VSL Sklep I Cp 604/2022
Sodišče: Višje sodišče v Ljubljani
Oddelek: Civilni oddelek
ECLI: ECLI:SI:VSLJ:2022:I.CP.604.2022
Evidenčna številka: VSL00056078
Datum odločbe: 10.05.2022
Senat, sodnik posameznik: mag. Gordana Ristin (preds.), Gregor Špajzer (poroč.), Majda Lušina
Področje: DEDNO PRAVO - PRAVO EVROPSKE UNIJE
Institut: (ne)pristojnost slovenskih sodišč - zapuščinski postopek - običajno prebivališče - preizkus
pristojnosti - izbira prava
Zveza: Uredba (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu,
ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih
zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju člen 4, 15, 22, 22/1
Jedro
Sodišča države članice, v kateri je imel zapustnik ob smrti običajno prebivališče, so pristojna za odločanje o
celotnem dedovanju.
Izrek
Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.
Obrazložitev
1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom sklenilo, da ni pristojno za odločanje v zapuščinski zadevi
po pok. A. A.
2. V pravočasni pritožbi pritožnica predlaga predlaga razveljavitev sklepa. Navaja, da je pritožnica po pozivu
sodišča predložila originalno oporoko, dedinje pa so tudi podale izjavo o sprejemu dediščine in predlog, da se
zapuščinski postopek opravi pred Okrajnim sodiščem v Ljubljani. Opozarja, da je imel zapustnik ob smrti
bivališče na Švedskem in v Ljubljani. Na Švedskem je bilo ugotovljeno, da ni imel premoženja, kar izhaja iz
popisa premoženja, ki ga je overil davčni organa na Švedskem. Sodišču je dedinja poslala tudi prevod
potrdila davčnega organa na Švedskem, da je zapuščinski postopek pri njih zaključen. Pokojni je 2. 3. 2014 v
                               1 / 2
Kranju (kljub temu, da je v tem času že bival na Švedskem) napisal oporoko, zaradi česar je utemeljena
domneva, da se je strinjal s pristojnostjo slovenskega sodišča - ker je imel bivališče tudi v Ljubljani, to
pomeni s pristojnostjo sodišča v Ljubljani. Pritožnica meni, da bo odprtje zapuščinskega postopka na
Švedskem težavno, saj je bil tam zapuščinski postopek že zaključen. Poleg tega bi bil za dedinje tak postopek
tudi zelo drag, saj dedinje ne poznajo tamkajšnjega prava in jezika. Vrednost zapuščine bi težko pokrila te
stroške.
3. Pritožba ni utemeljena.
4. Sodišče prve stopnje se je pri odločanju pravilno oprlo na Uredbo (EU) št. 650/2012 Evropskega
parlamenta in sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju
odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o
dedovanju (v nadaljevanju: Uredba). Ta v 4. členu določa, da so sodišča države članice, v kateri je imel
zapustnik ob smrti običajno prebivališče, pristojna za odločanje o celotnem dedovanju. 15. člen pa določa, da
se sodišče, če se pred sodiščem države članice začne postopek v dedni zadevi, za katero to sodišče po uredbi
ni pristojno, po uradni dolžnosti izreče za nepristojno.
5. Pravilno je bilo ugotovljeno, da je imel zapustnik ob smrti običajno prebivališče na Švedskem (četudi je
imel prijavljeno bivališče tudi v Ljubljani). To izhaja tudi iz pritožbenih navedb. Prav tako pa je sodišče prve
stopnje pravilno ugotovilo, da je bil na Švedskem že izveden zapuščinski postopek, kar potrjujejo tudi listine
v spisu. Na podlagi teh ugotovitev sodišče prve stopnje ni moglo odločiti drugače, kot izhaja iz izpodbijanega
sklepa.
6. Pri tem ne igra nobene vloge v pritožbi zatrjevano dejstvo, da je bilo na Švedskem v zapuščinskem
postopku ugotovljeno, da zapustnik nima nobenega premoženja, saj je ključno, da se je na Švedskem izvedel
zapuščinski postopek. Prav tako ni pomembno, da je zapustnik v Sloveniji sestavil oporoko, v kateri je
razpolagal z nepremičnino v Sloveniji. Pritožba trdi, da je s sestavo oporoke v Sloveniji zapustnik pristal, da
se zapuščinski postopek opravi pred slovenskim sodiščem. Po določbi prvega odstavka 22. člena Uredbe
lahko oseba za pravo, ki ureja celotno dedovanje po njej, izbere pravo države, katere državljanstvo ima v
času izbire ali ob smrti. Določba torej govori o izbiri prava, ne pa o izbiri pristojnosti sodišča. Zato ni mogoče
slediti pritožbi, da je zapustnik izbral pristojnost slovenskega sodišča.
7. Ker niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi in ker pritožbeno sodišče ni ugotovilo kršitev, na katero pazi
po uradni dolžnosti, je pritožbo zavrnilo in sklep potrdilo (2. točka 366. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD).
Datum zadnje spremembe: 27.09.2022
Powered by TCPDF (www.tcpdf.org)
                               2 / 2