Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA,
predstavljeni 12. decembra 2024(1)
Zadeva C‑305/22
C. J.
Kazenski postopek
(predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Bucureşti (višje sodišče v Bukarešti, Romunija))
„ Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklep 2002/584/PNZ – Evropski nalog za prijetje, izdan zaradi izvršitve kazni odvzema prostosti – Razlog za fakultativno neizvršitev evropskega naloga za prijetje – Zaveza izvršitvene države članice, da bo izvršila kazen odvzema prostosti, ki je bila izrečena zahtevani osebi – Okvirni sklep 2008/909/PNZ – Vzajemno priznavanje sodb v kazenskih zadevah za namen njihovega izvrševanja v drugi državi članici – Neobstoj soglasja odreditvene države članice – Pravica odreditvene države članice, da sama izvrši kazen – Ohranitev evropskega naloga za prijetje – Obveznost za izvršitveni pravosodni organ, da izvrši evropski nalog za prijetje “
in
Zadeva C‑595/23 [Cuprea](i)
EDS
Kazenski postopek
ob udeležbi
Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli
(predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte d’appello di Napoli (višje sodišče v Neaplju, Italija))
„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Evropski nalog za prijetje – Okvirni sklep 2002/584/PNZ – Evropski nalog za prijetje, izdan zaradi izvršitve kazni odvzema prostosti – Zavrnitev predaje – Člen 4, točka 6 – Razlog za fakultativno neizvršitev – Okvirni sklep 2008/909/PNZ – Vzajemno priznavanje sodb v kazenskih zadevah – Člen 8, člen 22(1) in člen 25 – Izvršitev obsodbe na podlagi evropskega naloga za prijetje – Morebitna obveznost odreditvene države članice, da prekliče ta nalog – Uredba (EU) 2018/1862 – Schengenski informacijski sistem (SIS) – Člen 26(1), člen 27(1), člen 53(1), člen 55(1) ter člen 59(1) in (3) – Morebitna obveznost odreditvene države članice, da izbriše razpis ukrepa za zahtevano osebo iz SIS“
I.      Uvod
1.        Ob upoštevanju povezave med zadevo C‑305/22 in zadevo C‑595/23 menim, da je primerno predstaviti skupne sklepne predloge za obe zadevi. Menim, da je to prednost, ki omogoča, da se opozori na težave, ki lahko nastanejo zaradi načina, kako italijanski pravosodni organi pojmujejo uporabo razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami(2).
2.        Zadeva C‑595/23 je namreč odličen primer nepravilnega delovanja, ki lahko nastane, če izvršitveni pravosodni organ v okviru uporabe tega razloga za fakultativno neizvršitev ne upošteva pravil iz Okvirnega sklepa Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji(3).
A.      Zadeva C‑305/22
3.        Predlog za sprejetje predhodne odločbe v zadevi C‑305/22 se nanaša na razlago člena 4, točki 5 in 6, ter člena 8(1)(c) Okvirnega sklepa 2002/584 ter člena 4(2), člena 22(1) in člena 25 Okvirnega sklepa 2008/909.
4.        Ta predlog je bil vložen v okviru nacionalnega postopka, v katerem se mora Curtea de Apel Bucureşti (višje sodišče v Bukarešti, Romunija) izreči o veljavnosti nacionalnega naloga za izvršitev kazni zapora, izrečene C. J., ki prebiva v Italiji, in o veljavnosti evropskega naloga za prijetje, izdanega v zvezi z njim. Italijanski pravosodni organi so izvršitev tega evropskega naloga za prijetje zavrnili na podlagi razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584(4). Ti organi so hkrati izdali odločitev o priznanju sodbe in izvršitvi kazenske sankcije, izrečene zoper C. J, čeprav so romunski pravosodni organi nasprotovali izvršitvi te kazenske sankcije v Italiji.
5.        Sodišče je 23. januarja 2024 sklenilo, da se zadeva C‑305/22 dodeli prvemu senatu. Obravnava je potekala 13. marca 2024, 13. junija 2024 pa sem predstavil sklepne predloge(5), ki so v skladu z zahtevo Sodišča bili osredotočeni na prvo, drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Curtea de Apel Bucureşti (višje sodišče v Bukarešti).
6.        V teh sklepnih predlogih sem Sodišču predlagal, naj predložitvenemu sodišču odgovori, da je treba člen 4, točka 6, in člen 8(1)(c) Okvirnega sklepa 2002/584 ter člen 4(2) in (5), člen 8(1), člen 22(1) in člen 25 Okvirnega sklepa 2008/909 razlagati tako, da pravosodni organ ne more zavrniti izvršitve evropskega naloga za prijetje, izdanega zaradi izvršitve kazni odvzema prostosti, s sklicevanjem na razlog za fakultativno neizvršitev iz prve od navedenih določb, kadar sta priznanje in izvršitev obsodilne sodbe izvedena v nasprotju s postopkom in pogoji iz Okvirnega sklepa 2008/909. V tem primeru odreditvena država članica ohrani pravico do izvršitve te kazni, izvršitveni pravosodni organ pa mora evropski nalog za prijetje izvršiti tako, da zahtevano osebo preda tej državi članici.
7.        Na predlog prvega senata, vložen na podlagi člena 60(3) Poslovnika Sodišča, je Sodišče 9. julija 2024 odločilo, da zadevo C‑305/22 predodeli velikemu senatu in da določi predstavitev sklepnih predlogov, osredotočenih na prvo, drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje.
8.        Zato je Sodišče v skladu s členom 83 svojega Poslovnika s sklepom z dne 13. septembra 2024, C. J. (Izvršitev obsodbe na podlagi ENP)(6), odločilo, da odredi ponovno odprtje ustnega dela postopka in stranki pozove na novo obravnavo. Zainteresirani subjekti iz člena 23 Statuta Sodišča Evropske unije so bili na tej obravnavi pozvani, naj izrazijo morebitna stališča o vprašanjih iz priloge k temu sklepu.
9.        Obravnave, ki je potekala 14. oktobra 2024, so se udeležile romunska, češka, francoska in nizozemska vlada ter Evropska komisija.
10.      Na tej obravnavi so bila ponovljena stališča, ki so jih udeleženci izrazili na obravnavi 13. marca 2024, in sicer na podlagi v bistvu enakih argumentov.
11.      Tako si še vedno nasprotujeta dve povsem različni predpostavki. Medtem ko nizozemska vlada trdi, da je mogoče razlog za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584 uporabiti zunaj okvira, določenega z Okvirnim sklepom 2008/909, drugi udeleženci v tem postopku zagovarjajo nasprotno stališče. Pri tem se stališče češke vlade razlikuje od romunske in francoske vlade ter Komisije, saj se zdi, da – za razliko od zadnjenavedenih –
meni, da za uporabo tega razloga za fakultativno neizvršitev ni potrebno soglasje države članice izreka obsodbe, pri čemer priznava, da je treba priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije opraviti v skladu z določbami Okvirnega sklepa 2008/909.
12.      Po ponovni seznanitvi s stališči, ki so jih izrazili udeleženci tega postopka, še vedno menim, da je analiza, ki sem jo predstavil v svojih sklepnih predlogih z dne 13. junija 2024, edina, ki omogoča
uresničevanje, na eni strani, cilja boja proti nekaznovanosti, zastavljenega z Okvirnim sklepom 2002/584 in, na drugi strani, cilja lažje socialne rehabilitacije obsojene osebe iz člena 4(6) tega okvirnega sklepa in Okvirnega sklepa 2008/909. Zlasti se po mojem mnenju člena 25 tega okvirnega sklepa ne bi smelo razlagati tako, da se lahko posega v cilj preprečevanja nekaznovanosti zadevne osebe, ki pomeni dejansko izvršitev kazni, tako kar zadeva njeno naravo kot njeno trajanje.(7) Poleg tega je treba poudariti, da je ta cilj izrecno naveden v zadnjem delu tega člena.
13.      Zato Sodišče napotujem na svoje prejšnje sklepne predloge, ki jih potrjujem in ponavljam v celoti.
B.      Zadeva C‑595/23
14.      Predlog za sprejetje predhodne odločbe v zadevi C‑595/23 se nanaša na razlago člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584, člena 22(1) in člena 25 Okvirnega sklepa 2008/909 ter uvodne izjave 46 in členov 24, 25 in 26 ter člena 55(1) Uredbe (EU) 2018/1862 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. novembra 2018 o vzpostavitvi, delovanju in uporabi schengenskega informacijskega sistema (SIS) na področju policijskega sodelovanja in pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah, o spremembi in razveljavitvi Sklepa Sveta 2007/533/PNZ ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1986/2006 Evropskega parlamenta in Sveta in Sklepa Komisije 2010/261/EU(8), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2022/1190 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. julija 2022(9).
15.      Ta predlog je bil vložen v okviru postopka v zvezi z izvršitvijo evropskega naloga za prijetje v Italiji, ki so ga zoper EDS izdali romunski organi zaradi izvršitve kazni odvzema prostosti.
16.      Ozadje obravnavane zadeve je enako kot v zadevi C‑305/22, in sicer različen pristop romunskih in italijanskih pravosodnih organov glede pogojev, ki jih je treba spoštovati pri uporabi razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584.
17.      Ta razlika v pristopu je razlog za problematiko, ki je bistvo obravnavane zadeve, in sicer, kateri organ je pristojen za izbris razpisa ukrepa iz SIS(10) v zvezi z osebo, zoper katero je izdan evropski nalog za prijetje, ki ga izvršitveni pravosodni organ na podlagi te določbe, vendar ob neupoštevanju postopka in pogojev iz Okvirnega sklepa 2008/909, zavrne izvršiti.
II.    Dejansko stanje v postopku v glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje v zadevi C‑595/23
18.      EDS je bil 10. julija 2017 v Romuniji obsojen na kazen petih let in šestih mesecev zapora.
19.      Curtea de Apel București (višje sodišče v Bukarešti) je 8. februarja 2019 izdalo evropski nalog za prijetje EDS zaradi izvršitve te sodbe. Obenem so pristojni romunski organi v SIS vnesli razpis ukrepa za prijetje EDS zaradi njegove predaje Romuniji, ki je temeljil na tem evropskem nalogu za prijetje.
20.      EDS je bil 13. januarja 2020 prijet v Italiji.
21.      Predložitveno sodišče, in sicer Corte d’appello di Napoli (višje sodišče v Neaplju, Italija), je s sodbo z dne 15. septembra 2020, na eni strani, zavrnilo predajo EDS zaradi izvršitve kazni, izrečene v Romuniji, pri čemer se je oprlo na razlog za neizvršitev iz člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584. Na drugi strani, to sodišče je priznalo sodbo z dne 10. julija 2017, ki jo je izdal romunski pravosodni organ in na kateri temelji evropski nalog za prijetje, ter odredilo, da se bo izrečena kazen izvršila v Italiji v skladu z italijanskim nacionalnim pravom.(11) Kazen se je začela izvrševati 15. julija 2022.(12)
22.      Iz pisnega stališča romunske vlade je razvidno, da je Corte d’appello di Napoli (višje sodišče v Neaplju) 20. septembra 2022 na zahtevo zahtevane osebe vprašalo romunske organe, ali v skladu s sodno prakso Curtea Constituțională (ustavno sodišče, Romunija)(13) v zvezi z zastaranjem kazenske odgovornosti šteje, da je izvršitev kazni zastarala. Romunski organi so 29. septembra 2022 sporočili, da ni bila izdana nobena pravnomočna sodna odločba, s katero bi bilo ugotovljeno zastaranje kazenske odgovornosti.
23.      Predložitveno sodišče je 11. oktobra 2022 odločilo o prenehanju izvrševanja kazni in razveljavilo priznanje romunske obsodilne sodbe z obrazložitvijo, da ta sodba ni več izvršljiva, pri čemer se je oprlo na sodbi Curtea Constituțională (ustavno sodišče) št. 297/2018 in št. 358/2022.
24.      Ministero della Giustizia (ministrstvo za pravosodje, Italija) je 24. avgusta 2022 romunskim organom posredovalo zahtevo za izbris razpisa ukrepa iz SIS. Romunski organi
so
30. avgusta 2022 odgovorili, da evropskega naloga za prijetje ne bodo preklicali, ker je bil pri Sodišču vložen predlog za sprejetje predhodne odločbe, zaradi česar je bil postopek prekinjen.
25.      Curtea de Apel București (višje sodišče v Bukarešti) je s sodbo z dne 2. februarja 2023 umaknilo ta predlog, ki ga je Sodišču predložilo v zadevi AR (C‑179/22), ter zavrnilo predlog EDS za preklic evropskega naloga za njegovo prijetje in izbris razpisa ukrepa iz SIS.
26.      Italijansko ministrstvo za pravosodje je zato pri Curtea de Apel București (višje sodišče v Bukarešti) in Ministerului Justiğiei (ministrstvo za pravosodje, Romunija) posredovalo dve naknadni zahtevi z dne 9. marca 2023 oziroma
9. maja 2023, v katerih je zahtevalo, naj romunski organi prekličejo evropski nalog za prijetje in izbrišejo razpis ukrepa iz SIS.
27.      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija) je s sodbo z dne 11. marca 2023 zavrnilo pritožbo, ki jo je EDS vložil zoper sodbo Curtea de Apel București (višje sodišče v Bukarešti) z dne 2. februarja 2023, in razsodilo, da ker je bila romunska kazenska obsodba priznana v Italiji zaradi njene izvršitve, so vsa vprašanja, ki se nanašajo na to izvršitev, v izključni pristojnosti italijanskega izvršitvenega sodišča, ki je sodišče izvršitvene države članice, odgovorne za izvršitev priznane obsodbe.
28.      V teh okoliščinah je EDS zadevo predložil predložitvenemu sodišču, pri čemer je zlasti trdil, da je izčrpal vse pravne poti in pravna sredstva, ki jih določa romunsko pravo, in da se je znašel v dejanskem položaju, v katerem se nezakonito omejujeta njegova osebna svoboda in pravica do prostega gibanja, saj do izbrisa razpisa ukrepa iz SIS ne more potovati na ozemlje druge države članice, ne da bi tvegal, da bo prijet.
29.      V zvezi s tem EDS navaja, da je avgusta 2021, to je po sodbi Corte d'appello di Napoli (višje sodišče v Neaplju), s katero je bila zavrnjena predaja, in pred
začetkom izvrševanja priznane kazni, odšel na počitnice v Grčijo, kjer ga je na podlagi evropskega naloga za prijetje, ki ga je Curtea de Apel București (višje sodišče v Bukarešti) izdalo 8. februarja 2019, prijela policija na otoku Mikonos.
30.      Zato EDS predložitvenemu sodišču predlaga, naj odredi izbris razpisa ukrepa iz SIS in preklic evropskega naloga za prijetje, ki je bil izdan zoper njega.
31.      Da bi navedeno sodišče lahko odločilo o tem predlogu, je predstavilo stanje italijanskega prava na tem področju.
32.      Iz člena 18a, naslovljenega „Razlogi za fakultativno zavrnitev predaje“, legge n. 69 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d’arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri (zakon št. 69 o določbah za uskladitev nacionalnega
prava z Okvirnim sklepom Sveta [2002/584])(14) z dne 22. aprila 2005, v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, tako izhaja, da lahko Corte d’appello (višje sodišče) predajo zavrne, če je evropski nalog za prijetje izdan zaradi izvršitve zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, kadar je zahtevana oseba državljan Italije ali državljan druge države članice, ki zakonito in dejansko prebiva ali se nahaja v Italiji, pod pogojem, da
navedeno sodišče odredi, da bo to kazen ali ukrep izvršilo v Italiji v skladu s svojim nacionalnim pravom.
33.      Člen 16 decreto legislativo n. 161 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla Decisione quadro 2008/909/GAI relativa all’applicazione del principio del reciproco riconoscimento alle sentenze penali che irrogano pene detentive o misure privative della libertà personale, ai fini della loro esecuzione nell’Unione europea (zakonska uredba št. 161/2010 o določbah za uskladitev nacionalnega
prava z Okvirnim sklepom [2008/909])(15), z dne 7. septembra 2010 določa, da se v primeru priznanja tuje sodne odločbe kazen izvrši v skladu z italijanskim
pravom, vključno z določbami o odpustu kazni in pomilostitvi.
34.      Iz člena 24 te zakonske uredbe je poleg tega razvidno, da mora Corte d’appello (višje sodišče), če zavrne predajo, ki se zahteva na podlagi evropskega naloga za prijetje, ki temelji na kazenski obsodbi, in odredi izvršitev kazni na ozemlju Italije, obenem priznati to kazensko obsodbo, na kateri temelji ta evropski nalog za prijetje, z namenom njene izvršitve v Italiji, če so za to izpolnjeni pogoji.
35.      Predložitveno sodišče pojasnjuje, da so bili pogoji v zvezi z EDS izpolnjeni, zato je na podlagi pravil o pomilostitvi, ki jih določa legge n. 241 – Concessione di indulto (zakon št. 241 o pomilostitvi)(16) z dne 31. julija 2006, prišlo do odpustitve preostalega dela priznane kazni, to je petih let in šestih mesecev kazni odvzema prostosti, in sicer v trajanju treh let.
36.      Navedeno sodišče meni, da ima EDS zaradi zavrnitve predaje romunskim organom, priznanja kazenske obsodbe z namenom njene izvršitve v Italiji in začetka izvrševanja priznane kazni v Italiji pravico do preklica evropskega naloga za prijetje, izdanega v zvezi z njim, pa tudi pravico do izbrisa razpisa ukrepa, ki je bil istočasno vnesen v SIS.
37.      Vendar navedeno sodišče poudarja, da italijansko pravo italijanskemu sodišču kot sodišču izvršitvene države članice ne daje pristojnosti za odreditev preklica evropskega naloga za prijetje, ki ga je izdala druga država članica, ali za izbris razpisa ukrepa, ki ga je v SIS vnesla odreditvena država članica. Iz tega sledi, da zgolj na podlagi italijanskega prava ni mogoče ugoditi predlogu EDS.
38.      Zato je treba po mnenju predložitvenega sodišča ugotoviti, ali se lahko na podlagi prava Unije sodišču v izvršitveni državi članici prizna pooblastilo za odreditev preklica evropskega naloga za prijetje, ki ga je izdala druga država članica, in za izbris razpisa ukrepa, ki ga je v SIS vnesla odreditvena država članica.
39.      V zvezi s tem navedeno sodišče navaja člen 55(1) Uredbe SIS, ki določa, da se „[r]azpisi ukrepov za prijetje zaradi predaje ali izročitve na podlagi člena 26 […] izbrišejo, ko se osebo preda ali izroči pristojnim organom države članice izdajateljice. Izbrišejo se tudi, kadar je pristojni sodni organ v skladu z nacionalnim pravom preklical sodbo, na kateri je temeljil razpis ukrepa. Izbrišejo se tudi po izteku veljavnosti razpisa ukrepa v skladu s členom 53“.
40.      Navedeno sodišče poudarja, da ta določba ne določa, da je treba razpis ukrepa, ki se vnese v SIS, izbrisati, kadar je bila predaja zavrnjena v skladu s členom 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584 in je bila izvršitev kazni na ozemlju izvršitvene države članice odrejena v skladu z njenim nacionalnim pravom
po tem, ko je bila kazenska obsodba priznana v smislu člena 25 Okvirnega sklepa 2008/909. V takem primeru pa bi bilo treba šteti, da –
tako kot v primeru, v katerem je bila predaja zahtevane osebe
opravljena –
evropski nalog za prijetje nima več učinka, tako da zadevne osebe ni treba več iskati in prijeti v okviru tega naloga. Poleg tega naj bi uvodna izjava 46 Uredbe SIS govorila v prid izbrisu razpisa ukrepa, saj je v njej navedeno, da bi bilo treba „[r]azpis ukrepa […] hraniti le toliko časa, kolikor je to potrebno za dosego namena, zaradi katerega je bil vnesen“.
41.      Po mnenju predložitvenega sodišča ta uredba torej vsebuje vrzel, ki bi jo moralo Sodišče zapolniti z razlago, tako da bi položaj, v katerem je treba razpis ukrepa izbrisati, ker je bila predaja zahtevane osebe izvršena, razširilo na položaj, v katerem se uporabi razlog za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584.
42.      Posledično navedeno sodišče meni, da bi lahko izvršitvena država članica, kadar odreditvena država članica, ki je razpis ukrepa vnesla v SIS v skladu s členom 26 Uredbe SIS, tega ne izbriše v skladu s tako razlaganim členom 55(1) te uredbe, od urada SIRENE(17) odreditvene države članice zahtevala ta izbris. V zvezi s tem se navedeno sodišče sklicuje na člena 24 in 25 navedene uredbe, ki določata možnost, da država članica od države članice izdajateljice, zahteva, da razpisu ukrepa doda označitev.(18)
43.      V teh okoliščinah je Corte d’appello di Napoli (višje sodišče v Neaplju) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„Ali je treba
–        člen 4, točka 6, Okvirnega sklepa [2002/584];
–        člen 22(1) in člen 25 Okvirnega sklepa [2008/909];
–        člene 24, 25, 26 in 55(1) uredbe [SIS] ter
–        uvodno izjavo 46 Uredbe [SIS]
razlagati tako, da:
1.      mora odreditvena država, kadar je izvršitvena država zavrnila predajo osebe, ki jo odreditvena država zahteva na podlagi evropskega naloga za prijetje, izdanega zaradi izvršitve kazenske obsodbe, je to obsodbo priznala in odredila
izvršitev kazni na svojem ozemlju v skladu s svojim nacionalnim pravom ter se je izvršitev
začela, izbrisati razpis ukrepa, vnesenega v SIS, in preklicati evropski nalog za prijetje;
2.      ima pravosodni organ izvršitvene države, dokler odreditvena država [evropskega naloga za prijetje] ne prekliče in ne izbriše razpisa ukrepa, pravico, da od urada SIRENE odreditvene države zahteva, naj razpis ukrepa izbriše iz SIS, in da je urad SIRENE to zahtevo dolžan izpolniti?“
44.      Predložitveno sodišče je predlagalo začetek nujnega postopka predhodnega odločanja iz člena 107 Poslovnika Sodišča. Sodišče je s sklepom z dne 9. oktobra 2023 ta predlog zavrnilo.
45.      Predložitveno sodišče je z ločenim predlogom, vloženim v sodnem tajništvu Sodišča 18. oktobra 2023, vložilo tudi predlog za obravnavo po hitrem postopku iz člena 105 Poslovnika, ki je bil s sklepom predsednika Sodišča z dne 5. decembra 2023 zavrnjen(19).
46.      Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 24. aprila 2024 predložitvenemu sodišču poslal zahtevo za predložitev informacij, da bi ugotovil, ali je razpis ukrepa v zvezi z EDS kljub pretečenemu času še vedno vpisan v SIS, in – če je odgovor na to vprašanje nikalen – ali želi navedeno sodišče ohraniti predlog za sprejetje predhodne odločbe.
47.      Po odgovoru navedenega sodišča z dne 3. maja 2024 na to zahtevo za predložitev informacij se je postopek pred Sodiščem nadaljeval.
48.      Postopek v tej zadevi je bil 17. junija 2024 na podlagi člena 55(1)(b) Poslovnika prekinjen do izdaje končne odločbe v zadevi C‑305/22.
49.      Po odločitvi prvega senata, da Sodišču predlaga, naj zadevo C‑305/22 predodeli velikemu senatu v skladu s členom 60(3) Poslovnika in da se v skladu z njegovim členom 83 ponovno odpre ustni del postopka, je bilo 18. julija 2024 odločeno, da se prekinitev konča in da se postopek v tej zadevi nadaljuje.
50.      EDS, italijanska in romunska vlada ter Komisija so predložili pisna stališča in se udeležili obravnave 14. oktobra 2024, na kateri so med drugim odgovorili na vprašanja za ustni odgovor, ki jih je postavilo Sodišče.
III. Analiza
51.      Predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe v zadevi C‑595/23 Sodišču postavlja dve vprašanji.
52.      Na eni strani, navedeno sodišče v bistvu sprašuje, ali mora odreditvena država članica, kadar je pravosodni organ države članice na podlagi člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584 zavrnil izvršitev evropskega naloga za prijetje, izdanega zaradi izvršitve kazni odvzema prostosti, in priznal sodbo, s katero je bila ta kazen izrečena, izvršitev navedene kazni pa se je v tej državi članici začela, izbrisati razpis ukrepa, vnesenega v SIS, in preklicati ta evropski nalog za prijetje.
53.      Na drugi strani, navedeno sodišče sprašuje, ali ima izvršitvena država članica, dokler odreditvena država članica ne prekliče evropskega naloga za prijetje in izbriše razpisa ukrepa, pravico, da od te države članice zahteva, naj razpis ukrepa izbriše iz SIS, in ali mora navedena država članica tej zahtevi ugoditi.
A.      Dopustnost
54.      Na prvem mestu, Komisija ugotavlja, da se prvo vprašanje za predhodno odločanje – ker se ta zadeva nanaša na evropski nalog za prijetje in razpis ukrepa, ki so ga izdali romunski organi – nanaša na obveznost, ki bi jo, odvisno od primera, morali izpolniti romunski organi, saj italijansko sodišče v zvezi s tem nima pristojnosti. To vprašanje naj bi bilo torej v okviru zadeve, ki jo obravnava italijansko sodišče, abstraktno in hipotetično in bi ga bilo mogoče upoštevati le v povezavi z drugim vprašanjem, ki ga je postavilo predložitveno sodišče.
55.      Menim, da iz tega, da se prvo vprašanje
nanaša na morebitno obveznost odreditvene države članice, da izbriše razpis ukrepa iz SIS v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ni mogoče sklepati, da je hipotetično. EDS namreč pri romunskih sodnih organih ni dosegel izbrisa razpisa ukrepa v zvezi z njim, zato se je obrnil na predložitveno sodišče, ki Sodišče upravičeno sprašuje o obstoju takšne obveznosti, da bi določilo obseg svoje pristojnosti v zvezi s tem, tako da po mojem mnenju ni mogoče šteti, da je
prvo vprašanje nedopustno. Glede na to se mi zdi primerno, da se vprašanji, ki ju je postavilo predložitveno sodišče, preučita skupaj, saj se z njima želi ugotoviti, katere so obveznosti in pristojnosti pristojnih organov odreditvene države članice oziroma pristojnih organov izvršitvene države članice v zvezi z izbrisom razpisa ukrepa po zavrnitvi izvršitve evropskega naloga za prijetje na podlagi člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584.
56.      Na drugem mestu, ugotavljam, da je bil evropski nalog za prijetje v zvezi z EDR izdan 8. februarja 2019 in da je bil razpis ukrepa v SIS na podlagi člena 26(1) Uredbe SIS evidentiran 11. februarja 2019.
57.      V skladu s členom 53(2) te uredbe pa je razpis ukrepa, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, veljaven, razen če se podaljša, največ pet let, potrebo po ohranitvi razpisa ukrepa pa je treba v teh petih letih preveriti. V skladu s členom 53(7) Uredbe SIS se razpis ukrepa samodejno izbriše po roku za preverjanje iz odstavkov 2, 3 in 4 tega člena, razen če je bil razpis ukrepa podaljšan v skladu z odstavkom 6 navedenega člena.
58.      Predložitveno sodišče je bilo vprašano, ali je razpis ukrepa zoper EDS še vedno aktiven ali pa je bil februarja 2024 samodejno izbrisan, kar bi pomenilo, da bi predlog za sprejetje predhodne odločbe postal brezpredmeten. Navedenemu sodišču je bilo zastavljeno tudi vprašanje, ali želi v primeru neobstoja aktivnega razpisa ukrepa zoper EDS v SIS ohraniti svoj predlog za sprejetje predhodne odločbe.
59.      Navedeno sodišče je v dopisu z dne 3. maja 2024 potrdilo, da želi ohraniti svoj predlog za sprejetje predhodne odločbe. Predložitveno sodišče je namreč na podlagi zahteve za predložitev informacij, ki mu jo je poslalo Sodišče, zaprosilo urad SIRENE Italija, naj preveri, ali je razpis ukrepa z dne 11. februarja 2019 še vedno vpisan v SIS, ali je še vedno veljaven, ali je bil podaljšan in ali je urad SIRENE Romunija vnesel druge razpise ukrepov v zvezi z
istim evropskim nalogom za prijetje.
60.      Urad SIRENE Italija je z dopisom z dne 2. maja 2024 navedenemu sodišču odgovoril, da je „zadevni razpis ukrepa še vedno vpisan v podatkovno bazo SIS II.
Po prijetju zahtevane osebe je bila razpisu ukrepa dodana označitev (flag)“.
61.      V teh okoliščinah je treba, kot navaja predložitveno sodišče, izhajati iz predpostavke, da je razpis ukrepa v zvezi z EDS še vedno aktiven. To je na obravnavi potrdila romunska vlada, ki je navedla, da je bil ta razpis ukrepa podaljšan.
62.      Glede na navedeno menim, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.
B.      Vsebinska presoja
63.      SIS je mehanizem, s pomočjo katerega si nacionalni organi izmenjujejo informacije za namene policijskega in pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah. V skladu s členom 1 Uredbe SIS je „[n]amen SIS […] zagotoviti visoko stopnjo varnosti na območju svobode, varnosti in pravice Unije, vključno z vzdrževanjem javnega reda in varnosti ter zaščito varnosti na ozemlju držav članic, ter zagotoviti uporabo določb iz poglavja 4 in poglavja 5 naslova V tretjega dela PDEU v zvezi z gibanjem oseb na njihovem ozemlju, in sicer s pomočjo informacij, ki se sporočajo prek tega sistema“.
64.      V skladu s členom 4(1) Uredbe SIS je SIS med drugim sestavljen iz centralnega sistema in nacionalnega sistema v vsaki državi članici, ki sta medsebojno povezana. Iz člena 4(2) te uredbe izhaja, da države članice vnašajo, posodabljajo, brišejo podatke SIS in v njih opravljajo poizvedbe prek svojih nacionalnih sistemov.
65.      Celoten mehanizem za izmenjavo informacij temelji na razpisih ukrepov za osebe in predmete.
66.      Poudariti je treba osrednjo vlogo države članice, ki vnese razpis ukrepa v SIS, ki je „država članica izdajateljica“ v smislu člena 3(9) Uredbe SIS.
67.      V skladu s členom 26(1) te uredbe se namreč „[r]azpisi ukrepov za osebe, za katere se zahteva prijetje zaradi predaje na podlagi evropskega naloga za prijetje, ali razpisi ukrepov za osebe, za katere se zahteva prijetje zaradi izročitve, […] vnesejo na zahtevo sodnega organa države članice izdajateljice“. Poleg tega člen 27(1) navedene uredbe določa, da „[v] primeru osebe, za katero se zahteva prijetje zaradi predaje na podlagi evropskega naloga za prijetje, država članica izdajateljica v SIS vnese kopijo izvirnika evropskega naloga za prijetje“.
68.      V skladu s členom 59(1) Uredbe SIS je „[d]ržava članica izdajateljica […] odgovorna, da so podatki točni, posodobljeni ter zakonito vneseni in shranjeni v SIS“.
69.      Poleg tega člen 59(3) te uredbe natančneje določa, da sme „[s]amo država članica izdajateljica […] spreminjati, dodajati, popravljati, posodabljati ali brisati podatke, ki jih je vnesla v SIS“.
70.      Iz teh določb izhaja, da je država članica izdajateljica edina odgovorna za ohranitev ali izbris razpisa ukrepa. Čeprav lahko izvršitvena država članica od urada SIRENE države članice izdajateljice zahteva takšen izbris in čeprav lahko posamezniki, na katere se nanašajo osebni podatki, vložijo tožbo pri pristojnem organu te države članice v skladu s členoma 67(1) in 68(1) Uredbe SIS(20), je končna odločitev v zvezi s tem v pristojnosti navedene države članice po preučitvi okoliščin vsakega posameznega primera. Poleg tega je treba navesti, da je država članica izdajateljica edina odgovorna za ohranitev ali izbris razpisa ukrepa v skladu z izključno odgovornostjo odreditvenega pravosodnega organa te države članice v zvezi z ohranitvijo ali umikom evropskega naloga za prijetje, ki je lahko podlaga za tak razpis ukrepa.
71.      V zvezi s primeri, v katerih bi država članica izdajateljica morda morala izbrisati razpis ukrepa, ki ga je vnesla v SIS, ugotavljam, da se v skladu s členom 53(1) Uredbe SIS „[r]azpisi ukrepov za osebe se hranijo le toliko časa, kolikor je potrebno za dosego namenov, zaradi katerih so bili vneseni“.(21) Ta člen določa tudi roke za preverjanje razpisov ukrepov in, natančneje, določa, da je razpis ukrepa, vnesen
zlasti za namene člena 26 Uredbe SIS, veljaven pet let. Vendar lahko države članice v skladu z nacionalnim
pravom določijo krajše roke za preverjanje.(22) Država članica izdajateljica se lahko v roku za preverjanje na podlagi celostne posamične ocene odloči, da bo razpis ukrepa za osebo ohranila dalj časa, kot je rok za preverjanje, če se to izkaže kot potrebno in sorazmerno za namene, za katere je bil razpis ukrepa
vnesen.(23)
72.      Poleg tega opozarjam, da člen 55(1) Uredbe SIS določa, da se „[r]azpisi ukrepov za prijetje zaradi predaje ali izročitve na podlagi člena 26 […] izbrišejo, ko se osebo preda ali izroči pristojnim organom države članice izdajateljice. Izbrišejo se tudi, kadar je pristojni sodni organ v skladu z nacionalnim pravom preklical sodbo, na kateri je temeljil razpis ukrepa. Izbrišejo se tudi po izteku veljavnosti razpisa ukrepa v skladu s členom 53“.
73.      Kot pravilno poudarja predložitveno sodišče, ta določba izrecno ne določa, da je treba razpis ukrepa, ki se vnese v SIS, izbrisati, kadar je bila predaja v skladu s členom 4, točka 6, Okvirnega sklepa Sveta 2002/584 zavrnjena in kadar je bila odrejena izvršitev kazni
na ozemlju izvršitvene države članice v skladu z njenim nacionalnim pravom po tem, ko je bila priznana kazenska obsodba v skladu z Okvirnim sklepom 2008/909.
74.      Vendar menim, da mora v skladu s tem, kar izhaja iz člena 53(1) Uredbe SIS, država članica izdajateljica preveriti, ali je bil, kadar izvršitvena država članica uporabi razlog za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584, dosežen namen, za katerega je bil v SIS vnesen razpis ukrepa v zvezi z zahtevano osebo. Če je tako, mora država članica izdajateljica ta razpis ukrepa izbrisati.(24) Odločitev te države članice bo torej v veliki meri odvisna od presoje odreditvenega pravosodnega organa glede tega, ali je potrebno ohraniti evropski nalog za prijetje v zvezi s to osebo.
75.      V zvezi s tem je Sodišče v sodbi z dne 29. julija 2024,
Breian(25), razsodilo, da „[n]obena določba Okvirnega sklepa 2002/584 ne izključuje možnosti, da odreditveni organ ohrani zahtevo za predajo na podlagi evropskega naloga za prijetje, ko je izvršitveni organ ene od držav članic zavrnil izvršitev tega naloga“(26), čeprav mora biti takšna zavrnitev za pravosodni organ spodbuda k pazljivosti(27).
76.      Natančneje, to, da odreditveni pravosodni organ ohrani evropski nalog za prijetje, se lahko izkaže za potrebno – zlasti po tem, ko so bili izključeni elementi, na podlagi katerih je bila zavrnjena prejšnja zahteva za predajo, ali kadar odločba o zavrnitvi ni bila v skladu s pravom Unije – da bi se postopek predaje zahtevane osebe končal in bi se tako spodbudilo uresničevanje cilja boja proti nekaznovanosti, ki mu ta okvirni sklep sledi.(28)
77.      Po mojem mnenju pa pravosodni organ ne more zavrniti izvršitve evropskega naloga za prijetje, izdanega zaradi izvršitve kazni odvzema prostosti, s sklicevanjem na razlog za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584, kadar sta bila priznanje in izvršitev obsodilne sodbe izvedena v nasprotju s postopkom in pogoji iz Okvirnega sklepa 2008/909. V tem primeru lahko odreditveni pravosodni organ ohrani ta evropski nalog za prijetje, odreditvena država članica pa ohrani pravico do izvršitve te kazni, zato mora izvršitveni pravosodni organ evropski nalog za prijetje izvršiti tako, da zahtevano osebo preda tej državi članici.
78.      V obravnavani zadevi ugotavljam, da iz italijanskega prava izhaja, da zavrnitev predaje v skladu s členom 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584 spremlja priznanje obsodilne sodbe, na kateri temelji evropski nalog za prijetje, ne da bi bilo za to potrebno soglasje države članice izreka obsodbe. Iz tega sledi, da bi se lahko izvršitvena država članica enostransko odločila, da bo izvršila sodbo na svojem ozemlju, tudi kadar temu država članica izreka obsodbe izrecno nasprotuje. V sklepnih predlogih, ki sem jih predstavil 13. junija 2024 v zadevi C. J. (Izvršitev obsodbe na podlagi ENP)(29) in na katere napotujem, sem podrobno navedel razloge, iz katerih v nasprotju s tem, kar izhaja iz italijanskega prava in prakse italijanskih pravosodnih organov, menim, da je treba v okviru uporabe razloga za fakultativno neizvršitev iz te določbe priznanje in izvršitev obsodilne sodbe s strani pravosodnih organov izvršitvene države članice izvesti v skladu s postopkom in pogoji iz Okvirnega sklepa 2008/909, kar zahteva soglasje države članice izreka obsodbe za to, da izvršitvena država članica prevzame izvršitev kazni.
79.      Poleg tega močno dvomim, da je alternativni ukrep predaje socialnim službam, ki je bil EDS odobren od 15. julija 2022, dokler Corte d’appello di Napoli (višje sodišče v Neaplju) 11. oktobra 2022 ni odločilo o prenehanju izvrševanja kazni in razveljavilo priznanje obsodilne sodbe, skladen s členom 22(1) Okvirnega sklepa 2008/909.
80.      Ta določba določa pravilo, v skladu s katerim odreditvena država članica prekine z izvrševanjem kazenske sankcije takoj, ko se je njeno izvrševanje začelo v izvršitveni državi članici. Menim, da uporaba tega pravila predpostavlja, da sta izpolnjena dva pogoja.
81.      Na eni strani, izvršitev obsodbe v izvršitveni državi članici mora biti izvedena v skladu s pravili, določenimi v Okvirnem sklepu 2008/909. To pa ne velja, kadar je bilo priznanje sodbe v kazenski zadevi izvedeno v nasprotju s postopkom in pogoji iz tega okvirnega sklepa, in, natančneje, ne da bi odreditvena država članica predložila sodbo skupaj s potrdilom iz navedenega okvirnega sklepa. Če bi dopustili, da je mogoče v takem položaju odreditveni državi članici zaradi začetka izvrševanja kazni v izvršitveni državi članici odvzeti pristojnost za izvršitev te kazni, bi se odprle možnosti za izogibanje pravilom, določenim s tem okvirnim sklepom.
82.      Na drugi strani, začetek izvrševanja obsodbe v smislu člena 22(1) Okvirnega sklepa 2008/909 predpostavlja, da se v izvršitveni državi članici izvrši kazen, kot jo je, kar zadeva njeno naravo in trajanje, določil pristojni pravosodni organ države članice izreka obsodbe. Ugotavljam pa, da je bilo izvrševanje zaporne kazni, ki je bila EDS izrečena v Romuniji, v Italiji odloženo do 15. julija 2022, čeprav ta kazen ni bila pogojna. Poleg tega se od tega datuma do 11. oktobra 2022, ko je predložitveno sodišče odločilo o prenehanju izvrševanja kazni in razveljavilo priznanje romunske obsodilne sodbe, ni izvrševala ta zaporna kazen, temveč alternativni ukrep predaje socialnim službam. Menim, da tako prekinitev izvrševanja kazni kot sprememba narave kazni, ko ne gre za primere prilagoditve kazni iz člena 8, od (2) do (4), Okvirnega sklepa 2008/909(30), nista združljivi z ugotovitvijo, da naj bi se kazen zapora, izrečena EDS v Romuniji, začela izvrševati v Italiji v skladu z določbami člena 22(1) tega okvirnega sklepa.
83.      Vztrajam pri tem, da je spoštovanje teh pogojev bistvenega pomena za zagotovitev, da pravilo, v skladu s katerim se za zavrnitev izvršitve evropskega naloga za prijetje na podlagi člena 4(6) Okvirnega sklepa 2002/584 zahteva resnična zaveza izvršitvene države članice, da bo izvršila kazen odvzema prostosti, ki je bila izrečena zahtevani osebi(31), ne postane mrtva črka na papirju(32).
84.      Pojasniti je treba tudi, da zaveza, ki se od izvršitvene države članice zahteva za učinkovito izvršitev kazni odvzema prostosti, ki je bila izrečena zahtevani osebi, kar zadeva njeno naravo
in trajanje, ni združljiva z odločitvijo pravosodnega organa te države članice, da razveljavi priznanje obsodilne sodbe, ki je bila izrečena v odreditveni državi članici, z obrazložitvijo, da naj ta sodba ne bi bila več izvršljiva. Naj dodam, da je po analogiji s tem, kar je Sodišče razsodilo v sodbi z dne 31. januarja 2023, Puig Gordi in drugi(33), ugotovitev obstoja zastaranja kazenske odgovornosti v odreditveni državi članici s strani izvršitvenega pravosodnega organa, čeprav je ta država navedla, da v zvezi s tem ni bila izdana nobena sodna odločba, v nasprotju z načelom medsebojnega priznavanja, ki je v skladu z uvodno izjavo 6 Okvirnega sklepa 2002/584 steber pravosodnega sodelovanja(34).
85.      Glede na te elemente in s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, menim, da je izključeno, da bi se v okoliščinah postopka v glavni stvari za državo članico izdajateljico lahko štelo, da mora zaradi uporabe razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584 s strani izvršitvenega pravosodnega organa izbrisati razpis ukrepa zoper EDS iz SIS.
IV.    Predlog
86.      Glede na vse zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj na prvo, drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje, ki jih je Curtea de Apel București (višje sodišče v Bukarešti, Romunija) postavilo v zadevi C‑305/22, odgovori tako:
Člen 4, točka 6, in člen 8(1)(c) Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami ter člen 4(2) in (5), člen 8(1), člen 22(1) in člen 25 Okvirnega sklepa Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji
je treba razlagati tako, da
pravosodni organ ne more zavrniti izvršitve evropskega naloga za prijetje, izdanega zaradi izvršitve kazni odvzema prostosti, s sklicevanjem na razlog za fakultativno neizvršitev iz prve od navedenih določb, kadar sta priznanje in izvršitev obsodilne sodbe izvedena v nasprotju s postopkom in pogoji iz Okvirnega sklepa 2008/909. V tem primeru lahko odreditveni pravosodni organ ohrani ta evropski nalog za prijetje, odreditvena država članica pa ohrani pravico do izvršitve te kazni, zato mora izvršitveni pravosodni organ navedeni evropski nalog za prijetje izvršiti tako, da zahtevano osebo preda tej državi članici.
87.      Glede na vse zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je Corte d’appello di Napoli (višje sodišče v Neaplju, Italija) postavilo v zadevi C‑595/23, odgovori tako:
Člene 26(1), 27(1), 53(1), 55(1) ter 59(1) in (3) Uredbe (EU) 2018/1862 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. novembra 2018 o vzpostavitvi, delovanju in uporabi schengenskega informacijskega sistema (SIS) na področju policijskega sodelovanja in pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah, o spremembi in razveljavitvi Sklepa Sveta 2007/533/PNZ ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1986/2006 Evropskega parlamenta in Sveta in Sklepa Komisije 2010/261/EU, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2022/1190 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. julija 2022,
je treba razlagati tako, da
je v primeru zavrnitve izvršitve evropskega naloga za prijetje, izdanega zaradi izvršitve kazni odvzema prostosti, s strani pravosodnega organa na podlagi člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584, izključno odreditvena država članica tista, ki mora preveriti, ali je bil dosežen namen, zaradi katerega je bil v SIS vnesen razpis ukrepa za zahtevano osebo, in če to drži, je treba ta razpis ukrepa izbrisati.
Ta država članica lahko upravičeno meni, da ta namen ni dosežen in da je torej treba navedeni razpis ukrepa ohraniti, kadar izvršitveni pravosodni organ v okviru uporabe razloga za fakultativno neizvršitev iz te določbe priznanje in izvršitev obsodilne sodbe izvede v nasprotju s postopkom in pogoji iz Okvirnega sklepa 2008/909. V teh okoliščinah lahko namreč odreditveni pravosodni organ presodi, da je treba evropski nalog za prijetje, na katerem temelji razpis ukrepa za zahtevano osebo, ohraniti.
1      Jezik izvirnika: francoščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
2      UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 34.
3      UL 2008, L 327, str. 27.
4      V skladu s to določbo lahko izvršitveni pravosodni organ zavrne izvršitev evropskega naloga za prijetje, „če je evropski nalog za prijetje izdan zaradi izvršitve zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti in se v primeru, ko se zahtevana oseba nahaja v izvršitveni državi članici ali je državljan ali prebivalec te države, in se ta država zaveže, da bo izvršila kazen ali ukrep v skladu s svojim notranjim pravom“.
5      Sklepni predlogi v zadevi C. J. (Izvršitev obsodbe na podlagi ENP) (C‑305/22, EU:C:2024:508).
6      C‑305/22, neobjavljena, EU:C:2024:783.
7      Glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 15. aprila 2021, AV (Sodba, s katero se izreče enotna kazen) (C‑221/19, EU:C:2021:278, točka 35 in navedena sodna praksa). Menim, da bi moralo Sodišče točko 48 sodbe z dne 13. decembra 2018, Sut (C‑514/17, EU:C:2018:1016), pojasniti tako, da bi bilo jasno razvidno, da uporaba razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584 ne more škodovati cilju preprečevanja nekaznovanosti zadevne osebe, ki predpostavlja spoštovanje postopka in pogojev, določenih v Okvirnem sklepu 2008/909.
8      UL 2018, L 312, str. 56.
9      UL 2022, L 185, str. 1, v nadaljevanju: Uredba SIS.
10      V skladu s členom 3(1) Uredbe SIS je razpis ukrepa „niz podatkov, vnesenih v SIS, ki pristojnim organom omogoča identifikacijo osebe ali predmeta za namene sprejetja posebnega ukrepa“.
11      Romunska vlada v pisnih stališčih pojasnjuje, da so romunski organi italijanskim organom sporočili, na eni strani, da niso dali soglasja, da bi slednji priznali pravnomočno kazensko obsodbo, izrečeno v Romuniji, in na drugi strani, da bo Romunija, dokler romunski organi ne bodo obveščeni o začetku izvrševanja kazni v Italiji, obdržala pravico do izvrševanja te kazni na svojem ozemlju.
12      Romunska vlada v pisnih stališčih navaja, da EDS ni začel izvrševati kazni zapora, na katero je ta oseba bila obsojena, ampak alternativni ukrep predaje socialnim službam.
13      Sodna praksa, na katero se sklicuje, sta sodbi Curtea Constituțională (ustavno sodišče) št. 297/2018, objavljena v Monitorul Oficial al României št. 518 z dne 25. junija 2018, in št. 358/2022, objavljena v Monitorul Oficial al României št. 565 z dne 9. junija 2022, ki se nanašata na ugovor neustavnosti določb člena 155(1) Codul penal (kazenski zakonik). V zvezi s pretrganjem zastaralnega roka za kazensko odgovornost v zadevah v zvezi s kaznivimi dejanji, ki škodijo finančnim interesom Evropske unije, glej sodbo z dne 24. julija 2023, Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606).
14      GURI št. 98 z dne 29. aprila 2005, str. 6.
15      GURI št. 230 z dne 1. oktobra 2010, str. 1.
16      GURI št. 176 z dne 31. julija 2006, str. 4.
17      SIS zajema enotno mrežo nacionalnih uradov z imenom „uradi SIRENE“, ki v delujejo 24 ur na dan in 7 dni v tednu in ki zlasti zagotavljajo izmenjavo in razpoložljivost vseh dopolnilnih informacij (glej uvodno izjavo 5 in člen 7 Uredbe SIS).
18      Tako je zlasti, kadar država članica meni, da izvršitev razpisanega ukrepa ni v skladu z njenim nacionalnim pravom, njenimi mednarodnimi obveznostmi ali temeljnimi državnimi interesi (člen 24(1)) ali kadar je izvršitveni pravosodni organ zavrnil izvršitev evropskega naloga za prijetje iz razlogov za neizvršitev (člen 25(1)). V skladu s členom 3, točka 8, Uredbe SIS označitev „pomeni začasno odložitev veljavnosti razpisa ukrepa na nacionalni ravni, ki se lahko doda razpisom ukrepov za prijetje, razpisom ukrepov za pogrešane in ranljive osebe, razpisom ukrepov za prikrito, poizvedovalno ali namensko kontrolo ter informativnim ukrepom“.
19      Glej sklep predsednika Sodišča z dne 5. decembra 2023, Cuprea (C‑595/23, EU:C:2023:955).
20      V skladu s členom 67(1) te uredbe lahko „[p]osamezniki, na katere se nanašajo osebni podatki, […] uveljavljajo pravice, določene v členih 15, 16 in 17 Uredbe (EU) 2016/679 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) (UL 2016, L 119, str. 1, in popravek v UL 2018, L 127, str. 2)] ter členu 14 in 16(1) in (2) Direktive (EU) 2016/680 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov, ki jih pristojni organi obdelujejo za namene preprečevanja, preiskovanja, odkrivanja ali pregona kaznivih dejanj ali izvrševanja kazenskih sankcij, in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Okvirnega sklepa Sveta 2008/977/PNZ (UL 2016, L 119, str. 89)]“. Poleg tega člen 68(1) Uredbe SIS določa, da lahko „[b]rez poseganja v določbe o pravnih sredstvih iz Uredbe [2016/679] in Direktive [2016/680] […] vsaka oseba pri katerem koli pristojnem organu, vključno s sodiščem, po pravu katere koli države članice vloži tožbo, s katero zahteva dostop do informacij, popravek, izbris ali pridobitev informacij ali pridobitev odškodnine za razpis ukrepa, ki se nanaša nanjo“.
21      Glej tudi uvodno izjavo 46 te uredbe. Poleg tega je treba navesti, da je v skladu s točko 2.9 Priročnika Sirene iz Priloge k Izvedbenemu sklepu Komisije (EU) 2015/219 z dne 29. januarja 2015 o nadomestitvi Priloge k Izvedbenemu sklepu 2013/115/EU o Priročniku SIRENE in drugih izvedbenih ukrepih za drugo generacijo schengenskega informacijskega sistema (SIS II) (UL 2015, L 44, str. 75), „[t]akoj ko pogoji za ohranitev razpisa ukrepa niso več izpolnjeni, ga država članica izdajateljica nemudoma izbriše“.
22      Glej člen 53(5) uredbe o SIS.
23      Glej člen 53(6) uredbe o SIS.
24      Glej po analogiji sodbo z dne 15. decembra 2022, Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija (Registracija vozil, za katera je bil izdan razpis ukrepa) (C‑88/21, EU:C:2022:982, točki 46 in 47). Ugotavljam tudi, da se člen 55(1) Uredbe SIS v zadnjem stavku sklicuje na člen 53 te uredbe, kar potrjuje to razlago.
25      C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658.
26      Sodba z dne 29. julija 2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, točka 48).
27      Glej sodbo z dne 29. julija 2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, točka 49).
28      Glej sodbo z dne 29. julija 2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, točka 51 in navedena sodna praksa). Vendar je Sodišče v tej sodbi pojasnilo, da je iz njegove sodne prakse razvidno, da ker je lahko posledica ohranitve evropskega naloga za prijetje, katerega izvršitev je bila zavrnjena v eni državi članici, prijetje osebe, zoper katero je bil ta nalog izdan, v drugi državi članici in zato lahko pomeni poseg v svobodo te osebe, mora odreditveni pravosodni organ preizkusiti, ali je glede na posebne okoliščine obravnavane zadeve ta ohranitev sorazmerna. Ta organ mora v okviru tega preizkusa zlasti upoštevati naravo in težo kaznivega dejanja, zaradi katerega se zahtevana oseba kazensko preganja, posledice, ki jih ima ohranitev evropskega naloga za prijetje, ki je bil izdan zoper zahtevano osebo, ter možnosti za izvršitev navedenega naloga za prijetje (točka 54 in navedena sodna praksa).
29      C‑305/22, EU:C:2024:508.
30      Iz sodne prakse Sodišča je razvidno, da „[č]len 8, od (2) do (4), Okvirnega sklepa 2008/909 […] določa stroge pogoje za to, da pristojni organ države izvršiteljice prilagodi kazensko sankcijo, izrečeno v državi izdajateljici, ti pogoji pa so tudi edina izjema od načelne obveznosti, ki jo ima navedeni organ na podlagi člena 8(1) tega okvirnega sklepa, da prizna sodbo, ki mu je bila posredovana, in da nemudoma ukrene vse potrebno za izvršitev kazenske sankcije, katere trajanje in narava ustrezata tistima, ki sta določena v sodbi, izdani v državi izdajateljici“: glej zlasti sodbo z dne 15. aprila 2021, AV (Sodba, s katero se izreče enotna kazen), (C‑221/19, EU:C:2021:278, točka 35 in navedena sodna praksa). Poleg tega iz člena 12(1) v povezavi s členom 13 in členom 21(e) Okvirnega sklepa 2008/909 izhaja, na eni strani, da mora pristojni organ izvršitvene države članice obvestiti odreditveno državo članico o morebitni odločitvi o prilagoditvi obsodbe v skladu s členom 8(2) in (3) tega okvirnega sklepa, in na drugi strani, da zadnjenavedena država članica lahko, kadar se ne strinja s tako odločitvijo o prilagoditvi in dokler se v izvršitveni državi članici ne začne izvrševanje, umakne potrdilo iz te države (kar predpostavlja, da je to potrdilo predhodno posredoval pristojni organ odreditvene države članice v skladu s členom 4(2) navedenega okvirnega sklepa). Naj dodam, da je treba primere prilagoditve obsodbe iz člena 8, od (2) do (4), Okvirnega sklepa 2008/909 razlikovati od postopkov za izvrševanje te obsodbe, ki jih v skladu s členom 17(1) tega okvirnega sklepa ureja pravo izvršitvene države članice. V zvezi s tem je Sodišče zlasti pojasnilo, da zadnjenavedena določba zajema ukrepe za zagotovitev materialne izvršitve kazni odvzema prostosti: glej sodbo z dne 15. aprila 2021, AV (Sodba, s katero se izreče enotna kazen) (C‑221/19, EU:C:2021:278, točka 39). To razlikovanje je bistvo zadeve, v kateri postopek še poteka, Fira (C‑215/24) v zvezi z odložitvijo zaporne kazni, ki jo je izrekel pravosodni organ odreditvene države članice, s strani pravosodnega organa izvršitvene države članice.
31      Glej zlasti sodbo z dne 6. junija 2023, O. G. (Evropski nalog za prijetje državljana tretje države) (C‑700/21, EU:C:2023:444, točka 48 in navedena sodna praksa). Poleg tega mora izvršitveni pravosodni organ pred vsako zavrnitvijo izvršitve ENP preveriti možnost dejanske izvršitve kazni v skladu s svojim nacionalnim pravom (sodba z dne 24. junija 2019, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, točka 88 in navedena sodna praksa).
32      Priznanje obsodilne sodbe s strani izvršitvene države članice pomeni tudi, da lahko v skladu s členom 19(2) Okvirnega sklepa 2008/909 „[s]amo država izdajateljica […] odloča o zahtevah za ponovni pregled sodbe, s katero je bila izrečena kazenska sankcija, ki naj bi se izvršila na podlagi tega okvirnega sklepa“.
33      C‑158/21, EU:C:2023:57.
34      Glej sodbo z dne 31. januarja 2023, Puig Gordi in drugi, (C‑158/21, EU:C:2023:57, točka 88). Poleg tega je romunska vlada na obravnavi podrobno izpodbijala obstoj takega zastaranja v obravnavani zadevi.