
Trenitalia vaidlustas AGCMi 19. juuli 2017. aasta otsuse Tribunale amministrativo regionale per il Lazios (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, tuginedes eelkõige sellele, et otsuse aluseks olnud võistlev menetlusetapp algatati hilinemisega.
20
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) hiljutise kohtupraktika kohaselt tuleb tarbijakaitse valdkonnas AGCMi läbiviidavates menetlustes järgida seaduse nr 689/81 artiklit 14, mille kohaselt on see asutus kohustatud algatama 90 päeva jooksul alates hetkest, mil ta sai teada väidetava rikkumise olulistest asjaoludest (edaspidi „vaidlusalune tähtaeg“), etteheidete protokolliga võistleva menetlusetapi, vastasel korral kaotab ta oma sanktsioonide määramise pädevuse.
21
Vaidlusaluse tähtaja täpne algus allub kohtulikule kontrollile, mille raames peab halduskohus andma tagasiulatuva hinnangu ja kontrollima, millisest hetkest alates olid AGCMi käsutuses olevad andmed konkreetsel hetkel piisavad selleks, et ta oleks kohustatud esitama etteheidete protokolli ja seega algatama võistleva menetlusetapi. Selle tähtaja mis tahes ületamine toob kaasa rikkumismenetluse tulemusel vastu võetud AGCMi otsuse tühistamise täies ulatuses. Lisaks ei ole sellel ametiasutusel ne bis in idem’i põhimõtte kohaselt sama tegevuse suhtes uut rikkumismenetlust enam võimalik algatada, isegi kui asjaomane ettevõtja ei ole seda tegevust kordagi katkestanud.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul kahjustab vaidlusaluse tähtaja kohaldamine AGCMi autonoomiat, kohustades teda lahendama tema menetluses olevaid juhtumeid puhtalt kronoloogilises järjekorras, ilma et ta saaks arvesse võtta iga juhtumi eripära. Arvestades ühtlasi, et AGCMi tegevus on väga keerukas, eelkõige suurte majandustegevuses osalejate tegevust puudutavate uurimiste korral, suurendab võistleva menetlusetapi liiga varane algatamine ohtu, et see asutus ei suuda koguda etteheidetava rikkumise tõendamiseks vajalikke ja piisavaid tõendeid.
23
Selles kontekstis tõmbab eelotsusetaotluse esitanud kohus paralleeli konkurentsi valdkonnas määratud karistustega, kuna pädev asutus peab rikkumismenetluse „mõistliku aja“ jooksul lõpule viima. Viimati nimetatud tähtaeg on analoogia alusel kohaldatav ka tarbijakaitse valdkonnas, mistõttu tuleb vaidlusalune tähtaeg, mis ei tulene mingil juhul liidu tarbijakaitseõigusest, jätta kohaldamata.
24
Lisaks, kuna ettevõtja, keda kahtlustatakse ebaausates kaubandustavades, ei ole vastavalt riigisisesele õigusele, nagu seda on tõlgendanud Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), kohustatud tõendama, et ta on kandnud kahju seetõttu, et võistlev menetlusetapp algatati pärast vaidlusalust tähtaega, siis tuleneb sellest ümberlükkamatu eeldus, et ettevõtja kaitseõigusi on rikutud ainuüksi selle tähtaja ületamise tõttu.
25
Igal juhul ei ole sellise tähtaja kohaldamine, mille kulgema hakkamine sõltub konkreetsest juhtumist, kooskõlas õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega, mille järgimist karistatud ettevõtjad peaksid saama nõuda.
26
Neid kaalutlusi arvestades kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus selles, kas liidu õigusega on kooskõlas vaidlusaluse tähtaja kohaldamine uurimismenetlustele, mis puudutavad rikkumisi, mille eest on määratud karistus direktiivi 2005/29 kohaldamiseks vastu võetud riigisiseste õigusnormide alusel.
27
Neil asjaoludel otsustas Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2005/29] artiklit 11 tuleb tarbijakaitse ja haldustegevuse tõhususe põhimõtteid arvestades tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu see, mis tuleneb [seaduse nr 689/81] artikli 14 kohaldamisest – kohtute tõlgenduse kohaselt –, mis kohustab [AGCMi] algatama uurimismenetluse ebaausa kaubandustava tuvastamiseks 90-päevase aegumistähtaja jooksul, mis hakkab kulgema hetkest, mil sellele asutusele on teada rikkumise olulised tunnused, mis võivad sisalduda rikkumise kohta esitatud esimeses teates?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
28
Alustuseks on oluline märkida, et ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses on Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel poolelioleva kohtuasja lahendada. Seda silmas pidades tuleb Euroopa Kohtul vajaduse korral temale esitatud küsimused ümber sõnastada ja kui tarvis, võtta arvesse neid liidu õigusnorme, millele liikmesriigi kohus oma küsimuses ei ole viidanud (vt selle kohta 30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Direktor na Glavna direktsiaNatsionalna politsia pri MVR – Sofia, C‑118/22, EU:C:2024:97, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
29
Kuigi käesoleval juhul piirdus eelotsusetaotluse esitanud kohus oma küsimuses direktiivi 2005/29 artikliga 11, märgib ta ühtlasi, et vaidlusaluse tähtaja eiramine toob kaasa AGCMi lõpliku otsuse täieliku tühistamise ja AGCM kaotab õiguse algatada samadel asjaoludel uus menetlus. Kuna nimetatud direktiivi artikkel 13 käsitleb aga liikmesriikide poolt nende karistuste süsteemi kehtestamist, mida kohaldatakse selle direktiivi alusel vastu võetud riigisiseste õigusnormide rikkumise korral, siis tuleb esitatud küsimusele vastates võtta arvesse ka artiklit 13.
30
Selleks, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule igati tarvilik vastus, tuleb seega asuda seisukohale, et ta palub oma küsimusega sisuliselt selgitust, kas direktiivi 2005/29 artikleid 11 ja 13 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutava liikmesriigi asutuse läbiviidavas ebaausa kaubandustava tuvastamise menetluses kohustavad ühelt poolt seda asutust algatama võistleva menetlusetapi etteheidete protokolli saatmisega asjaomasele ettevõtjale 90 päeva jooksul alates hetkest, mil ta sai teada väidetava rikkumise olulistest asjaoludest, mis võib piirduda asutuse esimese teavitamisega rikkumisest, ning teiselt poolt näevad karistuseks selle tähtaja eiramise eest ette nimetatud asutuse lõpliku, rikkumismenetlust lõpetava otsuse täieliku tühistamise ja kaotavad selle asutuse õiguse algatada sama tegevuse suhtes uue rikkumismenetluse.
31
Direktiivi 2005/29 artikli 11 lõike 1 esimese lõigu kohaselt tagavad liikmesriigid piisavad ja tõhusad meetmed ebaausate kaubandustavade vastu võitlemiseks, et tugevdada selle direktiivi sätete järgimist tarbijate huvides. Artikli 11 lõike 2 punktis a on täpsustatud, et liikmesriigid annavad haldusasutustele volitused – kui nad kõiki asjaga seotud huve ja eelkõige avalikku huvi arvesse võttes peavad vajalikuks – nõuda ebaausate kaubandustavade lõpetamist või algatada asjakohane kohtumenetlus nende lõpetamise nõudmiseks.
32
Lisaks on selle direktiivi artiklis 13 sätestatud, et liikmesriigid näevad selle direktiivi kohaldamisel vastu võetud riigisiseste õigusnormide rikkumise eest ette karistused ja võtavad nende rakendamiseks kõik vajalikud meetmed, kusjuures kehtestatud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
33
Nagu nähtub direktiivi 2005/29 artiklist 1 koostoimes artikli 11 lõike 1 esimese lõiguga, on direktiivi eesmärk tagada tarbijakaitse kõrge tase ja selleks kindlustada, et ebaausate kaubandustavadega võideldakse tõhusalt tarbijate huvides (vt selle kohta 13. septembri 2018. aasta kohtuotsus Wind Tre ja Vodafone Italia, C‑54/17 ja C‑55/17, EU:C:2018:710, punkt 54, ning 2. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Towarzystwo Ubezpieczeń Ż (eksitavad kindlustuse tüüplepingud), C‑208/21, EU:C:2023:64, punkt 81).
34
Samas on selle direktiivi artikli 5 lõikes 1 piirdutud sätestamisega, et ebaausad kaubandustavad „on keelatud“, jättes seega liikmesriikidele kaalutlusruumi nende riigisiseste meetmete valikul, millega võideldakse vastavalt direktiivi artiklitele 11 ja 13 ebaausate kaubandustavade vastu, tingimusel et need meetmed on piisavad ja tõhusad ning ette nähtud karistused on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad (vt selle kohta 19. septembri 2018. aasta kohtuotsus Bankia, C‑109/17, EU:C:2018:735, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 2. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Towarzystwo Ubezpieczeń Ż (eksitavad kindlustuse tüüplepingud), C‑208/21, EU:C:2023:64, punkt 79).
35
Siit järeldub, et kuna puuduvad liidu erinormid, mis reguleeriksid menetlustähtaegu, mille eesmärk on tagada piisavad ja tõhusad meetmed ebaausate kaubandustavade vastu võitlemiseks ning nende eest tõhusate, proportsionaalsete ja hoiatavate karistuste määramiseks, on liikmesriikide ülesanne kehtestada selles valdkonnas riigisisesed menetlusnormid ja neid kohaldada (vt analoogia alusel 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punktid 43–45; 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Napfény-Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, punkt 34, ning 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus BMW Bank jt, C‑38/21, C‑47/21 ja C‑232/21, EU:C:2023:1014, punkt 303).
36
Kuigi nende normide kehtestamine ja kohaldamine kuulub liikmesriikide pädevusse, tuleb liikmesriikidel seda pädevust teostada liidu õigust järgides ning tõhususe põhimõtet arvestades ei tohi nad muuta liidu õiguse rakendamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (vt selle kohta 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 46, ning 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Napfény-Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, punktid 35 ja 47).
37
Tuleb asuda seisukohale, et liidu õigusega on kooskõlas see, kui tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavatele liikmesriigi asutustele on ebaausate kaubandustavade vastu võitlemiseks kehtestatud mõistlikud menetlustähtajad. Sellised mõistlikud tähtajad on nimelt kehtestatud nii asjaomaste ettevõtjate kui ka ametiasutuste huvides vastavalt õiguskindluse põhimõttele ja need ei saa muuta liidu õiguse rakendamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (vt analoogia alusel 29. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus BBVA, C‑8/14, EU:C:2015:731, punkt 28, ja 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 48).
38
Nii peavad riigisisesed õigusnormid, millega on tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavatele liikmesriigi asutustele kehtestatud menetlustähtajad rikkumiste tuvastamiseks ja karistuste määramiseks, et võidelda ebaausate kaubandustavade vastu, õiguskindluse põhimõtet järgides tagama, et juhtumeid menetletaks mõistliku aja jooksul, kahjustamata siiski direktiivi 2005/29 tõhusat täitmise tagamist riigisiseses õiguskorras (vt analoogia alusel 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 49).
39
Selleks, et teha kindlaks, kas riigisisene tähtaegade süsteem sellist tasakaalu järgib, tuleb arvesse võtta eelkõige asjaomase tähtaja pikkust ja kõiki selle kohaldamise üksikasju, nagu kuupäev, mil see hakkab kulgema, kulgema hakkamise kord ning tähtaja peatamise või katkemise kord (vt selle kohta 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 50, ja 10. juuni 2021. aasta kohtuotsus BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 30).
40
Samuti tuleb arvesse võtta direktiivi 2005/29 kohaldamisalasse kuuluvate ebaausate kaubandustavade vastu võitlemist puudutavate asjade eripära, täpsemalt asjaolu, et need juhtumid võivad nõuda keerulist faktilist ja majanduslikku analüüsi (vt analoogia alusel 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 51).
41
Selleks, et kehtestada mõistlikud ajalised piirid menetlustele, mille tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavad liikmesriigi asutused viivad läbi ebaausate kaubandustavade vastu võitlemiseks ja nende eest karistamiseks, kohustab õiguskindluse põhimõte liikmesriike kehtestama piisavalt täpsete, selgete ja ootuspäraste tähtaegade süsteemi, et kõik asjaosalised teaksid täpselt, kui ulatuslikud kohustused on neile kõnealuste õigusnormidega pandud, ja saaksid toimida neile vastavalt (vt analoogia alusel 11. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania, C‑610/10, EU:C:2012:781, punkt 49; 3. juuni 2021. aasta kohtuotsus Jumbocarry Trading, C‑39/20, EU:C:2021:435, punkt 48, ning 7. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Die Länderbahn jt, C‑582/22, EU:C:2024:213, punkt 66).
42
Selles kontekstis tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, mis käsitleb ELTL artiklite 101 ja 102 alusel komisjoni läbiviidavaid rikkumismenetlusi, et mõistliku aja põhimõtet tuleb põhimõtteliselt järgida nende menetluste igas etapis (vt selle kohta 15. oktoobri 2002. aasta kohtuotsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P – C‑252/99 P ja C‑254/99 P, EU:C:2002:582, punktid 199 ja 230, ning 21. septembri 2006. aasta kohtuotsus Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, punktid 37–39).
43
Analoogsetel põhjustel võivad liikmesriigid tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavatele liikmesriigi asutustele rikkumiste tuvastamiseks ja karistuste määramiseks menetlustähtaegade kehtestamisel näha ette mitte ainult rikkumismenetluse kui terviku suhtes kohaldatavad üldised aegumisnormid, vaid vajaduse korral ka tähtajad, mis piiritlevad teatavate menetlusetappide kulgu, nagu asjaomasele ettevõtjale etteheidete protokolli esitamisele eelnev etapp, tingimusel et need tähtajad on kooskõlas käesoleva kohtuotsuse punktides 38–41 viidatud nõuetega.
44
Sellega seoses tuleb esiteks silmas pidada, et selle etapi mõistlikku pikkust tuleb põhimõtteliselt hinnata iga kohtuasja konkreetsete asjaolude alusel (vt selle kohta 13. juuni 2013. aasta kohtuotsus HGA jt vs. komisjon, C‑630/11 P – C‑633/11 P, EU:C:2013:387, punkt 82). Täpsemalt peab seda etappi piiritlev menetlustähtaeg olema sisuliselt piisavalt pikk, et tagada etapi nõuetekohane läbiviimine (vt selle kohta 29. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus BBVA, C‑8/14, EU:C:2015:731, punkt 29, ja 9. septembri 2020. aasta kohtuotsus Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (korduva taotluse läbivaatamata jätmine – kaebetähtaeg), C‑651/19, EU:C:2020:681, punkt 57).
45
Samuti tuleb silmas pidada, et ELTL artiklite 101 ja 102 rikkumise menetlustes, mille viib läbi komisjon, ei ole esialgse uurimise etapp, mis kestab kuni vastuväiteteatise esitamiseni, mõeldud ainult selleks, et võimaldada sellel institutsioonil koguda kokku kõik asjasse puutuvad tõendid, mis kinnitavad konkurentsinormide rikkumise asetleidmist või puudumist, vaid ka võtta seisukoht menetluse suuna ja edasise kulgemise kohta (vt selle kohta 15. oktoobri 2002. aasta kohtuotsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P – C‑252/99 P ja C‑254/99 P, EU:C:2002:582, punkt 182, ning 29. septembri 2011. aasta kohtuotsus Elf Aquitaine vs. komisjon, C‑521/09 P, EU:C:2011:620, punkt 113).
46
Kuigi konkurentsi valdkonna menetluse keerukuse tõttu võib selle menetluse esialgse etapi pikk kestus olla põhjendatud (vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Tempus Energy ja Tempus Energy Technology, C‑57/19 P, EU:C:2021:663, punkt 62, ning 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Irish Wind Farmers’ Association jt vs. komisjon, C‑578/21 P, EU:C:2022:898, punkt 88), ei ole komisjonil siiski lubatud menetluse selles etapis tegutsemisest lõputult hoiduda (vt selle kohta 18. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Guérin automobiles vs. komisjon, C‑282/95 P, EU:C:1997:159, punkt 36, ja 13. juuni 2013. aasta kohtuotsus HGA jt vs. komisjon, C‑630/11 P – C‑633/11 P, EU:C:2013:387, punkt 81).
47
Lisaks on kaitseõiguste tagamine liidu õiguse aluspõhimõte, mida tuleb liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvates haldusmenetlustes täielikult järgida. Konkurentsinormide rikkumise menetluses on selles suhtes peamine tagatis etteheidete protokoll (vt selle kohta 26. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Global Steel Wire jt vs. komisjon, C‑457/16 P ja C‑459/16 P – C‑461/16 P, EU:C:2017:819, punktid 139 ja 140; 13. septembri 2018. aasta kohtuotsus UBS Europe jt, C‑358/16, EU:C:2018:715, punkt 60, ning 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punkt 56).
48
Sellest järeldub, et käesoleva kohtuotsuse punktides 45–47 esitatud kaalutlused on asjakohased ka haldusmenetluses, mille tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutav liikmesriigi asutus viib läbi liikmesriigi tasandil eesmärgiga karistada selles valdkonnas liidu õigusnormide rikkumise eest.
49
Selleks, et tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavad liikmesriigi asutused saaksid tõhusalt täita oma kohustust rakendada liidu tarbijakaitsealaseid õigusnorme, peab neil olema võimalik anda neile esitatud kaebustele erinev prioriteetsusaste, kusjuures neil peab olema selleks ulatuslik kaalutlusruum (vt analoogia alusel 14. detsembri 2000. aasta kohtuotsus Masterfoods ja HB, C‑344/98, EU:C:2000:689, punkt 46, ning 19. septembri 2013. aasta kohtuotsus EFIM vs. komisjon, C‑56/12 P, EU:C:2013:575, punktid 72 ja 83).
50
Teiseks on määrusega nr 2006/2004, mis oli kohaldatav põhikohtuasjas võistleva menetlusetapi algatamise ajal, ja seejärel määrusega 2017/2394 kehtestatud koostöö‑ ja koordineerimismehhanism, mille raames võivad tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavad liikmesriigi asutused olla kohustatud tegema koostööd ja kooskõlastama oma tegevust omavahel ja komisjoniga, et võidelda mõlema määruse lisas nimetatud õigusaktide, sealhulgas direktiivi 2005/29 teatud liiki rikkumiste vastu.
51
Määruse nr 2006/2004 artikli 9 lõigete 1 ja 2 kohaselt pidid pädevad asutused koordineerima oma turujärelevalvet ja täitetoiminguid tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamisel ning püüdma üheaegselt teha uurimistoiminguid ja kohaldada täitemeetmeid. Nagu nähtub selle määruse põhjendusest 7, on siseturu tõrgeteta toimimise ja tarbijakaitse tagamisel möödapääsmatult vajalik pädevate asutuste suutlikkus teha vabalt vastastikusel alusel koostööd teabe vahetamisel, nimetatud määruse kohaldamisalasse kuuluvate rikkumiste avastamisel ja uurimisel ning nende lõpetamiseks või keelustamiseks meetmete võtmisel.
52
Nii tarbijakaitsenormide rikkumise menetluse etteheidete protokollile eelneva etapi eesmärgist endast kui ka ulatuslikust kaalutlusõigusest, mis peab tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutaval liikmesriigi asutusel olema selle valdkonna menetluse prioriteetide seadmisel, tuleneb, et selles menetlusetapis peab kõnealusel asutusel olema võimalik teha kõiki eelnevaid uurimistoiminguid ja anda sageli keerulisi faktilisi ja õiguslikke hinnanguid, mis on vajalikud hindamaks, kas võistleva menetlusetapi algatamine on põhjendatud, ning samas ka valida – vastavalt prioriteetsusastmele, mida ta soovib oma sõltumatus tegevuses pooleliolevale rikkumismenetlusele anda – kõige sobivam hetk, et algatada vajaduse korral võistlev menetlusetapp.
53
Seega peab tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutaval liikmesriigi asutusel olema võimalus konkreetses menetluses võistleva etapi algatamist ajutiselt edasi lükata, kuigi ta on juba kindlaks teinud väidetava rikkumise olulised asjaolud. Selline võimalus on kooskõlas eesmärgiga, et asjaomane asutus saaks nõuetekohaselt läbi viia kõik tema menetluses olevad rikkumismenetlused. Samuti aitab see kaasa olemasolevate vahendite tõhusale kasutamisele ning edendab nõuetekohast koostööd määrusega nr 2006/2004 ja seejärel määrusega 2017/2394 loodud tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavate liikmesriigi asutuste koostöövõrgustikus. Selline ajutine edasilükkamine ei saa siiski kaasa tuua mõistliku aja ületamist, mille jooksul tuleb lõpule viia rikkumismenetluse etteheidete protokollile eelnev etapp.
54
Kolmandaks peab liikmesriik oma menetlusautonoomia teostamisel lisaks liidu tarbijakaitsealaste õigusaktide täieliku tõhususe ning nende rikkumiste menetlemise ja nende eest karistamise tagamisele tagama ka põhiõiguste, eelkõige rikkumismenetlustes osalevate ettevõtjate kaitseõiguste järgimise (vt selle kohta 7. detsembri 2010. aasta kohtuotsus VEBIC, C‑439/08, EU:C:2010:739, punkt 63, ning 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Kolev jt, C‑612/15, EU:C:2018:392, punkt 98).
55
Sellega seoses on Euroopa Kohus juba selgitanud, et etteheidete protokollile eelneva etapi ülemäärane kestus võib mõjutada asjaomaste ettevõtjate hilisemat võimalust end kaitsta, kahjustades eeskätt nende kaitseõigusi nende suhtes algatatud rikkumismenetluse võistlevas etapis. Nimelt, mida rohkem kulub aega esialgse uurimismeetme ja etteheidete protokolli vahel, seda tõenäolisem on, et võimalikke õigustavaid tõendeid protokollis ette heidetud rikkumise kohta ei ole enam võimalik koguda või on keeruline koguda (vt selle kohta 21. septembri 2006. aasta kohtuotsus Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, punkt 49).
56
Kuigi mõistlike menetlustähtaegade eesmärk on seega eelkõige tagada nende ettevõtjate kaitseõiguste tõhus teostamine, kelle suhtes on algatatud rikkumismenetlus, on siiski tõsi, et riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavatele liikmesriigi asutustele menetlustähtajad karistuste määramiseks, et võidelda ebaausate kaubandustavade vastu ja nende eest karistada, peavad olema kohandatud selle valdkonna liidu õiguse eripäraga ja asjaomaste isikute poolt selle õiguse täitmise tagamise eesmärkidega, et mitte kahjustada selle õiguse täielikku tõhusust (vt analoogia alusel 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 52).
57
Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, on AGCM käesoleval juhul kohustatud algatama võistleva menetlusetapi etteheidete protokolliga 90 päeva jooksul alates väidetava rikkumise oluliste asjaolude kindlakstegemisest. Lisaks toob kõnealuse tähtaja eiramine ühelt poolt automaatselt kaasa rikkumismenetluse lõpus AGCMi tehtud lõpliku otsuse täieliku tühistamise nii ebaausa kaubandustava lõpetamise kui ka asjaomasele ettevõtjale määratud karistuste osas. Teiselt poolt keelab ne bis in idem’i põhimõte sellel asutusel lõplikult algatada uut rikkumismenetlust sama ebaausa kaubandustava eest. Nagu nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, on nende normide eesmärk tagada ettevõtjate kaitseõigused nende suhtes algatatud rikkumismenetluses, teatades neile aegsasti, mida neile ette heidetakse.
58
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 107–109 ja 114 sisuliselt esile tõi, võib vaidlusaluse tähtaja kohaldamine kohustada AGCMi menetlema vahet tegemata kõiki tema menetluses olevaid rikkumisi, võttes arvesse mitte iga menetluse konkreetseid asjaolusid, vaid lähtudes üksnes kronoloogilisest järjekorrast, mis takistab tal seega tarbijakaitsemenetluste prioriteetide seadmist ja rakendamist. See asutus võib seega olla sunnitud algatama uurimismenetlusi ebakindlatel faktilistel ja õiguslikel alustel või eelistama teatud liiki toimikute menetlemist, mida tema käsutuses olevad vahendid võimaldavad tal menetleda pärast esialgse uurimise etappi, jättes olenevalt olukorrast kõrvale eriti keerukad ja tarbijate huve kahjustavad juhtumid. AGCMi sõltumatu tegevuse selline kahjustamine on seda tõenäolisem olukorras, kus tähtaja algus, mille kulgema hakkamise tingimused on pealegi ebatäpsed, ebaselged ja ootuspäratud nii sellele asutusele kui ka asjaomasele ettevõtjale, langeb kokku esimese teatamisega väidetavast rikkumisest sellele asutusele, mistõttu asutus on kohustatud toimiku viivitamata läbi vaatama.
59
Lisaks võivad vaidlusaluse tähtaja ületamise tagajärjed takistada AGCMil täieulatusliku koostöö tegemist määrusega nr 2006/2004 ja seejärel määrusega 2017/2394 loodud võrgustikus. Nimelt, nagu AGCM ja komisjon oma kirjalikes seisukohtades õigesti väitsid, võib see asutus saada mõne teise liikmesriigi ametiasutuselt või komisjonilt palve tegutseda piiriülestes olukordades. Vaidlusalune tähtaeg ei pruugi aga osutuda piisavaks, et AGCM saaks teha tõhusat koostööd teiste liikmesriikide ametiasutuste ja komisjoniga, eriti siis, kui asjaomasest kaubandustavast on Itaalias juba teavitatud, mis tõi kaasa vaidlusaluse tähtaja kulgema hakkamise.
60
Ühtlasi on esiteks oluline märkida, et nende ettevõtjate kaitseõigusi, kelle suhtes on algatatud rikkumismenetlus, ei saa mingil juhul rikkuda ainuüksi asjaolu, et vaidlusalust tähtaega on eiratud.
61
Nimelt, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 131 sisuliselt märkis, on küll oluline vältida olukorda, kus ebaausaid kaubandustavasid puudutava rikkumismenetluse esialgses etapis kahjustataks pöördumatult ettevõtja kaitseõigusi, kuid selline ettevõtja saab igal juhul oma kaitseõigusi tõhusalt teostada, kui on tagatud, et liikmesriigi konkurentsiasutus ei saa teha tema suhtes ühtegi otsust, ilma et ta oleks läbi viinud võistleva menetlusetapi, mille käigus ettevõtja oleks saanud oma kaitseõigusi täielikult teostada.
62
Teiseks on Euroopa Kohus seoses liikmesriigi konkurentsiasutuste tegevusega, mille eesmärk on karistada liidu konkurentsiõiguse rikkumiste eest, juba leidnud, et riigisisene aegumiskord, mis oma olemuselt takistab süsteemselt tõhusate ja hoiatavate karistuste määramist liidu õiguse rikkumiste eest, muudab liidu õigusnormide kohaldamise praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks. Seetõttu on Euroopa Kohus järeldanud, et riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatud aegumistähtaja kohaldamine võib konkurentsiõiguse juhtumite suurt keerukust arvestades tekitada süsteemse ohu, et selle õiguse rikkumistena käsitatavad teod jäävad karistamata, ei ole tõhususe põhimõttega kooskõlas (vt selle kohta 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punktid 53 ja 56).
63
Arvestades direktiivi 2005/29 eesmärki tagada tarbijakaitse kõrge tase ja tarbijate huvides tõhus võitlus ebaausate kaubandustavade vastu, millele on osutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 33, on käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis esitatud kaalutlused asjakohased ka tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavate liikmesriigi asutuste tegevuse kontekstis.
64
Ent nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 137–139 sisuliselt esile tõi, võivad tagajärjed, mis põhikohtuasjas vaidlusaluste riigisiseste õigusnormide kohaselt vaidlusaluse tähtaja eiramisega kaasnevad, tekitada süsteemse ohu, et teod, millega on rikutud direktiivi 2005/29 artikli 5 lõikega 1 kehtestatud ebaausate kaubandustavade keeldu, jäävad karistamata. Nimelt võivad need riigisisesed õigusnormid tingida selle, et suure hulga selle sätte tuvastatud rikkumiste eest ei määrata tõhusaid ja hoiatavaid karistusi. Lisaks võib asjaolu, et AGCM ei saa algatada uut rikkumismenetlust selliste karistuste määramiseks, tegelikult ajendada ettevõtjaid ebaausaid kaubandustavasid jätkama, mis kahjustab seega oluliselt liidu selle valdkonna õigusnormide tõhusat täitmise tagamist tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutavate liikmesriigi asutuste poolt.
65
Neil asjaoludel, võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktides 58, 59 ja 64 esitatud kaalutlusi, võib vaidlusaluse tähtaja kohaldamine AGCMi tegevuse suhtes kahjustada selle asutuse sõltumatut tegevust ja tekitada süsteemse ohu, et teod, millega on rikutud direktiivi 2005/29 artikli 5 lõikega 1 kehtestatud ebaausate kaubandustavade keeldu, jäävad karistamata.
66
Lisaks on oluline täpsustada, et riigisisese õiguse tõlgendus, mille kohaselt AGCMi poolt vaidlusaluse tähtaja eiramise tagajärjed piirduvad selle asutuse sanktsioonide määramise pädevuse kaotamisega, jättes talle seega võimaluse kohustada ettevõtjat lõpetama ebaausa kaubandustava, ei saa siiski välistada karistamatuse ohtu ega tagada direktiivi 2005/29 tõhusat kohaldamist. Nimelt on sellised tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutava liikmesriigi asutuse tegevuse piirangud vastuolus selle direktiivi artiklis 13 sätestatud liikmesriikide kohustusega kehtestada tõhusate ja hoiatavate karistuste süsteem ning tagada selle rakendamine.
67
Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleneb põhikohtuasjas vaidlusaluse tähtaja kohaldamine kõrgema kohtu poolt riigisisesele õigusele antud teatavast tõlgendusest, siis tuleb veel lisada, et kõigi liidu õigusnormide tõhususe tagamiseks on esimuse põhimõttega pandud liikmesriikide kohtutele kohustus tõlgendada riigisisest õigust võimalikult suures ulatuses kooskõlas liidu õigusega (6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 12. oktoobri 2023. aasta kohtuotsus Z. (õigus saada krediidilepingu koopia), C‑326/22, EU:C:2023:775, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
68
Liikmesriigi õiguse kohaldamisel peavad need kohtud seega tõlgendama seda võimalikult suures ulatuses asjakohaste liidu õigusnormide sõnastust ja eesmärki silmas pidades, arvestades riigisisest õigust tervikuna ning kasutades riigisiseses õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid, et tagada nimetatud õigusnormide täielik toime ja saavutada nende eesmärgiga kooskõlas olev tulemus (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 22. septembri 2022. aasta kohtuotsus Vicente (advokaaditasu maksmise kohustus), C‑335/21, EU:C:2022:720, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika).
69
Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne tõlgendada riigisisest õigust, eelkõige dekreetseaduse nr 206 tarbijakaitseseadustiku kohta (põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis) artikli 27 lõiget 13 ja seaduse nr 689/81 artiklit 14, võimalikult suures ulatuses kooskõlas liidu õigusega, et tagada selle täielik toime. Kooskõlalise tõlgendamise kohustus paneb sellele kohtule kohustuse vajaduse korral muuta väljakujunenud kohtupraktikat, kui see põhineb riigisisese õiguse tõlgendusel, mis ei ole kooskõlas liidu õigusnormi eesmärkidega, ja jätta omal algatusel kohaldamata mis tahes tõlgendus, mille on andnud kõrgema astme kohus või isegi kõrgeim kohus ja mis on talle riigisisese õiguse kohaselt siduv, kui see tõlgendus ei ole liidu õigusega kooskõlas (vt selle kohta 24. juuni 2019. aasta kohtuotsus Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, punkt 78 ja seal viidatud kohtupraktika; 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 58, ning 13. juuni 2024. aasta kohtuotsus DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ja Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ja C‑332/22, EU:C:2024:496, punktid 108 ja 110).
70
Kõiki eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2005/29 artikleid 11 ja 13 tuleb tõhususe põhimõtet arvestades tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutava liikmesriigi asutuse läbiviidavas ebaausa kaubandustava tuvastamise menetluses kohustavad ühelt poolt seda asutust algatama võistleva menetlusetapi etteheidete protokolli saatmisega asjaomasele ettevõtjale 90 päeva jooksul alates hetkest, mil ta sai teada väidetava rikkumise olulistest asjaoludest, mis võib piirduda asutuse esimese teavitamisega rikkumisest, ning teiselt poolt näevad karistuseks selle tähtaja eiramise eest ette nimetatud asutuse lõpliku, rikkumismenetlust lõpetava otsuse täieliku tühistamise ja kaotavad selle asutuse õiguse algatada sama tegevuse suhtes uue rikkumismenetluse.
Kohtukulud
71
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv), artikleid 11 ja 13 tuleb tõhususe põhimõtet arvestades
tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis tarbijakaitsealaste õigusaktide täitmise tagamise eest vastutava liikmesriigi asutuse läbiviidavas ebaausa kaubandustava tuvastamise menetluses kohustavad ühelt poolt seda asutust algatama võistleva menetlusetapi etteheidete protokolli saatmisega asjaomasele ettevõtjale 90 päeva jooksul alates hetkest, mil ta sai teada väidetava rikkumise olulistest asjaoludest, mis võib piirduda asutuse esimese teavitamisega rikkumisest, ning teiselt poolt näevad karistuseks selle tähtaja eiramise eest ette nimetatud asutuse lõpliku, rikkumismenetlust lõpetava otsuse täieliku tühistamise ja kaotavad selle asutuse õiguse algatada sama tegevuse suhtes uue rikkumismenetluse.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.