SKLEP
Višje sodišče v Ljubljani je v senatu, ki so ga sestavljale višje sodnice Andreja  
Strmčnik - Izak kot predsednica ter Mateja Levstek in Irena Dovnik kot članici,
v gospodarskem sporu tožeče stranke: C., d.o.o., ... , ki jo zastopa Odvetniška  
družba ..., d.o.o., iz Ljubljane, zoper toženo stranko: R., S.P., ... , ki jo zastopa  
Odvetniška pisarna ..., d.o.o., iz Ljubljane,
zaradi plačila 23.927,79 EUR s pp,
o  pritožbi  tožeče  stranke  zoper  sklep  Okrožnega  sodišča  v  Krškem  I  Pg  
26/2018 z dne 5. 12. 2018,
na seji 26. marca 2019
1
I Cpg 103/2019
SKLENILO:
I. Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.
II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka, dolžna pa je 
toženi stranki v roku 15 dni povrniti stroške odgovora na pritožbo v višini  
114,23 EUR, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi  
od prvega dne po poteku paricijskega roka do plačila. 
OBRAZLOŽITEV:
1. Sodišče  prve  je  sklenilo,  da  za  odločitev  v  sporu  ni  pristojno  sodišče  
Republike  Slovenije  (I.  točka  izreka)  in  razveljavilo  sklep  o  izvršbi  
Okrajnega sodišča v Ljubljani, Centralnega oddelka za verodostojno listino, 
opr. št. VL 981/2018-2 z dne 10. 1. 2018 tudi v 1. in 3. odstavku izreka ter  
zavrglo  tožbo  tožeče  stranke  (II.  točka  izreka).  Tožeči  stranki  je  nato  
naložilo, da toženi stranki povrne pravdne stroške (III. točka izreka).
2. Zoper sklep se iz razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka,  
zmotne  ali  nepopolne  ugotovitve  dejanskega  stanja  in  zmotne  uporabe  
materialnega prava (prvi odstavek 338. člena Zakona o pravdnem postopku, 
v  nadaljevanju:  ZPP)  pritožuje  tožeča  stranka.  Predlaga,  da  pritožbeno  
sodišče njeni pritožbi ugodi, izpodbijani sklep v celoti razveljavi in zadevo  
vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Priglaša stroške pritožbenega  
postopka.
3. Tožena stranka je odgovorila na pritožbo tožeče stranke. Predlaga, da jo  
pritožbeno sodišče kot neutemeljeno zavrne in izpodbijani sklep potrdi ter  
tožeči stranki naloži v plačilo njene stroške odgovora na pritožbo.  
4. Pritožba ni utemeljena. 
5. Tožeča stranka od tožene stranke zahteva plačilo stroškov namestitve na  
otoku A. na Hrvaškem, kjer ima tožeča stranka zakupljene namestitvene  
kapacitete. Obenem zahteva tudi plačilo stroškov prevoza na relaciji ..., ki  
jih je za tožečo stranko izvajala hrvaška družba S., d.o.o., oboje v skupni  
vrednosti  23.927,79  EUR.  Podlago  za  plačilo  obveznosti  predstavlja  
pogodba  „Ugovor o  pružanju usluga  smještaja,  br, 06/2017“,  ki sta  jo  
pravdni stranki, obe s sedežem v Republiki Sloveniji, sklenili dne 22. 6.  
2
2017. Tožena stranka je v odgovoru na tožbo ugovarjala pristojnost sodišča  
Republike Slovenije, saj sta stranki za reševanje sporov pogodbeno določili  
pristojnost  stvarno  pristojnega  sodišča  v  Zagrebu  v  Republiki  Hrvaški.  
Sklicevala se je, da je izključna pristojnost hrvaškega sodišča določena tudi  
po Uredbi (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12.  
12.  2012  o  pristojnosti  in  priznavanju  ter  izvrševanju  sodnih  odločb  v  
civilnih in gospodarskih zadevah (v nadaljevanju: Uredba Bruselj I), saj gre  
med  strankama  za  (pod)zakupno  oziroma  (pod)najemno  razmerje  glede  
nepremičnin na hrvaškem ozemlju. 
6. Sodišče  prve  stopnje  je  odločitev  o  nepristojnosti  slovenskega  sodišča  
sprejelo po uradni dolžnosti, saj ni relevantno kdaj je tožena stranka podala  
ugovor pristojnosti, ker mora sodišče na mednarodno pristojnost paziti ves  
čas  postopka.  Ugotovilo  je,  da  pogodbeno  razmerje  strank  ustreza  
zakupnemu (najemnemu) razmerju in ne alotmajskemu, saj tožeča stranka  
ne predstavlja gostinca, pač pa potovalno agencijo, ki je proti plačilu dala  
toženi stranki v nadaljnji zakup namestitve ... na Hrvaškem. Ocenilo je, da  
je vtoževano  plačilo  prevoznih  storitev  prav tako  povezano  z  zakupom  
nepremičnin. Svojo odločitev o nepristojnosti je nato oprlo na določilo 1.  
točke prvega odstavka 24. člena Uredbe Bruselj I, po kateri so v postopkih,  
katerih predmet je najem/zakup nepremičnin, izključno pristojna sodišča  
držav članic, v katerih se nahaja nepremičnina, v konkretnem primeru je  
torej pristojno sodišče Republike Hrvaške.
7. Sodišče  Republike  Slovenije  je  pristojno  za  sojenje,  kadar  je  njegova  
pristojnost v sporu z mednarodnim elementom izrecno določena z zakonom  
ali mednarodno pogodbo (prim. 29. člen ZPP). Mednarodna pristojnost je  
procesna predpostavka, na katero mora paziti sodišče po uradni dolžnosti  
ves čas postopka. Če med postopkom ugotovi, da za odločitev o sporu ni  
pristojno  sodišče  Republike  Slovenije,  se  po  uradni  dolžnosti  izreče  za 
nepristojno, razveljavi opravljena pravdna dejanja in zavrže tožbo, razen v  
primerih,  ko  je  pristojnost  sodišča  Republike  Slovenije  odvisna  od  
privolitve  tožene  stranke,  ona  pa  je  v  to  privolila  (prim.  prvi  in  tretji  
odstavek 18. člena ZPP). 
8. Mednarodno pristojnost med državami članicami EU ureja Uredba Bruselj  
I. Ta v 27. členu določa, da se mora  sodišče države  članice  po uradni  
dolžnosti  izreči  za  nepristojno,  če  mu  je  predložen  zahtevek,  katerega  
3
glavni  predmet  je  zadeva,  za  katero  so  v  skladu  s  24.  členom  Uredbe 
Bruselj I izključno pristojna sodišča druge države članice. Ena od temeljnih  
značilnosti  izključnih  pristojnosti,  določenih  v  24.  členu  uredbe,  je,  da  
izpodrinejo vse ostale pristojnosti. To pomeni, da je izključena pristojnost  
vseh ostalih sodišč, ki bi sicer lahko bila pristojna na podlagi kakšnega  
drugega pravila Uredbe Bruselj I (splošna pristojnost, izbirne pristojnosti).1 
9. Tožeča stranka pritožbeno opozarja, da je sodišče prve stopnje odločitev  
sprejelo  na  podlagi  listin,  predloženih  v  tujem  jeziku,  brez  opravljene  
glavne obravnave in se pri tem oprlo na pripravljalno vlogo tožene stranke.  
Sodišče  prve  stopnje  je  namreč  z  vpogledom  v  pogodbo  „Ugovor  o  
pružanju usluga smještaja, br, 06/2017“ z dne 22. 6. 2017 ugotovilo, da sta  
pravdni  stranki  kot  gospodarska  subjekta  sklenili  zakupno  pogodbo  za  
nepremičnine  na  ozemlju  Republike  Hrvaške,  saj  vsebuje  vse  obvezne  
sestavine zakupne pogodbe po prvem odstavku 587. člena Obligacijskega  
zakonika (v nadaljevanju: OZ). 
10. Pritožbeno  sodišče  sicer  pritrjuje  pritožbeni  navedbi,  da  sodišče  prve  
stopnje svojega zaključka ne bi smelo opreti na vsebino pogodbe, ki je bila  
v spis vložena samo v hrvaškem jeziku (in z dodatkom v angleškem jeziku), 
ne pa tudi v slovenskem jeziku, saj mora biti listini, sestavljeni v tujem  
jeziku, priložen tudi overjen prevod (226. člen ZPP), da se lahko omogoči  
preizkus glede skladnosti ugotovitev o vsebini neprevedenih listin, s samo  
vsebino  teh  listin.  Vendar  pa  po  presoji  pritožbenega  sodišča  takšno  
postopanje sodišča prve stopnje ni vplivalo na pravilnost odločitve. Sodišče  
pristojnost  namreč  presoja  na  podlagi  navedb  v  tožbi  in  dejstev,  ki  so 
sodišču znana (drugi odstavek 17. člena ZPP), ter za ugotavljanje dejstev,  
od katerih je odvisna njegova pristojnost, ne izvaja dokaznega postopka,  
ker bi to sicer lahko pripeljalo do zavlačevanja postopka.2 
11. Po oceni pritožbenega sodišča tako zadostno podlago za sklepanje, da je  
med pravdnima strankama sklenjena zakupna pogodba, omogočajo že same  
trditve  pravdnih  strank.  Tožeča  stranka  je  v  tožbi  zatrjevala,  da  ima  
zakupljene določene namestitvene kapacitete, ki jih potem daje naprej v  
zakup. V ta namen sta pravdni stranki sklenili pogodbo o zagotavljanju  
namestitev  ... dne 22. 6. 2017, na podlagi katere  je nato toženi stranki  
1 Prim. M. Repas in drugi: Mednarodno zasebno pravo Evropske unije, Uradni list RS, 2018,  
Ljubljana, str. 169.
2 L. Ude: Pravdni postopek: zakon s komentarjem, GV Založba, Ljubljana, 2005, str. 157.
4
izdajala  račune  za  namestitve.  Pogodbeno  dogovorjene  obveznosti  tako  
ustrezajo tipičnim izpolnitvenim ravnanjem zakupne pogodbe, s katero se  
zakupodajalec zavezuje zakupniku izročiti določeno stvar v rabo, ta pa mu  
bo za to plačeval določeno zakupnino (prvi odstavek 587. člena OZ), ne pa  
tudi  zatrjevani  alotmajski  pogodbi,  s  katero  se  gostinec  (ponudnik  
namestitve) zaveže agenciji nuditi namestitev in plačevati tudi določeno  
provizijo  za  zasedene  zmogljivosti  (prim.  909.  člen  OZ).  Ker  predmet  
postopka  predstavlja  plačilo  zakupnine  in  ostalih  stroškov,  povezanih  z 
zakupom  nepremičnine,  je  odločitev  sodišča  prve  stopnje,  da  je  za  
obravnavo zahtevka pristojno hrvaško sodišče, tudi po presoji pritožbenega  
sodišča pravilna. Uredba Bruselj I v 1. točki prvega odstavka 24. člena  
namreč v sporih iz zakupnih razmerjih določa izključno pristojnost sodišča  
države  članice,  v  katerih  se  nahaja  nepremičnina,  ne  glede  na  stalno  
prebivališče strank. Odločitev o zahtevku zato sodi v jurisdikcijo hrvaškega  
sodišča,  navkljub  okoliščini,  da  sta  obe  pravdni  stranki  gospodarska  
subjekta s statutarnim sedežem na ozemlju Republike Slovenije. 
12. Glede  na  navedeno  se  kot  nerelevantne  izkažejo  pritožbene  kritike  o  
pravočasnosti  ugovora  pristojnosti  slovenskega  sodišča,  ki  bi  ga  tožena 
stranka po pritožničinem mnenju lahko podala že v ugovoru zoper sklep o  
izvršbi  na  podlagi  verodostojne  listine. 3 Stranki  izključne  pristojnosti  
namreč ne moreta sporazumno spremeniti, niti v tej posledici ne more priti  
do  privolitve  pristojnosti,  če  bi  tožena  stranka  postala  prekludirana  v  
svojem ugovoru, saj tiha privolitev v pristojnost drugega sodišča ni mogoča  
(prim. 26. člen Uredbe Bruselj I). Pritožnica zato s pritožbenim očitkom, da  
se je tožena stranka s prepoznim ugovorom že spustila v pravdo, ne more  
uspeti. 
13. Prav tako je zmotno nadaljnje pritožničino stališče, da upoštevaje sedež  
pravdnih  strank  in  predmet  spora,  ki  je  v  izpolnitvi  pogodbeno  
dogovorjenih  denarnih  obveznosti,  ne  gre  za  spor  z  mednarodnih  
elementom. Pritožnica se pri tem neutemeljeno sklicuje na prvi odstavek  
295. člena OZ, po katerem je denarne obveznosti potrebno izpolniti v kraju  
upnikovega prebivališča, torej v Republiki Sloveniji, in se zato po njenem  
3 V zvezi z uveljavljanjem ugovora o pristojnosti slovenskega sodišča se smiselno uporabljajo 
določbe 22. člena ZPP, ki urejajo ugovor krajevne pristojnosti (prim. VSL sklep I Cpg  
1510/2012). Sodišče se lahko izreče za krajevno nepristojno na ugovor tožene stranke, ki ga  
lahko ta poda najkasneje v odgovoru na tožbo, do razpisa glavne obravnave (prvi odstavek  
22. člena ZPP). 
5
mnenju  pravila  Uredbe  Bruselj  I ne uporabljajo. Po praksi Sodišča EU  
namreč najem (zakup) nepremičnega premoženja vključuje vse spore, ki  
zadevajo medsebojne obveznosti najemnika in najemodajalca. To pomeni,  
da  ne  vključuje  zgolj  sporov  o  obstoju,  veljavnosti,  prenehanju  ali  
podaljšanju najemnega razmerja, ampak tudi spore o plačilu najemnine in  
na primer spore v zvezi s povrnitvijo škode, ki jo je povzročil najemnik na  
nepremičnini.4 Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe, da je skladno z  
določbo 4. člena Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta  
z  dne  17.  6.  2018  o  pravu,  ki  se  uporablja  za  pogodbena  obligacijska 
razmerja  (v  nadaljevanju:  Uredba  Rim  I) (oziroma  20. člena  Zakona  o  
mednarodnem zasebnem pravu in postopku) potrebno uporabiti slovensko  
pravo, ker je iz vseh okoliščin primera razvidno, da je to v tesnejši zvezi s  
spornim pravnim razmerjem. Predmet urejanja Uredbe Rim I so namreč  
kolizijska pravila, medtem ko so pravila o mednarodni pristojnosti med  
državami članicami EU urejena z Uredbo Bruselj I in slednja se uporabijo  
za določitev pristojnosti, ne pa tudi za določitev merodajnega prava ali  
obratno.  Vprašanje,  pravo  katere  države  naj  sodišče  uporabi  za  rešitev  
spornega  razmerja,  se  tako  pojavi  šele,  ko  je  mednarodna  pristojnost  
sodišča utemeljena, zato pritožbenemu stališču o uporabi tovrstnih pravil za  
določitev mednarodne pristojnosti ni mogoče slediti.
14. Pritožbeno  sodišče  ugotavlja,  da  pritožbeno  uveljavljani  razlogi  niso  
podani. Ker niso podani niti razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi po  
uradni dolžnosti, je pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno zavrnilo in  
sklep sodišča prve stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP). Pri tem je  
odgovorilo na tiste pritožbene navedbe, ki so bistvene za odločitev (prvi  
odstavek 360. člena ZPP).
15. Tožeča  stranka  s  pritožbo  ni  uspela,  zato  sama  krije  svoje  stroške  
pritožbenega postopk a, dolžna pa je toženi stranki povrniti njene stroške  
odgovora  na  pritožbo  (prvi  odstavek  154.  člena  ZPP  v  zvezi  s  prvim  
odstavkom 165. člena ZPP). Pritožbeno sodišče je toženi stranki priznalo  
nagrado za sestavo odgovora na pritožbo v višini 200 točk po 2. točki  
tarifne številke 21 Odvetniške tarife (v nadaljevanju: OT), 4 točke za 2 %  
4 Prim. M. Repas in drugi: Mednarodno zasebno pravo Evropske unije, Uradni list RS, 2018,  
Ljubljana, str. 173
6
materialne stroške po tretjem odstavku 11. člena OT in 22 % DDV, kar vse  
skupaj  znaša  114,23  EUR.  Priznane  stroške  je  tožeča  stranka  dolžna  
poravnati toženi stranki v roku 15 dni, v primeru zamude z zakonskimi  
zamudnimi obrestmi do plačila (313. člen ZPP v zvezi z 299. členom OZ).
Ljubljana, 26. marec 2019
                   Predsednica senata:
                 Andreja Strmčnik - Izak l.r.
7