62019CC0665
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
G. PITRUZZELLA
представено на 29 април 2021 година (
1
)
Дело C‑665/19 P
NeXovation, Inc.
срещу
Европейска комисия
„Обжалване — Държавни помощи — Помощи в полза на комплекса Нюрбургринг — Продажба на активи на получатели на държавна помощ, която е обявена за несъвместима — Открита, прозрачна, недискриминационна и безусловна тръжна процедура — Липса на затруднения, които да изискват започването на официална процедура по разследване — Задължение на Общия съд за мотивиране — Член 20, параграф 2 от Регламент № 659/1999 — Нарушение на процесуалните права на заинтересованите страни“
1.
С жалбата си, предмет на настоящото заключение, дружеството NeXovation Inc. (наричано по-нататък „жалбоподателят“) иска отмяна на решението на Общия съд на Европейския съюз от 19 юни 2019 г., NeXovation/Комисия (T‑353/15, EU:T:2019:434, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което последният отхвърля жалбата му за отмяна на Решение (ЕС) 2016/151 на Комисията от 1 октомври 2014 година относно държавна помощ SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN), приведена в действие от Германия в полза на Nürburgring (наричано по-нататък „окончателното решение“) (
2
).
2.
Настоящото дело повдига въпроси относно обхвата на задължението на Общия съд за мотивиране на решенията, както и относно обхвата на процесуалните права на заинтересованите страни, подали оплакване до Комисията в областта на държавните помощи.
I. Обстоятелствата по спора
3.
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 1—15 от обжалваното съдебно решение и за целите на настоящото производство могат да бъдат обобщени по следния начин.
4.
Комплексът Нюрбургринг (наричан по-нататък „Нюрбургринг“), който се намира в германската провинция Рейнланд-Пфалц, включва писта за автомобилни състезания, развлекателен парк, хотели и ресторанти.
5.
В периода между 2002 г. и 2012 г. собствениците на Нюрбургринг (наричани по-нататък „продавачите“) са получили основно от провинция Рейнланд-Пфалц мерки в подкрепа на строителството на развлекателен парк, хотели и ресторанти, както и за организирането на състезания от Формула 1.
6.
Вследствие на оплакването, по отношение на тези мерки за подкрепа е предприета официална процедура по разследване по член 108, параграф 2 ДФЕС, образувана от Комисията през 2012 г.
7.
Същата година Amtsgericht Bad Neuenahr-Ahrweiler (Районен съд на Бад Нойенар-Арвайлер, Германия) обявява продавачите в несъстоятелност и взема решение да се извърши продажба на активите им (наричани по-нататък „активите на Нюрбургринг“). Открита е тръжна процедура (наричана по-нататък „тръжната процедура“), която приключва с продажбата на тези активи на Capricorn Nürburgring Besitzgesellschaft GmbH (наричано по-нататък „Capricorn“).
8.
На 10 април 2014 г. жалбоподателят подава оплакване пред Комисията, в което твърди, че тръжната процедура не е била открита, прозрачна, недискриминационна и безусловна и че не е довела до продажба на активите на Нюрбургринг на пазарна цена, тъй като тези активи са били продадени на оферент — Capricorn — чиято оферта е била по-ниска от неговата и който е бил облагодетелстван в рамките на тръжната процедура. Съгласно това оплакване Capricorn е получило помощ, съответстваща на разликата между пазарната цена на активите на Нюрбургринг и цената, платена за придобиването им и осигурило продължаването на икономическите дейности на продавачите. Поради това решението за възстановяване на получените от продавачите помощи е трябвало да обхване и това дружество.
9.
На 1 октомври 2014 г. Комисията приема окончателното решение. В това решение, на първо място, Комисията, от една страна, констатира незаконосъобразността и несъвместимостта с вътрешния пазар на някои от мерките, предоставени от Германия в полза на продавачите, и от друга страна, приема, че Capricorn и неговите дъщерни дружества няма да бъдат засегнати от възстановяването на тези помощи (
3
) (наричано по-нататък „първото спорно решение“).
10.
На второ място, в окончателното решение Комисията констатира, че продажбата на активите на Нюрбургринг на Capricorn не представлява държавна помощ (
4
). Комисията приема, че продажбата е била извършена чрез открита, прозрачна и недискриминационна тръжна процедура и че тази процедура е довела до продажба на активите на пазарна цена (наричано по-нататък „второто спорно решение“).
II. Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
11.
На 26 юни 2015 г. жалбоподателят подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна както на първото, така и на второто спорно решение.
12.
В обжалваното съдебно решение Общият съд най-напред отхвърля като недопустима жалбата в частта, в която се иска отмяна на първото спорно решение. Общият съд приема, че жалбоподателят не е доказал, че е лично засегнат от това решение по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС (
5
).
13.
Що се отнася до искането за отмяна на второто спорно решение, Общият съд най-напред констатира, че като заинтересована страна жалбоподателят разполага с правна легитимация да защитава процесуалните права, гарантирани му от член 108, параграф 2 ДФЕС (
6
), както и с правен интерес. След това Общият съд разглежда по същество правните основания, изложени в подкрепа на това искане, като ги отхвърля и следователно отхвърля жалбата в нейната цялост (
7
).
III. Производството пред Съда и исканията на страните
14.
Жалбоподателят моли Съда да отмени точки 3 и 4 от диспозитива на обжалваното съдебно решение и да отмени първото и второто спорно решение или, при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
15.
Комисията моли Съда да отхвърли жалбата и да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
IV. Анализ на жалбата
16.
Жалбоподателят излага шест основания в подкрепа на жалбата си.
17.
Първото основание е свързано с частта от обжалваното съдебно решение, която се отнася до първото спорно решение. Жалбоподателят твърди, че Общият съд неправилно е заключил, че той не е лично засегнат от това решение.
18.
Останалите пет основания обаче са свързани с частта от обжалваното съдебно решение, която се отнася до второто спорно решение. По-конкретно, второто основание е изведено от неправилното прилагане на понятието за държавна помощ, третото основание е изведено от неправилното прилагане на понятието „сериозни затруднения“, четвъртото основание е изведено от неправилното прилагане на член 20, параграф 2 от Регламент № 659/1999 (
8
), петото основание е изведено от неправилна преценка на безпристрастността при разглеждането на подаденото от жалбоподателя оплакване и накрая, с шестото си основание жалбоподателят изтъква грешки при прилагане на правото при преценката дали мотивите на второто спорно решение са достатъчни.
19.
Съгласно искането на Съда ще съсредоточа анализа си върху основанията от второ до шесто, свързани с искането за отмяна на второто спорно решение.
20.
В това отношение най-напред следва да се отбележи, че е безспорно, че второто спорно решение е решение, прието след фазата на предварителното разглеждане (
9
), с което Комисията установява, че разглежданите мерки не представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, и поради това решава да не започва официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 ДФЕС (
10
).
21.
В това отношение припомням също, че както се посочва в точки 77—82 от обжалваното съдебно решение, от съдебната практика следва, че когато жалбоподател иска отмяна на решение, прието след предварителното разглеждане, с което се установява, че разглежданата мярка не е държавна помощ, или решение да не се повдигат възражения, той главно упреква Комисията за това, че не е започнала официалната процедура по разследване, с което е нарушила процесуалните права, с които жалбоподателят би разполагал в рамките на тази процедура. За да бъде уважена жалбата му за отмяна, жалбоподателят може да сочи всякакви основания, с които да може да се докаже, че преценката на информацията и данните, с които е разполагала или е могла да разполага Комисията, е трябвало да породи съмнения относно квалификацията на мярката като държавна помощ или относно нейната съвместимост с вътрешния пазар (
11
).
А. По второто основание, изведено от твърдяното неправилно прилагане на понятието за държавна помощ
1.
Доводи на страните
22.
Второто основание за обжалване се разделя на четири части.
23.
В първата част жалбоподателят твърди, че Общият съд неправилно е приел в точки 122—128 от обжалваното съдебно решение, че Комисията не е трябвало да има съмнения относно обвързващия характер на писмо на Deutsche Bank от 10 март 2014 г., представено от Capricorn като финансова гаранция в подкрепа на офертата му. Жалбоподателят посочва, че от редица доказателства, и по-специално от изричното посочване в приложението към това писмо, че то не е обвързващо, става ясно, че това всъщност е само писмо за изразяване на намерение. В писмената си реплика жалбоподателят изтъква, че въпросът дали писмото има обвързващ характер, е правен въпрос, който може да бъде разгледан от Съда в рамките на производство по обжалване, а при условията на евентуалност, той твърди, че във всеки случай Общият съд е изопачил това писмо.
24.
С втората част се оспорва заключението на Общия съд, че жалбоподателят не е доказал, че Комисията е трябвало да има съмнения относно прозрачността на тръжната процедура по отношение на сроковете за подаване на офертите.
25.
Жалбоподателят твърди, на първо място, че Общият съд е пренебрегнал факта, че той е бил заблуден по отношение на тези срокове от продавачите, които са го уведомили за удължаването им до 31 март 2014 г. Общият съд не взел предвид и че такава промяна в условията на процедурата е трябвало да се приложи спрямо всички оференти.
26.
На второ място, Общият съд не взел предвид, че както твърди жалбоподателят, подобна тръжна процедура се отклонява от подхода, който би следвал обикновеният частен инвеститор. Това се потвърждавало от точка 93 от Известието на Комисията относно понятието за държавна помощ (
12
), от която следва, че неспазването на правилата на Съюза за тръжните процедури би трябвало да породи съмнения относно съвместимостта с разпоредбите в областта на държавните помощи. В настоящия случай тези разпоредби не били спазени, тъй като правото на Съюза не позволявало свободни преговори след изтичането на срока. Общият съд не бил разгледал тези въпроси.
27.
На трето място, Общият съд не взел предвид, че както посочва жалбоподателят, окончателното решение съдържало противоречиви твърдения, съответно в съображение 272 и съображение 275, буква в), по въпроса дали продавачите са удължили или не срока за подаване на офертите.
28.
В третата част жалбоподателят твърди, че Общият съд не е взел предвид три довода, които е изложил по отношение на три промени, извършени в хода на тръжната процедура, за които обаче не са били уведомени всички потенциални оференти.
29.
На първо място, макар първоначално на жалбоподателя да е било предложено да придобие активите на Нюрбургринг въз основа на „изравнен баланс“ (clean balance sheet), тоест без да трябва да поема настоящите и миналите пасиви и задължения връзка с тези активи, впоследствие се оказало, че всички основни споразумения, свързани с управлението на Нюрбургринг, са били сключени от трето лице въз основа на договор за лизинг на търговско предприятие (business lease) с продавачите, който в случай на придобиване на Нюрбургринг, жалбоподателят е трябвало да поеме. В обжалваното съдебно решение Общият съд по никакъв начин не взел предвид изложения в това отношение довод.
30.
На второ място, Общият съд не взел предвид довода на жалбоподателя относно договора за лизинг на търговско предприятие (business lease), предоставен в полза на Capricorn и първоначално замислен като „резервен вариант“, в случай че тръжната процедура не приключи успешно или свързаното с нея решение на Комисията бъде оспорено. Въпреки че този резервен вариант очевидно е от значение за определянето на крайната цена, той не бил съобщен на други оференти. Следователно информацията, предоставена в хода на тръжната процедура, не била пълна и поради това тази процедура не отговаряла на изискването за прозрачност по смисъла на правната уредба в областта на държавните помощи.
31.
На трето място, Общият съд не разгледал довода на жалбоподателите, че в хода на тръжната процедура продавачите са въвели екологичен критерий за подбор, който не е бил съобщен на всички оференти.
32.
В четвъртата част жалбоподателят твърди, че Общият съд не е взел предвид редица изтъкнати от него доводи относно прозрачния характер на тръжната процедура, от една страна, и дискриминационния ѝ характер, от друга.
33.
Комисията счита, че второто основание трябва да бъде отхвърлено изцяло. Първата част и доводите, които се съдържат във втората част, били недопустими, тъй като отчасти имали за цел да поставят под въпрос фактически констатации на Общия съд и отчасти не уточнявали оспорваните части от обжалваното съдебно решение. Що се отнася до третата част, Комисията счита, че първите два довода се основават на неправилно тълкуване на обжалваното съдебно решение. По отношение на третия довод, Общият съд не бил длъжен да му отговори, тъй като е основал констатацията си за неубедителния и необвързващ характер на офертата на жалбоподателя върху други доказателства. Що се отнася до доводите, изтъкнати от жалбоподателя в четвъртата част, те били недопустими или ирелевантни.
2.
Преценка
а)
По първата част от второто основание, изведена от обвързващия характер на писмото на Deutsche Bank от 10 март 2014 г.
34.
С първата част от второто основание се оспорва анализът на Общия съд в точки 124—127 от обжалваното съдебно решение, въз основа на който в точка 128 от това решение той стига до извода, че Комисията не e трябвало да има съмнения по отношение на обвързващия характер на писмото на Deutsche Bank от 10 март 2014 г. относно финансирането на офертата на Capricorn.
35.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика само Общият съд е компетентен да установява и преценява фактите и по принцип да проверява доказателствата, които е приел в подкрепа на тези факти. Всъщност, щом като тези доказателства са редовно събрани и са спазени общите принципи на правото, както и приложимите процесуални правила относно доказателствената тежест и събирането на доказателствата, само Общият съд може да преценява какво значение да придаде на представените му доказателства. Следователно, освен в случай на изопачаване на посочените доказателства, тази преценка не представлява правен въпрос, който в това си качество да подлежи на контрол от страна на Съда в рамките на производство по обжалване (
13
)
36.
В настоящия случай с доводите, изложени от жалбоподателя в рамките на първата част от второто основание, се цели да се оспори преценката на Общия съд относно обвързващия характер на писмото на Deutsche Bank от 10 март 2014 г. Следователно жалбоподателят по същество иска от Съда в рамките на производство по обжалване да извърши нова преценка на представено пред Общия съд доказателство, което съгласно посочената в предходната точка съдебна практика е недопустимо.
37.
Следва също да се отбележи, че в жалбата си жалбоподателят по никакъв начин не се позовава на изопачаване на това доказателство от Общия съд. Едва в писмената си реплика, и то само при условията на евентуалност, жалбоподателят се позовава на изопачаване на това писмо от Общия съд. В това отношение обаче следва да се припомни, че съгласно член 127 от Процедурния правилник, приложим към производството по обжалване на съдебни актове на Общия съд по силата на член 190, параграф 1 от същия правилник, в хода на производството не могат да се въвеждат нови основания, освен ако те не почиват върху правни или фактически обстоятелства, установени в производството (
14
), което не е така в настоящия случай.
38.
Според мен от гореизложеното следва, че първата част от второто основание трябва да се обяви за недопустима.
б)
По втората, третата и четвъртата част от второто основание и по обхвата на задължението на Общия съд за мотивиране на решенията
39.
В рамките на втората, третата и четвъртата част от второто основание жалбоподателят твърди в няколко отношения, че Общият съд е пренебрегнал и не е взел предвид редица доводи, които той е изтъкнал в първоинстанционното производство. Преди да анализирам тези части, считам за уместно да припомня принципите, установени в практиката на Съда, относно обхвата на задължението на Общия съд за мотивиране на решенията.
1) По обхвата на задължението на Общия съд да мотивира решенията си
40.
От постоянната съдебна практика следва, че задължението за мотивиране, което има Общия съд съгласно член 36 от Статута на Съда на Европейския съюз, приложим за него по силата на член 53, първа алинея от същия статут и на член 117 от неговия процедурен правилник, изисква мотивите на съдебното решение да излагат по ясен и недвусмислен начин съображенията на Общия съд, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетото решение, а на Съда — да упражни своя контрол (
15
).
41.
От съдебната практика следва също, че основанието, изведено от липса на отговор от страна на Общият съд на доводи, изтъкнати пред първата инстанция, означава по същество да се твърди нарушение на задължението за мотивиране (
16
) и че въпросът дали мотивите на решение на Общия съд са противоречиви или недостатъчни, е правен въпрос и като такъв той може да се поставя в производство по обжалване (
17
).
42.
В това производство Съдът по-специално проверява дали Общият съд се е произнесъл надлежно по всички изложени от жалбоподателя доводи (
18
).
43.
От постоянната съдебна практика обаче следва също, че задължението за мотивиране не задължава Общия съд да направи изложение, което да следва изчерпателно и едно по едно всички логически разсъждения, направени от страните по спора, и следователно мотивите на Общия съд могат да бъдат имплицитни, при условие че позволяват на заинтересуваните лица да установят причините, поради които Общият съд не е уважил доводите им, а на Съда — да разполага с достатъчно елементи, за да упражни своя контрол (
19
). Общият съд обаче не е длъжен да взема отношение по явно ирелевантни доводи или да предвиди възникването на евентуални възражения (
20
).
44.
От изложените по-горе принципи следва, че макар съгласно съдебната практика Общият съд да може, при посочените условия, да изпълни задължението си за мотивиране на решенията с имплицитни мотиви, той все пак не може да пропусне да отговори „накратко“, било то изрично или имплицитно, на изложените пред него доводи, които не са явно ирелевантни, или да изопачи съдържанието им. Всъщност подобен пропуск представлява липса на мотиви, която противоречи на задължението на Общия съд за мотивиране, както и нарушение на правото на ефективна съдебна защита, гарантирано от член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (
21
).
45.
Следователно доводите, изложени от жалбоподателя в рамките на втората, третата и четвъртата част на второто основание, трябва да се анализират именно с оглед на тези принципи.
2) По втората част от второто основание, свързана с доводите относно сроковете за подаване на офертите
46.
В рамките на втората част от второто основание жалбоподателят твърди, че Общият съд е пренебрегнал или не е взел предвид редица изложени от него доводи относно определянето на срока за подаване на офертите в хода на тръжната процедура — доводи, които имат за цел да се докаже непрозрачният характер на тази процедура.
47.
В това отношение най-напред трябва да се отбележи, че в точки 119—121 от обжалваното съдебно решение Общият съд анализира оплакването, изведено от непрозрачния характер на тръжната процедура. По-конкретно, в точка 119 от това решение Общият съд констатира по-специално, че от писмото на KPMG от 17 декември 2013 г. е видно, че крайният срок за подаване на потвърдителните оферти е определен за 17 февруари 2014 г. Общият съд обаче отбелязва също, че в това писмо се уточнява, че офертите, подадени след изтичането на срока, също ще бъдат разгледани, но е възможно продавачите да вземат решението за подбора скоро след изтичането на срока за предоставяне на оферти. По този начин в точка 120 от обжалваното съдебно решение Общият съд прави фактическата констатация, че всички оференти са били запознати с възможността да предоставят оферта след 17 февруари 2014 г.
48.
На първо място, жалбоподателят твърди, че Общият съд е пренебрегнал факта, че той е бил заблуден по отношение на тези срокове от продавачите, които са го уведомили за удължаването им до 31 март 2014 г., и че Общият съд не е взел предвид също, че такава промяна в условията на процедурата е трябвало да се приложи спрямо всички оференти.
49.
Според мен тези два довода са недопустими, тъй като по същество целят да поставят под съмнение направените от Общия съд в точки 119 и 120 от обжалваното съдебно решение и посочени в точка 47 по-горе фактически констатации по отношение на датата, определена като краен срок за подаване на оферти, и на осведомеността на всички оференти за този срок. В това отношение следва да се отбележи, че в жалбата си жалбоподателят не се позовава на изопачаване на фактите, а излага това основание едва в писмената си реплика, тоест както следва от точка 37 по-горе, със закъснение.
50.
На второ място, жалбоподателят твърди, че Общият съд е пренебрегнал изтъкнатите от него правни доводи, че следваният в тръжната процедура подход по отношение на сроковете, така както е посочен в окончателното решение (
22
), не отговаря на изискванията за прозрачност и че нито един частен инвеститор не би следвал такъв подход.
51.
Всъщност от документите от първоинстанционното производство е видно, че в жалбата си жалбоподателят оспорва съвместимостта с изискванията за прозрачно производство на тръжна процедура, в която не е бил определен истински краен срок, тоест истински финал на производството, но в която продавачите са имали право да изберат квалифицираните оференти скоро след датата, посочена като краен срок, и в която тези оференти са могли да променят офертите си или да представят потвърждение на финансирането дори след тази дата.
52.
В това отношение отбелязвам, че от тълкуването на обжалваното съдебно решение — и по-специално на точки 119—121, в които Общият съд се е произнесъл по оплакването, изведено от непрозрачния характер на тръжната процедура — е видно, че Общият съд не е отговорил на този правен довод, с който жалбоподателят оспорва по същество съвместимостта с правото на Съюза на приетата тръжна процедура по отношение на определянето на крайния срок за подаване на офертите. Отговор на този довод не може да се изведе, дори и имплицитно, и от съображенията на Общия съд, съдържащи се в точки 119—121 от обжалваното съдебно решение. Всъщност според мен, за да се отговори на правен довод, с който се изтъква, че непосочването на истински краен срок тръжната процедура не е в съответствие с принципа на прозрачност, не е достатъчно да се направи фактическата констатация, че всички оференти са били запознати с възможността да предоставят оферта дори след изтичането на удължения срок.
53.
Следователно считам, че обжалваното съдебно решение е опорочено от липса на мотиви в това отношение.
54.
На трето място, жалбоподателят твърди, че Общият съд не е взел предвид довода му, че в окончателното решение се съдържат противоречиви твърдения, съответно в съображение 272 и съображение 275, буква в), по въпроса за удължаването от страна на продавачите на срока за подаване на офертите.
55.
В това отношение отбелязвам, че макар в обжалваното съдебно решение действително да не се съдържа изричен отговор на този довод, от точка 119 от обжалваното съдебно решение може да се заключи, че Общият съд е направил фактическата констатация, че този срок действително е бил удължен по реда и при условията, посочени в нея, което според мен е достатъчно, за да се отговори на оплакването за липса на мотиви на обжалваното съдебно решение по отношение на удължаването на този срок. Доколкото обаче с този довод жалбоподателят твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като не е установил противоречие в мотивите на второто спорно решение, този довод попада в рамките на шестото основание за обжалване, разгледано в точка 118 и следващите от настоящото заключение.
3) По третата част от второто основание, свързана с три довода относно непрозрачния характер на тръжната процедура
56.
С третата част от второто основание жалбоподателят твърди, че Общият съд не е взел предвид три довода, които е изложил в рамките на оплакването си за непрозрачния характер на тръжната процедура. Тези три довода се отнасят до три промени, извършени в хода на тази процедура, за които според жалбоподателя не са били уведомени всички потенциални оференти, в нарушение на изискването за прозрачност.
57.
Що се отнася до първия от тези доводи, от документите от първоинстанционното производство е видно, че жалбоподателят е изтъкнал пред Общия съд, че Комисията е допуснала грешка, като е приела в съображение 275, буква а) от окончателното решение, че концепцията за продажбата не е била променена в хода на тръжната процедура. Всъщност според жалбоподателя, докато първоначално сделката по продажбата е била структурирана като продажба въз основа на „изравнен баланс“ (clean balance sheet), впоследствие структурата на тази сделка е била променена, а оферентите не са били информирани за това, в нарушение на изискванията за прозрачност.
58.
Що се отнася до втория довод, от документите от първоинстанционното производство е видно, че жалбоподателят е изтъкнал пред Общия съд, че предоставената в хода на тръжната процедура информация не е пълна и че следователно посочената процедура не отговаря на изискванията за прозрачност по смисъла на правната уредба в областта на държавните помощи. Жалбоподателят твърди, че не е била предоставена на всички оференти информацията относно договора за лизинг на търговско предприятие (business lease), предоставен в полза на Capricorn, първоначално замислен като „резервен вариант“, в случай че тръжната процедура не приключи успешно или свързаното с нея решение на Комисията бъде оспорено. Жалбоподателят посочва, че според него Комисията е допуснала грешка, като не е взела предвид обстоятелството, че тази информация не е била предоставена на другите оференти в хода на тръжната процедура, въпреки че е от значение за определянето на цената на офертата.
59.
Що се отнася до третия довод, от документите по делото е видно, че жалбоподателят е изтъкнал пред Общия съд, че преценката на Комисията в съображение 275, подточка и) от окончателното решение на аспектите, свързани с околната среда, е неправилна, тъй като според него в хода на тръжната процедура продавачите са въвели екологичен критерий за подбор, който не е бил съобщен на всички оференти, което е довело до нарушение на изискванията за прозрачност.
60.
От тълкуването на обжалваното съдебно решение е видно, че Общият съд не е отговорил изрично на нито един от тези доводи, които имат за цел да се постави под въпрос съответствието с изискването за прозрачност на тръжната процедура. Освен това считам, че мотивите на това решение не позволяват дори имплицитно да се узнаят причините, поради които Общият съд не е уважил тези доводи. Всъщност от точки 119—121 от обжалваното съдебно решение, в които Общият съд се е произнесъл по оплакването, изведено от непрозрачния характер на тръжната процедура, по никакъв начин не може да се изведе имплицитен отговор на тези доводи, и по-специално на първия и втория от тях. Такъв отговор не може да се изведе и от точки 146—150 от обжалваното съдебно решение, в които Общият съд, наистина съвсем накратко, е разгледал доводите относно договора за лизинг на търговско предприятие.
61.
Противно на твърдяното от Комисията, отговор на първия от тези доводи не може да се изведе, пък било то и имплицитно, от съдържащото се в точка 9, четвърто тире от обжалваното съдебно решение указание, че оферентите могат да представят оферти за всички активи, определени групи от активи или отделни активи. Това указание, което се съдържа в описателната част на тръжната процедура, по никакъв начин не дава отговор, дори и имплицитно, на оплакването на жалбоподателя относно непрозрачния характер на тръжната процедура.
62.
Според мен от гореизложените съображения следва, че тъй като Общият съд не е разгледал нито изрично, нито имплицитно, редица доводи, изложени от жалбоподателя в подкрепа на оплакването за твърдения непрозрачен характер на тръжната процедура, мотивите на обжалваното съдебно решение не позволяват на заинтересованите лица да се запознаят с причините, поради които Общият съд не е уважил това оплакване, нито позволяват на Съда да разполага с достатъчно елементи, за да упражни своя контрол. Следователно считам, че обжалваното съдебно решение е опорочено от липса на мотиви в това отношение.
4) По четвъртата част от второто основание, свързана с някои доводи относно непрозрачния и дискриминационен характер на тръжната процедура
63.
В рамките на четвъртата част от второто основание жалбоподателят твърди, че Общият съд не е разгледал две групи доводи — едната, свързана, както посочените в третата част доводи, с оплакването за твърдения непрозрачен характер на тръжната процедура, а другата, свързана с оплакването за твърдения дискриминационен характер на посочената процедура.
64.
Що се отнася, на първо място, до доводите относно оплакването, изведено от непрозрачния характер на тръжната процедура, прочитът на документите от първоинстанционното производство показва, че жалбоподателят е изтъкнал пред Общия съд: първо, че тръжната процедура не е била обявена извън Европейския съюз; второ, че редица важни за продажбата документи не са били съобщени или са били съобщени твърде късно или по заблуждаващ начин; трето, че Комисията неправилно е приела, че предоставянето на анотиран вариант на договора за придобиване на активите е изцяло част от бизнес преговорите и следователно не е от значение от гледна точка на държавните помощи; четвърто, че Комисията неправилно е приела, че късното предоставяне на информация в хода на тръжната процедура не засяга представянето на окончателната оферта на оферентите или приключването на необходимите за тази цел икономически изчисления; и пето, че Комисията неправилно е заключила, че KPMG е предоставило на всички оференти цялата необходима информация, за да им позволи да извършат подходяща оценка на активите на Нюрбургринг.
65.
Също както при доводите, посочени в рамките на третата част от настоящото основание, от тълкуването на обжалваното съдебно решение е видно, че Общият съд не е отговорил изрично на нито един от посочените в предходната точка доводи и че мотивите на това решение също не позволяват, пък било то и имплицитно, да се узнаят причините, поради които Общият съд не ги е уважил. По-конкретно по никакъв начин не може да се изведе имплицитен отговор на тези доводи от точки 119—121 от обжалваното съдебно решение, в които Общият съд се произнася по оплакването, изведено от непрозрачния характер на тръжната процедура, като ограничава анализа си до въпроса за срока, определен за подаване на офертите.
66.
Що се отнася, на второ място, до доводите относно оплакването, изведено от дискриминационния характер на тръжната процедура, прочитът на документите от първоинстанционното производство показва, че жалбоподателят е изтъкнал пред Общия съд, че Комисията не е провела разследване по отношение на: първо, факта, че жалбоподателят е бил дискриминиран, тъй като не е било представено копие от пълната документация на тръжната процедура на английски език, второ, обстоятелството, че на Capricorn е бил предоставен преференциален достъп до информацията в сравнение с другите оференти, трето, обстоятелството, че един и същ съдружник в голяма американска адвокатска кантора е консултирал първо продавачите, а след това и Capricorn, четвърто, обстоятелството, че Capricorn се е ползвало от привилегирована подкрепа както след 17 февруари 2014 г., така и по отношение на получаването на финансиране от Deutsche Bank.
67.
По отношение и на тези доводи отбелязвам, че от тълкуването на обжалваното съдебно решение е видно, че Общият съд не е отговорил изрично на нито един от посочените доводи и че мотивите на това решение също не позволяват, пък било то и имплицитно, да се узнаят причините, поради които Общият съд не ги е уважил. По-конкретно считам, че не може да се изведе имплицитен отговор на тези доводи от частта от обжалваното съдебно решение — тоест точки 122—134, в която Общият съд е анализирал оплакването за дискриминационния характер на тръжната процедура, като е ограничил анализа си до въпроса за изискването за наличие на обвързващ ангажимент за финансиране. Следователно считам, че и в това отношение обжалваното съдебно решение е опорочено от липса на мотиви.
68.
Според мен от гореизложените съображения следва, че обжалваното съдебно решение е опорочено от липса на мотиви по отношение на редица аспекти и вследствие на това втората, третата и четвъртата част от второто основание за обжалване трябва да бъдат уважени.
Б. По третото основание, изведено от неправилното прилагане на понятието за сериозни затруднения
1.
Доводи на страните
69.
Третото основание за обжалване се разделя на три части.
70.
В първата част жалбоподателят твърди, че макар в точка 91 от обжалваното съдебно решение Общият съд да е приел, че фазата на предварителното разглеждане е продължила по-малко от шест месеца (от подаването на оплакването през април 2014 г. до приемането на окончателното решение през октомври 2014 г.) и че това не потвърждава съществуването на сериозни затруднения, които могат да обосноват започването на официалната процедура по разследване, той все пак не е отговорил на някои доводи, изтъкнати в жалбата с цел да се докаже съществуването на тези сериозни затруднения. Всъщност жалбоподателят посочва, че за сериозните затруднения свидетелствали и, от една страна, фактът, че приемането на окончателното решение е трябвало да се отлага няколко пъти и обстоятелството, че на 13 април 2015 г. Комисията е публикувала поправка на решението, и от друга страна, обстоятелството, че Комисията е започнала да разглежда процедурата по продажба на активите на Нюрбургринг още през есента на 2012 г. и е била в тясна връзка с продавачите от 2013 г. При тези обстоятелства жалбоподателят поддържа, че допълнителното забавяне от шест месеца, за да се вземе решение за прилагане на тръжната процедура, е прекалено голямо — довод, който Общият съд не е взел предвид.
71.
Във втората част от третото основание жалбоподателят оспорва съображенията на Общия съд в точка 98 от обжалваното съдебно решение относно писмото на Deutsche Bank от 10 март 2014 г. Той поддържа, че твърденията, които се съдържат в тази точка от обжалваното съдебно решение, трябва да бъдат коригирани в редица отношения. Комисията допуснала грешка при преценката на условията за съществуването на открита, прозрачна и безусловна тръжна процедура и в действителност срещнала сериозни затруднения. По-конкретно, през юли 2014 г. Комисията изискала изменение на това писмо; тя признала, че не е знаела дали това писмо за изразяване на намерение е било подписано или оттеглено и че анализирала само структурата на тръжната процедура; освен това германската прокуратура оспорила обвързващия характер на това писмо.
72.
В третата част жалбоподателят твърди, че Общият съд не е взел предвид довода му относно продължаването на процеса по продажба на активите на Нюрбургринг, който обаче разкривал съществуването на сериозни затруднения във фазата на предварителното разследване. В точки 102—104 от обжалваното съдебно решение Общият съд само отбелязал, че тази продажба е извършена на 28 октомври 2014 г. въз основа на договор за доверително управление от 5 октомври 2014 г., тоест след приемането на окончателното решение. Общият съд обаче не взел предвид факта, че жалбоподателят е предоставил на Комисията информация по този въпрос още на 22 септември 2014 г. и че статия в пресата от 30 септември 2014 г., тоест публикувана преди приемането на окончателното решение, също е съдържала тази информация. Освен това Комисията впоследствие обещала да вземе предвид по-нататъшното развитие на случая.
73.
Комисията поддържа, че третото основание трябва да бъде отхвърлено отчасти като недопустимо и отчасти като неоснователно.
2.
Преценка
74.
В първата част от третото основание, точно както във втората, третата и четвъртата част от второто основание жалбоподателят твърди, че Общият съд не е взел предвид някои доводи, изложени от него в първоинстанционното производство. Става дума за доводи, свързани с продължителността на фазата на предварителното разглеждане, които разкривали наличието на сериозни затруднения.
75.
В това отношение следва да се отбележи, че за разлика от доводите, изложени в посочените части от второто основание, за които няма никаква следа в обжалваното съдебно решение, в точка 88 от това решение обаче Общият съд посочва, че жалбоподателят е изтъкнал пред него, от една страна, че вземането на решението е било отлагано няколко пъти и от друга страна, че поправката на окончателното решение е била приета повече от една година след подаването на жалбата пред Комисията.
76.
В отговор на оплакването, свързано с продължителността на предварителната фаза, повдигнато в рамките на основанието, изведено от наличието на сериозни затруднения при преценката на продажбата на активите на Нюрбургринг, в точка 91 от обжалваното съдебно решение Общият съд все пак не е отговорил изрично на тези доводи, а само е констатирал, че тъй като окончателното решение е прието на 1 октомври 2014 г., тоест по-малко от шест месеца след оплакването на жалбоподателя, тази продължителност на фазата на предварителното разглеждане не е в състояние да потвърди съществуването на сериозни затруднения, които могат да обосноват започването на официалната процедура по разследване.
77.
В този контекст според мен обжалваното съдебно решение може да се разбира в смисъл, че макар Общият съд да не е отхвърлил изрично двата довода, посочени в точка 75 по-горе, предвид продължителността под шест месеца на предварителната фаза на разследване, той е приел, че двете посочени от жалбоподателя обстоятелства, а именно, от една страна, че през този период приемането на окончателното решение е било отлагано няколко пъти и от друга страна, че това решение е било предмет на поправка, приета една година по-късно, са без значение за целите на установяване на съществуването на сериозни затруднения при преценката.
78.
Този анализ, който може да се изведе имплицитно от обжалваното съдебно решение, според мен не е опорочен от грешка. Всъщност, от една страна, фактът, че приемането на решение се отлага, може да се дължи на различни причини и сам по себе си не представлява доказателство за наличието на сериозни затруднения при преценката, които могат да обосноват започването на официалната процедура по разследване. Това важи по-специално при такава кратка продължителност на предварителната фаза, довела до приемане на окончателното решение.
79.
От друга страна, поправката на решение е акт, предназначен да се отстранят пропуски или технически грешки, като например печатни грешки, а не да се промени съдържанието на решението. Следователно тя изобщо не води до удължаване на продължителността на процедурата. Във всеки случай отбелязвам, че жалбоподателят не е представил никакви доказателства в подкрепа на тезата си по този въпрос.
80.
Накрая, що се отнася до изтъкнатото от жалбоподателя обстоятелство, че Комисията е започнала да разглежда процедурата по продажба на активите на Нюрбургринг още през 2012 г., то не е съвместимо с фактическата констатация на Общия съд, че фазата на предварителното разглеждане е продължила по-малко от шест месеца — констатация, която сама по себе си не е оспорена от жалбоподателя.
81.
Според мен от гореизложеното следва, че първата част от третото основание за обжалване трябва да бъде отхвърлена.
82.
Що се отнася до втората част от третото основание, отбелязвам, че в точка 98 от обжалваното съдебно решение, която жалбоподателят оспорва, Общият съд приема, че Комисията е доказала, че е разполагала от април 2014 г. с писмото на Deutsche Bank от 10 март 2014 г. и че следователно няма основание да бъде поставено под съмнение твърдението ѝ, че е извършила собствен анализ на посоченото писмо, като е приела, че то представлява финансова гаранция, чийто обвързващ характер е бил потвърден от германските органи.
83.
Става въпрос за фактически констатации относно обвързващия характер на посоченото писмо на Deutsche Bank, които, както бе посочено в точки 34—37 по-горе, не могат да бъдат оспорени в рамките на производството по обжалване, без да се твърди изопачаване на фактите — довод, който жалбоподателят е изложил със закъснение едва в писмената си реплика, без впрочем да уточнява на какви доказателства се основава евентуалното изопачаване. Следователно според мен тази част трябва да бъде обявена за недопустима.
84.
С третата част от третото основание, от друга страна, се оспорва изводът, до който стига Общият съд в точка 104 от обжалваното съдебно решение, че Комисията не може да бъде упрекната, че в окончателното решение не се е произнесла по продължаването на процеса по продажба чрез прехвърляне на последващ приобретател на дяловото участие на Capricorn при придобиването на активите на Нюрбургринг, тъй като това прехвърляне е настъпило след приемането на окончателното решение.
85.
В това отношение отбелязвам, на първо място, че Общият съд е взел предвид довода на жалбоподателя относно продължаването на процеса по продажбата на активите на Нюрбургринг, но е констатирал факта, че тази продажба е извършена след приемането на окончателното решение, и вследствие на това е стигнал до извода — в съответствие със съдебната практика, посочена в точка 102 от същото решение — че Комисията не може да бъде упрекната, че не се е произнесла по това обстоятелство, което е настъпило след приемането на окончателното решение.
86.
На второ място, жалбоподателят твърди, че Общият съд не е взел предвид, че е уведомил Комисията за продължаването на процеса по продажба на разглежданите активи на последващ приобретател няколко дни преди приемането на окончателното решение и че информация за тази продажба се е съдържала в статия в пресата, публикувана също няколко дни преди приемането на посоченото решение. В това отношение обаче следва да се отбележи, че в точка 165 от обжалваното съдебно решение Общият съд е отговорил на този довод и е констатирал, че жалбоподателят не е доказал, че Комисията е разполагала или е можела да разполага с тази информация към момента, в който е приела окончателното решение. Тук също става въпрос за фактическа преценка, която жалбоподателят не може да оспори в рамките на производството по обжалване, освен в случай на изопачаване (
23
). Жалбоподателят посочва, че е налице изопачаване едва в писмената си реплика и следователно със закъснение, без впрочем да посочва точно кои доказателства са изопачени и в какво се състои изопачаването им. Следователно според мен третата част от третото основание трябва да бъде отхвърлена отчасти като неоснователна и отчасти като недопустима.
87.
Според мен от гореизложеното следва, че третото основание за обжалване трябва да бъде отхвърлено изцяло.
В. По четвъртото основание, изведено от неправилното прилагане на член 20, параграф 2 от Регламент № 659/1999
1.
Доводи на страните
88.
С четвъртото основание жалбоподателят оспорва частта от обжалваното съдебно решение, в която Общият съд е отхвърлил основанието, в което той се е позовал на нарушение на член 20, параграф 2 от Регламент № 659/1999, тъй като Комисията не го е уведомила за намерението си да отхвърли оплакването му и не го е поканила да представи становището си по този въпрос (
24
).
89.
Според жалбоподателя, от една страна, Общият съд е приложил неправилно член 20, параграф 2 от Регламент № 659/1999, тъй като от тази разпоредба ясно произтичало задължение за Комисията да информира заинтересованата страна за намерението си да отхвърли оплакването ѝ, както и да я покани да представи становище по този въпрос. В настоящия случай, като не е информирала жалбоподателя за своята предварителна преценка, Комисията го лишила от възможността да окаже влияние върху приемането на решението и ако е необходимо, да подкрепи разследването на Комисията с други факти. Целта на предвиденото в разглежданата разпоредба право да се представи становище била да се защитят правата на страните възможно най-бързо в хода на производството и следователно неговото нарушаване представлявало сериозно нарушение в ущърб на жалбоподателя.
90.
От друга страна, позоваването в точка 188 от обжалваното съдебно решение на решението от 18 ноември 2010 г., NDSHT/Комисия (C‑322/09 P, EU:C:2010:701) било неправилно и подвеждащо. Всъщност, според жалбоподателя, по това дело Съдът не е бил изправен пред въпроса за необходимостта да се позволи представянето на допълнително становище преди приемането на решение. Освен това от решение от 17 юли 2008 г., Athinaïki Techniki/Комисия (C‑521/06 P, EU:C:2008:422), следвало, че заинтересованите страни имат право да бъдат приобщени към процедурата по подходящ начин, като се вземат предвид конкретните обстоятелства по случая.
91.
Комисията оспорва доводите на жалбоподателя и счита, че четвъртото основание трябва да бъде отхвърлено.
2.
Преценка
92.
С четвъртото основание жалбоподателят изтъква правна грешка от страна на Общия съд при прилагането на член 20, параграф 2 от Регламент № 659/199.
93.
В това отношение най-напред следва да се припомни, че в редакцията, изменена с Регламент (ЕС) № 734/2013 (
25
), приложима към настоящия случай, член 20, параграф 2от Регламент № 659/1999 (
26
) гласи в първа алинея, че „[в]сяка заинтересована страна може да подаде жалба, за да информира Комисията за твърдяна неправомерна помощ или за твърдяна злоупотреба с помощ. За тази цел заинтересованата страна надлежно попълва формуляр […] и предоставя цялата задължителна информация съгласно формуляра“, а втора алинея гласи, че: „[к]огато Комисията смята, че заинтересованата страна не е спазила задължителния формуляр за жалби или че фактите и правните въпроси, изтъкнати от заинтересованата страна, не предоставят достатъчни основания да се покаже въз основа на prima facie разглеждане съществуването на неправомерна помощ или злоупотреба с помощ, тя информира за това заинтересованата страна и я кани да предостави коментари в рамките на посочен срок, който по правило не надхвърля един месец. Ако заинтересованата страна не успее да предостави становището си в рамките на посочения срок, се смята, че жалбата е била оттеглена. Когато дадена жалба бъде сметната за оттеглена, Комисията уведомява за това засегнатата държава членка“. Съгласно трета алинея на същата разпоредба „Комисията изпраща до жалбоподателя копие от решението по даден случай, засягащо предмета на жалбата“.
94.
Жалбоподателят твърди, че член 20, параграф 2 от Регламент № 659/1999, и по-специално втора алинея от него, му предоставя процесуално право да бъде информиран от Комисията преди приемане на решението за намерението ѝ да отхвърли подаденото от него оплакване, като го покани да представи становище по този въпрос. Тъй като Комисията не е информирала жалбоподателя и тъй като не му е позволила да представи становище преди приемането на решението за отхвърляне на оплакването му, Комисията била нарушила разглежданата разпоредба и следователно Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като не признал това нарушение.
95.
Не споделям предложеното от жалбоподателя тълкуване на член 20, параграф 2, втора алинея от Регламент № 659/1999.
96.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза следва да се има предвид не само текстът ѝ, но и нейният контекст и целите на правната уредба, от която тя е част. Генезисът на разпоредба от правото на Съюза също може да разкрие обстоятелства, които са релевантни за тълкуването ѝ (
27
).
97.
Буквалното, систематичното и телеологичното тълкуване в светлината на генезиса на изменената разпоредба на член 20, параграф 2, втора алинея от Регламент № 659/1999 ме води до извода, че тя няма за цел, както твърди жалбоподателят, да предостави по принцип на оплакващото се лице, преди приемането на отрицателно решение по неговото оплакване, процесуално право да бъде информиран за намерението на Комисията да приеме такова решение и да представи становище по този въпрос. Според мен тази разпоредба се прилага на много предварителен етап от процедурата и има за цел да позволи на Комисията да разгледа бързо, по съображения за административна ефективност, оплакванията, които очевидно (prima facie) не отговарят на минималните формални или материалноправни изисквания за започване на административна процедура в областта на държавните помощи, а следователно дори не и фаза на предварително разглеждане на евентуално оспорваните мерки.
98.
Всъщност от текста на разпоредбата на член 20, параграф 2, втора алинея от Регламент № 659/1999 следва, че тя се отнася до две хипотези: от една страна, в случай на неизпълнение на формалните изисквания за подаване на оплакване, а именно спазването на „задължителния формуляр за оплакване“, и от друга страна, когато, макар да са спазени формалните изисквания, оплакването не отговаря на минималните материалноправни изисквания, тъй като „фактите и правните въпроси, изтъкнати от заинтересованата страна, не предоставят достатъчни основания да се покаже въз основа на prima facie разглеждане съществуването на неправомерна помощ или злоупотреба с помощ“.
99.
Разглежданата разпоредба предвижда едно и също процесуално третиране и едни и същи правни последици за двете хипотези (неспазване на минималните формални или материалноправни изисквания). От една страна, двете хипотези се третират процесуално по един и същ начин, а именно дава се възможност на оплакващия се да представи становище и да санира формалния или материалноправния недостатък, като предостави съществена информация, която позволява да се започне анализ в областта на държавните помощи. От друга страна, последицата от бездействието на оплакващия се или от продължаващото неспазване на минималните формални или материалноправни изисквания за подаване на оплакване е, че Комисията може да счете, че оплакването е било оттеглено.
100.
Това тълкуване на разглежданата разпоредба се потвърждава и от телеологичния ѝ анализ в светлината на генезиса на изменението на разпоредбата, въведено с Регламент № 734/2013. Всъщност от представения от Комисията проект за регламент на Съвета, довел до приемането на посочения регламент (
28
), е видно, че изменението е направено с цел, от една страна, да се въведат формални изисквания за подаване на оплакване до Комисията, свързана с държавна помощ, и от друга страна, да се позволи на Комисията да разглежда бързо и ефективно „много“ от оплакванията, които тази институция получава в областта на държавните помощи, които не „произтичат от истинска загриженост за конкуренцията или не са достатъчно обосновани“ (
29
). Следователно от тази гледна точка разглежданата разпоредба позволява на Комисията да не счита за истинско оплакване съобщения, които не отговарят на минималните изисквания за форма и съдържание, и то след като даде възможност на лицето, което е подало тези съобщения, да „санира“ неспазването на минималните формални или материалноправни изисквания в неговото съобщение. Следователно Комисията не е длъжна да взема официални решения по отношение на такива съобщения. Те се считат за оттеглени оплаквания и евентуално се регистрират като информация за пазара, която Комисията може да използва на по-късен етап за провеждането на разследвания ex officio (
30
).
101.
Посоченото по-горе тълкуване на разглежданата разпоредба се потвърждава и от тълкуването на точка 48, буква б) от Кодекса на най-добри практики при провеждане на процедури на контрол на държавните помощи в редакцията му от 2009 г. (
31
), която според мен Общият съд цитира правилно в точка 187 от обжалваното съдебно решение и която е цитирана и в проекта за регламент, посочен в предходната точка (
32
).
102.
Що се отнася до решения Athinaïki Techniki/Комисия и NDSHT/Комисия, на които се позовава жалбоподателят, достатъчно е да се отбележи, че те се отнасят до редакцията на разглежданата разпоредба, която е била в сила преди изменението, въведено с Регламент № 734/2013, и следователно според мен не могат да бъдат използвани, за да се постави под въпрос даденото тълкуване на изменения текст на тази разпоредба, нито изводът, посочен в предходната точка.
103.
От гореизложените съображения следва, че трябва да се отхвърли тълкуването, че член 20, параграф 2 от Регламент № 659/1999, и по-специално втора алинея от него, предоставя на заинтересованите страни процесуално право да бъдат информирани от Комисията, преди приемането на решението, за намерението ѝ да отхвърли подаденото от тях оплакване и да бъдат поканени да представят становище по този въпрос.
104.
В това отношение следва да се припомни и че от постоянната съдебна практика следва, че в производствата в областта на държавните помощи заинтересованите страни не разполагат с истинско право на защита или право на обсъждане с Комисията при условията на състезателност, а ролята им е единствено да предоставят цялата информация, която е необходима, за да получи Комисията яснота (
33
).
105.
Съгласно съдебната практика, в процедурата по контрол върху държавните помощи заинтересованите страни, различни от съответната държавата членка, разполагат с ограничени процесуални права, които не включват правото на пряко обсъждане с Комисията при условията на състезателност, с каквото разполага държавата членка, а единствено с право да бъдат приобщени към административното производство, провеждано от Комисията, в подходяща степен предвид обстоятелствата в конкретния случай (
34
).
106.
В настоящия случай, както бе отбелязано в точка 20 по-горе, е безспорно, че второто спорно решение е решение, прието след фазата на предварителното разглеждане, и че не се оспорва, както е видно по-специално от съображение 13 от окончателното решение, че жалбоподателят е участвал активно в тази процедура, приключила с решение, с което по същество се отхвърля неговото оплакване, което по никакъв начин не е било счетена за оттеглено. Според мен от това следва, че разпоредбата на член 20, параграф 2, втора алинея от Регламент № 659/1999 не е приложима към положението на жалбоподателя и поради това той не може да се позовава на нарушаването ѝ от страна на Комисията, нито следователно на грешка на Общия съд в това отношение.
107.
Според мен от гореизложеното следва, че Общият съд не е допуснал никаква права грешка при прилагането на член 20, параграф 2 от Регламент № 659/1999 и че следователно четвъртото основание трябва да бъде отхвърлено.
Г. По петото основание, изведено от неправилното прилагане на понятието за безпристрастно разглеждане
1.
Доводи на страните
108.
С петото основание жалбоподателят оспорва отхвърлянето от Общия съд в точки 209—212 от обжалваното съдебно решение на основанието му, изведено от твърдението, че оплакването му не е било разгледано безпристрастно. Според жалбоподателя Общият съд неправилно и без основание е приел, че съдебната практика в областта на конкуренцията е приложима по аналогия към производствата в областта на държавните помощи.
109.
При всички положения, дори тази съдебна практика да е приложима, жалбоподателят подчертава, че е посочил доказателства, от които е видно, че Комисията не е възнамерявала да продължи разглеждането на случая, нито да получи по-точна или допълнителна информация.
110.
Комисията счита, че петото основание за обжалване трябва да бъде отхвърлено.
2.
Преценка
111.
В точки 207—213 от обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля довода на жалбоподателя, че провеждането на безпристрастно разглеждане на оплакването му от страна на Комисията е станало невъзможно поради изявление на говорителя на члена на Комисията, който отговаря за конкуренцията, че германските органи ще следват насоките, дадени от посочения член на Комисията за продажбата на активите на Нюрбургринг и че тези активи ще бъдат продадени на оферента, предложил най-високата цена, след провеждане на съобразена със закона тръжна процедура и по пазарна цена.
112.
Общият съд по същество отхвърля това основание, като прилага по аналогия съдебната практика, съгласно която в случай на нарушение на правилата на конкуренцията такава нередност може да доведе до отмяна от съда на Съюза на обжалваното пред него решение само ако бъде установено, че при липса на такава нередност това решение би имало различно съдържание. Общият съд приема, че жалбоподателят не е представил никакви доказателства или улики за това, че ако спорното изявление не беше направено, окончателното решение би могло да бъде с различно съдържание.
113.
На първо място, жалбоподателят оспорва приложимостта по аналогия на тази съдебна практика, установена в областта на конкуренцията, към държавните помощи. В това отношение обаче отбелязвам, че тази съдебна практика относно правните последици, които следва да бъдат изведени от неправилното оповестяване на данни, дори и съществени, от решенията, които ще бъдат приети от Комисията, е с общо приложение и следователно няма причина тя да се прилага единствено в областта на конкуренцията (
35
).
114.
Впрочем тази съдебна практика прилага към конкретен случай общата съдебна практика, съгласно която по принцип една процедурна нередовност води до пълна или частична отмяна на решение само ако се установи, че без тази нередовност обжалваното решение би могло да има различно съдържание — съдебна практика, която без съмнение се прилага и в областта на държавните помощи (
36
).
115.
На второ място, що се отнася до обстоятелствата, които жалбоподателят твърди, че е изложил пред Общия съд като улики, които могат да докажат, че при липсата на твърдяната нередност съдържанието на второто спорно решение е щяло да бъде различно, те по никакъв начин не могат да докажат твърдяна липса на безпристрастност от страна на Комисията. Всъщност става въпрос за размяна на електронни съобщения между адвокатите на жалбоподателя и службите на Комисията, за твърдяното бездействие на посочените служби по отношение на забележки, направени от жалбоподателя през 2014 г. и 2015 г., тоест след приемането на окончателното решение, и за твърдяната невъзможност за представяне на допълнителни коментари съгласно член 20, параграф 2 от Регламент № 659/1999, чиято твърдяна незаконосъобразност вече бе отхвърлена в рамките на четвъртото основание (
37
).
116.
Според мен такива улики нямат никаква връзка с твърдяната липса на безпристрастност от страна на Комисията и не могат да докажат, че ако говорителят на члена на Комисията, който отговаря за конкуренцията, не бе направил посоченото от жалбоподателя изявление, второто спорно решение е щяло да има различно съдържание. Що се отнася по-специално до преценката на Общия съд относно горепосочената размяна на електронни съобщения, съгласно посочената в точка 35 по-горе съдебна практика тя не може да бъде оспорена в рамките на производство по обжалване, без да се твърди изопачаване на доказателствата.
117.
Според мен от гореизложеното следва, че петото основание трябва да бъде отхвърлено.
Д. По шестото основание, изведено от непълнотата на мотивите на второто спорно решение
1.
Доводи на страните
118.
С шестото основание за обжалване жалбоподателят оспорва частта от обжалваното съдебно решение (
38
), в която Общият съд отхвърля изложеното от него в първоинстанционното производство основание, че второто спорно решение е опорочено от липса на мотиви. Той изтъква, че Общият съд е допуснал правна грешка при прилагането на член 296, параграф 2 ДФЕС. Жалбоподателят отбелязва, че в първоинстанционното производство е посочил примери за четири вида пропуски, допуснати от Комисията: липса на отговор на някои от основните му оплаквания, непредоставяне на ясни и недвусмислени мотиви, непредоставяне на по-подробни съображения относно промените в практиката по вземане на решения и накрая, неотчитане на релевантния фактически и правен контекст.
119.
Що се отнася до първото от тези оплаквания, изтъкнати в първоинстанционното производство, жалбоподателят оспорва по-специално съображенията на Общия съд, изложени в точка 179 от обжалваното съдебно решение, че Комисията е разполагала с ограничено време предвид кратките срокове на фазата на предварителното разглеждане. Всъщност според жалбоподателя Комисията е започнала да анализира процедурата по продажба още през 2012 г., тоест много преди подаването на оплакванията. Освен това Общият съд не взел предвид основната критика на жалбоподателя, а именно че Комисията не е направила свой собствен извод, а се е позовала единствено на изявленията на други лица.
120.
Що се отнася до останалите три оплаквания и до посочените в тях доводи, Общият съд изобщо не ги взел предвид.
121.
Комисията твърди, че шестото основание трябва да бъде отхвърлено.
2.
Преценка
122.
Съгласно постоянната съдебна практика изискваните от член 296 ДФЕС мотиви на актовете на институциите на Съюза трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която издава акта, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол. Изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други лица, засегнати пряко и лично от акта, могат да имат от получаване на разяснения. Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото въпросът дали мотивите на определен акт отговарят на изискванията на член 296 ДФЕС, следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя (
39
).
123.
Що се отнася по-конкретно до решение на Комисията, в което се приема, че не е налице държавна помощ, оспорвана от подалото оплакване лице, от съдебната практика следва, че Комисията при всички случаи е длъжна да обясни на оплакващото се лице по задоволителен начин причините, поради които посочените в оплакването фактически и правни обстоятелства не са били достатъчни за доказване на съществуването на държавна помощ. Комисията обаче не е длъжна да се произнася по обстоятелства, които са явно неотносими, лишени от значение или които очевидно са от второстепенен характер (
40
).
124.
Необходимата връзка между посочените от оплакващия се мотиви и мотивите на решението на Комисията не налага същата да бъде задължена да отхвърли всеки един от доводите, изложени в подкрепа на първите. Достатъчно е посочената институция да изложи фактите и правните съображения, които имат основно значение в структурата на решението (
41
).
125.
Освен това в това отношение трябва да се припомни, че задължението за мотивиране на решенията представлява съществено процесуално изискване, което трябва да се разграничава от въпроса за обосноваността на мотивите, от която зависи материалната законосъобразност на спорния акт. Всъщност мотивите на едно решение представляват формален израз на съображенията, на които се основава това решение. Ако съображенията са неправилни, се засяга материалната законосъобразност на решението, а не мотивите му, които може да са достатъчни, но да изразяват неправилни съображения, поради което може да не е невъзможно Общият съд да упражни своя съдебен контрол (
42
).
126.
В рамките на настоящото основание за обжалване жалбоподателят оспорва, на първо място, позоваването от страна на Общия съд на обстоятелството, че Комисията е била обвързана от „кратки срокове“ за приемането на решение в края на фазата на предварителното разглеждане, тъй като според него Комисията вече е била започнала да анализира разглежданата процедура по продажба много преди подаването на оплакванията (
43
). В това отношение обаче съм съгласен с позицията на Комисията, че този довод във всички случаи е ирелевантен, тъй като оспорва точка от обжалваното съдебно решение, изложена от Общия съд за пълнота. Този довод обаче сам по себе си не може да постави под въпрос извода на Общия съд в точки 176 и 178 от обжалваното съдебно решение, че изложението, съдържащо се в съображения 266—281 от окончателното решение, е достатъчно, за да се узнаят основанията за взетата мярка, и че следователно Комисията не е нарушила задължението си за мотивиране, като не е отговорила на някои оплаквания, тъй като е счела, че те нямат основно значение в структурата на решението.
127.
На второ място, жалбоподателят твърди, че Общият съд не е взел предвид основната му критика, а именно че Комисията не е направила свой собствен извод, а се е позовала единствено на изявленията на други лица. В това отношение освен факта, че този довод е изложен пред Съда по твърде общ и абстрактен начин, което не позволява точно да се установи грешката, в която се упреква Общият съд, отбелязвам, че при всички положения по принцип обстоятелството, че са възприети изявленията на други лица, за да се мотивира основата на решение, само по себе си не означава, че мотивите са недостатъчни или неправилни. Следователно този довод, освен че вероятно е недопустим, е и ирелевантен.
128.
На трето място, жалбоподателят упреква Общия съд, че не е отговорил на някои от оплакванията му, изложени в първоинстанционното производство.
129.
В това отношение, доколкото с този довод жалбоподателят се позовава на липса на мотиви в обжалваното съдебно решение, според мен той трябва да бъде отхвърлен. Всъщност в точки 175—180 от обжалваното съдебно решение Общият съд по ясен и недвусмислен начин е посочил съображенията си за отхвърляне на изложеното от жалбоподателя основание, а именно че според него изложението, съдържащо се в съображения 266—281 от окончателното решение, е достатъчно, за да се узнаят основанията за взетата мярка, и че Комисията е изложила фактите и правните съображения, които са от основно значение в структурата на второто спорно решение.
130.
Доколкото обаче с този довод жалбоподателят твърди, че Общият съд е нарушил член 296, параграф 2 ДФЕС, като не е приел, че окончателното решение е опорочено от липса на мотиви, тъй като самата Комисия не е взела предвид обстоятелствата, посочени в първоинстанционното производство в рамките на второто, третото и четвъртото оплакване, този довод би могъл да бъде приет само ако посочените обстоятелства бъдат счетени за факти или правни съображения, които са от основно значение в структурата на решението. В този случай съгласно съдебната практика, посочена в параграфи 123 и 124 по-горе, Комисията ще е длъжна да ги вземе предвид.
131.
От една страна обаче, жалбоподателят въобще не обяснява защо обстоятелствата, посочени в първоинстанционното производство в рамките на второто, третото и четвъртото оплакване, трябва да се считат за факти или правни съображения от основно значение в структурата на решението, които Комисията непременно е трябвало да вземе предвид. От друга страна, с изложените в тези оплаквания доводи по същество се цели да се оспори обосноваността на съображенията относно законосъобразността по същество на разглежданото решение, а не мотивите на това решение. Макар обаче при определени условия Общият съд да може да даде нова квалификация на изложените от някоя от страните доводи, като посочени в подкрепа на друго основание на жалбата (
44
), не съм убеден, че когато жалбоподател излага доводи в подкрепа на основанието си, изведено от нарушение на задължението за мотивиране, Общият съд може да бъде упрекнат в грешка при прилагане на правото, защото не е преквалифицирал тези доводи като отнасящи се до обосноваността на мотивите, която, както е видно от посочената в точка 125 по-горе съдебна практика, представлява отделен въпрос.
132.
Според мен от гореизложеното следва, че третият довод, изтъкнат в рамките на шестото основание, също трябва да бъде отхвърлен, а следователно и основанието в неговата цялост.
V. Заключение
133.
Въз основа на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда:
–
да уважи втората, третата и четвъртата част от второто основание на жалбата, подадена от NeXovation, Inc., и
–
да отхвърли първата част от второто основание, както и третото, четвъртото, петото и шестото основание от същата жалба.
(
1
)	Език на оригиналния текст: италиански.
(
2
)	OВ L 34, 2016 г., стр. 1.
(
3
)	Вж. съответно член 2 и член 3, параграф 2 от окончателното решение.
(
4
)	Вж. член 1, последно тире от окончателното решение.
(
5
)	Вж. точка 57 от обжалваното съдебно решение.
(
6
)	Вж. точка 75 от обжалваното съдебно решение.
(
7
)	Вж. точки 214 и 216 от обжалваното съдебно решение.
(
8
)	Регламент (EО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, 1999 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41). Този регламент вече е отменен и заменен с Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 ДФЕС (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).
(
9
)	Вж. точка 67 от обжалваното съдебно решение.
(
10
)	Вж. член 4, параграф 2 от Регламент № 659/1999.
(
11
)	Вж. в това отношение решения от 24 май 2011 г., Комисия/Kronoply и Kronotex (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, т. 59), и последно, от 3 септември 2020 г., Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland и др./Комисия (C‑817/18 P, EU:C:2020:637, т. 81 и цитираната съдебна практика).
(
12
)	Известие на Комисията относно понятието за държавна помощ, посочено в член 107, параграф 1, [ДФЕС] (ОВ C 262, 2016 г., стр. 1).
(
13
)	Вж., ex multis, решение от 5 септември 2019 г., Европейски съюз/Guardian Europe (C‑447/17 P и C-479/17 P, EU:C:2019:672, т. 137 и цитираната съдебна практика).
(
14
)	Вж. в това отношение, ex multis, решение от 3 септември 2020 г., Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland и др./Комисия (C‑817/18 P, EU:C:2020:637, т. 116).
(
15
)	Вж., ex multis, решения от 11 юни 2015 г., EMA/Комисия (C‑100/14 P, EU:C:2015:382, непубликувано, т. 67 и цитираната съдебна практика), и от 26 май 2016 г., Rose Vision/Комисия (C‑224/15 P, EU:C:2016:358, т. 24).
(
16
)	Вж. решения от 11 май 2017 г., Dyson/Комисия (C‑44/16 P, EU:C:2017:357, т. 37 и цитираната съдебна практика), и от 16 ноември 2017 г., Ludwig-Bölkow-Systemtechnik/Комисия (C‑250/16 P, EU:C:2017:871, т. 55).
(
17
)	Вж., ex multis, решение от 26 май 2016 г., Rose Vision/Комисия (C‑224/15 P, EU:C:2016:358, т. 26 и цитираната съдебна практика), и последно, решение от 11 юни 2020 г., China Construction Bank/EUIPO (C‑115/19 P, EU:C:2020:469, т. 67 и цитираната съдебна практика).
(
18
)	Вж. решение от 11 май 2017 г., Dyson/Комисия (C‑44/16 P, EU:C:2017:357, т. 37 и цитираната съдебна практика), и определение от 13 декември 2012 г., Alliance One International/Комисия (C‑593/11 P, непубликувано, EU:C:2012:804, т. 27).
(
19
)	Вж., ex multis, решения от 26 май 2016 г., Rose Vision/Комисия (C‑224/15 P, EU:C:2016:358, т. 25 и цитираната съдебна практика), и от 11 май 2017 г., Dyson/Комисия (C‑44/16 P, EU:C:2017:357, т. 38 и цитираната съдебна практика).
(
20
)	Вж. в този смисъл решение от 6 ноември 2012 г., Éditions Odile Jacob/Комисия (C‑551/10 P, EU:C:2012:681, т. 48 и цитираната съдебна практика).
(
21
)	Вж. в този смисъл и заключението на генералния адвокат Kokott по дело Bayer CropScience и Bayer/Комисия (C‑499/18 P, EU:C:2020:735, т. 89).
(
22
)	Вж. по-конкретно съображение 275, буква в) от окончателното решение.
(
23
)	Вж. съдебната практика, цитирана в точки 35 и 37 по-горе.
(
24
)	Вж. точки 185 и 190 от обжалваното съдебно решение.
(
25
)	Регламент (ЕС) № 734/2013 на Съвета от 22 юли 2013 година за изменение на Регламент (ЕО) № 659/1999 (ОВ L 204, 2013 г., стр. 15).
(
26
)	В новия Регламент (ЕС) 2015/1589, който, както бе отбелязано в бележка под линия 8 по-горе, заменя Регламент № 659/1999, разглежданата разпоредба по същество остава непроменена в член 24, параграф 2, втора алинея.
(
27
)	Вж., по-специално последно решение от 11 ноември 2020 г., EUIPO/John Mills (C‑809/18 P, EU:C:2020:902, т. 55 и цитираната съдебна практика).
(
28
)	Вж. Предложение за регламент на Съвета за изменение на Регламент (ЕО) № 659/1999 за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО от 5 декември 2012 г., COM(2012) 725 final.
(
29
)	Вж. раздел 2.1., стр. 4 от доклада относно предложението за регламент, посочено в предходната бележка под линия.
(
30
)	Вж. раздел 2.1, стр. 5 от доклада относно предложението за регламент, посочено в бележка под линия 28. Вж. също точки 70 и 72 от Кодекса на най-добри практики при провеждане на процедури на контрол на държавните помощи, в редакцията му от 2018 г. (ОВ C 253, 2018, г., стр. 14).
(
31
)	ОВ C 136, 2009 г., стр. 13. Този кодекс е заменен с новата редакция на кодекса, посочен в предходната бележка под линия. Вж. точки 70 и 72 от тази редакция.
(
32
)	Вж. раздел 2.1, стр. 4 от доклада относно предложението за регламент, посочено в бележка под линия 28.
(
33
)	Вж. решения от 12 юли 1973 г., Комисия/Германия (70/72, EU:C:1973:87, т. 19), от 2 април 1998 г., Комисия/Sytraval и Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, т. 59), и от 24 септември 2002 г., Falck и Acciaierie di Bolzano/Комисия (C‑74/00 P и C‑75/00 P, EU:C:2002:524, т. 80—83). Вж. също по-скорошното заключение на генералния адвокат Танчев по дело Комисия/Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo (C‑56/18 P, EU:C:2019:569, т. 24) и съответното решение от 11 март 2020 г., Комисия/Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo (C‑56/18 P, EU:C:2020:192, т. 71 и 74).
(
34
)	Вж. решение от 11 март 2020 г., Комисия/Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo (C‑56/18 P, EU:C:2020:192, т. 71 и 74), и заключението на генералния адвокат Танчев по дело Комисия/Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo (C‑56/18 P, EU:C:2019:569, т. 26 и 27 и цитираната съдебна практика).
(
35
)	По отношение на този принцип вж. също решение от 18 септември 2003 г., Volkswagen/Комисия (C‑338/00 P, EU:C:2003:473 т. 164 и 165).
(
36
)	Вж. по-специално последно решение от 11 март 2020 г., Комисия/Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo (C‑56/18 P, EU:C:2020:192, т. 80).
(
37
)	Вж. точки 92—107 по-горе.
(
38
)	Точки 175—180 от обжалваното съдебно решение.
(
39
)	В областта на държавните помощи вж. по-специално решения от 1 юли 2008 г., Chronopost/UFEX и др. (C‑341/06 P и C‑342/06 P, EU:C:2008:375, т. 88 и цитираната съдебна практика), и последно, от 4 юни 2020 г., Унгария/Комисия (C‑456/18 P, EU:C:2020:421, т. 57 и цитираната съдебна практика).
(
40
)	В областта на държавните помощи вж. по-специално решение от 1 юли 2008 г., Chronopost/UFEX и др. (C‑341/06 P и C‑342/06 P, EU:C:2008:375, т. 89 и цитираната съдебна практика).
(
41
)	Вж. по-специално в областта на държавните помощи решение от 1 юли 2008 г., Chronopost/UFEX и др. (C‑341/06 P и C‑342/06 P, EU:C:2008:375, т. 96 и цитираната съдебна практика).
(
42
)	Вж. решение от 10 юли 2008 г., Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, т. 181 и цитираната съдебна практика).
(
43
)	Жалбоподателят посочва точка 178 от обжалваното съдебно решение, но доводът изглежда по-скоро се отнася до точка 179 от него.
(
44
)	Относно възможността да се извърши такова преквалифициране вж. решения от 19 ноември 1998 г., Парламент/Gaspari (C‑316/97 P, EU:C:1998:558, т. 21), и от 1 юли 2008 г., Chronopost/UFEX и др. (C‑341/06 P e C‑342/06 P, EU:C:2008:375, т. 75).