SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (tretji senat)
z dne 15. julija 2004
Združeni zadevi T-180/02 in T-113/03
Georgios Gouvras
proti
Komisiji Evropskih skupnosti
„Uradniki – Razporeditev – Napotitev v interesu službe – Sprememba, z retroaktivnim učinkom, kraja razporeditve ter pripadajočih finančnih pravic – Povrnitev zneskov, plačanih brez pravnega temelja – Nadomestilo za nastanitev in dnevnice – Prenos dela prejemkov zunaj kraja razporeditve“
Celotno besedilo v francoskem jeziku II - 0000
Predmet:         Tožba, katere predmet je v zadevi T-180/02 razglasitev ničnosti odločbe Komisije, s katero je tožeči stranki z retroaktivnim
učinkom od 1. novembra 2000 in v obdobju njene napotitve v interesu službe določila kraj razporeditve delovnega mesta tožeče
stranke v Atenah, ukinila njeno pravico do izselitvenega dodatka in pravico do povrnitve stroškov za letno potovanje in za
njen prejemek določila korekcijski količnik za Grčijo, kot tudi odločbe o povrnitvi zneskov, plačanih brez pravnega temelja,
in v zadevi T-113/03 razglasitev ničnosti odločbe Komisije, s katero je tožeči stranki zavrnila nadomestilo za nastanitev
in dnevnice za obdobje njene napotitve v Atene v interesu službe in nadomestilo za nastanitev ob ponovni razporeditvi v Luksemburg,
ter odločbe, s katero je omejila del njenih prejemkov, ki jih je med trajanjem njene napotitve mogoče prenesti v kraj njene
razporeditve v Luksemburgu, na 35 %.
Odločitev:         Odločba Komisije z dne 30. aprila 2002 se razglasi za nično v delu, v katerem je bilo tožeči stranki zavrnjeno nadomestilo
za nastanitev ob njeni napotitvi v Atene. V preostalem delu se ničnostni predlogi v zadevah T-180/02 in T-113/03 zavrnejo.
Komisija nosi svoje stroške in tretjino stroškov tožeče stranke v obeh zadevah. Tožeča stranka nosi dve tretjini svojih stroškov
v teh zadevah.
Povzetek
1.     Uradniki – Napotitev v interesu službe – Pravica zadevnega uradnika biti slišan – Spoštovanje pravic obrambe – Obseg
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 38(a))
2.     Uradniki – Napotitev v interesu službe – Kraj razporeditve – Določitev
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 38(d), (f) in (g))
3.     Uradniki – Povrnitev zneskov, plačanih brez pravnega temelja – Pogoji – Očitna nepravilnost plačila – Uradnik, ki je v interesu
službe napoten v matično državo – Plačilo izselitvenega dodatka in korekcijskega količnika kraja prejšnje razporeditve
(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 38(d) in 85)
4. Uradniki – Dolžnost skrbnega ravnanja uprave – Obseg – Meje
5. Uradniki – Načela – Varstvo zaupanja v pravo – Uradnik, ki je v interesu službe napoten v matično državo – Plačilo plače,
vključno z izselitvenim dodatkom, v kraju njegove prejšnje razporeditve – Položaj, ki ne ustvarja zaupanja v pravo glede določitve
kraja razporeditve
6. Uradniki – Povrnitev stroškov – Nadomestilo za nastanitev – Sprememba kraja razporeditve – Uradnik, napoten v interesu
službe, ki mora v interesu službe spremeniti stalno bivališče, vendar ga ne spremlja njegova družina – Pravica do nadomestila
– Vrnitev k družini v kraj prejšnje razporeditve – Neupravičeno nadomestilo
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 20; Priloga VII, člen 5)
7. Uradniki – Povračilo stroškov – Dnevnice – Predmet – Pogoji dodelitve
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 20; Priloga VII, člen 10)
8. Uradniki – Napotitev v interesu službe – Nastali dodatni stroški napotitve – Pojem
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 38(d))
9. Uradniki – Plačilo – Redni prenosi zunaj države razporeditve – Meje, ki jih določijo institucije – Zakonitost določitve
meje 35 % neto plačila
(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 17)
10. Uradniki – Plačilo – Prenos zunaj države razporeditve – Člen 17(2)(c) Priloge VII h Kadrovskim predpisom – Izjemno nakazilo
– Utemeljitev – Celotno kritje rednih stroškov – Izključitev – Pravica uprave do odločanja po prostem preudarku
(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 17(2)(c))
1.     Ob napotitvi v interesu službe, o kateri – v nasprotju z napotitvijo na zahtevo – odloči organ, pristojen za imenovanja, in
je lahko v nasprotju z voljo zadevnega uradnika, ga mora njegova uprava o tem obvestiti in ga v skladu z načelom spoštovanja
pravic obrambe pred odločitvijo zaslišati. V tem smislu uprava izpolni svoje obveznosti, kadar uradnika, od katerega sme glede
na njegov naziv pričakovati višjo raven poznavanja upravnih in kadrovskih postopkov, obvesti o pomembnih značilnostih načrtovane
napotitve in ima ta vedno pravico zahtevati podrobnejša pojasnila.
(Glej točki 74 in 76.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 28. februar 1996, do Paço Quesado proti Komisiji, T-15/95, RecFP, str. I-A-57 in II-171,
točka 30; Sodišče prve stopnje, 30. maj 2001, Barth proti Komisiji, T-348/00, RecFP, str. I-A-119 in II-557, točka 33.
2.     Kraj razporeditve uradnika, ki je napoten v interesu službe, je kraj napotitve z vsemi posledicami, ki iz tega izhajajo v
zvezi s pravico do izselitvenega dodatka in uporabo korekcijskih količnikov. V tem smislu določbe člena 38 Kadrovskih predpisov
o ohranitvi delovnega mesta in celotnega plačila uradnika v njegovi matični instituciji ne vplivajo na določitev kraja razporeditve
napotenega uradnika, saj predvidevajo le ohranitev njegovih pravic. Delovno mesto torej pomeni funkcijski in ne geografski
pojem.
(Glej točki 81 in 82.)
3.     V skladu s členom 85 Kadrovskih predpisov se pri povrnitvi zneskov, plačanih brez pravnega temelja, domneva nezakonitost plačila,
ki je upravičencu znana in je tako očitno nepravilna, da se je z njo moral seznaniti.
Kar zadeva obstoj nezakonitosti, lahko napaka pri plačilu izhaja iz nedelovanja ali popustljivosti uprave in se lahko nanaša
na dolgo obdobje. V tej zvezi pomeni taka napaka pri plačilu v primeru uradnika, napotenega v interesu službe v državo, katere
državljan je, večmesečno ohranitev finančnih pravic, vezanih na nepravilen kraj razporeditve, namreč plačilo izselitvenega
dodatka in uporabo korekcijskega količnika matičnega kraja razporeditve na njegovo plačo. Načelo ohranitve celotne plače,
vzpostavljeno s členom 38 Kadrovskih predpisov, predvideva kompenzacijo v primeru, ko bi napoteni uradnik od institucije gostiteljice
prejemal celotno plačo, ki je nižja od plače, ki ustreza njegovemu nazivu in plačilnemu razredu v matični instituciji, in
ne more privesti do tega, da uprava krije nadomestila in koristi, do katerih napoteni uradnik ni upravičen.
Taka napaka pri plačilu ne pomeni, da o tem zadevni osebi ni treba premisliti ali tega preveriti, saj je običajno skrben uradnik,
ki naj bi poznal predpise, ki urejajo njegovo obravnavo, ne spregleda. Tudi če se uprava ne izraža jasno in potrebuje več
mesecev, da se izreče o pravicah zadevne osebe, običajno skrben uradnik z veliko izkušnjami in visokim nazivom, ne more prezreti
tega, da je plačilo izselitvenega dodatka vezano na izselitev v smislu člena 4 Priloge VII h Kadrovskim predpisom.
(Glej točke 102, 104, 106, 107, 110 in 111.)
Napotitev na: Sodišče, 24. junij 1976, Elz proti Komisiji, 56/75, Recueil, str. 1097, točki 19 in 20; Sodišče prve stopnje
10. februar 1994, White proti Komisiji, T-107/92, RecFP, str. I-A-41 in II-143, točka 33.
4.     Dolžnost skrbnosti uprave glede zaposlenih pomeni, da upošteva vse okoliščine, ki lahko vplivajo na njeno odločitev, in s
tem upošteva ne le interes službe, ampak tudi interes zadevnega uradnika. Ta dolžnost pa ne more privesti do tega, da uprava
ne upošteva zahteve, da je varstvo pravic in interesov uradnika vedno omejeno s spoštovanjem veljavnih predpisov.
(Glej točko 123.)
Napotitev na: Sodišče, 31. marec 1992, Burban proti Parlamentu, C-255/90 P, Recueil, str. I-2253, točka 7; Sodišče prve stopnje,
27. marec 1990, Chomel proti Komisiji, T-123/89, Recueil, str. II-131, točka 32; Sodišče prve stopnje, 16. marec 1993, Blackman
proti Parlamentu, T-33/89 in T-74/89, Recueil, str. II‑249, točka 96.
5.     Noben uradnik ne more uveljavljati kršitve načela varstva zaupanja v pravo, če uprava ni posredovala natančnih zagotovil.
V tej zvezi v primeru uradnika, ki je v interesu službe napoten v državo članico, katere državljan je, začasna ohranitev plačila
njegove plače, vključno z izselitvenim dodatkom, v državi njegove prejšnje razporeditve ne pomeni odločbe uprave z molkom
o določitvi kraja njegove razporeditve v tej državi, ki bi lahko upravičila pravico zadevne osebe.
(Glej točke 127, 130 in 132.)
Napotitev na: zgoraj navedeno sodbo Chomel proti Komisiji, točka 26; Sodišče prve stopnje, 30. november 1994, Dornonville
de la Cour proti Komisiji, T‑498/93, RecFP, str. I-A-257 in II-813, točka 46.
6.     V skladu s členom 5(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom je do nadomestila za nastanitev upravičen uradnik, ki dokaže, da
je moral spremeniti prebivališče, da bi zadostil obveznostim iz člena 20 Kadrovskih predpisov. Zato ima uradnik, ki je napoten
v interesu službe in se mora nastaniti v drugem kraju, kot je kraj njegove prejšnje razporeditve, medtem ko njegova družina
tam še prebiva, pravico do tega nadomestila v povezavi z namestitvijo v kraju napotitve. Nasprotno do tega nadomestila ni
upravičen ob svoji vrnitvi ob zaključku napotitve v kraj matične razporeditve, kjer še vedno prebiva njegova družina.
(Glej točke 156, 157 in 161.)
7.     Dnevnice iz člena 10 Priloge VII h Kadrovskim predpisom naj bi nadomestile stroške in neprijetnosti, ki jih ima uradnik zato,
ker mora potovati ali se začasno nastaniti v kraju svoje razporeditve, pri čemer pa začasno obdrži svoje prebivališče v kraju
zaposlitve ali prejšnje razporeditve. Do dnevnic ni upravičen uradnik, ki ne dokaže, da so nastali stroški povezani z začasno
nastanitvijo.
(Glej točki 163 in 165.)
Napotitev na: Sodišče, 5. februar 1987, Mouzourakis proti Parlamentu, 280/85, Recueil, str. 589, točka 9; Sodišče prve stopnje,
10. julij 1992, Benzler proti Komisiji, T-63/91, Recueil, str. II-2095, točka 20; Sodišče prve stopnje, 18. december 1997,
Costantini proti Komisiji, T-57/96, RecFP, str. I-A-495 in II‑1293, točka 40.
8.     Namen, v členu 38(d) Kadrovskih predpisov predvidenega povračila dodatnih stroškov, ki jih nosi uradnik, napoten v interesu
službe in ki začasno zaseda delovno mesto zunaj svoje institucije, ne nadomešča izvrševanja drugih določb Kadrovskih predpisov.
Ukinitev izselitvenega dodatka in uporaba korekcijskega količnika za državo razporeditve posledično ne more pomeniti stroška
v smislu te določbe. Kot dodatni stroški, nastali z napotitvijo, se lahko opredelijo le izdatki.
(Glej točko 195.)
Napotitev na: Sodišče, 14. januar 1982, Novi proti Komisiji, 56/81, Recueil, str. 1, točka 7.
9.     Člen 17 Priloge VII h Kadrovskim predpisom, ki predvideva možnost, da uradnik prenese plačo, pooblašča institucije Skupnosti,
da določijo pogoje teh prenosov in jim pušča določeno prosto presojo. Zato določitev meje, ki je ne predvidevajo Kadrovski
predpisi, sama po sebi ni nezakonita zaradi preprostega razloga, ker jo predvideva podrejena pravna norma.
V tej zvezi določitev meje 35 % neto plačila za redne prenose ne presega mej tega pooblastila za odločanje po prostem preudarku.
Ta meja se namreč ne kaže kot očitno nesorazmerna, saj gre za izjemo od pravila, po katerem se zneski, dolgovani uradniku,
plačajo v kraju in v denarni enoti države, v kateri uradnik opravlja svoje naloge in v kateri naj bi domnevno nastali izdatki.
(Glej točke od 201 do 203.)
Napotitev na: zgoraj navedeno sodbo Elz proti Komisiji, točke od 11 do 15; Sodišče prve stopnje, 15. december 1992, Scaramuzza
proti Komisiji, T-75/91, Recueil, str. II-2557, točka 44; Sodišče prve stopnje, 26. oktober 1993, Reinarz proti Komisiji,
T-6/92 in T-52/92, Recueil, str. II-1047, točke od 71 do 74.
10.   Člen 17(2)(c) Priloge VII h Kadrovskim predpisom ne ureja rednih prenosov, omejenih na 35 % neto plačila, temveč prenose,
ki se povsem izjemoma izvedejo v veljavno upravičenih primerih. Posledično se na to določbo ni mogoče sklicevati, da bi se
dopustilo popolno kritje rednih stroškov, ki jih uradnik prevzame v drugi državi, kot je država kraja razporeditve. Očitno
gre za strogo določbo in glede na njen značaj izjeme po definiciji podeljuje organu, pristojnemu za imenovanja, pri izvajanju
široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku.
(Glej točke od 206 do 209.)