62023CJ0197
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
z dne 14. novembra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU – Pravna sredstva – Učinkovito sodno varstvo – Neodvisno in nepristransko sodišče, ustanovljeno z zakonom – Nacionalna pravila, ki urejajo naključno dodeljevanje zadev sodnikom sodišča in spremembo senatov – Določba, ki prepoveduje sklicevanje na kršitve teh pravil v pritožbenem postopku“
V zadevi C‑197/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sąd Apelacyjny w Warszawie (višje sodišče v Varšavi, Poljska) z odločbo z dne 28. aprila 2022, ki je na Sodišče prispela 24. marca 2023, v postopku
S. S.A.
proti
C. sp. z o.o.,
ob udeležbi
Prokurator Prokuratury Regionalnej w Warszawie,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi C. Lycourgos, predsednik tretjega senata v funkciji predsednika četrtega senata, S. Rodin, sodnik, in O. Spineanu-Matei (poročevalka), sodnica,
generalna pravobranilka: L. Medina,
sodna tajnica: M. Siekierzyńska, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7. marca 2024,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za C. sp. z o.o. M. Mioduszewski, Z. Ochońska-Borowska in J. Sroczyński, radcowie prawni,
–
za Prokurator Prokuratury Regionalnej w Warszawie M. Dejak,
–
za poljsko vlado B. Majczyna in S. Żyrek, agenta,
–
za Evropsko komisijo K. Herrmann, P. Stancanelli in P. J. O. Van Nuffel, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 20. junija 2024
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2, člena 6, od (1) in (3), ter člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med S. S.A. in C. sp. z. o.o. glede pravilnosti premij, ki jih je družba C. prejela v okviru izvajanja okvirnega sporazuma o trženju.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člen 2 PEU določa:
„[Evropska] Unija temelji na vrednotah spoštovanja človekovega dostojanstva, svobode, demokracije, enakosti, pravne države in spoštovanja človekovih pravic, vključno s pravicami pripadnikov manjšin. Te vrednote so skupne vsem državam članicam v družbi, ki jo označujejo pluralizem, nediskriminacija, strpnost, pravičnost, solidarnost ter enakost žensk in moških.“
4
Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU določa:
„Države članice vzpostavijo pravna sredstva potrebna za zagotovitev učinkovitega pravnega varstva na področjih, ki jih ureja pravo Unije.“
5
Člen 47 Listine določa:
„Vsakdo, ki so mu kršene pravice in svoboščine, zagotovljene s pravom Unije, ima pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem v skladu s pogoji, določenimi v tem členu.
Vsakdo ima pravico, da o njegovi zadevi pravično, javno in v razumnem roku odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom predhodno ustanovljeno sodišče. […]
[…]“
Poljsko pravo
Zakonik o civilnem postopku
6
Člen 47(1) ustawa Kodeks postępowania cywilnego (zakonik o civilnem postopku) z dne 17. novembra 1964 (Dz. U. 1964, št. 43, pozicija 296), v prečiščeni različici (Dz. U. 2019, pozicija 1460) (v nadaljevanju: zakonik o civilnem postopku), določa:
„Na prvi stopnji sodišče odloča o zadevah v sestavi sodnika posameznika, razen če posebna določba ne predpisuje drugače.“
7
Člen 379, točka 4, zakonika o civilnem postopku določa:
„Postopek je neveljaven […] če je sestava sodišča, ki odloča o zadevi, v nasprotju z zakonskimi določbami ali če je pri obravnavi zadeve sodeloval sodnik, ki bi moral biti po samem zakonu izločen.“
8
Člen 386(2) tega zakonika določa:
„Če se postopek razglasi za neveljaven, sodišče druge stopnje razveljavi izpodbijano sodbo, razveljavi postopek v delu, v katerem je nezakonit, in zadevo vrne v razsojanje sodišču prve stopnje.“
Zakon o organizaciji splošnih sodišč
9
Ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych (zakon o organizaciji splošnih sodišč) z dne 27. julija 2001 (Dz. U št. 98, pozicija 1070), v prečiščeni različici (Dz. U. 2019, pozicija 52), kakor je bil spremenjen z ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (zakon o spremembi zakona o splošnih sodiščih, zakona o vrhovnem sodišču in nekaterih drugih zakonov), z dne 20. decembra 2019 (Dz. U. 2020, pozicija 190) (v nadaljevanju: zakon o organizaciji splošnih sodišč oziroma zakon z dne 20. decembra 2019), v členu 45 določa:
„1.   Sodnika ali sodniškega pomočnika lahko pri opravljanju njegovih nalog nadomesti sodnik ali sodniški pomočnik istega sodišča ali sodnik, premeščen v skladu s členom 77(1) ali (8).
2.   Nadomeščanje iz odstavka 1 je lahko posledica ukrepa, ki ga sprejme predsednik oddelka ali predsednik sodišča na zahtevo sodnika ali sodniškega pomočnika ali po uradni dolžnosti, da se zagotovi pravilen potek postopka.“
10
Člen 47a zakona o organizaciji splošnih sodišč določa:
„1.   Zadeve se sodnikom in sodniškim pomočnikom dodeljujejo naključno glede na različne kategorije zadev, razen v primeru dodelitve zadev dežurnemu sodniku.
2.   Zadeve v okviru posebnih kategorij se dodelijo enakomerno, razen če je bil delež zmanjšan zaradi funkcije, sodelovanja pri dodeljevanju zadev druge kategorije ali drugih z zakonom določenih razlogov.“
11
Člen 47b tega zakona določa:
„1.   Sprememba sestave sodišča je dopustna le, če zadeve ni mogoče obravnavati v njegovi obstoječi sestavi ali če obstaja trajna ovira za to, da bi obstoječa sestava sodišča obravnavala zadevo. Člen 47a se uporablja smiselno.
2.   Če je v zadevi treba sprejeti ukrepe, zlasti kadar je to predpisano z drugimi določbami ali če je to upravičeno zaradi pravilnega poteka postopka, in kadar sestava sodišča, ki ji je bila zadeva dodeljena, tega ne more storiti, sprejme ukrepe sestava, imenovana v skladu z razporedom nadomeščanj, in, če ukrepi niso zajeti v razporedu nadomeščanj, sestava, določena v skladu s členom 47a.
3.   Odločitve iz odstavkov 1 in 2 sprejme predsednik sodišča ali sodnik, ki ga predsednik pooblasti.“
12
Z zakonom z dne 20. decembra 2019 je bil členu 55 zakona o organizaciji splošnih sodiščih dodan odstavek 4, ki določa:
„Sodniki lahko v kraju zaposlitve odločajo o vseh zadevah, na drugih sodiščih pa v primerih, določenih z zakonom (pristojnost sodnika). Določbe o dodeljevanju zadev ter o določitvi in spremembi sestav ne omejujejo pristojnosti sodnika in se nanje ni mogoče sklicevati za ugotovitev, da je sestava v nasprotju z zakonom, da je sodišče neustrezno sestavljeno ali da je njegov član oseba, ki ni pooblaščena ali pristojna za odločanje.“
13
V skladu s členom 8 zakona z dne 20. decembra 2019 se člen 55(4) zakona o splošnih sodiščih uporablja tudi za zadeve, ki so bile začete ali končane pred začetkom veljavnosti zakona z dne 20. decembra 2019.
Poslovnik splošnih sodišč
14
Rozporządzenie Ministra Sprawiedliwości z 23 grudnia 2015 r. Regulamin urzędowania sądów powszechnych (uredba ministra za pravosodje z dne 23. decembra 2015 o poslovniku splošnih sodišč) z dne 23. decembra 2015 (Dz.U. 2015, pozicija 2316) (v nadaljevanju: poslovnik splošnih sodišč), ki se uporablja v postopku v glavni stvari, je v členu 41(1) določala:
„Zadeve se dodelijo sodnikom poročevalcem (sodnikom in sodniškim pomočnikom) naključno glede na razdelitev dela, z orodjem informacijske tehnologije na podlagi generiranja naključne številke, ločeno za vsak vpisnik, seznam ali drugo evidenco, razen če so v določbah tega poslovnika določena druga pravila o dodelitvi. […]“
15
Člen 52b poslovnika splošnih sodišč je določal:
„1.   V razporedu nadomeščanj so za vsak delovni dan določeni nadomestni sodniki (sodniki, sodniški pomočniki in porotniki).
2.   V razporedu nalog so za vsak dan določeni dežurni sodniki in sodniški pomočniki.
3.   V razporedu nadomeščanj in nalog se določi število nadomestnih in dežurnih [sodnikov in sodniških pomočnikov] za vsako obdobje, po oddelkih ali vrstah zadev, dodeljenih nadomestnim in dežurnim [sodnikom in sodniškim pomočnikom], ter vrstni red, v katerem se opravljajo nadomeščanja, ter zadeve, dodeljene dežurnim [sodnikom in sodniškim pomočnikom], kadar je več nadomestnih in dežurnih [sodnikov in sodniških pomočnikov].
[…]“
16
Člen 52c poslovnika splošnih sodišč določa:
„1.   Če sodnika poročevalca ni na obravnavi, predsednik oddelka odpove obravnavo, če je o tem mogoče obvestiti zainteresirane osebe, razen če je za pravilen potek postopka očitno potrebna obravnava.
2.   Zadevo, v kateri obravnava ni bila odpovedana, obravnava nadomestni sodnik, kot je določeno v razporedu nadomeščanj za zadevni dan. Če se nadomestni sodnik ni mogel ustrezno pripraviti ali če preučitev zadeve s strani nadomestnega sodnika zahteva ponovno odprtje bistvenega dela postopka, predsednik oddelka odredi, da se obravnava odpove. […]
[…]“
Zakon o boju proti nelojalni konkurenci
17
Ustawa o zwalczeniu nieuczciwej konkurencji (zakon o boju proti nelojalni konkurenci) z dne 16. aprila 1993 (prečiščeno besedilo, Dz. U. iz leta 2022, pozicija 1233), v členu 15(1), točka 4, določa:
„Dejanje nelojalne konkurence pomeni oviro za dostop drugih podjetnikov do trga, zlasti s […] pobiranjem drugih dajatev razen trgovske marže za sprejem blaga v prodajo.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
18
Družba S. je 27. aprila 2018 pri Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska) sprožila gospodarski spor. Kot prevzemnica terjatve proti C., ki deluje na področju prodaje na drobno, predlaga, naj se zadnjenavedeni naloži plačilo zneska 4.572.648 poljskih zlotov (PLN) (približno 1.045.000 EUR), ki ustreza denarnim premijam za promet, ustvarjen v danem poslovnem letu (zapadle trgovske marže), ki naj bi jih družba C. nezakonito prejela v okviru okvirnega sporazuma o trženju, sklenjenega z odstopnikom, ki se nanaša na dobavo blaga za nadaljnjo prodajo. Po mnenju družbe S. je bilo pobiranje teh premij v nasprotju s členom 15(1), točka 4, zakona o boju proti nelojalni konkurenci, saj naj bi te pomenile „dajat[ve], razen trgovske marže za sprejem blaga v prodajo“, v smislu te določbe.
19
Ta zadeva je bila dodeljena XVI. gospodarskemu oddelku tega sodišča, na podlagi sistema naključnega dodeljevanja zadev pa sodnici E. T., podpredsednici tega oddelka, ki odloča v sestavi sodnika posameznika.
20
Ker je bila 25. marca 2019, na dan obravnave v navedeni zadevi, sodnica E. T. odsotna zaradi dopusta, ki ji je bil odobren na njeno zahtevo, je predsednica XVI. gospodarskega oddelka navedenega sodišča imenovala J. K., ki je bila tistega dne dežurna sodnica, za vodenje obravnave, zaradi česar ji je bila zadeva dodeljena.
21
S sodbo z dne 16. septembra 2019, ki jo je izdala sodnica J. K, ki je odločala kot sodnica posameznica Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi), je bil predlog družbe S. zavrnjen.
22
Zadnjenavedena je 27. oktobra 2019 vložila pritožbo pri Sąd Apelacyjny w Warszawie (višje sodišče v Varšavi, (
1
) Poljska), ki je predložitveno sodišče.
23
V okviru te pritožbe se je družba S. sklicevala na neveljavnost postopka pred prvostopenjskim sodiščem na podlagi člena 379, točka 4, zakonika o civilnem postopku, ker naj bi bila sestava sodišča v nasprotju z zakonom zaradi kršitve načela nespremenljivosti sestave, saj je obravnavo opravil in sodbo izdala sodnica, ki ni tista, ki ji je bila zadeva prvotno dodeljena.
24
Predložitveno sodišče je po tem, ko je izvedlo različne pripravljalne ali preveritvene ukrepe za nadzor nad pravilnostjo postopka pred prvostopenjskim sodiščem, ugotovilo, da je do zamenjave sodnice E. T. s sodnico J. K. prišlo v okoliščinah, ki kršijo načelo nespremenljivosti sestave sodišča, ki je določeno z nacionalnim zakonom. To sodišče namreč meni, da je razlog za nadomestitev sodnice E. T. v nasprotju s členom 47b zakona o organizaciji splošnih sodišč. Poleg tega poudarja, da niso bile izpolnjene vse formalnosti, ki bi morale spremljati zamenjavo, in sumi, da je prvostopenjsko sodišče spremenilo nekatere dokumente, da bi te nepravilnosti odpravilo po dogodku.
25
Predložitveno sodišče ne upošteva razlogov za to zamenjavo, za katere meni, da so nepravilni, pri čemer poudarja, da bi uporaba takega postopka lahko privedla do prenosa dodelitve razmeroma velikega števila zadev z enega sodnika na drugega.
26
Poudarja tudi, da „teoretično“ ni izključeno, da se sodnika posameznika v občutljivih zadevah lahko namerno zamenja tako, da sodnik, ki mu je bila zadeva prvotno dodeljena, določi obravnavo na datum, ko bo na svojo zahtevo na dopustu, pri čemer se njegova odsotnost na dan obravnave izkoristi za to, da ga nadomesti sodnik, ki je na ta dan naveden na seznamu nadomestnih ali dežurnih sodnikov in katerega ime je lahko znano vnaprej.
27
Nazadnje, predložitveno sodišče se sklicuje na odločbe Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče, Poljska), v skladu s katerimi je sestava senata v nasprotju z določbami nacionalnega prava o dodeljevanju zadev ter imenovanju in spremembi obravnavnih senatov lahko razlog za uporabo sankcije neveljavnosti postopka iz člena 379(4) zakonika o civilnem postopku.
28
Vendar poudarja, da je od uvedbe člena 55(4) zakona o splošnih sodiščih vsak nadzor v zvezi s tem v okviru pritožbe prepovedan.
29
V teh okoliščinah je Sąd Apelacyjny w Warszawie (pritožbeno sodišče v Varšavi) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je treba člen 2, člen 6(1) in (3) ter člen 19(1), drugi pododstavek, [PEU] v povezavi s členom 47 [Listine] razlagati tako, da prvostopenjsko sodišče države članice […], v sestavi katerega zaseda sodnik posameznik tega sodišča, ki je bil določen za obravnavanje zadeve ob ‚očitni kršitvi‘ določb nacionalnega prava o dodeljevanju zadev ter določitvi in spremembi sestave sodišča, ni neodvisno, nepristransko in z zakonom predhodno ustanovljeno sodišče, ki zagotavlja učinkovito pravno varstvo?
2.
Ali je treba člen 2, člen 6(1) in (3) ter člen 19(1), drugi pododstavek, [PEU] v povezavi s členom 47 [Listine] razlagati tako, da nasprotujejo uporabi določb nacionalnega prava – kot je člen 55(4), drugi stavek, [zakona o splošnih sodiščih] – kadar je z njimi drugostopenjskemu sodišču prepovedano, da […] ugotovi neveljavnost postopka pred prvostopenjskim […] sodiščem […] iz razloga, da je bila sestava navedenega sodišča v nasprotju s predpisi, da je bilo sodišče neustrezno sestavljeno ali da je pri odločanju sodelovala oseba, ki za to ni bila pooblaščena ali pristojna, kar pomeni pravno sankcijo, ki zagotavlja učinkovito pravno varstvo v primeru, da je sodnik za obravnavanje zadeve določen z ‚očitno kršitvijo‘ določb nacionalnega prava o dodeljevanju zadev ter določitvi in spremembi sestave sodišča?“
Pristojnost Sodišča in dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
30
Državni tožilec pri regionalnem državnem tožilstvu v Varšavi (v nadaljevanju: regionalni državni tožilec) trdi, da predlog za sprejetje predhodne odločbe ni dopusten, ker naj iz predložitvene odločbe ne bi bilo razvidno, da je zadeva v glavni stvari povezana s pravom Unije. Skupaj s toženo stranko v postopku v glavni stvari menita, da se postavljena vprašanja nanašajo na razlago določb nacionalnega prava, ki urejajo organizacijo pravosodnega sistema države članice glede načina dodeljevanja zadev in spremembe sestave senata, zlasti glede ugotavljanja, ali je kršitev teh določb taka, da povzroči ničnost postopka na podlagi člena 379, točka 4, zakonika o civilnem postopku. Regionalni državni tožilec meni, da so taka vprašanja tako kot vsa vprašanja v zvezi z organizacijo in delovanjem državnih organov v njegovi izključni pristojnosti. Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU naj bi državam članicam nalagal, da dosežejo cilj, in sicer vzpostavitev celote predpisov, ki zagotavljajo učinkovito sodno varstvo, ne da bi bilo iz tega mogoče izpeljati pravila v zvezi z določeno organizacijo pravosodja.
31
V zvezi s tem je treba v delu, v katerem želita regionalni državni tožilec in tožena stranka v postopku v glavni stvari s temi trditvami dejansko izpodbijati pristojnost Sodišča za odločanje o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, opozoriti, da je organizacija pravosodja v državah članicah sicer v njihovi pristojnosti, vendar morajo države članice pri izvajanju te pristojnosti spoštovati obveznosti, ki zanje izhajajo iz prava Unije (sodba z dne 7. septembra 2023, Asociağia Forumul Judecătorilor din România, C‑216/21, EU:C:2023:628, točka 45 in navedena sodna praksa).
32
Glede področja uporabe člena 19(1), drugi pododstavek, PEU poleg tega iz sodne prakse Sodišča izhaja, da se navedena določba nanaša na „področj[a], ki jih ureja pravo Unije“, ne glede na položaj, v katerem države članice izvajajo to pravo, v smislu člena 51(1) Listine (sodba z dne 26. marca 2020, Miasto Łowicz in Prokurator Generalny, C‑558/18 in C‑563/18, EU:C:2020:234, točka 33 in navedena sodna praksa).
33
Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU se zlasti uporablja za vsak nacionalni organ, ki lahko kot sodišče odloča o vprašanjih, ki se nanašajo na uporabo ali razlago prava Unije in torej spadajo na področja, ki jih to pravo ureja (sodba z dne 26. marca 2020, Miasto Łowicz in Prokurator Generalny, C‑558/18 in C‑563/18, EU:C:2020:234, točka 34 in navedena sodna praksa).
34
Ni dvoma, da gre v obravnavanem primeru za tak primer, saj je – kot je generalna pravobranilka navedla v točki 29 sklepnih predlogov – tako prvostopenjsko sodišče, katerega pravilnost sestave se izpodbija pred predložitvenim sodiščem, kot tudi to sodišče, ki mu nacionalno pravo prepoveduje nadzor nad to pravilnostjo, lahko pozvano, naj odločita o vprašanjih v zvezi z uporabo ali razlago prava Unije. Zato morajo ta sodišča izpolnjevati zahteve, ki izhajajo iz pravice do učinkovitega sodnega varstva.
35
Poleg tega regionalni državni tožilec in Komisija trdita, da iz predložitvene odločbe ni razvidno, da se spor o glavni stvari nanaša na izvajanje prava Unije v smislu člena 51(1) Listine in da se zato njen člen 47 ne uporablja.
36
V zvezi s tem je treba opozoriti, da lahko Sodišče v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU razlaga pravo Unije le v mejah pristojnosti, ki so mu dodeljene (sodba z dne 19. novembra 2019, A. K. in drugi (Neodvisnost disciplinskega senata vrhovnega sodišča), C‑585/18, C‑624/18 in C‑625/18, EU:C:2019:982, točka 77 in navedena sodna praksa).
37
Področje uporabe Listine, kar zadeva delovanje držav članic, je opredeljeno v njenem členu 51(1), v skladu s katerim se določbe Listine uporabljajo za države članice, kadar te izvajajo pravo Unije, ta določba pa potrjuje ustaljeno sodno prakso, da se temeljne pravice, ki jih zagotavlja pravni red Unije, uporabljajo v vseh položajih, ki jih ureja pravo Unije, v drugih položajih pa ne (sodba z dne 19. novembra 2019, A. K. in drugi (Neodvisnost disciplinskega senata vrhovnega sodišča), C‑585/18, C‑624/18 in C‑625/18, EU:C:2019:982, točka 78 in navedena sodna praksa).
38
V obravnavanem primeru je treba, natančneje, v zvezi s členom 47 Listine ugotoviti, da spor, zaradi katerega je bil sprožen postopek v glavni stvari, ni povezan z določbo prava Unije. Predlog tožene stranke v postopku v glavni stvari za obsodbo namreč temelji izključno na določbi nacionalnega prava. Poleg tega predložitveno sodišče ni predložilo nobenih podatkov, ki bi kazali, da se spor o glavni stvari nanaša na razlago ali uporabo pravila prava Unije, ki bi se izvajalo na nacionalni ravni.
39
Zato se člen 47 Listine v postopku v glavni stvari ne uporablja.
40
Ker pa člen 19(1), drugi pododstavek, PEU vsem državam članicam nalaga, da vzpostavijo pravna sredstva, potrebna za zagotovitev učinkovitega sodnega varstva na področjih, ki jih ureja pravo Unije, zlasti v smislu člena 47 Listine, je treba zadnjenavedeno določbo, čeprav se v postopku v glavni stvari ne uporablja, ustrezno upoštevati pri razlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU (glej v tem smislu sodbo z dne 20. aprila 2021, Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, točka 45 in navedena sodna praksa).
41
Poleg tega deželni državni tožilec trdi, da predhodna odločba ni potrebna, da bi predložitveno sodišče lahko odločilo v postopku v glavni stvari. To sodišče naj bi namreč prekoračilo svoje pristojnosti s tem, da je preverilo pravilnost sestave sodišča prve stopnje. Tožena stranka v postopku v glavni stvari pa trdi, da so postavljena vprašanja tako splošna, da z odgovorom Sodišča ne bi bilo mogoče odpraviti dvomov o pravnem vprašanju v zvezi z razmerjem med pravili o dodelitvi zadeve sodišču in neveljavnostjo postopka na prvi stopnji v okviru postopka v glavni stvari.
42
Vendar je treba poudariti, na eni strani, da se predlog za sprejetje predhodne odločbe nanaša prav na vprašanje, ali pravo Unije nasprotuje temu, da se predložitvenemu sodišču prepove nadzor nad pravilnostjo sestave sodišča prve stopnje, kar zahteva razlago tega prava, zlasti člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, tako da se preizkus ugovora, v skladu s katerim bi predložitveno sodišče prekoračilo svoje pristojnosti, prekriva s preučitvijo vprašanj za predhodno odločanje.
43
Na drugi strani je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, za opredelitev katerega so odgovorna sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preverja, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko zavrže predlog nacionalnega sodišča samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodba z dne 6. junija 2024, INGSTEEL, C‑547/22, EU:C:2024:478, točka 26 in navedena sodna praksa).
44
V obravnavanem primeru pa predložitveno sodišče navaja, da vrsta nepravilnosti, na katere se nanaša postopek v glavni stvari, pomeni tveganje za manipulacijo s pooblastili v občutljivih zadevah in da mu določba nacionalnega prava preprečuje, da bi izpeljalo posledice takih nepravilnosti, pri čemer meni, da je v teh okoliščinah soočeno z vprašanjem, ali je treba to določbo opustiti, v skladu z obveznostjo, ki jo ima na podlagi načela primarnosti prava Unije, da ne uporabi pravil nacionalnega prava, ki so v nasprotju s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU.
45
Predložitveno sodišče s temi preudarki pravno zadostno navaja, da „je treba“ podati predlog za sprejetje predhodne odločbe, da se mu omogoči „izreči sodbo“ v zadevi, o kateri odloča, v smislu člena 267 PDEU.
46
Nazadnje, kot trdi regionalni državni tožilec, je treba ugotoviti, da predložitveno sodišče v nasprotju s tem, kar določa člen 94(c) Poslovnika Sodišča, ne navaja razlogov, iz katerih Sodišče sprašuje o razlagi člena 2 ter člena 6(1) in (3) PEU.
47
Vendar je treba poudariti, da predložitvena odločba v zvezi s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU vsebuje dovolj pojasnil, da je mogoče razumeti razloge za predlog za razlago te določbe, in da so glede na točko 34 te sodbe vprašanja za predhodno odločanje dopustna v delu, v katerem se nanašajo na to določbo. V skladu z zadnjenavedenim členom, ki konkretizira vrednoto pravne države, potrjeno v členu 2 PEU, je nacionalnim sodiščem in Sodišču naložena odgovornost za zagotovitev polne uporabe prava Unije v vseh državah članicah in sodnega varstva, do katerega so pravni subjekti upravičeni na podlagi tega prava (sodba z dne 22. februarja 2022, RS (Učinek sodb ustavnega sodišča), C‑430/21, EU:C:2022:99, točka 39 in navedena sodna praksa). Zato je treba, kot je generalna pravobranilka navedla v točki 41 sklepnih predlogov, člen 19(1), drugi pododstavek, PEU razlagati ob upoštevanju člena 2 PEU.
48
Glede na vse navedeno je treba ugotoviti, da je Sodišče v delu, v katerem se predlog za sprejetje predhodne odločbe nanaša na razlago člena 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 2 PEU in členom 47 Listine, pristojno za odločanje o tem predlogu in da je ta dopusten.
Vprašanji za predhodno odločanje
49
Najprej je treba poudariti, na prvem mestu, da tožena stranka v postopku v glavni stvari in regionalni državni tožilec izpodbijata predstavitev nacionalnega prava v predložitveni odločbi, ki je ocenjena kot delna in pristranska.
50
Poleg tega, kar zadeva sodno prakso Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), medtem ko se predložitveno sodišče sklicuje na odločbe, v skladu s katerimi lahko kršitev načela nespremenljivosti senatov povzroči ničnost postopka zaradi obravnave zadeve s strani senata, katerega sestava je v nasprotju z zakonskimi določbami, se regionalni državni tožilec na podlagi člena 379, točka 4, zakonika o civilnem postopku sklicuje na starejše odločbe v nasprotnem smislu. Slednji trdi tudi, da nacionalno pravo ne vsebuje pojma „očitna kršitev“ določb o dodeljevanju zadev in spremembi sestave sodišča, ki ga je uporabilo predložitveno sodišče, ki primerja ta pojem s pojmom „zgolj odstopanje“ od teh določb.
51
V zvezi s tem je treba spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso predložitveno sodišče edino pristojno za razlago in uporabo nacionalnega prava. Sodišče mora v okviru porazdelitve pristojnosti med njim in nacionalnimi sodišči upoštevati tak pravni okvir, v katerega so umeščena vprašanja za predhodno odločanje, kot je opredeljen v predložitveni odločbi (sodba z dne 27. januarja 2021, Dexia Nederland, C‑229/19 in C‑289/19, EU:C:2021:68, točka 44 in navedena sodna praksa).
52
Iz tega sledi, da se mora Sodišče opreti na presojo predložitvenega sodišča, v skladu s katero na eni strani odsotnost sodnika prvostopenjskega sodišča, ki mu je bila zadeva iz postopka v glavni stvari dodeljena na dan, določen za obravnavo, zaradi dopusta, ki je bil odobren na podlagi njegove prošnje, v okoliščinah te zadeve ni razlog za njegovo nadomestitev na podlagi člena 47b(1) zakona o organizaciji splošnih sodišč, in, na drugi strani, uporaba člena 379(4) zakonika o civilnem postopku bi morala načeloma pripeljati do razveljavitve prvostopenjskega postopka zaradi te nepravilnosti, pri čemer pa ni sporno, da člen 55(4) tega zakona temu nasprotuje.
53
Na drugem mestu, tožena stranka v postopku v glavni stvari in deželni državni tožilec v bistvu trdita, da so pravila nacionalnega prava o dodeljevanju zadev in spremembi senatov upravne narave, katerih cilj je zagotoviti pravično porazdelitev delovne obremenitve med člani sodišča. Ta pravila naj zaradi svoje narave ne bi mogla povzročiti izvajanja zunanjega vpliva.
54
Vendar je treba ugotoviti, da se zahteva po neodvisnosti sodišč, ki izhaja iz prava Unije, ne nanaša le na neupravičene vplive, ki jih lahko izvajata zakonodajna in izvršilna veja oblasti, ampak tudi na tiste, ki lahko nastanejo znotraj zadevnega sodišča (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2024, Hann-Invest in drugi, C‑554/21, C‑622/21 in C‑727/21, EU:C:2024:594, točka 54).
55
Predložitveno sodišče pa je ugotovilo obstoj resne nevarnosti, da bi bil cilj kršitev nacionalnih pravil o predodelitvi zadev določenemu sodniku omogočiti, da odloči v določeni zadevi ali v določeni vrsti zadev. V teh okoliščinah, kot je generalna pravobranilka navedla v točki 48 sklepnih predlogov, dvomi, ki jih je tako izrazilo predložitveno sodišče, zadostujejo za to, da se šteje, da je treba vprašanja v zvezi z uporabo teh pravil presojati glede na zahteve, ki izhajajo iz prava Unije v zvezi z jamstvom neodvisnega, nepristranskega in z zakonom predhodno ustanovljenega sodišča.
56
Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 2 PEU in členom 47 Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi, ki pritožbenemu sodišču v vseh okoliščinah preprečuje nadzor nad tem, ali s predodelitvijo zadeve sestavi sodišča, ki je odločala na prvi stopnji, niso bila kršena nacionalna pravila o predodelitvi zadev na sodiščih.
57
Opozoriti je treba, da mora na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, vsaka država članica zagotoviti, da organi, ki so pozvani, naj kot „sodišče“ v smislu, ki ga opredeljuje pravo Unije, odločijo o vprašanjih, ki se nanašajo na uporabo ali razlago tega prava, in ki tako spadajo v sistem pravnih sredstev te države članice na področjih, ki jih ureja to pravo, izpolnjujejo zahteve po učinkovitem sodnem varstvu, med katerimi je zahteva po neodvisnosti (sodba z dne 11. julija 2024, Hann-Invest in drugi, C‑554/21, C‑622/21 in C‑727/21, EU:C:2024:594, točka 47 in navedena sodna praksa).
58
Za zagotovitev, da lahko tako sodišče zagotovi to učinkovito sodno varstvo, je treba na prvem mestu ohraniti njegovo neodvisnost, kot to potrjuje člen 47, drugi odstavek, Listine, v katerem je med zahtevami, povezanimi s temeljno pravico do učinkovitega pravnega sredstva, omenjen dostop do „neodvisnega“ sodišča (glej v tem smislu sodbo z dne 16. novembra 2021, Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim in drugi, od C‑748/19 do C‑754/19, EU:C:2021:931, točka 65 in navedena sodna praksa).
59
Kot je Sodišče že večkrat poudarilo, je ta zahteva po neodvisnosti sodišč, ki je neločljivo povezana z nalogo sojenja, del bistvene vsebine pravice do učinkovitega sodnega varstva in temeljne pravice do poštenega sojenja, ki ima poglaviten pomen kot garant varstva vseh pravic, ki jih imajo pravni subjekti na podlagi prava Unije, in ohranitve skupnih vrednot držav članic, ki so navedene v členu 2 PEU, zlasti vrednote pravne države (sodba z dne 16. novembra 2021, Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim in drugi, od C‑748/19 do C‑754/19
EU:C:2021:931, točka 66 in navedena sodna praksa).
60
Navedena zahteva po neodvisnosti ima dva vidika. Prvi, zunanji vidik zahteva, da zadevni organ svoje funkcije izvaja povsem samostojno, ne da bi bil s komer koli kakor koli hierarhično povezan ali mu podrejen in ne da bi prejemal kakršne koli ukaze ali navodila, ter da je s tem zaščiten pred zunanjimi posegi ali pritiski, ki lahko ogrozijo neodvisnost presoje njegovih članov in vplivajo na njihove odločitve. Drugi, notranji vidik je povezan s pojmom „nepristranskosti“ in se nanaša na to, da je zagotovljena enaka distanca do strank spora in njihovih posamičnih interesov glede predmeta spora. Zadnjenavedeni vidik zahteva spoštovanje objektivnosti in neobstoj kakršnega koli interesa za izid spora, razen stroge uporabe pravnega pravila (sodba z dne 11. julija 2024, Hann-Invest in drugi, C‑554/21, C‑622/21 in C‑727/21, EU:C:2024:594, točki 50 in 51 in navedena sodna praksa).
61
Kot je bilo opozorjeno v točki 54 te sodbe, čeprav je „zunanji“ del namenjen predvsem ohranitvi neodvisnosti sodišč od zakonodajne in izvršilne veje oblasti v skladu z načelom delitve oblasti, ki je značilno za delovanje pravne države, pa je njegov namen tudi zaščititi sodnike pred neupravičenimi vplivi znotraj zadevnega sodišča.
62
Poudariti je treba tudi, da mora biti izvajanje sodne funkcije zavarovano ne le pred vsakršnim neposrednim vplivom v obliki navodil, ampak tudi pred bolj posrednimi oblikami vpliva, ki bi lahko vplivale na sodne odločitve (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2024, Hann-Invest in drugi, C‑554/21, C‑622/21 in C‑727/21, EU:C:2024:594, točka 53 in navedena sodna praksa).
63
Na drugem mestu, člen 19(1), drugi pododstavek, PEU zahteva tudi obstoj „z zakonom predhodno ustanovljenega“ sodišča glede na neločljive povezave med dostopom do takega sodišča ter jamstvi neodvisnosti in nepristranskosti sodnikov (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2024, Hann-Invest in drugi, C‑554/21, C‑622/21 in C‑727/21, EU:C:2024:594, točka 55 in navedena sodna praksa).
64
Poleg tega sklicevanje na „z zakonom ustanovljeno sodišče“, ki je prav tako navedeno v členu 47, drugi odstavek, Listine, med drugim odraža načelo pravne države in se ne nanaša le na pravno podlago za obstoj sodišča, ampak tudi na sestavo sodišča v posamezni zadevi in katero koli drugo določbo nacionalnega prava, katere neupoštevanje povzroči, da eden ali več sodnikov nezakonito sodeluje pri obravnavi zadeve (glej sodbo z dne 29. marca 2022, Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, točka 121 in navedena sodna praksa).
65
Poleg tega je možnost preverjanja spoštovanja teh jamstev nujna za zaupanje, ki ga morajo sodišča demokratične družbe vzbujati pri posamezniku. Sodišče je tako razsodilo, da je nadzor nad spoštovanjem zahteve, da je vsako sodišče glede na svojo sestavo neodvisno, nepristransko in z zakonom predhodno ustanovljeno sodišče, bistvena postopkovna zahteva, katere spoštovanje spada na področje javnega reda (glej v tem smislu sodbi z dne 1. julija 2008, Chronopost in La Poste/UFEX in drugi, C‑341/06 P in C‑342/06 P, EU:C:2008:375, točka 46, in z dne 8. maja 2024, AsociațiaForumul Judecătorilor din România (Združenja sodnikov in tožilcev), C‑53/23, EU:C:2024:388, točka 55 in navedena sodna praksa). Tak nadzor je treba opraviti po uradni dolžnosti v okviru preizkusa pritožbe, če se v zvezi s tem pojavi resen dvom (glej v tem smislu sodbo z dne 26. marca 2020, Preveritev Simpson/Svet in HG/Komisija, C‑542/18 RX-II in C‑543/18 RX-II, EU:C:2020:232, točki 57 in 58).
66
Učinkovito sodno varstvo namreč ne bi bilo zagotovljeno, če na zahtevo stranke ali po uradni dolžnosti ob resnem dvomu spoštovanje pravil, ki sodišču podeljujejo status „neodvisnega, nepristranskega in z zakonom vnaprej določenega sodišča“, ne bi bilo predmet sodnega nadzora in morebitne sankcije v primeru nespoštovanja, pod grožnjo, da se ne upošteva brez kakršnegakoli učinka. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je sam obstoj učinkovitega sodnega nadzora, namenjenega zagotovitvi spoštovanja pravnih določb, neločljivo povezan s pojmom „pravne države“ (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2020, Bank Refah Kargaran/Svet, C‑134/19 P, EU:C:2020:793, točka 36 in navedena sodna praksa).
67
Če torej država članica sprejme pravne določbe v zvezi s sestavo senata v vsaki zadevi in predodelitvijo zadev, člen 19(2) PEU v povezavi s členom 2 PEU in členom 47 Listine zahteva, da je spoštovanje teh pravil lahko predmet sodnega nadzora.
68
Iz tega sledi, da je treba za nezdružljivo z zahtevami, ki izhajajo iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, šteti nacionalno zakonodajo, ki pritožbenim sodiščem preprečuje nadzor nad spoštovanjem nacionalnih pravil o predodelitvi zadev na sodiščih ali o spremembi senatov, da bi se ugotovilo, ali je sestava sodišča, ki je odločala na prvi stopnji, neodvisno, nepristransko in z zakonom predhodno ustanovljeno sodišče, tako da tem pritožbenim sodiščem v vseh okoliščinah prepoveduje, da bi po potrebi razglasila neveljavnost postopka na prvi stopnji, če se je ta postopek končal s sodbo sestave, ki ji je bila zadeva predodeljena ali ki je bila spremenjena v nasprotju s temi pravili.
69
Poleg tega je treba poudariti, da je po vložitvi tega predloga za sprejetje predhodne odločbe v okviru tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti, vložene proti Republiki Poljski, v posebnih okoliščinah, v katerih je ta država članica nujno sprejela različne postopkovne določbe kot odziv na vrsto predlogov za sprejetje predhodne odločbe, ki so jih vložila različna poljska sodišča v zvezi s skladnostjo različnih zakonodajnih sprememb, ki so vplivale na organizacijo pravosodja na Poljskem, s pravom Unije, Sodišče v točkah 226 in 227 sodbe z dne 5. junija 2023, Komisija/Poljska (Neodvisnost in zasebno življenje sodnikov) (C‑204/21, EU:C:2023:442), razsodilo, da je pravilo nacionalnega prava, ki na splošno preprečuje tak nadzor, in sicer člen 55(4) zakona o organizaciji splošnih sodišč, v nasprotju s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine. Iz tega sledi, da predložitveno sodišče v postopku v glavni stvari tega pravila ne bo smelo uporabiti, kot je generalna pravobranilka navedla v točki 84 sklepnih predlogov.
70
Iz vseh navedenih razlogov izhaja, da je treba na vprašanji za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 2 PEU in členom 47 Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi, ki pritožbenemu sodišču v vseh okoliščinah preprečuje nadzor nad tem, ali s predodelitvijo zadeve sestavi sodišča, ki je odločala na prvi stopnji, niso bila kršena nacionalna pravila o predodelitvi zadev na sodiščih.
Stroški
71
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU, ki se razlaga glede na člen 2 PEU in člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah,
je treba razlagati tako, da
nasprotuje nacionalni določbi, ki pritožbenemu sodišču v vseh okoliščinah preprečuje nadzor nad tem, ali s predodelitvijo zadeve sestavi sodišča, ki je odločala na prvi stopnji, niso bila kršena nacionalna pravila o predodelitvi zadev na sodiščih.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: poljščina.
(
1
)	Gre za prvo navedbo tega sodišča v obrazložitvi.