62004CJ0418_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-418/04,
zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene 29. septembra 2004,
Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata B. Doherty in M. van Beek, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
tožeča stranka,
proti
Irski, ki jo zastopajo D. O’Hagan, zastopnik, skupaj z E. Cogan, barrister, in G. Hoganom, SC,
tožena stranka,
ob intervenciji
Helenske republike, ki jo zastopa E. Skandalou, zastopnica, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
in
Kraljevine Španije, ki jo zastopa N. Díaz Abad, zastopnica, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
intervenientki,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, L. Bay Larsen, R. Schintgen, sodnika, R. Silva de Lapuerta, sodnica, P. Kūris (poročevalec), sodnik,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 6. julija 2006,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 14. septembra 2006
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. S tožbo Komisija Evropskih skupnosti Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Irska, ker ni:
– v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic (UL L 103, str. 1), kot je bila spremenjena z Direktivo Komisije 97/49/ES z dne 29. julija 1997 (UL L 223, str. 9, v nadaljevanju: Direktiva o pticah), od leta 1981 razvrstila vseh ozemelj, ki so glede na število in velikost najprimernejša za ohranjanje vrst iz priloge I k tej direktivi (v nadaljevanju: priloga I) ter za redno ponavljajoče se selitvene vrste;
– od leta 1981 v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah sprejela potrebnih zakonskih ukrepov varstva za ta ozemlja;
– zagotovila, da se od leta 1981 določbe člena 4(4), prva poved, Direktive o pticah uporabljajo za območja, ki se morajo razvrstiti kot posebna območja varstva (POV) v skladu z omenjeno direktivo;
– v celoti in pravilno v nacionalno zakonodajo prenesla in uporabila določb člena 4(4), druga poved, Direktive o pticah;
– sprejela v zvezi s POV, razvrščenimi v skladu z Direktivo o pticah, vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami členov 6, od (2) do (4), Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL L 206, str. 7, v nadaljevanju: Direktiva o habitatih) in v zvezi z rekreativno rabo vseh območij, ki bi morala biti podvržena členu 6(2) te direktive, sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami omenjenega člena 6(2) in
– izvedla vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami člena 10 Direktive o pticah,
ni izpolnila svojih obveznosti iz navedenih členov teh direktiv.
2. S sklepom predsednika Sodišča z dne 17. marca 2005 je bila Helenski republiki in Kraljevini Španiji dovoljena intervencija v podporo predlogom Irske, ki predlaga Sodišču, naj zavrne tožbo ali naj podredno omeji razsežnost sodbe na specifična vprašanja, glede katerih bi Sodišče ugotovilo, da Irska ni izpolnila svojih obveznosti iz zadevnih direktiv.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
Direktiva o pticah
3. Deveta uvodna izjava Direktive o pticah določa, da „so ohranjanje, vzdrževanje ali obnavljanje zadostne raznovrstnosti ter površine habitatov nujni za ohranitev vseh vrst ptic; ker naj bi bile nekatere vrste ptic predmet posebnih ukrepov za ohranitev njihovih habitatov, da se zagotovi preživetje in razmnoževanje ptic na njihovem območju razširjenosti; ker morajo ti ukrepi upoštevati tudi selitvene vrste in se uskladiti tako, da se vzpostavi skladna celota“.
4. Člen 4 Direktive o pticah določa:
„1. Vrste iz Priloge I so predmet posebnih ukrepov za ohranitev njihovih habitatov, da se zagotovi preživetje in razmnoževanje teh vrst na njihovem območju razširjenosti.
V zvezi s tem se upoštevajo:
a) vrste, ki jim grozi izumrtje;
b) vrste, občutljive na določene spremembe v svojih habitatih;
c) vrste, za katere se šteje, da so redke, ker so njihove populacije majhne ali pa so omejeno lokalno razširjene;
d) druge vrste, ki zahtevajo posebno pozornost zaradi posebne narave svojih habitatov.
Kot osnova za vrednotenje se upoštevajo trendi in nihanja populacijskih nivojev.
Države članice razvrstijo zlasti ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša, kot posebna območja varstva za ohranjanje teh vrst, upoštevaje varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva.
2. 	Države članice sprejmejo podobne ukrepe za redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v Prilogi I, upoštevaje njihovo potrebo po varstvu na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva, kar zadeva njihova območja za razmnoževanje, goljenje in prezimovanje ter počivališča na njihovih selitvenih poteh. Države članice zato posvetijo posebno pozornost varovanju mokrišč ter zlasti mokrišč mednarodnega pomena.
[…]
4. 	V zvezi z območji varstva iz odstavkov 1 in 2 države članice sprejmejo primerne ukrepe, da ne pride do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov ali kakršnih koli motenj, ki v taki meri vplivajo na ptice, da bi bilo to pomembno glede na cilje tega člena. Države članice si prizadevajo, da ne bi prišlo do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov tudi izven teh območij varstva.“
5. Člen 10 Direktive o pticah določa:
„1. Države članice vzpodbujajo raziskovanje in vse dejavnosti, ki so podlaga za varovanje, upravljanje in uporabo populacij vseh vrst ptic iz člena 1.
2. Posebna pozornost se posveti raziskovanju in dejavnostim, povezanim z vsebinami iz Priloge V. Države članice predložijo Komisiji vse potrebne informacije, da se ji omogoči sprejetje ustreznih ukrepov za usklajevanje raziskovanja in dejavnosti iz tega člena.“
6. V prilogi V k Direktivi o pticah so našteti ti predmeti raziskovanj in dejavnosti:
„(a) Priprava nacionalnih seznamov vrst, ki jim grozi izumrtje, ali vrst, ki so še posebej prizadete, upoštevaje njihovo geografsko razširjenost.
(b) Popis in ekološki opis območij, ki so posebej pomembna za selitvene vrste na njihovih selitvenih poteh ter kot prezimovališča in gnezdišča.
(c) Navedba podatkov o populacijskih nivojih selitvenih vrst, ki so razvidni iz obročkanja.
(d) Ocena vpliva načinov odvzema prosto živečih ptic na populacijske nivoje.
(e) Razvoj ali izboljšava ekoloških načinov za prep rečevanje škode, ki jo povzročajo ptice.
(f) Določitev vloge, ki jo imajo nekatere vrste kot pokazatelji onesnaženosti.
(g) Preučitev škodljivih vplivov kemičnega onesnaževanja na populacijske nivoje vrst ptic.“
Direktiva o habitatih
7. Člen 6 Direktive o habitatih določa:
„[…]
2. Države članice storijo vse potrebno, da na posebnih ohranitvenih območjih preprečijo slabšanje stanja naravnih habitatov in habitatov vrst ter vznemirjanje vrst, za katere so bila območja določena, kolikor bi tako vznemirjanje lahko pomembno vplivalo na cilje te direktive.
3. Pri vsakem načrtu ali projektu, ki ni neposredno povezan z upravljanjem območja ali zanj potreben, pa bi sam ali v povezavi z drugimi načrti ali projekti lahko pomembno vplival na območje, je treba opraviti ustrezno presojo njegovih posledic glede na cilje ohranjanja tega območja. Glede na ugotovitve presoje posledic za območje in ob upoštevanju določb odstavka 4 pristojni nacionalni organi soglašajo z načrtom ali projektom šele potem, ko se prepričajo, da ne bo škodoval celovitosti zadevnega območja, in, če je primerno, ko pridobijo mnenje javnosti.
4. Če je treba kljub negativni presoji posledic za območje izvesti načrt ali projekt iz nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa, vključno tistih socialne ali gospodarske narave, in ni drugih ustreznih rešitev, država članica izvede vse izravnalne ukrepe, potrebne za zagotovitev varstva celovite usklajenosti Nature 2000. O sprejetih izravnalnih ukrepih obvesti Komisijo.
Če je zadevno območje s prednostnim naravnim habitatnim tipom in/ali prednostno vrsto, se lahko upoštevajo le razlogi, povezani z zdravjem ljudi ali javno varnostjo, ali koristnimi posledicami bistvenega pomena za okolje ali drugimi, po predhodnem mnenju Komisije nujnimi razlogi prevladujočega javnega interesa.“
Nacionalna ureditev
European Communities Act
8. Zakon o Evropskih skupnostih iz leta 1972 (European Communities Act 1972, v nadaljevanju: European Communities Act), pooblašča ministre, da sprejemajo zakone neodvisno od nacionalnega parlamenta, če to nalagajo obveznosti iz prava Skupnosti.
Wildlife Act
9. Člen 11(1) in (3) zakona iz leta 1976 o prostoživečih živalskih in rastlinskih vrstah (Wildlife Act 1976), kot je bil spremenjen z zakonom iz leta 2000 (Wildlife (Amendment) Act 2000, v nadaljevanju: Wildlife Act), določa:
„1. Minister zagotovi ohranjanje prostoživečih rastlin in živali in
spodbuja ohranitev biološke raznovrstnosti.
[…]
3. Minister lahko neposredno ali ob sodelovanju s tretjo osebo ali po njegovem posredniku:
a) izvaja ali omogoči izvajanje dejavnosti raziskovanja, za katere meni, da so koristne pri izvajanju njegovih nalog v skladu s tem zakonom;
[…]“
10. Členi od 15 do 17 Wildlife Act pristojnega ministra pooblaščajo, da z odredbo ustvari naravne rezervate na ozemljih v javni lasti. Ta zakon prav tako pooblašča ministra, da prizna naravne rezervate, ki so bili vzpostavljeni na drugih ozemljih, in da določi ozemlja kot živalska pribežališča.
Uredba o pticah
11. Uredba iz leta 1985 o ohranjanju prostoživečih ptic Evropskih skupnosti (European Communities (Conservation of Wild Birds) Regulations 1985, v nadaljevanju: uredba o pticah) prepoveduje odlaganje hrane, odpadkov in škodljivih snovi v zadevnih POV.
Uredba o habitatih
12. Preambula uredbe iz leta 1997 o naravnih habitatih Evropskih skupnosti (European Communities (Natural Habitats) Regulations 1997), kot je bila spremenjena z zakonom iz leta 2000 (Wildlife (Amendment) Act 2000, v nadaljevanju: uredba o habitatih), določa, da je bil razlog njenega sprejetja, da bi se Direktivi o habitatih dalo učinek v notranjem pravu.
13. Člen 2 uredbe o habitatih določa evropsko območje kot: (a) območje, ki
je bilo obveščeno za namene člena 4 […] te uredbe; (b) območje, ki ga Komisija sprejela kot območje, pomembno za Skupnost za namene člena 4(2) Direktive o habitatih, v skladu s postopkom, predvidenim v členu 21 iste direktive; (c) posebno ohranitveno območje; (d) območje, razvrščeno v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah.
14. Člen 4 te uredbe določa:
„1. Minister pošlje en primerek seznama prijavljenih evropskih območij ali seznam, ki je bil spremenjen v skladu s členom 3(3), ministru za okolje, ministru za kmetijstvo, prehrano in gozdove, ministru za pomorske zadeve, ministru za transport, ministru za energijo in komunikacije, Commissioners of Public Works in Ireland (irski urad za javna dela),
Environmental Protection Agency (agencija za varstvo okolja) in vsem organom, pooblaščenim za načrtovanje, ki so pristojni za ozemlje, na katero se seznam nanaša, ali na kakršen koli del tega ozemlja in se, kadar je to potrebno, z vsemi ali nekaterimi od njih posvetuje.
2. (a) Minister obvesti vsakega lastnika ali posestnika katerega koli ozemlja, ki je v seznamu prijavljenih evropskih območij, in vsakega imetnika veljavnega dovoljenja za iskanje ali raziskovanje, ki je bil pravilno izdan z uradnim aktom, ki se nanaša na omenjeno ozemlje, o predlogu za vključitev ozemlja v omenjeni seznam in da se seznam v skladu z Direktivo o habitatih pošlje Komisiji;
(b) Če ni mogoče po normalni poti ugotoviti naslova osebe, na katero se nanaša točka (a) tega odstavka, bodo obvestila in karte, ki prikazujejo to ozemlje, izobešeni na dobro vidnem mestu:
(i) v eni ali več postajah Garda Siochana, v lokalnih upravnih uradih, lokalnih uradih ministrstva za socialno varnost, lokalnih uradih ministrstva za kmetijstvo, prehrano in gozdove in uradih Teagasc, ki so na zadevnem ozemlju ali vzdolž njega, ali
(ii) če se nobena taka postaja [ne nahaja] v njegovi okolici, v eni ali več postajah ali uradih, ki so v bližini ali v okolici ozemlja, in
se bodo oglasi predvajali na vsaj eni radijski postaji, ki oddaja na področju zadevnega ozemlja, in objavili v vsaj enem časopisu, ki izhaja na tem področju, vsak tak oglas pa bo povabil vse osebe, ki jih zadeva seznam območij predlaganih za evropska območja, da stopijo v stik z ministrstvom za umetnost, kulturo in za Gaeltacht.
[…]
3. Za vsako od območij bo seznam območij, predlaganih za evropska območja, ki ga je poslal minister v skladu z odstavkom 1, in obvestilo, ki ga je objavil minister v skladu z odstavkom 2:
a) spremljala karta primernega merila, v okoliščinah, v katerih bo območje razmejeno, tako da se lahko identificira ozemlja, ki so zajeta v območje, na katero se nanaša obvestilo, tako kot njegove meje;
b) navedel dejavnosti, za katere minister meni, da bi lahko spremenile, poškodovale, uničile ali vplivale na celovitost območja;
c) navedel vrsto ali vrste habitata ali vrste, ki so na območju prisotne in za katere se je predlagalo priznanje območja kot pomembnega za Skupnost;
d) navedel pritožbene postopke, ki so osebam na voljo.
[…]“
15. Člen 5 omenjene uredbe vsakemu prejemniku obvestila v skladu s členom 4(2) iste uredbe daje pravico, da oporeka vpisu območja v seznam prijavljenih evropskih območij in določa postopek, da bi se odločilo o teh očitkih.
16. Člen 7 uredbe o habitatih določa, da lahko minister imenuje „pooblaščene uradne osebe“, ki lahko pridejo na ozemlje in ga pregledajo.
17. Člen 9 te uredbe določa:
„1. Najpozneje v šestih letih po dnevu sprejetja območja s strani Komisije v skladu s postopkom iz člena 4(2) Direktive o habitatih minister določi to območje kot posebno ohranitveno območje in v Iris Oifigiúil
objavi – ali odloči, da se objavi – kopijo vsake od teh določitev.
[…]“
18. Člen 13 omenjene uredbe določa:
„1. Minister sprejme ohranitvene ukrepe, za katere meni, da so potrebni glede posebnih ohranitvenih območij, ki so določena v skladu s členom 9, in predvsem, če je to potrebno, načrte upravljanja, ki so pripravljeni posebej za ta območja ali zajeti v ustreznih načrtih.
2. Minister sprejme upravne in pogodbene ukrepe, ki ustrezajo ekološkim potrebam, ki jih imajo vrste naravnih habitatov iz priloge I k Direktivi o habitatih in vrste iz priloge II k tej direktivi, ki so prisotne na zadevnih območjih.
3. Minister bo sprejel potrebne predpise, da bi se v posebnih ohranitvenih območjih, ki so bila določena v skladu s členom 9, preprečilo slabšanje stanja naravnih habitatov in habitatov vrst ter vznemirjanje vrst, za katere so bila območja določena, kolikor bi tako vznemirjanje lahko pomembno vplivalo na cilje Direktive o habitatih.“
19. V skladu s členom 14 uredbe o habitatih:
„1. Prepovedano je izvajati, omogočiti izvajanje ali nadaljevati izvajanje na vsakem ozemlju, ki je vključeno v posebno ohranitveno območje ali območje, ki je vključeno v seznam v skladu s poglavjem I tega dela, aktivnost ali dejavnost, ki je navedena v obvestilu, izdanem v skladu s členom 4(2),
razen če je aktivnost ali dejavnost že izvajana, zaprošena, dovoljena ali jo še naprej opravlja lastnik, posestnik ali uporabnik ozemlja in če:
a) je eden od njih na ministra naslovil pisni predlog glede želene aktivnosti ali dejavnosti, s podrobno navedbo njunih značilnosti in ozemlja, na katerem ju želi izvajati, in
b) je izpolnjen eden od pogojev, določenih v odstavku 2.
2. Pogoji iz odstavka 1 so:
a) aktivnost ali dejavnost se izvaja s pisnim soglasjem ministra ali
b) aktivnost ali dejavnost se izvaja skladno s soglasjem o upravljanju, ki je predvideno v členu 12.
3. Vsaka oseba, ki brez razumnega opravičila krši določbe odstavka 1, stori prekršek.
4. Določbe tega člena se ne uporabljajo za aktivnosti ali dejavnosti, ki so določene v členu 15(2).“
20. V odstavku 1 člena 15 te uredbe je določeno, da morajo pristojni irski organi, ko se jim predloži predlog za soglasje v skladu s členom 14 in bi predvidena dejavnost lahko imela precejšnje posledice za območje, presoditi posledice za območje glede na cilje njegove ohranitve. Dalje je v odstavku 2 člena 15 določeno, da če je bila predvidena dejavnost že predmet soglasja v skladu z drugo zakonodajo, mora pristojni minister, s čigar pooblastilom je bilo soglasje izdano, presoditi to dejavnost in, kadar je to potrebno, spremeniti ali preklicati zadevno soglasje.
21. Člen 16 omenjene uredbe določa, da če iz presoje iz člena 15 izhaja, da bi imela želena dejavnost negativne posledice za območje, ta ne sme biti dovoljena. Kljub temu je predvidena izjema zaradi „nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa“.
22. Člen 17 uredbe o habitatih določa:
„1. Če minister presodi, da se aktivnost ali dejavnost izvaja ali bi se lahko izvajala na:
a) območju, ki je v seznamu v skladu s poglavjem I tega dela, ali
b) območju, kjer je bilo organizirano posvetovanje v skladu s členom 5 Direktive o habitatih, ali
c) evropskem območju,
ki ni neposredno povezana z upravljanjem teh območij ali zanj potrebna, pa bi sama ali v povezavi z drugimi aktivnostmi ali dejavnostmi lahko pomembno vplivala na območja, se minister prepriča o tem, da se opravi ustrezna presoja posledic te aktivnosti ali dejavnosti za to območje glede na cilje ohranjanja tega območja.
2. Za namene tega člena se bo kot ustrezna presoja štela študija o vplivih na okolje.
3. Če minister, upoštevajoč ugotovitve presoje, ki se je opravila v skladu z odstavkom 1, presodi, da aktivnost ali dejavnost škoduje celovitosti zadevnega območja, pri pristojnem sodišču vloži tožbo, da se prepove njeno izvajanje.
4. Tožba pred pristojnim sodiščem bo obravnavana po skrajšanem postopku, sodišče pa bo lahko (če sploh) izdalo začasno ali predhodno odredbo – če bo presodilo, da je to potrebno, upoštevajoč člen 6(4) Direktive o habitatih – kot tudi splošno potrebo po ohranitvi celovitosti zadevnega območja in zagotovitvi varstva celovite usklajenosti Nature 2000.
5. Za namene tega dela pomeni ‚pristojno sodišče‘ sodnika pri Circuit Court, v katerega okrožju (Circuit) so ozemlja ali deli ozemelj, ali visoko sodišče.“
23. Člen 18 te uredbe določa:
„1. Če aktivnost ali dejavnost, ki se izvaja ali se želi izvajati na ozemlju, ki ni vključeno v:
a) območje, ki je v seznamu v skladu s poglavjem I tega oddelka, ali
b) območje, kjer je bilo organizirano posvetovanje v skladu s členom 5 Direktive o habitatih, ali
c) evropsko območje,
lahko škodi celovitosti zadevnega območja, sama ali v povezavi z drugimi aktivnostmi in dejavnostmi, se bo minister prepričal, da se opravi ustrezna presoja njenih posledic za območje glede na cilje ohranjanja tega območja.
2. Določbe člena 17, od (2) do (5), se uporabljajo ob upoštevanju ugotovitev presoje, opravljene v skladu z odstavkom 1.“
24. Člen 34 omenjene uredbe določa:
„Kadar je to primerno, se bodo določbe členov 4, 5, 7, 13, 14, 15 in 16
mutatis mutandis
uporabljale za ozemlja, razvrščena v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah.“
25. Člen 35 te uredbe določa:
„Minister
a) spodbuja izobraževanje ter splošno obveščanje o potrebi varstva prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst in ohranitvi njihovih habitatov in naravnih habitatov;
b) spodbuja raziskovalna in znanstvena dela, ki so potrebna za spoštovanje člena 11 Direktive o habitatih, s tem da posebno pozornost posveti znanstvenemu delu, ki je potrebno za izvajanje členov 4 in 10 te direktive;
c) si z državami članicami in Komisijo izmenjuje, kadar je to primerno, informacije, ki so potrebne, da se raziskovanje, ki poteka na ravneh držav članic in Skupnosti, ustrezno usklajuje.“
Predhodni postopek in pisni postopek pred Sodiščem
26. Komisija je, potem ko je prejela pritožbe, začela dva postopka za ugotovitev neizpolnitve obveznosti proti Irski in ji med 1. novembrom 1998 in 18. aprilom 2002 poslala štiri pisne opomine, ki so se nanašali po eni strani na to, da ni v celoti prenesla in pravilno uporabila direktiv o pticah in habitatih, in po drugi strani na posebne kršitve glede poslabšanja stanja habitatov zaradi izvajanja rekreativnih dejavnosti.
27. Razlage, ki so jih vsebovali odgovori irskih organov, niso zadovoljile Komisije, tako da je ta po dvostranskih srečanjih med Irsko in Komisijo 24. oktobra 2001 Irski vročila obrazloženo mnenje ter 11. julija 2003 dodatno obrazloženo mnenje in obrazloženo mnenje glede rekreativnih dejavnosti.
28. Upoštevajoč, da trditve v odgovorih Irske na obrazložena mnenja niso bile prepričljive, in ker ta še vedno ni izpolnila obveznosti iz direktive o pticah in o habitatih, se je Komisija odločila vložiti to tožbo.
29. Komisija je ob upoštevanju povezanosti zadev odločila, da obe kršitvi združi v en postopek pred Sodiščem.
Tožba
30. Komisija v podporo svoji tožbi navaja šest tožbenih razlogov glede neizpolnitve določenih obveznosti Irske iz člena 4(1), (2), (4) in (10) Direktive o pticah ter člena 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih.
Uvodne ugotovitve
31. Člen 18(1) Direktive o pticah določa, da se morajo države članice uskladiti s to direktivo najpozneje v dveh letih po uradnem obvestilu o tej direktivi. Rok za prenos Direktive o pticah se je, kolikor zadeva to državo članico, iztekel 6. aprila 1981.
32. Člen 23(1) Direktive o habitatih določa, da se države članice uskladijo s to direktivo v dveh letih po njeni notifikaciji. Rok za prenos Direktive o habitatih se je, kolikor zadeva to državo članico, iztekel 10. junija 1994.
33. Nesporno je v tej zadevi rok, ki je bil določen v obrazloženih mnenjih, potekel 11. septembra 2003.
Prvi tožbeni razlog o kršitvi člena 4(1) in (2) Direktive o pticah zaradi nezadostne razvrstitve ozemelj kot POV glede na število in velikost
34. Komisija navaja, da je Irska kršila člen 4(1) in (2) Direktive o pticah od leta 1981, ker ni razvrstila vseh ozemelj, ki so glede na število in velikost najprimernejša kot posebna območja varstva za ohranjanje vrst iz priloge I k tej direktivi ter za redno ponavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v tej prilogi. Prvi tožbeni razlog vsebuje dva vidika. Po eni strani Komisija trdi, da nekatera območja sploh niso bila razvrščena, po drugi strani pa druga območja niso bila razvrščena v celoti.
35. Irska oporeka očitani neizpolnitvi obveznosti. Trdi, da kadar obvešča Komisijo o svojih namerah v zvezi z razvrstitvijo POV, to počne v okviru sodelovanja in posvetovanja med državami članicami, kot je določeno v direktivi o pticah in o habitatih. Nadalje, kadar obvesti Komisijo o opravljenih raziskavah, se iz tega ne sme sklepati, da je trenutno omrežje POV nezadostno in da Irska ni izpolnila svojih obveznosti, ki izhajajo iz Direktive o pticah.
Uvodne ugotovitve
36. Prvič, poudariti je treba, da v skladu z ustaljeno sodno prakso člen 4(1) in (2) Direktive o pticah zavezuje države članice, da razvrstijo kot POV tista ozemlja, ki ustrezajo v teh določbah določenim ornitološkim merilom (sodba z dne 20. marca 2003 v zadevi Komisija proti Italiji, C‑378/01, Recueil, str. I‑2857, točka 14 in navedena sodna praksa).
37. Drugič, države članice so dolžne razvrstiti kot POV vsa območja, ki so na podlagi ornitoloških meril najprimernejša za ohranjanje zadevnih vrst (sodba z dne 19. maja 1998 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C‑3/96, Recueil, str. I‑3031, točka 62).
38. Tretjič, obveznost držav članic, da razvrstijo območja kot POV, ne more postati vprašljiva s sprejetjem drugih posebnih ukrepov za ohranitev (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nizozemski, točka 55).
39. Četrtič in končno, čeprav imajo države članice pri izbiri POV na voljo določeno diskrecijsko pravico, je treba pri razvrstitvi teh ozemelj odločati izključno na podlagi ornitoloških meril, določenih v Direktivi o pticah (v tem smislu glej sodbo z dne 2. avgusta 1993 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑355/90, Recueil, str. I‑4221, točka 26). Gospodarske zahteve, navedene v členu 2 te direktive, pri izbiri in razmejitvi POV ne smejo biti upoštevne (zgoraj navedena sodba Komisija proti Nizozemski, točka 59 in navedena sodna praksa).
IBA 2000
40. Komisija se v podporo svojemu tožbenemu razlogu sklicuje predvsem na zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nizozemski, v kateri je Sodišče upoštevalo Inventory of ImportantBird Areas in the European Community (seznam pomembnih področij za ptice v Evropski skupnosti), ki je bil objavljen leta 1989 (v nadaljevanju: IBA 89), s tem da je ugotovilo, da ga lahko, čeprav ni pravno zavezujoč za zadevne države članice, v tem primeru zaradi njegove znanstvene vrednosti
Sodišče uporablja kot podlago za presojo, koliko je država članica spoštovala svojo obveznost določitve POV. Po mnenju Komisije se v tej zadevi preučuje podoben seznam.
41. Irska se ne strinja s Komisijo glede nekaterih vidikov Review of Ireland’s Important Bird Areas
(seznam pomembnih področij za ptice na Irskem), ki je bil izdelan leta 1999 v okviru ponovne evropske presoje in izdan leta 2000 (v nadaljevanju: IBA 2000). Meni, da obstoj zgolj tega seznama in obstoj neskladnosti nista dokaz, da Irska ni izpolnila obveznosti iz Direktive o pticah.
42. Helenska republika in Kraljevina Španija navajata, da je IBA 2000 nepopoln in da se mu tako ne more pripisati enake vrednosti kot seznam IBA 89.
43. Grška in španska vlada menita, da se IBA 2000 v več točkah razlikuje od seznama IBA 89. Po njunem mnenju IBA 2000 vsebuje znanstvene podatke, ki seveda lahko predstavljajo podlago, ki potrjuje obstoj vrst na vsakem ozemlju, vendar so zgolj znanilnega in splošnega značaja, kar zadeva pomembnost populacije različnih vrst ter razdelitev in velikost ozemelj, preden morajo biti razvrščena kot POV. Nasprotno, IBA 2000 ne vsebuje znanstvenih podatkov, s katerimi bi lahko zanesljivo razdelili pomembna območja za ohranitev ptic, vsebuje pa precej prevelika ozemlja, ki imajo majhen ornitološki pomen, seznam območij pa bi moral biti osvežen v skladu z najnovejšimi znanstvenimi analizami. Tako se vsebina zadevnega seznama ne more uporabiti v tej zadevi, da bi bile mogoče zanesljive ugotovitve oe populaciji in natančnih mejah POV.
44. Helenska republika in Kraljevina Španija tako sklepata, da IBA 2000 ni zadostna in edinstvena podlaga, na kateri bi temeljila neizpolnitev obveznosti, ki jo Komisija očita Irski.
45. Glede na to – da je utemeljenost prvega tožbenega razloga v veliki meri odvisna od vprašanja, ali neskladnost med seznamom IBA 2000 in POV, ki jih je dejansko določila Irska, pomeni, da ta država ni zadosti izpolnila svoje obveznosti, da razvrsti območja kot POV – je treba preučiti, ali ima IBA 2000 primerljivo znanstveno vrednost kot IBA 89, in če jo ima, je potem lahko uporabljen kot referenčna podlaga pri presoji očitane neizpolnitve obveznosti.
46. Glede tega je treba opozoriti, da člen 4 Direktive o pticah določa posebej načrtovan in okrepljen sistem varovanja za vrste iz priloge I in za selitvene vrste, ki ga upravičuje dejstvo, da gre pri prvih za najbolj ogrožene vrste, pri drugih pa za vrste, ki so skupna dediščina Skupnosti (sodba z dne 13. julija 2006 v zadevi Komisija proti Portugalski, C‑191/05, ZOdl., str. I‑6853, točka 9 in navedena sodna praksa). Poleg tega iz devete uvodne izjave te direktive izhaja, da so ohranjanje, vzdrževanje ali obnavljanje zadostne raznovrstnosti ter površine habitatov nujni za ohranitev vseh vrst ptic. Države članice so torej zavezane, da sprejmejo potrebne ukrepe za ohranjanje navedenih vrst (sodba z dne 28. junija 2007 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑235/04, še neobjavljena v ZOdl., točka 23).
47. Zato je posodabljanje znanstvenih podatkov nujno za opredelitev položaja najbolj ogroženih vrst in položaja vrst, ki so skupna dediščina Skupnosti, da bi lahko kot POV določili najprimernejša ozemlja. Treba je torej uporabiti najbolj posodobljene znanstvene podatke, ki so razpoložljivi ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (zgoraj navedena sodba z dne 28. junija 2007 v zadevi Komisija proti Španiji, točka
24).
48. S tem v zvezi je treba poudariti, da so nacionalni seznami, med njimi IBA 2000, ki ga je izdelal BirdLife International, revidirali prvo panevropsko študijo, ki je bila opravljena v IBA 89, saj so vsebovali natančnejše in novejše znanstvene podatke. Dejansko iz seznama IBA 2000 izhaja, da ta v primerjavi s seznamom IBA 89 navaja 48 novih območij, kar zadeva Irsko.
49. Kot je omenila generalna pravobranilka v točki 20 sklepnih predlogov, območja, navedena v obeh seznamih, izhajajo iz uporabe določenih meril pri podatkih o prisotnosti ptic. Merila, uporabljena v IBA 2000, večinoma ustrezajo merilom, uporabljenim v IBA 89. Sledi, da povečanje števila in površine navedenih območij v bistvenem izhaja iz boljšega poznavanja prisotnosti ptic.
50. Irska trdi, da Komisija napačno meni, da IBA 2000 ni izčrpen. V zvezi s tem je treba poudariti, da IBA 2000 pomeni zgolj referenčno podlago za pravilno vzpostavitev omrežja pomembnih območij za ohranitev ptic in da lahko druge ornitološke študije razvrstijo ozemlja, ki so najprimernejša za ohranjanje določenih vrst ptic.
51.
Vendar, kot navaja generalna pravobranilka v točki 25 sklepnih predlogov, ta nepopolnost ne povzroča dvomov o dokazni vrednosti IBA 2000. Drugače bi bilo, če bi Irska predložila znanstvene dokaze, na podlagi katerih bi lahko dokazala predvsem to, da je mogoče obveznosti iz člena 4(1) in (2) Direktive o pticah izpolniti tako, da se kot POV razvrstijo druga območja namesto tistih, ki so našteta v navedenem seznamu, in sicer tista z manjšo skupno površino, kot jo imajo območja iz seznama (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Italiji, točka 18).
52. Sodišče je – upoštevajoč znanstveno vrednost IBA 89 in brez predložitve znanstvenih dokazov države članice, na podlagi katerih bi lahko dokazala predvsem to, da je mogoče obveznosti iz člena 4(1) in (2) Direktive o pticah izpolniti tako, da se kot POV razvrstijo druga območja namesto tistih, ki so našteta v navedenem seznamu, in sicer tista z manjšo skupno površino, kot jo imajo območja s seznama – razsodilo, da lahko ta seznam, čeprav ni pravno zavezujoč, uporabi za presojo, ali je država članica glede na število in velikost razvrstila dovolj ozemelj kot POV v smislu zgoraj navedenih določb direktive (zgoraj navedena sodba z dne 28. junija 2007 v zadevi Komisija proti Španiji, točka 26 in navedena sodna praksa).
53. V tej zadevi ni sporno, da Irska ni predstavila drugih objektivno dokazljivih ornitoloških meril, ki bi bili v primerjavi s tistimi, ki so uporabljeni v IBA 2000,
lahko podlaga za drugačno razvrstitev. Še več, Irska ni IBA 2000 predstavila drugega popolnega nacionalnega seznama, ki bi bil izdelan v skladu z znanstvenimi metodami, ki bi določile vsa ozemlja, ki so najprimernejša za razvrstitev kot POV.
54. Tako je treba ugotoviti, da IBA 2000 vzpostavlja posodobljen seznam pomembnih območij za ohranitev ptic na Irskem, ki ob odsotnosti nasprotnih znanstvenih dokazov pomeni referenčno podlago za presojo, če je ta država članica po številu in velikosti razvrstila dovolj ozemelj kot POV, da bi zagotovila varstvo vsem vrstam iz priloge I ter redno ponavljajočim se selitvenim vrstam, ki niso navedene v tej prilogi.
55. Ta ugotovitev ne more postati vprašljiva zaradi trditve španske vlade, po kateri so se različne nevladne organizacije, ki se posvečajo ohranjanju ptic, odločile, da enostransko spremenijo prejšnji seznam, ki zadeva različne države članice, saj noben pristojni organ na področju okolja ni nadzoroval njegove izdelave niti zagotovil natančnosti in pravilnosti podatkov, ki jih vsebuje.
56. S tem v zvezi je treba ugotoviti, prvič, da je IBA 2000 izdala BirdLife International, zveza nacionalnih organizacij za varstvo ptic, ki je že pri IBA 89 sodelovala pod imenom Mednarodni svet za zaščito ptic. Takrat prav tako sodelujoča Evropska skupina za ohranjanje ptic in habitatov je bila ad hoc
skupina strokovnjakov tega sveta. BirdLife International torej zagotavlja, kot trdi generalna pravobranilka v točki 22 sklepnih predlogov, nepretrgano delovanje pri oblikovanju seznamov območij.
57. Drugič, ni sporno, da je bilo poglavje IBA 2000 o Irski izdelano ob posvetovanju z Dúchas, službo za dediščino ministrstva za kulturo in dediščino galsko govoreče regije in Otokov
(medtem postala National Parks and Wildlife (služba za narodne parke in prostoživeče rastline in živali) ministrstva za kulturo in dediščino galsko govoreče regije in Otokov, v nadaljevanju: National Parks and Wildlife). Ta del seznama je bil napisan ob pomoči priznanih irskih strokovnjakov na področju ornitologije in je v veliki meri temeljil na razpoložljivih podatkih glede števila in razširjenosti ptic ter na študijah, ki so bile opravljene ob finančni pomoči pristojnih organov. Iz seznama uporabljenih znanstvenih virov izhaja tudi to, da so strokovnjaki v veliki meri uporabljali študije, ki so bile objavljene in opravljene s sodelovanjem znanstvenikov, zaposlenih v organih, ki so pristojni na področju ohranjanja.
58. Med obravnavo je Irska izrazila stališče, da je treba obveznost države članice glede na člen 4(1) Direktive o pticah in na njene uvodne izjave presojati na evropski ravni, ne pa glede na ozemlje ene same zadevne države članice. Tako se lahko zgodi, da določeno ozemlje izpolnjuje pogoje, vendar ni najprimernejše za razvrstitev kot POV.
59. Vendar – čeprav, kot pravilno trdi Irska, obveznost držav članic iz člena 4(1) Direktive o pticah obsega le razvrstitev najprimernejših ozemelj za ohranjanje ptic in je mogoče, da ozemlja, ki so glede na zahteve varstva vrst dejansko primerna za to ohranjanje, nikoli ne bodo razvrščena kot POV – iz člena 4(1) Direktive o pticah, kot ga razlaga Sodišče, kljub temu izhaja, da mora država članica, na katere državnem ozemlju so vrste iz priloge I, za te vrste določiti POV (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nizozemski, točka 56 in navedena sodna praksa).
60. Kot je navedla generalna pravobranilka v točki 32 sklepnih predlogov, v državah članicah, v katerih se te vrste pojavljajo sorazmerno pogosto, POV zagotavljajo zlasti ohranitev velikega dela skupne populacije. POV pa so potrebna tudi tam, kjer so te vrste redkejše. Tam so POV namreč namenjena geografski razporeditvi vrste.
61. Dejansko, če bi se lahko vsaka država izognila obveznosti določitve POV, da bi se zagotovilo varstvo vrst iz priloge I, ki so prisotne na njenem ozemlju, zgolj zato, ker naj bi v drugih državah članicah obstajala številna druga območja, ki naj bi bila primernejša za ohranjanje istih vrst, bi obstajalo tveganje, da cilj, določen v členu 4(3) Direktive o pticah, da POV sestavljajo skladno celoto, ne bi mogel biti dosežen (po analogiji glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nizozemski, točka 58).
62. Grška vlada trdi, da bi se morala upoštevati zavzetost Irske v okviru sodelovanja s pristojnimi službami Komisije ter načrt novih razmejitev in razširitev POV, ki ga je sprejela Irska, saj mora ta država članica preveriti vsebino IBA 2000, da bi lahko razmejila pomembna območja za ohranjanje ptic in jih razvrstila kot POV.
63. S tem v zvezi je treba ugotoviti, da čeprav je res, da vsaka razvrstitev predpostavlja, da zadevno območje spada k območjem, ki so v skladu s prepričanjem pristojnih organov, ki temelji na najboljših razpoložljivih znanstvenih dejstvih,
najprimernejša za varstvo ptic (v tem smislu glej sodbo z dne 8. junija 2006 v zadevi WWF Italia in drugi, C‑60/05, ZOdl., str. I‑5083, točka 27), iz tega kljub temu ne izhaja, da na splošno ni treba izpolniti obveznosti razvrstitve, dokler pristojne službe v celoti ne preučijo in potrdijo novih znanstvenih spoznanj.
64. V zvezi s tem je treba dodati, da je dosleden prenos direktive zlasti pomemben pri Direktivi o pticah, pri kateri je upravljanje skupne dediščine za njihova ozemlja zaupano državam članicam (glej sodbi z dne 8. julija 1987 v zadevi Komisija proti Italiji, 262/85, Recueil, str. 3073, točka 9, in z dne 7. decembra 2000 v zadevi Komisija proti Franciji, C-38/99, Recueil, str. I-10941, točka 53).
65. Glede na to, da obveznost razvrstitve najprimernejših ozemelj kot POV za ohranjanje teh vrst za Irsko obstaja že od 6. aprila 1981, predlog te države članice, da se ji določi dodaten rok, da bi lahko preučila najboljši razpoložljivi znanstveni vir, ne more biti sprejet, saj ta predlog ni združljiv ne s cilji, ki jih zasleduje Direktiva o pticah, ne z obveznostjo držav članic, ki je tam določena, glede upravljanja skupne dediščine na njihovem ozemlju.
66. Dalje, kot izhaja iz točke 47 te sodbe, je treba uporabiti najbolj posodobljene znanstvene podatke, ki so razpoložljivi ob poteku roka, določenega v obrazloženem mnenju.
67. Iz zgoraj povedanega izhaja, da ob nepredstavitvi znanstvenih študij, ki bi lahko nasprotovale ugotovitvam IBA 2000, ta seznam predstavlja najsodobnejšo in najnatančnejšo referenčno podlago za določitev območij, ki so glede na število in velikost najprimernejša za ohranjanje vrst iz priloge I k tej direktivi, ter za redno ponavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v tej prilogi.
Prvi del prvega tožbenega razloga
– Trditve strank
68. Komisija je v predhodnem postopku priznala, da je Irska kot POV razvrstila dokaj veliko območij. Kljub temu meni, da bi morala biti razvrščena tudi druga območja. Potem ko je poudarila, da je IBA 2000 naštel skupaj 140 pomembnih območij za ohranitev ptic s površino 4309 km², torej okoli 6 % površine te države članice (60 % teh območij je obalnih, glede na 7100 km obale, ki jo ima Irska; notranje vode predstavljajo nadaljnjo petino), Komisija navaja, da 42 od teh območij ni bilo razvrščenih kot POV. Meni, da čeprav bi bila vsa ta območja razvrščena kot POV, je irsko omrežje POV še vedno pomanjkljivo za določene vrste ptic iz priloge I ter redno ponavljajoče se selitvene vrste, saj niso v celoti pokrite z razvrstitvijo, ki je bila opravljena v IBA 2000.
69. Med drugim omenja, da je irsko omrežje POV glede na ozemeljsko pokritost na predzadnjem mestu v skupini 15 držav, ki so bile članice pred širitvijo leta 2004. Tudi več novih držav članic je dejansko že preseglo stopnjo ozemeljske pokritosti irskega omrežja POV.
70. Končno Komisija poudarja, da so med predhodnim postopkom irski organi predlagali časovni načrt za določitev, „ponovno določitev“ in povečanje določenega števila območij. V praksi ta časovni načrt ni bil spoštovan in Irska ni ne sporočila ne opravila nikakršne razvrstitve.
71. Potem ko je poudarila, da ji je dobro znano, da obveznost razvrstitve območij, ki so primerna za ohranjanje vrst, kot POV izhaja iz Direktive o pticah, in ne iz IBA 2000, je Irska odgovorila, da se celovita raziskava, ki bi zaobsegla irsko omrežje POV, ravnokar opravlja in da je skoraj končana.
72. Irska kljub temu meni, da je vodomec ( Alcedo atthis ) razširjena vrsta, ki je najmanj primerna za ohranjanje prek razvrščanja kot POV, in da obstajajo dobri razlogi, da se ne določijo drugi POV za kosca ( Crex crex ). Dalje ta država članica navaja, da lahko popolnoma zakonito presodi, da območje Cross Lough (Killadoon) (v nadaljevanju: območje Cross Lough) ni eno od ozemelj, ki je najprimernejše za razvrstitev kot POV, upoštevajoč informacije, ki jih ima na voljo.
– Presoja Sodišča
A – Območja, navedena v IBA 2000
73. Predhodno je treba ugotoviti, da je Komisija v svojem dodatnem obrazloženem mnenju priznala napako v tabeli 1, ki je v obrazloženem mnenju z dne 24. oktobra 2001 glede območja Bull and Cow Rocks, ki je že razvrščeno kot POV, in ki zato ni več predmet te tožbe.
74. V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba neizpolnitev obveznosti presojati glede na položaj države članice, kot se je pokazal ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju, in Sodišče ne sme upoštevati pozneje nastalih sprememb (glej zlasti sodbo z dne 2. junija 2005 v zadevi Komisija proti Irski, C‑282/02, ZOdl., str. I‑4653, točka 40).
75. Vendar v tej zadevi iz predloženih podatkov glede tožbenih razlogov za omenjeno neizpolnitev obveznosti izhaja, da Irska ne oporeka temu, da v roku, ki je bil določen v dodatnem obrazloženem mnenju z dne 11. julija 2003, ni razvrstila 42 od 140 območij, ki so navedena v IBA 2000, kot POV.
76. Upoštevajoč, kar je bilo navedeno v točki 67 te sodbe, zgolj dejstvo, da je Irska opravljala obsežen program razvrščanja in ponovnega razvrščanja POV, ne more upravičiti nerazvrstitve območij, navedenih v IBA 2000, kot POV.
77. Nasprotno, Irska je podrobno oporekala interesu, da se razvrsti območje Cross Lough in tri območja, ki so primerna za ohranjanje kosca, to so Falcarragh to Min an Chladaigh, Malin Head in polotok Fanad Head.
78. Tako je treba ugoditi tožbi Komisije, kar zadeva 38 od 42 območij, navedenih v IBA 2000, in preučiti utemeljenost tožbe, kar zadeva štiri območja, ki jim Irska izrecno oporeka ornitološki interes.
1. Območje Cross Lough
a) Trditve strank
79. Komisija se je na Cross Lough osredotočila iz dveh razlogov. Prvič, Irska je izrecno oporeka potrebi, da bi se to območje razvrstilo kot POV, čeprav je bilo še pred kratkim pomembno območje za razmnoževanje kričave čigre ( Sterna sandvicensis ). Drugič, nerazvrstitev območja v ustreznem času ima lahko negativne posledice za njegovo varstvo.
80. Komisija glede na podatke, ki jih ima na voljo, navaja, da je izginotje kolonije kričavih čiger, ki je bila na tem območju glede na IBA 89 prisotna od leta 1937, povezano s plenilsko naravo ameriškega minka ( Mustela vison ) in da nikoli ni bil sprejet nikakršen ukrep za varstvo te kolonije. Komisija meni, da bi se kričava čigra s prilagojenim upravljanjem lahko ponovno naselila na to prejšnje pomembno območje za razmnoževanje. Irska ne sme pridobiti koristi zaradi tega, ker ni zagotovila pravočasne razvrstitve in varstva območja Cross Lough.
81. Irska navaja, da Komisija ni znanstveno utemeljila svojega očitka, po katerem bi morala ta država članica razvrstiti kot POV območje, ki ni več interesantno za zadevno vrsto in ni več pomembno območje za ohranjanje ptic, vendar bi se nanj lahko ptice, šele potem ko bi se tam razmnoževale in tja preselile, vrnile. Čeprav Komisija morda pravilno sklepa, da bi po njenih podatkih območje Cross Lough (ali katerokoli drugo v tem primeru) kričava čigra lahko ponovno naselila in bi tako dejansko imela koristi zaradi razvrstitve kot POV, kljub temu ni dokazala, da je to območje eno od najprimernejših za ohranjanje zadevne vrste. Irska dodaja, da Komisija ni dokazala, da je bilo izginotje kolonije kričave čigre povzročeno zaradi plenilske narave ameriškega minka na tem območju.
b) Presoja Sodišča
82. Nesporno je bilo omenjeno območje tako v IBA 89 kot v IBA 2000 navedeno kot eno od najprimernejših ozemelj za ohranjanje kričave čigre, vrste iz priloge I, v skladu z ornitološkimi merili, vzpostavljenimi leta 1984 in 1995. Tako je treba ugotoviti, da to območje spada med najprimernejša ozemlja za ohranjanje te vrste od 6. aprila 1981. Ob uporabi sodne prakse, ki izhaja iz zgoraj navedene sodbe Komisija proti Nizozemski, točka 62, mora Irska razvrstiti to območje kot POV.
83. Kot navaja generalna pravobranilka v točki 58 sklepnih predlogov, ta obveznost razvrstitve ne more samodejno nehati veljati, če to območje zdaj ni več najprimernejše.
84. Dejansko se v skladu z ustaljeno sodno prakso za območja, ki niso bila določena kot POV, pa bi morala biti, še naprej uporablja ureditev, ki jo določa člen 4(4), prva poved, Direktive o pticah, ker se sicer cilji varstva, ki jih opredeljuje direktiva in kot so izrecno navedeni v njeni deveti uvodni izjavi, ne bi mogli doseči (glej zgoraj navedeno sodbo z dne 2. avgusta 1993 v zadevi Komisija proti Španiji, točka 22, in sodbo z dne 7. decembra 2000 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑374/98, Recueil, str. I‑10799, točki 47 in 57).
85. Sledi, da bi Irska morala vsaj sprejeti primerne ukrepe iz člena 4(4), prva poved, Direktive o pticah da ne bi prišlo do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov ali kakršnih koli motenj, ki v taki meri vplivajo na kričave čagre, da bi bilo to pomembno glede na cilje tega člena.
86. V tej zadevi, ob nesprejetju takih ukrepov za to območje, ni predložila dokazov, da bi to območje izgubilo svojo primernost, četudi bi bili varstveni ukrepi sprejeti (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo z dne 13. julija 2006 v zadevi Komisija proti Portugalski, točki 13 in 14).
87. Dalje je treba ugotoviti, da bi lahko bili varstveni ukrepi glede na rezultate znanstvene raziskave in ugotovitve, ki jih je Komisija predstavila med obravnavo in ki jim Irska ni oporekala, sprejeti. Dejansko, na podlagi dveh člankov nekega irskega naravovarstvenika je Komisija obrazložila plenilski učinek ameriškega minka na gnezda kričave čigre, ki gnezdijo tudi na tleh in je, glede na zadnja opazovanja, ki so bila opravljena na ozemlju grofije Donegal, dokazala, da se je z upravljanjem (nastavljanjem pasti minkom) zmanjšal problem plenjenja in da lokalna populacija kričave čigre še danes gnezdi na tem območju.
88. Med drugim, opirajoč se na zgoraj omenjene ugotovitve, ki jim Irska ni oporekala, ki potrjujejo potencial ponovne naselitve območij s kričavo čigro, je Komisija navedla, da je ponovna naselitev tega območja s kričavo čigro mogoča. Dodaja, da mora imeti ta prostor v isti regiji več gnezditvenih območij, ki pa niso nujno vsa uporabljena med določeno sezono razmnoževanja.
89. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je tožba glede območja Cross Lough utemeljena.
2. Tri območja, primerna za ohranjanje kosca
a) Trditve strank
90. Komisija navaja da je kosec edina vrsta prostoživečih ptic na Irskem, ki je ogrožena v svetovnem merilu. Njegova populacija se je v zadnjih desetletjih močno zmanjšala, tako da to ptico lahko srečamo le še v nekaj geografskih območjih. Zdaj živi na Irskem zelo majhna populacija, kar upravičuje povečano varstvo območij.
91. Po njenem mnenju se država članica ne more utemeljeno sklicevati na
majhno število in občutljivost populacije koscev, da bi upravičila nerazvrstitev najprimernejših ozemelj za ohranjanje te vrste. Komisija v repliki dodaja, da je ohranitev in uspešno upravljanje glavnih območij nujna, da bi se kosec lahko na podlagi njegove trenutno tveganega števila populacije ponovno naselil in na novo razširil.
92. Irska po drugi strani navaja, da mora biti morebitna določitev drugih POV preučena glede na razpoložljive informacije o vrsti (ki so številne) in pozitivne ukrepe, ki jih je za njeno ohranitev sprejel National Parks and Wildlife. Uporaba izraza „ogroženi v svetovnem merilu“ ni več veljavna glede na razpoložljive informacije o vrsti in je zato tak opis zanjo napačen. Uporaba zadevnih ozemelj se občutljivo spreminja. Meni, da je vztrajanje Komisije, da se potrdi, da je treba druga primerna ozemlja za ohranjanje kosca razvrstiti kot POV, neprimerno in v vsakem primeru neutemeljeno glede na upoštevne dokaze.
93. Potem ko je navedla, da so kosci dejansko razširjeni v malem številu in nepredvidljivo zunaj obstoječih POV, ta država članica trdi, da je težava ta nepredvidljivost in ne dvomljivost o prisotnosti koscev na območju. Povedano drugače, razvrstitev območja kot POV ne sme temeljiti na špekulaciji, ampak predvsem na ustreznih ornitoloških merilih.
b) Presoja Sodišča
94. Čeprav je res, da so nove raziskave o prisotnosti kosca v Evropi spremenile njegovo kategorijo razvrstitve, kljub temu izhaja, da kategorija „skoraj ogrožen“, v katero je trenutno razvrščen, prav tako kot kategorija „občutljiv“, v katero je bil razvrščen prej, izpolnjuje pogoje za določitev pomembnih območij za ohranjanje ptic v skladu z merilom C.1, ki ga uporablja IBA 2000. Tudi glede uporabe merila C.6 v istem seznamu se nič ne spremeni. Območja, ki jih navaja IBA 2000, torej niso sporna.
95. Tej ugotovitvi ne more nasprotovati trditev Irske, da so bile zahteve Direktive o pticah, kar zadeva potrebe koscev, izpolnjene z razvrstitvijo kot ozemelj POV, ki jih uporablja pomemben del populacije kosca, z javnim financiranjem programa subvencij za kosce (Corncrake Grant Scheme), ki vključuje zaposlitev treh kmetijskih delavcev, administrativne stroške in subvencije kmetom, kot tudi s financiranjem in spodbujanjem raziskovanja in vključitve poglavja o koscih v zadnji program varovanja podeželja (Rural Environment Protection Scheme).
96. Vendar, kot izhaja iz sodne prakse, ki je bila navedena v točkah od 37 do 39 te sodbe, taki ohranitveni ukrepi niso zadostni.
97. Prav tako se mora zavrniti trditev Irske, da so kosci zunaj obstoječih POV razširjeni v malem številu in nepredvidljivo.
98. Treba je poudariti, da je Komisija predstavila, ne da bi ji Irska glede tega oporekala, ornitološke članke, ki navajajo, da se je med letoma 1999 in 2001 v povprečju 39 % populacije kosca na Irskem nahajalo zunaj POV in da se je med letoma 2002 in 2004 ta številka gibala blizu 50 %.
99. Prav tako je treba zavreči trditev Irske, da so pomembne spremembe vplivale na razširjenost te vrste v kratkih obdobjih (manj kot 10 let) in da bi bilo, dokler ta položaj ni bolj nespremenljiv, preuranjeno predlagati razvrstitev drugih območij kot POV.
100. S tem v zvezi je treba ugotoviti, da je bila prisotnost kosca na zadevnih območij med kratkimi obdobji zadosti nespremenljiva. Dejansko Irska ne oporeka temu, da je glede na rezultate študije BirdWatch Ireland, ki jo je predstavila Komisija, od leta 1993 do leta 2001 zmanjšana prisotnost kosca v Falcarragh to Min an Chladaigh predstavljala 8 % celotne nacionalne populacije, na Malin Head 4% nacionalne populacije in na polotoku Fanad Head 3 % njegove nacionalne populacije. Glede na ta vir je opaziti podobna števila v letih od 2002 do 2004.
101. Kar zadeva trditev Irske, po kateri je pripravljenost in sodelovanje lastnikov zemljišč odločujoča za uspeh prihodnjih ohranitvenih načrtov in za uporabo instrumentov varstva, zadostuje ugotovitev, da čeprav je to lahko tako, ta okoliščina ne razreši države članice njenih obveznosti, ki jih ima v skladu s členom 4 Direktive o pticah.
102. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je tožba utemeljena tudi glede območij Falcarragh to Min an Chladaigh in Malin Head ter polotoka Fanad Head.
B – Ptice, ki jih je treba varovati na drugih območjih
103. Komisija navaja, da za rdečegrlega slapnika (Gavia stellata), pepelastega lunja (Circus cyaneus), malega sokola (Falco columbarius), sokola selca (Falco peregrinus), navadno prosenko (Pluvialis apricaria),
kosca, vodomca, beločelo gos (Anser albifrons flavirostris) in močvirsko uharico (Asio flammeus),
ki so varovane vrste iz priloge I, kot tudi za pribo (Vanellus vanellus), rdečenogega martinca (Tringa totanus), kozico (Gallinago gallinago), velikega škurha (Numenius arquata) in spremenljivega prodnika (Calidris alpina), ki so redno ponavljajoče se selitvene vrste, pomembna območja za ohranjanje ptic, ki so navedena v IBA 2000, ne ponujajo očitno celoto območij, ki bi bila glede na število ali velikost zadostna, da bi zadovoljila potrebe po ohranjanju teh vrst.
104. Irska navaja, da so bile opravljene študije za šest od devetih vrst iz priloge I ter o spremenljivem prodniku, redno ponavljajoči se selitveni vrsti. Dokončanje tega dela omogoča, da se za naprej določi območja, ki so lahko razvrščena kot POV za ohranjanje rdečegrlega slapnika, pepelastega lunja, malega sokola, navadne prosenke in spremenljivega prodnika. Med predhodnim postopkom je Irska navedla, da POV, ki bodo predlagana za ohranjanje rdečegrlega slapnika, prav tako dopuščajo ohranjanje močvirske uharice. Nadalje, zdaj navadna prosenka že predstavlja „upravičen interes“ v treh določenih POV in mali sokol v štirih območjih, ki predstavljajo večvrstni interes. Sokol selec bi lahko bila upravičena vrsta v večini delov POV, ki zadevajo planinsko vrano (Pyrrhocorax pyrrhocorax).
105. Čeprav je res, da je Irska omenila nekatere delne pobude, te niso bile končane v roku, ki je bil določen v dodatnem obrazloženem mnenju z dne 11. julija 2003. Vendar, ker je treba neizpolnitev obveznosti presojati le glede na položaj države članice, kot se je pokazal ob poteku roka, določenega v obrazloženem mnenju, je treba ugotoviti, upoštevajoč informacije omenjene v prejšnji točki te sodbe, da Irska ni izpolnila njenih obveznosti, kar zadeva določitev POV, da bi se zagotovilo ohranjanje rdečegrlega slapnika, pepelastega lunja, malega sokola, sokola selca, navadne prosenke in močvirske uharice, vrst iz priloge I, kot tudi varstvo spremenljivega prodnika, redno ponavljajoče se selitvene vrste, ki ni navedena v prilogi I. Tako je tožbeni razlog utemeljen tudi na tej točki.
106. Dalje, ne zdi se, da je Komisiji, ki nosi dokazno breme v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti (sodba z dne 21. oktobra 2004 v zadevi Komisija proti Grčiji, C-288/02, ZOdl., str. I-10071, točka 35 in navedena sodna praksa), uspelo zadosti dokazati, da Irska ni izpolnila obveznosti, ker ni določila POV, da bi zagotovila ohranitev beločele gosi vrste iz priloge I kot tudi varstvo pribe, rdečenogega martinca, kozice in velikega škurha, redno ponavljajočih se selitvenih vrst, ki niso navedene v prilogi I. Tako ta tožbeni razlog glede tega ni utemeljen.
107. Kar zadeva vodomca in kosca, Irska oporeka potrebi, da se kot POV razvrstijo druga območja za njuno ohranjanje.
1. Območja, ki so primerna za ohranjanje vodomca
108. Komisija meni, da bi moralo irsko omrežje POV zajemati celoto, ki predstavlja porečja, ki bi jih lahko vodomec uporabljal. Vendar Irska ni sprejela nobenega ukrepa, s katerim bi razvrstila najprimernejša ozemlja za ohranjanje vodomca, in niti sama ne pozna trenutne populacije te vrste.
109. Irska meni, da je vrsta, ki je tako močno razširjena kot vodomec, razširjena vrsta, ki je najmanj primerna za ohranjanje preko razvrščanja ozemelj kot POV. To je sklep na podlagi razpoložljivih informacij iz Atlasa razmnoževanja, narejenega med letoma 1988 in 1991. Čeprav trenutna populacija vodomca ni znana, se zdi, da je BirdWatch Ireland nameraval opraviti tako raziskavo. Če bo ta raziskava odkrila najpomembnejšo popolucijo vodomca, bodo irski organi ponovno premislili o določitvi POV za njihovo prihodnje ohranjanje.
110. Vendar, kot je bilo poudarjeno v točki 59 te sodbe, iz člena 4(1) Direktive o pticah, kot ga razlaga Sodišče, izhaja, da mora država članica, na katere državnem ozemlju so vrste iz priloge I, za te vrste določiti POV. Sledi, da bi Irska morala določiti najprimernejša ozemlja za ohranjanje vodomca in jih razvrstiti kot POV.
111. Sledi, da Irska, ki priznava prisotnost vodomca na svojem ozemlju, ni izpolnila te obveznosti v roku, ki je bilo določeno v dodatnem obrazloženem mnenju z dne 11. julija 2003. Tožba je tako utemeljena tudi glede primernih območij za ohranjanje vodomca.
2. Območja, ki so primerna za ohranjanje kosca
112. Komisija navaja, da je trenutno omrežje POV za varstvo kosca majhno. Navaja, da IBA 2000 določa še pet dodatnih območij, to so Falcarragh to Min an Chladaigh, Malin Head, polotok Fanad Head, polotok Mullet in Moy valley.
113. Kar zadeva pet dodatnih območij, naštetih v prejšnji točki te sodbe, je treba poudariti, da so po eni strani pomembna območja za ohranjanje ptic in da je bila po drugi strani za tri od njih, namreč za Falcarragh to Min an Chladaigh, Malin Head in polotok Fanad Head, neizpolnitev obveznosti ugotovljena v točki 102 te sodbe.
114. Glede polotoka Mullet Komisija v repliki navaja, da je en del omenjenega območja podvržen razvrstitvi kot POV iz drugih namenov. Zato je treba takoj ugoto viti, da je to območje primer delne razvrstitve.
115. Dalje je merilo C.6 uporabno za območje polotoka Mullet. Vendar to merilo določa območje, ki je eno od petih najpomembnejših območij v vsaki evropski regiji za vrste in podvrste iz priloge I.
Iz tega sledi, tako kot izhaja iz meril, uporabljenih v IBA 2000, da zadostuje, da na zadevnem območju prebiva pomembno število pripadnikov take vrste ali podvrste (vsaj 1 % nacionalne razmnoževalne populacije vrste iz priloge I ali 0,1 % biogeografične populacije), da se ga mora razvrstiti kot POV.
116. S tem v zvezi je treba ugotoviti, da je Komisija v svoji repliki v tej zadevi predstavila rezultate študije BirdWatch Ireland, ki jim Irska ni oporekala, glede na katere je v obdobju od leta 1993 do leta 2001 zmanjšana prisotnost kosca v tem območju znašala 4 % nacionalne populacije. Glede na isti vir je opaziti podobne številke za leta od 2002 do 2004.
117. Tako je treba tožbi Komisije glede polotoka Mullet pritrditi.
118. Glede območja Moy valley Komisija priznava, da podatki o štetju razkrivajo večletno odsotnost kosca. Vendar številke, ki jih je dobil BirdWatch Ireland kažejo, da je na tem območju v osemdesetih letih pa vse do polovice devetdesetih let prebivalo veliko število koscev. Predvsem do leta 1993 je imelo to območje drugo najpomembnejšo koncentracijo koscev po POV River Shannon callows in bi bilo brez pridržkov, na podlagi vseh razumnih ornitoloških meril, primerno za razvrstitev kot POV. Tako so obstajali dejavniki, ki bi upravičevali uvrstitev Moy valley kot POV, dolgo časa po začetku veljavnosti Direktive o pticah. Izginotje kosca je bilo tam povzročeno s spremembo kmetijske prakse, česar Irska ni poskušala popraviti. Komisija meni, da Irska ne sme pridobiti koristi zato, ker tega območja ni razvrstila in varovala. Irska ni dokazala, da tam ne bi bilo mogoče ponovno vzpostaviti prisotnosti kosca.
119. Glede tega je treba ugotoviti, da številkam BirdWatch Ireland, ki jih je predstavila Komisija v repliki in ki dokazujejo, da naj bi bilo na območju Moy valley veliko število koscev v osemdesetih pa vse do polovice devetdesetih let, Irska ne oporeka. Tako sledi, da je to območje eno od ozemelj, ki je najprimernejše za ohranjanje kosca in bi ga morala Irska, ob uporabi sodne prakse iz točke 37 te sodbe, razvrstiti kot POV.
120. V skladu z ustaljeno sodno prakso, ki je bila navedena v točki 84 te sodbe, se za območja, ki niso bila določena kot POV, pa bi morala biti, še naprej uporablja ureditev, ki jo določa člen 4(4), prva poved, Direktive o pticah, sicer se cilji varstva, ki jih opredeljuje direktiva in kot so izrecno navedeni v njeni deveti uvodni izjavi, ne bi mogli doseči. Sledi, da bi Irska morala sprejeti vsaj primerne ukrepe iz naslova člena 4(4), prva poved, Direktive o pticah, da ne bi prišlo do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov ali kakršnih koli motenj, ki toliko vplivajo na kosce, da bi bilo to pomembno glede na cilje tega člena.
121. Vendar iz spisa izhaja, da je bilo na območju Moy valley, ki bi moralo biti razvrščeno kot ZPS, izginotje kosca povzročeno s spremembami kmetovalnih praks in da jih Irska ni poskušala popraviti.
122. Dalje, Irska ni predložila dokaza, da bi bila ponovna vzpostavitev prisotnosti kosca na tem območju nemogoča. Tako je glede tega treba pritrditi tožbi Komisije.
123. Sledi, da je tožba utemeljena tudi glede območij polotoka Mullet in Moy valley.
Drugi del prvega tožbenega razloga
– Trditve strank
124. Komisija navaja, da Irska ni izpolnila svojih obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 4(1) in (2) Direktive o pticah, ker je nekatera območja zgolj deloma razvrstila kot POV. Po njenem mnenju v številnih primerih potek meje POV izključuje enakovredna sosednja območja, ki pomenijo ornitološki interes in so našteta v IBA 2000. Njeni očitki skupaj zadevajo 37 območij.
125. Potem ko je navedla, da morajo biti meje POV določene na podlagi ornitoloških in ne gospodarskih meril, je Komisija ugotovila, da so irski organi v nasprotju s tem v večini primerov omejili POV na javna območja in niso razvrstili območij, če so gospodarski interesi temu nedvomno nasprotovali.
126. Komisija dodaja, da so med postopkom irski organi razglasili, da imajo namen razširiti in preoblikovati pomembno število območij pred koncem meseca junija 2004, ampak kot kaže, te namere niso uresničili.
127. Irska je navedla, da trenutno poteka ustrezno raziskovalno delo in da je predvideno, da bodo nova POV določena za ohranjanje zadevnih vrst. Vse ponovne in nove razvrstitve se bodo opravile v skladu z uredbo o habitatih. Kljub temu oporeka očitku, da naj bi bila razvrstitev, kar zadeva velikosti POV Sandymount Strand and Tolka Estuary, pomanjkljiva.
– Presoja Sodišča
128. S tem ko je Irska potrdila, da je treba določene POV razširiti, je priznala, da ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) in (2) Direktive o pticah. Tako je treba pritrditi tožbi Komisije, kar zadeva 36 od 37 območij.
129. Dalje je treba preučiti položaj POV Sandymount Strand and Tolka Estuary.
130. Komisija navaja, da s potekom meje POV Sandymount Strand and Tolka Estuary v nasprotju s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah niso bili pravilno upoštevani ornitološki interesi.
131. Po njenem mnenju dokazi kažejo na to, da pristop, ki so ga sprejeli irski organi za razmejitev POV Sandymount Strand and Tolka Estuary, območja, ki zavzema ogromno mokrišče mednarodnega pomena za vodne ptice, ki se nahaja v dublinskem zalivu in ki redno sprejme več kot 20.000 ptic, ki prezimujejo, vodi do tega, da sta izključeni dve območji, ki sta namenjeni načrtovanju v okviru velikih javnih del, ta izključitev pa je bila sprejeta na podlagi ene same raziskave
ornitološke vrednosti teh območij, čeprav bi bilo treba razmejiti POV ob upoštevanju naravne meje mokrišča.
132. Glede prvega, 4,5 hektarja velikega območja, katerega vključitev je bila prvotno predlagana, Komisija meni, da je bilo izključeno iz prvotnega predloga razširitve POV Sandymount Strand and Tolka Estuary po posegu Dublin Port Company (dublinska pomorska uprava), ki ga je želela zasuti, da bi povečala pristanišče.
133. Irska po drugi strani trdi, da tega območja ni treba vključiti v razširjeni prostor, ki ga je predlagala na začetku, in da bi bila taka vključitev brez znanstvene podlage. Prilagoditev predloga razširitve POV je bila natančno preučena in bilo je sprejeto, da vključitev tega območja ni znanstveno upravičena, saj naj bi bilo suho le kratek čas ob nizki vodi v povezavi z visoko plimo.
134. Ta država članica predvsem trdi, da prilagodljive in običajne vrste dolgokrakih ptic ne morejo uporabljati območja, kadar je plima visoka. Te vrste najdejo pomembne sestavine svoje prehrane drugje. Nadalje, območje ne more imeti povezave s pomembnimi habitati v okolici, ki ponujajo najboljše razmere za zadevne vrste. Po mnenju te države članice Komisija ni zares poskušala oporekati znanstveni podlagi glede tega vidika.
135. Kar zadeva prvo območje, je treba predhodno ugotoviti, da očitki, ki jih je navedla Komisija v repliki glede drugih površin tega območja, niso dopustni med postopkom pred Sodiščem, saj niso predmet tožbe.
136. Vendar je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča predmet tožbe za ugotovitev neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES opredeljen s predhodnim postopkom iz te določbe, in sicer tako, da mora tožba temeljiti na istih razlogih in trditvah kot obrazloženo mnenje (glej sodbo z dne 16. junija 2005 v zadevi Komisija proti Italiji, C‑456/03, ZOdl., str. I‑5335, točka 35 in navedena sodna praksa).
137. Nadalje je, kot izhaja iz spisa, Komisija predstavila ornitološko študijo, ki jo je opravil Dublin Bay Watch novembra 2002, ki na podlagi rezultatov presoje ornitoloških posledic projekta zasutja predlaga, vključitev teh območij v POV Sandymount Strand and Tolka Estuary. Dejansko je v tej študiji, ki ji irski organi niso oporekali, navedeno, tako kot poudarja generalna pravobranilka v točki 72 sklepnih predlogov, da različne vrste to izjemoma suho zemljišče nadpovprečno veliko uporabljajo. Poleg tega naj bi bili vsaj nekateri deli teh območij suhi tudi pri manj skrajnem plimovanju in naj bi jih ptice lahko uporabljale. Končno naj zadevna območja ne bi uporabljali le pobrežniki, ampak, denimo, tudi čigre, ki niso odvisne od suhosti zemljišča.
138. Treba je ugotoviti, da je prvo zadevno območje sestavni del celote mokrišča in da bi moralo biti razvrščeno kot POV. Tako sledi, da je tožba utemeljena, kar zadeva prvo območje, ki je bilo izključeno iz prvotnega predloga razširitve POV Sandymount Strand and Tolka Estuary.
139. Pri drugem območju gre za 2,2 hektarja peščenih in prodnatih plitvin na rečnem ustju reke Tolka, ki so po navedbah Komisije bile uničene z gradnjo dublinskega pristaniškega predora, katerega projektant je Dublin Corporation [medtem postal Dublin City Council (občinski svet Dublina)]. Komisija navaja, da ima, čeprav je zmanjšano, izvzeto območje podobne značilnosti kot celovit ekosistem, namreč območje mulja, in so ga redno uporabljale ptice, ki so odvisne od celotnega ekosistema, to pomeni
školjkarica (Haematopus ostralegus) in rdečenogi martinec. Te delne izključitve določenih elementov celovitega mokrišča škodujejo ciljem Direktive o pticah.
140. Irska navaja, da se le zelo majhen delež školjkaric in rdečenogih martincev nahaja na med plimovanjem 2,2 hektarja velikem območju mulja, ki je ob nizki plimi izpostavljeno zgolj kot področje prehranjevanja in za kratka obdobja. Območje se tako ne šteje za območje, ki bi lahko bilo vključeno v ustrezno POV. Merila, ki so bila uporabljena ob sprejetju te odločitve, so bila znanstveno prilagojena ornitološka merila. Irska meni, da trditev Komisije, po kateri bi izginotje 2,2 hektarja velikega območja pomenilo opazno poslabšanje habitatov ptic kot tudi vir motenj, ni sprejemljiva in da Komisija v podporo svoji trditvi ni predložila nobenega znanstvenega ali objektivno preverljivega dokaza.
141. Kar zadeva drugo območje, je treba poudariti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso, ki je navedena v točki 39 te sodbe, treba pri razvrstitvi ozemelj kot POV odločati izključno na podlagi ornitoloških meril, določenih v Direktivi o pticah.
142. Tako Komisija pravilno navaja, da po eni strani razvrstitev kot POV ne sme izhajati iz osamljene raziskave ornitološke vrednosti vsake od zadevnih površin, ampak se mora opraviti na podlagi upoštevanja naravnih mej mokrišča, in da morajo biti po drugi strani ornitološka merila, na katerih edinih mora temeljiti razvrstitev, znanstveno utemeljena. Dejansko bi uporaba napačnih meril, ki naj bi bili domnevno ornitološki, lahko vodila do napačne določitve mej POV.
143. V tej zadevi ni sporno, da je zadevna površina ločena od preostalega rečnega ustja s potjo, ki prečka reko in ki ima kot območje mulja enake značilnosti kot celotno območje Dublinskega zaliva.
144. Med drugim iz presoje vplivov na okolje, objavljene julija 1998 (v nadaljevanju: presoja iz leta 1998), na katero se med postopkom opirata obe stranki, izhaja, da del ptic, ki je prisoten na POV Sandymount Strand and Tolka Estuary, to ozemlje uporablja kot prostor za hranjenje.
145. Tako je treba ugotoviti, da drugo območje uporabljajo kot področje za hranjenje tri od devetih vrst ptic, ki so odločilne za razvrstitev Dublinskega zaliva kot pomembnega ornitološkega območja, ki ga uporabljajo ptice v povprečnem pričakovanem okviru, če ne celo večjem. Torej je to območje sestavni del celotnega mokrišča in mora biti prav tako razvrščeno kot POV.
146. Tako sledi, da je tožba utemeljena tudi glede drugega območja, ki ni vključeno v POV Sandymount Strand and Tolka Estuary.
147. Posledično je treba ugotoviti, da je drugi del prvega tožbenega razloga utemeljen.
148. Glede na zgoraj navedeno je treba ugotoviti, da je prvi tožbeni razlog utemeljen, razen glede določitve kot POV za ohranjanje beločele gosi vrste iz priloge I kot tudi za varstvo pribe, rdečenogega martinca, kozice in velikega škurha, rednih ponavljajočih se selitvenih vrst, ki niso navedene v prilogi I.
Drugi tožbeni razlog glede nesprejetja potrebnih zakonskih ukrepov varstva v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah
Trditve strank
149. Komisija navaja, da od leta 1981 irska zakonodaja ni zadosti prenesla določb člena 4(1) in (2) in da poleg tega Irska ni izvedla teh določb v praksi s tem, da bi sprejela primerne zakonske ukrepe varstva za POV, da bi se zagotovilo preživetje in razmnoževanje zadevnih vrst ptic.
150. Po njenem mnenju, prvič, dejstvo, da je treba paziti na preživetje in razmnoževanje vrst ptic, ki so prisotne v POV, ne potrebuje le preventivnih ukrepov, ampak tudi dejavne ali pozitivne ukrepe, ki jih Irska, razen ene same izjeme, ni sprejela. Drugič, obstaja dvom glede vprašanja, ali je upoštevna irska zakonodaja dejansko pravna podlaga, ki omogoča sprejetje takih ukrepov.
151. Irska oporeka očitani neizpolnitvi obveznosti. Kar zadeva obveznost sprejetja zakonskih ukrepov učinkovitega varstva POV, ob tem, da priznava, da zgolj preventivni pristop ne zadostuje za varstvo ptic v vseh primerih, meni, da je ta cilj upravičil izvedbo prostovoljnega programa subvencij za kosce. Temu prilaga seznam načrtov – v obliki projektov – upravljanja ohranjanja ptic v določenih POV.
152. Kar zadeva obseg irske zakonodaje, ki je prenesla člen 4(1) in (2) Direktive o pticah, ta država članica oporeka dejstvu, da bi bil edini cilj
uredbe „habitiati“ uporabiti Direktivo o habitatih, in navaja, da omenjena uredba daje zadostno pravno podlago v nacionalnem pravu za sprejetje in izvedbo načrtov upravljanja glede POV. Po mnenju Irske uredba o habitatih izrecno uporablja za POV določeno število ključnih varstvenih in izvedbenih ukrepov, predvsem njen člen 13, ki je izrecno omenjen v členu 34 te uredbe, kot določba, ki se nanaša na območja, ki so razvrščena v skladu z Direktivo o pticah.
Presoja Sodišča
153. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča člen 4(1) in (2) Direktive o pticah od držav članic zahteva, da za POV sprejmejo zakonske ukrepe varstva, ki zagotavljajo med drugim preživetje in razmnoževanje vrst ptic, navedenih v prilogi I, ter razmnoževanje, goljenje in prezimovanje redno pojavljajočih se selitvenih vrst, ki niso navedene v prilogi I (sodba z dne 18. marca 1999 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑166/97, Recueil, str. I‑1719, točka 21 in navedena sodna praksa).
154. Kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 77 sklepnih predlogov, se varstvo POV ne sme omejiti na preprečevanje zunanjih škodljivih vplivov človeka, ampak mora glede na dejanski položaj vključevati pozitivne ukrepe za ohranitev ali izboljšanje stanja območja.
155. Ni sporno, da bi člen 13 uredbe o habitatih zadosti prenesel člen 4(1) in (2) Direktive o pticah, če bi se ta določba uporabljala za POV. Kljub temu, v nasprotju s stališčem Irske, po katerem se ta člen 13 uporablja tudi za POV, predvsem na podlagi člena 34 iste uredbe, Komisija trdi, da je edini namen uredbe o habitatih prenesti Direktivo o habitatih.
156. Člen 34 omenjene uredbe določa, da „ [k]adar je to primerno, se bodo določbe členov 4, 5, 7, 13, 14, 15 in 16 mutatis mutandis uporabljale za ozemlja, razvrščena v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah.“
157. Glede na besedilo člena 249, tretji odstavek, ES je direktiva za vsako državo članico, na katero je naslovljena, zavezujoča glede cilja, ki ga je treba doseči, vendar prepušča nacionalnim organom izbiro oblike in metod. Iz tega sledi, da ima Irska, tako kot katera koli druga država članica, na izbiro obliko in metode za izvedbo Direktive o pticah (v tem smislu glej sodbo z dne 20. novembra 2003 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑296/01, Recueil, str. I‑13909, točka 55).
158. Kljub temu mora v skladu z ustaljeno sodno prakso prenos direktive v notranje pravo dejansko zagotoviti dovolj jasno in natančno polno uporabo direktive (v tem smislu glej sodbo z dne 30. maja 1991 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C‑361/88, Recueil, str. I‑2567, točka 15).
159. Sodišče je prav tako razsodilo, kot je bilo poudarjeno v točki 64 te sodbe, da je dosleden prenos direktive posebej pomemben pri Direktivi o pticah, ker je upravljanje skupne dediščine, za njihova ozemlja, zaupano državam članicam.
160. Tako je treba preveriti, ali člen 34 uredbe o habitatih ne zagotavlja, kot trdi Komisija, uporabo člena 13 te uredbe za območja, ki so razvrščena kot POV v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah.
161. Dobesedno branje omenjenega člena 34 dopušča sklep, da ta določba sama po sebi ne izključuje s področja uporabe uredbe o habitatih uporabo omenjenega člena 13 za območja, razvrščena v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah.
162. Zato ni mogoče sprejeti trditve Komisije, da zaradi neomembe izrecnega cilja v uredbi o habitatih, ki bi tudi dal učinek Direktivi o pticah in upoštevajoč omejitve, ki jih določa European Communities Act, omenjena uredba ne more biti pravna podlaga, na kateri bi se lahko sprejeli načrti upravljanja ohranjanja ptic v POV.
163. Iz enakega razloga ni mogoče sprejeti trditve Komisije, da uredba o habitatih ne dopušča uporabe ukrepov upravljanja, ki so predvideni v členu 6(1) Direktive o habitatih za POV, ker je ta uredba za edini cilj določila prenos omenjene direktive. Dejansko, kot je generalna pravobranilka omenila v točki 82 sklepnih predlogov, če je treba podobne ukrepe, kot so tisti iz omenjenega člena 6(1) v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah, uporabiti tudi za POV, nacionalnemu zakonodajalcu seveda ni preprečeno, da določi eno samo določbo za prenos določb dveh direktiv.
164. Prav tako ni mogoče sprejeti trditve Komisije o omejitvah, ki jih nalaga European Communities Act. Dejansko v svojem odgovoru na tožbo in ne da bi ji Komisija v tem oporekala, Irska navaja, da uredba o habitatih ni zakon, ampak da je v svoji celoti in nesporno v popolni veljavi in da ustvarja vse pravne učinke, saj ni bila uspešno izpodbita pred pristojnim sodiščem.
165. Končno je treba iz istega razloga, kot je bil naveden v točki 161 te sodbe, zavrniti trditev Komisije, po kateri uporaba za POV člena 13 uredbe o habitatih, ki zadeva ohranitvene ukrepe, ki jih mora sprejeti minister, kar zadeva posebna ohranitvena območja, ni avtomatična, ker se glede na besedilo člena 34 te uredbe določene določbe omenjene uredbe uporabljajo, „kadar je to potrebno“ in „mutatis mutandis“ za območja, razvrščena v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah.
166. Poleg tega je treba poudariti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča vsebino nacionalnih zakonov in drugih predpisov presojati ob upoštevanju razlage, ki jo v zvezi s tem podajo nacionalna sodišča (sodba z dne 29. maja 1997 v zadevi Komisija proti Združenemu kraljestvu, C‑300/95, Recueil, str. I‑2649, točka 37 in navedena sodna praksa). Vendar v tem primeru Komisija v podporo svoji tožbi ni navedla nobene nacionalne sodne odločbe, ki bi sporno notranjo določbo razlagala na način, ki bi bil v nasprotju z Direktivo.
167. V teh okoliščinah se ne zdi, da je Komisija, ki nosi dokazno breme v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti (zgoraj navedena sodba Komisija proti Grčiji, točka 35 in navedena sodna praksa), zadosti uspela dokazati, da je na dan, ko je potekel rok, določen v dodatnem obrazloženem mnenju z dne 11. julija 2003, uredba o habitatih imela obseg, ki ji ga pripisuje Komisija.
168. Zato je treba drugi tožbeni razlog zavrniti.
Tretji tožbeni razlog glede neuporabe člena 4(4), prva poved, Direktive o pticah, za območja, ki bi morala biti razvrščena kot POV
Trditve strank
169. Komisija navaja, da Irska od leta 1981 ne zagotavlja uporabe določb člena 4(4), prva poved, Direktive o pticah za območja, ki bi morala biti razvrščena kot POV v skladu z omenjeno direktivo, vendar niso bila. Meni, da bi glede na obsežnost nepopolne določitve POV s strani irskih organov lahko ta nepopolnost imela pomembne posledice za ohranjanje zadevnih vrst ptic.
170. Po njenem mnenju, čeprav Irska ima zakonodajo glede varstva habitatov zunaj območij, ki so bila razvrščena kot POV, ta zakonodaja nima ornitoloških posebnosti, ki jih zahteva v prejšnji točki navedena skupnostna določba. Nacionalna zakonodaja predvsem ne nalaga posebnih obveznosti glede habitatov prostoživečih vrst ptic, ki bi morale koristiti varstvo, ki izhaja iz POV, v območjih, ki niso del obstoječega omrežja POV na Irskem. Komisija navaja posebne težave, s katerimi se srečuje pepelasti lunj, in med drugim dodaja, da območja, ki niso razvrščena kot POV, bi pa morala biti, na Irskem ne dobijo varstva, ki ga zahteva člen 4(4), prva poved, Direktive o pticah, ne glede na dejavnosti javnih organov.
171. Irska v bistvu odgovarja, da se bo kmalu opravila pomembna raziskava glede pepelastega lunja in da bo kmalu končan usmeritveni projekt o razvoju vetrne energije.
Presoja Sodišča
172. Treba je poudariti, da se, kot je bilo navedeno v točki 84 te sodbe, cilji varstva, ki jih opredeljuje direktiva in kot so izrecno navedeni v njeni deveti uvodni izjavi, ne bi mogli doseči, če bi države članice morale spoštovati obveznosti, ki izhajajo iz člena 4(4) omenjene direktive zgolj v primeru, ko je POV predhodno določeno.
173. Kot prav tako izhaja iz sodne prakse Sodišča, da besedilo člena 7 Direktive o habitatih določa, da obveznosti iz člena 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih nadomestijo vse obveznosti iz prve povedi člena 4(4) Direktive o pticah od datuma začetka izvajanja direktive ali datuma, ko država članica določi ta območja po Direktivi o pticah, če je slednji datum poznejši. Tako velja, da so območja, ki niso bila razvrščena kot POV, čeprav bi morala biti, še naprej podvržena ureditvi člena 4(4), prva poved, Direktive o pticah (sodba z dne 7. decembra 2000 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑374/98, točki 46 in 47).
174. Vendar v tej zadevi niti sama Irska ni trdila, da je zagotovila uporabo določb člena 4(4), prva poved, Direktive o pticah za območja, ki bi morala biti razvrščena kot POV v skladu z omenjeno direktivo.
175. Ugotoviti je treba, ne da bi bilo treba preučiti konkretne primere, ki jih je predložila Komisija, da je tretji tožbeni razlog utemeljen.
Četrti tožbeni razlog o neprenosu in neuporabi člena 4(4), druga poved, Direktive o pticah
Trditve strank
176. Komisija očita Irski, da ni v celoti in pravilno prenesla in uporabila druge povedi člena 4(4) Direktive o pticah glede primernih ukrepov, ki ji morajo sprejeti države članice, da ne pride do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov zunaj POV.
177. Komisija v podporo svojemu tožbenemu razlogu navaja, da različni notranji pravni instrumenti, predvsem dovoljenja za celostno preprečevanje onesnaževanja, sistem upravljanja hlevnega gnoja, zakonodaja o načrtovanju ozemlja in določbe o presoji vplivov na okolje, ki naj bi prenesli člen 4(4), druga poved, Direktive o pticah, nimajo posebne ornitološke vsebine iz tega člena. Vendar se, brez sklicevanja na posebne ornitološke zahteve, ne more šteti, da organi, ki igrajo vlogo v okviru okoljevarstvenih ukrepov, upoštevajo ornitološke interese.
Po mnenju Komisije so številni notranji predpisi, ki prenašajo člen 4(4), druga poved, delni in še vedno nepopolni. Njihova nepopolnost je dokazana z zmanjšanjem habitatov, kljub zanikanjem Irske pa niti ni mogoče oporekati dejstvu, da je v tej zadevi zmanjšanje habitatov povzročil človeški poseg.
178. Irska odgovarja, da je bil člen 4(4) Direktive o pticah v praksi prenesen z določenimi programi in zakonskimi ukrepi. Nadalje navaja, da so zahteve druge povedi člena 4(4) Direktive o pticah
prenesene v Wildlife Act, ki določa pravno podlago za varstvo ptičjih vrst na podeželju.
Presoja Sodišča
179. Čeprav je res, da člen 4(4), druga poved, Direktive o pticah ne nalaga, da se obvezno dosežejo določeni rezultati, kljub temu velja, da se morajo države članice resno zavzemati za cilj varstva habitatov zunaj POV. Tako je v tej zadevi treba ugotoviti, da si morajo države članice prizadevati sprejeti primerne ukrepe, da ne bi prišlo do onesnaženja ali motenj habitatov (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Franciji z dne 18. marca 1999, točka 48).
180. Prvič, ugotoviti je treba, ali je Irska v celoti in pravilno prenesla omenjeno določbo tako, da je sprejela primerne ukrepe, da ne bi prišlo do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov zunaj POV.
181. Glede na različne dokazne elemente, presojane v celoti, je treba ugotoviti, da v
tej zadevi ni tako.
182. Kar zadeva dovoljenja, ki jih v okviru sistema celovitega zmanjševanja onesnaženja izdaja Environmental Protection Agency, ni sporno, kot navaja tudi Komisija, da ta sistem zajema le omejeno število vrst onesnaževanih dejavnosti in ne vsebuje nikakršne posebne navedbe o ornitoloških zahtevah, ki so določene v členu 4 Direktive o pticah. Dalje se zdi, da se Irska sklicuje na prenos Direktive Sveta 96/61/ES z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja
(UL L 257, str. 26), ki ima druge cilje. Tako se za nacionalno ureditev glede omenjenih dovoljenj ne more šteti, da je zadosti prenesla člen 4(4), druga poved, Direktive o pticah.
183. Kar zadeva navzkrižno skladnost enotnega plačila v okviru skupne kmetijske politike, Irska navaja, da bodo različne predpisane zahteve ravnanja prvi ključni element te navzkrižne skladnosti, ki je določen v členu 4 Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL L 270, str. 1), katerih seznam je v prilogi III k tej uredbi, sprejeti progresivno v treh letih od 1. januarja 2005.
Navaja, da seznam predpisanih zahtev vključuje navedbo glede Direktive o pticah. Vendar se iz istih razlogov, kot so bili navedeni v točki 74 te sodbe, progresivna vpeljava omenjenih zahtev v notranje pravo ne more upoštevati.
184. Isto velja za drugi ključni element navzkrižne skladnosti enotnega plačila, ki se nanaša na dobre kmetijske in okoljske pogoje iz člena 5 Uredbe št. 1782/2003 in katerega minimalne zahteve morajo biti določene na podlagi okvira, določenega v prilogi IV k tej uredbi, ukrepi za prenos tega člena pa lahko veljajo le od 1. januarja 2005.
185. Kar zadeva ukrepe, sprejete v okviru programa za okoljsko varstvo podeželja, ki naj bi kmetovalcem, ki svoje kmetijske dejavnosti opravljajo ekološko, povrnil stroške, da bi ustvarili okoljske izboljšave na obstoječih kmetijah, Komisija priznava, da pomenijo koristi za prostoživeče ptice, če dopuščajo, da ne pride do onesnaženja in poslabšanja habitatov. Kljub temu ni sporno, da se ta sistem ne uporablja celovito za vse kmetijske površine ali za ozemlja, ki niso razvrščena kot POV. Tako za omenjene ukrepe ni mogoče šteti, da prenašajo člen 4(4), druga poved, Direktive o pticah.
186. Trditve o programu upravljanja s kmetijskimi odpadki kot tudi o zakonodaji o načrtovanju ozemelj, vključno z določbami glede presoje vplivov na okolje, je prav tako treba zavrniti. Dejansko Irska ni vključila v omenjena besedila nobenih ornitoloških zahtev iz naslova člena 4(4), druga poved, Direktive o pticah.
187. Končno je treba glede Wildlife Act ugotoviti, da je edina določba tega zakona, ki je upoštevna v tem okviru in na katero se je Irska sklicevala med postopkom, člen 11(1). Kljub temu ta določba ni dovolj natančna, da bi se jo lahko štelo, kot da zagotavlja prenos člena 4(4), druga poved, Direktive o pticah.
188. Drugič, ugotoviti je treba, ali je Komisija dokazala, da se v praksi Irska ni zadosti potrudila, da ne bi prišlo do onesnaževanja in poslabšanja habitatov zunaj POV.
189. V zvezi s tem je treba opozoriti, da Komisija kot primer navaja habitate ptice kukavice (Cuculus canorus), poljskega škrjanca (Alauda arvensis), kmečke lastovke (Hirundo rustica) in breguljke (Riparia riparia), vrst razkropljenih ptic, ki so na „oranžni listi“ seznama Birds of Conservation Concern in Ireland, ki sta ga izdala BirdWatch Ireland in Royal Society for the Protection of Birds leta 1999. Dalje se Komisija sklicuje na poročilo Ireland’s Environment 2004, ki ga je izdelala Environmental Protection Agency, ki razloži splošno poslabšanje habitatov v Irski s celotnim razvojem.
190. Dalje je treba ugotoviti, da zgolj dejstvo, da je bilo sprejeto določeno število programov in zakonodajnih ukrepov, kot je trdila Irska, ne pomeni, da si je država članica zadosti prizadevala, da ne bi prišlo do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov. Kot je navedla generalna pravobranilka v točki 111 sklepnih predlogov, resno prizadevanje, sprejetje vseh razumnih ukrepov, da bi se dosegel zastavljeni uspeh, zahteva ravnanje, ki je usmerjeno k cilju.
191. V tej zadevi je treba ugotoviti, da so ukrepi, ki jih je sprejela Irska delni in razpršeni, od katerih le nekateri izboljšujejo ohranjanje zadevnih populacij ptic, vendar ne pomenijo usklajene celote.
192. To ugotovitev podpira dejstvo, da Irska ni oporekala vsebini seznama Birds of Conservation Concern in Ireland, izdanega leta 1999, niti poročila Ireland’s Environment 2004, dveh zgoraj omenjenih raziskav, ki jih je predstavila Komisija.
193. Tako je, glede na vse dokazne elemente, ki jih je predložila Komisija, treba ugotoviti, da Irska ni v celoti in pravilno prenesla in uporabila člena 4(4), druga poved, Direktive o pticah. Tako je ugotovljena neizpolnitev obveznosti glede tega tožbenega razloga.
Peti tožbeni razlog glede nezadostnega prenosa in uporabe člena 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih
194. Peti tožbeni razlog zadeva glede POV, ki so določeni v skladu z Direktivo o pticah, dejstva, da Irska ni sprejela vseh potrebnih ukrepov, da bi se uskladila z določbami člena 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih. Ta tožbeni razlog se prav tako nanaša na nezadostni prenos člena 6(2) te direktive, kar zadeva uporabo za rekreativne namene vseh območij, ki jih določa ta določba.
Uvodne ugotovitve
195. V skladu s členom 7 Direktive o habitatih obveznosti iz člena 6, od (2) do (4), te direktive nadomestijo vse obveznosti iz prve povedi člena 4(4) Direktive o pticah za območja, razvrščena na podlagi člena 4(1) te direktive ali podobno priznana po členu 4(2) navedene direktive, od datuma začetka izvajanja Direktive o habitatih ali datuma, ko se določi ali prizna ta območja po Direktivi o pticah, če je slednji datum poznejši.
196. Sledi, da se mora člen 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih uporabljati za POV na Irskem od 10. junija 1994, datuma, ko je potekel rok za prenos te direktive v tej državi članici, ali datuma, ko se določi ali prizna ta območja po Direktivi o pticah, če je slednji datum pozejši.
Nezadostni prenos in uporaba člena 6(2) Direktive o habitatih
– Trditve strank
197. Komisija meni, da Irska ni pravilno prenesla in uporabila – 10. junija 1994 ali po tem datumu – člena 6(2) Direktive o habitatih za vsa območja, ki so razvrščena v skladu s členom 4(1) Direktive o pticah ali podobno priznana po členu 4(2) navedene direktive.
198. Navaja, da je glede na besedilo uredbe o habitatih, ki glede na trditve Irske prenaša člen 6(2) Direktive o habitatih, sposobnost boja proti dejavnostim lastnikov zemljišč, ki bil lahko bile škodljive, odvisna v veliki meri od obvestil, s katerimi se jih obvešča, kadar se bo, ali je predlagano, da se bo, razvrstilo območje kot območje iz člena 6(2) Direktive o habitatih. Člen 14 omenjene uredbe daje pristojnemu ministru pooblastilo, da izda obvestilo in določi pogoje glede uporabe zemljišča. Vendar ima to pooblastilo dve omejitvi.
199. Prva taka omejitev je pravna, ker se besedilo člena 14 uredbe o habitatih nanaša le na POV, ki so bila določena po začetku veljavnosti te uredbe, tako da se ne uporablja za POV, ki so bila določena pred tem datumom. V primeru obstoječih POV ni predvideno, da se lastnikom zemljišč pošlje obvestila, ki bi izrecno navajala dejavnosti, ki potrebujejo dovoljenje v skladu z zakonodajo prenosa, tako da ta območja nimajo koristi od sistema boja proti škodljivim posledicam.
200. Druga je dejanska omejitev, kolikor omenjena uredba ni bila uporabljena za vse POV.
201. Po mnenju Komisije, v odsotnosti možnosti pritožbe na ta omejena obvestila, v irski zakonodaji ne obstaja določba, ki bi lahko_za javna ozemlja, ki se nahajajo v POV, dala polni učinek določbam člena 6(2) Direktive o habitatih. Prav tako meni, da kolikor se te dejavnosti izvajajo na javnih ozemljih ali nad katerimi ima država nadzor, nacionalna zakonodaja ne določa izrecne zakonske obveznosti, ki bi nalagala organom, ki so zadolženi za urejanje teh dejavnosti, da sprejmejo izvedbene ukrepe, da bi zagotovili spoštovanje določb člena 6(2) omenjene direktive.
202. Komisija kot primer dejavnosti, ki krši člen 6(2) Direktive o habitatih, navaja primer neodobrenega nabiranja školjk na POV Bannow Bay ter tudi škodljivo načrtovanje POV Glen Lough.
203. Irska zavrača vse očitke Komisije. Navaja, da poleg določb iz člena 14 uredbe o habitatih člen 13(3) te uredbe, ki se nanaša tako na posebna ohranitvena območja kot POV, prenaša člen 6(2) Direktive o habitatih. Irska se prav tako sklicuje, z istim namenom, na členA 17 in 18 uredbe o habitatih in vztraja pri stališču, po katerem zakoni o obalnih predelih (Foreshore Acts) lahko zagotovljajo varstv o POV.
– Presoja Sodišča
204. Opomniti je treba, da člen 6(2) Direktive o habitatih tako kot člen 4(4), prva poved, Direktive o pticah določa, naj države članice storijo vse potrebno, da na območjih, ki so razvrščena v skladu z odstavkom 1 omenjenega člena 4 ali priznana na podlagi odstavka 2 tega člena,
preprečijo slabšanje stanja habitatov ter vznemirjanje vrst, kolikor bi tako vznemirjanje lahko pomembno vplivalo na vrste, za katere so bila območja določena ali priznana (v tem smislu glej sodbo z dne 13. junija 2002 v zadevi Komisija proti Irski, C‑117/00, Recueil, str. I‑5335, točka 26).
205. Kar zadeva trditev Irske, po kateri člen 13(3) uredbe o habitatih prenaša člen 6(2) Direktive o habitatih, je treba ugotoviti, da ima člen 13(3) omenjene uredbe za cilj zgolj naložiti pristojnemu ministru, da sprejme potrebne korake, da bi se preprečilo poslabšanje stanja naravnih habitatov in habitatov vrst ter vznemirjanje vrst, za katere so bila območja določena, tako da ta določba ne učinkuje, razen če minister izvaja neposredno odgovornost na zadevnih POV. Vendar je glede na ureditev uredbe o habitatih člen 13(3) te uredbe dodaten določbam člena 4 in 14 iste uredbe, ki predvidevata sistem odgovornosti lastnika zemljišča, ki temelji na tem obvestilu. Ker v tej zadevi nesporno velja, da ta obvestila niso bila poslana za vsa POV, se za člen 13(3) uredbe o habitatih ne more šteti, da zagotavlja zadosten prenos člena 6(2) Direktive o habitatih.
206. Kar zadeva trditve, po katerih člen 14 uredbe o habitatih določa nadzor aktivnosti in dejavnosti, katerih seznam se nahaja v obvestilu, ki ga pošlje pristojni minister v skladu s členom 4 uredbe in po katerem se lahko naštete dejavnosti opravljajo zgolj z dovoljenjem ministra ali v skladu s soglasjem o upravljanju iz člena 12 iste uredbe, zadostuje ugotovitev, da se tudi omenjeni člen 14 opira na obstoj obvestila. Tako se iz istih razlogov kot v prejšnji točki te sodbe za to zadnjo določbo ne more šteti, da zagotavlja zadosten prenos člena 6(2) Direktive o habitatih.
207. Kar zadeva trditev, po kateri člen 17 uredbe o habitatih pooblašča ministra, da vloži tožbo pri pristojnrm sodišču, da se prepove izvajanje aktivnosti ali dejavnosti, ki so glede na opravljeno presojo škodljive za evropsko območje, vključno s POV, in po kateri člen 18 omenjene uredbe podeljuje podobno pooblastilo pristojnemu ministru, kadar se aktivnost ali dejavnost, ki je škodljiva za POV, opravlja v območju zunaj tega POV, je treba ugotoviti, kot pravilno trdita Komisija in generalna pravobranilka v točki 127 sklepnih predlogov, da te določbe ne dovoljujejo, da bi se preprečilo poslabšanje habitatov in pomembnih vznemirjanj vrst, za katere so bila zadevna območja določena.
208. Čeprav Irska v svoji dupliki navaja, da se pooblastila pristojnega ministra, kot so bila navedena v prejšnji točki te sodbe, lahko uporabljajo v okviru pridobitve začasne sodne prepovedi, je treba ugotoviti, da te določbe lahko učinkujejo le po tem, ko so se zadevne dejavnosti že začele izvajati, in torej po tem, ko so se morebitna poslabšanja že zgodila. Po drugi strani pristojni minister ni pristojen enostransko prepovedati škodljive dejavnosti, prvi pogoj za zgoraj omenjena pooblastila pa je, da se, preden se predlaga sodna prepoved, opravi ustrezna presoja vplivov na okolje, ki jih povzroča ta dejavnost. Retroaktivno varstvo POV je lahko zaradi teh stopenj postopka dokaj pozno. Te določbe ne zagotavljajo zadostnega varstva POV proti dejavnostim posameznikov, saj tako varstvo zahteva, da so ti preventivno onemogočeni, da bi sploh začeli opravljati morebitne škodljive dejavnosti.
209. Tako, se za člena 17 in 18 omenjene uredbe ne more šteti, da zadosti prenašata člen 6(2) Direktive o habitatih.
210. Trditev Irske, po kateri zakoni o obalnih območjih omogočajo, da bi se zagotovilo varstvo POV, prav tako ne more biti sprejeta. S tem v zvezi zadostuje ugotovitev, da omenjeni zakoni omogočajo, da se zagotovi varstvo le za obalna območja, in se tako ne uporabljajo za POV zunaj teh območij.
211. Končno, kar zadeva neodobreno nabiranje školjk na POV Bannow Bay, ki ga navaja Komisija kot dejavnost, ki krši člen 6(2) Direktive o habitatih, je treba ugotoviti, kot je že ugotovila generalna pravobranilka v točki 140 sklepnih predlogov, da gre zgolj za ilustrativno uporabo, ki ni predmet tožbe. V vsakem primeru Komisija ni predložila nobenega dokumenta, ki bi dokazal neizpolnitev obveznosti na tej točki.
212. Sledi, da Irska ni pravilno prenesla – 10. junija 1994 ali po tem datumu – člena 6(2) Direktive o habitatih na vsa območja, ki so razvrščena v skladu s členom 4(1) Direktive o pticah ali so priznana po členu 4(2) navedene direktive.
213. Tako je treba ugotoviti, da je tožbeni razlog glede te točke utemeljen.
Nezadosten prenos 6(2) Direktive o habitatih na področju rekreativnih dejavnosti
– Trditve strank
214. Komisija meni, da Irska ni zadosti prenesla člena 6(2) Direktive o habitatih, kar zadeva uporabo vseh območij, ki jih ureja ta določba za rekreativne namene. Meni, da irska zakonodaja pokriva zgolj dejavnosti lastnikov zemljišč in da obstajajo nepopolnosti glede več vidikov, kar zadeva preprečevanje škode, ki jo povzročijo habitatom uporabniki ozemelj za rekreativne namene. Uporaba členov 14 in 17 uredbe o habitatih ni vzpostavila izčrpnega seznama prepovedanih dejavnosti. Med drugim so mehanizmi člena 17 omenjene uredbe retroaktivni in zdi se, da nobena druga zakonska določba ne varuje POV pred rekreativnimi dejavnostmi, ki jih izvajajo uporabniki.
215. Ne glede na uporabne predloge sprememb zakonodaje, vključno s predlogom zakona iz leta 2004 o morski varnosti (Maritime Safety Bill 2004), Irska oporeka očitku, po katerem naj zdajšnja zakonodaja ne bi bila zadostna za prenos člena 6(2) Direktive o habitatih v okviru uporabe ozemelj, ki se nahajajo v POV za rekreativne namene. Ta država članica navaja, da so državni organi pooblaščeni za nadziranje rekreativnih dejavnosti in drugih dejavnosti, ki jih na evropskih območjih izvajajo druge osebe kot lastnik zemljišča, in za naložiti kazni. V tem okviru se sklicuje na določbe člena 4(3)(b) uredbe o habitatih in na tiste iz členov 14, 17 in 18 te uredbe, na Wildlife Act in na kazenski zakon (javni red) iz leta 1994 (Criminal Justice (Public Order) Act 1994).
– Presoja Sodišča
216. Kar zadeva trditev Irske, po kateri določbe člena 14 uredbe o habitatih, ki omejujejo izvajanje aktivnosti in dejavnosti, niso namenjene zgolj lastnikom, posestnikom ali imetnikom dovoljenja, ampak se uporabljajo za vse osebe, kolikor je bila aktivnost ali dejavnost omenjena v obvestilu, objavljenem v skladu s členom 4(2) omenjene uredbe, zadostuje ugotovitev, da člen 14(3) te uredbe ne dopušča pregona tretjih oseb, ki niso bile seznanjene z omenjenim obvestilom. Dejansko se te osebe lahko sklicujejo na „razumno opravičilo“ iz te določbe.
Tako prenos člena 6(2) Direktive o habitatih vsaj ni zadosti natančen.
217. Kar zadeva trditev Irske, po kateri je postopek iz členov 17 in 18 uredbe o habitatih ločen in poseben postopek, ki se ga lahko sproži proti vsaki osebi in ni odvisen od vsebine nobenega izdanega „obvestila“, je treba ugotoviti, da ni zagotovljeno, da se lahko uporablja za osebe, ki niso prejele obvestila iz člena 4 omenjene uredbe. Dalje, kot izhaja iz ugotovitev iz točk 208 in 209 te sodbe, omenjeni postopek pomeni le retroaktivni ukrep in se za člena 17 in 18 uredbe o habitatih ne more šteti, da zagotavljata zadosten prenos člena 6(2) Direktive o habitatih.
218. Kar zadeva trditev, v skladu s katero Wildlife Act v členih 22, 23 in 76 določa možnost ukrepanja, kadar obstaja naklepno in pomembno vznemirjanje na razmnoževališčih in počivališčih prostoživečih živali ali v primeru vznemirjanj zaščitenih ptic med gnezdenjem, in v skladu s katero pooblastila, ki jih daje ta zakon, vključujejo možnost zasega prevoznih sredstev in materiala, ki ga je uporabil kršitelj, zadostuje ugotovitev, da ni sporno, da omenjeni zakon ne zajema vseh mogočih motenj, ki bi jih lahko povzročili uporabniki v rekreacijske namene.
219. Končno, kar zadeva trditev, po kateri je bilo motenje posesti prekvalificirano v kazensko dejanje po notranjem pravu s členom 19A kazenskega zakona (javni red) iz leta 1994 in po kateri so kazni, ki so naložene v primeru obsodbe, lahko v obliki denarne kazni in zasega prevoznih sredstev in materiala, je treba poudariti, da izhaja, da so države članice v okviru Direktive o habitatih, ki določa zapletena in tehnična pravila na področju prava okolja, še posebej dolžne paziti, da je njihova zakonodaja, ki zagotavlja prenos te direktive, jasna in natančno opredeljena (glej sodbo z dne 20. oktobra 2005 v zadevi Komisija proti Združenemu kraljestvu, C‑6/04, ZOdl., str. I‑9017, točka 26).
220. Vendar iz pregleda kazenskih določb glede motenja posesti, na katero se sklicuje Irska, izhaja, da le-te niso izrecno vezane na varstvo naravnih habitatov in habitatov vrst proti poslabšanjem ter vznemirjanjem vrst in da tako niso bile sprejete z namenom, da bi se preprečila škoda, ki nastane na habitatih z uporabo POV za rekreacijske namene. Zato ne pomenijo jasnega in natančno opredeljenega prenosa določb Direktive o habitatih, ki bi popolno zadostil zahtevam pravne varnosti.
221. Zato je treba ugotoviti, da je tožbeni razlog glede tega utemeljen.
Nezadostni prenos in uporaba člena 6(3) in (4) Direktive o habitatih
– Trditve strank
222. Komisija navaja, da Irska ni pravilno prenesla in uporabila člena 6(3) in (4) Direktive o habitatih.
223. Kar zadeva prenos, Komisija navaja, da notranja zakonodaja ne vsebuje določb, ki bi zagotovile, da se načrti, v nasprotju s projekti, presodijo v skladu s členom 6(3) in (4) Direktive o habitatih. Med drugim nacionalna zakonodaja ne določa zadostne uporabe teh skupnostnih določb za projekte, ki se nahajajo zunaj POV, imajo pa pomemben vpliv znotraj teh POV.
224. Komisija glede uporabe meni, da se Irska ne prepriča sistematično, da se pri
načrtih in projektih, ki bi lahko pomembno vplivali na POV, sami ali v povezavi z drugimi načrti ali projekti, opravi ustrezna predhodna presoja.
225. Irska navaja, da noben ukrep, projekt ali načrt ne more imeti dejanskih ali pravnih vplivov, ne da bi se opravila presoja. Čeprav lahko načrti spodbujajo določene dejavnosti, ne odstranijo niti ne predstavljajo ovir za nadzor, ki se uporablja za območja, ki so podvržena ustrezni zakonski ureditvi. Nimajo vpliva na to, ali se bo projekt, ki bi lahko vplival na območje, odobril ali ne. Preden se lahko načrt ali projekt uporablja za območje, je naprej podvržen postopku popolne presoje v okviru zakonske ureditve, ki je določena z uredbo o habitatih, uredbo o načrtovanju ali drugo zakonsko ureditvijo, v skladu z določbami Direktive o habitatih. Tako se noben načrt ali projekt ne more uporabljati za območje, ne da bi bil prej podvržen presoji.
– Presoja Sodišča
226. Glede prenosa člena 6(3) in (4) Direktive o habitatih je treba opozoriti, da je Sodišče že presodilo, da člen 6(3) omenjene direktive zahtevo po ustrezni presoji posledic načrta ali projekta podreja pogoju, da obstaja verjetnost ali tveganje, da bo omenjeni načrt ali projekt pomembno vplival na zadevno območje. Upoštevajoč zlasti previdnostno načelo, tako tveganje obstaja, če na podlagi objektivnih dejavnikov ni mogoče izključiti, da navedeni načrt ali projekt pomembno vpliva na zadevno območje (zgoraj navedena sodba Komisija proti Združenemu kraljestvu z dne 20. oktobra 2005, točka 54 in navedena sodna praksa).
227. Sledi, da Direktiva o habitatih zahteva, da se za vsak načrt ali projekt opravi ustrezna presoja njegovih posledic, dokler se ne more na podlagi objektivnih dejstev izključiti, da omenjeni načrt ali projekt pomembno vpliva na zadevno območje.
228. S tem v zvezi Irska navaja, da je za načrte opravljena ustrezna presoja njihovih posledic za območje v skladu s členi od 27 do 33 uredbe o habitatih, ki predvidevajo presojo različnih razvojnih projektov („various development proposals“). Kljub temu Irska ni dokazala, da so taki projekti načrti v smislu člena 6(3) Direktive o habitatih.
229. Dalje, Irska navaja, da je zakon iz leta 2000 o načrtovanju in razvoju (Planning and Development Act 2000) vpeljal zahteve glede upoštevanja določenih načrtov, predvsem usmeritev glede regionalnega načrtovanja, razvojnih načrtov in lokalnih načrtov, ki bil lahko imeli pomembne posledice na okolje. Od 1. januarja 2001 mora vsak od prej navedenih načrtov vsebovati informacije glede pomembnih posledic, ki bi jih zaradi njihovega izvajanja lahko imeli na okolje. Ta zahteva je bila vključena v pričakovanju sprejetja Direktive 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (UL L 197, str. 30). Vendar kljub obstoju take zakonodaje ni mogoče pritrditi, da je Irska izpolnila svoje obveznosti iz člena 6(3) Direktive o habitatih. Dejansko se obveznost iz omenjenega zakona o načrtovanju in razvoju nanaša le na informacije glede posledic, ki bi lahko bile pomembne za okolje, medtem ko člen 6(3) Direktive o habitatih zahteva predhodno presojo posledic načrtovalnih planov.
230. Nadalje, Irska prav tako navaja, da opravlja presoje iz naslova Direktive Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL L 175, str. 40) kot tudi Direktive 2001/42, ki sta bili prav tako preneseni z uredbo iz leta 2004 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov Evropskih skupnosti na okolje (European Communities (Environmental Assessment of certain Plans and Programmes) Regulations 2004) in z uredbo iz leta 2004 o strateški presoji vplivov načrtovanja in razvoja na okolje (Planning and Development Strategic Environmental Assessment Regulations 2004).
231. Vendar, ti direktivi vsebujeta določbe v zvezi s postopkom odločanja, ne da bi zavezovali države članice glede odločitve, in se nanašata le na določene načrte in projekte. Po drugi strani glede na člen 6(3), druga poved, Direktive o habitatih pristojni nacionalni organi soglašajo z načrtom ali projektom šele po tem, ko se prepričajo, da ne bo škodoval celovitosti zadevnega območja. Presoje iz Direktive 85/337 ali Direktive 2001/42 tako ne morejo nadomestiti postopka, ki je določen v členu 6(3) in (4) Direktive o habitatih.
232. Končno, kar zadeva trditev Komisije, da irska zakonodaja ne predvideva zadostne uporabe določb člena 6(3) in (4) Direktive o habitatih za projekte, ki se nahajajo zunaj POV, imajo pa pomembne posledice znotraj teh POV, zadostuje ugotovitev, da ni sporno, da se poročilo presoje vplivov na okolje, ki ga morajo naročiti zadevni posamezniki, ki nosijo stroške v znesku vsaj 15.000 evrov, zahteva le za nasade, ki so večji od 50 hektarjev, medtem ko je povprečna velikost
nasadov na Irskem približno 8 hektarjev.
233. Iz navedenega tako izhaja, da ker v irski zakonodaji ni bilo opraviljena ustrezna presoja posledic za POV, ki jih imajo načrti, člen 6(3) in (4) Direktive o habitatih ni bil zadosti prenesen v notranji pravni red Irske.
234. Tako je tožba v tem utemeljena.
235. Glede uporabe člena 6(3) in (4) Direktive o habitatih se Komisija opira na primere projektov akvakultur in odvodnjavanja znotraj POV Glen Lough. Tako ju je treba preučiti enega za drugim.
236. Prvič, kar zadeva projekte akvakultur, se Komisija pretežno opira na študijo Review of the Aquaculture Licensing System in Ireland, ki jo je leta 2000 opravil BirdWatch Ireland, da bi se ugotovilo, ali se je Irska sistematično izogibala pravilni presoji projektov, ki se nahajajo v POV ali ki bi lahko imeli posledice za POV, ob kršitvi člena 6(3) in (4) Direktive o habitatih. V tem okviru poudarja pomembnost predhodne presoje, da bi se presodile posledice projekta glede na določene cilje ohranjanja zadevnega območja.
237. Navesti je treba, da ta študija zajema 271 soglasij k projektom akvakultur, ki jih je dal minister za komunikacije, pomorstvo in naravne vire v obdobju od junija 1998 do decembra 1999 in 46 še nerešenih predlogov. Nadalje, 72 soglasij in 9 predlogov, ki še čakajo na odločitev, se je nanašalo na projekte akvakultur, ki se nahajajo znotraj ali v bližini POV. Soglasja so bila v 84 % dovoljenih dejavnosti v POV izdana za gojišča školjk, zlasti ostrig in lepotk.
238. Prav tako je treba opozoriti, da se mora v skladu s členom 6(3), prva poved, Direktive o habitatih pri vsakem načrtu ali projektu, ki ni neposredno povezan z upravljanjem območja ali zanj potreben, opraviti ustrezna presoja njegovih posledic glede na cilje ohranjanja tega območja, če na podlagi objektivnih dejavnikov ni mogoče izključiti, da bi sam ali v povezavi z drugimi načrti in projekti lahko pomembno vplival na to območje (sodba z dne 7. septembra 2004 v zadevi Waddenvereniging in Vogelbeschermingsvereniging, C-127/02, ZOdl., str. I‑7405, točka 45).
239. Vendar, omenjena študija, ki jo je opravil BirdWatch Ireland opozarja na več morebitnih škodljivih vplivov gojenja školjk, med njimi izgubo območij za hranjenje in motnje, ki jih povzroča povečana človeška dejavnost, in navaja, da so habitati ptic slabo zavarovani, čeprav se projekti akvakultur nahajajo znotraj POV. Irska sama ne meni, da noben projekt akvakulture nima posledic za POV.
240. Sledi, da bi postopek pridobitve soglasja moral vsebovati ustrezno presojo posledic vsakega posebnega projekta. S tem v zvezi je treba ugotoviti, da je Irska priznala, ne da bi podala natančno obrazložitev, da irski postopek dodelitve soglasja za gojenje vodnih živali, vključno z določbami o posvetovanju, v resnici predvideva natančno upoštevanje vseh vidikov razvojnega projekta akvakulture, preden se odloči, ali pridobi soglasje.
241. Tako je treba ugotoviti, da se Irska ne prepriča sistematično, da se za projekte akvakulture, ki bi lahko sami ali v povezavi z drugimi projekti pomembno vplivali na POV, opravi ustrezna predhodna presoja.
242. Ta ugotovitev je podprta z dejstvom, da Irska ni predstavila, da bi oporekala neizpolnitvi obveznosti, ki jo očita Komisija, konkretnih pisnih znanstvenih raziskav, ki bi dokazale, da je bila opravljena podrobna predhodna ornitološka presoja projektov akvakulture.
243. Tako ustrezna presoja posledic za območje, na katero se na podlagi člena 6(3) Direktive o habitatih nanaša načrt ali projekt, pomeni, da je treba pred odobritvijo, upoštevajoč najboljša znanstvena dognanja na tem področju, identificirati vse vidike načrta ali projekta, ki lahko sami ali skupaj z drugimi načrti ali projekti vplivajo na cilje ohranjanja tega območja. Pristojni nacionalni organi to dejavnost dovolijo le, če so se prepričali, da nima škodljivih vplivov na celovitost tega območja. To je podano, kadar z znanstvenega stališča ne obstaja noben razumen dvom o neobstoju teh učinkov (glej zgoraj navedeno sodbo Waddenvereniging in Vogelbeschermingsvereniging, točka 61).
244. Glede trditve Irske, po kateri se ni zahtevala nikakršna presoja vplivov na okolje za gojenje školjk, ker so majhne in imajo le omejen vpliv na okolje, Komisija pravilno navaja, da to ni zadosten razlog, da se ne bi presodili učinki takega načrta ali projekta. Dejansko, člen 6(3), prva poved, Direktive o habitatih zahteva, kot je bilo poudarjeno v točki 238 te sodbe, ustrezno presojo vsakega projekta ali načrta v povezavi z drugimi načrti ali projekti.
245. Iz sodne prakse Sodišča prav tako izhaja, da je praktična posledica neupoštevanja skupnega vpliva projektov ta, da bi se lahko vsi projekti določene vrste izmaknili obveznosti presoje, čeprav bi skupaj lahko imeli pomembne posledice za okolje
(po analogiji glej sodbo z dne 21. septembra 1999 v zadevi Komisija proti Irski, C‑392/96, Recueil, str. I‑5901, točka 76).
246. Končno, glede trditve Irske, po kateri je dovoljenje za vzdrževanje razvojnih projektov, ki so bili opravljeni brez predhodnega soglasja, združljivo z Direktivo o habitatih, zadostuje ugotoviti, da se presoja že končanega načrtovanja ne more enačiti s presojo načrta ali projekta v smislu člena 6(3), prva poved, Direktive o habitatih.
247. Tako je treba ugotoviti, da je tožbeni razlog v tem utemeljen.
248. Drugič, kar zadeva odvodnjavanje v POV Glen Lough, Komisija navaja, da je Irska v nasprotju z določbami člena 6(3) in (4) Direktive o habitatih izvedla v letih 1992 in 1997 projekt odvodnjavanja, ki bi lahko pomembno vplival na POV Glen Lough, ne da bi opravila ustrezno predhodno presojo tega projekta in ne da bi uporabila primeren postopek odločanja, kar je povzročilo poslabšanje habitatov, ob kršitvi člena 6(2) omenjene direktive. Med drugim, Irska ni predložila dokazov, da je to poslabšanje popravila.
249. Predhodno je treba ugotoviti, da med deli odvodnjavanja, ki jih je opravil Office of Public Works (urad za javna dela) leta 1992, Direktiva o habitatih še ni bila uporabljiva. Omenjena dela zato niso predmet te sodbe.
250. Med drugim iz sodne prakse Sodišča izhaja, da zato, ker je bil načrt ali projekt dovoljen po postopku iz člena 6(3) Direktive o habitatih, glede intervencije, ki je na varovanem območju predvidena v načrtu ali projektu, ni potrebna sočasna uporaba norme splošnega varstva iz odstavka 2 istega člena (zgoraj navedena sodba Waddenvereniging in Vogelbeschermingsvereniging, točka 35).
251. Dalje, kar zadeva tožbeni razlog glede odvodnjavanja, ki je bilo opravljeno leta 1997, je treba preveriti, ali je lahko s takimi dejavnostmi kršen člen 6(3) in (4) Direktive o habitatih.
252. Prvi pogoj za kršitev člena 6(3) in (4) omenjene direktive je, da so zadevna dela odvodnjavanja projekt, ki ni neposredno povezan z upravljanjem območja ali zanj potreben, a bi sam ali v povezavi z drugimi načrti ali projekti lahko pomembno vplival na območje.
253. S tem v zvezi ni sporno, da ta dela pomenijo projekt in da niso neposredno povezana z upravljanjem območja ali zanj potrebna. Sledi, da je ob uporabi sodne prakse, navedene v točki 226 te sodbe, treba opraviti ustrezno presojo njihovih posledic glede na cilje ohranjanja POV Glen Lough, če na podlagi objektivnih dejavnikov ni mogoče izključiti, da sami ali v povezavi z drugimi načrti ali projekti pomembno vplivajo na zadevno območje.
254. Upoštevajoč zlasti previdnostno načelo, ki je eden od temeljev politike visoke ravni varstva, ki jo vodi Skupnost na področju okolja v skladu s členom 174(2), prvi pododstavek, ES in glede na katero je treba razlagati Direktivo o habitatih, je ob dvomu o neobstoju pomembnih učinkov tako presojo treba izvesti (glej zgoraj navedeno sodbo Waddenvereniging in Vogelbeschermingsvereniging, točka 44).
255. Iz spisa izhaja, da POV Glen Lough, katerega površina meri približno 80 hektarjev in ki je bilo razvrščeno leta 1995, pomembno prezimovališče za vrste ptic selivk v osrednji regiji Irske. Predvsem ima pomembno število labodov pevcev (Cygnus cygnus) v svetovnem merilu in je posebej pomembno za ptice zaradi njegovih vodotokov.
256. Vendar Irska v tej zadevi, potem ko je poudarila, da so bila zadevna dela le vzdrževalna dela obstoječih jarkov za odvodnjavanje, v okviru režima odvodnjavanja, ki je bil sprejet pred razvrstitvijo območja Glen Lough kot POV, in da niso imeli pomembnih posledic za habitate prostoživečih ptic v tem POV, v svojem odgovoru na tožbo priznava, da se zdi, da je vzdrževanje odvodnjavanja območja Silver River, ki ga je izvedla Office of Public Works leta 1997, zmanjšaloroke hidrološkega odgovora in tako uporabo območja s strani prostoživečih labodov pevcev.
257. Tako je treba ugotoviti, da je Irska, s tem ko pred izvedbo vzdrževalnih del jarkov za odvodnjavanje ni presodila posledic glede na cilje ohranjanja POV Glen Lough, kršila člen 6(3), prva poved, Direktive o habitatih.
258. Iz člena 6(3), druga poved, Direktive o habitatih izhaja, da v primeru, kot je zadevni, pristojni nacionalni organi, upoštevajoč ugotovitve ustrezne presoje posledic omenjenih del glede na cilje ohranjanja tega območja, to dejavnost dovolijo le, če so se prepričali, da nima škodljivih vplivov na celovitost tega območja, kar je podano, če z znanstvenega stališča ni nobenega razumnega dvoma o neobstoju teh učinkov (glej zgoraj navedeno sodbo Waddenvereniging in Vogelbeschermingsvereniging, točka 67).
259. Kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 182 sklepnih predlogov, bi bilo soglasje v skladu s členom 6(3), druga poved, Direktive o habitatih nedopustno že zaradi neopravljene presoje posledic vzdrževalnih del na jarkih za odvodnjavajne leta 1997 za območje. Navedbe irske vlade pa, kot je bilo navedeno v točki 256 te sodbe, kažejo, da soglasje niti ni bilo mogoče, ker bi zadevna dela lahko pomembno vplivala na POV Glen Lough. Ker je ohranitev prezimovališč labodov pevcev bistveni cilj tega POV, je njegovi celovitosti nastala škoda v smislu člena 6(3), druga poved, Direktive o habitatih.
260. Prav tako izhaja, da bi bilo kljub negativni presoji posledic za območje soglasje v skladu s členom 6(4) Direktive o habitatih mogoče le, če ne bi bilo drugih ustreznih rešitev in če bi se ta projekt moral izvesti zaradi prevladujočega javnega interesa ter če bi država članica izvedla vse izravnalne ukrepe, potrebne za zagotovitev varstva celovite usklajenosti Nature 2000.
261. Prav tako je treba šteti, kot je navedla generalna pravobranilka v točki 183 sklepnih predlogov, da četudi bi bilo odvodnjavanje v javnem interesu, lahko ta interes v skladu s členom 6(4) Direktive o habitatih upraviči poslabšanje POV le, če ni drugih ustreznih rešitev.
262. Vendar Irska sama navaja, da je National Parks and Wildlife, preden je leta 1998 vzdolž toka Silver River v POV namestil nasip, ki zadržuje vodo jezera, ob tem da dopuščatej reki izpolnjevanje svoje vloge odvodnjavanja s hidrografskim omrežjem za ozemlja, ki se nahajajo nad nasipom, sklenil pogodbo za popravilo tega nasipa v začetku leta 2005 in za vgraditev hidravlične drče ter odprtine za cev, ki odvaja odvečno vodo. To naj bi po mnenju države članice dopuščalo strogo regulacijo nivoja jezera, za izboljšanje uporabe jezera prostoživečih labodov pevcev pa se bo vzpostavil hidravlični statut. Irska kljub temu ni predstavila trditev, ki bi dokazale, da se take rešitve niso mogle izvesti pred izvedbo vzdrževalnih del jarkov za odvodnjavanje leta 1997.
263. Sledi, da je Irska v nasprotju z določbami člena 6(3) in (4) Direktive o habitatih leta 1997 izvedla projekt odvodnjavanja, ki bi lahko pomembno vplival na POV Glen Lough, ne da bi opravila ustrezno predhodno presojo posledic tega projekta za območje in ne da bi uporabila primeren postopek odločanja, kar je povzročilo poslabšanje habitatov ob kršitvi člena 6(2) omenjene direktive.
264. Sledi, da je ta tožbeni razlog utemeljen.
265. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je peti tožbeni razlog utemeljen.
Šesti tožbeni razlog o neprenosu člena 10 Direktive o pticah
Trditve strank
266. Komisija navaja, da uporaba sedanjika v členu 10 Direktive o pticah nalaga državam članicam obveznost, da spodbujajo raziskovanje in vse dejavnosti, ki so podlaga za varovanje, upravljanje in uporabo populacij vseh vrst ptic iz člena 1 omenjene direktive. Vendar upoštevne nacionalne določbe ne prenašajo te obveznosti. Pravni položaj notranjega prava naj bi bil v najboljšem primeru nejasen.
267. Po njenem mnenju besedilo Wildlife Act opisuje spodbujanje raziskovanja kot fakultativno dejavnost pristojnega ministra.
268. Irska nasprotno meni, da je izpolnila obveznost spodbujanja raziskav. Trdi, da njena zakonodaja ni nepopolna, da člen 11(3) Wildlife Act v zadostni meri prenaša omenjeni člen 10 v nacionalno pravo in v popolnosti odraža oziroma celo presega stopnjo zavezanosti, ki jo nalaga ta skupnostna določba.
Presoja Sodišča
269. Najprej je treba ugotoviti, da dobesedno branje člena 11(3) Wildlife Act dopušča potrditev, da ta določba pristojnemu ministru daje možnost izvajanja ali omogočanja izvajanja dejavnosti raziskovanja, za katere meni, da so koristne pri izvajanju njegovih nalog v skladu s tem zakonom. Nasprotno pa ta določba ne določa nobene obveznosti za pristojnega ministra, da bi spodbujal take dejavnosti.
270. Vendar, kot pravilno navaja Komisija, člen 10 Direktive o pticah nalaga državam članicam obveznost, da spodbujajo raziskovanje in vse dejavnosti, ki so podlaga za varovanje, upravljanje in uporabo populacij vseh vrst ptic iz člena 1 omenjene direktive.
271. Sledi, da se ne more šteti, da je Irska prenesla člen 10 Direktive o pticah v svoj notranji pravni red.
272. Ta ugotovitev ne more biti vprašljiva zaradi trditve Irske, da je vloga pristojnega ministra glede na člen 11(1) Wildlife Act še širša. Dejansko, ta določba zgolj razglaša, da je on tisti, ki zagotavlja ohranjanje prostoživečih živali in rastlin in spodbuja ohranjanje biološke raznovrstnosti.
273. Prav tako je treba zavrniti trditev Irske, da uporaba besede „may“ („lahko“), kar zadeva razlago nacionalnega prava, ne pomeni nujno, da pristojni minister lahko po povsem lastni presoji odloči, ali bo izvedel raziskavo.
274. S tem v zvezi zadostuje ugotovitev, da nacionalna sodna praksa, na katero se sklicuje država članica, ne kaže na to, da je taka razlaga nacionalnega prava sistematična in se niti ne nanaša posebej na zadevno nacionalno določbo.
275. Tako je treba ugotoviti, da je šesti tožbeni razlog utemeljen.
276. Ob upoštevanju vseh premislekov je treba ugotoviti, da je Irska, ker ni:
– v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah od 6. aprila 1981 razvrstila vseh ozemelj, ki so glede na število in velikost najprimernejša za vrste iz priloge I, razen tistih, ki zagotavljajo varstvo beločele gosi, ter za redno ponavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v omenjeni prilogi I, razen tistih, ki zagotavljajo varstvo pribe, rdečenogega martinca, kozice in velikega škurha;
– zagotovila, da se od 6. aprila 1981 določbe člena 4(4), prva poved, Direktive o pticah uporabljajo za območja, ki se morajo razvrstiti kot POV v skladu z omenjeno direktivo;
– v celoti in pravilno v nacionalno zakonodajo prenesla in uporabila določb člena 4(4), druga poved, Direktive o pticah;
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami člena 6(2) Direktive o habitatih, kar zadeva vsa POV, ki so razvrščena v skladu s členom 4(1) Direktive o pticah ali podobno priznana po členu 4(2) navedene direktive;
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami 6(2) Direktive o habitatih v zvezi z rekreativno rabo vseh območij, ki bi morali biti podvrženi temu členu;
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami člena 6(3) in (4) Direktive o habitatih, kar zadeva načrte;
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami člena 6(3) Direktive o habitatih, kar zadeva soglasje za projekte akvakulture;
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami člena 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih, kar zadeva vzdrževalna dela jarkov za odvodnjavanje v POV Glen Lough;
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami člena 10 Direktive o pticah,
ni izpolnila svojih obveznosti iz členov 4(1), (2), (4) in 10 Direktive o pticah in člena 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih.
Stroški
277. V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so ti priglašeni. Ker je Komisija predlagala, naj se Irski naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
278. Ob uporabi odstavka 4, prvi pododstavek, istega člena Poslovnika države članice, ki so intervenirale v sporu, nosijo svoje stroške. V skladu s to določbo je treba odločiti, da Helenska republika in Kraljevina Španija nosita svoje stroške.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1) Irska, ker ni:
– v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic, kot je bila spremenjena z Direktivo Komisije 97/49/ES z dne 29. julija 1997, od 6. aprila 1981 razvrstila vseh ozemelj, ki so glede na število in velikost najprimernejša za ohranjanje vrst iz priloge I, razen tistih, ki zagotavljajo varstvo beločele gosi (Anser albifrons flavirostris), ter za redno ponavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v omenjeni prilogi I, razen tistih, ki zagotavljajo varstvo pribe (Vanellus vanellus), rdečenogega martinca (Tringa totanus), kozice (Gallinago gallinago) in velikega škurha (Numenius arquata);
–
zagotovila, da se od 6. aprila 1981 določbe člena 4(4), prva poved, Direktive 79/409, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/49, uporabljajo za območja, ki se morajo razvrstiti kot posebna območja varstva v sklad u z omenjeno direktivo;
– v celoti in pravilno v nacionalno zakonodajo prenesla in uporabila določb člena 4(4), druga poved, Direktive 79/409, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/49;
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami člena 6(2) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, kar zadeva vsa POV, ki so razvrščena v skladu s členom 4(1) Direktive 79/409, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/49, ali podobno priznana po členu 4(2) navedene direktive;
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami 6(2) Direktive 92/43 v zvezi z rekreativno rabo vseh območij, ki bi morali biti podvrženi temu členu;
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami člena 6(3) in (4) Direktive 92/43, kar zadeva načrte;
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami člena 6(3) Direktive 92/43, kar zadeva soglasje za projekte akvakulture;
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami člena 6, od (2) do (4), Direktive 92/43, kar zadeva vzdrževalna dela jarkov za odvodnjavanje v posebnem območju varstva Glen Lough, in
– sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev z določbami člena 10 Direktive 79/409, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/49,
ni izpolnila svojih obveznosti iz členov 4(1), (2), (4) in 10 Direktive 79/409, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/49, in člena 6, od (2) do (4), Direktive 92/43.
2)
V preostalem se tožba zavrne.
3) Irski se naloži plačilo stroškov.
4) Helenska republika in Kraljevina Španija nosita svoje stroške.