62022CJ0512
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
z dne 19. septembra 2024 (
*1
)
„Pritožba – Ekonomska in monetarna politika – Bonitetni nadzor kreditnih institucij – Direktiva 2013/36/EU – Uredba (EU) št. 1024/2013 – Posebne nadzorne naloge, ki so prenesene na Evropsko centralno banko (ECB) – Ocena pridobitev kvalificiranih deležev – Nasprotovanje pridobitvi kvalificiranega deleža“
V združenih zadevah C‑512/22 P in C‑513/22 P,
zaradi dveh pritožb na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vloženih 26. in 27. julija 2022,
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) s sedežem v Rimu (Italija), ki jo zastopajo A. Baldaccini, M. Carpinelli, A. Saccucci in R. Vaccarella, avvocati,
pritožnica v zadevi C‑512/22 P,
druge stranke v postopku so
Silvio Berlusconi,
tožeča stranka na prvi stopnji,
Evropska centralna banka (ECB), ki jo zastopata G. Buono in C. Hernández Saseta, agenta, skupaj z M. Lamandinijem, avvocato,
tožena stranka na prvi stopnji,
Evropska komisija, ki so jo sprva zastopali V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė in D. Triantafyllou, nato P. A. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė in D. Triantafyllou, ter nazadnje P. A. Messina, A. Steiblytė in D. Triantafyllou, agenti,
intervenientka na prvi stopnji,
in
Marina Elvira Berlusconi,
Pier Silvio Berlusconi,
Barbara Berlusconi,
Eleonora Berlusconi,
Luigi Berlusconi,
v vlogi pravnih naslednikov Silvia Berlusconija, ki so jih sprva zastopali A. Di Porto, N. Ghedini, B. Nascimbene in G. Perroni, avvocati, nato A. Di Porto, B. Nascimbene in G. Perroni, avvocati,
pritožniki v zadevi C‑513/22 P,
druge stranke v postopku so
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) s sedežem v Rimu,
tožeča stranka na prvi stopnji,
Evropska centralna banka (ECB), ki jo zastopata G. Buono in C. Hernández Saseta, agenta, skupaj z M. Lamandinijem, avvocato,
tožena stranka na prvi stopnji,
Evropska komisija, ki so jo sprva zastopali V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė in D. Triantafyllou, nato P. A. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė in D. Triantafyllou, ter nazadnje P. A. Messina, A. Steiblytė in D. Triantafyllou, agenti,
intervenientka na prvi stopnji,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi C. Lycourgos, predsednik senata, O. Spineanu‑Matei, sodnica, J.‑C. Bonichot (poročevalec), S. Rodin, sodnika, in L. S. Rossi, sodnica,
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez‑Bordona,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 16. maja 2024
izreka naslednjo
Sodbo
1
Družba Finanziaria d‘investimento Fininvest SpA (Fininvest) na eni strani in Marina Elvira Berlusconi, Pier Silvio Berlusconi, Barbara Berlusconi, Eleonora Berlusconi in Luigi Berlusconi v vlogi pravnih naslednikov Silvia Berlusconija na drugi strani s pritožbama Sodišču predlagajo, naj razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 11. maja 2022, Fininvest in Berlusconi/ECB (T‑913/16, EU:T:2022:279; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Splošno sodišče zavrnilo tožbo družbe Fininvest in S. Berlusconija za razglasitev ničnosti sklepa ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4 Evropske centralne banke (ECB) z dne 25. oktobra 2016, s katerim je ECB odločila, da nasprotuje, da bi družba Fininvest in S. Berlusconi pridobila kvalificiran delež v družbi Banca Mediolanum SpA (v nadaljevanju: sporni sklep).
I. Pravni okvir
A. Direktiva CRD IV
2
Člen 3 Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (UL L 176, str. 338; v nadaljevanju: Direktiva CRD IV), naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa:
„1.   Za namene te direktive se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
(33)
‚kvalificiran delež‘ pomeni kvalificiran delež, kakor je opredeljen v točki (36) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL 2013, L 176, str. 1)].“
3
Člen 22 te direktive, naslovljen „Uradno obveščanje o nameravanih pridobitvah in njihova ocena“, določa:
„1.   Države članice od vsake fizične ali pravne osebe ali takšnih oseb, ki delujejo usklajeno (v nadaljnjem besedilu: nameravani pridobitelj) in ki so se odločile, da neposredno ali posredno pridobijo ali dodatno povečajo kvalificirani delež v kreditni instituciji, in bi zaradi tega bil njihov delež glasovalnih pravic ali delež v kapitalu enak ali večji od 20 %, 30 % ali 50 % ali takšen, da bi kreditna institucija postala njihova podrejena družba (v nadaljnjem besedilu: nameravana pridobitev), zahtevajo, da pred pridobitvijo pisno uradno obvestijo pristojne organe kreditne institucije, v kateri poskušajo pridobiti ali povečati kvalificirani delež, o velikosti predvidenega deleža in jim sporočijo relevantne informacije, kakor so določene v skladu s členom 23(4). […]
[…]
6.   Če pristojni organi nameravani pridobitvi v ocenjevalnem obdobju ne nasprotujejo pisno, se šteje, da je odobrena.
[…]
8.   Države članice ne predpišejo zahtev glede uradnega obveščanja pristojnih organov o neposrednih ali posrednih pridobitvah glasovalnih pravic ali deležev v kapitalu ter zahtev glede odobritev takih pridobitev s strani pristojnih organov, ki bi bile strožje od zahtev iz te direktive.
[…]“
4
Člen 23 Direktive CRD IV, naslovljen „Merila za ocenjevanje“, določa:
„1.   Pristojni organi pri ocenjevanju uradnega obvestila iz člena 22(1) in informacij iz člena 22(3) zaradi zagotavljanja preudarnega in skrbnega upravljanja kreditne institucije, v kateri je pridobitev nameravana, in ob upoštevanju verjetnega vpliva nameravanega pridobitelja na kreditno institucijo ocenijo ustreznost nameravanega pridobitelja in finančno trdnost nameravane pridobitve v skladu z naslednjimi merili:
(a)
ugled nameravanega pridobitelja;
(b)
ugled, znanje, veščine in izkušnje, opredeljene v členu 91(1), vseh članov upravljalnega organa in vseh članov višjega vodstva, ki bodo zaradi nameravane pridobitve vodili posle kreditne institucije;
(c)
finančna trdnost nameravanega pridobitelja, zlasti v zvezi z vrsto opravljanih in načrtovanih poslov v kreditni instituciji, na katero se nanaša nameravana pridobitev;
[…]
2.   Pristojni organi lahko nasprotujejo nameravani pridobitvi le, če za to obstajajo utemeljeni razlogi na podlagi meril iz odstavka 1 ali če so informacije, ki jih je predložil nameravani pridobitelj, pomanjkljive.
[…]“
B. Uredba št. 575/2013
5
V uvodni izjavi 5 Uredbe št. 575/2013 je navedeno:
„Ta uredba in Direktiva 2013/36/EU bi morala skupaj tvoriti pravni okvir, ki bi urejal dostop do dejavnosti, nadzorniški okvir ter bonitetna pravila za kreditne institucije in investicijska podjetja […]. To uredbo bi zato bilo treba razlagati v povezavi z navedeno direktivo.“
6
Člen 4 te uredbe, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
„1.   V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
(36)
‚kvalificirani delež‘ pomeni neposredni ali posredni delež v družbi, ki predstavlja 10 % ali več kapitala ali glasovalnih pravic ali ki omogoča pomemben vpliv na upravljanje zadevne družbe;
[…].“
C. Uredba o EMN
7
V uvodni izjavi 11 Uredbe Sveta (EU) št. 1024/2013 z dne 15. oktobra 2013 o prenosu posebnih nalog, ki se nanašajo na politike bonitetnega nadzora kreditnih institucij, na Evropsko centralno banko (UL 2013, L 287, str. 63; v nadaljevanju: Uredba o EMN) je navedeno:
„[V Evropski u]niji [bi bilo treba] ustanoviti bančno unijo, ki bi temeljila na celovitih in podrobnih enotnih pravilih za finančne storitve za notranji trg kot celoto, sestavljali pa bi jo enotni mehanizem nadzora in novi okviri za jamstva za vloge in reševanje. […]“
8
V uvodni izjavi 22 te uredbe je navedeno:
„Ocena primernosti vsakega novega lastnika pred nakupom znatnega deleža v kreditni instituciji je nepogrešljivo orodje za zagotavljanje stalne ustreznosti in finančne stabilnosti lastnikov kreditnih institucij. ECB je kot institucija Unije primerna za izvajanje takšnega ocenjevanja, ne da bi se s tem po nepotrebnem omejil notranji trg. ECB bi morala biti zadolžena za ocenjevanje pridobitve in odsvojitve znatnih deležev v kreditnih institucijah, razen v okviru reševanja bank.“
9
Člen 1 navedene uredbe, naslovljen „Vsebina in področje uporabe“, določa:
„S to uredbo se na ECB prenesejo posebne naloge, ki se nanašajo na politike bonitetnega nadzora nad kreditnimi institucijami, z namenom prispevati k varnosti in trdnosti kreditnih institucij ter k stabilnosti finančnega sistema v Uniji in vsaki državi članici, in sicer ob popolnem upoštevanju in dolžni skrbnosti za enotnost in celovitost notranjega trga, temelječega na enakem obravnavanju kreditnih institucij zaradi preprečevanja regulativne arbitraže.
[…]“
10
Člen 4 te uredbe določa:
„1.   V okviru člena 6 je ECB v skladu z odstavkom 3 tega člena izključno pristojna za opravljanje naslednjih nalog za namene bonitetnega nadzora v zvezi z vsemi kreditnimi institucijami s sedežem v sodelujočih državah članicah:
[…]
(c)
ocenjevanje priglasitev pridobitve in odsvojitve kvalificiranega deleža v kreditnih institucijah, razen v primeru reševanja bank, ob upoštevanju člena 15;
[…]
3.   ECB za izvajanje nalog, ki se nanjo prenesejo s to uredbo, in s ciljem zagotavljanja visokih standardov nadzora uporablja vse upoštevno pravo Unije in nacionalno zakonodajo, s katero so bile prenesene morebitne direktive, ki so del upoštevnega prava Unije. V primerih, ko gre pri upoštevnem pravu Unije za uredbe, in kadar navedene uredbe državam članicam izrecno ponujajo različne možnosti, ECB uporablja tudi nacionalno zakonodajo, s katero se izvršujejo navedene možnosti.
[…]“
11
Člen 15 Uredbe o EMN, naslovljen „Ocena pridobitev kvalificiranega deleža“, določa:
„1.   Brez poseganja v izjeme, določene v točki (c) člena 4(1), se vsakršna priglasitev pridobitve kvalificiranega deleža v kreditni instituciji s sedežem v sodelujoči državi članici ali s tem povezane informacije naslovijo na pristojne nacionalne organe države članice, v kateri ima kreditna institucija sedež, v skladu z zahtevami upoštevnega nacionalnega prava na podlagi aktov, navedenih v prvem pododstavku člena 4(3).
2.   Pristojni nacionalni organ oceni nameravano pridobitev in […] ECB posreduje priglasitev in predlog odločitve o nasprotovanju ali nenasprotovanju pridobitvi na podlagi meril iz aktov, navedenih v prvem pododstavku člena 4(3) ter pomaga ECB v skladu s členom 6.
3.   ECB odloči, ali bo pridobitvi nasprotovala, na podlagi ocenjevalnih meril, določenih v upoštevnem pravu Unije, ter v skladu s tam določenim postopkom in ocenjevalnim obdobjem.“
II. Dejansko stanje in sporni sklep
12
Družba Fininvest je holdinška družba italijanskega prava, ki je bila v 61,21‑odstotni lasti S. Berlusconija. Družba Fininvest je imela 30,1 % osnovnega kapitala družbe Mediolanum, mešanega finančnega holdinga, ki je kotiral na borzi in v katerem je družba Fin. Prog. Italia imela 26,5 % kapitala. Družba Mediolanum je imela do 30. decembra 2015 v lasti 100 % kapitala kreditne institucije Banca Mediolanum.
13
Po izdani sodbi št. 35729/13 Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče, Italija), ki je 1. avgusta 2013 postala pravnomočna in s katero je bil S. Berlusconi spoznan za krivega davčne utaje, je Banca d’Italia (italijanska centralna banka) s sklepom z dne 7. oktobra 2014 (v nadaljevanju: sklep italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014) ugotovila, da S. Berlusconi ne izpolnjuje več pogoja glede dobrega ugleda, določenega z zakonodajo, s katero je bil prenesen člen 23(1)(a) Direktive CRD IV. S tem sklepom je italijanska centralna banka zato odredila prodajo deleža družbe Fininvest v družbi Mediolanum, ki je presegal 9,99 %, v roku 30 mesecev od ustanovitve skrbniškega sklada, odgovornega za prodajo, in začasno ustavila izvrševanje glasovalnih pravic družbe Fininvest iz delnic, ki jih je bilo treba prodati, za čas, potreben za izvedbo te prodaje.
14
Consiglio di Stato (državni svet, Italija), pri katerem sta S. Berlusconi in družba Fininvest vložila tožbo, je 4. decembra 2015 razglasil odlog izvršitve navedenega sklepa, s sodbo z dne 3. marca 2016 pa ga je nato razglasil za ničnega (v nadaljevanju: sodba Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016).
15
Medtem je družbo Mediolanum 30. decembra 2015 prevzela njena hčerinska družba Banca Mediolanum.
16
Italijanska centralna banka in ECB sta menili, da sta družba Fininvest in S. Berlusconi po tej združitvi in sodbi Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016 pridobila kvalificiran delež v kapitalu družbe Banca Mediolanum in ju pozvala, naj v skladu z nacionalno zakonodajo, s katero so bili preneseni člen 22 in naslednji Direktive CRD IV, o tej pridobitvi uradno obvestijo.
17
Ker na ta poziv ni bil sprejet noben ukrep, je italijanska centralna banka 3. avgusta 2016 sklenila, da po uradni dolžnosti začne postopek ocenjevanja navedene pridobitve.
18
Italijanska centralna banka je 15. oktobra 2016 na podlagi člena 15(2) Uredbe o EMN ECB poslala predlog odločitve, ki je vseboval negativno mnenje glede ugleda pridobiteljev zadevnega kvalificiranega deleža, in ECB pozvala, naj pridobitvi nasprotuje.
19
ECB je s spornim sklepom nasprotovala temu, da bi družba Fininvest in S. Berlusconi pridobila ta kvalificirani delež v kapitalu družbe Banca Mediolanum.
III. Tožba pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
20
Družba Fininvest in S. Berlusconi sta 23. decembra 2016 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti spornega sklepa.
21
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo njuno tožbo zavrnilo.
IV. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank v pritožbenem postopku
22
Družba Fininvest (zadeva C‑512/22 P) in S. Berlusconi (zadeva C‑513/22 P) sta s skoraj enakima pritožbama Sodišču predlagala, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
posledično razglasi ničnost spornega sklepa;
–
podredno, razveljavi izpodbijano sodbo in zadevo vrne v razsojanje drugemu senatu Splošnega sodišča;
–
ECB naloži plačilo stroškov postopka, vključno s stroški postopka na prvi stopnji;
–
Sodišče za namene pripravljalnih ukrepov, če meni, da je to potrebno, odredi, da se zapisnik ustne obravnave pred Splošnim sodiščem z dne 16. septembra 2021 in zvočni posnetek te obravnave vstavita v spis na način, ki ga Sodišče šteje za ustreznega.
23
S sklepom z dne 29. avgusta 2022 sta bili zadevi C‑512/22 P in C‑513/22 P združeni za pisni in ustni postopek ter izdajo sodbe.
24
Po smrti S. Berlusconija so M. E. Berlusconi, P. S. Berlusconi, B. Berlusconi, E. Berlusconi in L. Berlusconi z dopisom z dne 6. novembra 2023 izjavili, da prevzemajo postopek C‑513/22 P kot pravni nasledniki preminulega.
V. Predloga za ponovno odprtje ustnega dela postopka
25
ECB je z dopisom, ki je bil v sodnem tajništvu Sodišča vložen 13. junija 2024, predlagala, naj se na podlagi člena 83 Poslovnika Sodišča ponovno odpre ustni del postopka.
26
V zvezi s tem je treba opozoriti, da lahko Sodišče na podlagi člena 83 svojega poslovnika po opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli odredi ponovno odprtje ustnega dela postopka, zlasti če meni, da zadeva ni dovolj razjasnjena, ali če je o zadevi treba odločiti na podlagi trditve, o kateri stranke niso razpravljale (sodba z dne 6. marca 2018, Achmea, C‑284/16, EU:C:2018:158, točka 28 in navedena sodna praksa).
27
ECB v utemeljitev svojega predloga trdi, da se je generalni pravobranilec v sklepnih predlogih oprl na nov element, o katerem stranke niso razpravljale, in sicer na obstoj avtonomnega pojma v pravu Unije – posredni kvalificirani delež.
28
V tem primeru se o zadevi ne bi smelo odločati na podlagi trditve, o kateri stranke niso razpravljale. Stranke so se namreč tako na prvi stopnji pred Splošnim sodiščem kot v okviru prvih pritožbenih razlogov lahko izrekle o pojmu „kvalificiranega deleža“ v smislu prava Unije in o neposredni ali posredni naravi deleža družbe Fininvest in S. Berlusconija v družbi Banca Mediolanum.
29
Zato je treba po opredelitvi generalnega pravobranilca predlog za ponovno odprtje ustnega dela postopka zavrniti.
30
Pravni nasledniki S. Berlusconija in družba Fininvest so z dopisom, ki je bil v sodnem tajništvu Sodišča vložen 15. julija 2024, ravno tako predlagali, naj se ponovno odpre ustni del postopka, da bi se lahko opredelili glede predloga za ponovno odprtje ustnega dela postopka, ki ga je vložila ECB, ter glede novih trditev, ki naj bi jih ta institucija navedla v tem predlogu.
31
Ker pa je bil predlog ECB za ponovno odprtje ustnega dela postopka zavrnjen, je treba po opredelitvi generalnega pravobranilca zavrniti tudi predlog za ponovno odprtje ustnega dela postopka, ki so ga vložili pravni nasledniki S. Berlusconija in družba Fininvest.
VI. Pritožbe
A. Dopustnost pritožb
1.
Trditve strank
32
ECB trdi, na prvem mestu, da bi S. Berlusconi zaradi rehabilitacije ugleda, do katere je prišlo leta 2018, lahko zahteval ponovno oceno njegovega ugleda v okviru nove zahteve, da se mu dovoli imeti kvalificiran delež v kapitalu družbe Banca Mediolanum. S to rehabilitacijo naj bi bil zato pritožnikom odvzet njihov interes za razglasitev ničnosti spornega sklepa in razveljavitev izpodbijane sodbe, zato naj njihove pritožbe ne bi bile dopustne.
33
Na drugem mestu, ECB meni, da pritožbe, v katerih pritožniki zgolj ponavljajo trditve, ki jih je Splošno sodišče že zavrnilo, iz tega razloga prav tako niso dopustne.
34
Pritožniki predlagajo, naj se ti ugovori nedopustnosti zavrnejo.
2.
Presoja Sodišča
35
Na prvem mestu je treba opozoriti, da mora v skladu z ustaljeno sodno prakso pravni interes tožeče stranke glede predmeta tožbe obstajati ob njeni vložitvi, sicer ta ni dopustna. Ta predmet spora in pravni interes morata obstajati do razglasitve sodne odločbe, sicer se postopek ustavi, kar pomeni, da mora obstajati možnost, da ima lahko stranka, ki vloži tožbo oziroma v obravnavani zadevi pritožbo, od izida te tožbe oziroma pritožbe korist (sodba z dne 7. septembra 2023 v zadevi Versobank/ECB, C‑803/21 P, EU:C:2023:630, točka 159 in navedena sodna praksa).
36
ECB v zvezi s tem trdi, da rehabilitacija ugleda S. Berlusconija leta 2018 pritožnikom omogoča, da zahtevajo ponovno oceno njegovega dobrega ugleda v okviru nove zahteve, da se jim dovoli imeti kvalificiran delež v kapitalu družbe Banca Mediolanum, in da jim je bil posledično odvzet interes za dosego razglasitve ničnosti spornega sklepa. Ker je do te rehabilitacije prišlo pred vložitvijo pritožb, naj torej na podlagi sodne prakse, navedene v prejšnji točki, te pritožbe ne bi bile dopustne.
37
Vendar v nasprotju s tem, kar trdi ECB, rehabilitacija ugleda S. Berlusconija pritožnikom ne zagotavlja enake koristi kot razglasitev ničnosti spornega sklepa.
38
Namreč, po eni strani, tudi ob predpostavki, da bi rehabilitacija ugleda S. Berlusconija odpravila razlog, zaradi katerega je ECB s spornim sklepom nasprotovala temu, da bi pritožniki pridobili kvalificiran delež v kapitalu družbe Banca Mediolanum, s tem ne odpravlja tega sklepa, drugače kot učinek, ki bi ga imela razglasitev ničnosti navedenega sklepa s strani Sodišča.
39
Po drugi strani pa bi se v primeru razglasitve ničnosti izpodbijanega sklepa štelo, da nikoli ni obstajal, rehabilitacija ugleda S. Berlusconija pa učinkuje šele od dneva, ko je bila izvedena, in sicer v letu 2018.
40
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na to, da naj bi bil z rehabilitacijo ugleda S. Berlusconija pritožnikom odvzet pravni interes za izpodbijanje spornega sklepa, zavrniti.
41
Na drugem mestu pa je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso odločanje o pritožbi, ki dejansko pomeni predlog za zgolj ponovno preučitev tožbe, vložene pri Splošnem sodišču, na podlagi člena 56 Statuta Sodišča ni v pristojnosti Sodišča (glej v tem smislu sodbo z dne 11. marca 2024, Komisija/Deutsche Telekom, C‑221/22 P, EU:C:2024:488, točka 27 in navedena sodna praksa).
42
Kadar pa pritožnik izpodbija to, kako je Splošno sodišče razlagalo ali uporabilo pravo Unije, se pravna vprašanja, obravnavana na prvi stopnji, lahko ponovno obravnavajo v pritožbenem postopku. Če pritožnik svoje pritožbe ne bi mogel tako opreti na razloge in trditve, ki jih je uporabil že pred Splošnim sodiščem, bi namreč pritožbeni postopek deloma izgubil svoj smisel. Poleg tega lahko pritožnik vloži pritožbo, v kateri se sklicuje na razloge, ki izhajajo iz izpodbijane sodbe in s katerimi izpodbija njeno utemeljenost s pravnega vidika (sodba z dne 11. junija 2024, Komisija/Deutsche Telekom, C‑221/22 P, EU:C:2024:488, točki 28 in 29 ter navedena sodna praksa).
43
V obravnavani zadevi v nasprotju s tem, kar sicer brez pojasnila trdi ECB, pritožniki natančno navajajo grajane elemente izpodbijane sodbe in razloge, zaradi katerih naj bi bilo v njej po njihovem mnenju pravo napačno uporabljeno, in torej ne ponavljajo zgolj trditev, ki so jih navedli pred Splošnim sodiščem.
44
Drugi ugovor nedopustnosti, ki ga je navedla ECB, je torej treba prav tako zavrniti.
B. Utemeljenost
45
Pritožniki v utemeljitev pritožb, katerih besedilo je skoraj enako, navajajo enajst pritožbenih razlogov, pri čemer so v prvih šestih pritožbenih razlogih zatrjevali, da je Splošno sodišče pri presoji spornega sklepa napačno uporabilo pravo, v sedmih oziroma osmih pritožbenih razlogih pa napačno uporabo prava pri presoji pravilnosti postopka sprejetja tega sklepa s strani Splošnega sodišča, v devetih, desetih in enajstih pritožbenih razlogih pa napačno uporabo prava s strani Splošnega sodišča, ker je nekatere tožbene razloge in nekatere dokumente, ki so mu bili predloženi, razglasilo za nedopustne.
1.
Prvi pritožbeni razlogi
a)
Dopustnost
46
ECB trdi, da prva pritožbena razloga, ki se v bistvu nanašata na to, da je Splošno sodišče napačno štelo, da so pritožniki leta 2016 pridobili kvalificiran delež v kapitalu družbe Banca Mediolanum, nista dopustna, ker naj bi se z njima izpodbijala presoja dejstev, ki jo je opravilo Splošno sodišče, in opredelitev tega dejstva glede na veljavno nacionalno pravo.
47
Iz ustaljene sodne prakse sicer res izhaja, da presoja dejstev in dokazov, razen v primeru njihovega izkrivljanja, ni pravno vprašanje, ki bi bilo predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe (sodba z dne 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, točka 121 in navedena sodna praksa). Prav tako ni sporno, da s tem pridržkom opredelitev dejstev glede na nacionalno pravo, ki vključuje razlago tega prava, prav tako ni v pristojnosti Sodišča (sodba z dne 18. januarja 2024, Jenkinson/Svet in drugi, C‑46/22 P, EU:C:2024:50, točka 107 in navedena sodna praksa).
48
Vendar je pojem pridobitve kvalificiranega deleža v kreditni instituciji avtonomen pojem prava Unije, kot je Splošno sodišče pravilno poudarilo v točki 49 izpodbijane sodbe. To izhaja iz dejstva, da niti opredelitev „kvalificiranega deleža“ iz člena 4(1), točka 36, Uredbe št. 575/2013, niti člen 15 Uredbe o EMN niti člen 22 Direktive CRD IV, ki določa načine nadzora nad pridobitvijo takega deleža, ne vsebujejo napotitve na nacionalno pravo. To je razvidno tudi iz cilja, ki mu sledi zakonodajalec Unije, kot izhaja zlasti iz uvodne izjave 11 in člena 1 Uredbe o EMN, da se vzpostavi harmoniziran bonitetni nadzor finančnega sistema, zlasti – kot je navedeno v uvodni izjavi 22 te uredbe – pridobitev velikih deležev, imenovanih „kvalificirani“ deleži, v kreditnih institucijah.
49
Zato ugotovitev Splošnega sodišča, da so pritožniki leta 2016 pridobili kvalificiran delež v družbi Banca Mediolanum, ne pomeni niti opredelitve tega dejstva z vidika veljavnega nacionalnega prava niti presoje dejstev, ampak pomeni opredelitev navedenega dejstva z vidika pojma prava Unije, kot ga razlaga Splošno sodišče.
50
Sodišče pa v okviru pritožbe ni pristojno le za nadzor razlage, ki jo je Splošno sodišče podalo glede pojma prava Unije, kot je pojem „kvalificiran delež“ v smislu Direktive CRD IV, ter nadzor opredelitve transakcije s strani Splošnega sodišča glede na ta pojem, temveč tudi – glede na sodno prakso, navedeno v točki 47 te sodbe – da preveri, ali je Splošno sodišče izkrivilo dejstva ali dokaze, na katerih temelji ta opredelitev, kot to poleg tega pritožniki večkrat navajajo v okviru prvih pritožbenih razlogov.
51
Ugovor nedopustnosti, ki ga je navedla ECB, je zato treba zavrniti.
b)
Utemeljenost
1) Trditve strank
52
Pritožniki v prvem delu prvih pritožbenih razlogov trdijo, da bi moralo Splošno sodišče ugotoviti, da postopka odobritve ni bilo mogoče začeti, ker je v točki 81 izpodbijane sodbe ugotovilo, da sta družba Fininvest in prek te družbe S. Berlusconi na podlagi delničarske pogodbe, sklenjene z družbo Fin. Prog. Italia, izvajala skupni nadzor nad družbo Banca Mediolanum.
53
Pritožniki v drugem delu prvih pritožbenih razlogov trdijo, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi s tem, da je ugotovilo, da je bil 30,16‑odstotni delež družbe Fininvest v družbi Banca Mediolanum s sklepom italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 zmanjšan na 9,99 % in da je na podlagi sodbe Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016 ponovno postal kvalificiran delež, izkrivilo dejstva in večkrat napačno uporabilo pravo.
54
Prvič, Splošno sodišče naj bi v točki 72 izpodbijane sodbe napačno presodilo, da je bil s sklepom italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 30,16‑odstotni kvalificirani delež družbe Fininvest v družbi Banca Mediolanum zmanjšan na 9,99 %. Ta 30,16‑odstotni kvalificiran delež naj bi, čeprav naj bi bil začasno predmet naloga za odsvojitev in istočasno predmet prepovedi uresničevanja glasovalnih pravic, ostal kvalificiran delež.
55
Kar zadeva nalog za odsvojitev, naj bi bilo očitno, da v času, dokler odsvojitev ni bila izvedena, ta nalog ni spremenil obsega kvalificiranega deleža, ki ga je imela družba Fininvest. Do te odsvojitve pa naj nikoli ne bi prišlo.
56
Omejitev glasovalnih pravic naj prav tako ne bi vplivala na imetništvo kvalificiranega deleža pritožnikov v družbi Banca Mediolanum.
57
Drugič, zaradi te prve napake je Splošno sodišče v točki 73 izpodbijane sodbe storilo drugo napako. Namreč, čeprav je družba Fininvest – po sklepu italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 in do združitve s prevzemom družbe Mediolanuma s strani družbe Banca Mediolanum – imela 30,16‑odstotni kvalificiran delež v družbi Mediolanum, družba Fininvest po mnenju pritožnikov po tej združitvi ni mogla postati neposredna imetnica le 9,99 % delnic družbe Banca Mediolanum. Družba Fininvest naj bi, nasprotno, ostala imetnica istega kvalificiranega 30,16‑odstotnega deleža, ki ga je imela prej in ga ni nikoli odsvojila.
58
Tretjič, ker naj se 30,16‑odstotni kvalificiran delež družbe Fininvest s sklepom italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 ne bi spremenil v 9,99‑odstotni nekvalificirani delež in ker naj bi zaradi navedene združitve ta delež ostal nespremenjen, naj bi Splošno sodišče v točki 76 izpodbijane sodbe prav tako napačno ugotovilo, da je družba Fininvest na podlagi sodbe Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016 ponovno pridobila 30,16‑odstotni kvalificiran delež v družbi Banca Mediolanum. Zadnjenavedena sodba naj ne bi vplivala na velikost deleža. Vsekakor sodba, s katero se nezakoniti sklep razglasi za ničen, ne more vključevati prisvojitve. S sodbo Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016 naj torej ne bi nastala nobena pravica, temveč naj bi bil zgolj razveljavljen nalog za odsvojitev.
59
Pritožniki v tretjem delu prvih pritožbenih razlogov trdijo, da je Splošno sodišče s svojo obrazložitvijo nezakonito nadomestilo obrazložitev avtorja spornega sklepa, kot naj bi bilo razvidno iz trditev, navedenih v nadaljevanju.
60
Pritožniki v četrtem delu prvih pritožbenih razlogov navajajo, da je Splošno sodišče s tem, da je izključilo obstoj „izrecne napotitve“ na nacionalno pravo in s tem izključilo uporabo italijanskega prava za razlago pojma „pridobitev kvalificiranega deleža“, kršilo člen 4(3) Uredbe o EMN, člen 19 decreto legislativo n. 385. – Testo unico delle leggi in materia bancaria e creditizia (zakonska uredba št. 385 – enotno besedilo zakonov o bančništvu in kreditih) z dne 1. septembra 1993 (redni dodatek h GURI št. 230 z dne 30. septembra 1993), kakor je bila spremenjena z decreto legislativo n. 72 (zakonska uredba št. 72) z dne 12. maja 2015 (v nadaljevanju: TUB), ter splošno načelo lojalnega sodelovanja, določeno v členu 4(3) PEU.
61
Zaradi te napačne uporabe prava naj bi bila izpodbijana sodba neveljavna, saj če bi Splošno sodišče uporabilo italijansko pravo, „spremembe pravne strukture“ deleža ne bi moglo šteti za dejanje prisvojitev.
62
Poleg tega, ker je ECB v spornem sklepu izrecno odločila, da je italijansko pravo pravna podlaga za opredelitev pojma „pridobitev kvalificiranega deleža“, je Splošno sodišče s svojo obrazložitvijo nadomestilo obrazložitev avtorja spornega sklepa in v zvezi s tem ni upoštevalo načela kontradiktornosti.
63
V skladu s petim delom prvih pritožbenih razlogov razlage naj pojma „pridobitve kvalificiranega deleža“, kot da vključuje „spremembo pravne strukture deleža“, ne bi bilo mogoče podpreti niti z Direktivo CRD IV, niti z Uredbo o EMN, niti z vsakdanjim jezikom, niti s cilji zadevne zakonodaje. Z Direktivo CRD IV in Uredbo o EMN naj bi bila namreč uvedena predhodna ocena primernosti vsake osebe, ki namerava pridobiti delež v kreditni instituciji. Morebitne „spremembe pravne strukture“ deleža, ki ga nekdo že ima v lasti, pa naj tako kot v obravnavani zadevi ne bi pomenile nobene spremembe v lastništvu tega deleža.
64
Poleg tega naj bi bil novi pojem, ki ga je oblikovalo Splošno sodišče, namreč „sprememba pravne strukture“ deleža, v nasprotju z načelom pravne varnosti, saj naj ta pojem ne bi imel nobenega pomena, opredeljenega v pravu Unije, in naj ga po mnenju Splošnega sodišča ne bi bilo mogoče razlagati z uporabo prava držav članic.
65
Nazadnje, ker pojem „pridobitev kvalificiranega deleža“, ki ga je uporabilo Splošno sodišče, ni enak pojmu iz spornega sklepa, naj stranke ne bi imele možnosti razpravljati o njem.
66
Pritožniki v šestem delu prvih pritožbenih razlogov trdijo, da je Splošno sodišče kršilo člen 22 Direktive CRD IV in člen 22 TUB, ker je ugotovilo, da je družba Fininvest pridobila kvalificiran delež, za katerega je bilo potrebno dovoljenje, ker je njen posredni kvalificirani delež v družbi Banca Mediolanum postal neposreden.
67
Ureditev, ki ureja bonitetni nadzor bank tako v pravu Unije, v skladu s členom 22(1) Direktive CRD IV, kot v nacionalnem pravu, v skladu s členom 22 TUB, naj namreč ne bi pripisovala nobenega pomena razlikovanju, vzpostavljenem z izpodbijano sodbo, med neposrednim kvalificiranim deležem in posrednim kvalificiranim deležem, saj naj bi bil namen te ureditve zajeti končnega imetnika kvalificiranega deleža, ne glede na prisotnost posrednikov.
68
Poleg tega naj bi bilo razlikovanje, ki ga je uporabilo Splošno sodišče, med neposrednim in posrednim deležem popolnoma neupoštevno za S. Berlusconija. Ta naj bi tako pred kot po združitvi in sodbi Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016 dejansko ohranil posredni delež v družbi Banca Mediolanum.
69
ECB meni, da prvi del prvih pritožbenih razlogov ni utemeljen. Splošno sodišče naj bi v točki 81 izpodbijane sodbe zgolj opozorilo na element konteksta.
70
ECB v odgovor na drugi del prvih pritožbenih razlogov trdi, da pritožniki po sklepu italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 nikakor niso imeli kvalificiranega deleža ter da so ta kvalificirani delež pridobili zaradi združitve in sodbe Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016. Poleg tega naj na podlagi veljavnega nacionalnega prava delež pritožnikov v družbi Mediolanum ne bi pomenil posrednega kvalificiranega deleža v družbi Banca Mediolanum, ker naj družba Mediolanum ne bi bila pod izključnim nadzorom pritožnikov.
71
Kar zadeva tretji del prvih tožbenih razlogov, naj Splošno sodišče obrazložitve avtorja spornega sklepa ne bi nadomestilo s svojo obrazložitvijo. Edina razlika med stališčem ECB in stališčem Splošnega sodišča naj bi se nanašala na opis konteksta in naj ne bi vplivala na ratio decidendi.
72
Tudi četrti del prvih pritožbenih razlogov naj ne bi bil utemeljen. Tako na podlagi jezikovne kot kontekstualne razlage naj bi namreč pojem „pridobitve“ v pravu Unije nujno imel avtonomen pomen, enako kot sestavljeni pojem „pridobitev kvalificiranih deležev“. Vsekakor naj bi Splošno sodišče, tudi če bi uporabilo italijansko zakonodajo, prav tako ugotovilo, da so pritožniki pridobili kvalificirani delež.
73
ECB v odgovor na peti del prvih pritožbenih razlogov trdi, da je Splošno sodišče pojasnilo, da družba Mediolanum po združitvi ni več posredovala med pritožniki in družbo Banca Mediolanum ter da je bila torej „stopnja posrednega nadzora nad tem deležem“ spremenjena. Zato naj bi Splošno sodišče s tem, da je omenilo spremembo „pravne strukture“ deleža, želelo razlikovati med razmerjem med pritožniki in družbo Banca Mediolanum prek družbe Mediolanum na eni strani ter njihovim razmerjem po prevzemu družbe Mediolanum s strani družbe Banca Mediolanum na drugi strani.
74
Šesti del prvih tožbenih razlogov bi bilo treba prav tako zavrniti, ker naj bi temeljil na napačni predpostavki, da je S. Berlusconi vedno ostal imetnik posrednega kvalificiranega deleža družbe Banca Mediolanum.
75
Evropska Komisija meni, da je treba prvi del prvih pritožbenih razlogov, v katerih pritožniki trdijo, da je Splošno sodišče pravilno presodilo, da sta S. Berlusconi in družba Fininvest na podlagi delničarske pogodbe že pred združitvijo izvajala skupni nadzor nad družbo Banca Mediolanum, zavrniti, ker naj ne bi šlo za kritiko izpodbijane sodbe. Vsekakor naj ta okoliščina ne bi bila upoštevna za odločitev o vprašanju, ali je z združitvijo nastal nov delež, o katerem je treba uradno obvestiti. Pomembno je, da nadzorni organ nikoli prej ni presojal deleža družbe Fininvest in S. Berlusconija v družbi Banca Mediolanum, kot je navedeno v Prilogi 5 k spornemu sklepu.
76
Očitki, navedeni v drugem delu prvih pritožbenih razlogov, naj bi bili brezpredmetni, ker naj bi se nanašali na obrazložitev, na kateri naj izrek izpodbijane sodbe ne bi temeljil. Poleg tega naj ne bi bili upoštevni. Podredno, če bi Sodišče ugotovilo izkrivljanje dejstev, bi lahko odločilo, da razveljavi izpodbijano sodbo v delu, v katerem je Splošno sodišče ugotovilo, da po sklepu italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 posredni delež pritožnikov v družbi Banca Mediolanum ni bil več kvalificiran delež, in odločilo o tožbi ter zavrnilo prvi tožbeni razlog iz te tožbe, pri čemer bi razsodilo, da sta po združitvi in sodbi Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016 družba Fininvest in S. Berlusconi prvič imela neposredni delež v družbi Banca Mediolanum.
77
Tretji del prvih pritožbenih razlogov, ki se nanaša na to, da naj bi Splošno sodišče obrazložitev spornega sklepa glede razlage pojma „pridobitev kvalificiranega deleža“ nadomestilo s svojo obrazložitvijo, naj bi bil brez dejanske osnove.
78
V četrtem delu prvih pritožbenih razlogov naj bi bili pomešani dve povsem različni vprašanji: prvo, glede prava, ki ga je ECB na podlagi člena 4(3) Uredbe o EMN morala uporabiti, in sicer „vso upoštevno pravo Unije in nacionalno zakonodajo, s katero so bile prenesene morebitne direktive, ki so del upoštevnega prava Unije“; ter drugo, glede razlage pojma „pridobitev kvalificiranega deleža“ v smislu člena 15 Uredbe o EMN.
79
V skladu z ustaljeno sodno prakso, navedeno v točki 44 izpodbijane sodbe, bi bilo treba izraze iz določbe prava Unije, ki ne napotuje izrecno na pravo držav članic, razlagati avtonomno in enotno v celotni Uniji. Že zgolj branje zgoraj navedenih določb Uredbe o EMN in Direktive CRD IV naj bi potrjevalo – kar naj bi bilo pravilno ugotovljeno v točki 45 izpodbijane sodbe – da te določbe ne vsebujejo nobenega napotila na pravo držav članic. Iz tega naj bi izhajalo, da je pojem „pridobitev kvalificiranega deleža“ avtonomen pojem prava Unije, ki bi ga bilo treba razlagati enotno v vseh državah članicah.
80
Kar zadeva napačno razlago Splošnega sodišča glede pojma „pridobitev kvalificiranega deleža“, naj bi se očitki pritožnikov napačno osredotočili na uporabo izraza „sprememba pravne strukture“ s strani Splošnega sodišča. Razlogovanje Splošnega sodišča, ki je bolj strukturirano in bolj natančno, pa naj bi se nanašalo posebej na preoblikovanje posrednega kvalificiranega deleža v neposredni kvalificirani delež, kot naj bi izhajalo iz objektivnega branja točk od 78 do 81 izpodbijane sodbe. Očitek, da naj bi bila razlaga Splošnega sodišča v nasprotju z načelom pravne varnosti, naj torej ne bi bil utemeljen.
81
Kvečjemu bi bilo mogoče sprejeti, da bi se v skladu z načelom sorazmernosti transakcije znotraj skupine, izvedene v skupini obstoječega delničarja, ki ne povzročijo dejanske ali bistvene spremembe neposrednega ali končnega lastništva delnic finančne institucije, izvzete iz obveznosti uradne obvestitve in nadzora nadzornega organa, vendar le če je bila že prej opravljena vsaj ena ocena. Skupne smernice evropskih nadzornih organov iz leta 2008 (CEBS/2008/214; CEIOPS 3L 3 19/08; CESR/08543b) naj bi bile pripravljene v tem smislu. V obravnavani zadevi naj delež družbe Fininvest in S. Berlusconija v družbi Banca Mediolanum ne bi bil nikoli predmet ocene.
82
V šestem delu prvih pritožbenih razlogov naj bi pritožniki izpodbijali razlikovanje med neposrednim in posrednim deležem, pri čemer trdijo, da naj to ne bi vplivalo na obstoj kvalificiranega deleža.
83
Res je, da naj bi evropska in italijanska ureditev določali nadzor nad pridobitvami tako neposrednih kot posrednih kvalificiranih deležev. Vendar naj to ne bi pomenilo, da narava in oblike deleža niso upoštevni. V skladu s členom 23(1) Direktive CRD IV naj bi bilo namreč treba pri ocenjevanju upoštevati zlasti verjeten vpliv nameravanega pridobitelja in trdnost nameravane pridobitve, saj lahko na ta merila vplivata narava in pravna struktura deleža.
84
Dejstvo, da je delež S. Berlusconija ostal posreden, naj prav tako ne bi bilo upoštevno. Ta delež naj bi tudi spremenil naravo in pravno strukturo, ker naj bi delež družbe Fininvest postal neposredni delež.
2) Presoja Sodišča
85
Najprej je treba opozoriti, da Direktiva CRD IV, ki ureja bonitetni nadzor kreditnih institucij in investicijskih podjetij, med drugim določa nadzor nad pridobivanjem kvalificiranih deležev v kreditnih institucijah.
86
V členu 4(1), točka 36, Uredbe št. 575/2013, na katerega napotuje člen 3(1), točka 33, Direktive CRD IV, je kvalificirani delež opredeljen kot „neposredni ali posredni delež v družbi, ki predstavlja 10 % ali več kapitala ali glasovalnih pravic ali ki omogoča pomemben vpliv na upravljanje zadevne družbe“.
87
Člen 22(1) Direktive CRD IV državam članicam nalaga, da „od vsake fizične ali pravne osebe […] ki s[e je odločila], da neposredno ali posredno pridobi[…] ali dodatno poveča[…] kvalificirani delež v kreditni instituciji, […] zahtevajo, da pred pridobitvijo [o tej odločitvi] pisno uradno obvestijo pristojne organe“.
88
Člen 15(2) Uredbe o EMN določa, da zahtevo za pridobitev kvalificiranega deleža oceni pristojni nacionalni organ, ki ECB predloži predlog odločitve. V skladu s členom 15(3) te uredbe ECB odloči, ali bo nasprotovala pridobitvi kvalificiranega deleža.
89
V skladu s členom 23(1) Direktive CRD IV je treba zaradi zagotavljanja preudarnega in skrbnega upravljanja zadevne kreditne institucije pri oceni ustreznosti nameravanega pridobitelja in finančne trdnosti nameravane pridobitve upoštevati več meril, med katerimi je „ugled nameravanega pridobitelja“.
90
ECB, na katero se je obrnila italijanska centralna banka, je s spornim sklepom nasprotovala temu, da bi družba Fininvest in S. Berlusconi pridobila kvalificirani delež v družbi Banca Mediolanum, z obrazložitvijo, da S. Berlusconi ne izpolnjuje merila dobrega ugleda.
91
Pritožniki so v svojem prvem tožbenem razlogu izpodbijali pridobitev kvalificiranega deleža v družbi Banca Mediolanum v letu 2016. Splošno sodišče je ta tožbeni razlog zavrnilo z obrazložitvijo, ki jo pritožniki izpodbijajo v prvih pritožbenih razlogih.
92
Pritožniki v prvih pritožbenih razlogih trdijo, da je Splošno sodišče napačno presodilo, da so leta 2016 pridobili kvalificirani delež v družbi Banca Mediolanum.
93
Pritožniki v drugem delu teh prvih pritožbenih razlogov, ki ga je treba preučiti najprej, trdijo, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah 72, 73 in 76 izpodbijane sodbe presodilo, da se je njihov delež v družbi Banca Mediolanum leta 2016 povečal, izkrivilo dejansko stanje spora in napačno uporabilo pravo.
94
Kot je bilo navedeno v točki 47 te sodbe, je Splošno sodišče edino pristojno za ugotavljanje in presojo dejanskega stanja. Ta presoja torej ni pravno vprašanje, ki bi bilo predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe, razen če gre za izkrivljanje navedenih elementov. Izkrivljanje mora biti očitno razvidno iz listin v spisu, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva (glej v tem smislu sodbo z dne 25. junija 2020, CSUE/KF, C‑14/19 P, EU:C:2020:492, točki 104 in 105 ter navedena sodna praksa).
95
Splošno sodišče je v točki 72 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je bil po sklepu italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 – s katerim je slednja pritožnikom odredila, naj odsvojijo svoje deleže v družbi Mediolanum, ki presegajo 9,99 %, in začasno odvzela njihove glasovalne pravice, ki izhajajo iz teh deležev – posredni delež pritožnikov v družbi Banca Mediolanum zmanjšan na 9,99 % in da so zato izgubili kvalificirani delež, ki so ga prej imeli v tej kreditni instituciji. Splošno sodišče je zato v točki 73 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je družba Fininvest po tem, ko je družba Banca Mediolanum 30. decembra 2015 prevzela družbo Mediolanum, postala neposredna imetnica le 9,99 % delnic družbe Banca Mediolanum. Splošno sodišče je iz tega v točki 76 izpodbijane sodbe sklepalo, da je zaradi razglasitve ničnosti sklepa italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 s sodbo Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016 družba Fininvest postala neposredna imetnica 30,16 % delnic družbe Banca Mediolanum in je torej pridobila kvalificirani delež.
96
Vendar je treba ugotoviti, da se zaradi sklepa italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014, s katerim je slednja odredila prodajo deleža pritožnikov v družbi Mediolanum, ki presega 9,99 %, ta delež sam po sebi ni zmanjšal. V tem sklepu je bilo namreč določeno, da mora biti prodaja opravljena v 30 mesecih prek sklada, odgovornega za prodajo. Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 43 sklepnih predlogov, pa so bile na dan, ko je bila s sodbo Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016 razglašena ničnost sklepa italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014, delnice, ki pomenijo 30,16‑odstotni delež družbe Fininvest v družbi Banca Mediolanum, še vedno v lasti prvonavedene družbe in še niso bile prenesene na nobenega kupca. Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 44 sklepnih predlogov, je bil edini učinek sklepa italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 do razglasitve njegove ničnosti začasni odvzem glasovalnih pravic, ki izhajajo iz delnic, za katere je veljala obveznost odsvojitve.
97
Iz tega sledi, da je Splošno sodišče izkrivilo področje uporabe sklepa italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014.
98
Splošno sodišče namreč očitno ni upoštevalo področja uporabe sklepa italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014, ker je zamenjalo odredbo, ki jo je ta banka naložila pritožnikom, naj odsvojijo svoje deleže v družbi Mediolanum, ki so presegali 9,99 %, in dejansko odsvojitev teh deležev, ki je edina lahko povzročila zmanjšanje njihovega deleža, čeprav na dan, ko jo je Consiglio di Stato (državni svet) razglasil za nično, ta odredba še ni dosegla učinkov.
99
Iz tega izhaja, da je Splošno sodišče, kot trdijo pritožniki, izkrivilo presojo dejstev iz točke 72 izpodbijane sodbe, v skladu s katero je bil s sklepom italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 delež pritožnikov v družbi Mediolanum zmanjšan na 9,99 %.
100
Zato so izkrivljene tudi posledice, ki jih je Splošno sodišče izpeljalo iz te presoje v točkah 73, 76 in 77 izpodbijane sodbe, in sicer, po eni strani, da je družba Fininvest postala neposredna imetnica le 9,99 % delnic družbe Banca Mediolanum, potem ko je družba Banca Mediolanum prevzela družbo Mediolanum, in po drugi strani, da je zaradi razglasitve ničnosti sklepa italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 s sodbo Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016 ponovno pridobila 30,16‑odstotni kvalificirani delež v družbi Banca Mediolanum.
101
Splošno sodišče je pri presoji področja uporabe sodbe Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016, ki je navedena v točki 76 izpodbijane sodbe, poleg tega napačno uporabilo pravo. Ne glede na področje uporabe sklepa italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 je bila namreč posledica razglasitve ničnosti tega sklepa s sodbo Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016, kot trdijo pritožniki, vrnitev teh v položaj pred navedenim sklepom, in sicer, kot je Splošno sodišče samo priznalo v točki 71 izpodbijane sodbe, položaj imetnikov kvalificiranega deleža v družbi Banca Mediolanum, ne pa pridobitev takega deleža.
102
Iz navedenega izhaja, da pritožniki utemeljeno trdijo, da je Splošno sodišče izkrivilo dejansko stanje v sporu in napačno uporabilo pravo s tem, da je presodilo, da se je njihov delež v družbi Banca Mediolanum zaradi sodbe Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016 povečal.
103
Drugi del prvih pritožbenih razlogov je zato treba sprejeti.
104
Pritožniki v petem in šestem delu prvih pritožbenih razlogov, ki ju je treba nato preučiti skupaj, trdijo, da je Splošno sodišče v točkah od 75 do 81 izpodbijane sodbe napačno razlagalo pojem „pridobitev kvalificiranega deleža“, ker je ugotovilo, da bi taka pridobitev lahko izhajala zgolj iz spremembe pravne strukture kvalificiranega deleža in zlasti iz preoblikovanja posrednega kvalificiranega deleža v neposredni kvalificirani delež.
105
Najprej je treba poudariti, kot je to storil generalni pravobranilec v točki 61 sklepnih predlogov, da razlaga Splošnega sodišča, navedena v prejšnji točki, nima nobene opore niti v Direktivi CRD IV niti v Uredbi o EMN.
106
Zlasti glede neposrednosti ali posrednosti kvalificiranega deleža, ki je predmet pridobitve, člen 22(1) Direktive CRD IV izrecno določa, da ni pomembno, ali je ta delež pridobljen „neposredno ali posredno“.
107
To, da pravna struktura kvalificiranega deleža ni pomembna, splošneje izhaja iz člena 4(1), točka 36, Uredbe št. 575/2013, v katerem je kvalificirani delež alternativno opredeljen kot „neposredni ali posredni delež v družbi, ki predstavlja 10 % ali več kapitala ali glasovalnih pravic ali ki omogoča pomemben vpliv na upravljanje zadevne družbe“.
108
Tako za obstoj kvalificiranega deleža ni odločilna pravna struktura deleža, zlasti ne to, ali je neposreden ali posreden, temveč, kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 73 sklepnih predlogov, dejstvo, da ta delež omogoča doseganje določene ravni nadzora ali vpliva na kreditno institucijo.
109
To razlago potrjuje cilj, ki mu sledi zakonodajalec Unije z uvedbo nadzora nad pridobivanjem kvalificiranih deležev v kreditnih institucijah, katerega namen v skladu s členom 23(1) Direktive CRD IV je „zagotavljanj[e] preudarnega in skrbnega upravljanja kreditne institucije, v kateri je pridobitev nameravana […] ob upoštevanju verjetnega vpliva nameravanega pridobitelja na kreditno institucijo“.
110
Zato je Splošno sodišče s tem, da je v točki 80 izpodbijane sodbe presodilo, da je spremembo pravne strukture kvalificiranega deleža mogoče opredeliti kot pridobitev takega deleža, čeprav se velikost navedenega deleža ni spremenila, napačno uporabilo pravo.
111
Splošno sodišče je zato v točkah od 75 do 81 izpodbijane sodbe prav tako napačno ugotovilo, da so okoliščine – prvič, da je po prevzemu družbe Mediolanum s strani družbe Banca Mediolanum delež družbe Fininvest v družbi Banca Mediolanum, ki je bil prej posreden, postal neposreden, in drugič, da je posredni delež S. Berlusconija v družbi Banca Mediolanum, prej prek družb Fininvest in Mediolanum, postal posredni, in sicer samo prek družbe Fininvest – omogočale opredelitev, da so pritožniki pridobili kvalificiran delež v družbi Banca Mediolanum.
112
Zato se peti in šesti del prvih pritožbenih razlogov sprejmeta.
113
Iz navedenega izhaja, da je treba, ne da bi se bilo treba izreči o drugih delih prvih pritožbenih razlogov, ta prva pritožbena razloga sprejeti.
2.
Druga pritožbena razloga
a)
Trditve strank
114
Pritožniki menijo, da čeprav je Splošno sodišče v točkah od 95 do 99 izpodbijane sodbe priznalo, da Direktiva CRD IV nima retroaktivnega učinka, je v točki 100 te sodbe vseeno retroaktivno uporabilo to direktivo, saj naj bi to direktivo uporabilo za kvalificirani delež, ki sta ga imela družba Fininvest in S. Berlusconi od leta 1996.
115
ECB in Komisija menita, da Splošno sodišče Direktive CRD IV ni uporabilo retroaktivno, saj je ugotovilo, da S. Berlusconi na podlagi sklepa italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 ni bil več imetnik posrednega kvalificiranega deleža na dan, ko je bil vzpostavljen enotni mehanizem nadzora na podlagi Uredbe o EMN, in da je postal imetnik takega deleža šele po tem, ko je družba Banca Mediolanum leta 2015 prevzela družbo Mediolanum in po izreku sodbe Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016.
b)
Presoja Sodišča
116
Spomniti je treba, da člen 22 Direktive CRD IV določa, da države članice zahtevajo od vsake osebe, ki se je odločila, da neposredno ali posredno pridobi kvalificiran delež v kreditni instituciji, da pred pridobitvijo o tej odločitvi uradno pisno obvesti pristojne organe in da je v skladu s členom 23 te direktive takšna pridobitev dovoljena le, če ta oseba izpolnjuje pogoje iz te zadnjenavedene določbe.
117
Iz navedenega izhaja, kot je Splošno sodišče v bistvu navedlo v točki 98 izpodbijane sodbe, da se člena 22 in 23 Direktive CRD IV uporabljata le za pridobitve kvalificiranih deležev po začetku veljavnosti določb, ki jih morajo države članice sprejeti na podlagi teh členov najpozneje do 31. decembra 2013, kot je določeno s členom 162 te direktive.
118
V obravnavani zadevi pritožniki trdijo, ne da bi jim kdo ugovarjal, da so leta 1996 pridobili 30,16‑odstotni delež v družbi Banca Mediolanum, ki je kvalificiran delež v smislu Direktive CRD IV. Kot je razvidno iz točk 71 in 72 izpodbijane sodbe, je Splošno sodišče poleg tega priznalo, da so pritožniki na dan sklepa italijanske centralne banke z dne 7. oktobra 2014 še vedno imeli takšen delež.
119
Po eni strani iz točke 102 te sodbe izhaja, da – v nasprotju s tem, kar je razsodilo Splošno sodišče – zadnjenavedeni sklep ni spremenil velikosti deleža pritožnikov v družbi Banca Mediolanum.
120
Po drugi strani pa je iz točk 108 in 110 te sodbe razvidno, da sprememba pravne strukture tega deleža po tem, ko je družba Banca Mediolanum prevzela družbo Mediolanum, nikakor ni vplivala na to, da imajo pritožniki kvalificiran delež v družbi Banca Mediolanum.
121
Iz tega izhaja, da pritožniki po začetku veljavnosti določb, s katerimi je bila prenesena Direktiva CRD IV, niso pridobili kvalificiranega deleža v družbi Banca Mediolanum, ampak so le obdržali takšen delež, pridobljen pred tem datumom.
122
Iz točke 117 te sodbe pa je razvidno, da se člena 22 in 23 te direktive, ki se ne uporabljata retroaktivno, ne uporabljata za kvalificirane deleže, pridobljene pred tem datumom. Pritožniki tako utemeljeno trdijo, da je ECB s tem, da je nasprotovala imetništvu kvalificiranega deleža pritožnikov v družbi Banca Mediolanum, nezakonito retroaktivno uporabila ta člena.
123
Splošno sodišče je torej napačno uporabilo pravo s tem, da je presodilo, da ECB navedenih členov ni uporabila retroaktivno, ko je v spornem sklepu nasprotovala imetništvu kvalificiranega deleža pritožnikov v družbi Banca Mediolanum.
124
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba poleg prvih pritožbenih razlogov sprejeti tudi druga pritožbena razloga.
125
Izpodbijano sodbo je zato treba razveljaviti, ne da bi bilo treba preučiti preostale pritožbene razloge.
VII. Tožba pred Splošnim sodiščem
126
V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče v primeru razveljavitve odločbe Splošnega sodišča zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču ali pa samo dokončno odloči o sporu, če stanje postopka to dovoljuje.
127
V obravnavanem primeru mora Sodišče dokončno odločiti o tem sporu, ker stanje postopka to dovoljuje.
128
Pritožniki so v svojem prvem tožbenem razlogu izpodbijali pridobitev kvalificiranega deleža v družbi Banca Mediolanum v letu 2016.
129
Iz točke 121 te sodbe pa je razvidno, da pritožniki leta 2016 niso pridobili takega deleža v družbi Banca Mediolanum.
130
Zato ECB s spornim sklepom ni mogla zakonito nasprotovati domnevni pridobitvi kvalificiranega deleža pritožnikov v družbi Banca Mediolanum v letu 2016.
131
Zato je treba prvemu tožbenemu razlogu ugoditi in sporni sklep razglasiti za ničen, ne da bi bilo treba preučiti druge tožbene razloge.
VIII. Stroški
132
Sodišče v skladu s členom 184(2) Poslovnika Sodišča odloči o stroških, če je pritožba utemeljena in če samo dokončno odloči v sporu.
133
Člen 138(1) tega poslovnika, ki se na podlagi njegovega člena 184(1) uporablja za pritožbeni postopek, določa, da se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
134
Ker so pritožniki predlagali, naj se ECB naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži, naj poleg svojih stroškov krije tudi stroške pritožnikov v postopku na prvi stopnji in v pritožbenem postopku.
135
Člen 184(4) Poslovnika Sodišča določa, da se intervenientu na prvi stopnji, ki ni vložil pritožbe, naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka le, če je sodeloval pri pisnem ali ustnem delu postopka pred Sodiščem. Če taka stranka sodeluje v postopku, lahko Sodišče odloči, da nosi svoje stroške.
136
Ker je Komisija, intervenientka na prvi stopnji, v obravnavani zadevi sodelovala v postopku pred Sodiščem, da bi podprla predloge ECB, ne da bi vložila pritožbo, nosi svoje stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 11. maja 2022, Fininvest in Berlusconi/ECB (T‑913/16, EU:T:2022:279), se razveljavi.
2.
Sklep ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4 Evropske centralne banke (ECB) z dne 25. oktobra 2016 se razglasi za ničen.
3.
Evropska centralna banka (ECB) poleg svojih stroškov nosi stroške družbe Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest), Silvija Berlusconija, ter Marine Elvire Berlusconi, Piera Silvia Berlusconija, Barbare Berlusconi, Eleonore Berlusconi in Luigija Berlusconija, v vlogi pravnih naslednikov Silvia Berlusconija, tako v zvezi s postopkom na prvi stopnji kot pritožbenim postopkom.
4.
Evropska komisija nosi svoje stroške.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.