SODBA SODIŠČAz dne 24. novembra 1993(*)„Nacionalna cenovna ureditev – Preprodaja z izgubo“V združenih zadevah C-267/91 in C-268/91_katerih
predmet je predlog, ki ga je vložilo Tribunal de grande instance de
Strasbourg (Francija) naslovljen na Sodišče, naj na podlagi člena 177
Pogodbe EGS, v kazenskem postopku protiBernardu KeckuinDanielu Mithouard_sprejme predhodno odločbo o razlagi pravil Pogodbe EGS o konkurenci in prostem pretoku v Skupnosti_SODIŠČE_v
sestavi O. Due, predsednik, G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida,
Díez de Velasco in D. A. O. Edward, predsedniki senatov, C. N. Kakouris,
R. Joliet, F. A. Schockweiler, G. C. Rodríguez Iglesias, F. Grévisse,
M. Zuleeg, P. J. G. Kapteyn in J. L. Murray, sodniki_generalni pravobranilec: M. W. Van Gerven_sodna tajnica: D. Louterman-Hubeau, glavna administratorka_ob upoštevanju pisnih stališč, ki so jih predložili:–        za D. Mithouarda M. Meyer, avocat iz Strasbourga_–        za B. Kecka J.-P. Wachsmann, avocat iz Strasbourga_–        za
francosko vlado Ph. Pouzoulet, pomočnik direktorja v upravi za pravne
zadeve ministrstva za zunanje zadeve, in H. Duchêne, sekretarka za
zunanje zadeve v upravi za pravne zadeve, zastopnika_–        za
grško vlado F. P. Georgakopoulos, pravni svetovalec državnega pravnega
sveta, zastopnik_–        za
Komisijo Evropskih skupnosti R. Wainwright, pravni svetovalec, in
V. Melgar, nacionalni uradnik, na voljo v pravni službi,
zastopnika, ob sodelovanju H. Lehmana, avocat iz Pariza_na podlagi poročila za obravnavo_na
podlagi ustnih stališč D. Mithouarda, ki ga zastopata Meyer in Huet,
avocat iz Strasbourga, francoske vlade in Komisije na obravnavi 9. marca
1993_po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi z dne 28. aprila 1993izreka naslednjoSodbo1        S
sodbama z dne 27. junija 1991, ki sta na Sodišče prispeli 16. oktobra
1991, je Tribunal de grande instance de Strasbourg na podlagi člena 177
Pogodbe EGS Sodišču predložilo vprašanji za predhodno odločanje o
razlagi pravil Pogodbe glede konkurence in prostega pretoka znotraj
Skupnosti.2        Ti
vprašanji sta bili postavljeni v kazenskem postopku zoper B. Kecka in
D. Mithouarda, ki sta sodno preganjana zaradi preprodaje izdelkov v
nespremenjenem stanju po cenah, ki so bile nižje od njihove dejanske
nabavne cene (tj. preprodaja z izgubo), kar je v nasprotju s členom 1
francoskega zakona št. 63-628 z dne 2. julija 1963, spremenjenega s
členom 32 odredbe št. 86-1243 z dne 1. decembra 1986. 3        V
svoji obrambi sta B. Keck in D. Mithouard trdila, da je splošna
prepoved preprodaje z izgubo, kot jo določajo omenjene določbe,
nezdružljiva s členom 30 Pogodbe in z načeli prostega pretoka oseb,
storitev in kapitala ter z načeli svobodne konkurence znotraj Skupnosti.
4        V
teh okoliščinah je Tribunal de grande instance de Strasbourg odločilo,
da prekine odločanje in da Sodišču v predhodno odločanje predloži to
vprašanje:„Ali je v Franciji prepoved
preprodaje z izgubo po členu 32 odredbe št. 86-1243 z dne 1. decembra
1986 v skladu z načeli prostega pretoka oseb, storitev in kapitala,
svobodne konkurence na skupnem trgu in nediskriminacije na podlagi
državljanstva, določenimi v Pogodbi z dne 25. marca 1957 o ustanovitvi
EGS, še zlasti pa v členih 3 in 7, saj pri francoski zakonodaji lahko
hitro pride do izkrivljanja konkurence: a)      prvič,
ker šteje le preprodaja z izgubo za kaznivo dejanje in iz obsega
prepovedi izvzema proizvajalca, ki na trgu lahko svobodno prodaja
izdelek, ki ga proizvaja, predeluje ali izboljšuje, čeprav samo
neznatno, po ceni, ki je nižja od njegove cene; b)      drugič,
ker izkrivlja konkurenco, zlasti v obmejnih conah, med različnimi
trgovci na podlagi njihovega državljanstva in kraja ustanovitve?“5        Za
podrobnejšo obrazložitev dejanskega stanja postopka v glavni stvari,
poteka postopka in pisnih stališč, predloženih Sodišču, ki so omenjeni
in obravnavani spodaj, le kolikor jih Sodišče potrebuje za obrazložitev,
Sodišče napotuje na poročilo za obravnavo.6        Najprej
je treba omeniti, da določbe Pogodbe glede prostega pretoka oseb,
storitev in kapitala znotraj Skupnosti niso upoštevne glede splošne
prepovedi preprodaje z izgubo, ki se nanaša na trženje blaga. Zato
omenjene določbe niso upoštevne za postopek v glavni stvari.7        Dalje,
kar zadeva načelo nediskriminacije, določeno v členu 7 Pogodbe, je iz
predložitvenih sodb razvidno, da ima nacionalno sodišče pomisleke glede
združljivosti te določbe s prepovedjo preprodaje z izgubo, kolikor so
lahko podjetja, za katera ta velja, v slabšem položaju kot konkurenti iz
držav članic, v katerih je preprodaja z izgubo dovoljena.8        Vendar
dejstvo, da za podjetja, ki se ukvarjajo s prodajnimi posli, v
različnih državah članicah veljajo različni pravni predpisi, ene države
prepovedujejo preprodajo z izgubo, druge pa jo dovoljujejo, ne pomeni
diskriminacije v smislu člena 7 Pogodbe, saj se nacionalna zakonodaja iz
postopka v glavni stvari uporablja za vse prodajne posle na nacionalnem
ozemlju ne glede na državljanstvo tistih, ki se s temi posli ukvarjajo
(glej sodbo z dne 14. julija 1988 v zadevi Lambert, 308/86, Recueil,
str. 4369). 9        Končno,
iz predhodnega vprašanja izhaja, da predložitveno sodišče želi
pojasnilo o mogočih protikonkurenčnih učinkih zadevnih predpisov s
sklicevanjem izključno na temelje Skupnosti, določene v členu 3 Pogodbe,
ne da bi se sklicevalo na kateri koli posebni predpis Pogodbe na
področju konkurence.10      V
teh okoliščinah, ob upoštevanju pisnih in ustnih trditev, predloženih
Sodišču, in z namenom podati koristen odgovor zadevnemu sodišču, je na
prepoved preprodaje z izgubo treba gledati z vidika prostega pretoka
blaga. 11      Po
členu 30 Pogodbe so med državami članicami prepovedane količinske
omejitve pri uvozu in vsi ukrepi z enakim učinkom. Po ustaljeni sodni
praksi je vsak ukrep, ki lahko neposredno ali posredno, dejansko ali
potencialno ovira trgovino znotraj Skupnosti, ukrep, ki ima enak učinek
kot količinska omejitev. 12      Ugotoviti
je treba, da nacionalna zakonodaja, ki uvede splošno prepoved
preprodaje z izgubo, nima namena urejati blagovnih menjav med državami
članicami. 13      Res
je, da taka zakonodaja utegne omejiti obseg prodaje in zato tudi obseg
prodaje izdelkov iz drugih držav članic, če trgovcem odvzame način
pospeševanja prodaje. Vendar ostaja vprašanje, ali je taka možnost
dovolj, da zadevno zakonodajo označimo kot ukrep, ki ima enak učinek kot
količinske omejitve pri uvozu. 14      Ker
se trgovci vedno pogosteje sklicujejo na člen 30 Pogodbe za
izpodbijanje vseh predpisov, katerih učinek je omejevanje njihove
poslovne svobode tudi tam, kjer takšni predpisi niso namenjeni izdelkom
iz drugih držav članic, Sodišče meni, da je treba ponovno preučiti in
pojasniti sodno prakso glede te zadeve. 15      Spomniti
se je treba, da glede na sodno prakso, začeto z zadevo Cassis de Dijon
(sodba z dne 20. februarja 1979 v zadevi Rewe-Zentral, 120/78, Recueil,
str. 649), v primeru neusklajene zakonodaje predpisi, ki določajo
pogoje, ki jih mora izpolniti to blago (kot npr. tiste glede označbe,
oblike, velikosti, teže, sestave, predstavitve, označevanja, pakiranja),
pomenijo ukrepe z enakim učinkom, ki so prepovedani s členom 30, in so
ovira pri prostem pretoku blaga, ki je posledica uporabe za blago, ki
prihaja iz drugih držav članic, v katerih je to blago zakonito
proizvedeno in trženo, To velja, čeprav ti predpisi veljajo za vse
izdelke, razen če se njihova uporaba lahko utemelji z javnim interesom,
ki ima prednost pred prostim pretokom blaga. 16      Nasprotno
– v nasprotju s tem, kar je bilo odločeno prej, uporaba nacionalnih
določb za izdelke iz drugih držav članic, ki omejujejo ali prepovedujejo
določene načine prodaje, ne ovira, neposredno ali posredno, dejansko
ali potencialno, trgovine med državami članicami v smislu sodbe
Dassonville (sodba z dne 11. julija 1974, 8/74, Recueil, str. 837),
če se uporabljajo za vse zadevne trgovce, ki delujejo na nacionalnem
ozemlju, in če vplivajo enako, pravno ali dejansko na trženje domačih
izdelkov in tistih iz drugih držav članic. 17      Če
so ti pogoji izpolnjeni, uporaba takšnih predpisov za prodajo izdelkov
iz druge države članice, ki izpolnjuje zahteve, ki jih je določila ta
država, ni taka, da bi preprečevala dostop na trg ali da bi ovirala
njihov dostop bolj kot ovira dostop domačih izdelkov. Zato taki predpisi
ne spadajo na področje uporabe člena 30 Pogodbe.
18      Tako
je treba nacionalnemu sodišču odgovoriti, da je treba člen 30 Pogodbe
EGS razlagati tako, da se ne uporablja za zakonodajo države članice, ki
uvede splošno prepoved preprodaje z izgubo. Stroški19      Stroški
francoske in grške vlade ter Komisije Evropskih skupnosti, ki so
Sodišču predložile svoja stališča, se ne povrnejo. Ker je ta postopek za
stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred
predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških.Iz teh razlogov jeSODIŠČEv odgovor na vprašanji, ki ju je postavilo Tribunal de grande instance de Strasbourg s sodbama z dne 27. junija 1991, razsodilo:Člen
30 Pogodbe EGS je treba razlagati tako, da se ne uporablja za
zakonodajo države članice, ki uvede splošno prepoved preprodaje z
izgubo.DueMancini            Moitinho de AlmeidaDíez de VelascoEdwardKakouris      JolietSchockweilerRodríguez IglesiasGrévisse            Zuleeg      KapteynMurrayRazglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 24. novembra 1993.Sodni tajnik       PredsednikJ.‑G. Giraud       O. Due* Jezik postopka: francoščina.