62023CJ0398
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
28. november 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Kuriteod ja karistused uimastiäri ja organiseeritud kuritegevuse vastase võitluse valdkonnas – Raamotsus 2004/757/JSK – Artiklid 4 ja 5 – Raamotsus 2008/841/JSK – Artiklid 3 ja 4 – Riigisisesed õigusnormid, millega ei kohaldata liidu õigust – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 51 lõige 1 – Õigus saada kriminaalmenetluses teavet – Direktiiv 2012/13/EL – Artiklid 1 ja 6 – Õigus saada teavet süüdistuse kohta – Tõhus kohtulik kaitse – Põhiõiguste harta artikli 47 esimene lõik ja artikli 52 lõige 1 – Kriminaalmenetlus mitme isiku suhtes – Ühe süüdistatava ja prokuratuuri vahel sõlmitud kriminaalasja lahendamise kokkulepe – Teiste süüdistatavate nõusolek
Kohtuasjas C‑398/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sofiyski gradski sadi (Sofia linnakohus, Bulgaaria) 29. juuni 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 29. juunil 2023, kriminaalmenetluses järgmise isiku suhtes:
PT,
menetluses osales:
Sofyiska gradska prokuratura,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: üheksanda koja president N. Jääskinen kaheksanda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud M. Gavalec ja N. Piçarra (ettekandja),
kohtujurist: P. Pikamäe,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitas:
–
Euroopa Komisjon, esindajad: M. Wasmeier ja I. Zaloguin,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 25. oktoobri 2004. aasta raamotsuse 2004/757/JSK, millega kehtestatakse miinimumeeskirjad ebaseadusliku uimastiäri kuriteokoosseisu ja karistuste kohta (ELT 2004, L 335, lk 8), artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 5, nõukogu 24. oktoobri 2008. aasta raamotsuse 2008/841/JSK organiseeritud kuritegevuse vastase võitluse kohta (ELT 2008, L 300, lk 42) artiklit 4, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet (ELT 2012, L 142, lk 1), artikli 6 lõikeid 1 ja 3 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 20, artikli 47 esimest lõiku, artikli 48 lõiget 2 ja artikli 52 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud PT ja teiste isikute suhtes alustatud kriminaalmenetluses, milles neid süüdistatakse organiseeritud kuritegeliku ühenduse juhtimises ja/või sellesse kuulumises.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Harta
3
Harta artikli 47 esimeses lõigus on ette nähtud:
„Igaühel, kelle liidu õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, on selles artiklis kehtestatud tingimuste kohaselt õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus.“
4
Harta artikli 52 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Hartaga tunnustatud õiguste ja vabaduste teostamist tohib piirata ainult seadusega ning arvestades nimetatud õiguste ja vabaduste olemust. Proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt võib piiranguid seada üksnes juhul, kui need on vajalikud ning vastavad tegelikult liidu poolt tunnustatud üldist huvi pakkuvatele eesmärkidele või kui on vaja kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi.“
Raamotsus 2004/757
5
Raamotsuse 2004/757 artikli 4 „Sanktsioonid“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2 ja 3 määratletud kuriteo eest karistatakse tõhusate, proportsionaalsete ja hoiatavate kriminaalkaristustega.
Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada artiklis 2 nimetatud kuritegude eest karistamine kriminaalkorras vangistusega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt 1–3 aastat.“
6
Selle raamotsuse artikkel 5 „Eriasjaolud“ näeb ette:
„Olenemata artiklist 4 võivad liikmesriigid võtta vajalikke meetmeid, et tagada artiklis 4 nimetatud sanktsioonide võimalik vähendamine, kui kurjategija:
a)
loobub uimastite ja nende lähteainetega kaubitsemisega seotud kriminaalsest tegevusest ja
b)
esitab haldus- või kohtuasutustele teavet, mida asjaomased asutused ei oleks muul teel saanud, aidates neil:
i)
vältida või leevendada kuriteo mõju,
ii)
identifitseerida või anda kohtu alla teisi kurjategijaid,
iii)
leida tõendeid või
iv)
hoida ära artiklites 2 ja 3 nimetatud kuritegude toimepanemist tulevikus.“
Raamotsus 2008/841
7
Raamotsuse 2008/841 artikli 3 „Sanktsioonid“ lõike 1 punktis a on sätestatud:
„Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et:
a)
artikli 2 punktis a osutatud süütegude eest karistatakse vähemalt kahe- kuni viieaastase maksimaalse vangistusega; […]“.
8
Selle raamotsuse artikkel 4 „Eriasjaolud“ näeb ette:
„Iga liikmesriik võib võtta vajalikke meetmeid tagamaks, et artiklis 3 nimetatud sanktsioone võib vähendada või süüteo toimepanija võib sanktsioonist vabastada, kui ta näiteks:
a)
loobub kuritegevusest ja
b)
annab haldus- või kohtuorganitele teavet, millele neil muul viisil juurdepääs puuduks, aidates neil:
i)
vältida, lõpetada või leevendada süüteo mõju;
ii)
identifitseerida või anda kohtu alla teisi kurjategijaid,
iii)
leida tõendeid;
iv)
jätta kuritegelik ühendus ilma ebaseaduslikest ressurssidest või kuritegelikul teel saadud tulust või
v)
takistada teiste artiklis 2 kirjeldatud süütegude toimepanemist.“
Direktiiv 2012/13
9
Direktiivi 2012/13 põhjendustes 14 ja 41 on märgitud:
„(14)
[…] Selleks et suurendada liikmesriikide vastastikust usaldust, kehtestatakse [käesoleva] direktiiviga ühised miinimumnõuded teabe kohta, mida antakse kuriteo toimepanemises kahtlustatavale või süüdistatavale nende süüdistuse kohta. Käesoleva direktiivi aluseks on hartas ja eelkõige selle artiklites 6, 47 ja 48 sätestatud õigused [4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsiooni] artiklite 5 ja 6 alusel, nagu neid tõlgendab Euroopa Inimõiguste Kohus. […]
[…]
(41)
Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja järgitakse hartas tunnustatud põhimõtteid. Käesoleva direktiiviga soovitakse edendada eelkõige õigust vabadusele, õigust õiglasele kohtulikule arutamisele ja kaitseõigust. Direktiivi rakendamisel tuleks sellest lähtuda.“
10
Selle direktiivi artikkel 1 „Reguleerimisese“ on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevas direktiivis sätestatakse eeskirjad, mis käsitlevad kahtlustatavate või süüdistatavate isikute õigust saada teavet nende õiguste ja nende vastu esitatud süüdistuse kohta kriminaalmenetluses. […]“.
11
Selle direktiivi artikli 6 „Õigus saada teavet süüdistuse kohta“ lõigetes 1 ja 3 on sätestatud:
„1.   Liikmesriik tagab, et kahtlustatavale või süüdistatavale isikule antakse teavet kuriteo kohta, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse. Seda teavet antakse viivitamata ja vajaliku üksikasjalikkusega, et tagada õiglane menetlus ning võimaldada tõhusalt kasutada kaitseõigust.
[…]
3.   Liikmesriik tagab, et hiljemalt süüdistuse asjaolude esitamisel kohtule antakse üksikasjalikku teavet süüdistuse kohta, sealhulgas kuriteo olemuse ja liigi ning süüdistatava isiku kuriteos osalemise laadi kohta.“
Bulgaaria õigus
12
Kriminaalmenetluse seadustiku (Nakazatelno-protsesualen kodeks, edaspidi „NPK“) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 381 „Kohtueelses menetluses sõlmitav karistuskokkulepe“ sätestatud:
„(1)   Eeluurimise lõppedes võivad prokurör ja kaitsja neist ühe või teise ettepanekul sõlmida asja lahendamiseks karistuskokkuleppe. […]
[…]
(5)   Kokkulepe peab olema kirjalik ja kajastama üksmeelset seisukohta järgmistes küsimustes:
1)
kas tegu on toime pandud, kas selle pani toime süüdistatav ja kas ta pani selle toime süüliselt, kas tegemist on süüteoga ja milline on teo õiguslik kvalifikatsioon;
2)
milline peab olema karistuse liik ja määr.
[…]
(6)   Kokkuleppe allkirjastavad prokurör ja kaitsja. Kahtlustatav või süüdistatav allkirjastab kokkuleppe, kui ta sellega nõustub, olles enne avaldanud, et ta loobub oma asja kohtulikust arutamisest üldkorras.
(7)   Kui menetlust viiakse läbi mitme isiku või mitme süüteo suhtes, võidakse sõlmida kokkulepe, mis puudutab mõnd neist isikutest või mõnd neist süütegudest.
[…]“.
13
NPK artikli 383 „Karistuskokkuleppe tagajärjed“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Kohtu poolt heakskiidetud kokkuleppel on jõustunud süüdimõistva kohtuotsuse tagajärjed.“
14
NPK artiklis 384 „Kohtumenetluses sõlmitav karistuskokkulepe“ on sätestatud:
„(1)   Esimese astme kohus võib käesolevas peatükis sätestatud tingimustel ja korras pärast kohtumenetluse algust, ent enne kohtuliku uurimise lõpetamist kiita heaks karistuskokkuleppe.
[…]
(3)   Sellisel juhul kiidetakse [karistus]kokkulepe heaks üksnes siis, kui kõik [kohtumenetluse] pooled on sellega nõustunud.“
15
NPK artiklis 384a „Ühe süüdistatava või ühe süüteo osas sõlmitud kokkuleppe kohta tehtav otsus“ on sätestatud:
„(1)   Kui pärast kohtumenetluse algust, ent enne kohtuliku uurimise lõpetamist sõlmitakse kokkulepe ühega süüdistatavatest või kokkulepe, mis puudutab ühte süütegudest, peatab kohus menetluse.
(2)   Sõlmitud kokkuleppe üle otsustab teine kohtukoosseis […].
(3)   Lõikes 1 nimetatud kohtukoosseis jätkab kohtuasja läbivaatamist pärast seda, kui kokkuleppe kohta on otsus tehtud.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
16
Spetsializirana prokuratura (eriprokuratuur, Bulgaaria) saatis 25. märtsil 2020 Spetsializiran nakazatelen sadile (kriminaalasjade erikohus, Bulgaaria) süüdistusakti, milles süüdistas 41 isikut, sealhulgas SD‑d ja PT‑d, rikastumise eesmärgil narkootikumide levitamisega tegelenud organiseeritud kuritegeliku ühenduse juhtimises või sellesse kuulumises. PT‑d süüdistati sellesse kuritegelikku ühendusse kuulumises ning narkootiliste ainete omamises nende levitamise eesmärgil karistusseadustiku (Nakazatelen kodeks) alusel.
17
Kohtuasi saadeti 19. augustil 2020 Spetsializirana prokuraturale (eriprokuratuur) tagasi, et parandada süüdistusaktis esinevad menetlusvead.
18
Prokurör ja SD kaitsja sõlmisid 26. augustil 2020 kohtueelses menetluses kokkuleppe, mille kohaselt määratakse SD‑le kergem karistus kui see, mis on ette nähtud seaduses, kuna SD tunnistas end tema vastu esitatud süüdistustes süüdi. Karistuskokkuleppe kiitis 1. septembril 2020 heaks teine kohtukoosseis kui see, kellele asi oli esialgu suunatud.
19
Spetsializirana prokuratura (eriprokuratuur) esitas 28. augustil 2020 süüdistusakti parandatud versiooni ning seejärel alustati kohtumenetluse etapiga.
20
Prokurör ja PT kaitsja sõlmisid 17. novembril 2020 kokkuleppe, mille kohaselt määratakse süüdistatavale, kes tunnistas end talle esitatud süüdistustes süüdi, kolmeaastane tingimisi vangistus viieaastase katseajaga.
21
NPK artikli 384a alusel selle kokkuleppe kohta otsuse tegemiseks määratud kohtukoosseis keeldus 21. jaanuaril 2021 seda heaks kiitmast põhjendusel, et mõned süüdistatavad ei olnud andnud oma nõusolekut, mis on NPK artikli 384 lõike 3 kohaselt nõutav.
22
10. mail 2022 sõlmisid prokurör ja PT kaitsja uuesti samasisulise karistuskokkuleppe ja palusid eelotsusetaotluse esitanud kohtul teha otsus selle kokkuleppe kohta ilma teiste süüdistatavate nõusolekut küsimata.
23
NPK artikli 384a alusel määratud kohtukoosseis keeldus 18. mail 2022 heaks kiitmast 10. mai 2022. aasta kokkulepet põhjendusel, et selleks heakskiiduks on NPK artikli 384 lõike 3 kohaselt vaja ülejäänud 39 süüdistatava nõusolekut.
24
Keeldumise tõttu kinnitasid prokurör, PT ja tema kaitsja samal päeval, et nad soovivad sõlmida karistuskokkuleppe ja et eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellele esitati kõik tõendid, kiidab selle kokkuleppe heaks ilma teiste süüdistatavate nõusolekut küsimata.
25
Selleks et hinnata mitte ainult NPK artikli 384 lõike 3, vaid ka artikli 384a kooskõla liidu õigusega, kuna viimati nimetatud artikkel nõuab, et karistuskokkuleppe kiidaks heaks ad hoc kohtukoosseis, esitas Spetsializiran nakazatelen sad (kriminaalasjade erikohus) 28. juuni 2022. aasta otsusega Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, millel on sama ese nagu sama kuupäevaga kohtuotsusel PT (prokuröri ja süüteo toimepanija vaheline karistuskokkulepe) (C‑432/22).
26
Eelotsusetaotluse esitanud kohus Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus, Bulgaaria), mis on Spetsializiran nakazatelen sadi (kriminaalasjade erikohus) õigusjärglane, täpsustab kõigepealt, et ta soovib esitada küsimuse NPK artikli 384 lõike 3 kooskõla kohta mitte ainult raamotsuse 2004/757 artikli 4 lõikega 1 ja artikliga 5 ning raamotsuse 2008/841 artikliga 4, vaid ka harta artikliga 20, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud 6. juuni 2023. aasta kohtuotsuses O. G. (kolmanda riigi kodaniku suhtes tehtud Euroopa vahistamismäärus) (C‑700/21, EU:C:2023:444), ja direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikega 3, kuna viidatud artikli 384 lõike 3 kohaselt on juhul, kui karistuskokkulepe sõlmitakse mitme isiku suhtes algatatud kriminaalmenetluse kohtulikus etapis, kuid mitte sellise menetluse kohtueelses etapis, nõutav teiste süüdistatavate nõusolek.
27
Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et karistuskokkulepe on „õiguskaitsevahend“, mis ei võimalda mitte ainult kohaldada tõhusat, proportsionaalset ja hoiatavat karistust ning lõpetada niisuguse kokkuleppe sõlminud süüdistatava kuritegelik tegevus, vaid ka esitada asja menetlevale kohtule tõendeid teiste süüdistatavate kuritegeliku tegevuse kohta. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul kohaldab selline kokkulepe harta artikli 51 lõike 1 tähenduses järelikult käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud raamotsuste 2004/757 ja 2008/841 sätteid, mistõttu on harta selle suhtes kohaldatav.
28
Esiteks, mis puudutab 6. juuni 2023. aasta kohtuotsust O. G. (kolmanda riigi kodaniku suhtes tehtud Euroopa vahistamismäärus) (C‑700/21, EU:C:2023:444), siis eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleneb selle otsuse punktist 43, et süüdistatava seisund kriminaalmenetluse kohtueelses etapis on analoogne süüdistatava seisundiga selle menetluse kohtulikus etapis, isegi kui süüdistus on viimati nimetatud etapis sõnastatud üksikasjalikumalt. Nimetatud kohus on seisukohal, et „süüdistatava ebasoodsam kohtlemine“, mis tuleneb nõudest, et karistuskokkuleppele, mille on sõlminud see süüdistatav kohtumenetluse etapis, peab olema saadud teiste süüdistatavate nõusolek, „ei vasta harta artiklis 20 väljendatud võrdsuse tingimusele“, kuna niisugust tingimust ei kohaldata karistuskokkulepetele, mis on sõlmitud kohtueelse menetluse etapis.
29
Teiseks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et „ainult Euroopa Kohus saab hinnata, kas [karistus]kokkulepe niisugusena, nagu seda reguleerib Bulgaaria õigus“, kujutab endast kaitseõigust harta artikli 48 lõike 2 alusel, ning jaatava vastuse korral hinnata, kas NPK artikli 384 lõige 3 piirab sellise õiguse tõhusust ja kas see piirang „on õigustatud mõjuva põhjusega“ vastavalt harta artikli 52 lõikele 1. See kohus lisab esiteks, et artikli 384 lõige 3 võtab niisuguselt süüdistatavalt nagu PT õiguse sellele, et karistuskokkulepe, mille ta sõlmis kergema karistuse saamiseks, vaadatakse sisuliselt läbi, ning teiseks, et artikli 384 lõikes 3 sätestatud piirangut niisuguse kokkuleppe sõlmimisele „ei tohiks põhjendada vajadusega kaitsta teiste süüdistatavate huve“, vaid seda tuleks lubada üksnes juhul, „kui see on vajalik kannatanu huvide kaitseks“.
30
Kolmandaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada küsimust, kas NPK artikli 384 lõige 3 on kooskõlas direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikega 1, kuna see liikmesriigi õigusnorm „piirab direktiivi [2012/13] selle artikli soovitud toimet“, takistades süüdistataval, kes kasutab „oma õigust tutvuda süüdistuse täistekstiga [nimetatud] direktiivi artikli 6 lõike 3 alusel“, sõlmida karistuskokkulepe teiste süüdistatavate nõusolekut küsimata. See kohus leiab, et kuna üksikasjalik teave süüdistuse kohta on võimalik alles kriminaalmenetluse kohtulikus etapis, muudab NPK artikli 384 lõige 3 süüdistatava, kes sai sellise teabe, „sõltuvaks teiste süüdistatavate ja nende kaitsjate nõusolekust [karistuskokkuleppe] sisuliseks läbivaatamiseks […] ja vajaduse korral selle heakskiitmiseks“. Ta järeldab sellest, et käesoleval juhul takistab see säte PT‑l „kasutamast süüdistuse kohta üksikasjaliku teabe andmise soovitud toimet, mis on talle direktiivi [2012/13] artikli 6 lõikega 3 sõnaselgelt antud õigus“.
31
Neil asjaoludel otsustas Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et kohtumenetluse etapis on süüdistatava suhtes kriminaalmenetlust lõpetava kokkuleppe heakskiitmiseks vajalik teiste samas menetluses süüdistatavate ja nende kaitsjate nõusolek, samal ajal kui kohtueelse menetluse etapis sellist nõusolekut vaja ei ole, on kooskõlas raamotsuse 2004/757 artikli 4 lõikega 1 ja artikliga 5 ning raamotsuse 2008/841 artikliga 4 koostoimes harta artikliga 20?
2.
Kas liikmesriigi õigusnormid, mis piiravad süüdistatava võimalust lasta sõlmitud kokkulepe (millega mõistetakse talle kergem karistus) kohtul sisuliselt läbi vaadata, kusjuures piirang seisneb vajaduses saada teiste samas menetluses süüdistatavate nõusolek, on kooskõlas raamotsuse 2004/757 artikli 4 lõikega 1 koostoimes harta artikli 48 lõikega 2 ja artikli 52 lõikega 1?
3.
Kas liikmesriigi õigusnormid, mis näevad kõnealuse piirangu ette ka tulenevalt sellest, et süüdistatavale antakse üksikasjalikku teavet süüdistuse kohta, on kooskõlas direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikega 3 koostoimes lõikega 1 ning koostoimes harta artikli 47 [esimese lõiguga] ja artikli 52 lõikega 1?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene ja teine küsimus
32
Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas raamotsuse 2004/757 artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 5 ning raamotsuse 2008/841 artiklit 4 koostoimes harta artikliga 20, artikli 48 lõikega 2 ja artikli 52 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis mitme isiku suhtes algatatud kriminaalmenetluses seab ühe süüdistatava ja prokuratuuri vahel kohtumenetluse etapis sõlmitud kokkuleppe kohtuliku heakskiitmise tingimuseks teiste süüdistatavate nõusoleku, kes ei ole oma süüd tunnistanud, samas kui sellist nõusolekut ei nõuta sellise kokkuleppe heakskiitmiseks, mis on sõlmitud kohtueelses menetluses.
33
Raamotsuse 2004/757 artikli 4 lõike 1 esimene lõik paneb liikmesriikidele kohustuse võtta vajalikud meetmed tagamaks, et selle raamotsuse artiklites 2 ja 3 osutatud kuritegude eest karistatakse tõhusate, proportsionaalsete ja hoiatavate karistustega, samas kui artikli 4 lõike 1 teine lõik paneb liikmesriikidele konkreetselt kohustuse võtta vajalikud meetmed tagamaks, et raamotsuse artiklis 2 osutatud kuritegude eest karistatakse maksimaalselt ühe kuni kolme aasta pikkuse vangistusega. Raamotsuse 2008/841 artikli 3 lõike 1 punkt a sisaldab raamotsuse 2004/757 artikli 4 lõike 1 teise lõiguga analoogseid sätteid.
34
Raamotsuse 2004/757 artikkel 5 ja raamotsuse 2008/841 artikkel 4 näevad liikmesriikidele sisuliselt ette võimaluse võtta konkreetsetel asjaoludel vajalikke meetmeid, et vastavalt esimese raamotsuse artiklis 4 ja teise raamotsuse artiklis 3 osutatud karistusi saaks vähendada, ning viimasel juhul selleks, et süüteo toimepanija saaks karistusest vabastada.
35
Kõigepealt tuleb kindlaks teha, kas – nagu väidab eelotsusetaotluse esitanud kohus – karistuskokkulepet reguleerivate Bulgaaria õigusnormidega kohaldatakse liidu õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses ja kas Euroopa Kohus on seega pädev tõlgendama esimese ja teise küsimuse esemeks olevaid harta sätteid.
36
Harta artikli 51 lõige 1 näeb ette, et harta sätteid kohaldatakse liikmesriikide suhtes ainult liidu õiguse rakendamisel. Selle artikli lõikes 2 on täpsustatud, et harta sätted ei laienda mingil viisil liidu pädevust, mis on määratletud aluslepingutega.
37
Need sätted kinnitavad Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikat, mille kohaselt on liidu õiguskorras tagatud põhiõigused kohaldatavad kõikides liidu õigusega reguleeritud olukordades, ent mitte väljaspool neid. Seetõttu võib Euroopa Kohus talle ELTL artikli 267 alusel esitatud eelotsusetaotlust menetledes liidu õigust tõlgendada üksnes talle antud pädevuse piires (vt selle kohta 11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt, C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, EU:C:2024:594, punktid 30 ja 31 ning seal viidatud kohtupraktika).
38
Mõiste „liidu õiguse kohaldamine“ harta artikli 51 lõike 1 tähenduses eeldab liidu õigusakti ja asjaomase riigisisese meetme vahel teatava seose olemasolu, mis ulatub kaugemale sellest, et asjaomaste valdkondade puhul on tegemist naabervaldkondadega või et üks neist valdkondadest avaldab teisele kaudset mõju (vt selle kohta 6. märtsi 2014.aasta kohtuotsus Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, punkt 24, ja 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, punkt 42).
39
Euroopa Kohus on leidnud, et liidu põhiõigused ei ole liikmesriikide õigusnormide suhtes kohaldatavad, kuna asjaomast valdkonda reguleerivad liidu õigusnormid ei näe liikmesriikidele põhikohtuasjas kõne all oleva olukorra suhtes ette ühtegi konkreetset kohustust (vt selle kohta 6. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, punkt 26, ja 10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Julián Hernández jt, C‑198/13, EU:C:2014:2055, punkt 35).
40
Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb analüüsida liidu õigusaktide sätteid, millest lähtudes eelotsusetaotluse esitanud kohus kavatseb hinnata põhikohtuasjas kõne all olevaid riigisiseseid õigusnorme.
41
Esiteks sisalduvad raamotsuse 2004/757 artikli 4 lõige 1 ja raamotsuse 2008/841 artikkel 3 aktides, mis on vastu võetud ELL artikli 31 lõike 1 alusel, mida on korratud ELTL artikli 83 lõike 1 esimeses lõigus. Need sisaldavad miinimumeeskirju karistuste kohta, mida kohaldatakse nende kahe raamotsuse kohaldamisalasse kuuluvate kuriteoliikide puhul, nagu uimastikaubandus ja organiseeritud kuritegevus.
42
Nagu Euroopa Kohus on sama kuupäevaga kohtuotsuse PT (prokuröri ja süüteo toimepanija vaheline karistuskokkulepe) (C‑432/22) punktis 39 märkinud, tähendab nende sätete kohaldamine, et liikmesriigid võtavad karistusõiguse materiaalõigusnormide valdkonda kuuluvaid seadusandlikke meetmeid. Seevastu kriminaalmenetlusõiguse valdkonnas, kuhu kuuluvad põhikohtuasjas kõnealuse kokkuleppe suhtes kohaldatavad Bulgaaria õigusnormid, nagu NPK artikli 384 lõige 3, ei ole ELL artikli 31 või ELTL artikli 82 alusel, mis määratlevad liidu pädevuse kriminaalmenetlusõiguse valdkonnas, võetud ühtki liidu seadusandlikku akti, mis reguleeriks seda liiki kokkulepet.
43
Sellest võib järeldada, et käesoleva kohtuotsuse punktis 41 viidatud liidu karistusõiguse materiaalõigusnormide ja Bulgaaria kriminaalmenetlusõiguse sätete, mis reguleerivad põhikohtuasjas käsitletavat karistuskokkulepet, vaheline seos ei ulatu kaugemale naabervaldkondadest või kaudsest mõjust, mida üks neist valdkondadest avaldab teisele. Neil asjaoludel ei saa nende vahel olla seost käesoleva kohtuotsuse punktis 38 meenutatud kohtupraktika tähenduses.
44
Teiseks näevad raamotsuse 2004/757 artikkel 5 ja raamotsuse 2008/841 artikkel 4, mille mõlema pealkiri on „Eriasjaolud“, ette vaid seda, et liikmesriigid võivad võtta vajalikke meetmeid tagamaks, et nendes raamotsustes osutatud karistusi saaks vähendada, kui süüteo toimepanija loobub oma kuritegelikust tegevusest nimetatud raamotsustega hõlmatud valdkondades ning annab haldus- või kohtuorganitele teavet, millele viimastel muul viisil juurdepääs puuduks, aidates neil teha kindlaks või võtta vastutusele teisi teo toimepanijaid või leida tõendeid. Vastupidi sellele, mida nõuab käesoleva kohtuotsuse punktis 39 viidatud kohtupraktika, ei ole nendes liidu õiguse sätetes täpsustatud karistuskokkuleppe sõlmimise korda ja tingimusi ning need ei kohusta liikmesriike ka seda valdkonda reguleerima, et saaks tuvastada seose nende liidu õiguse sätete ja Bulgaaria kriminaalmenetlusõiguse sätete vahel, mis reguleerivad karistuskokkulepet.
45
Eeltoodud põhjendustest nähtub, et NPK sätted, mis puudutavad karistuskokkuleppe sõlmimist ja heakskiitmist, eelkõige NPK artikli 384 lõige 3, ei kujuta endast raamotsuste 2004/757 ja 2008/841 sätete „kohaldamist“ harta artikli 51 lõike 1 tähenduses.
46
Sellest järeldub, et Euroopa Kohus ei ole pädev vastama eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele ja teisele küsimusele.
Kolmas küsimus
47
Kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikeid 1 ja 3, võttes arvesse harta artikli 47 esimest lõiku ja artikli 52 lõiget 1, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mille kohaselt sõltub mitme isiku suhtes algatatud kriminaalmenetluses prokuratuuri ja ühe süüdistatava vahelise karistuskokkuleppe kohtulik heakskiitmine teiste süüdistatavate nõusolekust üksnes juhul, kui niisugune kokkulepe sõlmitakse selle menetluse kohtumenetluse etapis.
48
Nagu nähtub direktiivi 2012/13 artiklist 1, on selle direktiiviga, mis võeti vastu ELTL artikli 82 lõike 2 alusel, kehtestatud ühised miinimumnõuded teabe kohta, mida antakse kuriteo toimepanemises kahtlustatavatele või süüdistatavatele nende õiguste ja süüdistuse kohta. Nimetatud direktiiv, nagu on märgitud selle põhjendustes 14 ja 41, tugineb eelkõige harta artiklites 47 ja 48 sätestatud õigustele ning selle eesmärk on neid õigusi edendada.
49
Direktiivi 2012/13 artikli 6 lõike 1 kohaselt tagab liikmesriik, et kahtlustatavale või süüdistatavale isikule antakse viivitamata ja vajaliku üksikasjalikkusega teavet kuriteo kohta, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse. Artikli 6 lõikes 3 on täpsustatud, et hiljemalt süüdistuse asjaolude esitamisel kohtule antakse üksikasjalikku teavet süüdistuse kohta, sealhulgas kuriteo olemuse ja liigi ning süüdistatava isiku kuriteos osalemise laadi kohta.
50
Igal juhul tuleb süüdistatavale ja tema kaitsjale mis tahes hetkel, mil süüdistuse kohta esitatakse üksikasjalikku teavet ja võimaldatakse toimikuga tutvuda, eelkõige järgides võistlevuse ja poolte võrdsuse põhimõtet, anda vastavalt viidatud artikli 6 lõikele 3 piisav tähtaeg selle teabe ja nende materjalidega tutvumiseks ning neil peab olema võimalik kaitse tõhusalt ette valmistada, esitada oma võimalikud seisukohad ja vajaduse korral mis tahes taotlused, eelkõige taotlused menetlustoimingute tegemiseks, mida nad võivad riigisisese õiguse alusel esitada (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Kolev jt, C‑612/15, EU:C:2018:392, punkt 96, ning 21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus ZX (süüdistusakti puuduste kõrvaldamine), C‑282/20, EU:C:2021:874, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
51
Süüdistatavale süüdistuse, sealhulgas kuriteo olemuse ja liigi kohta üksikasjaliku teabe andmine õigel ajal, mis võimaldab tal tõhusalt ette valmistada oma kaitse, on hädavajalik, et see isik saaks aru talle etteheidetavatest asjaoludest, korraldada sellest tulenevalt enda kaitse ja vajaduse korral oma süü vaidlustada, püüdes tõendada, et puudus üks või mitu etteheidetava süüteo koosseisutunnust, või teha otsus tunnistada oma süüd vabatahtlikult ja täielikult teadlikuna talle etteheidetavatest asjaoludest ja selle valikuga kaasnevatest õiguslikest tagajärgedest (vt analoogia alusel 9. novembri 2023. aasta kohtuotsus BK (rikkumise kvalifitseerimine), C‑175/22, EU:C:2023:844, punkt 40).
52
Niisuguse õiguse tõhusust, mis on tagatud direktiivi 2012/13 artikli 6 lõigetega 1 ja 3 ning mis seisneb õiguses saada piisavalt üksikasjalikult ja õigel ajal teavet süüdistatava vastu esitatud süüdistuse kohta, ei seata siiski kahtluse alla, kui pädev liikmesriigi kohus kiidab ühe süüdistatava ja prokuratuuri vahel sõlmitud kokkuleppe heaks tingimusel, et teised süüdistatavad, kes ei ole oma süüd tunnistanud, annavad selleks oma nõusoleku.
53
Nimelt, kuigi – nagu kinnitab eelotsusetaotluse esitanud kohus – kriminaalmenetluse kohtulikus etapis nõusoleku saamise nõue on liikmesriigi seadusandja soovitud tagajärg sellele süüdistatavale tema vastu esitatud süüdistuse kohta üksikasjaliku teabe andmisel, võttes arvesse mõju, mida menetluse kohtueelses etapis antud teabest üksikasjalikum teave võib avaldada nende süüdistatavate, kes ei ole oma süüd tunnistanud, õigusele õiglasele kohtulikule arutamisele ja kaitseõiguste kasutamisele, ei ole siiski tõendatud, et selline nõusoleku nõue kahjustab või takistab süüdistataval kasutada õigusi, mis on tagatud direktiivi 2012/13 artikli 6 lõigetega 1 ja 3, võttes arvesse harta artikli 47 esimest lõiku ja artikli 52 lõiget 1.
54
Eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikeid 1 ja 3, võttes arvesse harta artikli 47 esimest lõiku ja artikli 52 lõiget 1, tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisene õigusnorm, mille kohaselt sõltub mitme isiku suhtes algatatud kriminaalmenetluses prokuratuuri ja ühe süüdistatava vahel karistuskokkuleppe kohtulik heakskiitmine teiste süüdistatavate nõusolekust üksnes juhul, kui niisugune kokkulepe sõlmitakse selle menetluse kohtumenetluse etapis.
Kohtukulud
55
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet, artikli 6 lõikeid 1 ja 3, võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 esimest lõiku ja artikli 52 lõiget 1,
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisene õigusnorm, mille kohaselt sõltub mitme isiku suhtes algatatud kriminaalmenetluses prokuratuuri ja ühe süüdistatava vahel karistuskokkuleppe kohtulik heakskiitmine teiste süüdistatavate nõusolekust üksnes juhul, kui niisugune kokkulepe sõlmitakse selle menetluse kohtumenetluse etapis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: bulgaaria.