62024CJ0654
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
29. siječnja 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 1999/70/EZ – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP – Članak 4. – Načelo nediskriminacije – Naknada dodijeljena u obliku elektroničke kartice radi podupiranja trajnog osposobljavanja nastavnika i poboljšanja njihovih stručnih vještina – Dodjela ograničena na nastavnike zaposlene na neodređeno vrijeme – Diskriminacija prema nastavnicima zaposlenima na određeno vrijeme – Nacionalna sudska praksa kojom se isključuje naknadna dodjela predmetne povlastice dotičnim nastavnicima ako više nisu dio školskog sustava – Zamjena, pod određenim uvjetima, pravom na naknadu pretrpljene štete”
U predmetu C‑654/24 [Bariello] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Tribunale ordinario di Ravenna (Redovni sud u Raveni, Italija), odlukom od 8. listopada 2024., koju je Sud zaprimio 8. listopada 2024., u postupku
M. M.
protiv
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún, predsjednica vijeća, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias i B. Smulders (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: J. Richard de la Tour,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za osobu M. M., S. Solidoro, avvocato,
–
za talijansku vladu, S. Fiorentino, u svojstvu agenta, uz asistenciju L. Fiandace, avvocata dello Stato,
–
za Europsku komisiju, S. Delaude i D. Recchia, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 4. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme sklopljenog 18. ožujka 1999. (u daljnjem tekstu: Okvirni sporazum), koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.), i članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe M. M., bivše nastavnice zaposlene na određeno vrijeme, i Ministera dell’Istruzione e del Merito (Ministarstvo obrazovanja i prava na obrazovanje, Italija) (u daljnjem tekstu: Ministarstvo) u vezi s odbijanjem da joj se, za školske godine 2020./2021. do 2023./2024., dodijeli godišnja naknada u obliku elektroničke kartice koja nastavnicima omogućuje kupnju različite robe i usluga, koja se dodjeljuje radi podupiranja njihova trajnog osposobljavanja i poboljšanja njihovih stručnih vještina.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
U skladu s člankom 1. Direktive 1999/70, njezina je svrha „staviti na snagu [Okvirni sporazum]”.
4
Člankom 2. Okvirnog sporazuma, naslovljenim „Područje primjene”, u točki 1. predviđa se:
„Ovaj Sporazum se primjenjuje na radnike koji rade na određeno vrijeme, koji su sklopili ugovor o radu ili se nalaze u radnom odnosu na način utvrđen zakonom, kolektivnim ugovorima ili praksom u svakoj pojedinoj državi članici.”
5
Članak 3. Okvirnog sporazuma, naslovljen „Definicije”, glasi:
„U smislu ovog Sporazuma pojam
1.
‚radnik zaposlen na određeno vrijeme’ znači osoba koja je zaključila ugovor o radu ili se nalazi u radnom odnosu, koji je sklopljen neposredno između poslodavca i radnika, a u kojem je prestanak ugovora o radu ili radnog odnosa utvrđen objektivnim okolnostima, kao što je određeni datum, dovršenje određenog posla ili nastupanje određenog događaja.
2.
‚usporedivi radnik, zaposlen na neodređeno vrijeme’ znači radnik koji je zaključio ugovor o radu ili se nalazi u radnom odnosu na neodređeno vrijeme, u istom poduzeću, koji obavlja isti ili slični posao/zanimanje, pri čemu se u obzir uzima stručna osposobljenost/vještine […]”
6
Člankom 4. Okvirnog sporazuma, naslovljenim „Načelo nediskriminacije”, točkom 1. propisuje se:
„U pogledu uvjeta zapošljavanja, prema radnicima zaposlenim na određeno vrijeme ne smije se postupati na nepovoljniji način nego prema usporedivim radnicima zaposlenim na neodređeno vrijeme, jedino zato što prvi imaju ugovor ili se nalaze u radnom odnosu na određeno vrijeme, osim ako drukčije postupanje nije opravdano iz objektivnih razloga.”
Talijansko pravo
7
Članak 1. leggea n. 107 – Riforma del sistema nazionale di istruzione e formazione e delega per il riordino delle disposizioni legislative vigenti (Zakon br. 107 o reformi nacionalnog sustava obrazovanja i osposobljavanja te prijenosu ovlasti za izmjenu zakonodavnih odredbi koje su na snazi) od 13. srpnja 2015. (GURI br. 162 od 15. srpnja 2015., u daljnjem tekstu: Zakon br. 107/2015) u stavcima 121. i 122. određuje:
„121.   Kako bi se podupiralo trajno osposobljavanje nastavnika i poboljšale njihove stručne vještine, uvedena je, unutar granica troškova iz stavka 123., elektronička kartica za usavršavanje i osposobljavanje stalno zaposlenih nastavnika u školama svih vrsta i razina. Kartica u nominalnom iznosu od 500 eura godišnje za svaku školsku godinu može se upotrebljavati za kupnju knjiga i priručnika, također u digitalnom obliku, publikacija i časopisa koji su u svakom slučaju korisni za profesionalno usavršavanje, kupnju hardvera i softvera, za upis na tečajeve usavršavanja i stjecanja stručnih vještina koje održavaju tijela s odobrenjem [Ministarstva], preddiplomske i diplomske studije, specijalizirane ili prvostupničke, povezane sa stručnim profilom, odnosno za poslijediplomske studije ili sveučilišne magisterije povezane sa stručnim profilom, za ulaznice za kazališne predstave, filmske [projekcije], muzeje, izložbe, kulturne priredbe, nastupe uživo te za druge inicijative u skladu s aktivnostima utvrđenima u trogodišnjem planu ponude osposobljavanja škola i nacionalnom planu osposobljavanja iz stavka 124. Iznos na kartici ne čini dodatnu naknadu ili oporezivi prihod.
122.   Uredbom predsjednika Vijeća ministara, u dogovoru s [Ministarstvom] i ministrom gospodarstva i financija, koju treba donijeti u roku od 60 dana od stupanja na snagu ovog zakona, utvrđuju se kriteriji i načini dodjele i upotrebe kartice iz stavka 121., iznos koji se dodjeljuje u okviru dostupnih sredstava iz stavka 123., pri čemu se uzima u obzir javni sustav upravljanja digitalnim identitetom, kao i načini dodjele olakšica i povlastica povezanih sa samom karticom.”
8
Decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri recante Disciplina delle modalità di assegnazione e utilizzo della Carta elettronica per l’aggiornamento e la formazione del docente di ruolo delle istituzioni scolastiche di ogni ordine e grado (Uredba predsjednika Vijeća ministara kojom se uređuju načini dodjele i upotrebe elektroničke kartice za usavršavanje i osposobljavanje stalno zaposlenih nastavnika u obrazovnim ustanovama svih razina) od 28. studenoga 2016. (GURI br. 281 od 1. prosinca 2016.), donesen na temelju članka 1. stavka 122. Zakona br. 107/2015, u članku 3. stavku 2. određuje:
„Kartica [iz članka 1. stavka 121. Zakona br. 107/2015] više se ne može upotrebljavati nakon prestanka radnog odnosa.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
9
Tijekom četiri školske godine 2020./2021. do 2023./2024. osoba M. M. bila je zaposlena kao nastavnica na određeno vrijeme pri Ministarstvu.
10
S obzirom na to da joj za te školske godine nije priznato pravo na elektroničku karticu predviđenu člankom 1. stavkom 121. Zakona br. 107/2015 (u daljnjem tekstu: predmetna elektronička kartica), osoba M. M. podnijela je 5. travnja 2024. tužbu Tribunaleu ordinario di Ravenna (Redovni sud u Ravenni, Italija), sudu koji je uputio zahtjev, kojom zahtijeva da se Ministarstvu naloži da joj, ponajprije, u skladu s pravilima kojima se uređuje dodjela i upotreba predmetne elektroničke kartice, stavi na raspolaganje godišnju naknadu od 500 eura koju ta kartica predstavlja za svaku od navedenih školskih godina i da joj, podredno, isplati ukupan iznos od 2000 eura.
11
Sud koji je uputio zahtjev najprije navodi da predmetna elektronička kartica, čiji je cilj podupiranje trajnog osposobljavanja nastavnika, ima oblik internetske aplikacije koja stvara kupovni kod ili vrijednosni kupon u korist nastavnika za robu ili usluge koje je prethodno odabrao te da dotični trgovac tu karticu može prihvatiti samo za proizvode koji su u skladu s regulatornim okvirom. Nakon kupnje proizvoda ili usluge, trgovcu bi se prema Ministarstvu priznalo potraživanje u odgovarajućem iznosu.
12
Taj sud nadalje pojašnjava da je predmetna elektronička kartica, na temelju članka 1. stavka 121. Zakona br. 107/2015, prvotno bila dodijeljena samo nastavnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme. Međutim, iz rješenja od 18. svibnja 2022., Ministero dell’istruzione (Elektronička kartica) (C‑450/21, EU:C:2022:411), proizlazi da je taj zakon protivan članku 4. točki 1. Okvirnog sporazuma time što iz prava na tu karticu isključuje nastavnike, poput osobe M. M., koji su zaposleni na određeno vrijeme.
13
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, čini se da iz tog rješenja proizlazi pravo nastavnika zaposlenih na određeno vrijeme na dodjelu predmetne elektroničke kartice. Međutim, Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija) svojom je odlukom br. 29961/2023 od 4. listopada 2023. u više pogleda ograničio načine podnošenja tužbe podnesene radi ostvarivanja takvog prava, utvrdivši, među ostalim, da među osobama kojima je pogrešno uskraćeno pravo na tu karticu, pravo na njezinu naknadnu dodjelu imaju samo one osobe koje su, na dan kada je sud odlučio o njihovu pravu, i dalje bile dio školskog sustava, time što su bile zadužene za zamjenu, bile uvrštene na popise uspješnih kandidata za zamjene ili su postale stalno zaposleni nastavnici.
14
Suprotno tomu, u skladu s tom presudom, ako je dotična osoba u međuvremenu napustila školski sustav, kao što je to bio slučaj osobe M. M., čiji je posljednji ugovor o radu istekao 30. lipnja 2024. i koja više nije obavljala nikakvu nastavnu funkciju niti je bila uvrštena na navedene popise uspješnih kandidata, novčana obveza povezana s predmetnom elektroničkom karticom treba retroaktivno prestati, a zahtjev za dodjelu te kartice treba odbiti u meritumu.
15
Točno je da je u navedenoj presudi Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) utvrdio da u takvoj situaciji bivši nastavnik može, umjesto zahtjeva za dodjelu predmetne elektroničke kartice, zahtijevati naknadu štete pretrpljene zbog nedodjele te kartice.
16
Međutim, takva tužba radi naknade štete podvrgnuta je nizu dodatnih uvjeta, kako materijalnih tako i postupovnih. Tako je, među ostalim, na zainteresiranoj osobi da navede i dokaže da je pretrpjela posebnu štetu, različitu od one povezane sa samim gubitkom iznosa od 500 eura godišnje. Osim toga, šteta se ne presumira te bi, ako sud može pravično procijeniti štetu, takva procjena u načelu podrazumijevala dodjelu iznosa naknade nižeg od tog iznosa.
17
Dakle, u ovom slučaju, s obzirom na te uvjete, tužbu koju je podnijela osoba M. M. treba odbiti u mjeri u kojoj, među ostalim, ona nije tvrdila ni dokazala postojanje posebne štete različite od pukog gubitka gospodarske povlastice od 500 eura godišnje.
18
Prema mišljenju tog suda, navedeni uvjeti protivni su zabrani diskriminacije iz članka 4. Okvirnog sporazuma, s obzirom na to da se ne primjenjuju na nastavnike zaposlene na neodređeno vrijeme.
19
Osim toga, smatra da štetu u ovom slučaju čini sama činjenica da je osoba M. M., protivno tom članku 4., bila lišena iznosa povezanog s predmetnom elektroničkom karticom, pri čemu se pojašnjava da je neisplata takvog iznosa u pravilu dovoljna da sud zainteresiranoj osobi automatski dodijeli iznos na ime naknade te štete, uvećan za kamate.
20
Slijedom toga, nalaganjem bivšem nastavniku zaposlenom na određeno vrijeme obveze poštovanja posebnih uvjeta za naknadu štete koja proizlazi iz nedodjele predmetne elektroničke kartice ugrozio bi se koristan učinak prava Unije te bi se dovelo u pitanje pravo takvog nastavnika na djelotvoran pravni lijek u smislu članka 47. Povelje.
21
Sud koji je uputio zahtjev dodaje, s jedne strane, da cilj uvođenja predmetne elektroničke kartice, koji se odnosi na potporu trajnom osposobljavanju nastavnika, nije takve prirode da opravda takve uvjete, s obzirom na to da ta kartica omogućuje kupnju proizvoda široke potrošnje koji nisu alati za osposobljavanje u užem smislu, nego samo imaju potencijal u tom smislu.
22
S druge strane, ne postoje praktične ili pravne prepreke za dodjelu naknade u iznosu od 500 eura povezane s predmetnom elektroničkom karticom nastavniku koji više nije dio školskog sustava ili isplatu automatske naknade štete u visini iznosa te naknade, s obzirom na to da je prema talijanskom pravu izvršenje novčane obveze uvijek moguće te da takva obveza ne može retroaktivno prestati.
23
Stoga je, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, protivno članku 4. Okvirnog sporazuma, kako ga je Sud protumačio u svojem rješenju iz točke 12. ove presude, to što je osoba M. M. retroaktivno lišena dodjele, u obliku predmetne elektroničke kartice, ukupnog iznosa od 2000 eura za školske godine 2020./2021. do 2023./2024., samo zato što više nije dio školskog sustava.
24
U tim je okolnostima Tribunale ordinario di Ravenna (Redovni sud u Raveni, Italija) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 4. [Okvirnog sporazuma] tumačiti (također u svrhu korisnog učinka prava Unije i prava na djelotvoran pravni lijek u smislu članka 47. Povelje) na način da mu se protive ograničenja navedena u obrazloženju [zahtjeva za prethodnu odluku] (u slučaju kad tužitelj više nije uključen u školski sustav), koja su uvedena nacionalnom sudskom praksom u okviru dodjele [predmetne elektroničke] kartice, i je li stoga i za bivše nastavnike (osobe koje su izvan školskog sustava) potrebno i dovoljno da, kako bi im se platili iznosi na koje su trebali imati pravo tijekom radnog odnosa na ime [predmetne elektroničke] kartice (500 eura godišnje), sudu podnesu tužbu za plaćanje tih iznosa u obliku predviđenom [predmetnom elektroničkom] karticom ili na način da se izravno isplate u novčanom obliku zakonskim sredstvom plaćanja, bez dodatnih tereta u pogledu podnošenja tužbe, iznošenja činjenica ili dokaza?”
O prethodnom pitanju
Dopuštenost
25
Talijanska vlada tvrdi da je postavljeno pitanje nedopušteno zbog više razloga. Kao prvo, tim se pitanjem ne pravi razlika između različitih kategorija nastavnika zaposlenih na određeno vrijeme, iako, među ostalim, kategorija nastavnika koji obavljaju kratkoročne zamjene u svakom slučaju nema pravo na dodjelu predmetne elektroničke kartice. Kao drugo, navedeno pitanje nije razumljivo jer se u njemu, kad je riječ o njegovu dosegu, upućuje na cjelokupno obrazloženje zahtjeva za prethodnu odluku. Kao treće, isto se pitanje odnosi na različito postupanje koje se ne temelji na tome da je radni odnos sklopljen na određeno vrijeme, nego samo na činjenici da je dotični nastavnik napustio školski sustav, i to bez obzira na razlog. Kao četvrto i posljednje, s obzirom na to da tužitelj iz glavnog postupka više nije u službi, Okvirni sporazum se više ne primjenjuje na njega.
26
Valja podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, pitanja koja se odnose na pravo Unije uživaju pretpostavku relevantnosti. Sud može odbiti odlučiti o prethodnom pitanju koje je postavio nacionalni sud samo kad je očito da traženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, kada je problem hipotetske naravi ili kada Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima koji su potrebni kako bi na koristan način odgovorio na pitanja koja su mu postavljena (presuda od 4. rujna 2025., Pelavi, C‑253/24, EU:C:2025:660, t. 30. i navedena sudska praksa).
27
U ovom slučaju, sud koji je uputio zahtjev ističe da osoba M. M. u biti zahtijeva isplatu naknade na temelju predmetne elektroničke kartice za školske godine 2020./2021. do 2023./2024., tijekom kojih je radila kao nastavnica zaposlena na određeno vrijeme. Taj sud smatra da u načelu valja prihvatiti taj zahtjev, ali navodi da ga u tome sprečavaju uvjeti za naknadnu dodjelu takve kartice propisani sudskom praksom Cortea suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud).
28
Stoga najprije proizlazi da, suprotno onomu što se čini da tvrdi talijanska vlada, taj sud polazi od pretpostavke da osoba M. M. ne pripada kategoriji nastavnika koja bi u svakom slučaju bila isključena iz prava na predmetnu elektroničku karticu.
29
Nadalje, valja istaknuti da sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku precizno opisuje, u tom zahtjevu, doseg uvjeta postavljenih sudskom praksom Cortea suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud), kako su navedeni u točkama 13. do 16. ove presude. Iako je točno da tekst tog pitanja upućuje na „obrazloženje” tog zahtjeva, ostaje činjenica da je, osim pojašnjenja navedenih u obrazloženju, navedeno pitanje razumljivo kao takvo.
30
Osim toga, valja utvrditi da ispitivanje argumenta talijanske vlade prema kojem se uvjeti koji proizlaze iz sudske prakse Cortea suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) primjenjuju neovisno o trajanju radnog odnosa zainteresiranih osoba, tako da nisu diskriminatorni s obzirom na članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma, ulazi u meritum postavljenog pitanja.
31
Naposljetku, ta se vlada pogrešno poziva na okolnost da osoba M. M. u trenutku podnošenja svojeg zahtjeva više nije bila u službi kako bi tvrdila da se Okvirni sporazum ne primjenjuje u glavnom postupku. Naime, iz pojašnjenja suda koji je uputio zahtjev proizlazi da se zahtjev za dodjelu predmetne elektroničke kartice odnosi na razdoblja tijekom kojih je osoba M. M. bila zaposlena kao nastavnica na određeno vrijeme te je stoga bila „radnik zaposlen na određeno vrijeme” u smislu članka 2. točke 1. Okvirnog sporazuma, u vezi s člankom 3. točkom 1. tog sporazuma.
32
Budući da se diskriminacija protivna članku 4. Okvirnog sporazuma, čija je navodna žrtva osoba M. M., odnosi na razdoblja službe obavljena u svojstvu radnika zaposlenog na određeno vrijeme, činjenica da je u međuvremenu izgubila taj status nema utjecaja (vidjeti u tom smislu presudu od 18. listopada 2012., Valenza i dr., C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, t. 35.).
33
Iz toga slijedi da je postavljeno pitanje dopušteno.
Meritum
34
Svojim jedinim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma, u vezi s načelom djelotvorne sudske zaštite iz članka 47. Povelje, tumačiti na način da mu se protivi nacionalna sudska praksa na temelju koje je, kad je riječ o tužbi koju je podnio nastavnik zaposlen na određeno vrijeme kako bi se ispravilo neopravdano uskraćivanje, zbog primjene nacionalnog propisa koji je protivan prvoj od tih odredaba, prava na financijsku povlasticu u iznosu od 500 eura godišnje, dodijeljenu putem elektroničke kartice koja omogućuje kupnju robe i usluga namijenjenih podupiranju trajnog osposobljavanja nastavnika, s jedne strane, naknadna dodjela navedene kartice uvjetovana time da je taj nastavnik još uvijek dio školskog sustava, a s druge strane, ako takva naknadna dodjela izostane, taj nastavnik može ostvariti pravo na naknadu štete pretrpljene zbog te nedodjele samo uz poštovanje određenih posebnih uvjeta.
35
Uvodno valja podsjetiti na to da je Sud već u svojem rješenju od 18. svibnja 2022., Ministero dell’istruzione (Elektronička kartica) (C‑450/21, EU:C:2022:411, t. 48) utvrdio da članak 4. Okvirnog sporazuma treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se pravo na predmetnu elektroničku karticu ograničava samo na stalno nastavno osoblje Ministarstva, a ne na nastavno osoblje tog ministarstva zaposleno na određeno vrijeme.
36
U ovom slučaju, glavni predmet odnosi se na isti nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u predmetu u kojem je doneseno to rješenje, odnosno na članak 1. stavke 121. i 122. Zakona br. 107/2015, kojim se predviđa uvođenje „elektroničke kartice za usavršavanje i osposobljavanje stalno zaposlenih nastavnika u obrazovnim ustanovama svih razina […] čija je nominalna vrijednost 500 eura godišnje za svaku školsku godinu”.
37
U tom kontekstu, sud koji je uputio zahtjev polazi od pretpostavke prema kojoj nastavnici zaposleni na određeno vrijeme, poput osobe M. M., za koje je utvrđeno da su, protivno članku 4. točki 1. Okvirnog sporazuma, bili lišeni prava na predmetnu elektroničku karticu, imaju pravo na naknadnu dodjelu te kartice ili barem na isplatu iznosa koji čini njezinu nominalnu vrijednost.
38
Međutim, iz sudske prakse Cortea suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud), donesene nakon navedenog rješenja, proizlazi da tužba kojom se traži ostvarivanje tog prava podliježe određenim uvjetima. Stoga sud koji je uputio zahtjev navodi, s jedne strane, da ti nastavnici još moraju biti u službi na dan donošenja odluke o njihovu zahtjevu za naknadnu dodjelu takve kartice, tako da više nemaju pravo na tu karticu kada su u međuvremenu „izišli iz školskog sustava”, što je slučaj kada ti nastavnici više nisu zaduženi za zamjenu, više nisu uvršteni na popise uspješnih kandidata za zamjene ili nisu postali stalno zaposleni nastavnici. S druge strane, u toj situaciji navedeni nastavnici imaju samo mogućnost podnošenja tužbe za naknadu štete pretrpljene zbog nedodjele navedene kartice, koja se, međutim, može prihvatiti samo uz poštovanje određenih dodatnih materijalnih i postupovnih uvjeta, poput onih iz točke 16. ove presude.
39
Stoga, kako bi se odgovorilo na postavljeno pitanje, valja ispitati, kao prvo, jesu li takvi uvjeti protivni članku 4. točki 1. Okvirnog sporazuma jer dovode, kao što to smatra sud koji je uputio zahtjev, do nepovoljnijeg postupanja prema radnicima zaposlenima na određeno vrijeme u odnosu na usporedive radnike zaposlene na neodređeno vrijeme u pogledu uvjeta zapošljavanja, koje nije opravdano objektivnim razlozima.
40
U tom kontekstu valja podsjetiti, kao prvo, kao što to proizlazi iz točke 31. ove presude, na to da postavljeno pitanje počiva na pretpostavci prema kojoj nastavnik, poput osobe M. M., ulazi u područje primjene Okvirnog sporazuma u smislu članka 2. točke 1. Okvirnog sporazuma u vezi s njegovim člankom 3. točkom 1., za razdoblja tijekom kojih je radio kao radnik zaposlen na određeno vrijeme. Osim toga, kao što je to navedeno u točki 32. ove presude, ta se pretpostavka ne može dovesti u pitanje okolnošću da je dotična osoba u međuvremenu izgubila taj status.
41
Isto tako, kao drugo, treba smatrati da je predmetna elektronička kartica obuhvaćena „uvjetima zapošljavanja” u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma (presuda od 3. srpnja 2025., Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, t. 43. i navedena sudska praksa).
42
Kao treće, što se konkretno tiče postojanja različitog postupanja u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma, valja podsjetiti na to da je dovoljno da se s radnicima na određeno vrijeme postupa manje povoljno od radnika na neodređeno vrijeme u usporedivoj situaciji kako bi se ti prvonavedeni radnici mogli pozivati na taj članak (presuda od 3. srpnja 2025., Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, t. 49. i navedena sudska praksa).
43
Međutim, različito postupanje koje se temelji na kriteriju različitom od određenog ili neodređenog trajanja radnog odnosa nije obuhvaćeno zabranom iz članka 4. Okvirnog sporazuma (presuda od 4. rujna 2025., Gnattai, C‑543/23, EU:C:2025:653, t. 43. i navedena sudska praksa).
44
U ovom slučaju, čini se da sud koji je uputio zahtjev smatra da uvjeti iz njegova pitanja podrazumijevaju različito postupanje, u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma, na štetu nastavnika zaposlenih na određeno vrijeme, u mjeri u kojoj se ti uvjeti koji uređuju tužbe koje su podnijeli potonji „ne primjenjuju na nastavnike zaposlene na neodređeno vrijeme”.
45
Talijanska vlada pak tvrdi, kao što je to istaknuto u točkama 25. i 30. ove presude, da su ti uvjeti, naprotiv, primjenjivi na sve nastavnike, uključujući nastavnike zaposlene na neodređeno vrijeme, u slučaju da su izišli iz školskog sustava, i to bez obzira na razlog.
46
Međutim, na temelju navoda suda koji je uputio zahtjev ne može se utvrditi primjenjuju li se uvjeti iz sudske prakse Cortea suprema di Cassazione (Vrhovni kasacijski sud) i na nastavnike zaposlene na neodređeno vrijeme kada su, poput nastavnika zaposlenog na određeno vrijeme, kao što je osoba M. M., neopravdano lišeni prava na predmetnu elektroničku karticu zbog razloga različitih od onoga koji se odnosi na trajanje njihova radnog odnosa te kada, u okviru tužbe podnesene kako bi se ispravilo to neopravdano uskraćivanje, zahtijevaju naknadnu dodjelu tek nakon izlaska iz školskog sustava. Na sudu koji je uputio zahtjev je da izvrši potrebne provjere u tom pogledu.
47
Ako nakon tih provjera taj sud utvrdi da se ti uvjeti primjenjuju, među nastavnicima koji su izišli iz školskog sustava i koji su zatražili naknadnu dodjelu predmetne elektroničke kartice, samo na bivše nastavnike zaposlene na određeno vrijeme, a ne i na bivše nastavnike zaposlene na neodređeno vrijeme, valja utvrditi da se primjenom navedenih uvjeta uspostavlja različito postupanje, u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma, na štetu tih prvonavedenih nastavnika u odnosu na bivše nastavnike zaposlene na neodređeno vrijeme.
48
U tom slučaju, na navedenom je sudu da ocijeni nalaze li se te dvije kategorije bivših nastavnika u usporedivim situacijama i, u slučaju potvrdnog odgovora, postoje li, ovisno o slučaju, „objektivni razlozi” u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma koji mogu opravdati tu razliku u postupanju, pri čemu se pojašnjava da spis kojim raspolaže Sud ne sadržava indicije koje bi upućivale na to da se ocjena koju u tom pogledu treba provesti treba temeljiti na elementima koji se znatno razlikuju od onih koje je Sud uzeo u obzir kako bi se utvrdilo, u predmetu u kojem je doneseno rješenje od 18. svibnja 2022., Ministero dell’istruzione (Elektronička kartica) (C‑450/21, EU:C:2022:411), i u predmetu u kojem je donesena presuda od 3. srpnja 2025., Lalfi (C‑268/24, EU:C:2025:526), da se tom članku 4. točki 1. protivi propis kojim se pravo na tu elektroničku karticu pridržava samo stalno zaposlenim nastavnicima, uz isključenje nastavnika zaposlenih na određeno vrijeme, čak i ako oni obavljaju kratkotrajne zamjene.
49
Suprotno tomu, ako sud koji je uputio zahtjev utvrdi da se ti isti uvjeti primjenjuju bez razlikovanja na sve nastavnike iz točke 47. ove presude, ne može se smatrati da se njima provodi različito postupanje u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma, i to čak i ako je nacionalni propis na temelju kojeg su nastavnici zaposleni na određeno vrijeme prvotno bili lišeni prava na predmetnu elektroničku karticu protivan tom članku.
50
S obzirom na navedeno i uzimajući u obzir dvojbe koje je izrazio sud koji je uputio zahtjev, valja, kao drugo, provjeriti mogu li uvjeti utvrđeni sudskom praksom Cortea suprema di Cassazione (Vrhovni kasacijski sud), na koje se odnosi postavljeno pitanje, ipak biti protivni članku 4. točki 1. Okvirnog sporazuma jer, iako nisu diskriminatorni, ugrožavaju koristan učinak te odredbe ili pravo na djelotvoran pravni lijek iz članka 47. Povelje, s obzirom na to da su bivši nastavnici zaposleni na određeno vrijeme bili lišeni prava na predmetnu elektroničku karticu na temelju nacionalnog propisa koji je, u skladu s rješenjem iz točke 35. ove presude, protivan članku 4. točki 1. Okvirnog sporazuma.
51
U tom pogledu valja podsjetiti, kao prvo, na to da na temelju ustaljene sudske prakse, kada je utvrđena diskriminacija koja je u suprotnosti s pravom Unije te sve dok se ne usvoje mjere koje ponovno uspostavljaju jednako postupanje, poštovanje načela jednakosti može biti osigurano jedino davanjem osobama koje se nalaze u nepovoljnijem položaju istih povlastica koje imaju osobe u privilegiranom položaju. Osobe u nepovoljnijem položaju moraju stoga biti stavljene u istu situaciju kao i osobe koje imaju pravo koristiti predmetnu povlasticu (presuda od 9. ožujka 2017., Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, t. 66. i navedena sudska praksa).
52
U takvoj situaciji nacionalni sud dužan je izuzeti iz primjene svaku diskriminirajuću nacionalnu odredbu a da pritom ne mora prethodno zatražiti ili pričekati njezino ukidanje od strane zakonodavca i primijeniti na članove skupine u nepovoljnijem položaju isti sustav koji vrijedi za osobe iz druge kategorije. Tu je obvezu dužan izvršiti neovisno o tome postoje li u nacionalnom pravu odredbe iz kojih proizlazi njegova nadležnost da to učini (presuda od 9. ožujka 2017., Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, t. 67. i navedena sudska praksa).
53
Međutim, Sud je pojasnio da takvo rješenje treba primijeniti samo u slučaju postojanja valjanog referentnog sustava (presuda od 9. ožujka 2017., Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, t. 68. i navedena sudska praksa).
54
To je slučaj u glavnom predmetu, s obzirom na to da nacionalni sustav koji se primjenjuje na nastavnike zaposlene na neodređeno vrijeme u pogledu dodjele predmetne elektroničke kartice ostaje jedini valjani referentni sustav sve dok nacionalni zakonodavac ne donese mjere kojima se ponovno uspostavlja jednako postupanje.
55
Stoga nastavnicima zaposlenima na određeno vrijeme treba osigurati postupanje jednako onome koje nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku pridržava nastavnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme (vidjeti po analogiji presudu od 22. siječnja 2019., Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, t. 83.).
56
Kao drugo, kako bi se osiguralo takvo jednako postupanje, valja u potpunosti i dosljedno uzeti u obzir sve elemente koji čine sastavni dio tog nacionalnog propisa, lišenog diskriminatorne sastavnice, i koji uvjetuju dodjelu povlastica koje se njime predviđaju, uključujući, ovisno o slučaju, uvjete koji mogu ograničiti njihovu dodjelu.
57
Naime, u tom zadnje navedenom pogledu ne može se smatrati da bi se uzimanjem u obzir takvih uvjeta utvrđenje diskriminatorne prirode navedenog nacionalnog propisa lišilo korisnog učinka, čak i ako bi oni doveli do isključenja dodjele povlastice kao što je to predmetna elektronička kartica, s obzirom na to da bi takvo isključenje bilo samo posljedica primjene na osobe iz skupine koja se nalazi u nepovoljnijem položaju istog sustava kao onog koji se primjenjuje na osobe iz privilegirane skupine (vidjeti u tom smislu presudu od 15. svibnja 2025., Melbán i Sergamo, C‑623/23 i C‑626/23, EU:C:2025:358, t. 88. i 89.).
58
U ovom slučaju talijanska vlada tvrdi da su uvjeti utvrđeni sudskom praksom Cortea suprema di Cassazione (Vrhovni kasacijski sud) neodvojivo povezani sa svrhom koja se nastoji postići uvođenjem predmetne elektroničke kartice, a koja se sastoji od podupiranja trajnog osposobljavanja nastavnika, jer se ta svrha više ne može ostvariti nakon izlaska zainteresiranih osoba iz školskog sustava, što je potkrijepljeno člankom 3. stavkom 2. Uredbe predsjednika Vijeća ministara navedene u točki 8. ove presude, prema kojem se „[p]redmetna [elektronička] kartica više ne može upotrebljavati nakon prestanka radnog odnosa”. Ti su uvjeti, osim toga, opravdani prirodom predmetne povlastice, s obzirom na to da se člankom 1. stavkom 121. Zakona br. 107/2015 u tom pogledu predviđa da „[i]znos na [toj] kartici ne čini dodatnu naknadu ili oporezivi prihod”. Stoga je dodjela navedene kartice nastavnicima koji su izišli iz školskog sustava protivna njezinoj svrsi i prirodi, ne dovodeći u pitanje pravo zainteresiranih osoba da zahtijevaju naknadu štete pretrpljene zbog nedodjele predmetne elektroničke kartice.
59
U tim okolnostima očito je da uvjeti koji se odnose na tužbe podnesene kako bi se ispravilo neopravdano uskraćivanje prava na predmetnu elektroničku karticu utvrđeni sudskom praksom Cortea suprema di Cassazione (Vrhovni kasacijski sud), ako se, u skladu s pretpostavkom iz točke 50. ove presude, utvrdi da nisu diskriminatorni, čine sastavni dio nacionalnog propisa o kojem je riječ u glavnom postupku i time referentnog sustava, tako da se ne može smatrati da njihova primjena ugrožava koristan učinak načela jednakog postupanja utvrđenoga u članku 4. točki 1. Okvirnog sporazuma, što je međutim, ovisno o slučaju, na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
60
U takvom slučaju, primjenom tog sustava i, među ostalim, tih uvjeta, valja naknadno dodijeliti predmetnu elektroničku karticu nastavnicima koji su neopravdano lišeni te povlastice, ali pod uvjetom da su još uvijek u školskom sustavu, s obzirom na to da nastavnici koji su izišli iz školskog sustava mogu ostvariti svoje pravo na naknadu pretrpljene štete, koje je u tom slučaju također dio navedenog referentnog sustava.
61
Kao treće, kad je riječ o tom pravu na naknadu štete, valja podsjetiti na to da svaka mjera čiji je cilj otklanjanje diskriminacije protivne pravu Unije, uključujući pojedinačne mjere koje se odnose na pružanje osobama iz kategorije u nepovoljnijem položaju istih povlastica kao što su one koje imaju osobe iz privilegirane kategorije, predstavlja provedbu tog prava koja mora poštovati njegove zahtjeve (presuda od 20. travnja 2023., Landespolizeidirektion Niederösterreich i Finanzamt Österreich, C‑650/21, EU:C:2023:300, t. 80. i navedena sudska praksa).
62
To je slučaj s pravom na naknadu štete koje je sastavni dio predmetnog referentnog sustava i koje se stoga mora proširiti na osobe iz kategorije u nepovoljnijem položaju kako bi se osiguralo poštovanje načela jednakog postupanja iz članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 51. ove presude.
63
Među zahtjevima prava Unije koje stoga treba poštovati u pogledu tog prava na naknadu štete nalaze se oni koji proizlaze iz prava na djelotvoran pravni lijek iz članka 47. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 20. veljače 2024., X (Nepostojanje razloga za raskid), C‑715/20, EU:C:2024:139, t. 77.), koje predstavlja potvrdu načela djelotvorne sudske zaštite (presuda od 12. siječnja 2023., Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság, C‑132/21, EU:C:2023:2, t. 50. i navedena sudska praksa).
64
S obzirom na navedeno, iz informacija koje je dostavio sud koji je uputio zahtjev ne proizlazi na koji način pravna sredstva kojima osoba M. M. raspolaže radi ostvarivanja svojeg prava na naknadu štete ne udovoljavaju zahtjevima prava Unije, osobito onima predviđenima u članku 47. Povelje, pod pretpostavkom da se poštuju načela ekvivalentnosti i djelotvornosti.
65
U tom pogledu, što se tiče tih načela, valja podsjetiti na to da, u nedostatku odredaba Unije u tom području, unutarnji pravni poredak svake države članice treba, na temelju načela procesne autonomije država članica, odrediti nadležne sudove i procesna pravila za pravna sredstva namijenjena zaštiti prava koja pravni subjekti izvode iz prava Unije (presuda od 8. rujna 2011., Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 87. i navedena sudska praksa).
66
Međutim, kao što to proizlazi iz ustaljene sudske prakse, postupovna pravila za pravna sredstva namijenjena zaštiti prava koja pojedinci izvode iz prava Unije ne smiju biti nepovoljnija od onih koja se odnose na slična pravna sredstva u nacionalnom pravu (načelo ekvivalentnosti) niti smiju učiniti praktično nemogućim ili pretjerano otežati ostvarivanje prava dodijeljenih pravnim poretkom Unije (načelo djelotvornosti) (presuda od 8. rujna 2011., Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 89. i navedena sudska praksa).
67
Iz toga slijedi da je u slučaju iz točke 62. ove presude na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri ima li osoba M. M. stvarnu mogućnost pred njim ili, ovisno o slučaju, pred drugim sudom ostvariti svoje pravo na naknadu pretrpljene štete, u skladu s postupovnim, dokaznim ili drugim pravilima koja nisu manje povoljna od onih predviđenih za slična pravna sredstva u nacionalnom pravu, osobito za sva ona koja su dostupna bivšim nastavnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme radi naknadne dodjele predmetne elektroničke kartice i koja nemaju za učinak onemogućavanje ili pretjerano otežavanje ostvarivanja tog prava na naknadu štete.
68
Međutim, s obzirom na to da se navedeno pravo odnosi upravo na naknadu štete pretrpljene zbog nedodjele predmetne elektroničke kartice, nije samo po sebi protivno načelu djelotvornosti zahtijevati od zainteresirane osobe da navede i dokaže, u svrhu ostvarivanja istog prava, postojanje posebne štete, različite od one povezane sa samim gubitkom iznosa od 500 eura godišnje, ili dodijeliti naknadu čiji iznos nije jednak novčanoj vrijednosti predmetne elektroničke kartice, osobito ako se pokaže da je pretrpljena šteta manja.
69
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalna sudska praksa na temelju koje je, kad je riječ o tužbi koju je podnio nastavnik zaposlen na određeno vrijeme kako bi se ispravilo neopravdano uskraćivanje, zbog primjene nacionalnog propisa koji je protivan toj odredbi, prava na financijsku povlasticu u iznosu od 500 eura godišnje, dodijeljenu putem elektroničke kartice koja omogućuje kupnju robe i usluga namijenjenih podupiranju trajnog osposobljavanja nastavnika, s jedne strane, naknadna dodjela navedene kartice uvjetovana time da je taj nastavnik još uvijek dio školskog sustava, a s druge strane, ako takva naknadna dodjela izostane, taj nastavnik može ostvariti pravo na naknadu štete pretrpljene zbog te nedodjele samo uz poštovanje određenih posebnih uvjeta, pod pretpostavkom da se svi ti uvjeti također primjenjuju na nastavnike zaposlene na neodređeno vrijeme koji zahtijevaju naknadnu dodjelu iste kartice i da postupovna pravila kojima se uređuje ostvarivanje tog prava na naknadu štete poštuju načela ekvivalentnosti i djelotvornosti.
Troškovi
70
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:
Članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme sklopljenog 18. ožujka 1999., koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP,
treba tumačiti na način da mu se:
ne protivi nacionalna sudska praksa na temelju koje je, kad je riječ o tužbi koju je podnio nastavnik zaposlen na određeno vrijeme kako bi se ispravilo neopravdano uskraćivanje, zbog primjene nacionalnog propisa koji je protivan toj odredbi, prava na financijsku povlasticu u iznosu od 500 eura godišnje, dodijeljenu putem elektroničke kartice koja omogućuje kupnju robe i usluga namijenjenih podupiranju trajnog osposobljavanja nastavnika, s jedne strane, naknadna dodjela navedene kartice uvjetovana time da je taj nastavnik još uvijek dio školskog sustava, a s druge strane, ako takva naknadna dodjela izostane, taj nastavnik može ostvariti pravo na naknadu štete pretrpljene zbog te nedodjele samo uz poštovanje određenih posebnih uvjeta, pod pretpostavkom da se svi ti uvjeti također primjenjuju na nastavnike zaposlene na neodređeno vrijeme koji zahtijevaju naknadnu dodjelu iste kartice i da postupovna pravila kojima se uređuje ostvarivanje tog prava na naknadu štete poštuju načela ekvivalentnosti i djelotvornosti.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.