Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
ANDREE BIONDIJA,
predstavljeni 16. oktobra 2025(1)
Zadeva C-457/23 P
Deutsche Lufthansa AG
proti
Ryanair DAC
Condor Flugdienst GmbH,
Evropski komisiji,
Zvezni republiki Nemčiji,
Francoski republiki
„ Pritožba — Državne pomoči — Nemški trg letalskega prevoza — Pomoč, ki jo je Zvezna republika Nemčija dodelila letalski družbi v okviru pandemije COVID-19 — Začasni okvir za ukrepe državne pomoči — Dokapitalizacija družbe Deutsche Lufthansa AG — Sklep Evropske komisije o nenasprotovanju “
Kazalo
I.
Uvod
II.
Uvodne ugotovitve
A.
Cilj, področje uporabe in pravna narava začasnega okvira
B.
Stopnja sodnega nadzora
C.
Prožnost pri uporabi začasnega okvira
III.
Pritožba
A.
Prvi pritožbeni razlog
1.
Prvi del prvega pritožbenega razloga
2.
Drugi del prvega pritožbenega razloga
a)
Prvi očitek
b)
Drugi očitek
c)
Tretji očitek
d)
Četrti očitek
e)
Predlog drugega dela prvega pritožbenega razloga
3.
Tretji del prvega pritožbenega razloga
a)
Prvi očitek
b)
Drugi očitek
c)
Tretji očitek
d)
Četrti očitek
e)
Peti očitek
f)
Očitki Komisije in Zvezne republike Nemčije, ki se nanašajo na kršitev njune pravice do poštenega sojenja
g)
Predlog v zvezi s prvim pritožbenim razlogom
B.
Drugi pritožbeni razlog
1.
Alternativni mehanizem, ki spremlja udeležbo v kapitalu
a)
Prvi očitek
b)
Drugi očitek
2.
Alternativni mehanizem, ki spremlja tihi delež II
3.
Predlog v zvezi z drugim pritožbenim razlogom
C.
Tretji pritožbeni razlog
D.
Četrti pritožbeni razlog
1.
Prvi očitek: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da bi morala Komisija pri ugotavljanju PTM upoštevati dodatne dejavnike
2.
Drugi očitek: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da družba DLH na letališčih Düsseldorf in Dunaj ni imela PTM
E.
Peti pritožbeni razlog
F.
Šesti pritožbeni razlog
G.
Predlog v zvezi s pritožbo in stroški
IV.
Predlog
I.      Uvod
1.        Zvezna republika Nemčija je 12. junija 2020 Evropski komisiji na podlagi člena 107(3)(b) PDEU in začasnega okvira za ukrepe državnih pomoči v podporo gospodarstvu ob izbruhu COVID-19(2) (v nadaljevanju: začasni okvir) priglasila načrt ukrepa posamične pomoči v obliki dokapitalizacije v znesku 6 milijard EUR (v nadaljevanju: zadevni ukrep), dodeljenega družbi Deutsche Lufthansa AG (v nadaljevanju: DLH).(3) Zadevni ukrep, ki je bil del širšega sklopa ukrepov podpore za skupino Lufthansa (v nadaljevanju: skupina LH), je bil sestavljen iz treh elementov, in sicer 20-odstotne udeležbe v kapitalu in dveh tihih deležev (v nadaljevanju: „tihi delež I“ in „tihi delež II“).
2.        Komisija je 25. junija 2021 sprejela sklep, s katerim je ugotovila, da je zadevni ukrep državna pomoč, ki je združljiva z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(b) PDEU in začasnega okvira (v nadaljevanju: sporni sklep).(4) Družbi Ryanair DAC in Condor Flugdienst GmbH (v nadaljevanju: Condor) sta zoper navedeni sklep vložili ničnostni tožbi.(5)
3.        Splošno sodišče je s sodbo z dne 10. maja 2023, Ryanair in Condor Flugdienst/Komisija (Lufthansa; COVID-19),(6) razglasilo ničnost spornega sklepa (v nadaljevanju: izpodbijana sodba). Splošno sodišče je menilo, da je ta sklep vseboval več napak ali nepravilnosti v zvezi z uporabo začasnega okvira, pri čemer je vsaka od njih lahko zadostovala za razglasitev ničnosti tega sklepa.(7)
4.        Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije s pritožbo predlaga razveljavitev te sodbe.
II.    Uvodne ugotovitve
5.        Kljub obsežnosti te pritožbe ter številnim posebnim pritožbenim razlogom in argumentom, ki so jih predložile vse stranke, se z navedeno pritožbo v bistvu postavljata dve vprašanji. Prvič, obseg diskrecijske pravice in prožnosti, ki ju ima Komisija pri uporabi ali odstopanju od začasnega okvira. Drugič, stopnja sodnega nadzora, ki ga je Splošno sodišče uporabilo pri preučitvi skladnosti spornega sklepa z nekaterimi posebnimi merili, določenimi v samem začasnem okviru. Dokaj jasno je, da je odgovor na drugo vprašanje odvisen od tega, kako je ta okvir dejansko urejen, kar pa je v veliki meri odvisno od cilja, obsega in pravne narave tega instrumenta. Čeprav se začasni okvir ne uporablja več, je obravnavana zadeva v pravu državnih pomoči horizontalnega pomena glede na močan porast števila in vse večji pomen podobnih instrumentov z leti.
A.      Cilj, področje uporabe in pravna narava začasnega okvira
6.        Prvič, v zvezi s ciljem in področjem uporabe začasnega okvira je treba navesti, da je njegova pravna podlaga v členu 107(3)(b) PDEU,(8) z namenom dopolnjevanja drugih razpoložljivih možnosti, in sicer člena 107(2)(b) PDEU,(9) za obvladovanje izrednih razmer in podporo državam članicam pri spopadanju z njimi. V okviru svetovne pandemije COVID-19 je bila uporaba pravne podlage iz Pogodbe v zvezi z izrednimi razmerami nedvomno popolnoma upravičena, saj so bile vse države članice v različnem obsegu prizadete zaradi resnih motenj v njihovem gospodarstvu.(10) Zato ni dvoma, da je bil začasni okvir zasnovan predvsem zato, da se zagotovi zadostna likvidnost za vse vrste podjetij in za ohranitev kontinuiranja gospodarskih dejavnosti med tragičnim izbruhom COVID-19 in po njem. Začasni okvir je bil namenjen tudi drugim dopolnjujočim, a enako temeljnim ciljem, in sicer „ciljno usmerjeni in sorazmerni“ uporabi pravil o državni pomoči, da bi se zagotovila učinkovitost nacionalnih ukrepov podpore za pomoč prizadetim podjetjem med izbruhom COVID-19, ter vključitvi nacionalnih ukrepov podpore v sistem nadzora državnih pomoči, da bi se zagotovilo, da notranji trg Unije ni razdrobljen in da se ohranijo enaki konkurenčni pogoji.(11) Začasni okvir namreč ni odložil uporabe pravil o državni pomoči, temveč jih je zgolj prilagodil izrednim razmeram.
7.        Prav tako se ne sme zanemariti, da je bil začasni okvir neke vrste živ instrument, ki je bil sedemkrat prenovljen, posodobljen in spremenjen.(12) Komisija je v vsaki novi različici – s tem, ko je pridobivala več izkušenj in znanja o vplivu COVID-19 na notranji trg Unije – postopoma uvajala bolj specifična in podrobnejša merila za združljivost nacionalnih ukrepov. Obstajajo številni primeri, med katerimi so najboljši zgled določbe o dokapitalizaciji, ki so bile dodane v tretjo različico začasnega okvira.(13) Za upravičence so veljale številne omejitve, poleg tega pa so države članice morale v skladu z začasnim okvirom za ukrepe v višini nad 250 milijonov EUR, ki so bili odobreni podjetjem s pomembno tržno močjo (v nadaljevanju: PTM), tudi predlagati dodatne ukrepe za ohranitev učinkovite konkurence, kot so strukturne zaveze ali zaveze glede ravnanja.(14) Z uvedbo protimonopolnih pogojev in popravnih ukrepov v okviru začasnega okvira je bil ponovno potrjen namen ohraniti enake konkurenčne pogoje in zagotoviti nediskriminatoren odprt dostop do trga.
8.        Drugič, kar zadeva pravno naravo začasnega okvira, je treba opozoriti, da ima Komisija, kot je Sodišče že večkrat potrdilo, pri presoji združljivosti ukrepov pomoči z notranjim trgom v skladu s členom 107(3) PDEU široko diskrecijsko pravico in da lahko pri izvajanju te diskrecijske pravice sprejme instrumente mehkega prava, da določi merila, na podlagi katerih predlaga izvedbo te presoje.(15)
9.        Ni treba dodati, da morajo biti ti instrumenti vedno v skladu s Pogodbo.(16) Zato Komisija, kot je pojasnilo Sodišče, ne sme niti kršiti člena 107(3) PDEU s sprejetjem smernic, ki jih zaznamuje napačna uporaba prava ali očitna napaka pri presoji, niti se s sprejetjem smernic ne sme odpovedati izvrševanju diskrecijske pravice, ki jo ima na podlagi te določbe.(17)
10.      Komisija tako s tem, da sprejme take smernice, sporočila ali katere koli druge instrumente širokega sklopa mehkega prava in ko z njihovo objavo razglasi, da se bodo v prihodnje uporabljali v primerih, na katere se nanašajo, določi omejitve pri izvrševanju lastne diskrecijske pravice in od teh instrumentov praviloma ne more odstopiti, saj bi sicer lahko bila sankcionirana zaradi kršitve splošnih pravnih načel, kot sta načelo enakega obravnavanja ali načelo varstva legitimnih pričakovanj.(18)
11.      Zato so ti instrumenti mehkega prava namenjeni omejevanju diskrecijske pravice Komisije in ne njeni razširitvi. Poleg tega ti prek splošnih načel Unije služijo kot parametri, ki usmerjajo sodni nadzor nad tem, kako Komisija izvaja svojo diskrecijsko pravico.
12.      Sodišče je tudi pojasnilo, da sprejetje smernic Komisije ne razbremeni obveznosti preverjanja posebnih izrednih okoliščin, ki jih v posameznem primeru uveljavlja neka država članica v okviru predloga neposredne uporabe člena 107(3)(b) PDEU.(19) Zato države članice ohranijo pravico, da Komisiji priglasijo načrt državne pomoči, ki ne izpolnjuje meril iz teh smernic.(20) Vendar te države pri tem tvegajo, da bo Komisija sklep, s katerim bo pomoč razglasila za nezdružljivo z notranjim trgom, sprejela zoper njih, saj take smernice določajo pogoje, ki so namenjeni zagotovitvi, da so državne pomoči, dodeljene v okviru njihovega področja uporabe, v skladu s pravom Unije in Komisija lahko od takih pogojev odstopi le v izjemnih okoliščinah.(21) Tako instrumenti mehkega prava, čeprav za države članice niso zavezujoči,(22) zagotavljajo smernice, ki omejujejo in usmerjajo ukrepe držav članic.
13.      Ta dobro znana načela se očitno uporabljajo za začasni okvir, ki je referenčni okvir za presojo združljivosti državnega ukrepa, sprejetega v okviru COVID-19, z notranjim trgom. Sodišče je namreč jasno navedlo, da tak instrument Komisijo zavezuje.(23) Zato mora Komisija v skladu z navedeno ustaljeno sodno prakso, če ji država članica priglasi načrt državnih pomoči, ki izpolnjuje merila iz začasnega okvira, ta načrt pomoči praviloma odobriti. Po drugi strani države članice ohranijo možnost, da Komisiji priglasijo načrte državnih pomoči, ki ne izpolnjujejo meril iz začasnega okvira, in v izjemnih okoliščinah lahko Komisija take načrte odobri.(24)
B.      Stopnja sodnega nadzora
14.      Sodni nadzor nad izvajanjem diskrecijske pravice izvršilne oblasti pri odločanju je dejansko temeljno načelo vsakega pravnega sistema, ki temelji na pravni državi. Ker pa to izvajanje vključuje zapletene ekonomske, tehnične in socialne ocene ter politične odločitve, za ta nadzor veljajo omejitve, katerih namen je ohraniti določeno institucionalno ravnovesje med izvršilno in sodno oblastjo ter upoštevati pomanjkanje tehničnega strokovnega znanja nespecializiranega sodstva.
15.      Za presojo združljivosti ukrepov pomoči z notranjim trgom je na podlagi člena 107(3) PDEU izključno pristojna Komisija,(25) ki ima, kot je poudarjeno zgoraj, široko diskrecijsko pravico, katere izvajanje vključuje zapletene ekonomske in socialne ocene.
Zato je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča nadzor te presoje omejen na preverjanje upoštevanja procesnih pravil in pravil obrazložitve, pravilnosti ugotovljenih dejstev ter neobstoja napačne uporabe prava, očitne napake pri presoji ali zlorabe pooblastil.(26) Tako to sodišče ni pristojno, da bi ekonomsko presojo Komisije nadomestilo s svojo.
16.      Vendar je strog sodni nadzor prav zaradi diskrecijske pravice Komisije pri uporabi člena 107(3) PDEU nujen, četudi v okviru zgoraj navedenih omejitev. Sodišče je to potrebo jasno izrazilo z ugotovitvijo, da „kadar imajo institucije [Unije] [...] pooblastilo za prosto presojo, je spoštovanje pravic, ki jih v upravnih postopkih zagotavlja pravni red [Unije], toliko pomembnejše. Med ta jamstva spadajo predvsem obveznost pristojne institucije, da skrbno in nepristransko preuči vse upoštevne vidike posameznega primera, pravica zadevne osebe, da predstavi svoje stališče, in pravica do ustrezno obrazložene odločbe. Le tako lahko namreč Sodišče preveri, ali so bili podani dejanski in pravni elementi, od katerih je odvisno izvrševanje pravice do proste presoje.“(27)
17.      Sodišče je pojasnilo, da diskrecijska pravica, ki jo ima Komisija pri izvajanju zapletenih ekonomskih presoj, zlasti na področju državnih pomoči, ne pomeni, da mora sodišče Unije opustiti nadzor nad razlago, ki jo v zvezi z ekonomskimi podatki poda Komisija.(28) Sodišče Unije mora med drugim poleg dejanske pravilnosti navedenih dokazov, njihove zanesljivosti in doslednosti, preveriti tudi to, ali ti dokazi vsebujejo vse upoštevne informacije, ki jih je treba upoštevati pri presoji zapletenega položaja, in ali lahko utemeljijo iz njih izpeljane ugotovitve.(29)
18.      Tako je intenzivnost sodnega nadzora nad ekonomskimi presojami dejansko odvisna od stopnje njihove zapletenosti in od tega, ali pomenijo politične ali objektivne odločitve. Zato je treba posebno pozornost nameniti preprečevanju tveganja, da bi samodejna uporaba splošne formule za obroben nadzor nad „zapletenimi ekonomskimi presojami“ povzročila, da bi bile celotne kategorije presoj, ki jih opravi Komisija, samodejno izvzete iz zadostne ravni sodnega nadzora.
19.      Nazadnje menim, da se zelo posebna narava instrumentov mehkega prava na področju državnih pomoči, vključno z začasnim okvirom, ne sme zamenjati s pravilno stopnjo sodnega nadzora, ki ga morajo izvajati sodišča Evropske unije. Taki instrumenti so sicer mehki, saj odstopajo od standardnih zakonodajnih in institucionalnih zahtev, posvetovanja in objave, vendar ni razlogov za to, da po njihovem sprejetju nadzor nad načinom njihove uporabe ne bi bil strog, torej da bi zanje veljala enaka intenzivnost nadzora (in omejitev), kot jih sodišča Unije uporabljajo pri uporabi ukrepov trdega prava Unije.
C.      Prožnost pri uporabi začasnega okvira
20.      Začasni okvir vsebuje več „odprtih pravil“, in sicer o dokapitalizaciji,(30) ki Komisiji omogočajo, da sprejme rešitve, ki so alternativne tistim, ki so izrecno predvidene v določbah začasnega okvira. Postavlja se torej vprašanje, v kolikšni meri ima Komisija v skladu s takimi pravili diskrecijsko pravico, da odstopi od začasnega okvira.
21.      Namen teh pravil je zagotoviti omejeno prožnost v primerih, ko formalistična uporaba začasnega okvira po principu „obkljukanja kvadratkov“ ni možna, kar Komisiji omogoči, da opravi bolj „celovito presojo“ strukture in učinkov ukrepa.(31) Vendar te prožnosti ni mogoče enačiti s popolno diskrecijsko pravico, ki ne bi bila omejena s smernicami, ki jih je objavila Komisija sama. Prožnost z „odprtimi pravili“ v okviru začasnega okvira ne more pomeniti prostih rok za Komisijo, ki jo načeloma zavezujejo pravila, ki jih sprejme. Vsaka ohlapnejša razlaga bi bila v nasprotju z ustaljeno sodno prakso v zvezi z zavezujočim učinkom smernic, bi zmanjšala učinkovitost sodnega nadzora in spodkopala pravno varnost, saj bi Komisiji lahko omogočila, da uporabi odprto naravo besedila začasnega okvira, da bi se izognila pravilom, ki si jih je sama naložila.
22.      Poleg tega bi moral biti nacionalni ukrep, ki ne izpolnjuje vseh pogojev iz upoštevnih smernic – v obravnavani zadevi začasnega okvira – načeloma prepovedan, razen če je mogoče jasno dokazati, da je zaradi izjemnih okoliščin treba ta ukrep presojati neposredno glede na Pogodbo.(32) Povedano drugače, če niti metoda po principu „obkljukanja kvadratkov“ niti metoda „celovite presoje“ nista primerni, se lahko nacionalni ukrep le v izjemnih okoliščinah odobri z uporabo člena 107(3) PDEU. Ohlapna razlaga smernic s strani Komisije, s katero bi ta dejansko zaobšla pravila, ki si jih je naložila sama, je v nasprotju s to sodno prakso, katere cilj je zlasti zagotoviti spoštovanje splošnega načela enakega obravnavanja.
23.      V nadaljevanju bom to pritožbo obravnaval na podlagi vseh zgoraj navedenih premislekov.
III. Pritožba
24.      Družba DLH v utemeljitev pritožbe navaja šest pritožbenih razlogov.
A.      Prvi pritožbeni razlog
25.      Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije s prvim pritožbenim razlogom izpodbija točke od 112 do 138 izpodbijane sodbe, pri čemer zatrjuje napačno razlago točke 49(c) začasnega okvira in uporabo napačne stopnje nadzora.
26.      Točka 49 začasnega okvira določa štiri pogoje za „upravičenost in vstop“, ki jih „ukrepi dokapitalizacije zaradi COVID-19“(33) morajo izpolnjevati. Splošno sodišče je v točkah od 112 do 138 izpodbijane sodbe preučilo in sprejelo očitke družb Ryanair in Condor v zvezi s kršitvijo točke 49(c) začasnega okvira, v skladu s katero mora biti upravičenec, da bi bil upravičen do ukrepa dokapitalizacije, med drugim nezmožen pridobiti financiranje na trgih po ugodnih pogojih.
27.      Prvič, Splošno sodišče je ugotovilo, da je imela skupina LH v obdobju pred sprejetjem spornega sklepa v lasti veliko večino svoje flote, družba DLH pa je svoja letala in rezervne dele lahko uporabljala kot zavarovanje za pridobivanje sredstev na finančnih trgih. Po mnenju Splošnega sodišča so bile te ugotovitve „jasno, nedvoumno in skladno razvidne iz več dokazov“, ki jih je predložila družba Ryanair(34) in na katere je ta družba opozorila tako nemško vlado kot Komisijo pred sprejetjem spornega sklepa(35) (točke od 118 do 121 izpodbijane sodbe). Drugič, Splošno sodišče je ugotovilo, da je Komisija v spornem sklepu zgolj zatrdila, da družba DLH ni imela „dovolj zavarovanj“ za pridobitev finančnih instrumentov na trgih „v celotnem znesku“ pomoči, ne da bi to trditev kakor koli utemeljila. Natančneje, nič v spornem sklepu naj ne bi kazalo na to, da je Komisija preučila morebitno razpoložljivost zavarovanj, kot so neobremenjena letala družbe DLH, njihovo vrednost in pogoje morebitnih posojil, ki bi jih bilo mogoče na finančnih trgih pridobiti na podlagi takih zavarovanj (točke od 122 do 124 izpodbijane sodbe). Komisija naj v zvezi s tem ne bi mogla uporabiti domnev (točka 131 izpodbijane sodbe). Splošno sodišče je nazadnje navedlo, da je trditev Komisije v točki 22 spornega sklepa, da „zavarovanja“ družbe DLH ne bi zadostovala za kritje „skupnega zneska“ potrebnih sredstev, temeljila na napačni predpostavki, da mora financiranje, ki ga je mogoče pridobiti na trgih, nujno kriti vse potrebe upravičenca. Te trditve naj ne bi bilo mogoče podpreti niti z besedilom niti z namenom ali kontekstom točke 49(c) začasnega okvira. Komisija naj s tem, da se je oprla na tako napačno predpostavko in torej ni presodila, ali bi si družba DLH nezanemarljiv del potrebnega financiranja lahko zagotovila na trgih, ne bi upoštevala vseh upoštevnih elementov za preučitev pogoja iz točke 49(c) začasnega okvira. To ugotovitev naj bi potrjevala tako točka 44 začasnega okvira, ki določa, da dokapitalizacije ne smejo presegati najmanjše vrednosti, potrebne za zagotovitev sposobnosti preživetja upravičenca, kot tudi, širše, splošno načelo sorazmernosti (točke 125, od 127 do 130 in 132 izpodbijane sodbe). Poleg tega je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija svojo trditev vsekakor utemeljila z višjim zneskom (9 milijard EUR) od zneska, ki je bil predmet zadevnega ukrepa (6 milijard EUR, kot je navedeno v točki 26 obrazložitve spornega sklepa), kar je „[povzročalo] dvom o samem temelju njene preučitve“ (točka 126 izpodbijane sodbe).
28.      Prvi pritožbeni razlog je razdeljen na tri dele.
1.      Prvi del prvega pritožbenega razloga
29.      Družba DLH trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo argumente Komisije iz točk 22 in 100 obrazložitve spornega sklepa. Po mnenju te družbe Splošno sodišče iz teh točk obrazložitve ne bi smelo sklepati, da „mora“ po mnenju Komisije financiranje na zasebnih trgih kriti vse potrebe upravičenca.
30.      Navesti je treba, da je presoja Komisije o upravičenosti zadevnega ukrepa na podlagi točke 49(c) začasnega okvira v spornem sklepu vsebovana le v eni točki obrazložitve, in sicer v točki 100. Komisija se v prvem stavku te točke obrazložitve(36) sklicuje na točke od 21 do 24 obrazložitve iz oddelka 2.3 navedenega sklepa, v katerih je opisan namen ukrepa. V točkah 22 in 23 obrazložitve sklepa se ponovijo argumenti nemških organov o upravičenosti v skladu s točko 49(c) začasnega okvira. Ti točki obrazložitve obravnavata izključno nezmožnost družbe DLH, da bodisi na dolžniški bodisi na kapitalski strani zbere zadostna sredstva za kritje skupnega zneska 9 milijard EUR, potrebnega za ohranitev kontinuiranja gospodarske dejavnosti skupine med izbruhom COVID-19 in po njem. Namesto tega ni bila predložena nikakršna analiza o zmožnosti družbe DLH, da pridobi financiranje samo za del tega zneska – ali zneska 6 milijard EUR, določenega z zadevnim ukrepom. V teh okoliščinah je Splošno sodišče točki 22 in 100 obrazložitve spornega sklepa pravilno razlagalo tako, da izražata stališče, da mora v skladu s točko 49(c) začasnega okvira financiranje, ki ga je mogoče pridobiti na trgih, nujno kriti vse potrebe upravičenca. Opozoriti je treba, da Komisija v svojem pisnem stališču ne navaja drugačne razlage teh točk obrazložitve.
31.      Glede na navedeno je treba prvi del prvega pritožbenega razloga po mojem mnenju zavrniti.
2.      Drugi del prvega pritožbenega razloga
32.      Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije trdi, da je Splošno sodišče storilo napako s tem da je odločilo, da bi morala Komisija v fazi analize upravičenosti iz točke 49(c) začasnega okvira presoditi, ali je mogoče nezanemarljiv del potreb upravičenca po financiranju financirati na trgih. Družba DLH v zvezi s tem navaja štiri očitke.
a)      Prvi očitek
33.      Družba DLH trdi, da besedilo točke 49(c) začasnega okvira ne potrjuje stališča Splošnega sodišča, ki temelji na nepopolnem in napačnem razumevanju te določbe.
34.      Ta očitek je treba po mojem mnenju zavrniti.
35.      V nasprotju s trditvami družbe DLH je „odprto in široko“ besedilo točke 49(c) začasnega okvira popolnoma združljivo z razlago, ki jo je predlagalo Splošno sodišče, v skladu s katero so podjetja upravičena do ukrepov dokapitalizacije na podlagi začasnega okvira, le če in kolikor financiranja ne morejo pridobiti na trgih.
36.      Res je, kot trdita družba DLH in Komisija, da je iz celotnega besedila točke 49(c) začasnega okvira mogoče razbrati, da je za ugotavljanje upravičenosti odločilno merilo to, ali je upravičenec sposoben zagotoviti zadostno financiranje za zagotovitev svoje „sposobnosti preživetja“.(37)
37.      Vendar taka razlaga ni v nasprotju z razlago Splošnega sodišča, da kadar lahko upravičenec na trgih pridobi (nezanemarljiv) del sredstev, potreben za ohranitev sposobnosti preživetja, pogoj iz take določbe ni izpolnjen za vse njegove potrebe.
b)      Drugi očitek
38.      Družba DLH trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo namen točke 49(c) začasnega okvira in storilo napako s tem, da je načelo najmanjše potrebnosti, določeno v analizi sorazmernosti, preneslo na analizo upravičenosti. Po mnenju družbe DLH je točka 49 začasnega okvira izhodiščna točka za oceno priglašenega ukrepa, ki Komisiji omogoča, da preveri, ali priglašeni ukrep izpolnjuje splošna in bolj formalna merila. Namen točke 49 začasnega okvira in zlasti pogoja iz točke (c) naj torej ne bi bil izvajati podrobno analizo tega, ali je javni poseg omejen na najmanjše potrebno, kar spada v test sorazmernosti iz točke 54 začasnega okvira.(38) Komisija in Zvezna republika Nemčija se strinjata s stališčem družbe DLH.
39.      Splošno sodišče je v točki 129 izpodbijane sodbe menilo, da je „namen [pogoja iz člena 49(c) začasnega okvira] omejiti državno posredovanje in s tem uporabo javnih sredstev le na primere, v katerih prejemnik pomoči ne more najti financiranja na finančnih trgih po ugodnih pogojih“.
40.      Glede na samo besedilo navedene določbe take razlage namena te določbe po mojem mnenju ni mogoče resno izpodbijati.(39) Kot družba DLH sama priznava, ima vsak od pogojev iz navedene točke 49 poseben namen. Ni dvoma, da je namen pogoja iz točke (c) državam članicam preprečiti, da bi imele javne izdatke za pomoč podjetjem, ki so sposobna pridobiti druge oblike financiranja. V okviru pandemije COVID-19 je bilo izogibanje takim odhodkom ključnega pomena zaradi velikega števila prizadetih podjetij v vseh gospodarskih sektorjih in potrebe držav članic, da se odzovejo na prednostne naloge, da bi dodelile svoja omejena sredstva.
41.      S tem pojasnilom menim, da je treba trditve družbe DLH iz spodaj navedenih razlogov zavrniti.
42.      Prvič, res je, kot je pravilno navedla družba DLH, da je točka 49 začasnega okvira „izhodiščna točka“ za presojo ukrepa, priglašenega na podlagi takega instrumenta. Vendar to ne nujno pomeni, da Komisiji ni treba opraviti celovite in podrobne analize vseh upoštevnih dejavnikov, da bi preverila, ali so pogoji iz navedene točke izpolnjeni.
43.      Na splošno je namen takih pogojev v bistvu izključiti ukrepe dokapitalizacije, ki niso potrebni glede na cilje, ki jim sledi začasni okvir, ali ki ne ustrezajo skupnemu interesu in jih zato ni mogoče razglasiti za združljive z notranjim trgom. Če lahko podjetje znaten ali nezanemarljiv del svojih finančnih potreb pridobi na trgih po ugodnih pogojih, ukrepa dokapitalizacije, namenjenega kritju vseh teh potreb, ni mogoče šteti za „potrebnega“.(40)
44.      Zato se ne morem strinjati z stališčem, da v okviru točke 49(c) začasnega okvira zadostuje, da Komisija kot podlago upošteva skupne finančne potrebe upravičenca in presodi, ali jih je mogoče v celoti pridobiti na trgih. Argument Komisije, da je točka 49(c) začasnega okvira po definiciji binarna – kar pomeni, da v primeru, da pogoj iz te točke ni v celoti izpolnjen, podjetje ni upravičeno do dokapitalizacije – je napačen. Ta razlogovanje dejansko daje večji poudarek morebitnim negativnim gospodarskim posledicam za upravičenca zavrnjenega ukrepa, ki ni združljiv, kot pa ustrezni oceni samega ukrepa.
45.      Če bi uporabili razlago točke 49(c) začasnega okvira, ki jo predlagajo družba DLH, Komisija in Zvezna republika Nemčija, bi to vodilo do položajev, v katerih bi se ukrep iz oddelka 3.11 začasnega okvira štel za upravičenega, čeprav bi njegov upravičenec na trgih lahko pridobil financiranje za skoraj celoten znesek pomoči, razen za majhen del. Tak izid ne bi bil v skladu z načelom sorazmernosti in bi bil v nasprotju z zahtevami iz točke 19 začasnega okvira.(41)
46.      Drugič, v zvezi s trditvijo, da je Splošno sodišče del testa sorazmernosti iz točke 54 začasnega okvira preneslo na presojo upravičenosti, je treba poudariti, da mora Komisija glede na prvi del tega testa preveriti, da znesek dokapitalizacije zaradi COVID-19 „ne sme presegati minimuma, ki je potreben za zagotovitev sposobnosti preživetja upravičenca“.
47.      Tako preverjanje se po mojem mnenju bistveno razlikuje od presoje, ki jo mora Komisija opraviti na podlagi točke 49(c) začasnega okvira, kot jo je Splošno sodišče razlagalo v točkah od 127 do 131 izpodbijane sodbe. Ocena ali in v kolikšni meri lahko upravičenec priglašenega ukrepa dokapitalizacije pridobi alternativne oblike financiranja za kritje svojih potreb, se razlikuje od ocene, ali ukrep presega tisto, kar je potrebno za zagotovitev sposobnosti preživetja upravičenca. Namen točke 54 začasnega okvira je prav tako drugačen, in sicer je zagotoviti, da upravičenec ne prejme več pomoči, kot je potrebno za ponovno vzpostavitev likvidnosti in zagotovitev njegove sposobnosti preživetja.
48.      V ureditvi začasnega okvira zato ni nedosledno, da sta ti dve oceni vključeni v različni določbi, ne glede na to, ali sta obe namenjeni konkretizaciji načela sorazmernosti.(42)
49.      Vsekakor je tudi ob predpostavki, da družba DLH upravičeno meni, da je Splošno sodišče presojo, ki je del ocene na podlagi točke 54 začasnega okvira, preneslo na fazo upravičenosti, njena trditev preveč formalistična. Če mora Komisija pri analizi sorazmernosti ukrepa dokapitalizacije, priglašenega na podlagi začasnega okvira, preveriti, ali tak ukrep pokriva več kot potrebe upravičenca, ki jih ta ne more zadovoljiti na trgih, ni pomembno, v kateri fazi se to preveri. V obravnavani zadevi tudi ni razvidno, da bi Komisija tako presojo opravila v okviru preučitve sorazmernosti pomoči na podlagi točke 54 začasnega okvira.
c)      Tretji očitek
50.      Družba DLH ob podpori Komisije zatrjuje, da je Splošno sodišče v točkah od 150 do 217 izpodbijane sodbe nasprotovalo lastnim ugotovitvam s tem, da je kot neutemeljene zavrnilo vse očitke, ki sta jih družbi Ryanair in Condor navedli v zvezi z zneskom pomoči.
51.      V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da so se vsi tožbeni razlogi, ki jih je Splošno sodišče v navedenih točkah preučilo in zavrnilo, nanašali na razlago točke 54 začasnega okvira ali na njeno uporabo v obravnavani zadevi. Družbi Ryanair in Condor sta Komisiji v bistvu očitali, da je bodisi napačno izračunala znesek pomoči, ki je potreben za zagotovitev sposobnosti preživetja družbe DLH, bodisi da ni pravilno ocenila obsega prednosti, ki jo je zagotovil zadevni ukrep. Nobeden od teh očitkov se ni nanašal na vprašanje, ali je bila pomoč omejena na znesek, ki ga družba DLH ni mogla pridobiti na trgih.
52.      Zato med razlogovanjem Splošnega sodišča v navedenih točkah izpodbijane sodbe in tistim iz točk, ki se nanašajo na analizo točke 49(c) začasnega okvira, ni nikakršnega nasprotja.(43) Ta očitek je treba zato po mojem mnenju zavrniti.
d)      Četrti očitek
53.      Družba DLH trdi, da je široka razlaga točke 49(c) začasnega okvira, sprejeta v izpodbijani sodbi, v nasprotju z lastno sodno prakso Splošnega sodišča iz sodbe z dne 19. maja 2021, Ryanair/Komisija (Španija; Covid-19),(44) in sodbe Splošnega sodišča Finnair II. Ob sklicevanju na zadnjenavedeno sodbo družba DLH navaja dodaten očitek, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče kršilo načelo enakega obravnavanja s tem, da je uporabilo strožji standard razlage točke 49(c) začasnega okvira, čeprav sta se dokapitalizaciji družb Finnair in DLH nanašali na skoraj enake okoliščine.
54.      V zvezi s prvo od zgoraj navedenih sodb družba DLH napotuje na del razlogovanja Splošnega sodišča, s katerim je to zavrnilo trditev, ki je zagovarjala merilo, ki je bilo alternativno tistim, ki jih je zadevna država članica izbrala za upravičenost do zadevne sheme pomoči.(45) Splošno sodišče je v točki 49 te sodbe navedlo, da Komisiji v okviru presoje ukrepov, povezanih s COVID-19, „ni treba pozitivno dokazati, da noben drug možen, po definiciji hipotetičen, ukrep ne bi mogel omogočiti boljše zagotovitve zastavljenega cilja“, in da ji ni treba opraviti „normativnega pregleda [...], da bi preučila vse mogoče alternativne ukrepe“.(46)
55.      V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Splošno sodišče v točkah od 125 do 132 izpodbijane sodbe štelo, da Komisija ni pravilno razlagala obsega pogoja iz točke 49(c) začasnega okvira in zato ni zadostno dokazala, da je bil ta pogoj izpolnjen za celoten znesek priglašenega ukrepa. Zato, v nasprotju s tem, na kar namiguje družba DLH, Splošno sodišče Komisiji ni naložilo obveznosti, da oceni vsak hipotetičen in enako legitimen ukrep, ki bi se morda lahko izvedel namesto priglašenega ukrepa, temveč da zgolj pozitivno dokaže, da je priglašeni ukrep v skladu s točko 49(c) začasnega okvira.
56.      Družba DLH v zvezi s sodbo Splošnega sodišča Finnair II trdi, da Komisiji ni bilo treba analizirati, ali bi upravičenec lahko pridobil nezanemarljiv del financiranja na trgu.(47) Splošno sodišče naj bi tako potrdilo razlago točke 49(c) začasnega okvira, v skladu s katero so podlaga za analizo upravičenosti vse likvidnostne potrebe upravičenca.
57.      S tako razlago sodbe Splošnega sodišča Finnair II se ne strinjam. Iz točk 50, 51 in 53 navedene sodbe je razvidno, da je družba Finnair šele po tem, ko je uporabila vse razpoložljive tržne rešitve, ne da bi uspela pridobiti financiranje, s katerim bi lahko pokrila vse svoje likvidnostne potrebe, Republiki Finski predložila zahtevek za ukrep dokapitalizacije.(48) Namen navedenega ukrepa je bil torej le kritje likvidnostnih potreb, za katere se je izkazalo, da jih družba Finnair ne more zadovoljiti z drugimi sredstvi.
58.      Splošno sodišče je torej v obravnavani zadevi zavrnilo razlago točke 49(c) začasnega okvira, v skladu s katero za izpolnitev pogoja iz te točke zadostuje dokaz, da upravičenec ne more zadovoljiti vseh svojih likvidnostnih potreb na trgih, ne da bi pri tem nasprotovalo lastnim ugotovitvam.
59.      Glede na zgoraj navedeno je treba četrti očitek drugega dela prvega pritožbenega razloga po mojem mnenju zavrniti. Prav tako je treba zavrniti dodatni očitek družbe DLH, ki se nanaša na kršitev načela enakega obravnavanja, ker nima dejanske podlage.
e)      Predlog drugega dela prvega pritožbenega razloga
60.      Iz navedenih razlogov je treba po mojem mnenju zavrniti vse očitke, ki jih je družba DLH navedla v utemeljitev drugega dela prvega pritožbenega razloga, in posledično tudi ta del v celoti.
3.      Tretji del prvega pritožbenega razloga
61.      Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije s tretjim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točkah 117 in od 131 do 135 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo s tem, da je od Komisije zahtevalo, naj pridobi dodatne informacije za presojo spoštovanja točke 49(c) začasnega okvira. Ta družba prav tako navaja, da je Splošno sodišče sprejelo lastne zaključke o možnostih financiranja družbe DLH, pri čemer je presojo Komisije nadomestilo z lastno presojo zapletenih ekonomskih razmer, ne da bi prej ugotovilo neverjetnost presoje Komisije. Družba DLH navaja pet očitkov.
a)      Prvi očitek
62.      Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo sodno prakso Sodišča glede obsega obveznosti, ki jih ima Komisija med predhodno preučitvijo priglašenega ukrepa državne pomoči. Družba DLH se sklicuje zlasti na sodbo z dne 2. septembra 2021, Komisija/Tempus Energy in Tempus Energy Technology.(49)
63.      V navedeni sodbi je Sodišče v skladu s svojo ustaljeno sodno prakso ponovno poudarilo, da mora sodišče Unije zakonitost sklepa o nenasprotovanju, sprejetega ob koncu predhodnega postopka preučitve, presojati ne le glede na informacije, ki jih je Komisija imela ob njegovem sprejetju, ampak tudi glede na informacije, ki bi jih lahko imela. Informacije, ki bi jih Komisija „lahko imela“, vključujejo take informacije, ki se zdijo upoštevne pri presoji, ki se opravi v fazi predhodne preučitve(50) in ki bi jih Komisija na zahtevo lahko pridobila v upravnem postopku.(51) Vendar Komisiji ni treba na lastno pobudo in brez kakršnega koli dokaza v zvezi s tem iskati vseh informacij, ki bi bile lahko povezane z zadevo, ki ji je predložena, tudi če bi bile take informacije javno dostopne.(52)
64.      Splošno sodišče v obravnavani zadevi po mojem mnenju ni napačno razlagalo obsega obveznosti Komisije, ki sem jih navedel zgoraj.
65.      Kot je bilo opozorjeno v točki 27 teh sklepnih predlogov, je Splošno sodišče v bistvu razsodilo, da je bila preučitev, ki jo je Komisija opravila v upravnem postopku, nezadostna ali nepopolna iz dveh razlogov. Prvič, Komisija ni ocenila morebitne razpoložljivosti neobremenjenih letal družbe DLH kot zavarovanja za dostop do financiranja na trgih po ugodnih pogojih, ne glede na dokaze, na katere jo je družba Ryanair opozorila. Drugič, Komisija ni ocenila, ali bi taka zavarovanja družbi DLH lahko omogočila pridobitev nezanemarljivega dela potrebnega financiranja na trgih.
66.      Splošno sodišče s tem, da je Komisiji očitalo, da ni raziskala možnosti, da bi družba DLH financiranje pridobila na trgih tako, da bi svojo floto uporabila kot zavarovanje, Komisiji ni naložilo obveznosti, da na lastno pobudo poišče informacije ob neobstoju kakršnega koli dokaza, ki bi zahteval dodatno preiskavo. Komisiji je zgolj naložilo, naj uporabi upoštevne informacije, ki jih je že imela na voljo, in sicer izjavo iz marca 2020(53), ki jo je Splošno sodišče navedlo v točki 118 izpodbijane sodbe in ki je vsebovala podatke o vrednosti neobremenjenih letal družbe DLH, kot so navedeni v isti točki in v točki 134 izpodbijane sodbe.(54)
67.      V zvezi s tem je treba najprej navesti, da so vrsta in vrednost premoženja, ki je v lasti upravičenca, ter njegova razpoložljivost kot zavarovanje načeloma nedvomno pomembne informacije za oceno njegove zmožnosti, da pridobi financiranje na trgih v skladu s točko 49(c) začasnega okvira.(55) Na drugem mestu menim, da zgolj dejstvo, ki sta ga poudarili družba DLH in Komisija, da je bila izjava iz marca 2020 več kot dva meseca starejša od priglasitve zadevnega ukrepa, samo po sebi ne zadostuje – niti v okviru hitrih sprememb, ki jih je povzročila pandemija – da bi samodejno postavilo pod vprašaj točnost teh podatkov v predhodnem postopku preučitve.(56)
68.      Zato Splošno sodišče po mojem mnenju ni storilo napake s tem, da je ugotovilo, da bi morala Komisija te informacije upoštevati in preučiti – vključno z iskanjem dodatnih dokazov – pogoje, pod katerimi bi družba DLH lahko pridobila financiranje na trgih za zgoraj navedena zavarovanja.(57)
69.      Poleg tega je iz celotnega besedila točke 132 izpodbijane sodbe jasno razvidno, da se je Splošno sodišče s trditvijo, da Komisija za preučitev pogoja iz točke 49(c) začasnega okvira ni upoštevala „vseh [upoštevnih] elementov“(58), sklicevalo na to, da ni bila opravljena nikakršna presoja zmožnosti družbe DLH, da na trgih pridobi nezanemarljiv del potrebnega financiranja. Zato v nasprotju s tem, kar zatrjuje Komisija, iz te trditve ni mogoče sklepati, da je Splošno sodišče Komisiji naložilo pretirano veliko obveznost, da poišče in preuči informacije, za katere ni vedela, da obstajajo ali da so upoštevne .
70.      Nazadnje, argumente družbe DLH, Komisije in Zvezne republike Nemčije –s katerimi želijo te stranke izpodbiti presojo dokazne vrednosti elementov, ki jih je Splošno sodišče navedlo v točkah 118 in 119 izpodbijane sodbe – je treba zavreči kot nedopustne. V skladu z ustaljeno sodno prakso je za tako presojo načeloma pristojno le Splošno sodišče.(59)
71.      Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba ta očitek po mojem mnenju zavrniti kot neutemeljen.
b)      Drugi očitek
72.      Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije zatrjuje, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da Komisija ni preučila, ali bi družba DLH lahko pridobila financiranje na trgih po ugodnih pogojih s ponujanjem zavarovanj. Sklicujejo se zlasti na točko 22 obrazložitve spornega sklepa, v kateri je Komisija navedla, da „družba DLH ne bi imela zadostnih zavarovanja za pridobitev listinjenih dolžniških instrumentov za celoten znesek pri trenutnem razmerju med posojilom in vrednostjo ter tržno vrednostjo“(loan to (market) value, LTV).
73.      V zvezi s tem je treba navesti, da je Splošno sodišče v točki 122 izpodbijane sodbe priznalo, da je Komisija v spornem sklepu presodila, ali je družba DLH imela „dovolj zavarovanj“ za pridobitev finančnih instrumentov na trgih. Vendar je menilo, da ta trditev nikakor ni bila utemeljena, da jamstva, ki jih je navedla Komisija, niso bila opredeljena in da nič v spornem sklepu ni kazalo na to, da je Komisija preučila razpoložljivost neobremenjenih letal družbe DLH kot zavarovanj.(60) Splošno sodišče je navedlo tudi, da se točka 22 obrazložitve spornega sklepa izrecno sklicuje le na zmožnost družbe DLH, da pridobi financiranje za celoten znesek svojih potreb (9 milijard EUR), in da Komisija ni presodila, ali bi si družba DLH lahko nezanemarljiv del potrebnega financiranja zagotovila na trgih.(61)
74.      Niti družba DLH niti Komisija ali Zvezna republika Nemčija niso predložile elementov, na podlagi katerih bi bilo mogoče te ugotovitve ovreči.
75.      Prvič, trditev Zvezne republike Nemčije, da je Splošno sodišče izkrivilo točko 22 obrazložitve spornega sklepa, se prekriva z očitkom, ki ga je družba DLH navedla v prvem delu prvega pritožbenega razloga. Napotujem torej nazaj na analizo iz točk od 29 do 30 teh sklepnih predlogov, v katerih sem predlagal zavrnitev navedenega očitka.
76.      Drugič, številna sklicevanja družbe DLH na stališča Zvezne republike Nemčije med upravnim postopkom(62) ne dokazujejo, da je bilo vprašanje, ali bi družba DLH svoja neobremenjena letala lahko uporabila kot zavarovanja za pridobitev financiranja na trgih, obravnavano, še manj pa preučeno v okviru tega postopka.(63) Poleg tega se vsi argumenti, ki jih je družba DLH navedla, da bi dokazala, da taka možnost ni bila izvedljiva, nanašajo na celoten znesek 9 milijard EUR(64) in torej ne zadostujejo za izpodbijanje razlogovanja Splošnega sodišča.
77.      Tretjič, precej argumentov, ki so jih navedle družba DLH, Komisija in Zvezna republika Nemčija, je namenjeno dokazovanju, da ni bilo verjetno, da bi družba DLH lahko financirala vse ali znaten del svojih potreb po financiranju na trgih. Namen teh argumentov je a posteriori upravičiti to, da sporni sklep ni vseboval nikakršne presoje o morebitnem delnem financiranju prek zavarovanega dolžništva in zato ti niso upoštevni za ugotovitev, da je Komisija tako presojo dejansko opravila.
78.      Nazadnje, trditev Zvezne republike Nemčije, da Komisiji ni bilo treba dodatno komentirati uporabe zavarovanj s strani družbe DLH, ker morajo biti na podlagi člena 108(3) PDEU v sklepu zgolj navedeni razlogi, iz katerih presoja združljivosti priglašenega ukrepa z notranjim trgom ne povzroča resnih težav, temelji na napačni razlagi izpodbijane sodbe. Splošno sodišče je v točkah od 118 do 138 te sodbe ugotovilo, da je bila presoja, opravljena za ugotovitev, ali je bil zadevni ukrep v skladu s točko 49(c) začasnega okvira, nezadostna in nepopolna, in ne, da Komisija ni navedla razlogov v zvezi s tem.
79.      Glede na navedeno je po mojem mnenju tudi ta drugi očitek neutemeljen in ga je treba zavrniti.
c)      Tretji očitek
80.      Družba DLH trdi, da je Splošno sodišče v točki 120 izpodbijane sodbe izkrivilo njeno intervencijsko vlogo in odgovor Komisije na tožbo s tem, da je navedlo, da ti nista izpodbijali podatkov, ki jih je strokovnjak družbe Ryanair predložil v poročilu Oxera I in ki so povzeti v točkah 118 in 119 te sodbe.
81.      Za presojo tega očitka je treba navesti, da so podatki, katerih, v skladu z ugotovitvami Splošnega sodišča v točki 120 izpodbijane sodbe, „točnost in zanesljivost“ nista bili izpodbijani, našteti v točkah 118 in 119 te sodbe. Ti se nanašajo na skladnost flote skupine LH, vrednost njenih neobremenjenih letal in rezervnih delov ter zmožnost družbe DLH, da bi pridobila med 1 in 3,7 milijarde EUR iz dolžniškega financiranja z uporabo teh sredstev kot zavarovanj.
82.      Iz intervencijske vloge pred Splošnim sodiščem je razvidno, da je družba DLH dejansko izpodbijala argumente družbe Ryanair, izpeljane iz poročila Oxera I, v zvezi z zmožnostjo drugih letalskih družb, da pridobijo alternativno financiranje na trgu z listinjenim dolžniškim financiranjem. Vendar pa ni razvidno, da bi družba DLH podvomila v podatke o vrednosti sredstev, navedenih v točki 81 teh sklepnih predlogov. Družba DLH je v zvezi s svojo zmožnostjo, da bi svojo floto uporabila kot zavarovanja, navedla le, da ni imela „zadostnih zavarovanj za listinjene dolžniške instrumente za zahtevan znesek 9 milijard EUR“, pri tem pa brez dodatnih pojasnil priznala, da bi zavarovanje z njenimi letali omogočilo financiranje transakcij, vendar le „zelo omejenega zneska“.
83.      Zato je očitno, da Splošno sodišče ni izkrivilo intervencijske vloge družbe DLH. Enako velja za odgovor Komisije na tožbo, v katerem se je prav tako osredotočila na zanesljivost podatkov iz poročila Oxera I v zvezi z alternativnimi rešitvami financiranja drugih letalskih družb.
84.      Zato je treba ta očitek po mojem mnenju zavrniti kot neutemeljen.
d)      Četrti očitek
85.      Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije zatrjuje, da je Splošno sodišče s tem, ko je prišlo do lastnih zaključkov o možnostih financiranja družbe DLH, predstavilo lastno presojo zapletenih ekonomskih razmer in z njo nadomestilo presojo Komisije. Splošno sodišče naj bi s tem poseglo v široko diskrecijsko pravico, ki jo ima Komisija pri izvajanju zapletenih ekonomskih presoj, namesto da bi se omejilo na nadzor zakonitosti te presoje.
86.      V zvezi s tem je treba poudariti, da je Splošno sodišče v točki 117 izpodbijane sodbe priznalo, da vprašanje, ali družba DLH ni mogla pridobiti financiranja na trgih po ugodnih pogojih, zajema zapletene ekonomske presoje, ki so predmet omejenega nadzora. Vendar je ugotovilo, da Komisija pri opravljanju take presoje ni upoštevala „vseh elementov(65), upoštevnih za preučitev pogoja, določenega v odstavku 49(c) začasnega okvira“.(66)
87.      Zato Splošno sodišče v nasprotju s trditvami družbe DLH, Komisije in Zvezne republike Nemčije ni izvedlo analize finančnih trgov, s katero bi ekonomsko presojo Komisije nadomestilo z lastno. Splošno sodišče je na podlagi dokazov, ki jih je predložila družba Ryanair, odločilo, da je bila preučitev, ki jo je opravila Komisija, nezadostna ali nepopolna, ker ni obravnavala vprašanja razpoložljivosti zavarovanega dolžniškega financiranja, ki je „pomemben vidik pogoja, določenega v odstavku 49(c) [začasnega okvira]“.(67)
88.      Splošno sodišče je pri tem uporabilo sodno prakso, navedeno v točki 17 teh sklepnih predlogov, v skladu s katero je to dolžno ugotoviti, ali upoštevani dokazi vsebujejo vse upoštevne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji zapletenega položaja, in ali lahko utemeljijo iz njih izpeljane ugotovitve.(68)
89.      Neupoštevanje bistvenih dejavnikov pomeni očitno napako pri presoji dejstev,(69) ki sama po sebi izpodbija verjetnost(70) analize, ki jo je opravil avtor izpodbijanega akta.(71) Poleg tega se z ugotovitvijo, da je bila preučitev nezadostna ali nepopolna, pod vprašaj postavlja zakonitost sklepa o nenasprotovanju, kakršen je sporni sklep, saj je to indic za obstoj resnih težav pri presoji priglašenega ukrepa.(72)
90.      Iz zgoraj navedenih razlogov je ta očitek po mojem mnenju neutemeljen in ga je treba zavrniti.
e)      Peti očitek
91.      Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije izpodbija ugotovitev iz točke 126 izpodbijane sodbe, v skladu s katero se je Komisija pri svoji presoji napačno oprla na zmožnost družbe DLH, da na trgih pridobi financiranje, ki je višje od zneska, ki je predmet zadevnega ukrepa (9 milijard EUR namesto 6 milijard EUR).
92.      Kot sem že opozoril, je bil zadevni ukrep del širšega sklopa ukrepov podpore za skupino LH. Med njimi je bilo državno posojilo v višini 3 milijarde EUR, ki ga je izvedla nemška državna spodbujevalna banka Kreditanstalt fuer Wiederaufbau (v nadaljevanju: KfW).
93.      Res, da je v spornem sklepu navedeno, da je družba DLH potrebovala skupno 9 milijard EUR financiranja, da bi zagotovila svojo sposobnost preživetja.(73) Vendar je zadevni ukrep, v zvezi s katerim bi bilo treba preveriti prvi del pogoja za upravičenost iz točke 49(c) začasnega okvira, znašal 6 milijard EUR. Preostale 3 milijarde EUR je bilo treba kriti z zgoraj navedenim posojilom, torej s horizontalnim ukrepom, katerega razpoložljivost je bilo treba preučiti v okviru drugega dela tega pogoja. Ugotovitev Splošnega sodišča je torej pravilna.
94.      Družba DLH, Komisija in Zvezna republika Nemčija trdijo, da je bil v točki 22 obrazložitve spornega sklepa naveden znesek 9 milijard EUR zato, ker je družba KfW kot predpogoj za odobritev posojila zahtevala dokapitalizacijo družbe DLH. Ne izključujem, da lahko obstoj take povezave med ukrepoma upraviči sklicevanje Komisije na skupne potrebe družbe DLH po financiranju, čeprav taka utemeljitev ni navedena v delu spornega sklepa, ki se nanaša na presojo na podlagi točke 49(c) začasnega okvira.
95.      Tudi če bi Sodišče ta očitek razglasilo za utemeljen, to nikakor ne bi zadostovalo, da bi bila vprašljiva ugotovitev Splošnega sodišča v zvezi z obstojem kršitve točke 49(c) začasnega okvira.
f)      Očitki Komisije in Zvezne republike Nemčije, ki se nanašajo na kršitev njune pravice do poštenega sojenja
96.      Komisija trdi, da je Splošno sodišče v točkah 118 in 119 izpodbijane sodbe na lastno pobudo opredelilo določene elemente informacij iz prilog k spisu, vendar Komisiji ali intervenientkam ni dalo možnosti, da odgovorijo na te argumente, na katere se je to nazadnje znatno oprlo pri svoji presoji. Zvezna republika Nemčija navaja v bistvu enak očitek.
97.      Ugotavljam, da so ta stališča tako drugačna(74) od tistih, ki jih je družba DLH navedla v tretjem očitku – ali so jim celo diametralno nasprotna(75) – da se njihova dopustnost zdi vprašljiva.(76)
98.      Vsekakor bi jih bilo treba meritorno zavrniti. V zvezi s tem zadostuje navesti, da Splošno sodišče ni navedlo nikakršnih razlogov na lastno pobudo(77) in da se prav tako ni oprlo na podatke, ki Komisiji ali intervenientkam na prvi stopnji niso bili na voljo in o katerih te niso mogle razpravljati ali biti zaslišane.(78) Poleg tega so bili argumenti družbe Ryanair o skladnosti in vrednosti flote skupine LH ter o zmožnosti družbe DLH, da vsaj del svojih finančnih potreb pridobi na trgih, na katerih bi kot zavarovanje ponujala svoja letala in rezervne dele, jasno navedeni v njenem pisnem stališču pred Splošnim sodiščem, zlasti v njenem odgovoru na intervencijsko vlogo družbe DLH.(79)
g)      Predlog v zvezi s prvim pritožbenim razlogom
99.      Glede na vse zgoraj navedene premisleke Sodišču predlagam, naj prvi pritožbeni razlog zavrne.
B.      Drugi pritožbeni razlog
100. Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije z drugim pritožbenim razlogom izpodbija točke od 242 do 270 izpodbijane sodbe in zatrjuje, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da niti udeležbe v kapitalu niti tihega deleža II niso spremljali „alternativni mehanizmi“ v smislu točk 62 in 68 začasnega okvira.
1.      Alternativni mehanizem, ki spremlja udeležbo v kapitalu
101. Točka 61 začasnega okvira določa, da „vsak ukrep dokapitalizacije vključuje mehanizem postopnega zviševanja, s katerim se nadomestilo državi povečuje, da se upravičenec spodbudi k ponovnemu odkupu državnih kapitalskih vložkov“.(80) V skladu s točko 62 začasnega okvira „Komisija lahko sprejme alternativne mehanizme pod pogojem, da na splošno privedejo do podobnega rezultata glede spodbujevalnega učinka na izstop države in na splošno podobno vplivajo na nadomestilo državi“.
102. V obravnavani zadevi ni sporno, da nadomestilo za udeležbo v kapitalu ne vključuje mehanizma postopnega zviševanja v smislu točke 61 začasnega okvira. Kljub temu je Komisija v točkah od 136 do 142 obrazložitve spornega sklepa menila, da je „skupna struktura“ zadevnega ukrepa predstavljala alternativni mehanizem v skladu s točko 62 začasnega okvira glede nadomestila državi in spodbud za upravičenca, da odkupi državni kapitalski vložek. Kar zadeva nadomestilo državi, je Komisija ugotovila, da je Zvezna republika Nemčija pridobila deleže v družbi DLH z 71,9-odstotnim popustom na najvišjo ceno delnice (v nadaljevanj: NCD), določeno v točki 60 začasnega okvira.(81) Tak popust je Zvezni republiki Nemčiji zagotovil bistveno večje lastništvo ob vstopu (20-odstotni delež), kot bi ga imela po NCD, in to tudi po dveh zvišanjih, določenih v točki 61 začasnega okvira. Kar zadeva spodbujevalne učinke na izstop države, je Komisija menila, da so bili različni sestavni deli zadevnega ukrepa (udeležba v kapitalu, tihi delež I in tihi delež II) tesno povezani in da je bilo treba upoštevati njihove skupne spodbujevalne učinke na izstop. Komisija je tako v točkah 139 in 141 obrazložitve spornega sklepa navedla več dejavnikov, naštetih v točki 248 izpodbijane sodbe, s katerimi je utemeljila to ugotovitev.(82)
103. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi ugotovilo, da je Komisija kršila točki 61 in 62 začasnega okvira s tem, da ni zahtevala vključitve mehanizma postopnega zviševanja ali podobnega mehanizma kot nadomestila za udeležbo v kapitalu (točka 270 izpodbijane sodbe).
104. Družba DLH zoper to ugotovitev navaja dva očitka.
a)      Prvi očitek
105. Družba DLH s prvim očitkom trdi, da je Splošno sodišče pri preučitvi, ali se je za udeležbo v kapitalu uporabljal alternativni mehanizem na podlagi točke 62 začasnega okvira, uporabilo napačen formalističen pristop, s katerim je skoraj v celoti izničilo široko diskrecijsko pravico Komisije, preseglo meje sodnega nadzora in napačno razlagalo začasni okvir.
106. V zvezi s tem je treba najprej navesti, da argumenti družbe DLH delno temeljijo na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe. V nasprotju s tem, kar zagovarja družba DLH, Splošno sodišče ni odločilo, da Komisija ni mogla upoštevati skupnih učinkov zadevnega ukrepa v zvezi s spodbudami za izstop, da bi potrdila mehanizem, ki je alternativen mehanizmu postopnega zviševanja v skladu s točko 62 začasnega okvira. Nasprotno, Splošno sodišče je po preučitvi analize Komisije ugotovilo, da ta ni „pravno zadostno dokazala“, da je „celotna struktura“ zadevnega ukrepa povzročila spodbujevalne učinke na izstop države, ki so bili primerljivi s spodbujevalnimi učinki mehanizma postopnega zviševanja ali podobnega mehanizma v smislu točke 62 začasnega okvira.(83)
107. Drugič, iz načel, poudarjenih v točkah od 15 do 18 teh sklepnih predlogov, je razvidno, da Splošno sodišče v točkah od 249 do 262 izpodbijane sodbe ni preseglo meja sodnega nadzora nad ocenami, ki jih Komisija mora opraviti pri ugotavljanju skladnosti s točko 62 začasnega okvira.(84) Splošno sodišče se je v teh točkah omejilo na preverjanje upoštevnosti dejavnikov, na katere se je opirala Komisija, ter ekonomske in pravne utemeljenosti zaključkov, ki so bili iz njih izpeljani. Družba DLH namreč s tem, da je zgolj ponovno navedla, da ima Komisija široko diskrecijsko pravico pri uporabi točke 62 začasnega okvira, ni dokazala zapletene narave presoj iz točk od 139 do 141 obrazložitve spornega sklepa in ni podkrepila svoje trditve, da je Splošno sodišče presojo Komisije nadomestilo z lastno presojo.
108. Tretjič, v zvezi z zatrjevano napačno razlago začasnega okvira opozarjam, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst ter cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo, katere del je.(85) Vsako določbo prava Unije je treba obravnavati v okviru njenega konteksta in jo razlagati ob upoštevanju vseh določb prava Unije, njenih ciljev ter stopnje razvoja v trenutku, ko je treba določbo uporabiti.(86) Tudi zgodovina nastanka določbe prava Unije je lahko vir informacij, ki so upoštevne za razlago te določbe.(87) Ta načela, ki usmerjajo razlago določb prava Unije, se enako uporabljajo tudi, kadar so sodišča Unije pozvana k razlagi smernic Komisije na področju državnih pomoči, ne glede na njihovo naravo mehkega prava.(88)
109. Čeprav točka 62 začasnega okvira, ki Komisiji daje možnost, da namesto standardnega mehanizma postopnega zviševanja iz točke 61 začasnega okvira sprejme alternativne mehanizme, ni izrecno opredeljena kot odstopanje od tega standardnega mehanizma, bi bilo treba njen obseg po mojem mnenju razlagati ozko glede na njen cilj.
110. Namen točke 62 začasnega okvira je zagotoviti omejeno prožnost v primerih, ko skladnosti s pravili začasnega okvira o nadomestilu in izstopu države ni mogoče preveriti po principu „obkljukanja kvadratkov“, in Komisiji omogočiti, da opravi „celovito presojo“ zadevnega ukrepa, njegove strukture in učinkov.(89) Vendar pa je še vedno potrebno, da alternativni mehanizem zagotavlja podoben izid kot standardni mehanizem postopnega zviševanja, ki je izrecno naveden v začasnem okviru, tako v smislu spodbud za izstop kot tudi nadomestila državi. Iz tega sledi, da mora biti Komisija, če odstopa od standardnega mehanizma postopnega zviševanja iz točke 61 začasnega okvira, zmožna jasno dokazati, da alternativni mehanizem zagotavlja tak podoben izid. V tem okviru sodba Finnair II, na katero se je izrecno oprla Komisija, ne more biti v pomoč. Stopnja prožnosti, ki jo je Sodišče v navedeni sodbi priznalo začasnemu okviru,(90) ne more upravičiti odstopanja od zahtev, ki jih ta okvir določa, če država članica ni dokazala nikakršnih izjemnih okoliščin.(91)
111. Nazadnje, trditev, da je Splošno sodišče izključilo upoštevnost v skladu s točko 62 začasnega okvira katerega koli od dejavnikov, naštetih v točki 248 izpodbijane sodbe, ker temeljna vprašanja in predmete urejajo ločene določbe in zahteve, prav tako temelji na nepopolnem razumevanju te sodbe.
112. Glede prvotne nakupne cene delnic je res, da je Splošno sodišče v točki 255 izpodbijane sodbe poudarilo, da sta v točkah 60 in 61 začasnega okvira navedeni dve ločeni zahtevi. Vendar je Splošno sodišče, ki se še zdaleč ni oprlo zgolj na to ugotovitev, pojasnilo, da mehanizma iz točk 61 in 62 začasnega okvira zagotavljata ex-post spodbudo, da se državni delež čimprej ponovno odkupi, medtem ko ima nakupna cena delnic po drugi strani ex ante učinek na položaj upravičenca in ni nujno namenjena povečanju te spodbude, „saj lahko cena delnic niha tako navzgor kot navzdol“.(92) Dejstvo, ki ga je poudarila družba DLH, da je zadevni ukrep zagotavljal „prekomerno izpolnjevanje“ začasnega okvira zaradi visokega popusta za NCP, odobrenega Zvezni republiki Nemčiji, te ugotovitve ne izpodbije. Prav tako je ne izpodbije dejstvo, na katerega se je prav tako sklicevala družba DLH, da je tak popust Zvezni republiki Nemčiji zagotovil 20-odstotni delež in manjšino, ki lahko prepreči sprejetje odločitev. V skladu z začasnim okvirom zahteva po mehanizmu postopnega zviševanja ali enakovrednem mehanizmu ni odvisna od velikosti kupljenega deleža(93) v javni lasti ali njegove cene.
113. Podobne premisleke je mogoče oblikovati v zvezi s ceno delnic v trenutku, ko jih država proda nazaj, naraščajočo obrestno mero za tihi delež I in II ter zavezami glede ravnanja, ki jih je sprejela družba DLH in so navedene v točkah 259, 260 oziroma 262 izpodbijane sodbe.
114. Glede na to, da so ti elementi zajeti v točkah 63, 66 in 72 začasnega okvira, ki določajo posebne zahteve, je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da se Komisija ni mogla sklicevati na izpolnjevanje (ali prekomerno izpolnjevanje) teh zahtev, da bi izkazala obstoj alternativnega mehanizma za namene točke 62 začasnega okvira.(94) V skladu z začasnim okvirom bi morali za ukrepe dokapitalizacije „veljati strogi pogoji“,(95) ki so določeni v oddelkih 3.11.2 in od 3.11.4 do 3.11.7. Razlogovanje, na podlagi katerega Komisija meni, da je eden od teh pogojev izpolnjen zgolj na podlagi dejstva, da so vsi drugi izpolnjeni, bi pomenilo neupoštevanje obvezne narave zadevnega pogoja in izogibanje njegovi uporabi.
115. Učinek takih dejavnikov, da se zagotovi skladnost s točko 62 začasnega okvira, mora ugotoviti Komisija. Prav tega pa po mnenju Splošnega sodišča Komisija v spornem sklepu ni storila.
116. Glede na zgoraj navedeno je treba prvi očitek, ki ga je navedla družba DLH, po mojem mnenju zavrniti.
b)      Drugi očitek
117. Družba DLH z drugim očitkom trdi, da je Splošno sodišče napačno pravno opredelilo dejstva in da je na podlagi tega prišlo do napačnih pravnih ugotovitev.
118. Prvič, DLH Splošnemu sodišču očita, da je ugotovilo, da različnih dejavnikov, na katere se je oprla Komisija, ni bilo mogoče upoštevati za ugotovitev skladnosti s točko 62 začasnega okvira. Družba DLH v tem očitku v bistvu ponavlja iste argumente, ki jih je navedla v podporo svojemu prvemu očitku, in kritizira formalistični pristop, ki ga je Splošno sodišče domnevno uporabilo. Kot je bilo že navedeno, ti argumenti temeljijo na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe.(96) Splošno sodišče ni nikjer v navedeni sodbi trdilo, da teh dejavnikov sploh ni mogoče upoštevati. Namesto tega so se šteli za nezadostne, da bi upravičili neobstoj mehanizma postopnega zviševanja ali drugega mehanizma, ki bi izpolnjeval pogoje iz točke 62 začasnega okvira.
119. Drugič, družba DLH zatrjuje, da je Splošno sodišče izkrivilo namen točk od 60 do 62 začasnega okvira s tem, da je določilo, da morajo mehanizmi, ki so alternativni mehanizmu postopnega zviševanja, tudi vedno vključevati s časom naraščajoče nadomestilo in da morajo pomeniti ex-post spodbudo za pravočasen izstop države. Tudi ta očitek je treba zavrniti. Razlaga točk 61 in 62 začasnega okvira, ki jo je podalo Splošno sodišče, je popolnoma v skladu z besedilom in namenom teh določb(97) ter s splošnimi načeli o nadomestilih in izplačilu dokapitalizacije zaradi COVID-19 iz točk od 55 do 59 začasnega okvira.(98)
120. Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije s preostalimi argumenti zatrjuje, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva. V zvezi s tem je treba navesti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Splošno sodišče izključno pristojno, prvič, za ugotavljanje dejstev in, drugič, za presojo teh dejstev.(99) Presoja dejstev in dokazov, razen ob njihovem izkrivljanju, ni pravno vprašanje, ki je kot tako predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe.(100) Zato mora pritožnik, kadar zatrjuje, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze ali dejstva, prikazati napake pri presoji, ki so po njegovem mnenju povzročile tako izkrivljanje. Poleg tega mora biti to izkrivljanje očitno razvidno iz listin v spisu Sodišča, ne da bi bilo treba opraviti novo presojo dejstev.(101) Te zahteve v obravnavani zadevi po mojem mnenju niso izpolnjene. Družba DLH v bistvu predlaga, naj Sodišče ponovno presodi dejstva na podlagi tega, da ta zgolj ponavlja argumente, predstavljene pred Splošnim sodiščem, ali podaja nova dejstva in argumente, ki v fazi pritožbe niso dopustni in vsekakor niso dovolj utemeljeni.(102)
121. Glede na navedeno je torej treba tudi ta očitek zavrniti.
2.      Alternativni mehanizem, ki spremlja tihi delež II
122. Družba DLH za izpodbijanje ugotovitve Splošnega sodišča v zvezi z neobstojem alternativnega mehanizma, ki bi spremljal tihi delež II v skladu s točko 68 začasnega okvira,(103) navaja iste argumente, kot jih je navedla v utemeljitev svojega stališča v zvezi z udeležbo v kapitalu.(104) Zato se mutatis mutandis za zavrnitev tega očitka sklicujem na zgoraj navedene premisleke.
123. Komisija je navedla samostojni očitek, v skladu s katerim je Splošno sodišče razsodilo ultra petita s tem, da je v točki 270 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija kršila točko 70 začasnega okvira.(105) V zvezi s tem se bom omejil na trditev, da tudi ob predpostavki, da je ta očitek utemeljen, z njim ne bi bilo mogoče izpodbijati drugih kršitev, in sicer v zvezi s točkami 61, 62 in 68 začasnega okvira, na podlagi katerih je bil očitek družbe Ryanair glede neobstoja mehanizma postopnega zviševanja sprejet. Zato ta očitek ne bi pomagal pri razveljavitvi tega dela izpodbijane sodbe.
3.      Predlog v zvezi z drugim pritožbenim razlogom
124. Iz navedenih razlogov je treba po mojem mnenju drugi pritožbeni razlog zavrniti.
C.      Tretji pritožbeni razlog
125. Družba DLH s tretjim pritožbenim razlogom izpodbija točke od 272 do 288 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija kršila točko 67 začasnega okvira s tem, da je ob pretvorbi tihega deleža II v lastniški kapital sprejela ceno delnic, ne da bi sledila metodi, določeni v tej točki.
126. V skladu s točko 67 začasnega okvira se pretvorba hibridnih kapitalskih instrumentov v lastniški kapital „izvede pri 5 odstotkih ali več pod teoretično ceno brez pravice vpisa (theoretical ex-rights-price – TERP) v času pretvorbe“.
127. V obravnavani zadevi je bil tihi delež II sestavljen iz dveh delov (tihi delež II-A in tihi delež II-B), odvisno od dogodka, ki je sprožil pretvorbo v lastniški kapital. Tihi delež II-A je bilo mogoče pretvoriti v delnice po fiksni ceni 2,56 EUR na delnico,(106) medtem ko je bilo tihi delež II-B mogoče pretvoriti po tržni ceni delnic ob pretvorbi, zmanjšani za 10 % ali 5,25 %.(107) Komisija je v točki 158 obrazložitve spornega sklepa na eni strani pojasnila, da čeprav je mogoče „pričakovati, da bodo vse te cene izpolnjevale zahtevo iz odstavka 67 začasnega okvira“, lahko obstaja cena, pod katero zahteva iz odstavka 67 [začasnega okvira] ne bo izpolnjena“. Na drugi strani je poudarila, da se je Zvezna republika Nemčija zavezala, da bo zaprosila za njeno soglasje za izvedbo možnosti pretvorbe, „če bi bila najvišja cena za pretvorbo, izračunana po metodi TERP ob pretvorbi, zmanjšana za 5 %, nižja od cen za pretvorbo, določenih za tihi delež II (del A ali B) ob pretvorbi“.
128. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi ugotovilo, prvič, da Komisija ni niti pojasnila, zakaj je bilo upravičeno določiti ali izračunati ceno delnic ob pretvorbi tihega deleža II v lastniški kapital, ne da bi se uporabila metoda, ki jo zahteva točka 67(108) začasnega okvira, niti ni navedla izjemnih okoliščin, v katerih bi bilo to neupoštevanje lahko upravičeno.(109) Drugič, Splošno sodišče je odločilo, da Komisija ni bila upravičena odstopiti od pravila iz te točke na podlagi tega, da bi zadevna država članica pred uveljavljanjem svoje pravice do pretvorbe zaprosila za njeno dovoljenje. V zvezi s tem je poudarilo, da je treba v skladu s sistemom predhodne odobritve na podlagi člena 108(3) PDEU ukrep pomoči ex ante razglasiti za združljiv z notranjim trgom, preden se lahko izvede.(110)
129. Družba DLH v utemeljitev tretjega pritožbenega razloga navaja dva očitka.
130. Ta družba ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije s prvim očitkom navaja, da Splošno sodišče ni upoštevalo točke 59 začasnega okvira, ki dopušča alternativne metode za izračun nadomestila. Trdi, da so cene za pretvorbo na splošno pripeljale do podobnega rezultata tistemu, ki mu sledi točka 67 začasnega okvira, in da je bila v obravnavani zadevi potrebna drugačna metoda za izračun cene za pretvorbo, ker TERP ni bilo mogoče izračunati.
131. Ker se s tem očitkom izpodbijata razlaga in uporaba točk 59 in 67 začasnega okvira, ki ju je podalo Splošno sodišče, se z njim kot celoto postavlja pravno vprašanje, ki je kot tako predmet nadzora Sodišča. Vendar iz razlogov, ki jih bom pojasnil, menim, da je ta očitek vsebinsko neutemeljen.
132. Točka 59 začasnega okvira dejansko dopušča alternativne rešitve metodam za izračun nadomestila, ki so v njej navedene. Komisija se je na to točko dejansko sklicevala v točki 134 obrazložitve spornega sklepa, ko je predstavila splošna načela v zvezi z nadomestilom in izstopom države. Komisija je v naslednji točki obrazložitve pojasnila, da bo ocenila skladnost zadevnega ukrepa s temi splošnimi načeli. Iz tega sledi, da je Komisija nedvomno predvidela možnost uporabe alternativnih metod za izračun nadomestila med njeno celotno presojo, tudi kar zadeva hibridne instrumente.
133. Vendar je treba navesti, prvič, da je točka 67 začasnega okvira napisana normativno in da v nasprotju s točkama 62 in 68 tega okvira, ki Komisiji izrecno dovoljujeta, da sprejme alternativne mehanizme, take možnosti ne določa. Ti elementi po mojem mnenju vzbujajo nekoliko dvoma o pravilnosti razlage, ki jo predlaga družba DLH in v skladu s katero točka 59 začasnega okvira Komisiji omogoča, da odstopi od metode za izračun, navedene v točki 67 začasnega okvira.
134. Drugič, ta zadnjenavedena točka določa najvišjo ceno za pretvorbo. Zato se postavlja vprašanje, ali je smiselno za tak predpis uporabiti test „podobnega rezultata“. Podobno se je mogoče vprašati, kako ex ante določena cena za pretvorbo, kot je tista, ki je določena za tihi delež II-A, in cene za pretvorbo, izračunane z alternativnimi parametri, kot so tiste, ki so določene za tihi delež II-B, sploh lahko privedejo do predvidljivega sistematičnega upoštevanja te najvišje cene. Komisija je bila dobro vedela, da odstopanje od rezultata, ki mu sledi točka 67 začasnega okvira, ni zgolj teoretična možnost, kot je razvidno iz besedila točke 158 obrazložitve spornega sklepa.
135. Tretjič, Komisija se v spornem sklepu sploh ni sklicevala na točko 59 začasnega okvira, da bi utemeljila odstopanje od točke 67 začasnega okvira glede cen za pretvorbo za tihi delež II-A in tihi delež II-B.(111) Komisija pred Splošnim sodiščem(112) tudi ni izrecno zatrdila, da je bil alternativni ukrep sprejet v skladu z zgoraj navedeno točko 59 začasnega okvira. Kot je Splošno sodišče ugotovilo v točki 282 izpodbijane sodbe, Komisija niti v spornem sklepu niti v pisnem stališču pred Sodiščem ni navedla nobenega odlomka začasnega okvira, drugega pravnega pravila ali izjemnih okoliščin, ki bi ji lahko omogočile odstopanje od točke 67 začasnega okvira.(113) Zato se zdi, da se je Komisija, čeprav je uporabljene metode za izračun nadomestila zagovarjala kot skladne s to točko, pred Sodiščem prvič sklicevala na točko 59 začasnega okvira in na razlogovanje, ki temelji na alternativnih mehanizmih. To verjetno pojasnjuje, zakaj Splošno sodišče v točkah od 272 do 288 izpodbijane sodbe ni izrecno navedlo te zadnje navedene točke in zakaj je ugotovilo, da Komisija ni navedla nobene izjemne okoliščine, ki bi lahko upravičila neupoštevanje metode iz točke 67 začasnega okvira.(114)
136. Četrtič, Splošno sodišče tudi v takih okoliščinah ni zanemarilo možnosti, da bi se Komisija pri ceni za pretvorbo hibridnih kapitalskih instrumentov v lastniški kapital oprla na alternativno metodo za izračun nadomestila. V točki 279 izpodbijane sodbe je dejansko ugotovilo, da Komisija ni utemeljila odstopanja od metode iz točke 67 začasnega okvira. S tako utemeljitvijo pa bi bilo treba dokazati, da je izbrana alternativna metoda na splošno privedla do podobnega rezultata, kot je tisti, ki mu sledi navedena točka. Po mojem mnenju je težko izpodbijati dejstvo, da tak dokaz ni bil predložen. Nasprotno, Komisija je sama priznala, da najvišje cene za pretvorbo, izračunane glede na TERP, ni mogoče vedno upoštevati, s čimer je priznala, da izbrana alternativna metoda v nekaterih primerih morda ne bi upoštevala točke 67 in posledično točke 59 začasnega okvira.
137. Nazadnje, v zvezi s trditvijo družbe DLH, da v obravnavani zadevi ni bilo mogoče izračunati TERP, zadostuje ugotovitev, da taka nezmožnost ni navedena v nobeni točki spornega sklepa niti ni sklicevanja nanjo za utemeljitev odstopanja od točke 67 začasnega okvira.(115) Poleg tega vprašanje, ali je bil ta izračun izvedljiv, spada v okvir presoje dejstev, za kar je pristojno Splošno sodišče. Enako je mogoče trditi za argument, ki ga je navedla Komisija in v skladu s katerim je bila metoda za izračun cen za pretvorbo za tihi delež II za državo ugodnejša od metode, ki izhaja iz uporabe začasnega okvira. Vsekakor se na splošno zdi, da družba DLH in Komisija poskušata bolj a posteriori upravičiti odstopanje od upoštevnih pravil začasnega okvira kot pa se pravilno sklicevali na nezadostno ali napačno presojo dejstev, ki jo je opravilo Splošno sodišče.
138. Družba DLH ob podpori Komisije z drugim očitkom trdi, da je bilo tveganje nespoštovanja točke 67 začasnega okvira zgolj teoretično in da je bila predvidena prošnja za odobritev Komisiji namenjena zagotavljanju skladnosti ter da ni bila zasnovana kot odstopanje od sklepa ali njegov odlog. Poleg tega družba DLH trdi, da je izbrani alternativni mehanizem zagotavljal ex ante spoštovanje točke 67 začasnega okvira, saj je bilo treba v skladu s točko 158 obrazložitve spornega sklepa Komisijo zaprositi za dovoljenje in ga od nje pridobiti pred pretvorbo.
139. Tudi ta očitek je treba po mojem mnenju zavrniti.
140. Komisija je s tem, da je po sprejetju spornega sklepa sporočila svojo končno presojo o izpolnjevanju ene od zahtev iz začasnega okvira, opustila izvedbo celovite ex ante presoje združljivosti zadevnega ukrepa z notranjim trgom, kot se zahteva s členom 108(3) PDEU. Kot je Splošno sodišče pravilno presodilo, Komisija ob sprejetju odločitve o združljivosti ne sme sprejeti odstopanja od pravil, določenih v njenih smernicah, zgolj zato, ker se zadevna država članica zaveže, da bo zaprosila za nadaljnje dovoljenje.(116)
141. V nasprotju s trditvami družbe DLH točka 158 obrazložitve spornega sklepa ne zagotavlja „dodatne ravni varnosti“ za „največjo skladnost“ z začasnim okvirom. Namesto tega ta točka dovoljuje odstopanje od pravil, določenih v tem instrumentu, in ex ante oceno neskladnosti na podlagi začasnega okvira nadomešča z ex post postopkovno zahtevo in soglasjem za izvedbo. Poleg tega je iz besedila točke 158 obrazložitve spornega sklepa jasno razvidno, da čeprav se je Zvezna republika Nemčija zavezala, da bo pred uveljavljanjem svoje pravice do pretvorbe Komisijo zaprosila za dovoljenje (in ga od nje pridobila), se ni zavezala, da bo zagotovila, da bo cena za pretvorbo za tihi delež II v skladu z zahtevami točke 67 začasnega okvira.(117) Splošnemu sodišču v zvezi s tem ni mogoče očitati napačne razlage spornega sklepa.(118)
142. V točki 158 obrazložitve spornega sklepa ni bila le odločitev o ustreznosti cene za pretvorbo odložena na datum, ko bo ta pretvorba izvedena. V njej je bila brez kakršne koli utemeljitve sprejeta metoda, ki je bila ex ante priznana kot neustrezna za zagotovitev rezultata, ki mu sledi točka 67 začasnega okvira, pri tem pa je bila odprta možnost, da se od te točke odstopi ex post, in sicer v fazi njenega izvajanja.
143. Glede na vse zgoraj navedene premisleke Sodišču predlagam, naj tretji pritožbeni razlog zavrne.
D.      Četrti pritožbeni razlog
144. Družba DLH s četrtim pritožbenim razlogom izpodbija točke od 373 do 412 izpodbijane sodbe. Družba DLH navaja dva očitka. Prvič, ta družba trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in preseglo meje svojega sodnega nadzora s tem, da je ugotovilo, da je morala Komisija pri presoji obstoja PTM za uporabo točke 72 začasnega okvira upoštevati dodatne dejavnike. Drugič, družba DLH zatrjuje, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da Komisija ni mogla upravičeno ugotoviti, da družba DLH, „vsaj“ v poletni sezoni IATA 2019, na letališčih Düsseldorf in Dunaj ni imela PTM.
145. Točka 72 začasnega okvira določa, da če je upravičenec ukrepa dokapitalizacije, sprejetega zaradi pandemije COVID-19, v višini nad 250 milijonov EUR podjetje s PTM na vsaj enem od upoštevnih trgov, na katerem posluje, morajo države članice predlagati dodatne ukrepe za ohranitev učinkovite konkurence na navedenih trgih in zlasti ponuditi strukturne zaveze ali zaveze glede ravnanja, predvidene v sporočilu o korektivnih ukrepih.
1.      Prvi očitek: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da bi morala Komisija pri ugotavljanju PTM upoštevati dodatne dejavnike
146. Komisija je v spornem sklepu menila, da so trgi, na katerih posluje upravičenec, ki so bili upoštevni za presojo učinkov izkrivljanja zadevnega ukrepa na konkurenco, trgi opravljanja storitev letalskega prevoza potnikov z odhodom z letališč in prihodom na letališča, ki jih uporablja družba DLH. Komisija je to, ali je imela skupina LH na upoštevnih letališčih(119) PTM, ocenila na podlagi treh meril, in sicer, deleža slotov, ki jih je ta skupina imela na teh letališčih, stopnje zasedenosti teh letališč in deleža slotov, ki so jih imeli konkurenti.(120) Komisija je na podlagi teh elementov ugotovila, da je imela skupina LH PTM le na letališčih Frankfurt in München v poletni sezoni IATA 2019 in zimski sezoni IATA 2019/2020.
147. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi ugotovilo, da Komisija s tem, da je preučila le elemente, ki so bili v bistvu povezani z ovirami za vstop in širitev v zvezi z letališkimi zmogljivostmi, ni upoštevala vseh upoštevnih elementov za presojo obstoja PTM na trgu storitev letalskega prevoza potnikov. Po mnenju Splošnega sodišča Komisija ni upoštevala elementov, ki so bili neposredno povezani z opravljanjem teh storitev – kot je število opravljenih letov ali ponujenih sedežev v dodeljenih slotih – in bi lahko zagotovili neposredne informacije o tržnih deležih družbe DLH in njenih konkurentov na tem trgu.(121) Komisija naj bi s tem, da teh elementov kljub pomembnosti tržnih deležev kot kazalnika PTM, ni upoštevala,(122) storila očitno napako pri presoji tako v spornem sklepu kot v sklepu o popravku.
148. Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije trdi, da Splošno sodišče ni izkazalo obstoja očitne napake pri presoji, da je prekoračilo meje sodnega nadzora s tem, da je obrazložitev Komisije nadomestilo z lastno obrazložitvijo, in da je očitno napačno presodilo dokaze. Po njihovem mnenju so bila merila, preučena v spornem sklepu, točen in zadosten kazalnik tržnega položaja družbe DLH na upoštevnih letališčih, elementi, ki jih je ugotovilo Splošno sodišče, pa niso imeli znatne dodatne dokazne vrednosti. Poleg tega naj Splošno sodišče ne bi zadostno razložilo, zakaj bi Komisija te elemente morala upoštevati, temveč naj bi se omejilo na preveč nejasno sklicevanje na „vse upoštevne elemente“.
149. Navesti je treba, prvič, da je Splošno sodišče s tem, da je preučilo, kako je Komisija izbrala upoštevna merila za ugotovitev PTM, uporabilo merilo očitne napake pri presoji, pri čemer je pojasnilo, da je bil obseg njegovega nadzora v zvezi s tem omejen.(123) Trditev družbe DLH je torej treba zavrniti v delu, v katerem ta navaja, da Splošno sodišče ni priznalo široke diskrecijske pravice, ki jo ima Komisija na takem področju.
150. Drugič, v nasprotju s tem, kar družba DLH trdi na podlagi delnega in napačnega razumevanja izpodbijane sodbe, je Splošno sodišče navedlo, katerih elementov natančno Komisija ni upoštevala in zakaj so bili ti elementi v obravnavani zadevi upoštevni.(124) Splošno sodišče je zadostno obrazložilo, zakaj jih je bila Komisija dolžna preučiti.
151. Tretjič, navedel sem že, da je naloga Splošnega sodišča ugotoviti, ali upoštevani dokazi vsebujejo vse upoštevne informacije, ki jih je treba upoštevati pri presoji zapletenega položaja, in ali lahko utemeljijo iz njih izpeljane ugotovitve.(125) Poleg tega, kot je bilo prav tako že navedeno, neupoštevanje bistvenih dejavnikov pomeni očitno napako pri presoji dejstev, ki sama po sebi izpodbija verjetnost analize, ki jo je opravil avtor izpodbijanega akta.(126) Zato je Splošno sodišče lahko štelo, ne da bi prekoračilo obseg svojega nadzora ali nadomestilo presojo (razlogovanje) Komisije z lastno, da je Komisija tako napako storila s tem, da ni upoštevala dejavnikov, ki bi lahko pomembno vplivali(127) na oceno tržne moči družbe DLH za namene točke 72 začasnega okvira.
152. Četrtič, Splošno sodišče je zgolj potrdilo upoštevnost takih dejavnikov in nezadostnost meril, ki jih je preučila Komisija, pri čemer se je izrecno vzdržalo presoje vpliva prvonavedenih in njihove povezave z drugonavedenimi, ki bi pomenila nadomestitev ekonomske presoje, ki jo je opravila Komisija, z lastno.(128) Splošno sodišče s tem, da je sporni sklep razglasilo za ničen, ni podalo alternativne presoje, temveč je Komisiji prepustilo, da presojo opravi ob upoštevanju vseh upoštevnih dejavnikov.
153. Petič, Splošno sodišče ni podvomilo o ustreznosti parametrov, ki jih je uporabila Komisija. Nasprotno, priznalo je njihovo pomembnost kot kazalnikov ovir za vstop in širitev. Vendar je menilo, da niso bili zadostni, ker niso vsebovali informacij o tržnih deležih družbe DLH in njenih konkurentov na zadevnem trgu. Splošno sodišče se je v utemeljitev svoje ugotovitve o pomenu vključitve dejavnikov, povezanih s trgom opravljanja storitev letalskega prevoza potnikov, oprlo na podatke iz spisa, ki pred navedenim sodiščem niso bili izpodbijani in v skladu s katerimi so tržni deleži družbe DLH, izraženi v pogostosti (številu letov) in ponujenih sedežih na zadevna letališča in z njih, včasih znatno presegali delež slotov, naveden v spornem sklepu.(129) Družba DLH v zvezi s tem ni navajala izkrivljanja dokazov.
154. Šestič, trditev Komisije, da se tržni deleži v smislu pogostosti in števila sedežev nujno prekrivajo s parametri, uporabljenimi v spornem sklepu (in jih je iz njih mogoče izpeljati) ali pa so tudi ukrepi zmogljivosti letališč, me ne prepriča. Čeprav je res, da v skladu z Uredbo št. 95/93(130) slot daje pravico le do enega pristanka ali vzleta v določenem času,(131) imajo letalski prevozniki še vedno nekaj manevrskega prostora pri odločanju o pogostosti letov, saj se za do 80 % slotov, dodeljenih vsakemu prevozniku, uporablja pravilo „uporabi slot ali ga izgubi“.(132) Poleg tega se zdi, da temu argumentu nasprotujejo nesporni podatki, na katere se je oprlo Splošno sodišče.
155. Nazadnje, družba DLH ob podpori Komisije trdi, da so merila, uporabljena v spornem sklepu, v skladu s prakso in sodno prakso v zadevah v zvezi s koncentracijami. Vendar sta se zadevi, na kateri se sklicujeta družba DLH in Komisija, nanašali na pridobitev slotov od prevoznikov, ki so prenehali opravljati dejavnosti in niso bili več prisotni na trgu opravljanja storitev letalskega prevoza potnikov,(133) medtem ko je namen zadevnega ukrepa družbi DLH omogočiti nadaljevanje dejavnosti na tem trgu. Če torej tržni deleži z vidika pogostosti in števila sedežev v prvi zadevi niso pomembni, so lahko v drugi zadevi pomembni kazalniki tržne moči, kot kažejo podatki, na katere se je oprlo Splošno sodišče. Dejstvo, da je Splošno sodišče pri preizkusu opredelitve upoštevnih trgov razsodilo, da ima ukrep dokapitalizacije, kakršen je zadevni ukrep, podoben učinek kot koncentracija, ki je povezana s sloti,(134) ne omaja samodejno upoštevnosti tržnih deležev pri opravljanju storitev letalskega prevoza na zadevnih letališčih pri presoji PTM.
2.      Drugi očitek: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da družba DLH na letališčih Düsseldorf in Dunaj ni imela PTM
156. Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije trdi, da Splošno sodišče ni dokazalo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji s tem, da je ugotovila, da družba DLH na letališčih Düsseldorf in Dunaj ni imela PTM. Ta očitek se nanaša na točke od 388 do 412 izpodbijane sodbe.
157. Splošno sodišče je tako za letališče Düsseldorf kot za letališče Dunaj navedlo, da je celovita presoja meril, ki jih je upoštevala Komisija, dokazovala obstoj zelo velikega števila slotov skupine Lufthansa, tudi med konicami,(135) zelo visoke stopnje zasedenosti in šibkega položaja konkurentov te skupine. Splošno sodišče je zato ugotovilo, da Komisija zgolj na podlagi teh meril ni mogla upravičeno sklepati, da skupina LH, vsaj v poletni sezoni IATA 2019, na teh letališčih ni imela PTM.(136) Splošno sodišče je poleg tega ugotovilo, da se merila, na podlagi katerih je Komisija ugotovila, da je imela skupina LH na letališčih Frankfurt in München PTM, vsebinsko niso razlikovala od meril, ki se nanašajo na letališči Düsseldorf in Dunaj, vsaj glede poletne sezone IATA 2019.(137)
158. Najprej je treba navesti, da če bi Sodišče, kot predlagam, zavrnilo prvi očitek tega pritožbenega razloga, bi bila napaka pri presoji, ki jo je Splošno sodišče ugotovilo v zvezi z merili, ki jih je Komisija izbrala za presojo tega, ali je imela skupina LH PTM, potrjena tudi za letališči Düsseldorf in Dunaj. Ta očitek bi bil v tem primeru brezpredmeten.(138) Vsekakor ga bom na kratko preučil.
159. Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije na prvem mestu zatrjuje, da je Splošno sodišče preseglo meje svojega sodnega nadzora s tem, da je poseglo v diskrecijsko pravico Komisije in s tem, da je analizo trga Komisije nadomestilo z lastno.
160. V zvezi s tem ugotavljam, da se družba DLH ponovno sklicuje na restriktivno razlago omejitev sodnega nadzora, ki ga imajo sodišča Unije nad zapletenimi ekonomskimi presojami, s katero se iz že navedenih razlogov ne strinjam. V obravnavani zadevi je iz točk od 396 do 407 izpodbijane sodbe razvidno, da se je Splošno sodišče omejilo na trditev, da podatki, na katere se je oprla Komisija, sami po sebi niso omogočali ugotovitve, da skupina LH na letališčih Düsseldorf in Dunaj ni imela PTM. V preostalem se je Splošno sodišče izrecno vzdržalo tega, da bi ekonomsko presojo Komisije nadomestilo z lastno.(139)
161. Družba DLH trdi tudi, da je obrazložitev izpodbijane sodbe preveč nejasna in nezadostna za ugotovitev obstoja očitne napake pri presoji in da Splošno sodišče ni navedlo zadostne obrazložitve.
162. To trditev je treba zavrniti. Splošno sodišče je svoje razlogovanje oprlo na podatke, ki jih je upoštevala Komisija, in jasno navedlo, zakaj ti podatki sami po sebi niso mogli biti razlog, da Komisija izključi PTM družbe DLH za letališči Düsseldorf in Dunaj. Točke od 396 do 407 izpodbijane sodbe vsebujejo zadostno obrazložitev v zvezi s tem.
163. Nazadnje, po mnenju družbe DLH je Komisija pravilno ugotovila, da družba DLH ni imela PTM na letališčih Düsseldorf in Dunaj. Na eni strani naj bi se parametri PTM v zvezi z letališčema Düsseldorf in Dunaj bistveno razlikovali od parametrov v zvezi z letališčema Frankfurt in München, saj naj bi bil delež slotov družbe DLH na drugonavedenih letališčih znatno večji kot na prvonavedenih. Poleg tega naj v nasprotju s predpostavkami Splošnega sodišča povprečni delež slotov v višini 44 % ali 46 % ne bi zadostoval za domnevo o obstoju prevladujočega položaja v smislu sodne prakse in ustaljene prakse Komisije v zadevah v zvezi z nadzorom koncentracij. Na drugi strani naj bi bila primerjava podatkov za poletne sezone IATA 2019 s podatki o zimskih sezonah IATA 2019/2020, kot je to storilo Splošno sodišče, neprimerna, ker naj bi bili v sektorju letalskega prevoza poletna in zimska sezona povsem različni obdobji.
164. V nasprotju s tem, kar trdi družba Condor, ta očitek na zadeva zgolj dejstev, temveč pod vprašaj postavlja pravno opredelitev dejstev, ki jo je opravilo Splošno sodišče, in je torej dopusten. Kljub temu ga je po mojem mnenju treba zavrniti.
165. Na prvem mestu, v nasprotju s predpostavkami družbe DLH in Komisije se Splošno sodišče ni oprlo na domnevo, da bi povprečni delež slotov, ki presega prag 40 %, kazal na prevladujoči položaj in s tem na PTM. V točki 397 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče, ki se je po analogiji sklicevalo na sodno prakso v zvezi s presojo prevladujočega položaja,(140) izrecno potrdilo, da je tržni delež, ki presega 40 %, „prvi kazalnik, med drugimi, ki ga je treba upoštevati“, in ne element, ki je sam po sebi odločilen za presojo PTM.(141) V zvezi s tem je treba opozoriti, da Splošno sodišče ni odločilo, da je imela skupina LH na letališčih Düsseldorf in Dunaj PTM. Ugotovilo je le, da merila, na katera se je oprla Komisija, niso zadostovala za to izključitev in da so bile ugotovitve, izpeljane iz teh meril, nedosledne.
166. Kar zadeva argument, da je Splošno sodišče storilo napako s tem, da je primerjalo deleže slotov in stopnje zasedenosti med letališčema Düsseldorf in Dunaj v poletni sezoni IATA 2019 na eni strani ter letališčema München in Frankfurt v zimski sezoni IATA 2019/2020 na drugi strani, se nagibam k trditvi družbe Ryanair, da ta primerjava sama po sebi ni napačna, saj so deleži slotov relativno merilo. Ker Komisija ni menila, da so bili za oceno PTM v poletni sezoni potrebni večji deleži kot v zimski sezoni, je taka primerjava veljavna.
167. Vsekakor je ugotovitev, da Komisija zgolj na podlagi podatkov, navedenih v spornem sklepu, ni mogla šteti, da skupina LH na letališčih Düsseldorf in Dunaj ni imela PTM, samostojna. Splošno sodišče je le podredno ugotovilo, da je taka ugotovitev tudi nedosledna, ker se merila, na podlagi katerih je Komisija ugotovila, da je imela skupina LH PTM na letališčih Frankfurt in München, vsebinsko niso razlikovala od meril, ki so se nanašala na letališči Düsseldorf in Dunaj.(142) V delu, v katerem družba DLH trdi, da se ta merila razlikujejo, ta družba navaja argument o dejstvih, za katerega Sodišče ni pristojno.
168. Glede na vse zgoraj navedeno je treba četrti pritožbeni razlog po mojem mnenju v celoti zavrniti.
E.      Peti pritožbeni razlog
169. Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije s petim pritožbenim razlogom, s katerim izpodbija točke od 467 do 480 izpodbijane sodbe, trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in pri nadzoru nad strukturnimi zavezami, naloženimi v skladu s točko 72 začasnega okvira, presojo Komisije nadomestilo z lastno. Družba DLH in Komisija dalje trdita, da je Splošno sodišče podalo protislovno obrazložitev.
170. Zadevni ukrep je določal zavezo Zvezne republike Nemčije, da bo DLH prenesla slote in dodatna sredstva v korist enega letalskega prevoznika na letališču Frankfurt FRA in enega letalskega prevoznika na letališču München.(143) Postopek prenosa slotov je bil zasnovan v dveh fazah.(144) Najprej naj bi bili sloti ponujeni „samo novim ponudnikom“ – torej prevoznikom, ki niso imeli baze na letališčih v Frankfurtu in Münchnu – med drugim pod pogojem, da bi se zavezali, da bodo tam vzpostavili bazo z najmanj štirimi letali. Zatem, če po treh sezonah IATA po popolni ponovni vzpostavitvi „pravila uporabi slot ali ga izgubi“ sloti ne bi bili preneseni na „novega ponudnika“, bi bili dani na voljo letalskemu prevozniku, ki je že imel bazo na teh dveh letališčih (v nadaljevanju: ponudniki z bazo) za širitev njegove obstoječe baze.(145) Posledično konkurenti skupine LH, ki so že imeli bazo na letališčih Frankfurt in München, niso bili upravičeni do pridobitve sklopa slotov, ki jih je bilo treba prenesti v prvi fazi postopka.
171. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi ugotovilo, da Komisija s tem, da je prevoznike z bazo izključila iz prve faze postopka prenosa slotov, ni preučila vseh upoštevnih dejavnikov v zvezi s predlagano zavezo, ocenjenih glede na strukturo in posebne značilnosti zadevnih trgov, vključno s položajem upravičenca in njegovih konkurentov na teh trgih, in da je torej storila očitno napako pri presoji.(146)
172. Na prvem mestu, družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije trdi, da je Splošno sodišče neupravičeno poseglo v široko diskrecijsko pravico Komisije pri odobritvi strukturnih zavez na podlagi točke 72 začasnega okvira, presojo Komisije nadomestilo z lastno in nasprotovalo lastni sodni praksi v sodbi Niki Luftfahrt/Komisiji.(147)
173. Tako kot pri drugih vidikih spornega sklepa, ki so bili obravnavani zgoraj, zapletene ekonomske presoje, ki jih mora Komisija opraviti v okviru preučitve zavez, utemeljujejo, da ima ta precej široko diskrecijsko pravico pri presoji njihove primernosti in zadostnosti. To neizogibno vpliva na pristojnosti sodišč Unije v okviru njihovega sodnega nadzora nad sprejetimi zavezami, kot je pojasnjeno v točkah od 15 do 18 teh sklepnih predlogov in kot je Splošno sodišče samo opozorilo v izpodbijani sodbi.(148) Vendar ta diskrecijska pravica ni neomejena. Zlasti Komisije ne izvzema iz sodnega nadzora nad zadostnostjo dokazov, na katere se opira, in utemeljenosti zaključkov, ki iz njih izhajajo. Prav tako Komisije ne izvzema iz nadzora nad njeno razlago ekonomskih podatkov in spoštovanja omejitev, ki jih pri sprejemanju smernic določi v zvezi s svojo diskrecijsko pravico.(149) Kot je Splošno sodišče pravilno pojasnilo v izpodbijani sodbi(150), morajo zaveze, sprejete na podlagi točke 72 začasnega okvira, ne le spoštovati začasni okvir, ampak tudi pogoje iz sporočila o korektivnih ukrepih, na katero se ta točka izrecno sklicuje. Zato tako začasni okvir kot sporočilo o korektivnih ukrepih določata in omejujeta obseg diskrecijske pravice, ki ga ima Komisija pri presoji zavez iz zgoraj navedene točke.
174. V nasprotju s trditvami družbe DLH, Komisije in Zvezne republike Nemčije, Splošno sodišče po mojem mnenju ni niti nadomestilo presoje Komisije niti ni predlagalo alternativne strukture zavez. Preprosto je preizkusilo analizo Komisije in ugotovilo, da Komisija ni upoštevala vseh upoštevnih dejavnikov v zvezi s predlagano presojo, kot se to izrecno zahteva v točki 12 sporočila o korektivnih ukrepih.(151) Odločilo je, da Komisija ni preučila, ali je bila izključitev obstoječih konkurentov v prvi fazi postopka prenosa slotov primerna in potrebna za ohranitev učinkovite konkurence v skladu s točko 72 začasnega okvira,(152) medtem ko je pojasnila razloge, zakaj je bila taka preučitev v obravnavani zadevi potrebna.(153) Splošno sodišče je zlasti izrazilo zadržke v zvezi s presojo Komisije zato, ker ta ni analizirala, ali bi lahko izključitev prevoznikov z bazo povzročila nadaljnjo razdrobljenost konkurence na teh letališčih.(154)
175. Splošno sodišče s tem, da je opozorilo na pomanjkljivosti presoje Komisije, navedlo jasne primere za ponazoritev svojih dvomov in nazadnje ugotovilo, da je bila analiza očitno nepopolna in da ni bila v skladu s pravili, ki določajo izvajanje diskrecijske pravice Komisije, ni preseglo obsega svojega nadzora nad zapleteno ekonomsko presojo, kot je določen v sodni praksi Sodišča.
176. Komisija v svojih pisnih stališčih na kratko zatrjuje, da je točka 12 sporočila o korektivnih ukrepih, in sicer posebna zahteva po upoštevanju „strukture in značilnosti trga, vključno s položajem strank in drugih udeležencev“, „splošna“ določba, ki ji ne nalaga, da mora glede na ta merila posebej presoditi vsakega od vidikov predlaganih zavez“.
177. Argument Komisije ni prepričljiv zlasti ob upoštevanju posebnih značilnosti začasnega okvira, ki jih je treba nujno upoštevati pri presoji ustreznosti in zadostnosti zavez, naloženih na podlagi točke 72 tega instrumenta. Glede na te značilnosti morajo biti take zaveze namenjene zagotavljanju, da upravičenec po dodelitvi pomoči ne postane močnejši na trgu kot je bil pred izbruhom COVID-19 in da se ohrani učinkovita konkurenca na zadevnih trgih, kot je pravilno ugotovilo Splošno sodišče.(155) Zato je upoštevanje strukture in značilnosti trga, vključno s položajem obstoječih konkurentov upravičenca, kot se zahteva v točki 12 sporočila o korektivnih ukrepih, očitno upoštevno za namene točke 72 začasnega okvira. To je še toliko bolj očitno, ker, kot je poudarjeno v točki 45 začasnega okvira, pomoči v obliki lastniškega in/ali hibridnega kapitalskega instrumenta močno izkrivljajo konkurenco.
178. V tem okviru bi lahko neupoštevanje pomislekov v zvezi z nadaljnjo razdrobljenostjo konkurence v presoji Komisije pomenilo njeno očitno napako pri presoji, ki jo je Splošno sodišče upravičeno ugotovilo.(156) To velja zlasti v položaju, v katerem je Komisija ob presoji obstoja PTM sama priznala, da je bila konkurenca skupine LH na letališčih Frankfurt in München šibka in razdrobljena.(157) Enako velja za obstoječe nesorazmerje v teži med upravičencem in njegovimi najbližjimi konkurenti.
179. Glede na zgoraj navedeno menim, da Splošno sodišče ni niti nadomestilo presoje Komisije z lastno niti kršilo svoje sodne prakse, ko je ugotovilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji s tem, da v spornem sklepu ni preučila, ali je bilo primerno konkurente, ki so že imeli bazo na letališčih Frankfurt in München, izključiti iz prve faze postopka prenosa.
180. Na drugem mestu, družba DLH ob podpori Komisije trdi, da je razlogovanje iz točk 473, 474 in 476 izpodbijane sodbe v neposrednem nasprotju z ugotovitvami Splošnega sodišča iz točke 452 oziroma 463 iste sodbe.
181. Teh nasprotij ne najdem.
182. Prvič, Splošno sodišče je v točki 452 izpodbijane sodbe ugotovilo, da bi število slotov za prenos omogočilo vstop novega konkurenta, ki bi bil po velikosti primerljiv z obstoječimi konkurenti na trgu, kar bi povzročilo nastanek konkurenčnega pritiska, primerljivega s tistim, ki ga izvajajo obstoječi konkurenti.
183. Ta ugotovitev ni v nasprotju s točko 473 izpodbijane sodbe, v kateri je Splošno sodišče poudarilo večjo težo skupine LH v primerjavi z njenimi najbližjimi konkurenti, zlasti kar zadeva število letal z bazo na letališčih München in Frankfurt. Tako neravnotežje bi se nadaljevalo tudi po prenosu slotov, saj bi bila velikost novega konkurenta primerljiva z velikostjo konkurentov, ki so že imeli bazo na teh letališčih. Prav tako ni nasprotja v zvezi s točko 474 izpodbijane sodbe. Prvi stavek te točke namreč skoraj dobesedno povzema prvi stavek točke 452 izpodbijane sodbe, ki se nanaša na velikost novega ponudnika na trgu, primerljivo z velikostjo obstoječih konkurentov.(158) Vendar točka 474 izpodbijane sodbe obravnava vprašanje vpliva izključitve konkurentov, ki že imajo bazo na letališčih Frankfurt in München, iz prve faze postopka prenosa slotov na raven razdrobitve konkurence na teh letališčih. S točko 452 izpodbijane sodbe, ki obravnava drugačno vprašanje, ki se nanaša na zadostnost števila slotov, ki jih je treba prenesti, ni mogoče ugotoviti nikakršnega nasprotja.
184. Drugič, trditev, da je točka 476 izpodbijane sodbe v nasprotju s točko 463 te sodbe, enako temelji na nepopolnem razumevanju izpodbijane sodbe. Ugotovitev Splošnega sodišča, da bi lahko bili konkurenti, ki že imajo bazo na letališčih Frankfurt in München, v boljšem položaju za povečanje konkurenčnega pritiska na družbo DLH, ker bi imeli nižje stroške, ni v nasprotju z zavrnitvijo trditve družbe Ryanair, da je bila zahteva, da novi ponudniki vzpostavijo bazo, nesorazmerna, ker je povečevala stroške vstopa. Splošno sodišče je v točki 463 izpodbijane sodbe to zahtevo odobrilo, potem ko je pretehtalo dodatne vstopne stroške, naložene novim ponudnikom, in korist v smislu večjega konkurenčnega pritiska na družbo DLH. Splošno sodišče je, kar zadeva nadzor nad ustreznostjo izključitve obstoječih konkurentov v prvi fazi postopka prenosa, visoke vstopne stroške za nove ponudnike obravnavalo z drugega vidika, in sicer z vidika njihovega vpliva na učinkovitost postopka prenosa.(159)
185. Nazadnje, Zvezna republika Nemčija je navedla samostojen očitek, ki se nanaša na to, da „daljnosežen pristop“, ki ga je Splošno sodišče uporabilo v točki 472 in naslednjih izpodbijane sodbe, ter pretirane zahteve, ki so bile naložene dodatnim strukturnim zavezam iz točke 72 začasnega okvira, v bistvu omejujejo obseg člena 107(3)(b) PDEU. Namen točke 72 začasnega okvira naj bi bil dodatno ublažiti omejitve pomoči za konkurenco, za katero je bilo že ugotovljeno, da je sorazmerna glede na tako določbo Pogodbe. Splošno sodišče naj torej ne bi upoštevalo interakcije med Začasnim okvirom in primarnim pravom.
186. Ta očitek, ki vzbuja pomisleke glede njegove dopustnosti,(160) je vsekakor očitno neutemeljen. Zvezna republika Nemčija ne dvomi o združljivosti s členom 107(3)(b) PDEU točke 72 začasnega okvira glede tega, da se v skladu s to točko za ukrepe dokapitalizacije nad določenim pragom zahteva sprejetje dodatnih ukrepov, namenjenih ohranjanju konkurence na trgih, na katerih ima upravičenec PTM, in na podlagi katerih se pomoč lahko šteje za združljivo. Izpodbija le način, kako je Splošno sodišče v obravnavani zadevi opravilo nadzor nad takimi ukrepi. Vendar zaveze, sprejete v zvezi z ukrepi, ki spadajo na področje uporabe člena 107(3)(b) PDEU in točke 72 začasnega okvira, niso izvzete iz ustrezne presoje njihove primernosti in zadostnosti za zagotovitev združljivosti teh ukrepov.
187. V tem okviru je koristno opozoriti, da je cilj zavez v skladu s točko 72 začasnega okvira in sporočilom o korektivnih ukrepih v celoti odpraviti skrb, da bi lahko zadevni ukrep dokapitalizacije bistveno oviral učinkovito konkurenco na trgih, na katerih ima upravičenec PTM, in odpraviti dvome o združljivosti takega ukrepa z notranjim trgom.(161) Zato je Komisija dolžna zagotoviti, da je za naložene zaveze dovolj verjetno, da se bodo učinkovito in pravočasno izvajale, tudi s povečanjem privlačnosti korektivnega ukrepa.(162) Sodišče Unije pa mora nadzirati presojo Komisije v mejah, ki so bile že navedene. Iz zgoraj navedenih razlogov te meje v obravnavanem primeru niso bile presežene. Očitek Zvezne republike Nemčije je torej treba zavrniti.
188. Glede na vse zgoraj navedene premisleke Sodišču predlagam, naj peti pritožbeni razlog zavrne.
F.      Šesti pritožbeni razlog
189. Družba DLH ob podpori Komisije in Zvezne republike Nemčije s šestim pritožbenim razlogom, s katerim izpodbija točke od 496 do 502 izpodbijane sodbe, zatrjuje, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da Komisija ni navedla zadostne obrazložitve v zvezi z zahtevo po plačilu za prenos zadevnih slotov.
190. V skladu z ustaljeno sodno prakso je obveznost obrazložitve iz člena 296 PDEU bistvena postopkovna zahteva, ki jo je treba razlikovati od vprašanja utemeljenosti obrazložitve, ki je del materialne zakonitosti spornega akta. Obrazložitev, ki se zahteva s tem členom, mora biti prilagojena naravi zadevnega akta, iz nje pa mora biti jasno in nedvoumno razvidno razlogovanje institucije, ki je avtor tega akta, tako da se lahko zadevne osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor. V zvezi s tem v obrazložitvi ni treba podrobno navesti vseh upoštevnih dejanskih in pravnih okoliščin, ker je treba to, ali so z obrazložitvijo akta izpolnjene zahteve iz tega člena, presojati ne le glede na njeno besedilo, ampak tudi glede na njen okvir in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje.(163)
191. Kar zahteva, natančneje, sklep o nenasprotovanju iz člena 108(3) PDEU, je Sodišče, tako kot v obravnavanem primeru, odločilo, da mora tak sklep, ki je sprejet v kratkem roku, zajemati le razloge, iz katerih je Komisija menila, da ni soočena z resnimi težavami pri presoji združljivosti zadevne pomoči z notranjim trgom, in da je treba tudi kratko obrazložitev tega sklepa z vidika obveznosti obrazložitve, ki je določena v členu 296 PDEU, šteti za zadostno, če so v njej vsaj jasno in nedvoumno navedeni razlogi, iz katerih je Komisija presodila, da ni soočena z resnimi težavami.(164) Ravnovesje med obveznostjo zadostne obrazložitve in potrebo po učinkovitosti, določeno v tej sodni praksi, je ključno v krizah, kot je COVID-19, ko se Komisija sooča z izjemnim obsegom priglasitev.(165) Vendar kontekst, v katerem je sprejet priglašeni ukrep pomoči, institucijam Unije ne more omogočiti, da izpolnijo nižjo raven obrazložitve od tiste, ki se zahteva s členom 296 PDEU, kot je razložen v zgoraj navedeni sodni praksi.(166)
192. V obravnavani zadevi je Splošno sodišče potrdilo zadostnost obrazložitve Komisije za večino vidikov spornega sklepa, tudi če se je zdela posebej kratka.(167) Ugotovilo je, da ni navedla obrazložitve le v zvezi z zahtevo, da je treba prenose slotov izvesti v zameno za plačilo.
193. Taka ugotovitev je po mojem mnenju v skladu s sodno prakso, navedeno zgoraj, in ne vsebuje napak, ki jih zatrjujejo družba DLH, Komisija in Zvezna republika Nemčija.
194. Prvič, Splošno sodišče je pravilno izpostavilo, da v spornem sklepu ni bilo obrazloženo, zakaj je Komisija menila, da je primerno, da je za prenos slotov potrebno plačilo.(168) V nasprotju s trditvami družbe DLH, Komisije in Zvezne republike Nemčije točki 71 in 74 obrazložitve tega sklepa – v oddelku 2, naslovljenem „Opis ukrepa“– zgolj opisujeta vsebino predlaganih zavez in postopka dodeljevanja slotov, vendar ne vsebujeta nobene obrazložitve v zvezi z razlogom za zahtevo po plačilu.
195. Drugič, Splošno sodišče ni prezrlo dejstva, da predlagane zaveze ne vključujejo le prenosa slotov, temveč tudi drugih sredstev, ki jih zahteva novi ponudnik na trgu za vzpostavitev baze, kar je izrecno navedeno v točki 497 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče pa je pravilno ločilo vprašanje plačila za prenos slotov od vprašanja plačila za dodatna sredstva, pri čemer se je osredotočilo na prvonavedeno, kot jasno izhaja iz zadnjega stavka zgoraj navedene točke 497 in naslednjih točk od 498 do 501 izpodbijane sodbe.
196. Tretjič, Splošno sodišče je pravilno utemeljilo razloge, zakaj je bilo v obravnavani zadevi odločilnega pomena, da se utemelji zahteva po plačilu za prenos slotov. Poudarilo je, da taka zahteva lahko zmanjša učinkovitost s tem povezanih zavez.(169) V nasprotju s trditvami Zvezne republike Nemčije morajo biti zaveze na podlagi točke 72 začasnega okvira zasnovane tako, da so čim bolj učinkovite. Da se izpolni cilj ohranjanja učinkovite konkurence na trgih, na katerih ima upravičenec PTM, ki ga zasleduje navedena določba začasnega okvira, morajo biti te zaveze take, da jih je mogoče izvesti učinkovito in v kratkem času.(170)
197. Četrtič, družba DLH napačno trdi, da je Splošno sodišče sprejelo argument družbe Condor, da je zadevni prenos slotov spadal na področje uporabe člena 8b Uredbe št. 95/93(171), čeprav je izrecno temeljil na členu 8a(1)(b), točka (iii), te uredbe.(172) V zvezi s tem je treba na prvem mestu poudariti, da Komisija nikjer v spornem sklepu ni potrdila, da je prenos slotov temeljil (še manj pa pravilno temeljil) na zadnjenavedeni določbi. Zgolj dejstvo, da je v točkah 71 in 74 obrazložitve navedenega sklepa pri predstavitvi vsebine zavez glede prenosa, kot jih je predlagala Zvezna republika Nemčija, delno povzeto besedilo navedenega člena 8a(1)(b), točka (iii), ni mogoče razumeti kot sprejetje stališča Komisije o (pravilni) pravni podlagi v skladu z Uredbo št. 95/93 za sporni prenos slotov. Na drugem mestu je treba opozoriti, da Splošno sodišče v nasprotju s trditvami družbe DLH prav tako ni obravnavalo tega vprašanja in tudi ni uporabilo člena 8b navedene uredbe za zadeve v zvezi z državnimi pomočmi. Poudarilo je le, da ker je javni organ pri izvajanju svojih pooblastil zahteval prenos slotov in ker Uredba št. 95/93 v zvezi s tem vsebuje posebna pravila, ki izključujejo denarno nadomestilo, je bilo še toliko pomembneje obravnavati vprašanje združljivosti zahteve po plačilu z navedeno uredbo. Splošno sodišče je zato ugotovilo, da sporni sklep tudi glede tega ni bil obrazložen.
198. Nazadnje, kar zadeva očitek, da je Splošno sodišče napačno presodilo stopnjo zahtevane obrazložitve, zadostuje trditev, da Splošno sodišče v točkah od 499 do 501 izpodbijane sodbe ni ugotovilo, da je bila obrazložitev nezadostna za izpolnitev zahtevanega pravnega standarda, ki se uporablja za sklepe v skladu s členom 108(3) PDEU ali za zapletene ekonomske presoje. Ugotovilo je, da sporni sklep ne vsebuje nikakršne obrazložitve glede vprašanj odločilnega pomena.
199. Ob upoštevanju navedenega je treba šesti pritožbeni razlog po mojem mnenju zavrniti kot neutemeljen.
G.      Predlog v zvezi s pritožbo in stroški
200. Glede na vse te neizčrpne premisleke Sodišču predlagam, naj pritožbo v celoti zavrne. Zato Sodišču predlagam, naj družbi DLH naloži plačilo stroškov, ki so nastali družbama Ryanair in Condor v zvezi s to pritožbo, Zvezni republiki Nemčiji in Komisiji pa naloži, da nosita svoje stroške na podlagi členov 138(1) in 140(1) Poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporabljata na podlagi člena 184(1) tega poslovnika.
IV.    Predlog
201. Sodišču predlagam, naj pritožbo zavrne, družbi Deutsche Lufthansa AG naloži plačilo stroškov, ki so nastali družbama Ryanair DAC in Condor Flugdienst GmbH, Zvezni republiki Nemčiji in Komisiji pa naloži, naj nosita svoje stroške.
1      Jezik izvirnika: angleščina.
2      Sporočilo Komisije z dne 19. marca 2020 (UL 2020, C 91 I, str. 1), kakor je bilo spremenjeno 3. aprila 2020 (UL 2020, C 112 I, str. 1) in 8. maja 2020 (UL 2020, C 164, str. 3). Komisija je maja 2022 napovedala postopno ukinitev začasnega okvira. Rok za iztek večine zagotovljenih orodij je bil 30. junij 2022. Vendar je bilo državam članicam dovoljeno, da do 31. decembra 2022 oziroma do 31. decembra 2023 uvedejo ukrepe podpore za naložbe in solventnost. Poleg tega je bila do 30. junija 2023 mogoča konverzija in prestrukturiranje dolžniških instrumentov, kot so posojila in jamstva, v druge oblike pomoči, kot so neposredna nepovratna sredstva.
3      DLH je matična družba skupine Lufthansa, ki med drugim vključuje letalske družbe Lufthansa Passenger Airlines, Brussels Airlines SA/NV, Austrian Airlines AG, Swiss International Air Lines Ltd in Edelweiss Air AG.
4      Sklep Evropske komisije C(2020) 4372 final z dne 25. junija 2021 v zvezi z državno pomočjo SA.57153 (2020/N) – Nemčija – Pomoč družbi Lufthansa. Informacija o tem sklepu je bila objavljena 20. novembra 2020 (UL 2020, C 397, str. 2). Komisija je 14. decembra 2021 sprejela Sklep C(2021) 9606 final o popravku spornega sklepa (v nadaljevanju: sklep o popravku).
5      Zvezna republika Nemčija in Francoska republika sta v zadevi T-34/21 intervenirali v podporo Komisiji.
6      T-34/21 in T-87/21, EU:T:2023:248, v nadaljevanju: izpodbijana sodba.
7      Glej izpodbijano sodbo, točki 504 in 505.
8      Člen 107(3)(b) PDEU Komisiji omogoča, da odobri pomoč za odpravljanje resne motnje v gospodarstvu države članice.
9      Komisija mora na podlagi člena 107(2)(b) PDEU pomoč „za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče ali izjemni dogodki“, de iure razglasiti za združljivo z notranjim trgom.
10      Tako kot v primeru finančne krize leta 2008. Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Wahla v zadevi Kotnik in drugi (C-526/14, EU:C:2016:102, točka 56) in sodbo z dne 30. septembra 2003, Freistaat Sachsen in drugi/Komisija (C-57/00 P in C-61/00 P, EU:C:2003:510, točki 97 in 98).
11      Glej začasni okvir, točka 10.
12      Komisija ima namreč diskrecijsko pravico, da po opravljenem pregledu in posvetovanju kadar koli spremeni, popravi (ali celo razveljavi) svoje smernice in jih časovno omeji. Komisija je dejansko dolžna stalno pregledovati svoje smernice, da lahko predvidi vse večje spremembe, ki s temi ukrepi niso zajete. Glej sodbo z dne 8. marca 2016, Grčija/Komisija (C-431/14 P, EU:C:2016:145, točka 71).
13      UL 2020 C 164, str. 3.
14      Glej začasni okvir, točka 72. Te zaveze je bilo treba uporabljati v skladu z določbami iz Sporočila Komisije o korektivnih ukrepih, dopustnih po Uredbi Sveta (ES) št. 139/2004 in po Uredbi Komisije (ES) št. 802/2004 (UL 2008, C 267, str. 1) (v nadaljevanju: sporočilo o korektivnih ukrepih).
15      Glej med drugim sodbo z dne 19. julija 2016, Kotnik in drugi (C-526/14, EU:C:2016:570, v nadaljevanju: sodba Kotnik, točki 38 in 39).
16      Glej med drugim sodbi z dne 11. septembra 2008, Nemčija in drugi/Kronofrance (C-75/05 P in C-80/05 P, EU:C:2008:482, točka 65), in z dne 2. decembra 2010, Holland Malt/Komisija (C-464/09 P, EU:C:2010:733, točka 47 in navedena sodna praksa).
17      Glej sodbo z dne 8. marca 2016, Grčija/Komisija (C-431/14 P, EU:C:2016:145, točka 71).
18      Glej sodbo z dne 7. novembra 2024, Ryanair/Komisija (C-588/22 P, EU:C:2024:935, v nadaljevanju: sodba Finnair II, točka 58 in navedena sodna praksa).
19      Glej sodbo Kotnik, točka 41, in sodbo z dne 31. januarja 2023, Komisija/Braesch in drugi (C-284/21 P, EU:C:2023:58, točka 93).
20      Glej sodbo Kotnik, točka 43.
21      Glej v tem smislu sodbo z dne 31. januarja 2023, Komisija/Braesch in drugi (C-284/21 P, EU:C:2023:58, točki 92 in 95).
22      Glej v tem smislu sodbo Kotnik, točka 44.
23      Glej sodbo Finnair II, točka 59.
24      Glej po analogiji sodbo Kotnik, točka 43.
25      Glej med drugim sodbo Kotnik, točka 37.
26      V skladu z dobro znano formulo iz sodbe z dne 11. julija 1985, Remia in drugi/Komisija (42/84, EU:C:1985:327, točka 34), ki jo je Splošno sodišče skovalo v okviru konkurenčnega prava Unije in jo med drugim preneslo na področje državnih pomoči. Glej sodbi z dne 26. septembra 2002, Španija/Komisija (C-351/98, EU:C:2002:530, točka 74), in sodbo z dne 4. oktobra 2024, E. Breuninger/Komisija (C-124/23 P, EU:C:2024:860, točka 30).
27      Glej sodbo z dne 21. novembra 1991, Technische Universität München (C-269/90, EU:C:1991:438, točka 14).
28      Glej sodbo z dne 2. septembra 2010, Komisija/Scott (C-290/07 P, EU:C:2010:480, točka 64).
29      Glej sodbo z dne 15. februarja 2005, Komisija/Tetra Laval (C-12/03 P, EU:C:2005:87, točka 39) na področju koncentracij, na področju državnih pomoči pa sodbi z dne 2. septembra 2010, Komisija/Scott (C-290/07 P, EU:C:2010:480, točka 64), in z dne 20. septembra 2018, Španija/Komisija (C-114/17 P, EU:C:2018:753, točka 104).
30      Glej na primer točki 62 in 68 začasnega okvira.
31      Razlikovanje med uporabo začasnega okvira po principu „obkljukanja kvadratkov“ in „celovite presoje“ je na obravnavi uvedla Komisija sama.
32      Glej točki 12 in 13 teh sklepnih predlogov.
33      Ta opredelitev se nanaša na sheme dokapitalizacije in posamezne ukrepe dokapitalizacije držav članic za nefinančna podjetja v okviru začasnega okvira, ki niso zajeti v razdelku 3.1 navedenega instrumenta. Glej točko 46 začasnega okvira.
34      In sicer izjava samega finančnega direktorja družbe DLH z dne 19. marca 2020 (v nadaljevanju: izjava iz marca 2020), poročilo, naslovljeno „Assessment of the Commission’s analysis of the proportionality of the aid to DLH“ (Ocena analize Komisije glede sorazmernosti pomoči, dodeljene družbi DLH), z dne 21. januarja 2021, ki ga je pripravila družba Oxera (v nadaljevanju: poročilo Oxera I), in poročilo, naslovljeno „Rating Action: Moody’s downgrades Lufthansa to Ba1, ratings placed on review for downgrade“ (Bonitetna ocena: družba Moody’s znižala bonitetno oceno družbe Lufthansa na Ba1, ocena pod nadzorom zaradi morebitnega poslabšanja), z dne 17. marca 2020, ki ga je pripravila bonitetna agencija Moody’s (v nadaljevanju: poročilo Moody’s).
35      Splošno sodišče se sklicuje na dopisa z dne 1. aprila 2020 in 3. aprila 2020, ki ju je družba Ryanair naslovila na nemško vlado oziroma Komisijo.
36      Drugi stavek točke 100 obrazložitve spornega sklepa se je nanašal na razpoložljivost horizontalnih ukrepov družbi DLH v Zvezni republiki Nemčiji.
37      Bodisi s pridobivanjem financiranja na trgih po ugodnih pogojih bodisi s horizontalnimi likvidnostnimi ukrepi, ki obstajajo v zadevni državi članici, ali s kombinacijo obojega.
38      Točka 54 začasnega okvira določa: „[d]a bi zagotovili sorazmernost pomoči, znesek dokapitalizacije zaradi COVID-19 ne sme presegati minimuma, ki je potreben za zagotovitev sposobnosti preživetja upravičenca, in ne sme presegati ponovne vzpostavitve kapitalske strukture upravičenca v primerjavi s kapitalsko strukturo pred izbruhom COVID-19, tj. stanja dne 31. decembra 2019“.
39      Zdi se, da družba DLH ne izpodbija razlage namena točke 49(c) začasnega okvira, ki jo je sprejelo Splošno sodišče (oziroma te trditve nikakor ne utemeljuje), prav tako pa ne Komisija.
40      Glej v tem smislu sodbo z dne 22. junija 2022, Ryanair/Komisija (Finnair II; COVID-19) (T-657/20, EU:T:2022:390, v nadaljevanju: sodba Splošnega sodišča Finnair II, točki 53 in 54). Pritožba zoper to sodbo je bila zavrnjena s sodbo Finnair II.
41      V skladu s točko 19 začasnega okvira morajo države članice dokazati, da so ukrepi državnih pomoči, priglašeni Komisiji na podlagi tega sporočila, potrebni, primerni in sorazmerni za odpravljanje resne motnje v gospodarstvu zadevne države članice.
42      Navesti je treba, da je družba Condor pred Splošnim sodiščem v okviru svojega
tožbenega razloga, ki se je nanašal na „nezadostno in nepopolno analizo sorazmernosti pomoči“ izpodbijala presojo družbe DLH glede možnosti pridobitve financiranja na trgih. Splošno sodišče je s tem, ko je v točki 71 izpodbijane sodbe prerazporedilo tožbene razloge družb Ryanair in Condor, sledilo strukturi začasnega okvira in analizo upravičenosti družbe DLH iz točke 49(c) začasnega okvira (točke od 112 do 138 navedene sodbe) ločilo od analize zneska pomoči iz točke 54 začasnega okvira (točke od 150 do 217 iste sodbe).
43      Enako velja za točke od 186 do 189 izpodbijane sodbe, na katere se sklicuje Komisija. Splošno sodišče je v teh točkah navedlo, da Komisija s tem, da je bonitetno oceno BBB uporabila kot referenčno točko, ni storila očitne napake pri presoji, saj ni bilo sporno, da taka bonitetna ocena omogoča financiranje po ugodnih pogojih. V nasprotju s tem, kar se zdi, da namiguje Komisija, to ni obravnavalo vprašanja, o katerem se razpravlja v točkah od 125 do 132 izpodbijane sodbe, in sicer ali je družba DLH na trgih lahko pridobila financiranje po ugodnih pogojih za vsaj nezanemarljiv del svojih potreb, ob upoštevanju zavarovanj, ki jih je lahko ponudila.
44      T-628/20, EU:T:2021:285.
45      Navesti je treba, da je podobno razlogovanje mogoče najti v točkah 146 in 147 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče zavrnilo tožbeni razlog, ki je izhajal iz kršitve točke 53 začasnega okvira, in se pri tem oprlo na isto sodno prakso kot v točki 49 sodbe z dne 19. maja 2021, Ryanair/Komisija (Španija; Covid-19) (T-628/20, EU:T:2021:285).
46      Glej točko 49 sodbe z dne 19. maja 2021, Ryanair/Komisija (Španija; Covid-19) (T-628/20, EU:T:2021:285).
47      Družba DLH se sklicuje na točko 53 sodbe Splošnega sodišča Finnair II in trdi, da je Splošno sodišče v tej točki odločilo, da je bila družba Finnair upravičena do pomoči za dokapitalizacijo, ker ni uspela pridobiti financiranja na trgih, ki bi ji omogočilo kritje vseh njenih likvidnostnih potreb.
48      Družba Finnair je poskušala pridobiti financiranje na kreditnih trgih in uspelo ji je pridobiti kredit
ter se pogajati o možnosti prodaje in povratnega najema neobremenjenih letal, da bi pridobila dodatna sredstva (točka 50 sodbe Splošnega sodišča Finnair II). Kljub tem ukrepom je bilo pričakovano, da se bo njen lastniški kapital znatno zmanjšal v primerjavi s stanjem pred pandemijo COVID-19 (točka 51 sodbe Splošnega sodišča Finnair II).
49      Glej sodbo z dne 2. septembra 2021, Komisija/Tempus Energy in Tempus Energy Technology (C-57/19 P, EU:C:2021:663, v nadaljevanju: sodba Tempus).
50      V skladu s sodno prakso Sodišča je zakonitost sklepa o nenasprotovanju po koncu predhodnega postopka preučitve odvisna od vprašanja, ali bi presoja informacij in dokazov, ki jih je Komisija imela, morala objektivno povzročiti dvome o združljivosti priglašenega ukrepa z notranjim trgom, glede na to, da je treba ob takih dvomih začeti formalni postopek preiskave. Glej sodbo Tempus, točka 38.
51      Glej sodbo Tempus, točki 42 in 43 ter navedena sodna praksa.
52      Glej sodbo Tempus, točka 45 in navedena sodna praksa.
53      Glej opombo 34 teh sklepnih predlogov.
54      Komisija ne izpodbija, da je bila s tako izjavo seznanjena.
55      Glej točko 124 izpodbijane sodbe.
56      Prav tako argumenti družbe DLH, s katerimi ta izpodbija podatke iz izjave iz marca 2020 kot podlage za preudaren izračun zavarovanj, ki jih je imela družba DLH, glede na razmere na trgu v času pandemije, niso taki, da bi tem podatkom odvzeli njihovo upoštevnost.
57      Glej točko 134 izpodbijane sodbe. Opozoriti je treba, da bi ob upoštevanju razlogovanja Splošnega sodišča prav informacije iz izjave iz marca 2020 morale spodbuditi Komisijo, da preuči možnost, da bi družba DLH vsaj del svojih potreb na trgih financirala tako, da bi kot zavarovanje ponudila svoja letala. Poročilo Oxera I in poročilo Moody’s sta bila namenjena le podkrepitvi podatkov iz te izjave.
58      Glej drugi stavek točke 132 izpodbijane sodbe. V zvezi s tem je treba omeniti, da je beseda „evidence“ v angleščini – po mojem mnenju neprimeren – prevod besede „éléments“ v francoski različici izpodbijane sodbe. Izraz „tous les éléments pertinents“ kaže na različne elemente presoje, ki jo je morala opraviti Komisija, in ne na dokaze, na katere bi se morala opreti.
59      Glej sodbo z dne 10. septembra 2024, Komisija/Irska in drugi (C-465/20 P, EU:C:2024:724, točka 247 in navedena sodna praksa).
60      Glej točki 123 in 125 izpodbijane sodbe.
61      Glej točki 125 in 132 izpodbijane sodbe.
62      Družba DLH se sklicuje na svoj odgovor z dne 8. junija 2020 na vprašanja, ki jih je Komisija postavila 19. maja 2020 (v nadaljevanju: odgovor z dne 8. junija 2020). Ta družba se sklicuje tudi na dokazna elementa iz priloge A.2 k temu odgovoru, in sicer na predstavitev banke Deutsche Bank o neobstoju možnosti financiranja, ki so na voljo družbi DLH, in na neuspešen poskus zbiranja denarja z zadolžnico. Ta dokazna elementa sta po mnenju družbe DLH potrjevala težave, ki jih je ta imela pri iskanju financiranja med pandemijo brez predhodne državne podpore.
63      Trditev družbe DLH, da je Komisija „preverila, da bi zavarovanje z letali omogočilo financiranje le zelo omejenega zneska, zlasti ker so se transakcije financiranja z letali popolnoma prekinile, saj se je zdelo, da so potencialni posojilodajalci družbe DLH po izbruhu COVID-19 popolnoma ustavili svoje poslovanje“, nikakor ni utemeljena ali vsaj ni zadostno utemeljena.
64      Iz odgovora z dne 8. junija 2020 je razvidno, da je Komisija družbo DLH med drugim pozvala, naj pojasni, zakaj po izbruhu pandemije COVID-19 na trgih ni mogla pridobiti financiranja po ugodnih pogojih, in svoje argumente podpre z dokazi. Odgovor družbe DLH na to vprašanje je bil osredotočen na skupno potrebo družbe DLH po financiranju v višini 9 milijard EUR in na nezmožnost pridobitve celotnega takega zneska na trgu dolžniškega kapitala. Poleg tega so se dokazi, ki jih je predložila družba DLH, nanašali predvsem na nezajamčeno financiranje.
65      Glej opombo 58 teh sklepnih predlogov.
66      Glej točko 132 izpodbijane sodbe.
67      Glej točko 124 izpodbijane sodbe. Argumenti, ki jih je Komisija navedla zoper navedbo Splošnega sodišča v zvezi s pomenom presoje morebitnega financiranja z zavarovanjem, so omejeni na splošne trditve, s katerimi ni mogoče izpodbiti utemeljenosti navedene ugotovitve. V zvezi s tem je treba navesti, da v točki 49(c) začasnega okvira ni razlikovanja med dolžniškim financiranjem in kapitalskih financiranjem. Komisija sama priznava, da „lahko ustrezna kombinacija dolžniških in kapitalskih instrumentov učinkovito zagotovi skupno podporo, ki jo potrebuje podjetje“. Res je, da takoj zatem pojasnjuje, da „nikakor ni gotovo, da bi element „dolga“ (in a fortiori zavarovano dolžniško financiranje) lahko ali bi moral pogosto predstavljati nezanemarljiv del tega skupnega financiranja“ (glej točko 26 odgovora Komisije). Vendar bi po mnenju Splošnega sodišča prav to preučitev Komisija morala opraviti, pa je ni opravila.
68      Glej tudi točki 77 in 117 izpodbijane sodbe.
69      Glej v tem smislu sodbo z dne 28. novembra 2024, Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics in Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Komisija (C-269/23 P in C-272/23 P, EU:C:2024:984, točka 126 in navedena sodna praksa).
70      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je Sodišče sicer pojasnilo, da je očitno napako mogoče dokazati z elementi, ki omajajo verjetnost presoje dejstev, ki jo je Komisija navedla v svojem sklepu, vendar pa širokega pojma „očitne napake pri presoji“ nikakor ni omejilo na to edino predpostavko. Glej sodbo z dne 7. maja 2020, BTB Holding Investments in Duferco Participations Holding/Komisija (C-148/19 P, EU:C:2020:354, točka 72).
71      Seveda lahko opredelitev dejstev, ki so upoštevni za ekonomsko presojo, sama po sebi vključuje izvajanje diskrecijske pravice, kot poudarja Komisija. Vendar lahko Splošno sodišče le z nadzorom nad to upoštevnostjo opravi pomemben pregled pravilnosti presoj Komisije. Zato morajo sodišča Unije v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah od 15 do 17 teh sklepnih predlogov, preučiti upoštevnost teh dejstev in njihovo celovitost.
72      Glej med drugim sodbo Tempus, točka 41.
73      Glej točko 6 obrazložitve in opombo 6 spornega sklepa.
74      Družba DLH zatrjuje napačno razlago svojega pisnega stališča pred Splošnim sodiščem, medtem ko Komisija in Zvezna republika Nemčija zatrjujeta kršitev njune pravice do poštenega sojenja.
75      Družba DLH trdi, da sta s Komisijo izpodbijali podatke, na katere se je oprlo Splošno sodišče, medtem ko Komisija in Zvezna republika Nemčija zatrjujeta, da nista imeli možnosti podati pripomb nanje.
76      V skladu s sodno prakso Sodišča v povezavi s členi 172,174, 176 in 178 Poslovnika Sodišča se z odgovorom na pritožbo ne more predlagati razveljavitev odločbe Sodišča iz razlogov, ki so drugačni in neodvisni od tistih, navedenih v pritožbi, saj se taki razlogi lahko uveljavljajo le v okviru nasprotne pritožbe (glej sodbi z dne 30. maja 2017, Safa Nicu Sepahan/Svet (C-45/15 P, EU:C:2017:402, točka 20), in z dne 3. septembra 2020, Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland in drugi/Komisija (C-817/18 P, EU:C:2020:637, točka 47)).
77      Sodba z dne 2. decembra 2009, Komisija/Irska in drugi (C-89/08 P, EU:C:2009:742, točka 56), na katero se sklicuje Komisija, torej ni upoštevna.
78      Vsi ti podatki so bili vsebovani v prilogah k pisnemu stališču družbe Ryanair in so bili del spisa, predloženega Splošnemu sodišču.
79      Ne glede na to, da se, kot je navedla Komisija, pisno stališče družbe Ryanair pred Splošnim sodiščem ni posebej nanašalo na del poročila družbe Oxera I, navedenega v točki 119 izpodbijane sodbe.
80      To zvišanje nadomestila je lahko v obliki dodatnih delnic, dodeljenih državi, ali drugih mehanizmov in mora ustrezati najmanj 10-odstotnemu zvišanju nadomestila državi štiri leta po kapitalskem vložku, če država ni prodala vsaj 40 % svojega deleža, ki izhaja iz tega vložka, in šest let po kapitalskem vložku, če država ni prodala svojega celotnega deleža.
81      NCD iz točke 60 začasnega okvira ustreza povprečni ceni delnic v 15 dneh pred vložitvijo zahtevka za kapitalsko injekcijo. Za družbo DLH je ta cena znašala 9,12 EUR na delnico. Zadevni ukrep je določal ceno 2,56 EUR na delnico.
82      Ti elementi so: (i) zelo nizka cena, po kateri je Nemčija pridobila delnice družbe DLH; (ii) dejstvo, da je bila udeležba države v kapitalu družbe DLH za prejemnika pomoči nezaželena; (iii) dejstvo, da so tiha deleža I in II spremljale rastoče obrestne mere; (iv) dejstvo, da se je verjetnost pretvorbe dela tihega deleža II v lastniški kapital sčasoma povečevala, kar bi povzročilo zmanjšanje vrednosti obstoječih deležev v korist države, in (v) zaveze glede ravnanja, med drugim prepoved izplačevanja dividend, ki so veljale do popolnega vračila te pomoči.
83      Glej točko 263 izpodbijane sodbe.
84      Kot je priznala družba DLH, je Splošno sodišče v točkah od 73 do 78 izpodbijane sodbe pravilno opozorilo na ustaljeno sodno prakso v zvezi s široko diskrecijsko pravico, ki jo ima Komisija pri izvajanju zapletenih ekonomskih presoj, in posledično omejenim obsegom nadzora, ki ga nad temi presojami izvajajo sodišča Unije.
85      Glej sodbi z dne 17. novembra 1983, Merck (292/82, EU:C:1983:335, točka 12), in z dne 10. julija 2025, Sánchez Romero Carvajal Jabugo (C-322/24, EU:C:2025:556, točka 35).
86      Glej sodbi z dne 6. oktobra 1982, Cilfit in drugi (283/81, EU:C:1982:335, točka 20), in z dne 3. septembra 2024, Illumina in Grail/Komisija (C-611/22 P in C-625/22 P, EU:C:2024:677, točka 127).
87      Glej sodbi z dne 3. oktobra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet (C-583/11 P, EU:C:2013:625, točka 50), in z dne 8. maja 2025, KG in WA (C-236/24, EU:C:2025:321, točka 21).
88      Glej sodbo z dne 12. oktobra 2023, Est Wind Power (C-11/22, EU:C:2023:765, točka 46).
89      Glej točko 21 teh sklepnih predlogov.
90      V sodbi Finnair II je Sodišče ugotovilo, da je „Splošno sodišče [...] sodno prakso pravilno uporabilo, ko je preučilo, ali je Komisija lahko upravičeno ugotovila obstoj posebnih izjemnih okoliščin [...], ki ji v posameznem primeru omogočajo, da odobri ukrep pomoči na podlagi člena 107(3)(b) PDEU, čeprav ta ukrep ne izpolnjuje vseh zahtev iz Začasnega okvira“. V obravnavani zadevi taka presoja ni bila opravljena.
91      Navesti je treba, da se Zvezna republika Nemčija za neuporabo začasnega okvira ni sklicevala na izjemne okoliščine.
92      Glej točko 256 izpodbijane sodbe.
93      Podredno navajam, da sporni sklep ne temelji na takem posebnem razlogu. Mehanizem postopnega zviševanja se v skladu z začasnim okvirom vsekakor uporablja tudi v položajih, v katerih udeležba države v upravičencu, ki izhaja iz kapitalskega vložka, presega raven, ki jo je v obravnavani zadevi pridobila Zvezna republika Nemčija (glej primer v opombi 49 začasnega okvira).
94      Glej tudi točko 267 izpodbijane sodbe.
95      Glej točko 45 začasnega okvira.
96      Glej točko 106 teh sklepnih predlogov.
97      Kot je bilo že navedeno, točka 61 začasnega okvira določa „povečanje nadomestila državi“, da se upravičenca spodbudi k ponovnemu odkupu državnih kapitalskih vložkov“. Točka 62 začasnega okvira določa „alternativne mehanizme“ pod pogojem, da privedejo do „podobnega rezultata“, kar v nasprotju s trditvami družbe DLH pomeni, da mora odstopanje od točke 61 začasnega okvira vsekakor zagotoviti enak učinek, in sicer da javna udeležba sčasoma predstavlja vedno večje breme.
98      V skladu s točko 55 začasnega okvira morajo države članice „vzpostaviti mehanizem za postopno spodbujanje izplačila“, v skladu s točko 58 začasnega okvira pa morajo „ukrepi dokapitalizacije […] vsebovati ustrezne spodbude za podjetja, da izplačajo dokapitalizacijo in poiščejo alternativni kapital, ko bodo to dopuščale razmere na trgu, in sicer tako, da zahtevajo dovolj visoko nadomestilo za dokapitalizacijo“. Te določbe po mojem mnenju vsebujejo jasno sklicevanje na spodbude, ki naj bi imele ex post učinek. Točka 59 začasnega okvira zgolj parafrazira točko 62 tega okvira.
99      Glej sodbi z dne 1. oktobra 2014, Svet/Alumina (C-393/13 P, EU:C:2014:2245, točka 16), in z dne 9. decembra 2020, Groupe Canal +/Komisija (C-132/19 P, EU:C:2020:1007, točka 68).
100      Glej sodbi z dne 18. decembra 2008, Les Éditions Albert René/UUNT  (C-16/06 P, EU:C:2008:739, točka 80), in z dne 4. oktobra 2024, García Fernández in drugi/Komisija in EOR (C-541/22 P, EU:C:2024:820, točka 211).
101      Glej v tem smislu sodbi z dne 25. junija 2020, SatCen/KF (C-14/19 P, EU:C:2020:492, točka 105 in navedena sodna praksa), in z dne 3. julija 2025, Glonatech/REA (C-114/24 P, EU:C:2025:520, točka 108).
102      Družba DLH ob podpori Zvezne republike Nemčije trdi, da mehanizem postopnega zviševanja, kot je predviden v točki 61 začasnega okvira, ne bi bil združljiv z nemškim pravom o delniških družbah in sekundarnim pravom Unije glede udeležbe nemške države v kapitalu. Te domnevne pravne omejitve niso bile navedene pred Splošnim sodiščem in so torej nove trditve o dejstvih, ki v tej fazi postopka niso dopustne. Poleg tega se družba DLH in Zvezna republika Nemčija zgolj sklicujeta na morebitne nezdružljivosti, ne da bi utemeljili, kako in zakaj bi te izključevale mehanizem postopnega zviševanja.
103      Točka 68 začasnega okvira vsebuje določbe, podobne tistim iz točk 61 in 62 tega instrumenta, kar zadeva hibridne kapitalske instrumente po njihovi pretvorbi v lastniški kapital.
104      Splošno sodišče se je v zvezi z udeležbo v kapitalu v točki 265 izpodbijane sodbe tudi oprlo na enake razloge, navedene v točkah od 252 do 257 navedene sodbe.
105      Točka 70 začasnega okvira določa, da „[k]er je narava hibridnih instrumentov zelo raznolika, Komisija ne zagotavlja smernic za vse vrste instrumentov. V zvezi s hibridnimi instrumenti se v vsakem primeru upoštevajo zgoraj navedena načela, pri čemer nadomestilo odraža tveganje posameznih instrumentov.“
106      Pretvorba tihega deleža SP II-A je bila mogoča le v primeru prevzemne ponudbe ali pridobitve nadzora (oddelek 2.10.1.3.1 spornega sklepa).
107      Odvisno od sprožilnega dogodka (10 %, če se pravica do pretvorbe uveljavlja z namenom zaščite države pred zmanjšanjem vrednosti, in 5,25 %, če se pravica do pretvorbe uveljavlja zaradi neplačila, oddelek 2.10.1.3.2 spornega sklepa).
108      Splošno sodišče je navedlo, da cena, določena za tihi delež II-A, ni bila z ničemer povezana z metodo, zahtevano v točki 67 začasnega ukrepa, in da se v nasprotju s ceno za tihi delež II-B TERP ne ujema z dejansko tržno ceno delnic ob pretvorbi.
109      Glej točke od 277 do 279 izpodbijane sodbe.
110      Glej točko 283 izpodbijane sodbe.
111      Navesti je treba, en passant, da terminologija, uporabljena v točki 158 obrazložitve spornega sklepa, po mojem mnenju težko uskladiti z „zeleno lučjo“ za uporabo alternativne metode nadomestila iz točke 59 začasnega okvira.
112      Vsaj med pisnim postopkom.
113      Ta ugotovitev pred Sodiščem ni bila izpodbijana.
114      Kot je ugotovila in pravilno opozorila družba DLH, kadar je ugotovljen veljaven alternativni mehanizem, Komisiji ni treba dokazati obstoja izjemnih okoliščin, ki bi upravičevale neuporabo začasnega okvira in prehod na neposredno presojo v skladu s Pogodbo.
115      V zvezi s tem je treba navesti, da se je Zvezna republika Nemčija zavezala, da bo Komisijo zaprosila za dovoljenje, če bi cena za pretvorbo presegla ceno, ki bi bila dosežena z metodo TERP ob pretvorbi, zmanjšano za 5 %, kar kaže na to, da je bil izračun TERP dejansko mogoč.
116      Zlasti če je Komisija, kot v točki 158 obrazložitve spornega sklepa, priznala morebitno neskladnost s pravili, ki se uporabljajo. Navesti je treba, da se obravnavana zadeva razlikuje od zadeve, v kateri je bila izdana sodba z dne 28. septembra 2023, Ryanair/Komisija (C-320/21 P, EU:C:2023:712, točki 63 in 64), v kateri je Sodišče razsodilo, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, da je priznalo, da se je Komisija lahko oprla na zavezo švedskih organov, da bodo predložili podrobno metodo za izračun, ki bi se uporabila za ex post količinsko opredelitev škode, ki je nastala upravičencu. V navedeni zadevi je Splošno sodišče ugotovilo, da je sklep Komisije vseboval dovolj natančen povzetek metode za izračun navedene škode v smislu člena 107(2)(b) PDEU, kot ga je razlagalo Sodišče, s čimer je zavrnilo trditev družbe Ryanair, da je Sodišče prezrlo svojo obveznost ocene združljivosti zadevnega ukrepa z notranjim trgom.
117      Glej tudi opombi 36 in 40 spornega sklepa.
118      Glej točko 284 izpodbijane sodbe.
119      Devet koordiniranih letališč (torej letališč z visoko stopnjo zasedenosti, glej točko 181 obrazložitve spornega sklepa), in sicer letališča Berlin Tegel, Bruselj, Düsseldorf, Frankfurt, Hamburg, München, Palma de Mallorca, Stuttgart in Dunaj, v sklepu o popravku pa tudi letališče Hannover.
120      Glej točko 179 obrazložitve spornega sklepa. Kot je opozorilo Splošno sodišče, je Komisija upoštevala tudi število letal z bazo na nekaterih od upoštevnih letališčih, ki jih uporabljajo skupina in njeni konkurenti (glej točko 373 izpodbijane sodbe).
121      Glej točke od 376 do 382 izpodbijane sodbe.
122      Splošno sodišče je v točki 368 izpodbijane sodbe razsodilo, da je treba pojem PTM v smislu točke 72 začasnega okvira šteti za enakovrednega pojmu prevladujočega položaja v konkurenčnem pravu. V točkah 383 in 384 se je po analogiji oprlo na sodno prakso v zvezi s presojo prevladujočega položaja.
123      Točka 386 izpodbijane sodbe.
124      Splošno sodišče je v točkah od 378 do 382 izpodbijane sodbe navedlo, da so se merila, uporabljena v spornem sklepu, nanašala predvsem na letališko zmogljivost in da Komisija po tem, ko je upoštevne trge opredelila kot trge storitev letalskega prevoza potnikov, ni mogla prezreti elementov, ki so bili neposredno povezani z zagotavljanjem teh storitev, in sicer pogostosti letov in ponujenih sedežev.
125      Točka 17 teh sklepnih predlogov.
126      Točka 89 teh sklepnih predlogov.
127      Glej točko 379 izpodbijane sodbe, in fine.
128      Glej točko 394 izpodbijane sodbe.
129      Glej točko 380 izpodbijane sodbe. Glej tudi točki 392 in 393 navedene sodbe.
130      Uredba Sveta (EGS) z dne 18. januarja 1993 o skupnih pravilih dodeljevanja slotov na letališčih Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 2, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 894/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. maja 2002, Uredbo (ES) št. 1554/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. julija 2003, Uredbo (ES) št. 793/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004, Uredbo (ES) št. 545/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. junija 2009 in Uredbo (EU) 2020/459 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. marca 2020.
131      Glej člen 2(a) Uredbe št. 95/93.
132      Uredba št. 95/93, člen 10(2). Trditev Komisije, da je ta dejavnik nepomemben za prezasedeno letališče, za katero bi bilo mogoče šteti, da ima družba DLH tržno moč, zahteva presojo dejstev, ki jo mora opraviti izključno Splošno sodišče.
133      Glej sodbi z dne 20. oktobra 2021, Polskie Linie Lotnicze „LOT“/Komisija (T-240/18, EU:T:2021:723, točka 57), in z dne 20. oktobra 2021, Polskie Linie Lotnicze „LOT“/Komisija (T-296/18, EU:T:2021:724, točka 80), na kateri se sklicujeta družba DLH in Komisija.
134      Glej točko 319 izpodbijane sodbe, v kateri se je Splošno sodišče oprlo na sodbi z dne 20. oktobra 2021, Polskie Linie Lotnicze „LOT“/Komisija (T-240/18, EU:T:2021:723, točka 57), in z dne 20. oktobra 2021, Polskie Linie Lotnicze „LOT“/Komisija (T-296/18, EU:T:2021:724, točka 80). Vzporednica, ki jo je navedlo Splošno sodišče, je temeljila na dejstvu, da sredstva, zagotovljena družbi DLH, niso bila dodeljena za določene povezave in so se lahko uporabila za izvajanje katere koli povezave O&P z letališča.
135      Med 40 % in 50 % za letališče Düsseldorf (od 50-60 % do 55-65 % v času konic) in med 35 % in 45 % za letališče Dunaj (50-60 % v času konic). Podatki so se nanašali na poletno sezono IATA 2019 (točka 397 izpodbijane sodbe).
136      Glej točke od 396 do 401 izpodbijane sodbe za letališče Düsseldorf in točke od 403 do 407 za letališče Dunaj.
137      Splošno sodišče je ugotovilo, da so bili podatki v zvezi z letališčema Düsseldorf in Dunaj, kot so bili navedeni v spornem sklepu, v bistvu primerljivi s podatki, ki so se nanašali na konkurenčni položaj na letališčih Frankfurt in München v zimski sezoni IATA 2019/2020, v zvezi s katero je Komisija ugotovila, da imela skupina LH PTM, ali pa so jih celo presegali (glej točki 402 in 409 izpodbijane sodbe).
138      Glej točko 411 izpodbijane sodbe.
139      Glej točko 394 izpodbijane sodbe.
140      Glej sodbi z dne 3. julija 1991, AKZO/Komisija (C-62/86, EU:C:1991:286, točka 60), in z dne 14. februarja 1978, United Brands in United Brands Continentaal/Komisija (27/76, EU:C:1978:22, točke od 107 do 113).
141      Sklicevanja družbe DLH na sodno prakso in prakso odločanja na področju prevladujočega položaja je torej treba zavrniti kot neupoštevna.
142      Glej točke od 401 do 402 ter od 408 do 409 izpodbijane sodbe.
143      Točka 70 obrazložitve spornega sklepa.
144      Točka 231 obrazložitve spornega sklepa.
145      Točki 72 in 231 obrazložitve spornega sklepa.
146      Izpodbijana sodba, točka 479. Splošno sodišče je navedlo pet razlogov, zakaj je bila analiza Komisije nepopolna/pomanjkljiva: (i) veliko večja teža skupine LH v primerjavi z njenimi najbližjimi konkurenti; (ii) neobstoj analize, ali bi prihod novih ponudnikov in izključitev konkurentov, ki so že imeli bazo, „povzročila še večjo razdrobljenost konkurence na teh letališčih“; (iii) izključitev prevoznikov z bazo iz prve faze postopka je de facto povzročila, da so bili najbližji konkurenti skupine Lufthansa v tej prvi fazi neupravičeni; (iv) konkurenti, ki so že imeli bazo na obeh letališčih, bi v nasprotju z novimi ponudniki zaradi pridobitve slotov imeli nižje stroške in „bi lahko bili [...] v boljšem položaju za nakup [...] slotov in povečanje konkurenčnega pritiska“; (v) upravičenost prevoznikov z bazo je bila odvisna od neuspeha prve faze in je bila torej negotova (glej točke od 473 do 477 izpodbijane sodbe).
147      Sodba z dne 13. maja 2015, Niki Luftfahrt/Komisija (T-162/10, EU:T:2015:283, točka 295), v kateri je Splošno sodišče v okviru nadzora koncentracij razsodilo, da „okoliščina, da bi bilo mogoče sprejeti tudi druge zaveze, celo če bi bile te ugodnejše za konkurenco, ne more pripeljati do razglasitve ničnosti navedene odločbe, če je Komisija lahko razumno sklepala, da so zaveze, vsebovane v odločbi, omogočale odpravo resnih dvomov“. To razlogovanje je dejansko prisotno v sodni praksi Splošnega sodišča na področju koncentracij in to že nekaj časa (glej na primer sodbi z dne 4. julija 2006, easyJet/Komisija, T-177/04, EU:T:2006:187, točka 128; in z dne 13. novembra 2024, Iliad Italia/Komisija, T-692/20, EU:T:2024:825, točka 59). Vendar ga Sodišče nikoli ni jasno potrdilo. Vsekakor, kot bom prikazal v nadaljevanju, menim, da Splošno sodišče ni nasprotovalo lastni sodni praksi.
148      Glej izpodbijano sodbo, točki 422 in 423.
149      Glej točki 17 in 21 teh sklepnih predlogov.
150      Glej uvodne ugotovitve Splošnega sodišča, obrazložene v točkah od 415 do 423 izpodbijane sodbe.
151      Komisija mora v skladu s točko 12 sporočila o korektivnih ukrepih preučiti „vse ustrezne dejavnike v zvezi s predlaganim korektivnim ukrepom„, zlasti „vrsto, domet in obseg [...], in jih presoditi glede na strukturo in posebne značilnosti trga, na katerem se pojavljajo pomisleki glede konkurence, vključno s položajem strank in drugih udeležencev na trgu“. Čeprav Splošno sodišče v točkah 478 in 479 izpodbijane sodbe ni izrecno navedlo sporočila Komisije o korektivnih ukrepih, se je jasno sklicevalo na točko 12 tega sporočila, katerega vsebina je povzeta v točki 418 te sodbe.
152      Glej točki 478 in 479 izpodbijane sodbe. Čeprav Splošno sodišče v teh točkah ni izrecno navedlo sporočila Komisije o korektivnih ukrepih, se je jasno sklicevalo na točko 12 tega sporočila, katerega vsebina je povzeta v uvodnih ugotovitvah, in sicer v točki 418 te sodbe.
153      Glej opombo 146 teh sklepnih predlogov.
154      Glej točko 474 izpodbijane sodbe.
155      Glej točko 421 izpodbijane sodbe.
156      Zato ni mogoče ugotoviti nobenega protislovja s sodbo z dne 13. maja 2015, Niki Luftfahrt/Komisija (T-162/10, EU:T:2015:283, točka 295).
157      Točki 190 in 197 obrazložitve spornega sklepa.
158      V točki 474 izpodbijane sodbe je navedeno, „da naj bi prednost, dana novim ponudnikom, povzročila vstop novega konkurenta, katerega položaj bi bil primerljiv s položajem konkurentov, ki že imajo bazo na teh letališčih, zaradi velikosti nabora slotov in števila letal, ki bi jih moral namestiti na teh letališčih, to je štiri, pri čemer je treba pojasniti, da je število letal konkurentov, ki že imajo bazo na teh letališčih, med dve in deset“.
159      V zvezi s tem je treba navesti, da bi lahko izključitev uveljavljenih konkurentov iz prve faze postopka znatno zmanjšala možnosti, da bi se prenos dejansko zgodil, zaradi česar bi bila zaveza lahko nezdružljiva s točko 10 (potrebna stopnja gotovosti, da bo prenos mogoče izvesti) in 47 (možnost dejavnosti, da privabi primernega kupca) sporočila o korektivnih ukrepih.
160      Glej opombo 76 teh sklepnih predlogov.
161      Glej po analogiji sodbo z dne 16. marca 2023, American Airlines/Komisija  (C-127/21 P, EU:C:2023:209, točki 79 in 87).
162      Glej po analogiji sodbo z dne 16. marca 2023, American Airlines/Komisija  (C-127/21 P, EU:C:2023:209, točki 93 in 95).
163      Glej sodbo z dne 11. septembra 2025, Avstrija/Komisija (Centrale nucléaire Paks II) (C-59/23 P, EU:C:2020:686, točka 101 in navedena sodna praksa).
164      Glej sodbo z dne 23. novembra 2023, Ryanair/Komisija (C-210/21 P, EU:C:2023:908, točka 106 in navedena sodna praksa).
165      Glej zlasti sodbo z dne 23. januarja 2025, Neos/Ryanair in Komisija (C-490/23 P, EU:C:2025:32, točki 58 in 59), v zvezi z obveznostjo Komisije, da utemelji neobstoj izrecne preučitve združljivosti ukrepa pomoči z vidika določb ali načel prava Unije, ki niso pravila o državni pomoči. O posebnosti te sodbe glej sklepne predloge generalne pravobranilke L. Medina v zadevi Avstrija/Komisija (Centrale nucléaire Paks II) (C-59/23 P, EU:C:2025:125, opomba 66).
166      Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca G. Pitruzzelle v zadevi Ryanair/Komisija (C-320/21 P, EU:C:2023:54, točka 98).
167      Glej točke 207, 293, 431 in 459 izpodbijane sodbe.
168      Glej točko 498 izpodbijane sodbe.
169      Glej točki 498 in 500 izpodbijane sodbe.
170      Glej točko 9 sporočila o korektivnih ukrepih in sodno prakso, navedeno v opombah 161 in 162.
171      V skladu s členom 8b Uredbe št. 95/93 „[t]a uredba ne vpliva na pooblastila javnih organov, da zahtevajo prenos slotov med letalskimi prevozniki in usmerjajo njihovo dodeljevanje v skladu z nacionalno zakonodajo v zvezi s konkurenco ali členoma 81 in 82 Pogodbe ali Uredbo Sveta (EGS) št. 4064/89 z dne 21. decembra 1989 o nadzoru koncentracij podjetij. Ti prenosi se lahko opravijo samo brez denarne odškodnine.“
172      V skladu s členom 8a(1)(b), točka (iii), Uredbe št. 95/93 se „[s]lote lahko [...] prenese [...] v primeru celotnega ali delnega prevzema, če so sloti v neposredni zvezi s prevzetim letalskim prevoznikom“.