Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
DEAN
SPIELMANN
prednesené
26. júna
2025(1)
Vo veci C‑649/23
Institutul de Istorie şi Teorie Literară „G. Călinescu“,
Fundaţia Naţională pentru Ştiinţă şi Artă
proti
HK, ako dedič TB,
VP,
GR
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Înalta
Curte
de
Casaţie
şi
Justiţie
(Najvyšší a kasačný
súd,
Rumunsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Autorské
právo a s ním
súvisiace
práva – Smernica
2001/29/ES – Článok 2 – Právo
rozmnožovania – Kritická
edícia
už
existujúceho
diela,
ktorej
cieľom
je
obnoviť
rukopis v latinčine – Pojem
‚dielo‘ – Dodržiavanie
autorského
práva “
Úvod
1.        Diela
autorov
neboli
vždy
chránené.
Hoci
rozvoj
kníhtlače
umožnil
priznať
prvé
práva
na
využívanie
diel
majiteľom
tlačiarní s licenciou,(2) až
„Statute
of
Anne“ z 10. apríla
1710(3) sa
považuje
za
prvú
právnu
úpravu
na
ochranu
záujmov
autorov.
Táto
právna
konštrukcia
autorského
práva
má
svoj
základ
aj v niektorých
filozofických
myšlienkových
prúdoch, z ktorých
okrem
iného
vyplýva,
že
človek
ako
vlastník
svojej
práce
si
môže
za
určitých
podmienok
prisvojiť
tú
časť
spoločných
vecí, s ktorou
je
spojená
táto
práca, a tak
sa
tieto
veci
stanú
jeho
majetkom. Z tohto
dôvodu
je
prirodzené,
že
sú
mu
priznané
práva k „plodom
jeho
práce“(4).
2.        Autorské
právo
však
nie
je
jediným
právom,
ktoré
sprevádza
život
diela.
Práva
súvisiace s autorským
právom
sú
priznané
výkonným
umelcom,
výrobcom a vysielacím
organizáciám.
Sú
však
novšie
ako
autorské
práva,
keďže
boli
prvý
krát
zavedené
až
Medzinárodným
dohovorom o ochrane
výkonných
umelcov,
výrobcov
zvukových
záznamov a rozhlasových
organizácií,
ktorý
bol
podpísaný v Ríme
26. októbra
1961(5) v reakcii
na
vznik
nových
technológií.
3.        Hoci
je v súčasnosti
jasné,
že
autori
diela
požívajú
autorské
právo,
kvalifikácia
niektorých
výtvorov
ako
„diela“
naďalej
vyvoláva
množstvo
otázok. V rámci
tohto
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
tak
Înalta
Curte
de
Casaţie
şi
Justiţie
(Najvyšší a kasačný
súd,
Rumunsko) v podstate
pýta,
či
možno
kvalifikovať
kritickú
edíciu
latinského
literárneho
diela,
ktoré
sa
stalo
voľným z hľadiska
autorského
práva,
vypracovanú v latinčine,
ako
„dielo“,
ktorého
rozmnožovanie
podlieha
súhlasu
autora
podľa
článku 2 písm. a)
smernice
2001/29/ES(6).
4.        Tento
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
Institutul
de
Istorie
și
Teorie
Literară
„G. Călinescu“
(Ústav
dejín a literárnej
teórie
„G. Călinescu“,
ďalej
len
„IHTR“) a Fundația
Națională
pentru
Știință
și
Artă
(Národná
nadácia
pre
vedu a umenie,
ďalej
len
„FNSA“)
na
jednej
strane a dedičmi
profesora
Dana
Slușanschiho,
ktorý
vypracoval
dotknutú
kritickú
edíciu,
na
druhej
strane.
Právny rámec
Medzinárodné právo
Bernský dohovor
5.        Podľa
článku 2
Dohovoru o ochrane
literárnych a umeleckých
diel
podpísaného v Berne
9. septembra
1886
(Parížsky
akt z 24. júla
1971) v znení
zmien z 28. septembra
1979
(ďalej
len
„Bernský
dohovor“):
„1.      Výraz
‚literárne a umelecké
diela‘
zahŕňa
všetky
výtvory z literárnej,
vedeckej a umeleckej
oblasti
bez
ohľadu
na
spôsob
alebo
formu
ich
vyjadrenia,
ako:
knihy,
brožúry a iné
písomné
diela;
prednášky,
preslovy,
kázne a iné
diela
takej
istej
povahy;
dramatické
alebo
hudobno‑dramatické
diela;
choreografické
diela a pantomímy;
hudobné
skladby s textom
alebo
bez
textu;
filmové
diela,
ktorým
sú
na
roveň
postavené
diela
vyjadrené
spôsobom
obdobným
filmu;
kresliarske,
maliarske,
architektonické,
sochárske,
rytecké,
litografické
diela;
fotografické
diela,
ktorým
sú
na
roveň
postavené
diela
vyjadrené
spôsobom
obdobným
fotografii;
diela
úžitkového
umenia;
ilustrácie,
zemepisné
mapy;
plány,
náčrtky a plastické
zemepisné,
miestopisné,
architektonické
alebo
vedecké
diela.
…
3.      Preklady,
úpravy,
hudobné
úpravy a iné
spracovania
literárneho
alebo
umeleckého
diela
sú
chránené
ako
diela
pôvodné
bez
toho,
aby
bolo
dotknuté
autorské
právo k pôvodnému
dielu.
…“
Zmluva WIPO o autorskom práve
6.        Zmluva
Svetovej
organizácie
duševného
vlastníctva
(WIPO) o autorskom
práve,
prijatá v Ženeve
20. decembra
1996,
bola
schválená
rozhodnutím
Rady
2000/278/ES
zo
16. marca 2000 o schválení
Zmluvy o autorských
právach
WIPO a Zmluvy
WIPO o výkone a fonogramoch v mene
Európskeho
spoločenstva(7).
7.        Článok 1
Zmluvy
WIPO o autorskom
práve,
nazvaný
„Vzťah k Bernskému
dohovoru“, v odseku
4
stanovuje,
že
„zmluvné
strany
sú
povinné
dodržiavať
ustanovenia
článkov 1
až
21 a ustanovenia
prílohy k Bernskému
dohovoru“.
Dohoda TRIPS
8.        Dohoda o obchodných
aspektoch
práv
duševného
vlastníctva
(ďalej
len
„dohoda
TRIPS“),
uvedená v prílohe
1
C k Dohode o založení
Svetovej
obchodnej
organizácie
(WTO),
bola
podpísaná v Marrákeši
15. apríla
1994 a schválená
rozhodnutím
Rady
94/800/ES z 22. decembra
1994
týkajúcim
sa
uzavretia
dohôd v mene
Európskeho
spoločenstva,
pokiaľ
ide o záležitosti v rámci
jeho
kompetencie,
ku
ktorým
sa
dospelo
na
Uruguajskom
kole
multilaterálnych
rokovaní
(1986 – 1994)(8).
Zmluvnými
stranami
dohody
TRIPS
sú
členovia
WTO,
medzi
nimi
všetky
členské
štáty
Únie,
ako
aj
samotná
Únia.
9.        Článok 9
dohody
TRIPS
stanovuje:
„1.
Členovia
budú
dodržiavať
ustanovenia
článkov 1
až
21
Bernského
dohovoru… a jeho
príloh. …
2.
Ochrana
autorských
práv
sa
bude
vzťahovať
na
vyjadrenie, a nie
na
myšlienky,
postupy,
metódy
činnosti
alebo
matematické
pojmy
ako
také.“
Právo Únie
Smernica 93/98
10.      Článok 5
smernice
Rady
93/98/EHS z 29. októbra
1993 o zosúladení
lehoty
ochrany
autorského
práva a niektorých
príbuzných
práv(9) stanovoval,
že
„členské
štáty
môžu
chrániť
kritické a vedecké
vydania
diel,
ktoré
sa
stali
verejným
majetkom
(voľnými z hľadiska
autorského
práva).
Maximálne
trvanie
ochrany
takýchto
diel
je
30
rokov
odo
dňa,
keď
došlo
po
prvýkrát k oprávnenému
vydaniu“.
Smernica 2006/116
11.      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2006/116/ES z 12. decembra
2006 o lehote
ochrany
autorského
práva a niektorých
súvisiacich
práv(10) nahradila
smernicu
93/98 a nadobudla
účinnosť
16. januára
2007.
12.      Odôvodnenie
19
smernice
2006/116
uvádza,
že
„členským
štátom
by
mala
byť
ponechaná
voľnosť,
aby
si
zachovali
alebo
zaviedli
iné
práva
súvisiace s autorským
právom,
osobitne
pokiaľ
ide o ochranu
kritických a vedeckých
publikácií.
Na
zabezpečenie
transparentnosti
na
úrovni
Spoločenstva
treba,
aby
členské
štáty,
ktoré
zavedú
nové
súvisiace
práva,
upovedomili o tom
Komisiu“.
13.      Článok 1
smernice
2006/116,
nazvaný
„Trvanie
autorských
práv“, v odseku
1
stanovuje,
že
„práva
autora
literárneho
alebo
umeleckého
diela v zmysle
článku 2
Bernského
dohovoru
trvajú
počas
života
autora a 70
rokov
po
jeho
smrti,
bez
ohľadu
na
to,
kedy
bolo
dielo
oprávnene
sprístupnené
verejnosti“.
14.      Článok 5
smernice
2006/116 s názvom
„Kritické a vedecké
vydania“
stanovuje,
že
„členské
štáty
môžu
chrániť
kritické a vedecké
vydania
diel,
ktoré
sa
stali
verejným
majetkom
(voľnými z hľadiska
autorského
práva).
Maximálna
lehota
ochrany
takýchto
diel
je
30
rokov
odo
dňa,
keď
došlo
po
prvýkrát k oprávnenému
vydaniu“.
Smernica 2001/29
15.      Článok 2
smernice
2001/29,
nazvaný
„Právo
rozmnožovania“,
znie:
„Členské
štáty
ustanovia
výlučné
právo
udeliť
súhlas
alebo
zakázať
priame
alebo
nepriame,
dočasné
alebo
trvalé
rozmnožovanie
akýmkoľvek
spôsobom a akoukoľvek
formou, v celku
alebo v časti:
a)      pre
autorov k ich
dielam;
…“
Rumunské právo
16.      Článok 16
Legea
nr.
8/1996
privind
dreptul
de
autor
și
drepturile
conexe
(zákon
č. 8/1996 o autorskom
práve a s ním
súvisiacich
právach)
zo
14. marca 1996, v znení
účinnom v roku
2001(11),
stanovuje,
že
„autor
diela
má
výlučné
vlastnícke
právo
povoliť
preklad,
vydanie v zbierkach,
adaptáciu,
ako
aj
akékoľvek
iné
spracovanie
svojho
diela,
ktorým
sa
získa
odvodené
dielo“.
17.      Článok 8
Legea
nr.
8/1996
privind
dreptul
de
autor
și
drepturile
conexe
(zákon
č. 8/1996 o autorskom
práve a s ním
súvisiacich
právach)
zo
14. marca 1996, v znení
účinnom v roku
2015 a v aktuálnom
znení(12),
uvádza:
„Bez
toho,
aby
boli
dotknuté
práva
autorov
pôvodného
diela,
predmetom
autorského
práva
sú
aj
odvodené
diela,
ktoré
boli
vytvorené
na
základe
jedného
alebo
viacerých
už
existujúcich
diel, a to:
a)      preklady,
adaptácie,
anotácie,
dokumentárne
diela,
hudobné
úpravy a akákoľvek
iná
úprava
literárneho,
umeleckého
alebo
vedeckého
diela
predstavujúca
tvorivé
duševné
dielo;
b)      kompilácie
literárnych,
umeleckých
alebo
vedeckých
diel,
ako
sú
encyklopédie a antológie,
zbierky
alebo
kompilácie
materiálov
alebo
údajov,
či
už
sú
alebo
nie
sú
chránené,
vrátane
databáz,
ktoré
výberom
alebo
usporiadaním
materiálu
predstavujú
duševné
výtvory…“
18.      Článok 23
tohto
zákona
stanovuje,
že
„na
účely
tohto
zákona
sa
‚vytvorením
odvodeného
diela‘
rozumie
preklad,
vydanie v zbierkach,
adaptácia,
ako
aj
akékoľvek
iné
spracovanie
už
existujúceho
diela,
ak
to
predstavuje
duševný
výtvor“.
Skutkový stav, konanie vo veci samej, prejudiciálna otázka a konanie na Súdnom dvore
19.      Profesor
Slușanschi
vypracoval v latinčine
kritickú
edíciu
latinského
diela,
ktoré
sa
stalo
voľným z hľadiska
autorského
práva a patrilo
kniežaťu
Dimitriovi
Cantemirovi, s názvom
preloženým
do
rumunčiny
ako
„Istoria
creșterilor
și a descreșterilor
Curții
Othman[n]ice
sau
Aliothman[n]ice
de
la
primul
început
al
neamului,
adusă
până
în
vremurile
noastre,
în
trei
cărți“
(Dejiny
vzostupu a pádu
Osmanského
dvora
od
počiatku
až
po
súčasnosť v troch
knihách,
ďalej
len
„kritická
edícia
Slușanschi“).
Táto
kritická
edícia
bola
prvýkrát
vydaná v roku
2001
vydavateľstvom
Amarcord v Temešvári
(Rumunsko),
nasledovalo
druhé
vydanie v roku
2008,
revidované a opravené
profesorom
Slușanschim,
ktoré
vydalo
vydavateľstvo
Paideia, a ďalšie
vydania v rokoch
2010 a 2012.
20.      Latinský
rukopis
princa
Dimitria
Cantemira,
na
základe
ktorého
vznikla
kritická
edícia
Slușanschi,
bol
objavený
na
Harvardskej
univerzite
(Spojené
štáty
americké) v roku
1984.
Na
vypracovanie
prvého
vydania
použil
profesor
Slușanschi
faksimile
vydané v Rumunsku v roku
1999.
Pri
druhom
vydaní
použil
fotografické
kópie,
ktoré
sprístupnila
Harvardská
univerzita.
21.      Okrem
kritickej
edície
Slușanschi v latinčine
vyšlo
dielo
Dimitria
Cantemira
aj v rumunčine v preklade
profesora
Slușanschiho.
Na
tento
účel
odkázal
na
latinský
text
uvedený v jeho
kritickej
edícii, a to v revidovanej a opravenej
verzii.
22.      V roku
2013,
po
smrti
profesora
Slușanschiho, TB a VP
ako
jeho
dedičia
previedli
na
IHTR
právo
používať
prepisy a preklady
profesora
Slușanschiho
týkajúce
sa
viacerých
textov
Dimitria
Cantemira – vrátane
kritickej
edície
Slușanschi – na
účely
prípravy
kompletného
vydania
diela
Dimitria
Cantemira.
IHTR
následne
sprístupnil
prácu
profesora
Slușanschiho
nadácii
FNSA.
23.      V roku
2015
FNSA
vydala
dielo s názvom
„Dimitrie
Cantemir – Istoria
măririi
și
decăderii
Curții
otomane“
(Dimitrie
Cantemir – Dejiny
vzostupu a pádu
Osmanského
dvora),
dvojjazyčnú
latinsko‑rumunskú
verziu v dvoch
zväzkoch,
ktorá
obsahovala
latinský
text
spolu s kritickými
poznámkami
vedeckých
pracovníkov
nadácie
FNSA.
24.      Dňa
8. decembra
2015 TB a VP
podali
na
Tribunalul
București
(Vyšší
súd
Bukurešť,
Rumunsko)
žalobu
pre
porušenie
autorského
práva a domáhali
sa
náhrady
nemajetkovej a majetkovej
ujmy,
ktorú
utrpeli v dôsledku
uverejnenia
úplnej
kritickej
edície
nadáciou
FNSA.
25.      Dňa
21. decembra
2017
Tribunalul
București
(Vyšší
súd
Bukurešť)
konštatoval,
že
kritická
edícia
Slușanschi
vypracovaná v roku
2001
bola v celom
rozsahu
prevzatá
do
edície
nadácie
FNSA a že
FNSA
použila
aj v tom
čase
nezverejnené
doplnenia
alebo
opravy,
ktoré
profesor
Slușanschi
urobil
vo
svojej
vlastnej
edícii a ktoré
zamýšľal
použiť v budúcnosti.
Na
profesora
Slușanschiho
sa
však
odkazovalo
len v poznámkach
pod
čiarou.
Tribunalul
București
(Vyšší
súd
Bukurešť)
tak
konštatoval,
že
IHTR a FNSA
porušili
morálne
právo
profesora
Slușanschiho
byť
uznaný
za
autora
kritickej
edície
Slușanschi,
ako
aj
majetkové
autorské
práva
prináležiace
jeho
dedičom.
26.      Na
základe
odvolania,
ktoré
podali
IHTR a FNSA,
Curtea
de
Apel
București
(Odvolací
súd
Bukurešť,
Rumunsko)
7. apríla
2021
čiastočne
zmenil
rozsudok
Tribunalul
București
(Vyšší
súd
Bukurešť)
tak,
že
znížil
výšku
náhrady
nemajetkovej
ujmy,
ktorú
mali
spoločne a nerozdielne
zaplatiť
IHTR a FNSA,
avšak
potvrdil
stanovenú
výšku
náhrady
majetkovej
ujmy.
Okrem
iného
sa
domnieval,
že
kritická
edícia
Slușanschi
si
vyžadovala
rôzne
zásahy
do
pôvodného
diela,
intelektuálny
prístup a tvorivé
úsilie,
takže
predstavovala
„odvodené
dielo“ v zmysle
Legea
nr.
8/1996
privind
dreptul
de
autor
și
drepturile
conexe
(zákon
č. 8/1996 o autorskom
práve a s ním
súvisiacich
právach) a požívala
ochranu
stanovenú
týmto
zákonom.
27.      IHTR a FNSA
podali
kasačný
opravný
prostriedok
na
Înalta
Curte
de
Casație
și
Justiție
(Najvyšší a kasačný
súd),
vnútroštátny
súd,
ktorý
podal
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania, a v podstate
spochybnili
kvalifikáciu
kritickej
edície
ako
„odvodeného
diela“.
Tvrdili,
že v prípade
diela
vedeckej
povahy
napísaného v mŕtvom
jazyku,
ktoré
obsahuje
presné
pravidlá
syntaxe a vetnej
konštrukcie,
sú
slobodné
tvorivé
rozhodnutia
autora
vylúčené,
keďže
jediným
cieľom
je
využiť
jeho
odborné
znalosti
na
identifikáciu
verzií
textu,
ktoré
sú
najbližšie
zámeru
autora
pôvodného
diela.
Podobne
miera
slobody
autora
kritickej
edície
je
podľa
nich
mimoriadne
obmedzená,
či
dokonca
žiadna.
28.      Vnútroštátny
súd
sa
pýta
na
kvalifikáciu
„diela“
chráneného
autorským
právom
podľa
článku 2 písm. a)
smernice
2001/29 a konkrétne
na
dva
kumulatívne
prvky,
ktoré
musia
byť
na
tento
účel
splnené, a to
(i)
existenciu
originálneho
predmetu v tom
zmysle,
že
je
nevyhnutné a zároveň
postačujúce,
aby
predmet
odrážal
osobnosť
jeho
autora
prejavením
slobodných a tvorivých
rozhodnutí
tejto
osoby, a (ii)
existenciu
dostatočne
presne a objektívne
identifikovateľného
predmetu.
29.      Vnútroštátny
súd
sa
tak
pýta
na
skutočnú
existenciu
„slobodných a tvorivých
rozhodnutí“
autora
kritickej
edície,
ak
je
jeho
cieľom
obnoviť
pôvodné
dielo v úplnej a zrozumiteľnej
podobe,
ktorá
sa
čo
najviac
približuje
zámeru
autora
tohto
pôvodného
diela.
Na
tento
účel
vnútroštátny
súd
uvádza,
že
autor
kritickej
edície
vychádza z pôvodného
rukopisu a môže v ňom
vykonať
opravy
alebo
doplnenia s cieľom
zabezpečiť
zachovanie
jeho
zmyslu,
ako
aj
vložiť
komentáre a vysvetlenia
týkajúce
sa
výberu
vhodných
výrazov.
Hoci
túto
prácu
nemožno
stotožňovať s reprodukciou
alebo
prepisovaním
faksimile
uvedeného
rukopisu,
vnútroštátny
súd
si
kladie
otázku,
či
tento
výber a s ním
spojený
kritický
aparát
odrážajú
tvorivosť a „osobný
štýl“
autora
kritickej
edície,
alebo
len
jeho
odborné
schopnosti a nesporné
intelektuálne
úsilie,
ktoré
však
podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
nepostačujú
na
to,
aby
išlo o originálne
dielo,
ktoré
môže
byť
chránené
autorským
právom.
30.      Vnútroštátny
súd
sa
tiež
pýta,
či
kritickú
edíciu
možno
považovať
za
výtvor
odlišný
od
pôvodného
diela,
či
naopak s ním
splýva,
keďže
jej
cieľom
je
obnoviť
text
už
existujúceho
diela,
alebo
prípadne,
či
iba
kritické
poznámky,
komentáre a vysvetlenia
autora
kritickej
edície
majú
presne a objektívne
identifikovateľný
predmet a len
im
možno
priznať
povahu
diela,
ktoré
možno
chrániť
autorským
právom.
31.      Za
týchto
podmienok
Înalta
Curte
de
Casaţie
şi
Justiţie
(Najvyšší a kasačný
súd)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Má
sa
článok 2 písm. a)
smernice
[2001/29]
vykladať v tom
zmysle,
že
kritickú
edíciu
diela,
ktorej
cieľom
je
zostaviť
text
pôvodného
diela,
pričom
vychádza z rukopisu
[a dopĺňa
ho]
komentármi a potrebným
kritickým
aparátom,
možno
považovať
za
dielo
chránené
autorským
právom?“
32.      Písomné
pripomienky
predložili
rumunská,
francúzska a talianska
vláda,
ako
aj
Európska
komisia.
IHTR a Komisia
tiež
predniesli
svoje
ústne
pripomienky
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
19. marca 2025.
Analýza
Úvodné pripomienky
33.      Svojou
prejudiciálnou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 2 písm. a)
smernice
2001/29
vykladať v tom
zmysle,
že
kritickú
edíciu
diela
voľného z hľadiska
autorského
práva(13),
ktorej
cieľom
je
obnoviť
text
tohto
diela,
pričom
ho
dopĺňa
komentármi a potrebným
kritickým
aparátom,
možno
považovať
za
dielo,
ktorého
rozmnožovanie
podlieha
súhlasu
autora.
34.      Okrem
toho z tvrdení
účastníkov
konania,
ako
aj z pochybností
vyjadrených
vnútroštátnym
súdom
vyplýva,
že
zostáva
otázne,
či
možno
kritickú
edíciu
pôvodného
diela
absolútne
kvalifikovať
ako
„dielo“
chránené
autorským
právom
podľa
článku 2 písm. a)
smernice
2001/29.
35.      V tejto
súvislosti
Komisia
upozorňuje
Súdny
dvor
na
článok 5
smernice
2006/116,
ktorý
stanovuje
osobitnú
lehotu
ochrany
pre
„kritické a vedecké
vydania“
diel,
ktoré
sa
stali
voľnými z hľadiska
autorského
práva.
Zastáva
názor,
že
kritickú
edíciu
Slușanschi
nemožno
kvalifikovať
ako
„dielo“
chránené
autorským
právom v zmysle
článku 2 písm. a)
smernice
2001/29, a navrhuje
preformulovať
prejudiciálnu
otázku
tak,
aby
sa
práca
profesora
Slușanschiho
preskúmala z hľadiska
článku 5
smernice
2006/116.
36.      Domnievam
sa
však,
že
nie
je
potrebné
vykonať
takéto
preskúmanie
ani
preformulovať
prejudiciálnu
otázku,
ako
to
navrhuje
Komisia.
37.      Treba
totiž
konštatovať,
že
hoci
cieľom
smernice
2006/116
je
harmonizovať
lehoty
ochrany
autorského
práva a s ním
súvisiacich
práv,
ako
aj
začiatok
plynutia
týchto
lehôt,
ponecháva
na
členských
štátoch,
aby
upravili
niektoré
aspekty
súvisiacich
práv. Z článku 5 a odôvodnenia
19
tejto
smernice
tak
vyplýva,
že
členské
štáty
zostávajú
oprávnené
zachovať
alebo
vytvoriť
práva
súvisiace s autorským
právom
na
ochranu
kritických a vedeckých
vydaní
diel,
ktoré
sa
stali
voľnými z hľadiska
autorského
práva.
Dĺžka
trvania
takejto
ochrany
je
potom
podľa
článku 5
druhej
vety
uvedenej
smernice
maximálne
tridsať
rokov
odo
dňa
prvého
oprávneného
vydania.(14)
38.      Z toho
na
jednej
strane
vyplýva,
že
ochrana
poskytovaná
„kritickým a vedeckým
vydaniam“
diel,
ktoré
sa
stali
voľnými z hľadiska
autorského
práva v zmysle
článku 5
smernice
2006/116,
spadá
do
práv
súvisiacich s autorským
právom, a nie
do
autorského
práva.(15) Na
druhej
strane
táto
osobitná
ochrana
sa
vzťahuje
len na
vydania
uvedené v tomto
ustanovení
v tých členských štátoch, ktoré zaviedli takéto súvisiace právo.
39.      V prejednávanej
veci
pritom
zo
skutočností
uvedených v spise
vyplýva,
že
Rumunsko
nevyužilo
možnosť
prebrať
článok 5
smernice
2006/116 a neprijalo
žiadne
legislatívne
ustanovenie,
ktorého
cieľom
by
bolo
priznať
kritickým a vedeckým
edíciám
diel,
ktoré
sa
stali
voľnými,
osobitnú
ochranu z titulu
súvisiacich
práv,
čo
bolo
potvrdené
na
pojednávaní.(16)
40.      Článok 5
smernice
2006/116
teda
nie
je
uplatniteľný
vo
veci
samej.
41.      Chcem
dodať,
že
bez
ohľadu
na
zvolenú
definíciu
„kritických a vedeckých
vydaní“
diel
voľných z hľadiska
autorského
práva,
na
ktoré
sa
vzťahuje
ochrana z titulu
súvisiacich
práv v súlade s článkom 5
smernice
2006/116,(17) táto
definícia
nemôže
zahŕňať
práce,
ktoré
možno
kvalifikovať
ako
„diela“ a ktoré
požívajú
ochranu
podľa
autorského
práva v súlade s článkom 2 písm. a)
smernice
2001/29.
42.      Možnosť
ponechaná
členským
štátom
zachovať
alebo
vytvoriť
súvisiace
právo,
ktoré
sa
týka
ochrany
kritických a vedeckých
vydaní v zmysle
článku 5
smernice
2006/116,
nemá
vplyv
na
ich
povinnosť
priznať
autorom
výlučné
právo
udeliť
súhlas
alebo
zakázať
rozmnožovanie
ich
diel
podľa
článku 2 písm. a)
smernice
2001/29,
keďže
toto
posledné
uvedené
ustanovenie
predstavuje
opatrenie
úplnej
harmonizácie
vecného
obsahu
práva,
ktoré
je v ňom
uvedené.(18)
43.      Na
účely
prejednávanej
veci
sa
preto
budem v prvom
rade
zaoberať
pochybnosťami
týkajúcimi
sa
možnosti
konštatovať,
že
kritické
edície
pôvodných
diel
možno
kvalifikovať
ako
„chránené
diela“,
ktorých
rozmnožovanie
podlieha
súhlasu
autora
podľa
článku 2 písm. a)
smernice
2001/29. V druhom
rade
konkrétne
preskúmam,
či
kritickú
edíciu
diela
voľného z hľadiska
autorského
práva,
ktorej
cieľom
je
obnoviť
text
tohto
diela,
pričom
ho
dopĺňa
komentármi a potrebným
kritickým
aparátom,
možno
považovať
za
dielo
takto
chránené
autorským
právom.
O možnosti kvalifikovať ako „dielo“ kritickú edíciu pôvodného diela
44.      Chcem
pripomenúť,
že
hoci
Únia
nie
je
zmluvnou
stranou
Bernského
dohovoru,
je
povinná
podľa
článku 1
ods. 4
zmluvy
WIPO o autorskom
práve,
ktorej
je
zmluvnou
stranou a ktorej
vykonanie
je
cieľom
smernice
2001/29,
dodržiavať
články 1
až
21
Bernského
dohovoru.(19)
45.      Podľa
článku 2
ods. 1
Bernského
dohovoru
pritom
literárne a umelecké
diela
zahŕňajú
všetky
výtvory z literárnej,
vedeckej a umeleckej
oblasti
bez
ohľadu
na
spôsob
alebo
formu
ich
vyjadrenia.
Toto
ustanovenie
okrem
toho v odseku
3,
ktorý
sa
týka
odvodených
diel,
uvádza,
že
„[okrem
iného]
preklady… a iné
spracovania
literárneho
alebo
umeleckého
diela
sú
chránené
ako
diela
pôvodné
bez
toho,
aby
bolo
dotknuté
autorské
právo k pôvodnému
dielu“(20).
46.      Navyše
podľa
článku 2
zmluvy
WIPO o autorskom
práve a článku 9
ods. 2
dohody
TRIPS,
ktorá
je
tiež
súčasťou
právneho
poriadku
Únie,
môžu
byť
predmetom
ochrany
podľa
autorského
práva
vyjadrenia, a nie
myšlienky,
postupy,
spôsoby
prevádzkovania
alebo
matematické
koncepcie
ako
také.(21)
47.      Pojem
„dielo“
chránené
autorským
právom
uvedený v článku 2 písm. a)
smernice
2001/29
treba
teda
chápať
tak,
že
zahŕňa
tak
primárne,
ako
aj
sekundárne
diela,
akými
sú
odvodené
diela,
ktoré
boli
vytvorené
na
základe
jedného
alebo
viacerých
už
existujúcich
diel.
48.      Odvodené
dielo
je
dielo,
ktoré
vyberá z jedného
alebo
viacerých
pôvodných
diel,
či
dokonca
integruje
celé
už
existujúce
dielo
alebo
jeho
časť, a upravuje
ho
alebo k nemu
pridáva
originálnu
tvorbu,
čo
mu
poskytuje
ochranu
autorským
právom.
Takéto
dielo
je
potom
chránené
autorským
právom
ako
nové
dielo,
pričom
dôvody
tejto
novej
samostatnej
ochrany
spočívajú v originalite
alebo
tvorivosti,
ktorú
autor
odvodeného
diela
vniesol
do
svojej
činnosti.
Takáto
ochrana
sa
uplatňuje
bez
toho,
aby
boli
dotknuté
autorské
práva
pôvodného
diela
alebo
diel, z ktorých
odvodené
dielo
vychádza.(22)
49.      Okrem
toho v Bernskom
dohovore
nie
je
nič,
čo
by
umožňovalo
domnievať
sa,
že
kritická
edícia
pôvodného
diela,
vrátane
diela,
ktoré
sa
stalo
voľným z hľadiska
autorského
práva, v zásade
nemôže
prípadne
spĺňať
podmienky
požadované
na
to,
aby
bola
kvalifikovaná
ako
„odvodené
dielo“ a požívala
ochranu
podľa
autorského
práva.
Systém
autorského
práva
Únie
tiež
neobsahuje
žiadny
právny
základ,
ktorý
by
umožňoval
takéto
obmedzenie.(23)
50.      Takéto
všeobecné
vyhlásenie
by
bolo v rozpore s vôľou
normotvorcu
Únie
zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany
duševného
vlastníctva
prostredníctvom
autorského
práva a s ním
súvisiacich
práv,
ktoré
chránia a stimulujú
rozvoj a uvádzanie
na
trh
nových
produktov a služieb,
ďalej
sú
podstatou
pre
duševnú
tvorbu a kultúrnu
produkciu a umožňujú
autorom,
výkonným
umelcom a výrobcom
získať
primeranú
odmenu
za
používanie
ich
diel,
aby
mohli
pokračovať
vo
svojej
tvorivej a umeleckej
práci,
čo
výslovne
vyplýva z odôvodnení
2,
4 a 9
až
11
smernice
2001/29,
ako
aj z odôvodnenia
11
smernice
2006/116.
51.      Kritická
edícia
pôvodného
diela
teda
môže
byť
chránená
autorským
právom
podľa
článku 2 písm. a)
smernice
2001/29
len
vtedy,
keď
ju
možno
kvalifikovať
ako
„dielo“ v zmysle
tejto
smernice.
52.      Za
týchto
okolností
teraz
vzniká
otázka,
či
kritickú
edíciu
diela
voľného z hľadiska
autorského
práva,
ktorej
cieľom
je
obnoviť
text
tohto
diela,
pričom
ho
dopĺňa
komentármi a potrebným
kritickým
aparátom,
možno
považovať
za
odvodené
dielo
chránené
autorským
právom
podľa
článku 2 písm. a)
smernice
2001/29.
O kritickej edícii diela voľného z hľadiska autorského práva, ktorej cieľom je obnoviť text tohto diela, pričom ho dopĺňa komentármi a kritickým aparátom
53.      Zo
znenia
článku 2 písm. a)
smernice
2001/29
vyplýva,
že
predmetom
ochrany
práva
autora
povoliť
alebo
zakázať
rozmnožovanie
je
„dielo“.
Keďže
táto
smernica
neobsahuje
žiadny
výslovný
odkaz
na
právo
členských
štátov
pre
stanovenie
zmyslu a rozsahu
pojmu
„dielo“, s prihliadnutím
na
požiadavky
jednotného
uplatňovania
práva
Únie,
ako
aj
zásadu
rovnosti,
sa
tento
pojem
má v zásade v celej
Únii
vykladať
autonómne a jednotne.(24)
54.      Podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
na
to,
aby
predmet
mohol
byť
kvalifikovaný
ako
„dielo“ v zmysle
smernice
2001/29,
musia
byť
splnené
dve
kumulatívne
podmienky.
Na
jednej
strane
treba,
aby
bol
dotknutý
predmet
originálny v tom
zmysle,
že
predstavuje
vlastný
duševný
výtvor
jeho
autora.
Na
druhej
strane
kvalifikácia
ako
„dielo“ v zmysle
smernice
2001/29
je
vyhradená
prvkom
tohto
diela,
ktoré
sú
vyjadrením
takejto
duševnej
tvorivej
činnosti v tom
zmysle,
že
dielo
zahŕňa
dostatočne
presne a objektívne
identifikovateľný
predmet.(25)
O kritériu originality
55.      Z judikatúry
vyplýva,
že
na
to,
aby
sa
predmet
mohol
považovať
za
originálny,
je
nevyhnutné a zároveň
postačujúce,
aby
odrážal
osobnosť
jeho
autora
prejavením
slobodných a tvorivých
rozhodnutí
tejto
osoby.
Naproti
tomu
ak
je
zhotovenie
predmetu
určené
len
technickými
požiadavkami,
pravidlami
alebo
inými
obmedzeniami,
ktoré
neponechali
priestor
pre
výkon
tvorivej
voľnosti,(26) alebo
bol
ponechaný
priestor
natoľko
obmedzený,
že
myšlienka a jej
vyjadrenie
splývajú,(27) tento
predmet
nemožno
považovať
za
vykazujúci
potrebnú
originalitu
nevyhnutnú
na
to,
aby
mohol
predstavovať
dielo.
56.      Na
účely
určenia,
či
to
tak
skutočne
je v prípade
výtvoru v literárnej
oblasti,
Súdny
dvor
spresnil,
že
vnútroštátny
súd
musí
overiť,
či
mohol
autor
pri
vypracovaní
dotknutého
predmetu
urobiť
slobodné a tvorivé
rozhodnutia,
ktoré
môžu
čitateľovi
sprostredkovať
originalitu
tohto
predmetu,
pričom
taká
originalita
nevyplýva
zo
samotných
slov
posudzovaných
samostatne,
ale
skôr z výberu,
usporiadania a kombinácie
týchto
slov,
ktorými
autor
vyjadril
svoju
tvorivosť
originálnym
spôsobom a dospel
tak k výsledku,
ktorý
je
duševným
výtvorom,
pričom
samotné
intelektuálne
úsilie a zručnosti
využité
na
vytvorenie
uvedeného
predmetu
sú v tejto
súvislosti
irelevantné.(28)
57.      Okrem
toho,
ako
správne
uvádza
vnútroštátny
súd,
Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
počítačové
programy,
databázy
alebo
fotografie
môžu
predstavovať
„diela“
chránené
autorským
právom,
ak
sú
originálne v tom
zmysle,
že
sú
výsledkom
autorovej
vlastnej
duševnej
tvorby.
To
isté
platí
pre
články z tlače, v prípade
ktorých
vlastná
duševna
tvorba
ich
autorov
bežne
vyplýva
zo
spôsobu,
akým
je
téma
predstavená,
ako
aj z jazykového
vyjadrenia.(29) Pokiaľ
ide o portrétovú
fotografiu,
Súdny
dvor
okrem
toho
uviedol,
že
autor
môže
svoje
slobodné a tvorivé
rozhodnutia
vykonať
viacerými
spôsobmi a v rôznych
fázach
jej
realizácie,
takže
priestor,
ktorý
má k dispozícii
na
využitie
svojich
tvorivých
schopností
nie
je
nutne
obmedzený
či
dokonca
neexistujúci.(30)
58.      Súdny
dvor
naproti
tomu
konštatoval,
že
vojenské
správy,
ktoré
sú
dokumentmi
čisto
informatívnej
povahy,
ktorých
obsah
prevažne
určujú
informácie,
ktoré
tieto
správy
obsahujú,
takže
tieto
informácie a ich
vyjadrenie v týchto
správach
splývajú, a uvedené
správy
sa
vyznačujú
iba
svojou
technickou
funkciou s vylúčením
akejkoľvek
originality,
nepredstavujú
„diela“.(31) To
isté
platí
pre
vytvorenie
databázy,
vo
vzťahu
ku
ktorej
nie
je
splnené
kritérium
originality,
ak
ju
určujú
technické
posúdenia,
pravidlá
alebo
obmedzenia,
ktoré
neponechávajú
nijaké
miesto
pre
tvorivú
slobodu,
keďže
úsilie a schopnosti
autora
nemôžu
ako
také
odôvodniť
jej
ochranu
autorským
právom,
pokiaľ
nevyjadrujú
nijakú
originalitu
vo
výbere
alebo
usporiadaní
uvedených
údajov.(32)
59.      Súdny
dvor
však
dodal,
že
predmet
spĺňajúci
podmienku
originality
môže
požívať
ochranu
podľa
autorského
práva,
aj
keď
jeho
zhotovenie
bolo
určené
technickými
požiadavkami,
pokiaľ
takéto
určenie
nebránilo
autorovi
vtisnúť
do
tohto
predmetu
vlastnú
osobnosť,
pričom
ide o prejav
jeho
slobodných a tvorivých
rozhodnutí.(33)
60.      Z tejto
judikatúry
vyplýva,
že
základné
kritérium,
ktoré
umožňuje
určiť,
či
predmet
predstavuje
vlastnú
duševnú
tvorbu
autora,
sa v podstate
týka
vyjadrenia
tvorivej
schopnosti
autora,
možnosti
uskutočniť
slobodné a tvorivé
rozhodnutia, a teda
odzrkadlenia
jeho
osobnosti.
61.      V prejednávanej
veci
musí
teda
vnútroštátny
súd
určiť,
či
kritická
edícia
diela
voľného z hľadiska
autorského
práva,
ktorej
cieľom
je
obnoviť
text
tohto
diela,
pričom
ho
dopĺňa
komentármi a potrebným
kritickým
aparátom,
predstavuje
duševný
výtvor,
ktorý
je
prejavom
slobodných
rozhodnutí a osobnosti
jeho
autora,
takže
spĺňa
požiadavku
originality.
62.      V tejto
súvislosti
zo
skutočností
uvedených v spise
vyplýva,
že
kritická
edícia
Slușanschi
nie
je
len
reprodukciou
latinského
rukopisu
princa
Dimitria
Cantemira,
ani
prepisom
faksimile
tohto
rukopisu.
Pri
zostavovaní
tejto
kritickej
edície
profesor
Slușanschi
zasiahol
do
pôvodného
textu,
pričom
vykonal
opravy a doplnenia, s cieľom
obnoviť
text
pôvodného
diela v úplnej a zrozumiteľnej
podobe,
ktorá
sa
čo
najviac
približuje
zámeru
autora
uvedeného
pôvodného
diela.
63.      Zastávam
pritom
názor,
že
ak
sa
autor
pokúsi
obnoviť
neúplné
literárne
dielo
vo
forme, o ktorej
sa
domnieva,
že
sa
čo
najviac
približuje
tej,
ktorú
vytvoril
autor
pôvodného
diela,
nemožno
sa v zásade
domnievať,
že
poskytuje
iba
výskumnú
prácu,
zručnosti
alebo
intelektuálne
úsilie
bez
akejkoľvek
osobnej
tvorby.
Naopak,
autor
si
môže
vybrať z viacerých
možností.
Gramatické,
lexikálne,
literárne a štylistické
rozhodnutia,
ktoré
urobí,
budú
pravdepodobne
určované
alebo
aspoň
ovplyvnené
jeho
dlhoročnými
skúsenosťami,
filologickými
odbornými
znalosťami,
znalosťou a pochopením
doby, v ktorej
bolo
pôvodné
dielo
napísané, a historického
obdobia,
ktorého
sa
toto
dielo
týka,
znalosťami o autorovi
pôvodného
diela,
jeho
štýle a jazykovom
prejave,
ako
aj
výkladom
toho,
čo
vníma
ako
zámer
tohto
autora. V prípade,
že
autor
kritickej
edície
čerpá
nielen
zo
svojej
profesie a svojich
poznatkov o autorovi,
jazyku,
dobe a pôvodnom
diele,
ale
aj z vlastnej
predstavivosti,
intuície a citlivosti,
aby
pri
zachovaní
ducha
pôvodného
diela
vynašiel
alebo
znovu
objavil
stratené
alebo
nezrozumiteľné
prvky,
vytvára
tvorivé
dielo a vnáša
svoju
osobnosť
do
diela
iného,
takže
vytvára
odvodené
dielo.
64.      Komentáre a kritický
aparát,
ktoré
predstavujú
kritické
poznámky a vysvetlenia
týkajúce
sa
opráv,
nahradenia
slov
alebo
doplnení,
ktoré
môžu
byť
potrebné
pre
zrozumiteľnosť
pôvodného
rukopisu,
ako
aj
rôznych
jazykových
verzií
alebo
slovných
variantov
či
výrazov,
ktoré
mohli
byť
vynechané,
tiež
predstavujú
vlastnú
duševnú
tvorbu
autora
kritickej
edície.
65.      Kritérium
originality
sa
navyše
môže
prejavovať
aj v kompozícii
kritickej
edície,
štruktúre
diela,
jeho
úprave,
ako
aj v usporiadaní
pôvodného
textu
vo
vzťahu
ku
komentárom a kritickému
aparátu.(34) Autor
takéhoto
diela
tak
vnáša
svoj
„osobný
štýl“
do
vytvoreného
diela a nemožno
sa
domnievať,
že
kritická
edícia
splýva s pôvodným
dielom.
66.      Okrem
toho
aj
za
predpokladu,
že
cieľom
kritickej
edície
je
obnoviť
pôvodné
dielo
tak,
aby
bolo v súlade s predstavou,
ktorú o ňom
má
osoba,
ktorá
ho
obnovuje, a že
jazyk
tohto
pôvodného
diela
je
jazykom
charakterizovaným
presnými
pravidlami
syntaxe a vetnej
konštrukcie,
takéto
obmedzenia,
ako
aj
skutočnosť,
že
vypracovanie
takejto
edície
bolo
určované
niekoľkými
pravidlami
syntaxe,
nemôžu v zásade
vylúčiť
všetku
originalitu.
67.      Inak
by
to
bolo v prípade,
ak
by
vypracovanie
kritickej
edície
bolo
určované
výlučne
technickými
zásahmi,
pravidlami
alebo
obmedzeniami
zbavenými
tvorivej
slobody.
Mohlo
by
sa
tak
zdať,
že
autor
kritickej
edície
sa
uspokojil
so
servilným
obnovením
na
základe
dostatočne
presných a úplných
dokumentov,
aby
nemusel
vyvinúť
žiadnu
tvorivú
iniciatívu.
Úsilie a zručnosti,
akokoľvek
zložité a dôkladné,
nemôžu
ako
také
odôvodniť
ochranu
takejto
edície
autorským
právom,
pokiaľ
nevyjadrujú
nijakú
originalitu
vo
výbere
alebo
usporiadaní
informácií,
ktoré
sú v nej
obsiahnuté.
68.      V závislosti
od
okolností
sa
preto
obnovenie
diela,
ktoré
sa
stalo
voľným,
môže
podobať
vytvoreniu
odvodeného
diela,
ktoré
je
originálne, v tom,
že
autor
čerpá z existujúcich
výtvorov
alebo
ich
integruje.
Na
to
je
potrebné
zistiť, v čom
spočíval
zásah
autora
kritickej
edície
vo
vzťahu k pôvodnému
dielu.(35) V tejto
súvislosti
prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
ktorý
rozhoduje
vo
veci,
aby
zohľadnil
všetky
relevantné
prvky
sporu
vo
veci
samej.(36) Druh
dotknutých
diel a špecifické
odborné
schopnosti
ďalších
výskumných
pracovníkov,
ktorí
sú
zapojení
do
rovnakých
alebo
podobných
štúdií,
môžu
byť
užitočné
najmä
na
pochopenie
toho,
čo
by
sa
malo
kvalifikovať
ako
„samostatné
dielo“,
ktoré
je
nezávisle
chránené
autorským
právom, a čo
je
len
vedeckým
opätovným
vydaním
poznatkov,
ktoré
sa
stali
voľnými.
O existencii identifikovateľného predmetu
69.      Súdny
dvor
spresnil,
že
pojem
„dielo“
uvedený v smernici
2001/29
nevyhnutne
vyžaduje
existenciu
dostatočne
presne a objektívne
identifikovateľného
predmetu
ochrany.
Na
jednej
strane
orgány
poverené
dohľadom nad
ochranou
výlučných
práv,
ktoré
sú
súčasťou
autorského
práva,
musia
mať
možnosť
jasne a presne
rozpoznať
takto
chránený
predmet.
To
isté
platí
pre
tretie
osoby,
voči
ktorým
sa
môže
uplatňovať
ochrana
požadovaná
autorom
tohto
predmetu.
Na
druhej
strane
potreba
odstrániť z procesu
identifikácie
uvedeného
predmetu
akýkoľvek
subjektívny
prvok,
ktorý
by
bol
na
úkor
právnej
istoty,
predpokladá,
že
tento
predmet
je
objektívne
vyjadrený.(37)
70.      Domnievam
sa,
že
kritickú
edíciu
pôvodného
diela
možno
ako
celok
presne a objektívne
identifikovať.(38) Nie
je
nevyhnutne
potrebné
rozlišovať
na
jednej
strane
časti
zodpovedajúce
pôvodnému
dielu,
ktoré
prípadne
prešli
textovými
zmenami, a na
druhej
strane
komentáre,
kritické
poznámky
alebo
vysvetlenia,
ktoré
ich
dopĺňajú,
aby
sa
prípadne
rozlíšili
výkony,
ktoré
zakladajú
autorské
právo, a výkony,
ktoré
toto
právo
nezakladajú.
„Oddeliteľná
ochrana“,
ktorá
by
sa
systematicky
poskytovala
len
komentárom,
kritickým
poznámkam
alebo
vysvetleniam,
by
znamenala
riziko
rozdelenia
diela,
ktoré
má
zmysel
len
ako
celok,
najmä
ak
takéto
komentáre,
poznámky
alebo
vysvetlenia
dopĺňajú
alebo
súvisia s konkrétnou
časťou
textu
pôvodného
diela,
ktorú
komentujú
alebo
analyzujú.(39)
71.      Aj
keby
to
mohlo
byť
inak v prípade
predslovu,
úvodu
alebo
záveru,
ktorých
„oddeliteľnosť“
od
zvyšku
diela
si
možno
ľahšie
predstaviť, v každom
prípade
prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
overil
tie
prvky
diela,
ktoré
sú
vyjadrením
duševnej
tvorby
autora a ktoré
možno
dostatočne
presne a objektívne
identifikovať,
či
už
tvoria
dielo
ako
celok
alebo
len
jeho
časti.
O obsahu ochrany
72.      Pokiaľ
predmet
vykazuje
vlastnosti
pripomenuté v bodoch 55 a 69
vyššie, a teda
predstavuje
dielo,
musí v tomto
postavení
požívať
ochranu
podľa
autorského
práva v súlade
so
smernicou
2001/29,
pričom
treba
poznamenať,
že
rozsah
tejto
ochrany
nezávisí
od
miery
tvorivej
voľnosti,
ktorú
mal
jeho
autor, a teda
nie
je
nižší
ako
rozsah
ochrany,
ktorý
požíva
každé
dielo
spadajúce
pod
uvedenú
smernicu.(40)
73.      Chcem
dodať,
že
porušenie
autorského
práva
nevyhnutne
neznamená
reprodukciu
celého
diela,
ale
môže
spočívať v čiastočnej
reprodukcii.
Na
rôzne
časti
diela
sa
totiž
tiež
vzťahuje
ochrana
podľa
článku 2 písm. a)
smernice
2001/29
pod
podmienkou,
že
obsahujú
určité
prvky,
ktoré
sú
vyjadrením
vlastnej
duševnej
tvorby
autora
tohto
diela.
Okrem
toho
nemožno
vylúčiť,
že
niektoré
izolované
vety
alebo
dokonca
niektoré
časti
viet v texte
sú
schopné
sprostredkovať
čitateľovi
originalitu
publikácie
tým,
že
mu
oznámia
prvok,
ktorý
je
sám
osebe
vyjadrením
vlastnej
tvorivej
duševnej
činnosti
autora
tohto
článku,
takže
takéto
vety
alebo
časti
viet
by
mohli
byť
predmetom
ochrany
stanovenej v článku 2 písm. a)
uvedenej
smernice.(41)
74.      Netreba
však
ignorovať
alebo
podceňovať
obavy
vyjadrené
Komisiou
na
pojednávaní,
podľa
ktorých
uznanie
existencie
autorského
práva
vo
vzťahu
ku
kritickým
edíciám
diel,
ktoré
sa
stali
voľnými z hľadiska
autorského
práva,
by
znamenalo,
že
diela,
ktoré
medzi
ne
patria,
by
už
neboli
voľné.
75.      Uznanie
autorského
práva k odvodenému
literárnemu
dielu
nevracia
pôvodné
diela
do
súkromnej
sféry a nepriznáva
autorovi
tohto
odvodeného
diela
žiadne
výhradné
právo
na
pôvodné
diela.
Využívanie
diel,
ktoré
sa
stali
voľnými,
je
stále
možné,
keďže
tieto
diela
nie
sú
alebo
už
nie
sú
individuálne
chránené
autorským
právom,
takže
každý
ich
môže
voľne
reprodukovať,
či
dokonca
vykonať
inú
úpravu,
než
je
odvodené
dielo.(42)
76.      V tejto
súvislosti
považujem
za
dôležité
pre
úplnosť
dodať,
že z judikatúry
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva
vyplýva,
že
môžu
nastať
výnimočné
situácie, v ktorých
autorské
právo v závislosti
od
druhu
dotknutého
druhu
prejavu
alebo
informácií
musí
ustúpiť
právu
na
slobodu
prejavu,
ktoré
zahŕňa
slobodu
prijímať a rozširovať
informácie a ktoré
je
zakotvené v článku 10
Európskeho
dohovoru o ochrane
ľudských
práv a základných
slobôd,
podpísaného v Ríme
4. novembra
1950.
Mohlo
by
to
tak
byť
najmä v situácii,
keď
prenos
chráneného
diela
prispieva k diskusii
týkajúcej
sa
všeobecného
záujmu.(43) Je
teda
dôležité
pristúpiť k vyváženiu
dotknutých
záujmov, a to
na
jednej
strane
všeobecného
záujmu a potreby
verejnosti
mať
voľný
prístup k dielu
voľnému z hľadiska
autorského
práva,
alebo
práva
na
prijímanie
informácií, a na
druhej
strane
ochrany
diel,
vrátane
odvodených
diel.
77.      V konečnom
dôsledku,
hoci
je
nevyhnutné,
aby
diela,
ktoré
sa
stali
voľnými z hľadiska
autorského
práva,
mohli
voľne
využívať
všetci, v zásade
to
tak
nie
je v prípade
diel
odvodených z týchto
diel,
ktoré
môžu
pozostávať
najmä z obnovených
verzií,
verzií s komentármi
alebo
analýzami.
Nejde
však o ochranu
diela
zbaveného
akejkoľvek
tvorivosti,
keďže
kritická
edícia
diela,
ktoré
sa
stalo
voľným z hľadiska
autorského
práva,
môže
zakladať
autorské
právo
len
vtedy,
ak
vedie k vytvoreniu
diela v originálnom
duchu.
Návrh
78.      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálnu
otázku,
ktorú
položil
Înalta
Curte
de
Casaţie
şi
Justiţie
(Najvyšší a kasačný
súd,
Rumunsko),
takto:
Článok 2 písm. a)
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2001/29/ES z 22. mája
2001 o zosúladení
niektorých
aspektov
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv v informačnej
spoločnosti
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
kritickú
edíciu
diela
voľného z hľadiska
autorského
práva,
ktorej
cieľom
je
obnoviť
text
tohto
diela,
pričom
ho
dopĺňa
komentármi a potrebným
kritickým
aparátom,
možno
považovať
za
dielo,
ktorého
rozmnožovanie
podlieha
súhlasu
autora
pod
podmienkou,
že
predstavuje
duševnú
tvorbu
autora,
ktorá
odráža
jeho
osobnosť
prejavením
jeho
slobodných a tvorivých
rozhodnutí, a že
má
dostatočne
presne a objektívne
identifikovateľný
predmet.
Je
úlohou
vnútroštátneho
súdu,
aby v každom
jednotlivom
prípade
overil,
či
je
to
tak.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština
2      Obmedzenia
tlače
boli v Spojenom
kráľovstve
zavedené
Licensing
of
the
Press
Act
1662 – An
Act
for
preventing
the
frequent
Abuses
in
printing
seditious
treasonable
and
unlicensed
Books
and
Pamphlets
and
for
regulating
of
Printing
and
Printing
Presses
(zákon z roku
1662 o licenciách
tlače – zákon o zamedzení
častého
zneužívania
pri
tlači
rebelantských,
zradcovských a nepovolených
kníh a brožúr, a o regulácii
tlače a tlačiarní).
3      An
Act
for
the
Encouragement
of
Learning,
by
Vesting
the
Copies
of
Printed
Books
in
the
Authors
or
Purchasers
of
such
Copies,
during
the
Times
therein
mentioned
(zákon
na
podporu
vzdelávania
zverením
kópií
vytlačených
kníh
autorom
alebo
nákupcom
takýchto
výtlačkov
na
obdobie v nich
uvedené).
4      Pozri v tejto
súvislosti
teóriu
vlastníctva
(alebo
privlastnenia)
Johna
Locka a Georga
Wilhelma
Friedricha
Hegela a teóriu
práv
človeka
Emmanuela
Kanta.
Pozri
tiež
STROWEL,
A.:
Droit
d’auteur
et
Copyright.
Divergences
et
Convergences. Étude
de
droit
comparé.
Bruylant,
1993,
s. 90 – 93,
98 a 99,
174 – 190 a 491;
HUGHES,
J.:
Locke’s
1694
Memorandum
(and
More
Incomplete
Copyright
Historiographies).
In:
Cardozo
Arts & Entertainment
Law
Journal,
zv.
27,
č. 167,
2010,
s. 555 – 572;
FABRI,
E.:
De
l’appropriation à la
propriété:
John
Locke
et
la
fécondité
d’un
malentendu
devenu
classique.
In:
Philosophiques,
zv.
43,
č. 2,
2016,
s. 343 – 369.
5      Ďalej
len
„Rímsky
dohovor“.
6      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 22. mája
2001 o zosúladení
niektorých
aspektov
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv v informačnej
spoločnosti
(Ú. v. ES L 167,
2001,
s. 10;
Mim.
vyd.
17/001,
s. 230).
7      Ú. v. ES L 89,
2000,
s. 6;
Mim.
vyd.
11/033,
s. 208
(ďalej
len
„Zmluva
WIPO o autorských
právach“).
8      (Ú. v. ES L 336,
1994,
s. 1;
Mim.
vyd.
11/021,
s. 80).
9      Ú. v. ES L 290,
1993,
s. 9;
Mim.
vyd.
17/001,
s. 141.
10      Ú. v. EÚ L 372,
2006,
s. 12.
11      M. Of.,
časť I,
č. 60/26
marec
1996.
12      M. Of.,
časť I,
č. 489
jún
2018.
13      Spor
vo
veci
samej
sa
netýka
uverejnenia
kritickej
edície
pôvodného
diela,
ktoré
ešte
podlieha
autorskému
právu.
14      Článok 5 a odôvodnenie
19
smernice
2006/116,
ktorých
znenie
je v podstate
totožné
so
znením
článku 5 a odôvodnenia
20
smernice
93/98,
boli
vložené
na
žiadosť
Talianskej
republiky,
ktorá
bola v tom
čase
jediným
členským
štátom, v ktorom
takéto
právo
existovalo.
Pozri
okrem
iného
poznámku
Rady
„Note
from
Presidency
to
COREPER
attaching
consolidated
text
of
Amended
Proposal“
zo
17. mája
1993,
dokument
č. 6614/93,
s. 7;
správu
Rady
„Report
from
Presidency
to
COREPER“
zo
7. júna
1993,
dokument
č.1700/93,
s. 6.
15      Odrazom
dichotómie
medzi
autorským
právom
stricto
sensu a s ním
súvisiacimi
právami
je
na
medzinárodnej
úrovni
osobitná
ochrana,
ktorá
sa
poskytuje
okrem
iného
na
základe
Bernského
dohovoru a Rímskeho
dohovoru.
Pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Collins
vo
veci
Seven.One
Entertainment
Group
(C‑260/22,
EU:C:2023:583,
poznámka
pod
čiarou
12).
16      Komisia
na
pojednávaní
uviedla,
že
len
sedem
členských
štátov
výslovne
prebralo
článok 5
smernice
2006/116,
konkrétne
Spolková
republika
Nemecko,
Estónska
republika,
Španielske
kráľovstvo,
Talianska
republika,
Poľská
republika,
Portugalská
republika a Slovinská
republika.
17      Chcem
spresniť,
že
pojem
„kritické a vedecké
vydania“,
ktorý
sa
nachádza v článku 5
smernice
2006/116,
neobsahuje
nijaký
výslovný
odkaz
na
právo
členských
štátov s cieľom
určiť
jeho
zmysel a rozsah
pôsobnosti,
takže
si v zásade
vyžaduje
autonómny a jednotný
výklad v celej
Únii
[pozri v tomto
zmysle
najmä
rozsudok
zo
6. marca 2025,
ONB a i. (C‑575/23,
EU:C:2025:141,
bod 87 a citovaná
judikatúra).
Tento
pojem
teda
nemôže
systematicky
zahŕňať
diela
patriace
do
pôsobnosti
rôznych
definícií
„kritických
vydaní“,
ktoré
sa
nachádzajú
vo
vnútroštátnych
slovníkoch
bežného
jazyka a ktoré
môžu
mať v súčasnosti
rôzne
podoby.
18      Pozri
rozsudok z 29. júla
2019,
Funke
Medien
NRW
(C‑469/17,
ďalej
len
„rozsudok
Funke
Medien
NRW“,
EU:C:2019:623,
bod 38 a citovaná
judikatúra).
19      Pozri
rozsudok z 13. novembra
2018,
Levola
Hengelo
(C‑310/17,
ďalej
len
„rozsudok
Levola
Hengelo“,
EU:C:2018:899,
bod 38 a citovaná
judikatúra).
20      Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
21      Rozsudok
Levola
Hengelo
(bod 39 a citovaná
judikatúra).
22      Pozri v tejto
súvislosti
okrem
iného
LÉGER,
P.:
La
mise à l’épreuve
des
limites
au
droit
d’auteur
par
les
œuvres
transformatrices.
In:
La
propriété
intellectuelle
renouvelée
par
le
numérique.
Paris:
Dalloz,
2020,
s. 184;
MARGONY,
T., PERRY, M.:
Scientific
and
Critical
Editions
of
Public
Domain
Works:
An
Example
of
European
Copyright
Law
(Dis)Harmonization.
In:
Canadian
Intellectual
Property
Review,
zv.
27,
s. 164;
DESBOIS,
H.:
Le
droit
d’auteur
en
France.
Paris:
Dalloz,
1978
(3e.
éd.),
body 6 a 22
až
30.
23      Chcem
poznamenať,
že
generálny
advokát
Ruiz‑Jarabo
Colomer v návrhoch,
ktoré
predniesol
vo
veci
Sony
Music
Entertainment
(C‑240/07,
EU:C:2008:303,
body 51 a 52),
uviedol,
že
pokiaľ
ide o kritické a vedecké
vydania
diel,
ktoré
sa
stali
voľnými z hľadiska
autorského
práva,
ako
aj
fotografie,
ktoré
nie
sú v origináli,
keďže
členské
štáty
nemajú
nijakú
povinnosť
zaručiť
ich v celom
Spoločenstve,
je
„každá
snaha
uplatniť
si
tieto
práva v členských
štátoch,
ktoré
sa v rámci
výkonu
svojej
právomoci
rozhodli
ich
nepriznať,
neúspešná“.
Podľa
môjho
názoru
je
potrebné
tento
bod
uviesť
do
kontextu.
Na
jednej
strane
chcel
generálny
advokát
poukázať
na
to,
že
„pri
snahe
zjednotiť…
smernice v rámci
Európy
existuje…
obmedzenie“ v oblasti
autorského
práva a s ním
súvisiacich
práv.
Na
druhej
strane, z hľadiska
právnej
vedy,
na
ktorú
sa v tejto
súvislosti
odvoláva,
išlo
podľa
môjho
názoru o spresnenie,
že
nadobudnutie
účinnosti
smernice
2006/116
nemalo
za
následok
vznik
ochrany
kritických a vedeckých
vydaní,
pokiaľ
neboli
predtým
chránené
vnútroštátnym
právom.
To
však
môže
platiť
len
pre
diela,
ktoré
nemožno
kvalifikovať
ako
samostatné
„diela“.
24      Pozri
rozsudok
Levola
Hengelo
(bod 33).
25      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
4. októbra
2011,
Football
Association
Premier
League a i. (C‑403/08 a C‑429/08,
EU:C:2011:631,
body 156 a 159);
Levola
Hengelo
(body 35
až
40), a z 12. septembra
2019,
Cofemel
(C‑683/17,
ďalej
len
„rozsudok
Cofemel“,
EU:C:2019:721,
bod 32).
26      Pozri
rozsudok
Cofemel
(body 30 a 31,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
27      Pozri
rozsudok z 11. júna
2020,
Brompton
Bicycle
(C‑833/18,
ďalej
len
„rozsudok
Brompton
Bicyle“,
EU:C:2020:461,
bod 31).
28      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
16. júla
2009,
Infopaq
International
(C‑5/08,
ďalej
len
„rozsudok
Infopaq
International“,
EU:C:2009:89,
body 45 a 46); z 1. marca 2012,
Football
Dataco a i. (C‑604/10,
EU:C:2012:115,
bod 33), a Funke
Medien
NRW
(BOD
23).
29      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Infopaq
International
(body 35,
44
až
46).
30      Pozri
rozsudok z 1. decembra
2011,
Painer
(C‑145/10,
EU:C:2011:798,
body 90
až
93).
31      Pozri
rozsudok
Funke
Medien
NRW
(bod 24).
32      Pozri
rozsudok z 1. marca 2012,
Football
Dataco a i. (C‑604/10,
EU:C:2012:115,
body 39 a 42).
33      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Brompton
Bicycle
(bod 26).
34      Podobne,
ako
vyplýva z odôvodnenia
13
smernice
2006/116,
„súborné
diela
(zbierky)
sú
chránené
podľa
článku 2
ods. 5
Bernského
dohovoru,
ak
spôsobom
výberu a usporiadaním
svojho
obsahu
predstavujú
výsledky
tvorivej
duševnej
činnosti.
Tieto
diela
sú
chránené
ako
také,
bez
zreteľa
na
autorské
práva
ku
každému z diel,
ktoré
tvoria
časť
takýchto
súborov
(zbierok)“.
Zbierky
ako
samostatné
diela
tak
vyjadrujú
originalitu
svojou
kompozíciou.
35      Na
pojednávaní
19. marca 2025
som
predložil
na
diskusiu
príklad z oblasti
hudby
prevzatý z pracovných
edícií
klaviristu
Alfreda
Cortota,
známeho
tým,
že
partitúry
niektorých
významných
skladateľov
dopĺňal
rôznymi
poznámkami,
radami,
praktickými
cvičeniami
atď.,
ktoré
prelínali
reprodukcie
pôvodných
partitúr, a prípadne k nim
dopĺňali
niečo
ako
poznámky
pod
čiarou.
Alfred
Cortot v snahe
pomôcť
žiakom
napredovať
nielen v ovládaní
gest,
ale
aj v chápaní
hudobných
majstrovských
diel,
urobil
osobný
umelecký
výber
založený
na
jeho
vlastnej
interpretácii
týchto
diel.
Pozri v tejto
súvislosti
GAVOTY,
B.:
Alfred
Cortot.
Biographie.
Paris:
Buchet/Chastel
2012,
s. 357
(vynechaná
poznámka
pod
čiarou) a s. 358:
„Úspech
jeho
Méthode
prirodzene
podnietil
Cortota k vydaniu
Éditions
de
Travail,
venovaných
najlepším
dielam
romantických
majstrov:
Chopin,
Schumann,
Schubert,
Liszt,
Weber a Mendelssohn – spolu
76
zošitov,
ktoré
obsahovali
samozrejme
samotné
diela, s prstokladmi a revíziami, a na
konci
strán
komentáre a návrhy
cvičení
na
odstránenie
hlavných
ťažkostí.
…
Éditions
de
Travail
obsahujú
množstvo
estetického
obsahu
určeného
na
podnietenie
predstavivosti
umelca.“
Pozri
tiež
ANSELMINI,
F., JACOBS,
R.:
Alfred
Cortot.
Paris:
Fayard,
2018,
s. 285 – 298.
36      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Brompton
Bicycle
(bod 38 a výrok), v ktorom
Súdny
dvor
spresnil,
že
ide o relevantné
prvky,
tak
ako
existovali
pri
tvorbe
tohto
predmetu
bez
ohľadu
na
vonkajšie
faktory a faktory,
ktoré
nastali
po
vytvorení
výrobku
(bod 37).
37      Pozri
rozsudok
Cofemel
(body 32 a 33,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
38      Konanie
vo
veci
samej
sa
týka
literárnej
tvorby.
Chcem
však
spresniť,
že
by
to
mohlo
byť
inak v prípade
umeleckého
diela,
ktoré
by
bolo
obnovené a ktorého
originál
už v podstate
neexistuje,
keďže
obnovené
alebo
upravené
prvky
sa
stali
neoddeliteľnými
od
pôvodného
diela.
39      Podľa
môjho
názoru
to
platí
aj
pre
pracovné
edície
Alfreda
Cortota,
ktoré
už
boli
spomenuté v poznámke
pod
čiarou
35
vyššie.
Nemožno
sa
domnievať,
že
chránené
môžu
byť
len
rôzne
komentáre
Alfreda
Cortota
oddelene
od
partitúr,
ktoré
dopĺňajú a bez
ktorých
by
sa
stali
nezrozumiteľnými.
40      Rozsudok
Cofemel
(bod 35 a citovaná
judikatúra).
41      Pozri
rozsudok
Infopaq
International
(body 38,
39 a 47).
Chcem
spresniť,
že v prípade
„oddeliteľnej“
ochrany,
ktorá
by
bola
priznaná
určitým
častiam
diela,
akými
sú
predslov,
úvod a záver,
ako
sa
uvádza v bode 71
vyššie,
by
reprodukcia
pasáže,
či
dokonca
vety z chránenej
časti
alebo
častí
mohla
predstavovať
porušenie
autorského
práva.
42      Aby
som
použil
príklad
uvedený
Komisiou
na
pojednávaní,
spisy
štátnikov
alebo
denníky
politikov,
ktoré
sa
stali
voľnými,
teda
môžu
byť
predmetom
kritických
edícií,
ktoré
budú
prípadne
požívať
autorskoprávnu
ochranu,
pokiaľ
autori
takýchto
edícií
boli
schopní
prejaviť
slobodné a tvorivé
rozhodnutia
odrážajúce
ich
osobnosť.
Naproti
tomu
autori
týchto
kritických
edícií
nebudú
môcť
brániť
reprodukcii
pôvodného
diela, z ktorého
budú
vychádzať.
43      Pozri
VOORHOOF,
D.:
Freedom
of
expression
and
the
right
to
information:
Implications
for
copyright.
In:
Research
Handbook
on
Human
Rights
and
Intellectual
Property,
Geiger,
C. (éd.),
Elgar
publishing,
2015,
s. 331;
rozsudok
ESĽP,
10. januára
2013,
Ashby
Donald a iní
v. Francúzsko
(CE:ECHR:2013:0110JUD003676908), a rozsudok
ESĽP,
19. februára
2013,
Fredrik
Neij a Peter
Sunde
Kolmisoppi
v. Švédsko
(CE:ECHR:2013:0219DEC004039712).
Pozri
tiež
rozsudok z 29. júla
2019,
Spiegel
Online
(C‑516/17,
EU:C:2019:625,
body 57
až
59),
ako
aj
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Szpunar
vo
veci
Funke
Medien
NRW
(C‑469/17,
EU:C:2018:870,
body 40
až
42).