62003CC0074_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Østre Landsret i Danmark har inom ramen för förevarande mål hänskjutit två tolkningsfrågor angående gemenskapsreglerna om ansökningar om godkännande för försäljning av läkemedel till de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna. Dessa regler återfanns vid den aktuella tiden i rådets direktiv 65/65/EEG av den 26 januari 1965 om tillnärmning av bestämmelser som fastställs genom lagar eller andra författningar och som gäller farmaceutiska specialiteter (nedan kallat direktivet)(2) i ändrad lydelse, särskilt, enligt rådets direktiv 87/21/EEG av den 22 december 1986.(3)
2. I artikel 4.8 a iii i direktivet föreskrivs ett förenklat förfarande för att få ett sådant godkännande, enligt vilket sökanden till stöd för sin ansökan kan hänvisa till uppgifter som lagts fram avseende en produkt som godkänts tidigare, förutsatt bland annat att sökanden kan visa att den produkten i allt väsentligt överensstämmer med den egna produkten. Av gemenskapens nedan behandlade rättspraxis(4) följer att två läkemedel för att anses överensstämma med varandra i allt väsentligt bland annat skall ha samma kvalitativa och kvantitativa sammansättning i fråga om aktiva substanser.
3. Frågeställningen i den första tolkningsfrågan i förevarande mål är huruvida två produkter som har samma aktiva substans, men i form av olika salter, kan anses uppfylla det senare kriteriet. Den andra frågan är om en sökande enligt det förenklade förfarandet har rätt att inge ytterligare dokumentation i form av farmakologiska, toxikologiska eller kliniska undersökningar till en behörig myndighet för att visa att den egna produkten i allt väsentligt överensstämmer med den tidigare godkända produkten.
4. Gemenskapsreglerna har ändrats vid flera tillfällen sedan den aktuella tiden och båda frågorna besvaras nu entydigt jakande.
Tillämpliga bestämmelser
Direktivet
5. Vid den aktuella tiden återfanns de relevanta bestämmelserna i huvudsak i kapitel II i direktivet i dess ändrade lydelse, särskilt enligt direktiv 87/21/EEG.(5) I artikel 3 i direktivet föreskrevs att ett läkemedel i frånvaro av ett godkännande på gemenskapsnivå får saluföras i en medlemsstat endast om den ansvariga myndigheten i medlemsstaten lämnat godkännande för försäljning.
6. Artikel 4 innehåller en detaljerad beskrivning av förfarandet och de dokument och uppgifter som krävs för att erhålla ett godkännande för försäljning från den behöriga myndigheten i en medlemsstat. I artikeln anges flera möjliga förfaranden för att erhålla ett nationellt godkännande för försäljning. Enligt det fullständiga förfarandet, som föreskrivs i artikel 4.8, skall en person som ansöker om ett godkännande för försäljning normalt inge resultat av
”– fysikalisk-kemiska, biologiska eller mikrobiologiska undersökningar,
– toxikologiska och farmakologiska undersökningar, och
– kliniska prövningar.”
7. Artikel 4.8 a innehöll föreskrifter om flera alternativa förfaranden genom vilka en person som ansökte om ett godkännande för försäljning under vissa bestämda omständigheter befriades från den skyldighet att inge resultat av farmakologiska och toxikologiska undersökningar eller kliniska prövningar som normalt följde av artikel 4.8, för att i stället kunna hänvisa till uppgifter som ingivits avseende en redan godkänd ”referensprodukt”. Skyldigheten att tillhandahålla fullständiga uppgifter om produktens fysikalisk-kemiska egenskaper påverkades inte. För att kunna få en ansökan behandlad enligt detta förfarande (nedan kallat det förenklade förfarandet) var sökanden skyldig att påvisa
”iii)	… att [läkemedlet] i allt väsentligt överensstämmer med en produkt som under minst sex år varit tillåten för försäljning inom gemenskapen i enlighet med gemenskapens gällande bestämmelser och som säljs inom den medlemsstat där ansökan inlämnats; … en medlemsstat [får] utsträcka denna period till 10 år genom ett enda beslut som innefattar alla de produkter som saluförs inom medlemsstatens territorium när den anser det nödvändigt med hänsyn till folkhälsan …”
8. Artikel 4.8 a sista stycket innehöll följande förbehåll (nedan kallat förbehållet) från det förfarande som föreskrevs i bestämmelsen:
”När läkemedlet är avsett för ett annat terapeutiskt ändamål än det som angivits för läkemedlet som försäljs eller om det är avsett att administreras på annat sätt eller i andra doser, måste emellertid resultaten av lämpliga toxikologiska och farmakologiska undersökningar och/eller lämpliga kliniska prövningar läggas fram.”
9. Förbehållet innebar således att man inrättade ytterligare ett förfarande för att erhålla ett godkännande för försäljning. Detta har ofta, och så även i det följande, kallats det halvförenklade förfarandet. Enligt det förfarandet var en sökande endast skyldig att tillhandahålla resultat av dylika farmakologiska och toxikologiska undersökningar och kliniska prövningar när det var lämpligt mot bakgrund av skillnaderna i fråga om terapeutiska ändamål, administrationssätt eller dosering i förhållande till de andra läkemedel som säljs. I övrigt hänvisade sökanden till de uppgifter avseende referensprodukten som skulle anges enligt artikel 4.8 a iii. Det halvförenklade förfarandet var således ett förfarande som beträffande sökandens bevisbörda låg mellan det förenklade förfarandet och det normala förfarandet. De nya uppgifter som en sökande skulle inge enligt det halvförenklade förfarandet kallades ”överbryggande uppgifter”.
10. I skälen i direktivet och direktiv 87/21 belystes syftet med artikel 4 i direktivet. I första skälet i direktivet klargjordes att det primära syftet med alla regler om godkännande för försäljning av läkemedel är att värna om folkhälsan. I andra skälet betonades dock att medlen för att uppnå detta syfte inte fick hindra utvecklingen av läkemedelsindustrin eller handeln med läkemedel inom gemenskapen. I tredje och fjärde skälen fastslogs att en bristande överensstämmelse mellan de nationella bestämmelserna hindrar handeln med läkemedel och därför måste undanröjas.
11. Den version av artikel 4.8 som gällde vid den aktuella tiden infördes genom direktiv 87/21. I andra skälet motiverades bestämmelsen med att ”[e]rfarenheten har visat att det är lämpligt att närmare precisera de fall där resultaten av farmakologiska och toxikologiska undersökningar eller resultat av kliniska prövningar inte behöver framläggas för att erhålla godkännande för försäljning av ett läkemedel som i allt väsentligt [liknar] en tillåten produkt och samtidigt säkerställa att innovativa företag inte åsamkas nackdelar”. I fjärde skälet framhölls även att det finns allmänpolitiska skäl mot att upprepa tidigare undersökningar på människor eller djur om det inte finns övergripande skäl att göra det.
Anvisningar för ansökan
12. Ledning beträffande arten av de tester och prövningar som krävs för att tillgodose de olika förfaranden som föreskrivs i artikel 4 i direktivet ges i bilagan till rådets direktiv 75/318/EEG av den 20 maj 1975 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om analytiska, farmakologiska, toxikologiska och kliniska normer och prövningsplaner för undersökning av farmaceutiska specialiteter,(6) i dess lydelse enligt kommissionens direktiv 91/507/EEG av den 19 juli 1991.(7)
13. Enligt bilagan skall en ansökan om godkännande för försäljning presenteras med beaktande av den vägledning som har offentliggjorts av kommissionen i ”Läkemedelsregler inom Europeiska gemenskapen, vol. 2: Anvisning för sökande av försäljningstillstånd för läkemedel för humant bruk inom Europeiska gemenskapens medlemsstater” (allmänt känd som och nedan kallad Anvisningar för ansökan).
14. I punkt 5 i kapitel 1 i 1998 års upplaga av Anvisningar för ansökan behandlas det förenklade förfarandet för ansökan om godkännande för försäljning. Punkt 5.4 hade rubriken ”other abridged applications” (andra förenklade ansökningar) och innehöll en tabell med de tilläggsuppgifter som vanligen krävs vid olika typer av förenklade ansökningar. I strecksats a i tabellen behandlades ansökningar där den produkt för vilken godkännande begärs har ett ”annat salt eller en annan ester, ett annat komplex/derivat (med samma terapeutiska del), där den terapeutiska delen är den andel av produkten som primärt svarar för dess terapeutiska effekt på konsumenten”. (Fri översättning från engelska.) Följande uppgifter angavs som nödvändiga:
”Belägg för att den terapeutiska delen inte leder till några förändringar när det gäller farmakokinetik, farmakodynamik och/eller toxicitet som skulle kunna ändra säkerhets-/effektprofilen (som annars skall betraktas som en ny aktiv substans)”. (Fri översättning från engelska.)
15. De versioner av Anvisningar för ansökan som har givits ut efter maj 2001, (och således efter de i förevarande mål berörda ansökningarna om godkännande för försäljning), innehåller följande förklaring angående innebörden av ny aktiv substans:
”En definition av vad som avses med ny aktiv substans ges i bilaga III till detta kapitel.
Aktiva substanser i form av ett annat salt, en annan ester, ett annat derivat, etc. men med samma terapeutiska del skall (normalt) inte anses utgöra en ny aktiv substans, om de inte skiljer sig väsentligt från varandra med avseende på andra egenskaper som rör säkerhet eller effekt. Belägg för samma egenskaper avseende säkerhet och effekt för ett annat salt, en annan ester eller ett annat derivat i en aktiv substans skall tillhandahållas av sökanden när han gör gällande att det läkemedel som ansökan avser i allt väsentligt överensstämmer med ett godkänt läkemedel som innehåller ett annat salt, en annan ester eller ett annat derivat av samma aktiva substans. (Se bilaga IV till detta kapitel.)
Beslutet om huruvida en annan form av den aktiva substansen skall betecknas som en ny aktiv substans skall från fall till fall fattas av de behöriga myndigheterna i medlemsstaten/Europeiska läkemedelsmyndigheten.” (Fri översättning från engelska.)
16. I bilaga IV till kapitel 1 volym 2A återges strecksats a i den tabell som tidigare återfanns i punkt 5.4 i 1998 års ovan redovisade version av Anvisningar för ansökan.(8)
Domen i målet Generics
17. I domen i målet Generics(9) tolkade domstolen innebörden av begreppet väsentlig överensstämmelse i den mening som avses i artikel 4.8 a. Domstolen betonade att kravet på väsentlig överensstämmelse skall tolkas mot bakgrund av direktivets huvudsyfte, att värna om folkhälsan, för att förhindra att de effektivitets- och säkerhetsnormer som läkemedlen skall uppfylla mildras.(10)
18. Domstolen fastslog vidare att ett läkemedel överensstämmer med ett annat i allt väsentligt ”när det uppfyller kriterierna avseende lika kvalitativ och kvantitativ sammansättning av aktiva substanser, lika farmaceutisk form och bioekvivalens, förutsatt att det med beaktande av vetenskapliga data inte framgår att den uppvisar betydande skillnader i förhållande till den ursprungliga specialiteten vad gäller säkerhet eller effekt”. Domstolen konstaterade även att den behöriga myndigheten i en medlemsstat inte har rätt att bortse från de tre angivna kriterierna vid fastställelse av om två läkemedel i allt väsentligt överensstämmer med varandra.(11)
19. Domstolen fann att kraven avseende kvalitativ och kvantitativ sammansättning av aktiva substanser, farmaceutisk form och bioekvivalens bidrar till att säkerställa att en ny produkt är likvärdig med referensprodukten i fråga om säkerhet och effekt. Domstolen fann dock att det var nödvändigt att ställa upp det avslutande villkoret att de två läkemedlen inte skall uppvisa betydande skillnader sinsemellan vad gäller säkerhet eller effekt. Domstolen illustrerade behovet av detta slutliga villkor med konstaterandet ”att det inte är uteslutet att e[tt läkemedel] kan vålla säkerhetsproblem … även om det motsvarar de tre [nämnda] kriterier[na] …”.(12)
Senare ändringar
20. Efter den berörda tidpunkten har direktivet ersatts av direktiv 2001/83 (nedan kallat det nya direktivet).(13) Under en inledande period förblev det förenklade förfarandet, som nu återfinns i artikel 10.1 a iii i det nya direktivet, i huvudsak detsamma som den version som var tillämplig vid den aktuella tiden. Under den perioden ändrades bilaga I till det nya direktivet genom kommissionens direktiv 2003/63/EG av den 25 juni 2003.(14) I del II i bilagan behandlades ”[s]ärskilda krav på förenklad ansökan om försäljningstillstånd”. I punkt 2 i denna anges att en person som ansöker om ett godkännande för försäljning enligt det förenklade förfarandet för att visa väsentlig överensstämmelse ”[o]m det är relevant bör … tillhandahålla ytterligare uppgifter som ger belägg för jämförbar säkerhet och effekt hos salter, estrar och derivat av en godkänd aktiv substans”. I punkt 3 föreskrivs på motsvarande sätt följande:
”Om den aktiva substansen i ett väsentligen jämförbart läkemedel innehåller samma terapeutiska del som den godkända originalprodukten men i förening med ett annat salt eller en annan ester, ett annat komplex/derivat skall det beläggas att delen inte leder till några förändringar när det gäller farmakokinetik, farmakodynamik och/eller toxicitet som skulle kunna ändra säkerhets-/effektprofilen. Om detta inte är fallet, skall föreningen betraktas som en ny aktiv substans.”
21. Det förenklade förfarandet genomgick därefter en genomgripande modifiering genom direktiv 2004/27/EG av den 31 mars 2004.(15) I artikel 10.1 i det nya direktivet i dess ändrade lydelse har begreppet väsentlig överensstämmelse ersatts med ett (i huvudsak motsvarande) krav att sökanden skall påvisa att läkemedlet är ett generikum till ett referensläkemedel som har varit godkänt i minst åtta år. I artikel 10.2 b definieras ett generiskt läkemedel på följande sätt:
”…läkemedel som har samma kvalitativa och kvantitativa sammansättning i fråga om aktiva substanser och samma läkemedelsform som ett referensläkemedel och vars bioekvivalens med detta referensläkemedel har påvisats genom lämpliga biotillgänglighetsstudier. Olika salter, estrar, etrar, isomerer, blandningar av isomerer, komplex eller derivat av en aktiv substans skall anses vara samma aktiva substans, såvida de inte har avsevärt skilda egenskaper med avseende på säkerhet och/eller effekt. I sådana fall skall sökanden tillhandahålla ytterligare uppgifter för att påvisa säkerheten och/eller effekten hos de olika salterna, estrarna eller derivaten av en godkänd aktiv substans.
Bakgrund till tvisten
22. I förevarande mål har läkemedelsföretaget SmithKline Beecham plc (nedan kallat SmithKline Beecham) ifrågasatt giltigheten hos godkännande för försäljning som Lægemiddelstyrelsen, den behöriga myndigheten i Danmark, meddelat två andra läkemedelsföretag, Synthon BV och Genthon BV (nedan kallade Synthon och Genthon), som båda hör till Synthonkoncernen.
23. SmithKline Beecham har för närvarande ett godkännande för försäljning för läkemedlet Seroxat. Den aktiva substansen i Seroxat är paroxetin hydroklorid hemihydrat i styrkorna 20 mg och 30 mg. Godkännande för försäljning av Seroxat meddelades första gången år 1993.
24. I juli 1999 lämnade Synthon och Genthon in i stort sett likalydande ansökningar om godkännande för försäljning av Paroxetin ”Synthon” respektive Paroxetin ”Genthon” (nedan kallad Synthonprodukten). Ansökningarna lämnades in i enlighet med det förenklade ansökningsförfarandet med Seroxat som referensläkemedel. Synthonprodukten innehåller i likhet med Seroxat paroxetin, men i form av ett annat salt, nämligen paroxetinmesilat.
25. Förutom den dokumentation som krävs enligt det förenklade förfar andet lade Synthon och Genthon fram resultaten av utvalda farmakologiska och toxikologiska försök på djur av det slag som anges i bilagan till direktiv 75/318, i dess lydelse enligt direktiv 91/507. Lægemiddelstyrelsen begärde därefter in ytterligare uppgifter.
26. Synthon och Genthon presenterade inte resultat av kliniska undersökningar av patienter, utan åberopade ett undantag från det kravet med hänvisning till att effektiviteten av användningen av bolagens läkemedel på människor dokumenterats indirekt genom bioekvivalens med referensläkemedlet Seroxat, som testats på ett antal friska frivilliga personer.
27. I oktober 2000 meddelade Lægemiddelstyrelsen Synthon och Genthon godkännande för försäljning av Synthonprodukten.
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
28. SmithKline Beecham har överklagat Lægemiddelstyrelsens beslut att godkänna Synthonprodukten till Østre Landsret och har därvid gjort gällande att beslutet är rättsstridigt.
29. Bolaget har gjort gällande att Seroxat och Synthonprodukten inte överensstämmer med varandra i allt väsentligt eftersom de innehåller skilda, om än besläktade, aktiva substanser. Den aktiva substansen i Seroxat är paroxetin hydroklorid hemihydrat medan den aktiva substansen i Synthonprodukten är paroxetinmesilat, som är ett annat paroxetinsalt. Vid prövningen av om väsentlig överensstämmelse föreligger skall det omedelbart framgå huruvida två produkter i allt väsentligt överensstämmer med varandra. Det faktum att ytterligare uppgifter krävdes för att påvisa väsentlig överensstämmelse räcker för att visa att de aktiva substanserna i Seroxat respektive Synthonprodukten skiljer sig åt. Ingivandet av ytterligare uppgifter i form av farmakologiska och toxikologiska tester eller kliniska prover i samband med ett förenklat förfarande tillåts endast enligt förbehållet, det vill säga när det nya läkemedlet är avsett för en annan terapeutisk indikation, eller när det skall administreras på andra sätt eller i andra doser.
30. Østre Landsret beslutade att vilandeförklara målet och hänskjuta följande tolkningsfrågor till domstolen för förhandsavgörande:
”1) Är det förenligt med artikel 4.8 a iii i första läkemedelsdirektivet (65/65/EEG i ändrad lydelse) att ett läkemedel godkänns i enlighet med det förenklade ansökningsförfarandet, när ett salt i den aktiva substansen i läkemedlet har bytts ut i förhållande till det salt som används i referensläkemedlet?
(2) Är det möjligt att tillämpa det förenklade ansökningsförfarandet när den som gör ansökan på eget initiativ eller på begäran av de nationella läkemedelsmyndigheterna ger in ytterligare dokumentation i form av vissa farmakologiska och toxikologiska undersökningar eller kliniska prövningar för att visa att läkemedlet i allt väsentligt överensstämmer med referensläkemedlet?”
31. SmithKline Beecham, Synthon, Genthon, Danmarks regering, Nederländernas regering, Portugals regering, Förenade kungarikets regering och kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden. Dessa har, med undantag av Nederländernas regering och Portugals regering, yttrat sig muntligen vid förhandlingen.
Bedömning
32. Av beslutet om hänskjutande och yttrandena vid domstolen framgår att de två tolkningsfrågorna hänger nära samman. Ett av argumenten mot att förklara att de två läkemedlen väsentligen överensstämmer med varandra trots förändringen avseende saltet i den aktiva substansen (det problem som togs upp i den första tolkningsfrågan) är att sökanden då i allmänhet skulle vara tvungen att presentera tilläggsuppgifter för att visa att de inte skilde sig åt i fråga om säkerhet och effekt, vilket har påståtts vara otillåtet (det problem som behandlas i den andra tolkningsfrågan). Jag tänker därför behandla de två frågorna i ett sammanhang.
33. Synthon, Genthon, Danmark, Nederländerna och kommissionen har förordat att tolkningsfrågorna skall besvaras jakande, vilket faktiskt även Portugal har gjort. SmithKline Beecham och Förenade kungariket har gjort gällande att båda frågorna skall besvaras nekande.
34. Det är uppenbart att direktivet i sig inte tillhandahåller ett svar på tolkningsfrågorna. Innebörden av väsentlig överensstämmelse definieras inte. Det är inte heller helt klart om det finns några begränsningar för vilka tilläggsuppgifter som får läggas fram inom ramen för ett förenklat förfarande.
35. Även domstolens rättspraxis är öppen för tolkningar. I domen i målet Generics anges inte i detalj vad som avses med ”lika kvalitativ och kvantitativ sammansättning av aktiva substanser”. Av yttrandena vid domstolen framgår att uttrycket ”aktiva substanser” används både avseende hela den molekyl som utgör den aktiva ingrediensen och, när den ingrediensen har formen av ett salt, den del av molekylen (ofta betecknad den terapeutiska delen), som har en terapeutisk verkan på läkemedlets konsument.
36. Beträffande de uppgifter som en sökande kan inge har rättspraxis hittills huvudsakligen prövat de omständigheter under vilka en sökande kan befrias från skyldigheten att tillhandahålla uppgifter genom att hänvisa till uppgifter som tidigare ingivits till stöd för ett annat läkemedel.
37. Följaktligen har yttrandena vid domstolen i huvudsak varit mer allmänt inriktade på direktivets system och syften samt betydelsen av andra bestämmelser i gemenskapsrätten och av Anvisningar för ansökan.
Direktivets system
38. Förenade kungariket och SmithKline Beecham har betonat betydelsen för direktivets system av distinktionen mellan det förenklade förfarande som föreskrivs i artikel 4.8 a iii och det halvförenklade förfarande som föreskrivs i förbehållet. Enligt deras uppfattning skulle den distinktionen undergrävas om den definition av väsentlig överensstämmelse som domstolen slagit fast i domen i målet Generics modifierades och ett rutinmässigt ingivande av tilläggsuppgifter tilläts i ett större antal situationer än de som direkt eller indirekt inbegrips i förbehållet.
39. De har gjort gällande att domstolens definition av väsentlig överensstämmelse skall tolkas så, att det, när de angivna kriterierna är uppfyllda, med säkerhet kan antas att de två jämförda läkemedlen har samma profil i fråga om säkerhet och effekt. Det avslutande villkoret att de två läkemedlen inte skall skilja sig väsentligt åt i fråga om säkerhet och effekt skall endast tillämpas som en extra säkerhets- eller reservåtgärd för att motverka risken för att en ändring i fråga om de sammanbindande beståndsdelarna medför att det nya läkemedlet blir mindre säkert eller effektivt.
40.
Om två salter med samma terapeutiska del däremot anses utgöra samma aktiva substans kommer det kriteriet inte längre att vara ett bra mått på likvärdighet i fråga om säkerhet och effekt. Ett byte av ett salt mot ett annat kan påverka den terapeutiska verkan genom att upptagningen av ett läkemedel och dess biotillgänglighet förbättras eller försämras, eller innebära att dess potentiella toxicitet eller stabilitet påverkas, vilket kan leda till negativa effekter.
41. Följaktligen skall en sökande vanligen inge tilläggsuppgifter för att visa att ingen väsentlig skillnad, trots bytet av saltform, förorsakades beträffande de två prövade läkemedlens säkerhet och effekt. Det avslutande villkoret i domstolens test i domen i målet Generics skulle behöva användas i de flesta, om än inte i alla, situationer. Det skulle inte längre vara skilt från kriteriet avseende den aktiva substansen, utan i själva verket ersätta detta. Dessutom skulle en sökande ges möjlighet att inge överbryggande uppgifter i fler situationer än de som (direkt eller indirekt) definieras i förbehållet.
42. Jag finner inte dessa argument övertygande.
43. Mot bakgrund av lydelsen av den andra tolkningsfrågan, som utan tvekan föranletts av detta resonemang, är det nödvändigt att omedelbart slå fast att det enligt min uppfattning inte föreligger någon allmän regel mot att inge tilläggsuppgifter inom ramen för det förenklade förfarandet. Den frågan skall därför enligt min uppfattning besvaras jakande.
44. Detta följer av de berörda bestämmelsernas lydelse. Det förenklade förfarandet sägs vara tillgängligt om sökanden, bland annat, kan påvisa väsentlig överensstämmelse. En självklar följd är att sökanden kan inge all bevisning som behövs för att styrka detta.
45. Inte heller finns det något i förbehållet som tyder på att tilläggsuppgifter endast kan inges enligt detta. Uppgifter som inges med stöd av förbehållet och sådana som inges enligt artikel 4.8 a iii tjänar i princip skilda syften. De förstnämnda har till uppgift att kompensera för bristen på väsentlig överensstämmelse, medan de senare syftar till att styrka att väsentlig överensstämmelse föreligger.
46. Det test som fastslagits av domstolen i domen i målet Generics visar även att tilläggsuppgifter ibland kan behövas för att påvisa väsentlig överensstämmelse. Kommissionen har exempelvis gjort gällande att en sökande enligt det förenklade förfarandet kan behöva tillhandahålla dokumentation för att påvisa bioekvivalensen mellan sökandens produkt och referensprodukten. Tilläggsuppgifter kan även behövas för att visa att två produkter som i övrigt uppfyller det kriterium som fastslagits av domstolen i domen i målet Generics inte skiljer sig åt i fråga om säkerhet och effekt till följd exempelvis av att olika sammanbindande medel används eller (ett exempel som nämnts av Synthon och Genthon) att man använder en annan syntesväg vid tillverkningen av den aktiva substansen.
47. Jag anser generellt att det vore mycket olyckligt och helt i strid med direktivets system att begränsa de uppgifter som en sökande, antingen på begäran av en behörig myndighet eller på eget initiativ, kan tillhandahålla inom ramen för det förenklade förfarandet. Mot bakgrund av den särskilda principen om skydd för uppgifter under den angivna perioden, är den korrekta linjen, som kan urskiljas ur många delar av de relevanta gemenskapsreglerna, att göra så mycket information som möjligt tillgänglig för en behörig myndighet när den skall besluta om huruvida ett godkännande för försäljning skall meddelas.
48. Således anser jag inte att den relevanta frågan är huruvida tilläggsuppgifter kan inges inom ramen för det förenklade förfarandet, utan snarare om tilläggsuppgifter alltför ofta skulle krävas inom ramen för det förenklade förfarandet i den situationen då två salter som har samma terapeutiska del skulle anses utgöra samma aktiva substans, vilket skulle upplösa distinktionen mellan det förenklade förfarandet och det halvförenklade förfarandet.
49. Jag delar uppfattningen att det föreligger en risk för att kriteriet för väsentlig överensstämmelse utvidgas för långt, och att för hög tillit därmed sätts till det avslutande villkoret i domstolens test i domen i målet Generics, vilket i strid med direktivets system skulle upplösa distinktionen mellan de två förfarandena.
50. Jag är dock inte övertygad om att den tolkning av väsentlig överensstämmelse som har förordats av Synthon, Genthon, den danska regeringen, den nederländska regeringen, den portugisiska regeringen och kommissionen skulle utöka det antal situationer i vilka två läkemedel i allt väsentligt kan överensstämma med varandra på ett olämpligt sätt.
51. Enligt min uppfattning skulle det tvärtom innebära en alltför snäv tolkning av väsentlig överensstämmelse om man krävde att läkemedlens aktiva substanser skall ha exakt samma molekylstruktur för att de skall kunna betecknas som i allt väsentligt överensstämmande med varandra.
52. Direktivets text anger inte att två läkemedel skall vara identiska för att det förenklade förfarandet skall kunna tillämpas, bara att de skall överensstämma med varandra i allt väsentligt. Vissa typer av skillnader mellan de två läkemedlen är således klart tillåtna.
53. Kriteriet att väsentligen överensstämmande läkemedel skall ha lika kvalitativ och kvantitativ sammansättning av verksamma beståndsdelar, såsom domstolen slagit fast i domen i målet Generics, innebär inte heller ett krav på exakt molekylär överensstämmelse mellan de aktiva substanserna. Som angetts ovan tycks uttrycket verksamma beståndsdelar ibland användas med avseende på terapeutiskt aktiv del i en aktiv substans och ibland på substansen i sig.
54. Det råder bred enighet bland parterna om att det är mer realistiskt att fokusera på terapeutisk verkan än på de aktiva substansernas exakta molekylstruktur vid prövningen av om två läkemedel kan anses överensstämma med varandra i allt väsentligt.
55. Således har kommissionen förklarat att den terapeutiska verkan hos ett läkemedel som har formen av ett salt typiskt är beroende av den terapeutiskt aktiva delen hos saltet och inte de vidhängande delarna av molekylen.
56. När den aktiva substansen i ett läkemedel har formen av ett salt, gör Nederländerna på ett liknande sätt skillnad mellan den positiva delen av det saltet, som den beskriver som den verksamma beståndsdelen, och den negativa delen, som den betecknar som den inerta komponenten. När saltet löses upp separeras de två delarna av saltet. Den positiva delen ger läkemedlet dess effekt.
57. Synthon och Genthon har i fråga om de läkemedel som berörs i förfarandet vid den nationella domstolen (det vill säga Seroxat och Synthonprodukten) gjort gällande att båda för att åstadkomma en terapeutisk verkan på en patient är beroende av den positiva delen i det salt som utgör deras aktiva substans. Den negativa delen av saltet, som skiljer sig åt mellan de två läkemedlen, är enbart ett inert hjälpmedel för att göra det möjligt att framställa produkterna i tablettform. I båda fallen absorberas den positiva delen i blodomloppet och distribueras och metaboliseras i kroppen. Omvänt passerar den inerta delen av vardera läkemedel genom mag-tarmkanalen utan att absorberas och utan någon effekt på kroppen.
58. Vid förhandlingen har den danska regeringen även pekat på vad som händer med den aktiva substansen sedan den administrerats till en patient. I fråga om ett salt kommer de två delarna normalt att skiljas åt. Den terapeutiskt aktiva delen absorberas, medan den andra delen elimineras av kroppen.
59. Dessa påståenden antyder att det, när den aktiva substansen har formen av ett salt, är möjligt att göra en jämförelse mellan den icke-terapeutiskt aktiva delen av saltet och alla andra inerta beståndsdelar i ett läkemedel. Om den bedömningen var korrekt skulle det te sig orimligt att utesluta väsentlig överensstämmelse i samtliga fall där den delen har ändrats, medan den terapeutiskt aktiva delen skulle förbli densamma i de två läkemedlen. Visserligen föreligger det, liksom i fråga om de sammanbindande beståndsdelarna, alltid en risk för att en förändring av den vidhänganden delen av saltet kommer att leda till en förändring i fråga om läkemedlets säkerhet och effekt. Det avslutande villkoret i Genericstestet syftar dock till att skydda mot just den risken.
60. Jag anser därför att det inte skulle förvanska direktivets system om två läkemedel som har aktiva substanser med samma terapeutiska del ansågs ha lika kvalitativ och kvantitativ sammansättning av aktiva substanser.
61. För att kontrollera om denna tolkning verkligen är korrekt är det dock nödvändigt att även överväga om den överensstämmer med de syften som ligger bakom systemet med godkännande för försäljning och de olika bestämmelser i gemenskapsrätten som har tagits upp vid diskussionen inför domstolen.
Syftena bakom systemet med godkännande för försäljning
62. Som framgår av skälen i direktivet, och som domstolen har slagit fast, är fyra mål av betydelse för tolkningen av gemenskapsreglerna om medlemsstaternas beviljande av godkännande för försäljning, nämligen att skydda folkhälsan, att undvika onödiga tester på människor och djur, att skydda innovativa läkemedelsföretags intressen och att främja den inre marknaden för läkemedel, inte minst genom att säkerställa ett harmoniserat synsätt från medlemsstaternas behöriga myndigheters sida.
Syftet med att skydda folkhälsan
63. Beträffande huvudsyftet att skydda folkhälsan, som måste ligga bakom all lagstiftning om godkännanden av läkemedel, har såväl Förenade kungariket som SmithKline Beecham pekat på situationer där olika saltformer av samma aktiva substans kan skilja sig åt i fråga om säkerhet och effekt.
64. Jag anser dock inte att det skulle äventyra folkhälsan om två saltformer som har samma terapeutiska del kunde bedömas som väsentligen överensstämmande med varandra. De konsekvenser av en förändring i fråga om saltformen som har nämnts av Förenade kungariket och SmithKline Beecham tyder inte på något annat.
65. I den mån dessa konsekvenser avser biotillgängligheten, kommer det i alla händelser att vara uteslutet att en väsentlig överensstämmelse konstateras, eftersom även bioekvivalensen måste påvisas. När konsekvenserna gäller stabilitet och toxicitet kommer de att leda till skillnader i fråga om säkerhet och effekt mellan de två läkemedlen och fångas upp av det sista villkoret i det test som slagits fast av domstolen i domen i målet Generics.
Syftet att undvika onödiga tester
66. Som kommissionen, Danmark, Synthon och Genthon har framhållit talar målsättningen att undvika onödiga tester på människor och djur entydigt för en tolkning av väsentlig överensstämmelse som i princip skulle kunna omfatta olika saltformer med samma terapeutiska del. Snarare än att på nytt behöva sammanställa en fullständig dokumentation, med de olika tester som detta skulle medföra, kan sökanden till stor del hänvisa till uppgifter som lämnats in angående referensprodukten.
Syftet att garantera att nyskapande läkemedelsföretag inte missgynnas
67. Förenade kungariket har gjort gällande att testet avseende väsentlig överensstämmelse skall vara strikt för att upprätthålla den rimliga balans mellan nyskapande företags och generiska företags intressen som direktivet och domen i målet Generics syftade till att skapa.
68. Jag delar inte den uppfattningen.
69. Skyddet för nyskapande läkemedelsföretags intressen speglas enligt min uppfattning främst i den sex- eller tioåriga skyddsperiod för uppgifter som föreskrivs i artikel 4.8 a iii. Kravet på väsentlig överensstämmelse är först och främst ägnat att skydda folkhälsan.
70. Kommissionen har vidare pekat på risken för att läkemedelsföretag, om olika saltformer som har samma terapeutiska del aldrig kan anses överensstämma med varandra i allt väsentligt, på ett konstlat sätt skulle kunna förlänga den skyddsperiod för uppgifter som de åtnjuter genom att dra tillbaka ett läkemedel från marknaden strax innan skyddsperioden för uppgifterna löper ut och lansera en annan version av läkemedlet som har samma verksamma beståndsdel men i form av ett annat salt.
71. I den mån denna risk verkligen föreligger skulle den förefalla mindre vid den tolkning av väsentlig överensstämmelse som har förespråkats av kommissionen, Danmark, Nederländerna, Synthon och Genthon.
Den inre marknaden för läkemedel och förfarandet för ömsesidigt erkännande
72. Enligt SmithKline Beecham måste begreppet väsentlig överensstämmelse ges en innebörd som omedelbart kan tillämpas av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna på ett enkelt och okomplicerat sätt, så att ett harmoniserat synsätt på gemenskapsnivå säkerställs. Ett gemensamt synsätt är särskilt viktigt med hänsyn till förfarandet för ömsesidiga erkännanden, genom vilket en sökande som erhåller ett godkännande för försäljning i en medlemsstat på den grunden kan erhålla ett godkännande i andra medlemsstater utan att behöva göra en fullständig ansökan i varje enskilt fall. Besläktade men olika salter kräver på grund av sin bristande ekvivalens i fråga om säkerhet och effekt en mer komplicerad bedömning, som måste utföras med hänsyn till det enskilda fallet. Om läkemedel som innehåller sådana salter ändå skulle kunna anses överensstämma med varandra i allt väsentligt uppkommer en risk för skillnader i de behöriga myndigheternas synsätt och därmed för ”forum shopping” från läkemedelsföretagens sida.
73.
Jag instämmer i att testet avseende väsentlig överensstämmelse skall vara så tydligt och objektivt som möjligt. I andra skälet i direktiv 87/21 anges lagstiftarens avsikt att närmare precisera de fall där fullständiga tilläggsuppgifter inte behöver framläggas för att sökanden skall kunna erhålla godkännande för försäljning. Definitionen av lätt tillämpbara standarder bidrar givetvis till att förfarandet för ömsesidigt erkännande fungerar smidigt och därmed bidrar till den fria rörligheten för läkemedel.
74. Sedan detta konstaterats anser jag dock att det är oundvikligt att de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna ges ett visst utrymme för skönsmässig bedömning vid prövningen av ansökningar enligt det förenklade förfarandet, vilket framgår av det avslutande villkoret i det test som av domstolen slagits fast i domen i målet Generics. De behöriga myndigheterna måste exempelvis pröva huruvida en förändring i fråga om de sammanbindande beståndsdelarna i det nya läkemedlet jämfört med referensprodukten medför några skillnader av betydelse i fråga om säkerhet och effekt.
75. De negativa följderna för förfarandet för ömsesidigt erkännande skall inte överdrivas. Inom alla förfaranden för att erhålla ett godkännande för försäljning uppstår vissa risker för att de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna är oeniga beträffande lämpligheten i ett visst godkännande. Just på grund av det ofrånkomliga inslaget av skönsmässig bedömning i godkännandesystemet inrättas genom gemenskapsreglerna ett system för att lösa sådana meningsskiljaktigheter.(16) Jag anser att det systemet är fullt tillräckligt för att bemöta oron för olikheter och forum shopping.
76. Min sammantagna slutsats beträffande syftena med systemet för godkännande för försäljning är därför att målet att undvika onödiga tester på människor och djur talar för att två läkemedel kan överensstämma med varandra i allt väsentligt om de har samma terapeutiska del, men i form av olika salter. Inget av de andra syftena leder till en annan slutsats.
Andra gemenskapsrättsliga bestämmelser
77. Olika aspekter av de gemenskapsrättsliga bestämmelser som är tillämpliga inom läkemedelssektorn stöder enligt SmithKline Beecham och Förenade kungariket indirekt ståndpunkten att olika saltformer av en aktiv substans aldrig kan överensstämma med varandra i allt väsentligt.
78. För det första hänvisas till del 1 i bilagan till direktiv 75/318. Det har gjorts gällande att det sätt på vilket ett läkemedels kvalitativa sammansättning beskrivs där innebär att den aktiva substansen i ett läkemedel i fråga om salter skall anses inbegripa både den aktiva delen och den vidhängande delen av molekylen, och definieras som sådan.
79. Det är riktigt att generaladvokaten Ruiz-Jarabo Colomer, när han i förslaget till avgörande i målet Generics föreslog kriterierna för väsentlig överensstämmelse, konstaterade att sammansättningen av ett läkemedel tydligt har beskrivits i bilagan.(17) Skälet till att han hänvisade till bilagan var dock att visa att varken ett läkemedels sammanbindande beståndsdelar eller ytskikt var relevant för dess sammansättning.
80. För min egen del anser jag inte att bilagan kan vara av avgörande betydelse för frågorna i förevarande mål. Vid den aktuella tiden tjänade den till att ange de uppgifter och dokument som måste åtfölja ansökningar om godkännande för försäljning. I det sammanhanget är det naturligt att den aktiva substansens kvalitativa sammansättning skall beskrivas uttömmande. Andra överväganden är tillämpliga vid tolkningen av de kriterier för väsentlig överensstämmelse som angetts av domstolen i domen i målet Generics.
81. Förenade kungariket och SmithKline Beecham har även hänvisat till kommissionens förordning (EG) nr 541/95 av den 10 mars 1995 om granskning av ändringar av villkoren för ett försäljningstillstånd för ett läkemedel utfärdat av den behöriga myndigheten i en medlemsstat.(18) Vid den aktuella tiden fastställdes i den förordningen förfarandet för granskning av ansökningar om ändringar av villkoren för ett godkännande för försäljning av läkemedel. Däri gjordes åtskillnad mellan mindre ändringar, som kunde ske genom en ändring av ett befintligt godkännande, och betydande ändringar, som krävde att en ansökan om ett nytt godkännande ingavs. Den förstnämnda typen av ändringar identifierades i bilaga I till förordningen och de senare angavs i bilaga II. Till de typer av ändringar som anges i bilaga II hör ”[ä]ndring av den/de verksamma substansen/substanserna”, som inbegriper ”[u]tbyte av verksam(ma) substans(er) mot ett salt, ett esterkomplex eller ett annat derivat (med samma terapeutiska fraktion)”. Det har gjorts gällande att det skulle vara märkligt om en ändring var tillräckligt viktig för att kräva ett nytt godkännande för försäljning men inte hade någon effekt på slutsatsen att ett generiskt läkemedel hade samma kvalitativa och kvantitativa sammansättning som referensprodukten.
82. Som Förenade kungariket har noterat konstaterade domstolen särskilt i domen i målet Generics att bilaga II till förordning nr 541/95 inte har någon relevans vad gäller tillämpningen av artikel 4.8 a iii i direktivet.(19)
83. Jag kan i alla händelser utan svårigheter godta att en ändring av ett läkemedel i förhållande till ett annat kan bedömas som tillräckligt betydelsefull för att kräva en ansökan om ett nytt godkännande för försäljning enligt förordning nr 541/95 och samtidigt omfattas av tillämpningsområdet för ett av de förfaranden som vid den aktuella tiden föreskrevs i artikel 4.8 a. Noteras kan att många av de övriga typer av ändringar som anges i bilaga II skulle omfattas av det halvförenklade förfarande som föreskrivs i förbehållet till artikel 4.8 a.
84. Slutligen försöker SmithKline Beecham stödja sin tolkning av väsentlig överensstämmelse på gemenskapsreglerna om särläkemedel, som används för att diagnostisera, förebygga eller behandla ovanliga sjukdomar och som det därför inte skulle vara ekonomiskt att utveckla under normala marknadsbetingelser. Enligt artikel 8 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 141/2000 av den 16 december 1999 om särläkemedel(20) tillerkänns ett sådant läkemedel ensamrätt under en tioårsperiod, under vilken inget godkännande får beviljas för ett liknande läkemedel för samma behandlingsindikation.
85. I artikel 3 i kommissionens förordning (EG) nr 847/2000 av den 27 april 2000(21) definieras ett liknande läkemedel som ”ett läkemedel som innehåller en eller flera liknande aktiva substanser som ett redan godkänt särläkemedel och som är avsett för samma behandlingsindikation”. En liknande aktiv substans definieras i sin tur som ”en identisk aktiv substans eller en aktiv substans vars molekylstruktur har samma utmärkande drag (men som inte nödvändigtvis är likadan)”. Enligt definitionen omfattar detta ”isomerer och isomerblandningar, komplex, estrar, salter eller andra icke-kovalenta derivat av den ursprungliga aktiva substansen, eller en aktiv substans vars molekylstruktur endast i ringa grad skiljer sig från den ursprungliga, till exempel en substans med en analog struktur”.
86. Det faktum att två läkemedel anses vara likartade snarare än identiska när de har formen av olika salter sägs illustrera att dessa läkemedel inte kan ha samma kvalitativa och kvantitativa sammansättning av verksamma beståndsdelar i den mening som avses i det test avseende väsentlig överensstämmelse som anges i domen i målet Generics.
87. Enligt min uppfattning är definitionerna i kommissionens förordning nr 847/2000 nära förknippade med sitt sammanhang och saknar betydelse för tolkningen av artikel 4.8 a iii i direktivet. Jag tror inte att någon skulle göra gällande att två olika salter som har samma terapeutiska del är identiska. Frågan i förevarande mål är huruvida de kan sägas ha samma kvalitativa och kvantitativa sammansättning av verksamma beståndsdelar.
88. Även om man antar att artikel 3 i den förordningen vore relevant uttrycks i alla händelser definitionen av en liknande aktiv substans så att den omfattar en identisk aktiv substans, och den kan därför knappast användas som grund för att skilja mellan en liknande och en identisk substans.
89. Därför anser jag inte att någon av de olika bestämmelser som har åberopats av Förenade kungariket och SmithKline Beecham rubbar min slutsats att två läkemedel som har samma terapeutiska del, men i form av olika salter, kan överensstämma med varandra i allt väsentligt i den mening som avses i artikel 4.8 a iii i direktivet.
Anvisningar för ansökan
90. Kommissionen, Danmark, Nederländerna, Synthon och Genthon har samtliga hänvisat till Anvisningar för ansökan till stöd för åsikten att två olika salter som innehåller samma terapeutiska del kan överensstämma med varandra i allt väsentligt i den mening som avses i artikel 4.8 a iii i direktivet.
91. Förenade kungariket och SmithKline Beecham har till svar för det första betonat att dokumentet inte är rättsligt bindande. SmithKline Beecham har även noterat att 2001 års version av Anvisningar för ansökan inte kan vara relevant för förevarande förfarande, som inleddes innan det offentliggjordes. Enligt Förenade kungarikets mening ger inte ens 1998 års version av Anvisningar för ansökan, som var gällande vid den aktuella tiden, något entydigt stöd för ståndpunkten att två salter med samma terapeutiska del i princip kan överensstämma med varandra i allt väsentligt. I den versionen anges att sådana salter inte skall anses överensstämma med varandra i allt väsentligt om det inte presenteras belägg för att ”den terapeutiska delen inte leder till några förändringar när det gäller farmakokinetik, farmakodynamik och/eller toxicitet som skulle kunna ändra säkerhets-/effektprofilen”. Enligt Förenade kungariket föreligger alltid
en ofrånkomlig risk för att en förändring av saltformen kan
påverka säkerhet och effekt. 1998 års version av Anvisningar för ansökan talar därför för åsikten att två läkemedel som har olika salter aldrig kan anses överensstämma med varandra i allt väsentligt.
92. Av det skäl som jag angav i mitt förslag till avgörande i målet Approved Prescription Services(22) anser jag att Anvisningar för ansökan, trots att den inte är rättsligt bindande, skall tillmätas viss betydelse vid tolkningen av direktivet. Detta gäller särskilt när komplicerade tekniska frågor aktualiseras, vilket är fallet i förevarande mål.
93. Trots att Förenade kungariket har hävdat det motsatta anser jag att Anvisningar för ansökan endast kan tolkas som ett stöd för uppfattningen att två olika saltformer som har samma terapeutiska del kan anses överensstämma med varandra i allt väsentligt. Det skulle med all säkerhet inte anges någon möjlighet i Anvisningarna om den ansågs vara absolut utesluten.
94. Trots detta övertygas jag inte helt av den analys som redovisas i Anvisningar för ansökan för att komma till det resultatet. I anvisningarna sägs att frågan huruvida två sådana former utgör samma verksamma beståndsdel beror på deras säkerhet och effekt. Jag anser att det skulle ha stämt bättre med det test avseende väsentlig överensstämmelse som angetts av domstolen i domen i målet Generics att säga att produkterna i fråga har samma kvalitativa och kvantitativa sammansättning av verksamma beståndsdelar och samtidigt notera att frågan huruvida de i allt väsentligt överensstämmer med varandra slutligt och sist är beroende av att det visas att de inte skiljer sig åt i fråga om säkerhet och effekt, i enlighet med det sista villkoret i testet.
95. Likaså hänförs en ansökan som inges med åberopande av väsentlig överensstämmelse mellan två olika saltformer i Anvisningar för ansökan till rubriken ”other abridged applications” (andra förenklade ansökningar), tillsammans med ansökningar enligt förbehållet. Enligt min uppfattning skulle dock en sådan ansökan ha behandlats enligt det normala förenklade förfarandet. Eventuella tilläggsuppgifter som inges enligt det senare förfarandet skulle tjäna till att visa att de två läkemedlen överensstämmer med varandra i allt väsentligt, inte att kompensera för bristen på en sådan överensstämmelse.
96. Även om Anvisningar för ansökan således står i överensstämmelse med det resultat som jag här kommit fram till, kan det sätt på vilket det redovisas vara en anledning till en del av den osäkerhet och förvirring som har uppkommit i förevarande mål.
97. Mot bakgrund av direktivets system och syften, de övriga gemenskapsrättsliga regler som granskats ovan samt Anvisningar för ansökan, anser jag således att två läkemedel som innehåller olika saltformer av samma verksamma beståndsdel faktiskt kan överensstämma med varandra i allt väsentligt inom ramen för det förenklade förfarandet såsom det tillämpades före den nyligen genomförda ändringen. Det var även möjligt för en sökande enligt det förfarandet att antingen på begäran av den behöriga myndigheten i en medlemsstat eller på eget initiativ lägga fram tilläggsuppgifter för att påvisa väsentlig överensstämmelse.
98. Jag noterar att den slutsats jag har kommit fram till här överensstämmer med den tolkning av väsentlig överensstämmelse som uttryckligen stöddes i bilagan till direktiv 2001/83,(23) efter ändringen genom kommissionens direktiv 2003/63.(24) Det tycks åtminstone vara möjligt att mot bakgrund av hur de berörda bestämmelserna i ersättningsbilagan var formulerade hävda att syftet med dem var att bekräfta kommissionens syn på det rådande rättsläget, snarare än att förändra status quo.
99. Jag noterar även att gemenskapslagstiftaren därefter har valt att uttryckligen bekräfta detta synsätt i den nya versionen av det förenklade förfarandet, som infördes genom direktiv 2004/27.(25) Givetvis skall tidigare versioner av direktivet tolkas oberoende av sådana senare utvecklingar. Lagstiftarens val tyder dock åtminstone på att den slutsats som jag har kommit fram till här ansågs möjlig och lämplig mot bakgrund av syftena med gemenskapsreglerna om godkännande för försäljning.
Förslag till avgörande
100. Jag föreslår därför att domstolen skall besvara frågorna från Østre Landsret på följande sätt:
1) Två läkemedel som har samma terapeutiska del men i form av olika salter har samma kvalitativa och kvantitativa sammansättning av verksamma beståndsdelar och kan därför överensstämma med varandra i allt väsentligt i den mening som avses i artikel 4.8 a iii i rådets direktiv 65/65/EEG av den 26 januari 1965 om tillnärmning av bestämmelser som fastställs genom lagar eller andra författningar och som gäller farmaceutiska specialiteter, i ändrad lydelse, förutsatt att de inte uppvisar betydande skillnader sinsemellan vad gäller säkerhet eller effekt.
2) Till stöd för en ansökan enligt den bestämmelsen kan den som gör ansökan, på eget initiativ eller på begäran av den behöriga myndigheten i en medlemsstat, inge tilläggsuppgifter i form av farmakologiska och toxikologiska undersökningar eller kliniska prövningar för att visa att läkemedlet i allt väsentligt överensstämmer med referensläkemedlet.
(1) .
(2)
–	EGT P 22, s. 369; svensk specialutgåva, område 13, volym 1, s. 67.
(3)
–	EGT L 15, s. 36; svensk specialutgåva, område 13, volym 16, s. 93.
(4)
–	Punkterna 17–19.
(5)
–	Gemenskapens regelverk om läkemedel kodifierades och konsoliderades med verkan från och med den 18 december 2001 genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (EGT L 311, s. 67). Senare ändringar av de berörda bestämmelserna i det direktivet redovisas nedan.
(6)
–	EGT L 147, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 4, s. 86.
(7)
–	EGT L 270, s. 32; svensk specialutgåva, område 13, volym 21, s. 116.
(8)
–	Punkt 14.
(9)
–	Dom av den 3 december 1998 i mål C-368/96, Generics (UK) m.fl. (REG 1998, s. I-7967).
(10)
–	Punkt 22.
(11)
–	Punkterna 36 och 37 samt domslutet.
(12)
–	Punkt 32.
(13)
–	Se fotnot 5.
(14)
–	EGT L 159, s. 46.
(15)
–	EGT L 136, s. 34.
(16)
–	De relevanta bestämmelserna återfinns nu i kapitel 4 i direktiv 2001/83/EG. Vid den aktuella tiden återfanns de i direktivet och i direktiv 75/319/EEG av den 20 maj 1975 om tillnärmning av bestämmelser som fastställts genom lagar eller andra författningar och som gäller farmaceutiska specialiteter (EGT L 147, s. 13; svensk specialutgåva, område 13, volym 4, s. 98), i deras lydelse särskilt enligt direktiv 93/39/EG av den 14 juni 1993 (EGT L 214, s. 22; svensk specialutgåva, område 13, volym 24, s. 178).
(17)
–	Punkt 37 i förslaget till avgörande.
(18)
–	EGT L 55, s. 7.
(19)
–	Punkt 58.
(20)
–	EGT L 18, s. 1.
(21)
–	EGT L 103, s. 5.
(22)
–	Förslag till avgörande av den 8 juli 2004 i mål C-36/03, punkterna 70–73.
(23)
–	Se fotnot 5.
(24)
–	Se fotnot 14.
(25)
–	Se fotnot 15.