61996CC0139_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Kommissionen har genom en skrivelse, som inkom till domstolens kansli den 26 april 1996, med stöd av artikel 169 i EG-fördraget väckt talan om fastställelse av att Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktiven 93/48/EEG(1), 93/49/EEG(2) och 93/61/EEG(3), genom att inte inom den föreskrivna fristen ha antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa dessa direktiv.
2 I artikel 10 i direktiv 93/48, i artikel 8 i direktiv 93/49 och i artikel 7 i direktiv 93/61 föreskrivs att medlemsstaterna senast den 31 december 1993 skall ha satt i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa dessa direktiv och genast underrätta kommissionen om detta.
3 Eftersom kommissionen inte hade fått något meddelande om att direktiven i fråga hade införlivats med den tyska rätten, anmodade den, i enlighet med artikel 169 i fördraget, genom en formell underrättelse av den 10 februari 1994, den tyska regeringen att inkomma med synpunkter angående dess underlåtenhet att införliva direktiven med den tyska rätten.
4 Den tyska regeringen svarade kommissionen, genom en skrivelse av den 21 april 1994, avsänd den 28 april 1994, dock utan att förklara de grunder som hade hindrat den från att införliva direktiven i fråga med nationell rätt.
5 Eftersom den tyska regeringen inte meddelade någon nationell bestämmelse varigenom direktiven införlivats med nationell rätt, skickade kommissionen genom en skrivelse av den 5 oktober 1994 ett motiverat yttrande till denna regering där den kritiserades för att ha underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt de tre direktiven och uppmanades att inom två månader vidta nödvändiga åtgärder för att följa det motiverade yttrandet.
6 Genom en skrivelse av den 6 december 1994, som sändes till kommissionen den 14 december 1994, underrättade den tyska regeringen denna om att lagen av den 25 november 1993(4) om ändring av reglerna för växtskydd och förökningsmaterial innehöll de nödvändiga behörighetsvillkoren för att införliva de tre direktiven med den tyska lagstiftningen. Eftersom direktivens tillämpningsområde var omstritt, ansåg den tyska regeringen emellertid att det var nödvändigt att klargöra det innan de förordningar som skulle införliva direktiven med den tyska rättsordningen antogs.
7 Eftersom kommissionen därefter inte har fått några upplysningar från den tyska regeringen vad gäller direktivens införlivande med nationell rätt, har den beslutat att väcka denna talan.
8 Enligt artiklarna 5 och 189 i EG-fördraget samt artikel 10 i direktiv 93/48, artikel 8 i direktiv 93/49 och artikel 7 i direktiv 93/61 var Förbundsrepubliken Tyskland skyldig att inom den föreskrivna fristen fullständigt införliva dessa direktiv med nationell rätt. Enligt domstolens fasta rättspraxis kan en medlemsstat inte åberopa bestämmelser, praxis eller situationer i sin interna rättsordning för att motivera underlåtenheten att följa skyldigheter och frister som föreskrivs i gemenskapsdirektiven.
9 Tyskland har i förevarande fall inte bestridit det fördragsbrott som kommissionen kritiserar det för. Den tyska regeringen har emellertid anfört att det vore lämpligt att vilandeförklara fördragsbrottsförfarandet med beaktande av de uppkomna svårigheterna med att införliva de omtvistade direktiven med nationell rätt.
10 Detta förslag från den tyska regeringen är olämpligt, eftersom det i detta fall inte föreligger några omständigheter som skulle berättiga ett beslut att vilandeförklara förfarandet med stöd av artikel 82a.1 b i rättegångsreglerna.
11 Kommissionen har nämligen i förevarande fall ovedersägligen visat, och utan att den tyska regeringen har bestridit det, att Förbundsrepubliken Tyskland inte inom den föreskrivna fristen har antagit de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktiven 93/48, 93/49 och 93/61. Kommissionens talan skall följaktligen bifallas.
12 Eftersom kommissionens talan är grundad och dess yrkanden skall bifallas, bör Förbundsrepubliken Tyskland i enlighet med artikel 69.2 i rättegångsreglerna förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Förslag till avgörande
13 Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen skall
1) fastställa att Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt
- artikel 10 i kommissionens förordning 93/48/EEG av den 23 juni 1993 om en översikt över de krav som skall uppfyllas av fruktplantsförökningsmaterial och fruktplantor avsedda för fruktproduktion i enlighet med artikel 4 i rådets direktiv 92/34/EEG,
- artikel 8 i kommissionens direktiv 93/49/EEG av den 23 juni 1993 om en översikt över de krav som skall uppfyllas av prydnadsväxter och förökningsmaterial av prydnadsväxter i enlighet med artikel 4 i rådets direktiv 91/682/EEG, och
- artikel 7 i kommissionens direktiv 93/61/EEG av den 2 juli 1993 om fastställande av förteckning över de krav som skall uppfyllas av annat föröknings- och plantmaterial av grönsaker än utsäde i enlighet med rådets direktiv 92/33/EEG,
genom att inte inom den föreskrivna fristen ha antagit de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa dessa direktiv samt
2) förplikta Förbundsrepubliken Tyskland att ersätta samtliga rättegångskostnader.
(1) - Kommissionens direktiv 93/48/EEG av den 23 juni 1993 om en översikt över de krav som skall uppfyllas av fruktplantsförökningsmaterial och fruktplantor avsedda för fruktproduktion i enlighet med artikel 4 i rådets direktiv 92/34/EEG (EGT L 250, s. 1).
(2) - Kommissionens direktiv 93/49/EEG av den 23 juni 1993 om en översikt över de krav som skall uppfyllas av prydnadsväxter och förökningsmaterial av prydnadsväxter i enlighet med artikel 4 i rådets direktiv 91/682/EEG (EGT L 250, s. 9).
(3) - Kommissionens direktiv 93/61/EEG av den 2 juli 1993 om fastställande av förteckning över de krav som skall uppfyllas av annat föröknings- och plantmaterial av grönsaker än utsäde i enlighet med rådets direktiv 92/33/EEG (EGT L 250, s. 19).
(4) - BGBl. I, s. 1917.