62019CJ0176_RES
Zadeva C‑176/19 P
Evropska komisija
proti
Servier SAS in drugim
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 27. junija 2024
„Pritožba – Konkurenca – Farmacevtski proizvodi – Trg perindoprila – Člen 101 PDEU – Omejevalni sporazumi – Razdelitev trga – Potencialna konkurenca – Omejitev konkurence zaradi cilja – Strategija za odlog vstopa generičnih različic perindoprila na trg – Sporazum o poravnavi patentnih sporov – Sporazum o licenci za patent – Sporazum o prenosu in licenciranju tehnologije – Člen 102 PDEU – Upoštevni trg – Zloraba prevladujočega položaja“
Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Nadzor Sodišča nad pravno opredelitvijo dejanskega stanja spora – Dopustnost
(člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek)
(Glej točke od 69 do 75.)
Pritožba – Razlogi – Zgolj ponovitev razlogov in trditev, predstavljenih pred Splošnim sodiščem – Nedopustnost – Izpodbijanje razlage oziroma uporabe prava Unije s strani Splošnega sodišča – Dopustnost
(člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člena 168(1)(d) in 169(2))
(Glej točke od 77 do 79.)
Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Merila presoje – Opredelitev potencialnega konkurenčnega podjetja – Dejanske in konkretne možnosti za vstop na trg – Merila – Odločna zaveza in sposobnost podjetja za vstop na upoštevni trg – Neobstoj nepremostljive ovire – Presoja – Obstoj patentov, ki varujejo originalno zdravilo ali katerega od postopkov za njegovo proizvodnjo – Opredelitev proizvajalca generičnih zdravil kot potencialnega konkurenta proizvajalca originalnih zdravil, ki je imetnik patentov
(člen 101 PDEU)
(Glej točke 91, 92, od 100 do 103, od 130 do 135, 425 in od 427 do 440.)
Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Sporazum o poravnavi patentnih sporov in sporazum o licenci za patente – Sporazum, sklenjen med proizvajalcem originalnih zdravil in proizvajalcem generičnih zdravil – Sporazumi, ki vsebujejo klavzule o neizpodbijanju patentov in netrženju izdelkov s strani proizvajalcev generičnih zdravil na določenih trgih – Opredelitev omejevanja zaradi cilja – Merila – Zadostna škodljivost sporazumov za konkurenco na zadevnem trgu – Presoja glede na vsebino, nastanek ter pravni in gospodarski okvir zadevnih sporazumov – Potreba po preučitvi posledic protikonkurenčnega ravnanja za konkurenco – Neobstoj – Vpletena podjetja, ki niso delovala zaradi preprečevanja, omejevanja ali izkrivljanja konkurence – Neodločujoče okoliščine
(člen 101(1) PDEU)
(Glej točke od 93 do 96, od 104 do 108, od 174 do 184, od 196 do 200, od 223 do 226 in od 236 do 244.)
Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Merila presoje – Protikonkurenčni cilj – Sporazumi o razdelitvi trgov – Kršitev glede na cilj – Neobstoj stroge razdelitve trgov – Neupoštevnost
(člen 101(1) PDEU)
(Glej točke 97 in od 215 do 219.)
Pritožba – Razlogi – Grajanje razlogov, ki vplivajo na izrek izpodbijane sodbe – Pomemben razlog
(člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek)
(Glej točke od 111 do 120.)
Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov – Razlaga dokazov, ki je očitno v nasprotju z njihovim besedilom, s strani Splošnega sodišča
(člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek)
(Glej točke od 145 do 154 in od 230 do 232.)
Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Način dokazovanja – Opiranje na skupek indicev – Potrebna stopnja dokazne vrednosti glede posamičnih indicev – Dopustnost splošne presoje sklenjenega kroga indicev – Vsebina protikonkurenčnih sporazumov, ki je na voljo Komisiji – Nevplivanje
(člen 101(1) PDEU)
(Glej točke od 271 do 276.)
Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Merila presoje – Razlikovanje med omejevanjem zaradi cilja in omejevanjem zaradi posledice – Omejevanje zaradi cilja – Zadostna škodljivost – Presoja – Odsotnost upoštevnosti za konkurenco ugodnih posledic na trgih, ki ne spadajo v geografski obseg kršitve
(člen 101(1) PDEU)
(Glej točke od 288 do 290, 452, 453 in 489.)
Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Merila presoje – Razlikovanje med omejevanjem zaradi cilja in omejevanjem zaradi posledice – Omejevanje zaradi posledice – Preučitev konkurence ob neobstoju spornega sporazuma – Upoštevanje dejanske in potencialne konkurence – Sporazum o patentni poravnavi, sklenjen med proizvajalcem originalnih zdravil in proizvajalcem generičnih zdravil – Obveznost Komisije, da ugotovi možen konkurenčni položaj na trgih zadevnega izdelka ob neobstoju sporazuma o poravnavi – Oblikovanje realističnega in verodostojnega hipotetičnega scenarija – Potreba po identični časovni referenčni točki za opazovano situacijo in hipotetični scenarij – Hipotetični scenarij, ki ne more temeljiti na dogodkih po datumu sklenitve sporazuma – Hipotetični scenarij za določitev realnih možnosti ravnanja proizvajalca generičnih zdravil
(člen 101(1) PDEU)
(Glej točke od 338 do 356 in od 482 do 486.)
Prevladujoči položaj – Upoštevni trg – Razmejitev – Merila – Farmacevtski proizvodi – Zamenljivost – Merila presoje – Elastičnost povpraševanja po farmacevtskem izdelku glede na spremembe cen drugih izdelkov, namenjenih za isto terapevtsko indikacijo
(člen 102 PDEU)
(Glej točke od 381 do 390.)
Pritožba – Utemeljena pritožba – Vsebinska odločitev o sporu, ki jo sprejme pritožbeno sodišče – Zahteva – Spor, o katerem je na podlagi stanja postopka mogoče odločiti – Neobstoj – Vrnitev zadeve Splošnemu sodišču – Obveznost vrnitve zadeve v razsojanje sestavi, ki je drugačna – Neobstoj
(člena 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 216(1))
(Glej točko 417.)
Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Sporazum o poravnavi patentnih sporov in sporazum o licenci za patente – Sporazum, sklenjen med proizvajalcem originalnih zdravil in proizvajalcem generičnih zdravil – Sporazumi, ki vsebujejo klavzule o neizpodbijanju patentov in netrženju izdelkov s strani proizvajalcev generičnih zdravil na določenih trgih – Nadomestilo, ki vključuje podelitev licence, ki generičnemu proizvajalcu dovoljuje trženje zadevnega zdravila na svojih glavnih trgih – Opredelitev sporazumov o razdelitvi trga, ki omejujejo konkurenco zaradi cilja – Merila – Spodbujevalni učinek podelitve licence proizvajalcu generičnega zdravila na njegovo opustitev trženja svojega izdelka na trgih, rezerviranih za proizvajalca originalnega zdravila
(člen 101(1) PDEU)
(Glej točke od 447 do 473.)
Povzetek
Sodišče je ugodilo pritožbama, ki ju je Evropska komisija vložila zoper sodbi Splošnega sodišča, (
1
) s katerima je bil za delno ničen razglašen sklep, s katerim je Komisija ugotovila obstoj omejevalnih sporazumov in zlorabe prevladujočega položaja na trgu farmacevtskega izdelka perindoprila ter zadevnim proizvajalcem zdravil naložila globe. (
2
) Pri tem je Sodišče pojasnilo razmejitev med, na eni strani, legitimnimi ukrepi proizvajalcev zdravil, ki zajemajo sporazumno reševanje dejanskih patentnih sporov v farmacevtskem sektorju, in, na drugi strani, sporazumi, s katerimi je nezakonito razdeljen trg farmacevtskega izdelka na podlagi poravnave patentnih sporov.
Farmacevtska skupina Servier, katere matična družba, Servier SAS, ima sedež v Franciji (v nadaljevanju, posamično ali skupaj: Servier), je razvila perindopril, to je zdravilo, ki spada v skupino zaviralcev konvertaze, ki se uporablja v kardiovaskularni medicini ter je namenjeno predvsem zdravljenju povišanega krvnega tlaka in srčnega popuščanja. Patent za molekulo perindopril, ki je bil pri Evropskem patentnem uradu (EPU) prijavljen leta 1981, je potekel v prvem desetletju 21. stoletja.
Aktivna farmacevtska učinkovina perindoprila nastopa v obliki soli erbumin. Družba Servier je leta 1988 pri EPU prijavila več patentov za postopke proizvodnje navedene učinkovine, ki so potekli 16. septembra 2008.
Družba Servier je leta 2001 pri EPU prijavila nov patent za perindopril in njegov proizvodni postopek, ki je bil podeljen leta 2004 (v nadaljevanju: patent 947). Družba Servier je poleg tega pridobila nacionalne patente, ki ustrezajo patentu 947, v več državah članicah, preden so te pristopile h Konvenciji o podeljevanju evropskih patentov.
Od leta 2003 je prišlo do več sporov med družbo Servier in proizvajalci generičnih zdravil, ki so pripravili na trženje generične različice perindoprila. V tem okviru je deset proizvajalcev generičnih zdravil pri EPU vložilo ugovor zoper patent 947, glede katerega je tehnični pritožbeni senat maja 2009 razveljavil sporni patent. Več proizvajalcev generičnih zdravil je pred nekaterimi nacionalnimi sodišči izpodbijalo tudi veljavnost patenta 947. Družba Servier pa je vložila tožbe zaradi kršitve in predloge za izdajo začasnih odredb proti zadevnim proizvajalcem generičnih zdravil, med katerimi je slovenska družba KRKA, tovarna zdravil, d.d. (v nadaljevanju: Krka).
Družba Servier je za rešitev navedenih sporov med letoma 2005 in 2007 sklenila sporazume o poravnavi z več proizvajalci generičnih zdravil. Družba Servier je tako z družbo Krka sklenila sporazum o poravnavi, ki se je nanašal na patent 947 in enakovredne nacionalne patente, sporazum o licenci ter sporazum o prenosu in licenci (v nadaljevanju: sporazumi Krka). Ti sporazumi so zajemali vse države, ki so bile v času dejanskega stanja članice Evropske unije, in nečlanice Unije, ki so sestavljale glavne trge družbe Krka.
Po navedbah Komisije sta družbi Servier in Krka te sporazume sklenili z nezakonitim ciljem, da se ozemlje zajetih držav razdeli na dve področji vpliva, ki sta za vsako od njiju vključevali njune glavne trge, na katerih sta lahko opravljali svoje dejavnosti, pri čemer je imela družba Servier zagotovilo, da ne bo pod konkurenčnimi pritiski družbe Krka, ki presegajo omejitve, ki izhajajo iz teh sporazumov, družba Krka pa zagotovilo, da ne bo izpostavljena tveganju, da jo bo družba Servier tožila zaradi kršitve.
Komisija je s sklepom z dne 9. julija 2014 (
3
) ugotovila, da sporazumi, ki jih je družba Servier sklenila z družbo Krka in drugimi proizvajalci generičnih zdravil, pomenijo omejevanje konkurence, ki je prepovedano s členom 101 PDEU. Poleg tega je Komisija ugotovila, da je družba Servier kršila člen 102 PDEU s tem, da je izvajala izključevalno strategijo, ki je zajemala trg perindoprila in tehnologije, povezane z učinkovino tega zdravila, v Franciji, na Nizozemskem, Poljskem in v Združenem kraljestvu.
Tako je Komisija družbi Servier naložila globe v skupnem znesku 289.727.200 EUR iz naslova kršitev člena 101 PDEU, od tega 37.661.800 EUR iz naslova njenega sodelovanja pri sporazumih Krka, in globo v višini 41.270.000 EUR iz naslova kršitve člena 102 PDEU. Družbi Krka pa je bila zaradi kršitve člena 101 PDEU naložena globa v višini 10 milijonov EUR.
Splošno sodišče, pri katerem sta družbi Servier in Krka vložili tožbi, je ugotovilo, da je Komisija napačno uporabila pravo, ker je sporazume Krka opredelila kot kršitev člena 101(1) PDEU, ne da bi dokazala obstoj omejevanja konkurence zaradi cilja ali zaradi posledice. V zvezi s kršitvijo člena 102 PDEU, ki se očita družbi Servier, je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija pri opredelitvi trga perindoprila storila napake pri presoji, zaradi katerih so njene ugotovitve v zvezi s prevladujočim položajem družbe Servier na upoštevnem trgu napačne.
Zato je Splošno sodišče s sodbama, razglašenima 12. decembra 2018, (
4
) sporni sklep razglasilo za ničen v delu, v katerem je z njim ugotovljena kršitev člena 101 PDEU v zvezi s sporazumi Krka in kršitev člena 102 PDEU, prav tako pa je razglasilo za nične tudi globe, ki so bile zaradi teh kršitev naložene družbama Servier in Krka.
Komisija je zoper ti sodbi Splošnega sodišča pri Sodišču vložila pritožbi.
Presoja Sodišča
Kršitev člena 101 PDEU
A. Obstoj potencialne konkurence med družbama Servier in Krka
Sodišče je na prvem mestu preučilo očitke Komisije, ki se nanašajo na napake Splošnega sodišča pri razlagi in uporabi pojma potencialne konkurence.
Sodišče je uvodoma navedlo, da je treba za preučitev tajnih dogovarjanj v obliki sporazumov o horizontalnem sodelovanju med podjetji, kakršni so sporazumi Krka, v prvi fazi ugotoviti, ali je ta dogovarjanja mogoče opredeliti kot omejevanje konkurence s strani podjetij, ki so v konkurenčnem položaju, čeprav le potencialno. Če je tako, je treba v drugi fazi preveriti, ali so navedena dogovarjanja glede na svoje gospodarske značilnosti opredeljena kot omejevanje konkurence zaradi cilja. Če protikonkurenčni cilj navedenih dogovarjanj ni dokazan, je treba preučiti njihove posledice.
Po tem pojasnilu je Sodišče navedlo, da so očitki, ki se nanašajo na napake pri razlagi in uporabi pojma potencialne konkurence, pomembni, ker je Splošno sodišče preučilo več točk obrazložitve spornega sklepa v zvezi z vprašanjem potencialne konkurence med družbama Krka in Servier ter nekatere očitke, ki jih je v zvezi s tem navedla zadnjenavedena družba.
Sodišče je v zvezi z vsebino ugotovilo, da je Splošno sodišče s tem, da je presodilo, da so v času sklenitve sporazumov o poravnavi in licenci Krka obstajali skladni indici, na podlagi katerih sta lahko družbi Servier in Krka menili, da je patent 947 veljaven, iz teh indicev sklepalo, da je konkurenca med tema podjetjema na nacionalnih trgih v Uniji odtlej izključena in da torej med njima ni več potencialne konkurence.
Splošno sodišče pa naj bi moralo, da je prišlo do take ugotovitve glede neobstoja potencialne konkurence, preveriti, ali Komisija na dan sklenitve sporazumov Krka ni dokazala obstoja dejanskih in konkretnih možnosti za to, da družba Krka vstopi na upoštevni trg in konkurira družbi Servier, ob upoštevanju zadostnih pripravljalnih ukrepov in neobstoja nepremostljivih ovir za ta vstop.
Vendar je Splošno sodišče, namesto da bi v zvezi s tem opravilo potrebna preverjanja, zgolj potrdilo, da sta bili družbi Servier in Krka prepričani, da je patent 947 veljaven in da je bilo mogoče ravnanje družbe Krka, in sicer ohranitev konkurenčnega pritiska na družbo Servier, pojasniti z željo družbe Krka po okrepitvi svojega položaja v morebitnih pogajanjih za sklenitev sporazuma o poravnavi skupaj s sporazumom o licenci. Splošno sodišče se je s tem zmotilo pri razumevanju pravnega pomena ugotovljenega patentnega položaja na zadevnih trgih in namenov strank. Poleg tega Splošno sodišče ni obrazložilo svoje implicitne ugotovitve, da družbi Servier in Krka nista bili več potencialni konkurentki, čeprav je bil namen elementov iz spornega sklepa dokazati nasprotno.
Poleg tega je Sodišče poudarilo, da Splošno sodišče pri preučitvi okvira, v katerem sta bila sklenjena sporazuma o poravnavi in licenci Krka, ni le izkrivilo jasnega in natančnega besedila odločbe britanskega sodišča v zvezi z nasprotno tožbo za ugotovitev ničnosti patenta 947, ki jo je vložila družba Krka, ampak tudi pomen in obseg spornega sklepa v zvezi z učinki odločbe oddelka za ugovore pri EPU, s katero je bil ta patent potrjen.
Sodišče je tako sprejelo očitke Komisije, ki se nanašajo na napake Splošnega sodišča pri razlagi in uporabi pojma potencialne konkurence.
B. Opredelitev sporazumov Krka kot omejevanje konkurence zaradi cilja
Sodišče je na drugem mestu ugotovilo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo neobstoj omejevanja konkurence zaradi cilja.
Splošno sodišče je v sodbah, zoper kateri je bila vložena pritožba, ugotovilo, da ob obstoju dejanskega spora v zvezi s patentom sporazum o poravnavi tega spora, ki vsebuje klavzule, ki omejujejo konkurenco in ki je vezan na sporazum o licenci, ki se nanaša na ta patent, mogoče opredeliti kot omejevanje konkurence zaradi cilja le, če lahko Komisija dokaže, da ta sporazum o licenci ni transakcija, ki bi bila sklenjena pod običajnimi tržnimi pogoji, in tako prikriva obrnjeno plačilo.
Vendar se po mnenju Sodišča v tem razlogovanju ne upošteva sama narava zadevnih sporazumov, ki ni zgolj sporazum o poravnavi patentnega spora v zameno za obrnjeno plačilo, ampak sporazum o razdelitvi trgov na dve območji, od katerih eno poleg tega ne spada v okvir kršitve člena 101 PDEU.
Zaradi te napačne uporabe prava je Splošno sodišče preizkusilo opredelitev kršitvenega ravnanja, pripisanega družbama Servier in Krka, kot omejevanje konkurence zaradi cilja, tako da je analiziralo obliko in pravne značilnosti sporazumov, namenjenih izvajanju tega ravnanja, čeprav bi moralo presoditi stopnjo gospodarske škodljivosti navedenih sporazumov s podrobno analizo njegovih značilnosti, njegovih ciljev ter gospodarskega in pravnega okvira, v katerega so umeščeni.
Poleg tega je Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da sporazuma o poravnavi in licenci Krka nista rezervirala dela trga za družbo Krka, zato ni mogoče sklepati o obstoju razdelitve trga, prav tako napačno razlagalo člen 101(1)(c) PDEU, ker prepoved sporazumov o razdelitvi trgov iz te določbe ni omejena na sporazume, s katerimi se ustvarja „stroga“ razdelitev med trgi.
Poleg tega je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v svojem razlogovanju v zvezi z neobstojem omejevanja konkurence zaradi cilja navedlo preudarke v zvezi z domnevno hipotetičnostjo potencialnih posledic zadevnih sporazumov, medtem ko ni treba ugotavljati niti a fortiori dokazovati posledic ravnanj, opredeljenih kot omejevanje konkurence zaradi cilja, za konkurenco, tudi v okviru morebitne preučitve, ali je zadevno ravnanje dovolj škodljivo, da se šteje, da ga je treba tako opredeliti.
Prav tako je Splošno sodišče s tem, da je Komisiji očitalo, da v bistvu ni dokazala, da sta imeli družbi Servier ali Krka namen omejevati konkurenco med njima, medtem ko tak dokaz ni bil potreben za namene ugotovitve obstoja omejevanja konkurence zaradi cilja, tudi napačno uporabilo pravo.
Poleg tega je Splošno sodišče kršilo načelo proste presoje dokazov, ker je presodilo, da pri upoštevanju razdrobljenih in nepovezanih elementov za ugotovitev obstoja kršitve obstaja pravno razlikovanje med položaji, v katerih ima Komisija, kot v obravnavani zadevi, na voljo vsebino protikonkurenčnih sporazumov, in položaji, v katerih jih nima. Dalje, Splošno sodišče je dodatno napačno uporabilo pravo, ker je razsodilo, da s sklepanjem, izpeljanim iz delnih odlomkov iz elektronskih sporočil ali drugih dokumentov, ki naj bi dokazovali namene strank, ni mogoče zlahka ovreči ugotovitve, ki bi temeljila na vsebini zadevnih sporazumov.
Nazadnje, Sodišče je opozorilo, da možnost, da lahko licenca za patent na nekaterih geografskih trgih povzroči za konkurenco ugodne posledice, nikakor ni upoštevna za presojo, ali jo je treba opredeliti kot omejevanje konkurence zaradi cilja na podlagi člena 101(1) PDEU. Splošno sodišče je torej s tem, da je upoštevalo pozitivne posledice sporazuma o licenci Krka na glavnih trgih družbe Krka, storilo napako pri razlagi in uporabi člena 101(1) PDEU, zlasti ker glavni trgi družbe Krka ne spadajo na geografsko področje uporabe kršitve člena 101 PDEU.
Glede na zgoraj navedene napake je Sodišče ugotovilo, da je razlogovanje Splošnega sodišča v zvezi z neobstojem omejevanja konkurence zaradi cilja sporazumov Krka v celoti nezakonito.
C. Opredelitev sporazumov Krka kot omejevanje konkurence zaradi posledice
Na tretjem mestu, Sodišče graja ugotovitev Splošnega sodišča, da Komisija ni dokazala, da je bila posledica sporazumov Krka omejevanje konkurence, ker tej instituciji ni uspelo dokazati, da bi družba Krka, če spornih sporazumov ne bi bilo, verjetno vstopila na glavne trge družbe Servier.
V zvezi s tem je Sodišče opozorilo, da je treba za presojo obstoja protikonkurenčnih posledic, ki jih je povzročil sporazum med podjetji, primerjati konkurenčni položaj, ki izhaja iz tega sporazuma, s položajem, ki bi obstajal, če tega sporazuma ne bi bilo. Ta metoda, imenovana „hipotetični scenarij“, pomeni, da je treba nujno upoštevati dejanski okvir, v katerega je ta sporazum umeščen. Tako mora biti hipotetični scenarij, ki izhaja iz neobstoja navedenega sporazuma, realističen in verodostojen.
Ob upoštevanju tega pojasnila je Sodišče presodilo, da Splošno sodišče pri uporabi člena 101 PDEU v treh glavnih vidikih ni upoštevalo značilnosti metode hipotetičnega scenarija.
Prvič, Splošno sodišče je presodilo, da presoja protikonkurenčnih posledic sporazuma o poravnavi Krka temelji na hipotetičnem pristopu in nepopolni preučitvi teh posledic, saj Komisija v hipotetični scenarij ni vključila dejanskega poteka dogodkov po tem sporazumu. V tem razlogovanju Splošnega sodišča pa ni upoštevano dejstvo, da hipotetični scenarij, ki je že po definiciji hipotetičen v smislu, da se ni uresničil, ne more temeljiti na elementih iz obdobja po sklenitvi navedenega sporazuma.
Drugič, Splošno sodišče je napačno presodilo, da se sodna praksa, v skladu s katero je sporazum med podjetji zaradi njegovih morebitnih posledic mogoče opredeliti kot omejevanje konkurence zaradi posledice, ne uporablja več, če se je ta sporazum izvajal, ker je mogoče zaznati dejanske posledice navedenega sporazuma za konkurenco. Kadar namreč zaradi sporazuma, kot v obravnavanem zadevi, ni take spremembe, ampak se – nasprotno – ohrani število ali ravnanje konkurenčnih podjetij, ki so že prisotna na trgu, zgolj primerjava med položaji, ugotovljenimi na navedenem trgu pred izvajanjem tega sporazuma in po njem, ne bi zadostovala za ugotovitev neobstoja protikonkurenčne posledice, saj je zaradi navedenega sporazuma protikonkurenčna posledica gotovo prenehanje vira konkurence, ki je ob sklenitvi tega sporazuma še vedno potencialen.
Tretjič, iz sodne prakse izhaja, da Komisiji pri oblikovanju hipotetičnega scenarija za preučitev sporazuma o patentni poravnavi med proizvajalcem originalnih zdravil in proizvajalcem generičnih zdravil ni treba podati dokončne ugotovitve v zvezi z možnostmi za uspeh zadnjenavedenega v patentnem sporu ali verjetnostjo sklenitve manj omejevalnega sporazuma. Iz tega sledi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo in uporabilo člen 101(1) PDEU s tem, da je presodilo, da Komisija ni dokazala, da bi družba Krka ob neobstoju sporazuma o poravnavi verjetno vstopila na zadevne trge in da bi nadaljevanje sodnih postopkov, s katerimi se je izpodbijala veljavnost patenta 947, verjetno ali realistično omogočilo hitrejšo ali celovitejšo razveljavitev tega patenta.
Sodišče je ugotovilo, da je zaradi tako ugotovljene napačne uporabe prava celotno razlogovanje Splošnega sodišča, s katerim je zavrnilo opredelitev sporazumov Krka kot omejevanje konkurence zaradi posledice, nezakonito.
Kršitev člena 102 PDEU
Na četrtem mestu, Sodišče je zavrnilo ugotovitev Splošnega sodišča, da je Komisija pri opredelitvi upoštevnega proizvodnega trga, ki jo je uporabila za preučitev obstoja zlorabe prevladujočega položaja družbe Servier, storila napake, zaradi katerih je ta preučitev postala neveljavna. V zvezi s tem je Splošno sodišče Komisiji zlasti očitalo, da je upoštevni trg napačno omejila le na perindopril, ni pa vključila tudi drugih zdravil, ki spadajo v skupino zaviralcev konvertaze (v nadaljevanju: zdravila ACE).
Sodišče je v zvezi s tem opozorilo, da je treba za opredelitev upoštevnega trga pred presojo morebitnega prevladujočega položaja v smislu člena 102 PDEU na prvem mestu opredeliti proizvodni trg in nato njegov geografski trg.
Poleg tega iz sodne prakse izhaja, da pojem upoštevnega trga predpostavlja zadostno stopnjo medsebojne zamenljivosti proizvodov ali storitev, ki so del tega trga. Natančneje, preizkus ekonomske zamenljivosti zdravil je treba presojati glede na preusmeritev prodaje med zdravili za isto terapevtsko indikacijo, ki je posledica sprememb relativnih cen teh zdravil. Ugotovitev neobstoja take zamenljivosti razkriva obstoj ločenega trga, ne glede na vzroke za to.
Ker pa je Komisija ugotovila, da perindopril in druga zdravila ACE niso medsebojno zamenljiva glede na ugotovitev, ki je družba Servier ne izpodbija, da je povpraševanje po perindoprilu razmeroma neelastično glede na močno znižanje cen drugih zdravil ACE na zadevnih trgih, je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je grajalo Komisijo, ker je upoštevni trg omejila le na perindopril.
Ker je Splošno sodišče nato ugotovilo, da ugotovitev Komisije glede obstoja prevladujočega položaja družbe Servier na trgu tehnologije, povezane z učinkovino perindoprila, temelji na napačni razmejitvi upoštevnega trga, je Sodišče ugotovilo, da te presoje Splošnega sodišča temeljijo na napačni premisi in so zato prav tako nezakonite.
Ker so bili pritožbeni razlogi Komisije v zvezi z zgoraj navedenimi napakami sprejeti, je Sodišče izpodbijani sodbi delno razveljavilo.
Ničnostni tožbi, ki sta ju vložili družbi Servier in Krka
Sodišče na petem mestu meni, da stanje postopka dovoljuje, da odloči o tožbenih razlogih, ki sta jih družbi Servier in Krka navedli pred Splošnim sodiščem, da bi izpodbijali opredelitev v spornem sklepu sporazumov o poravnavi in licenci Krka kot omejevanje konkurence zaradi cilja ter opredelitev sporazuma o poravnavi ter sporazuma o prenosu in licenci Krka kot omejevanje konkurence zaradi posledice.
Na eni strani je Sodišče v zvezi z opredelitvijo sporazumov o poravnavi in licenci Krka kot omejevanje konkurence zaradi cilja sprva preverilo, ali je Komisija lahko utemeljeno opredelila sporazume Krka kot omejevanje potencialne konkurence, ki jo je družba Krka izvajala nad družbo Servier. Za to je Sodišče preučilo, ali so na dan sklenitve navedenih sporazumov obstajale dejanske in konkretne možnosti, da bi družba Krka vstopila na trg perindoprila in konkurirala družbi Servier.
V zvezi s tem je Sodišče potrdilo, da v takih okoliščinah obstoja patenta, s katerim je zaščiten proizvodni postopek za učinkovino, ki je postala javna dobrina, ni mogoče obravnavati kot nepremostljivo oviro za vstop generičnih zdravil s to učinkovino na trg. Iz tega sledi, da obstoj takega patenta ne preprečuje tega, da bi bil zadevni proizvajalec generičnih zdravil, ki je dejansko trdno odločen vstopiti na trg in ima za to lastno zmožnost ter čigar dejanja kažejo na njegovo pripravljenost izpodbijati veljavnost tega patenta in prevzem tveganja, da se ob vstopu na trg sooči s tožbo zaradi kršitve pravic, ki jo bo vložil imetnik tega patenta, opredeljen kot potencialni konkurent proizvajalca originalnega zdravila.
Glede trdne odločenosti družbe Krka, da si bo še naprej prizadevala za trženje svojega perindoprila, kljub sodnim neuspehom te družbe leta 2006 v patentnih sporih med njo in družbo Servier, je Sodišče navedlo, da je iz dokazov, ki jih je Komisija navedla v spornem sklepu, razvidno, da si družba Krka ni prenehala prizadevati za vstop na glavne trge družbe Servier.
Poleg tega dejstvo, da se je družba Krka pogajala z družbo Servier za sklenitev sporazumov o poravnavi in licenci Krka, prav tako ne zadostuje za dokaz, da družba Krka ni bila več trdno odločena konkurirati družbi Servier.
Ob upoštevanju navedenega je Sodišče ugotovilo, da je bila družba Krka na dan sklenitve sporazumov o poravnavi in licenci Krka potencialni konkurent družbe Servier.
Sodišče je nato preverilo, ali je Komisija napačno ugotovila, da je bil cilj sporazumov o poravnavi in licenci Krka z družbo Krka razdeliti trge perindoprila.
V zvezi s tem je Sodišče poudarilo, da zaradi dejstva, da je mogoče sporazume o poravnavi patentnega spora in sporazume o licenci, povezane s takimi sporazumi, skleniti s ciljem, ki je lahko legitimen, teh sporazumov ni mogoče izvzeti iz uporabe člena 101 PDEU, če se izkaže, da je namen navedenih sporazumov omejevanje konkurence. V obravnavani zadevi poleg tega iz besedila sporazumov o poravnavi in licenci Krka ter okoliščin njune sklenitve jasno razvidno, da sta ta sporazuma z gospodarskega vidika povezana tako, da ju ni ni mogoče preučiti ločeno.
Skupni učinek sporazuma o licenci Krka, s katerim se je družba Servier odpovedala temu, da bo nasprotovala družbi Krka, da na svojih glavnih trgih trži generično različico perindoprila, in sporazuma o poravnavi, ki določa obveznost družbe Krka, da na glavnih trgih družbe Servier ne bo kršila patenta, pa je z ekonomskega vidika enakovreden quid pro quo, ki družbama Servier in Krka omogoča, da na svojih glavnih trgih ohranita ugodnejši položaj. Takšna celota sporazumov načeloma pomeni razdelitev teh trgov in s tem omejevanje konkurence zaradi cilja, ki je ni mogoče relativizirati ali izravnati z morebitnimi pozitivnimi oziroma za konkurenco ugodnimi posledicami na katerem koli trgu.
Glede na te elemente je Sodišče presodilo, da dokazi, predloženi v spornem sklepu, dokazujejo obstoj ravnanja, katerega namen je bil, da si družbi Servier in Krka s sporazumoma o poravnavi in licenci Krka razdelita trg perindoprila, ter zadostujejo za utemeljitev opredelitve tega ravnanja kot omejevanje konkurence zaradi cilja.
Na drugi strani je Sodišče v zvezi z opredelitvijo sporazuma o poravnavi ter sporazuma o prenosu in licenci Krka kot omejevanje konkurence zaradi posledice opozorilo, da mora Komisija konkurenčni položaj, ki izhaja iz teh sporazumov, primerjati s konkurenčnim položajem, ki izhaja iz realističnega in verodostojnega hipotetičnega scenarija. Ker pa je bilo v obravnavani zadevi zadevno omejevanje konkurence namenjeno odpravi vira potencialne konkurence, ki jo je družba Krka izvajala nad družbo Servier, je analiza hipotetičnega scenarija v bistvu ustrezala analizi obstoja te potencialne konkurence.
Sodišče je ob upoštevanju teh pojasnil ugotovilo, da je Komisija lahko veljavno menila, da je družba Krka ena od najbolj neposrednih groženj za družbo Servier, ker je imela dejanske in konkretne možnosti za vstop na trge v Franciji, na Nizozemskem in v Združenem kraljestvu. Če sporazumov Krka ne bi bilo, ta možnost vstopa družbe Krka s svojim perindoprilom ne bi bila odpravljena. Komisija je zato dokazala, da je bila posledica odprave tega vira potencialne konkurence zaradi izvajanja navedenih sporazumov znatno omejevanje konkurence. Ta posledica, ki ni bila niti hipotetična niti potencialna, ampak dejanska, je lahko upravičila opredelitev iz spornega sklepa, da gre za omejevanje konkurence zaradi posledice.
Potem ko je Sodišče tako odločilo o nekaterih tožbenih razlogih, ki sta jih družbi Servier in Krka navedli pred Splošnim sodiščem, je ugotovilo, da stanje postopka ne dovoljuje, da bi samo dokončno odločilo o zadevi v celoti. Zato je Sodišče zadevo vrnilo Splošnemu sodišču, da to odloči o vprašanju opredelitve sporazuma o prenosu in licenci Krka kot omejevanja konkurence zaradi cilja, v zadevi Komisija/Servier in drugi (C‑176/19 P), pa tudi o preostalih tožbenih razlogih v zvezi s kršitvijo člena 102 PDEU in o podrednih tožbenih razlogih, s katerimi se izpodbija znesek globe.
(
1
)	Sodbi z dne 12. decembra 2018, Servier in drugi/Komisija (T‑691/14, EU:T:2018:922) in Krka/Komisija (T‑684/14, EU:T:2018:918) (v nadaljevanju skupaj: izpodbijani sodbi).
(
2
)	Sklep Komisije C(2014) 4955 final z dne 9. julija 2014 v zvezi s postopkom na podlagi členov 101 in 102 PDEU (Zadeva AT.39612 – Perindopril (Servier)) (v nadaljevanju: sporni sklep).
(
3
)	Glej opombo 2.
(
4
)	Glej opombo 1.