VSL Sklep I Cpg 311/2025
Sodišče: Višje sodišče v Ljubljani
Oddelek: Gospodarski oddelek
ECLI: ECLI:SI:VSLJ:2025:I.CPG.311.2025
Evidenčna številka: VSL00087623
Datum odločbe: 21.08.2025
Senat, sodnik posameznik: Tadeja Zima Jenull (preds.), Đorđe Grbović (poroč.), Renata Horvat
Področje: CIVILNO PROCESNO PRAVO - PRAVO EVROPSKE UNIJE - USTAVNO PRAVO
Institut: dogovor o pristojnosti - ugovor pristojnosti - spustitev v postopek - tiha prorogacija - pravočasnost
ugovora - sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - plačilni nalog - obrazloženost ugovora - nacionalna
procesna avtonomija - načelo učinkovitosti
Zveza: OZ člen 82, 82/2. ZPP člen 11, 11/1. ZIZ člen 62. Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta
in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in
gospodarskih zadevah člen 26
Jedro
Pravilo iz drugega odstavka 62. člena ZIZ in njegova takšna razlaga, da mora "dolžnik" uveljavljati dogovor o
pristojnosti najpozneje v ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine, razen če ne pozna
sporne terjatve, ni skladno z zahtevami, ki jih za učinkovitost varstva pravic postavlja pravo EU.
Izrek
I. Pritožbi se ugodi ter se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.
II. Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški.
Obrazložitev
1. Toženka se pritožuje zoper sklep, s katerim je sodišče prve stopnje zavrnilo njen ugovor proti svoji
jurisdikciji (tj. mednarodni pristojnosti, da še naprej sodi v tej zadevi). Tožnica je odgovorila na pritožbo in
predlagala njeno zavrnitev.
2. Pritožba je utemeljena.
                               1 / 7
3. Stranki - tožnica s sedežem v Banji Luki in toženka v Ljubljani - sta 29. 6. 2021 sklenili pogodbo o
posredovanju nepremičnin, ki se je nanašala na tri nepremičnine v Ljubljani. Tožnica zdaj iztožuje 122.500
EUR posredniške provizije, toženka pa se upira slovenski jurisdikciji, sklicujoč se na določbo 8. člena njune
pogodbe, da je v sporu "veljavno sodišče v državi tožeče stranke". Mednarodna pristojnost naj bi se glede na ta
zapis ravnala po tem, kdo toži.
4. Tožnica pa je tej razlagi pogodbe nasprotovala: skupna volja pogodbenic naj bi bila, da je jurisdikcija
izključno slovenska: pogodbeno je bila dogovorjena uporaba slovenskega prava in kljub dvojezičnosti
pogodbe določena odločilnost slovenskega besedila; srbska verzija sporne določbe izrecno govori o sodišču
naročiteljice posredovanja, to pa je bila toženka; določba v toženkini varianti njene pravne vsebine je tudi
nenavadna: tožnica bi bila po lastni izjavi z veseljem izkoristila možnost, da toži doma, če bi ji jo sporna
določba res ponujala.
5. Katero razlago sprejeti, se je sodišče prve stopnje namenilo razčistiti na naroku in - očitno z mislijo na
drugi odstavek 82. člena Obligacijskega zakonika (OZ), ki v primeru pristno spornih pogodbenih določb 1
dovoljuje, da se odstopi od dobesedne uporabe pogodbe in se ugotavlja pravo voljo pogodbenic - z
zaslišanjem strank. Zaslišalo pa je nato zgolj tožničinega direktorja, toženkinega zaradi odsotnosti z naroka ni
moglo. Kljub temu je ocenilo, da lahko vseeno odloči o toženkinem ugovoru, saj naj bi bil ta ne glede na
pravo pravno vsebino dogovora o pristojnosti prepozen.
6. Osrednje pravilo, na katerem temeljita izpodbijani prvostopenjski in ta pritožbeni sklep, je pravilo o tihi
prorogaciji pristojnosti iz prvega odstavka 26. člena Bruseljske uredbe I bis.2, 3Po njem je pristojno "sodišče
države članice, pred katerim se toženec spusti v postopek", razen če "se je spustil v postopek, da bi ugovarjal
pristojnosti".Če torej v prvem obrambnem dejanju, s katerim se spusti v postopek, toženec ne ugovarja (zgolj
ali med drugim) pristojnosti, se ta ustali; vsak ugovor po tem, ko se je enkrat spustil v postopek, je prepozen.4
7. Postopek v tej zadevi se je začel s predlogom za izvršbo na podlagi verodostojne listine, ki ga je tožnica
vložila 10. 11. 2022; potem ko je postopek prešel v pravdnega, je toženka ugovor nepristojnosti podala šele
po razpisu prvega naroka v odgovoru z dne 2. 12. 2024 na dopolnitev tožbe (ta je bila dopolnjena 28. 4. 2023
- kot je treba takoj pripomniti: vidi se, da so našteta procesna dejanja med seboj časovno precej oddaljena).
Sodišče prve stopnje je, potem ko je natančno predstavilo procesno odločilna dejstva ter vešče povzelo in
razložilo pravo, zaključilo, da je bil ugovor prepozen, podan po tem, ko se je toženka že spustila v postopek.
Stališče pritožbenega sodišča je drugačno. Kriterijem iz izpodbijanega sklepa večidel pritrjuje, vendar jim
daje drugačne poudarke, kar se izteče v nasproten končni zaključek.
8. Poleg zgoraj že povzete dejanske podlage izhajajo iz izpodbijanega sklepa še naslednje ugotovitve. Sklep o
izvršbi je toženka izpodbila z ugovorom, da terjatve ne pozna, listine, na podlagi katerega je izdan, pa ne
more preveriti in se o njej izjasniti (t. i. izjava o nevednosti). Na tožničino pritožbo zoper sklep o ugoditvi
ugovoru ni odgovorila. Tožnica je v predlogu za izvršbo v rubriki za opredelitev verodostojne listine navedla
račun št. 01-32/22 z dne 27. 5. 2022 za znesek 122.500 EUR, zapadel 27. 6. 2022. Kljub prvotni izjavi o
nevednosti toženka v nadaljevanju ni prerekala tožničinih navedb, da stranki nista bili v drugem pravnem
razmerju, kot je to, iz katerega izvira račun št. 01-32/22. Toženka je še pred sprožitvijo postopka že dvakrat,
7. 6. in 20. 7. 2022, ta račun pisno zavrnila.
9. Sodišče prve stopnje je zavrnitev ugovora zgradilo na nekaj prirejenih razlogih, od katerih bi po logiki
izpodbijanega sklepa že vsak zase zadostoval za sprejeto odločitev.
                               2 / 7
a) Toženkina izjava o nevednosti v ugovoru je bila zgolj zatrjevana, a je ob upoštevanju precedenčno
pomembnih stališč iz sklepa Vrhovnega sodišča II Ips 24/2013 z dne 13. 3. 2014 zadostila zahtevi po
obrazloženosti iz drugega odstavka 62. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), brez katere noben ugovor
zoper sklep o izvršbi ne more uspeti. Vendar pa glede nadaljnjega pravila iz drugega odstavka 62. člena (ta
odstavek jih vsebuje celo množico), da mora dolžnik dogovor o pristojnosti uveljavljati najkasneje v ugovoru
zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine in ta dogovor ugovoru tudi priložiti, iz prakse Vrhovnega
sodišča izhaja, da pa se to pravilo le izjemoma lahko omili, in sicer kadar je glede na specifiko podajanja
navedb v postopku z izvršbo na podlagi verodostojne listine treba upoštevati, da stranke niso vedno dovolj
zgodaj seznanjene z vsemi okoliščinami, ki lahko vplivajo na pristojnost sodišča. 5Glede na to je ugovor o
pristojnosti izjemoma dopustno uveljaviti še v pravdnem postopku po prejemu dopolnitve tožbe, če bi
toženec šele takrat zagotovo izvedel, iz katerega pravnega razmerja tožnik izpeljuje tožbo. Tu pa toženka po
prepričanju sodišča prve stopnje ni bila v dvomu, iz katere pogodbe izvira iztoževana terjatev.
b) Ravno tako naj bi se toženka v postopek spustila, ne da bi oporekala pristojnosti sodišča, ko je soglašala s
postopkom mediacije in v njem sodelovala.
c) Kot je mogoče razumeti, je sodišče prve stopnje poleg pravkar navedenega kot samostojen razlog za
stališče, da se je toženka brez ugovora spustila v postopek, štelo, da ji je bila dopolnitev tožbe vročena s
pozivom, naj nanjo v 15 dneh odgovori, pa ni v tem roku tako ravnala.
10. Preden pojasni svoja stališča glede pravilne uporabe prava, pritožbeno sodišče poudarja, da deli
vrednostno izhodišče sodišča prve stopnje. To je izrecno zajeto v 11. členu Zakona o pravdnem postopku
(ZPP): vsi procesni udeleženci si morajo prizadevati, da se postopek opravi brez zavlačevanja in s čim
manjšimi stroški, sodišče pa mora poleg tega onemogočiti tudi vsako zlorabo pravic. S tega vidika je
razumljivo, da je treba vprašanje, ali toženec utemeljeno ugovarja pristojnosti, razčistiti karseda hitro in
mora zato toženec dogovor o pristojnosti - pod grožnjo prekluzije (tj. siceršnje prepoznosti) - uveljaviti ob
prvi možni priložnosti. Le tako se pravdanje ne bo zavleklo in v njem poleg časa ne bodo izgubljena še
materialna sredstva in delovni napori sodišča in strank. Toda to ni edini upravičen interes. Nasproti mu lahko
stoji pravica do izjave in obrambe ter enakega varstva pravic. Poučna je primerjalnopravna perspektiva:
"[P]rimerjava [osemdnevnega roka za ugovor zoper plačilni nalog po drugem odstavku 433. člena ZPP oziroma
istega roka za ugovor zoper plačilni nalog pod preobleko sklepa o izvršbi na podlagi verodostojne listine po
tretjem odstavku 9. člena ZIZ] z nacionalnimi zakonodajami pokaže, da je rok za ugovor v Sloveniji
nesorazmerno kratek: v Belgiji, Grčiji, Luksemburgu in na Portugalskem znaša 15 dni, na Finskem, v Nemčiji in
praviloma na Švedskem 14 dni, v Franciji en mesec in v Avstriji 4 tedne […]. Če upoštevamo, da mora biti
ugovor v Sloveniji obrazložen (z navedbo dejstev in dokazov) [kar je bilo sicer znatno, vendar ne popolnoma
omiljeno z razlago iz že navedenega sklepa II Ips 24/2013], medtem ko na primer po UEPN [Uredba o
evropskem plačilnem nalogu] (in v večini držav, na primer Avstrija […]) zadošča že neobrazložen ugovor, se
kratek rok za ugovor po ZPP izkaže za še posebno problematičen. Menim, da je že nevarno blizu
nesorazmernemu in s tem ustavno spornemu omejevanju pravice do dostopa do sodišča po 6. členu EKP in 23.
členu Ustave."6
11. Pritožbeno sodišče ima zato zadržke do stališča, da medtem ko si bodoči toženec razmeroma zlahka
zagotovi prehod iz izvršbe v pravdo - v kateri bo moral tožnik tožbo najprej narediti popolno, tako da bo
prvotno golo zahtevo za plačilo nadgradil v pravi tožbeni zahtevek z zatrjevanjem okoliščin, po katerih naj bi
mu to plačilo v toženčevo breme zares pripadalo -, saj to doseže že z izjavo o nevednosti (ki je pravdno
sodišče v nadaljevanju postopka nikdar vsebinsko ne preverja: t. p. toženec si lahko privošči, da ni izjava ni
                               3 / 7
resnična7), pa naj bi bilo pri dogovoru o pristojnosti bistveno drugače. Izjemoma naj bi ga dolžnik smel
uveljavljati pozneje kot v ugovoru, samo če ob njegovi vložitvi terjatve ne bi že poznal ali mogel prepoznati.
To stališče je bilo do dolžnika veliko bolj prizanesljivo in s tem sprejemljivo v preteklosti, ko je nastalo
današnje pravilo iz drugega odstavka 62. člena ZIZ. Neposrednega prednika ima v določbi drugega odstavka
438. člena ZPP, da sme toženec ugovor krajevne nepristojnosti podati samo v ugovoru zoper plačilni nalog.
Toda vlagatelj plačilnega naloga mora vnaprej razgrniti dejansko podlago svojega zahtevka (prim. prvi
odstavek 432. člena ZPP) in svoji tožbi ustrezno verodostojno listino tudi priložiti (prim. prvi odstavek 431.
člena ZPP). Navidez isto današnje pravilo zato sploh ni več isto, temveč dosti strožje. Toženec se namreč
dandanašnji brani nasproti veliko skromnejšim informacijam, saj se sklep o izvršbi izda že na podlagi
predloga, v katerem predlagatelj verodostojno listino zgolj in samo določno označi (peti odstavek 41. člena
ZIZ). "Pravica stranke, da se izjavi, [pa] je učinkovita le, če je stranki zagotovljeno dovolj časa, da zbere
potrebne informacije ter opredeli in pripravi - tudi po pridobitvi ustreznega pravnega nasveta - svoja stališča in
predloge." Prekluzivni roki so seveda dopustni, vendar morajo omogočati, da stranka znotraj njih "učinkovito
zbere potrebne informacije in pripravi svoja stališča". 8Tudi če (morebitni) dolžnik in bodoči toženec ob
predhodnem konkretnem pozivanju k plačilu in zavračanju teh pozivov lahko pričakuje sodni postopek, o
njegovem morebitnem začetku in trenutku, ki mu za to ustreza in ko meni, da je zanj pripravljen, odloča in
"ima škarje in platno" (domnevni) upnik (v zadevi pod presojo si je za to vzel malo manj kot štiri mesece,
šteto od zadnje zavrnitve plačila). Tudi če torej ve, da je lahko tožen in glede česa, je morebitni dolžnik že s
tem postavljen v neenak položaj, če naj bi moral v osemdnevnem roku uveljavljati dogovor o pristojnosti.
Teh osem dni naj bi mu namreč zadoščalo, da takoj po vročitvi sklepa o izvršbi razmisli, ali potrebuje in nato
še poišče primernega odvetnika; tega oskrbi s potrebnim gradivom; ta to gradivo vsestransko preuči tudi
oziroma zlasti glede obstoja, veljavnosti in dosega dogovora o pristojnosti. Nato naj bi se oba še posvetovala,
ali je takšen dogovor smotrno uveljaviti, ter če je tako, to tudi pravočasno storila. Tak časovni okvir pa je za
kaj takega komaj zadosten celo pod predpostavko, da dolžnik in njegov odvetnik lahko zadevi takoj posvetita
nedeljeno pozornost.
12. Stališča pritožbenega sodišča iz prejšnjih dveh točk (ki se nanašajo na nacionalno pravo, tudi v luči
primerjalnega) pa sama po sebi vendarle niso neposredno odločilna za presojo v tej zadevi. Pomembna
postanejo posredno - preko vprašanja, ali se je toženec "spustil v postopek" v smislu prvega odstavka 26.
člena Bruseljske uredbe. To je namreč avtonomen pojem prava EU, za katero velja evroustavno načelo
primarnosti.9Kot je že opozorilo sodišče prve stopnje, velja v tem okviru načelo nacionalne procesne
avtonomije pri vprašanju, kdaj ima toženec prvo priložnost za ugovor nepristojnosti. Ta avtonomija pa ni
neomejena. Omejuje jo načelo učinkovitosti (effectiveness)prava EU, 10ki zahteva, da izvajanje pravic iz
prava EU ni pretirano oteženo ali celo onemogočeno. 11Iz ustaljene prakse Sodišča EU izhaja, da je treba
primere, v katerih se zastavi vprašanje, ali nacionalna postopkovna določba (in kot je treba dodati, njena
razlaga s strani nacionalnih sodišč) praktično onemogoča ali pretirano otežuje izvajanje pravic, ki jih
posamezniku daje pravni red EU, preizkusiti "ob upoštevanju mesta te določbe v celotnem postopku, poteka
postopka in njegovih posebnosti pred različnimi nacionalnimi sodišči". "Pri tem je treba po potrebi upoštevati
načela, na katerih temelji nacionalni pravni sistem, kot so načelo varstva pravice do obrambe, načelo pravne
varnosti in učinkovit potek postopka[.]" 12Ob razlogih, ki jih je že navedlo in se po njegovem tem merilom
prilegajo, pritožbeno sodišče ocenjuje, da pravilo iz drugega odstavka 62. člena ZIZ in njegova takšna
razlaga, da mora "dolžnik" uveljavljati dogovor o pristojnosti najpozneje v ugovoru zoper sklep o izvršbi na
podlagi verodostojne listine, razen če ne pozna sporne terjatve, ni skladno z zahtevami, ki jih za učinkovitost
varstva pravic postavlja pravo EU.
13. Prirejen po moči pravkar razgrnjenemu razlogu pa je po oceni pritožbenega sodišča še ta, da je implicitna
predpostavka prvega odstavka 26. člena Bruseljske uredbe z njegovim mehanizmom s spustitvijo toženca v
                               4 / 7
postopek - da je predtem sploh vložena tožba. 13Po drugem odstavku 62. člena ZIZ se predlog za izvršbo na
podlagi verodostojne listine, ki je bil podlaga za izdajo razveljavljenega sklepa o izvršbi, obravnava kot tožba
v pravdnem postopku. Ta tožba pa je po definiciji nepopolna. Po utrjenem stališču pravne teorije in sodne
prakse identiteto denarnih tožbenih zahtevkov sodoločata iztoževani znesek in njegova dejanska podlaga,
slednje pa v predlogu za izvršbo na podlagi verodostojne listine sploh ni mogoče navesti. Že po tej preprosti
logiki je vprašljivo, da bi se toženec lahko spustil v postopek, še preden je zoper njega sploh vložena popolna
tožba.
14. Nadaljnji razlog, zaradi katerega je sodišče prve stopnje štelo, da se je toženka spustila v postopek, je bila
njena udeležba v mediaciji. Sodišče je strankama, skladno s prvim odstavkom 15. člena Zakona o
alternativnem reševanju sodnih sporov (ZARSS), ponudilo možnost tega alternativnega reševanja njunega
spora, hkrati pa je toženki v skladu s tretjim odstavkom 277. člena ZPP vročilo še dopolnitev tožbe. Po
privolitvi obeh strank je pravdni postopek prekinilo (na podlagi 6. točke prvega odstavka 205. člena ZPP v
povezavi z drugim odstavkom 15. člena ZARSS). Po presoji pritožbenega sodišča bi se po udeležbi v
postopku mirne rešitve spora morda lahko kdaj štelo, da se je stranka spustila v postopek. 14A to bi bilo
mogoče predvsem v primeru ločene izvedbe zdaj sicer že ukinjenega poravnalnega naroka, ki ga je opravilo
sodišče, pristojno za odločanje o sporu, saj bi se v takem primeru najbrž lahko štelo, da stranka implicitno
priznava pristojnost sodišča. V obravnavanem primeru pa je sodišče svoj postopek prekinilo, mediacija pa se
je izvajala v okviru programa, pridruženega sodišču (prim. 5. člen ZARSS). Zato ta udeležba ne pomeni, da
se je toženka spustila v (izrecno in formalno prekinjeni) postopek v smislu 26. člena Bruseljske uredbe.
15. Po oceni pritožbenega sodišča končno niti dejstvo, da toženka v 15-dnevnem roku, ki ji ga je dalo sodišče
prve stopnje za odgovor na dopolnitev tožbe, ni vložila odgovora, ne pomeni, da se je spustila v postopek brez
ugovora pristojnosti. Pri navedenem ne gre za zakonski rok (kot pri odgovoru na navadno tožbo iz prvega
odstavka 277. člena ZPP), pač pa za sodnega. In čeprav sodišče strankam podeljuje zavezujoče roke za
vložitev vlog zaradi odprave formalnih ali vsebinskih pomanjkljivosti v procesnem gradivu, ki mu ga morajo
stranke priskrbeti (t. i. formalno oziroma pisno materialno procesno vodstvo), jih mora vselej opozoriti na
posledice nespoštovanja roka (sedmi odstavek 108. in šesti odstavek 286. a člena ZPP).
16. Sodnega roka tako ne gre enačiti z zakonsko določenimi prekluzivnimi roki, razen če zakon za konkreten
rok to posebej predvideva ali če je stranka izrecno opozorjena na posledice. V tem primeru toženkina
pasivnost v 15 dneh ni imela v zakonu določene posledice. Odsotnost opozorila na sankcije pa pomeni, da
toženka s prekoračitvijo roka ni mogla avtomatično izgubiti kakšne pravice. Toženkin molk tu ni
enakovreden aktivnemu dejanju v postopku. Spustitev v postopek v smislu 26. člena Bruseljske uredbe
namreč implicira, da se toženec spusti v razpravljanje o glavni stvari brez protesta glede pristojnosti. Toženka
pa v 15 dneh po dopolnitvi tožbe ni naredila ničesar niti v smeri meritorne obrambe niti ugovora zoper
pristojnost. Takšna nedejavnost se ne more razlagati kot procesno dejanje tihe prorogacije pristojnosti.
17. Sodišče prve stopnje po presoji pritožbenega sodišča ni pravilno uporabilo materialnega prava (v tej vlogi
so v izpodbijanem procesnem sklepu nastopale zgoraj obravnavane določbe ZIZ, ZPP in Bruseljske uredbe),
zato je razveljavilo njegov sklep in mu zadevo vrnilo v nov postopek (druga poved prvega odstavka 355. člena
v zvezi s 366. členom ZPP), odločitev o pritožbenih stroških pa oprlo na tretji odstavek 165. člena ZPP.
18. Sodišče prve stopnje naj nadaljuje po zastavljeni poti in vsebinsko obravnava ugovor nepristojnosti (z
vidika 82. člena OZ). Pritožbeno sodišče ni moglo, ne da bi pretirano poseglo v toženkino pravico do
pritožbe, prvo ocenjevati opravičenosti razlogov za neudeležbo toženkinega direktorja z naroka. Če sodišče
prve stopnje meni, da neudeležba ni opravičena, naj v ponovljenem postopku zgolj izda novo odločbo o
                               5 / 7
ugovoru pristojnosti, sicer pa naj predtem zasliši še toženkinega direktorja.
19. Primeren je še ta epilog. Nezaželena in moteča dejanska posledica predstavljenih stališč je, da se o
predpostavki pristojnosti slovenskega sodišča odloča leta po sprožitvi postopka. Vendar je glavni vzrok za to
prekratek zakonski rok za ugovor. 15V analiziranem zakonodajnem okviru bi drugačna odločitev pretirano
posegla v toženkino pravico do obrambe. Četudi bi bilo v toženkinem ravnanju morda mogoče prepoznati
indice zavlačevanja, ti nikakor ne dosegajo stopnje očitnega izključnega ravnanja v nasprotju z namenom
pravice (t. p. njene zlorabe) uveljavljati ugovor nepristojnosti. Prekratki roki preprosto spodkopavajo njihove
deklarirane cilje (pospešitve sojenja), ta zadeva pa je zgled za to.
-------------------------------
1Take so po ustaljeni sodni praksi le tiste, ki glede na besedilo, včasih pa tudi kontekst, v katerem so
izoblikovane, objektivno vzeto omogočajo več različnih razlag (prim. sodbo Vrhovnega sodišča III Ips
76/2003 z dne 2. 3. 2004).
2 Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in
priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (prenovitev)
3Ta člen se navezuje na prejšnjega, skladno s katerim se dogovor o pristojnosti izrecno nanaša na določitev
pristojnosti sodišč "določene države članice" in torej ne tudi tretjih držav, kot je Bosna in Hercegovina. Kljub
temu velja Bruseljska uredba. Nasprotno sicer F. Guarcimartin v A. Dickinson in E. Lein, urednika: The
Brussels I Regulation Recast,OUP, Oxford 2015, str. 280-281. Drugače ter bolj poglobljeno in prepričljivo U.
Magnus v U. Magnus in M. Mankowski, urednika: European Commentaries on Private International Law,
Brussels I bis Regulation, 2. izdaja, Verlag Otto Schmidt, Köln 2023, str. 603-5. Ta avtor opozarja, da
prorogacija pristojnosti sodišča države zunaj EU obenem pomeni derogacijo pristojnosti sodišča države
članice EU. V vsakem primeru ima to stališče (in stališče pritožbenega sodišča iz glavnega besedila) oporo v
sodbi Sodišča EU C-175/15 z dne 17. 3. 2016 v zadevi Taser International Inc. proti SC Gate 4 Business SRL in
C. M. Anastasiuju.
4Prim. npr. 34. točko obrazložitve sodbe Sodišča EU C-433/16 z dne 13. 7. 2017 v zadevi BMW AG proti
Acacia Srl.
5 Sklep III R 10/2019 z dne 23. 4. 2019.
6A. Galič v A. Galič in N. Betetto: Evropsko civilno procesno pravo I,GV Založba, Ljubljana 2011, str. 189,
op. 533, brez reprodukcije virov iz izvirnika.
7Prim. sodbo in sklep Višjega sodišča v Ljubljani I Cpg 1596/2015 z dne 4. 10. 2016, 15.-18. točka
obrazložitve.
8Tako glede nemškega ustavnega prava A. Galič: Ustavno civilno procesno pravo, GV Založba, Ljubljana
2004, str. 205.
9Prim. npr. A.-L. Calvo Caravaca in J. Carrascosa Gonzales v U. Magnus in M. Mankowski,
urednika:European Commentaries on Private International Law, Brussels I bis Regulation, 2. izdaja, Verlag
Otto Schmidt, Köln 2023, str. 669. F. Guarcimartin v A. Dickinson in E. Lein, urednika: The Brussels I
Regulation Recast, OUP, Oxford 2015, str. 308.
10Prim. 15. točko obrazložitve izpodbijanega sklepa. Nacionalna procesna avtonomija je eno od splošnih
načel prava EU, izraslo iz sodbe Sodišča evropskih skupnosti C-33/76 z dne 16. 12. 1976 v
zadeviRewe-Zentralfinanz. Podrobno M. Avbelj: Pravo EU in nacionalna procesna avtonomija, Pravosodni
bilten, št. 2/2016, str. 11-13.
11Prim. M. Avbelj, pravkar navedeno delo, str. 16, in razdelek 3.2.2. Dopustnost razumnih prekluzivnih
rokov, str. 18-19.
12 Sodba C-63/08 z dne 29. 10. 2009 v zadevi V. Pontin proti T-Comalux SA, 47. točka obrazložitve.
13 A.-L. Calvo Caravaca in J. Carrascosa Gonzales v zg. nav. komentarju, str. 668-669.
                               6 / 7
14 Prim. F. Guarcimartin v A. Dickinson in E. Lein, zg. nav. komentar, str. 308 in op. 229.
15Prim. še, sicer v nekoliko, a z vidika v glavnem besedilu obravnavanih vprašanj v resnici nebistveno
drugačnem kontekstu varstva potrošnikov, naslednja stališča: "Ob primerjavi slovenske ureditve z ureditvami v
državah, za katere je SEU [Sodišče EU] ugotovilo neučinkovitost te pravice (Španija, Poljska, Slovaška), se
slovenska ureditev pokaže za osupljivo pretirano strogo. Ni dvoma, da bi SEU ugotovilo, da pravica do ugovora
ni učinkovita. Zadošča spomniti že na izrazito kratek rok: 8 dni (primerjajmo to z na primer evropskim plačilnim
nalogom, kjer je rok 30 dni). Poleg tega mora biti ugovor obrazložen, saj ga sicer sodišče zavrne (primerjajmo to
z evropskim plačilnim nalogom, kjer zadošča formalno "ugovarjam"). [… Ker zahteva po (sklepčni)
obrazloženosti ugovora (kljub dopustnosti in učinkovitosti njenega posebnega primera, tj. izjave o nevednosti, ki
pa ne bo vedno skladna z načelom resnicoljubnosti, je nadalje] pomembno, da že v tej fazi (realno, čeprav
formalno ne obvezno) kliče po sodelovanju pravnega strokovnjaka; to pa povzroča stroške in zapletanje, kar
lahko po praksi SEU potrošnika pretirano odvrača od vložitve ugovora. […] Ob neustreznosti ureditve [izvršbe
na podlagi verodostojne listine] (v potrošniških zadevah) se postavlja vprašanje, kako zagotoviti skladnost z
zahtevami SEU. Vsekakor že iz razlogov nacionalnega prava velja čim prej spremeniti ugovorni postopek
(podaljšanje roka za ugovor na vsaj 30 dni, opustitev zahtev po strogi obrazloženosti)." A. Galič: Izvršba na
podlagi verodostojne listine in varstvo pred nepoštenimi pogoji v potrošniških pogodbah, Odvetnik, št. 115,
april 2024, str. 21.
Datum zadnje spremembe: 02.12.2025
Powered by TCPDF (www.tcpdf.org)
                               7 / 7