62023CJ0143_RES
Věc C‑143/23
KIaFAv.Volkswagen Bank GmbHaMercedes-Benz Bank AG,
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Landgericht Ravensburg (Zemský soud v Ravensburgu, Německo)]
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 30. října 2025
„Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitele – Smlouva o úvěru na koupi motorového vozidla – Směrnice 2008/48/ES – Článek 10 odst. 2 písm. l) – Požadavky na informace, které mají být uvedeny ve smlouvě – Povinnost stanovit sazbu úroků z prodlení – Článek 14 odst. 1 – Právo na odstoupení od smlouvy – Počátek běhu lhůty pro odstoupení od smlouvy, pokud není uvedena sazba úroků z prodlení – Riziko spojené s uplatněním práva na odstoupení od smlouvy – Zneužívající povaha uplatnění práva na odstoupení od smlouvy o úvěru vázané na smlouvu o koupi vozidla – Povinnosti spotřebitele vůči věřiteli – Způsob výpočtu náhrady za ztrátu hodnoty financovaného zboží – Článek 14 odst. 3 písm. b) – Úhrada úroků po odstoupení od smlouvy o úvěru vázané na kupní smlouvu“
Ochrana spotřebitele – Smlouvy o spotřebitelském úvěru – Směrnice 2008/48 – Požadavky na informace, které mají být uvedeny ve smlouvě – Povinnost uvést sazbu úroků z prodlení ve formě konkrétního procentního podílu – Neposkytnutí informace o sazbě úroku z prodlení ve smlouvě nebo následné nesdělení této sazby spotřebiteli – Nezapočetí běhu lhůty pro odstoupení od smlouvy
[Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48, body 7, 9 a 31 odůvodnění, čl. 10 odst. 2 písm. l) a čl. 14 odst. 1 druhý pododstavec písm. b)]
(viz body 66–75, výrok 1)
Ochrana spotřebitele – Smlouvy o spotřebitelském úvěru – Směrnice 2008/48 – Požadavky na informace, které mají být uvedeny ve smlouvě – Povinnost uvést sazbu úroků z prodlení ve formě konkrétního procentního podílu – Neposkytnutí informace o sazbě úroku z prodlení ve smlouvě nebo následné nesdělení této sazby spotřebiteli – Nezapočetí běhu lhůty pro odstoupení od smlouvy – Zneužití práva na odstoupení od smlouvy ze strany spotřebitele z důvodu jeho chování, k němuž došlo mezi uzavřením smlouvy a odstoupením od smlouvy – Neexistence
[Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48, čl. 10 odst. 2 písm. l) a čl. 14 odst. 1]
(viz body 78, 79, 82–85, výrok 2)
Ochrana spotřebitele – Smlouvy o spotřebitelském úvěru – Směrnice 2008/48 – Právo na odstoupení od smlouvy – Důsledky odstoupení od úvěrové smlouvy vázané na smlouvu o koupi vozidla – Náhrada za ztrátu hodnoty, kterou má spotřebitel zaplatit věřiteli při vrácení vozidla – Metoda výpočtu – Vnitrostátní judikatura, která stanoví, že se od prodejní ceny vozidla odečte kupní cena zaplacená autorizovaným prodejcem v okamžiku vrácení vozidla – Nepřípustnost – Podmínka
[Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48, čl. 3 písm. n), čl. 10 odst. 2 písm. l) a čl. 14 odst. 1]
(viz body 89–100, výrok 3)
Ochrana spotřebitele – Smlouvy o spotřebitelském úvěru – Směrnice 2008/48 – Právo na odstoupení od smlouvy – Důsledky odstoupení od úvěrové smlouvy vázané na smlouvu o koupi vozidla – Úplná harmonizace pravidel upravujících tyto důsledky – Neexistence
[Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48, bod 35 odůvodnění a čl. 2 odst. 1, čl. 3 písm. n) a čl. 14 odst. 3 písm. b)]
(viz body 103–110, výrok 4)
Ochrana spotřebitele – Smlouvy o spotřebitelském úvěru – Směrnice 2008/48 – Právo na odstoupení od smlouvy – Důsledky odstoupení od úvěrové smlouvy vázané na smlouvu o koupi vozidla – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví povinnost spotřebitele zaplatit věřiteli úroky z prodlení za období mezi vyplacením peněžních prostředků a vrácením vozidla – Přípustnost
[Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48, bod 8 odůvodnění a čl. 14 odst. 1 písm. l) a odst. 3 písm. b)]
(viz body 113–119, výrok 5)
Shrnutí
Soudní dvůr, kterému Landgericht Ravensburg (Zemský soud v Ravensburgu, Německo) předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, se vyjádřil k počátku běhu lhůty pro odstoupení od smlouvy z hlediska směrnice 2008/48 (
1
), jakož i k možnosti kvalifikovat uplatnění práva spotřebitele na odstoupení od úvěrové smlouvy vázané na smlouvu o koupi vozidla jako zneužívající. Dále se zabývá důsledky uplatnění tohoto práva a konkrétně upřesňuje povinnosti spotřebitele vůči věřiteli.
V souladu se svými žádostmi ze dne 1. března 2019 a 30. listopadu 2017 uzavřeli KI s Mercedes-Benz Bank a FA s Volkswagen Bank (dále jen „dotčené banky“) smlouvy o úvěru za účelem koupě motorového vozidla pro soukromé účely. Autorizovaní prodejci automobilů, u kterých byla vozidla zakoupena, vystupovali jako zprostředkovatelé úvěrů od dotčených bank, takže částky úvěrů byly vyplaceny přímo jim. V žádné ze smluv o úvěru nebyla formou procentního údaje vyčíslena sazba úroků z prodlení platná v době jejich uzavření.
Po zaplacení záloh a měsíčních splátek úvěru oznámili KI a FA dopisy ze dne 31. října 2019 a 20. července 2020, že využívají svého práva odstoupit od dotčených úvěrových smluv. Měli totiž za to, že lhůta pro odstoupení od smlouvy nezačala ještě běžet z důvodu, že tyto smlouvy nezmiňovaly ve formě konkrétního procentního podílu sazbu úroků z prodlení.
KI a FA podali k předkládajícímu soudu žaloby, jimiž se domáhali vrácení měsíčních splátek úvěru, které uhradili až do jejich odstoupení od dotčených úvěrových smluv, a zálohy zaplacené autorizovanému prodejci, jakož i určení, že z důvodu tohoto odstoupení nejsou povinni platit na základě těchto smluv žádnou částku, ať již z titulu jistiny, nebo úroků. KI rovněž tvrdil, že není povinen uhradit žádnou náhradu za ztrátu hodnoty zakoupeného vozidla.
Předkládající soud se nejprve táže, zda v případě, že dlužník využije svého práva na odstoupení od smlouvy o úvěru vázané na smlouvu o koupi vozidla, může mít věřitel nárok na náhradu za ztrátu hodnoty tohoto vozidla, a pokud ano, v jaké výši. Dále se táže na počátek běhu lhůty pro odstoupení od smlouvy v případě, že není uvedena sazba úroku z prodlení platná v době uzavření dotčených úvěrových smluv. Předkládající soud má také pochybnosti o tom, zda lze výkon práva spotřebitele na odstoupení od smlouvy kvalifikovat jako zneužívající, pokud nadále používá vozidlo až do doby, než vnitrostátní soudy rozhodnou o platnosti odstoupení od smlouvy, a odmítne zaplatit náhradu za ztrátu hodnoty vozidla vyplývající z tohoto užívání. Nakonec se táže, zda směrnicí 2008/48 byla provedena úplná harmonizace povinnosti dlužníka zaplatit úroky z jistiny, včetně případu, že financovaný úvěr je vázán na smlouvu o koupi zboží. V případě záporné odpovědi si předkládající soud klade otázku, zda je v souladu s touto směrnicí, pokud je dlužník po uplatnění svého práva na odstoupení od smlouvy o úvěru vázané na smlouvu o koupi vozidla povinen zaplatit úroky z úvěru stanovené v této první smlouvě za dobu mezi vyplacením finančních prostředků z titulu úvěru prodejci vozidla a dnem vrácení tohoto vozidla věřiteli nebo prodejci.
Závěry Soudního dvora
V první řadě se Soudní dvůr vyjádřil k počátku běhu lhůty pro odstoupení od smlouvy (
2
) a připomněl, že tato lhůta začíná běžet až dnem, kdy spotřebitel obdrží mimo jiné informace stanovené v článku 10 směrnice 2008/48 (
3
). Pokud se tedy informace poskytnuté věřitelem spotřebiteli na základě čl. 10 odst. 2 této směrnice ukážou jako neúplné nebo nesprávné, začíná tato lhůta běžet pouze tehdy, pokud neúplnost nebo nesprávnost těchto informací nemůže ovlivnit schopnost spotřebitele posoudit rozsah jeho práv a povinností podle této směrnice. Situaci vyznačující se poskytnutím neúplných nebo nesprávných informací je však nutno odlišit od situace, kdy požadovaná informace nebyla poskytnuta.
Pokud jde o uvedení sazby úroku z prodlení platné v okamžiku uzavření úvěrové smlouvy v této smlouvě, Soudní dvůr připomíná, že povinnost uvést tuto sazbu ve formě konkrétního procentního podílu (
4
) umožňuje spotřebiteli seznámit se s důsledky jeho případného prodlení při splácení. Uvedení této úrokové sazby vyjádřené ve formě konkrétního procentního podílu se totiž jeví být nezbytné k tomu, aby spotřebitel mohl posoudit rozsah svého smluvního závazku a zejména finanční důsledky, které by mohly vyplynout z nesplnění jeho platební povinnosti nebo z prodlení s jejím splněním. Tato informace proto může mít vliv nejen na rozhodnutí spotřebitele uzavřít smlouvu, ale rovněž na jeho schopnost zorganizovat splácení sjednaného úvěru. Soudní dvůr tedy rozhodl, že lhůta pro odstoupení od smlouvy stanovená v čl. 14 odst. 1 směrnice 2008/48 nezačne běžet, pokud ve smlouvě o úvěru není ve formě konkrétního procentního podílu uvedena sazba úroků z prodlení platná v okamžiku uzavření smlouvy, a to dokud tato informace nebude spotřebiteli řádně sdělena.
Ve druhé řadě Soudní dvůr zkoumá otázku případného zneužití práva spotřebitele na odstoupení od smlouvy. Nejprve připomíná, že se právní subjekty nemohou podvodně nebo zneužívajícím způsobem dovolávat unijních právních norem, a poté zdůrazňuje, že věřitel nemůže mít platně za to, že spotřebitel z důvodu, že mezi uzavřením smlouvy a uplatněním práva na odstoupení od smlouvy uplynula značná doba, tohoto práva zneužil, pokud některý z povinně uváděných údajů stanovených v čl. 10 odst. 2 uvedené směrnice nebyl zahrnut v úvěrové smlouvě ani nebyl dodatečně řádně sdělen, bez ohledu na to, zda tento spotřebitel věděl o svém právu na odstoupení od smlouvy. Za těchto podmínek nemůže věřitel namítat, že uplatnění práva na odstoupení od smlouvy je zneužívající povahy, v případě, že úvěrová smlouva neuvádí ve formě konkrétního procentního podílu sazbu úroků z prodlení platnou v okamžiku jejího uzavření, která je jedním z těchto povinných údajů. V takovém případě nezačala totiž lhůta pro odstoupení od smlouvy běžet. Soudní dvůr tedy rozhodl, že čl. 14 odst. 1 směrnice 2008/48 brání tomu, aby věřitel mohl platně namítat, že ze strany spotřebitele došlo ke zneužití práva na odstoupení od smlouvy z důvodu jeho chování, ke kterému došlo v době mezi uzavřením smlouvy a uplatněním práva na odstoupení od smlouvy, či dokonce po tomto uplatnění, pokud smlouva o úvěru neuvádí ve formě konkrétního procentního podílu sazbu úroků z prodlení platnou v okamžiku uzavření této smlouvy, a tento údaj nebyl řádně sdělen ani dodatečně.
Ve třetí řadě Soudní dvůr konstatuje, že čl. 14 odst. 1 směrnice 2008/48 ve spojení se zásadou efektivity brání vnitrostátní judikatuře, podle které se v případě, že spotřebitel uplatní právo na odstoupení od smlouvy o úvěru vázané na smlouvu o koupi vozidla, vypočítá výše náhrady za ztrátu hodnoty, kterou má tento spotřebitel zaplatit věřiteli při vrácení vozidla, tak, že se od prodejní ceny účtované autorizovaným prodejcem v okamžiku nabytí vozidla uvedeným spotřebitelem odečte kupní cena zaplacená autorizovaným prodejcem v okamžiku vrácení tohoto vozidla, pokud tato metoda výpočtu zahrnuje faktory, které nesouvisejí s používáním uvedeného vozidla spotřebitelem.
V této souvislosti Soudní dvůr rozhodl, že směrnice 2008/48 neobsahuje žádná ustanovení upravující důsledky uplatnění práva na odstoupení od smlouvy o úvěru vázané na kupní smlouvu spotřebitelem. Je tedy na členských státech, aby upravily otázky ohledně vrácení zboží financovaného z úvěru nebo jakékoli jiné související otázky, za předpokladu, že vnitrostátní právní předpisy a judikatura, které upravují důsledky uplatnění práva na odstoupení od smlouvy, nenarušují účinnost ani efektivitu tohoto práva natolik, aby v praxi znemožňovala nebo nadměrně ztěžovala jeho uplatnění. Tak by tomu přitom bylo, kdyby se výše náhrady za ztrátu hodnoty zboží, kterou má spotřebitel zaplatit věřiteli při vrácení zboží, jevila jako nepřiměřená ve vztahu ke kupní ceně tohoto zboží.
V této souvislosti Soudní dvůr upřesňuje, že posouzení přiměřenosti náhrady, kterou je možné po spotřebiteli požadovat v návaznosti na uplatnění jeho práva na odstoupení od smlouvy, musí být provedeno na základě podrobné analýzy s přihlédnutím k podmínkám používání dotyčného zboží a ke stavu vozidla v okamžiku jeho vrácení, zejména z hlediska jeho případného mechanického poškození nebo zhoršení jeho vzhledu, která vyplývají z tohoto používání. Pouhá skutečnost, že takto stanovená náhrada může být vysoká ve srovnání s cenou, za kterou vozidlo pořídil spotřebitel, nemůže sama o sobě dokládat, že tato náhrada je nepřiměřená a metoda výpočtu uvedené náhrady v praxi znemožňuje nebo nadměrně ztěžuje uplatnění práva na odstoupení od smlouvy. Je tomu tak za předpokladu, že výše této náhrady objektivně odráží skutečné snížení hodnoty tohoto vozidla vyplývající z jeho používání spotřebitelem a jeho stavu v okamžiku jeho vrácení.
Naproti tomu metoda výpočtu založená pouze na cenovém rozdílu zjištěném mezi nákupem a dalším prodejem vozidla, která zahrnuje faktory, jež nesouvisejí s používáním tohoto vozidla, jako jsou obchodní marže a náklady na další prodej – stanovené jednostranně prodejcem automobilů – jakož i daň z přidané hodnoty, neumožňuje posoudit ztrátu hodnoty uvedeného vozidla vyplývající z jeho používání spotřebitelem. Jelikož tyto faktory mají vliv i v případě, že vozidlo nebylo před uplatněním práva na odstoupení od smlouvy zaregistrováno ani používáno, klade zjevně tato metoda na tohoto spotřebitele zátěž, která pramení výlučně z uplatnění jeho práva na odstoupení od smlouvy. Za těchto podmínek může vést taková metoda výpočtu náhrady za ztrátu hodnoty zboží k částce náhrady, která je nepřiměřená ve vztahu ke kupní ceně tohoto zboží, a v praxi znemožnit nebo nadměrně ztížit uplatnění práva na odstoupení od smlouvy.
Ve čtvrté řadě Soudní dvůr konstatuje, že směrnice 2008/48 neprovádí úplnou harmonizaci pravidel upravujících právní důsledky uplatnění práva na odstoupení od úvěrové smlouvy vázané na smlouvu o koupi vozidla spotřebitelem. V této souvislosti připomíná, že tato směrnice neobsahuje žádná ustanovení upravující důsledky uplatnění práva na odstoupení od smlouvy o úvěru vázané na kupní smlouvu spotřebitelem, na tuto kupní smlouvu. Konkrétně směrnice 2008/48 nespecifikuje osud financovaného zboží ani případné interakce mezi smlouvou o vázaném úvěru a smlouvou o koupi vozidla (
5
). Kromě toho žádné ustanovení této směrnice neupravuje situaci, kdy se právo na odstoupení od smlouvy uplatněné spotřebitelem týká samotné smlouvy o vázaném úvěru. Neexistuje-li přitom zvláštní unijní právní úprava v dané oblasti, řídí se podmínky přiznání ochrany spotřebitelům stanovené ve směrnici 2008/48 na základě zásady procesní autonomie členských států jejich vnitrostátním právním řádem. Je tedy na členských státech, aby v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity stanovily účinky uplatnění tohoto práva na odstoupení od smlouvy o úvěru vázané na smlouvu o dodání zboží, včetně případné povinnosti platit úroky z jistiny, a podmínky tohoto uplatnění.
V páté a poslední řadě Soudní dvůr uvádí, že čl. 14 odst. 1 směrnice 2008/48 nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které je spotřebitel po uplatnění práva na odstoupení od smlouvy o spotřebitelském úvěru vázané na smlouvu o koupi vozidla povinen zaplatit úroky z úvěru stanovené v této první smlouvě za období mezi vyplacením finančních prostředků z úvěru prodejci financovaného vozidla a dnem vrácení vozidla věřiteli nebo prodejci. Cílem čl. 14 odst. 3 písm. b) první věty směrnice 2008/48 je totiž zajistit rovnováhu mezi ochranou spotřebitele a volným pohybem úvěrových nabídek. Případná povinnost spotřebitele zaplatit úroky z úvěru vypočtené za skutečnou dobu, po kterou byly finanční prostředky poskytnuty, umožňuje za těchto podmínek zachovat smluvní rovnováhu a brání tomu, aby jedna strana uplatněním svého práva na odstoupení od smlouvy dosáhla neoprávněného prospěchu v neprospěch druhé strany, a zajišťuje tak spravedlivé rozdělení nákladů a výhod plynoucích z byť jen částečného a dočasného plnění smlouvy o úvěru. Zaprvé je totiž věřitel dočasně zbaven částky úvěru poukázané prodejci vozidla ve prospěch spotřebitele, což pro něj představuje znepřístupnění finančních prostředků a převzetí finančního rizika. Zadruhé úroky z jistiny nepředstavují sankci, ale protiplnění za poskytnutí úvěru, který je v zásadě úplatným plněním bez ohledu na uplatnění práva na odstoupení od smlouvy.
(
1
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. 2008, L 133, s. 66).
(
2
) – Jak je stanoveno v čl. 14 odst. 1 směrnice 2008/48.
(
3
) – Článek 14 odst. 1 druhý pododstavec písm. b) směrnice 2008/48.
(
4
) – V souladu s čl. 10 odst. 2 písm. l) směrnice 2008/48.
(
5
) – Článek 14 odst. 3 písm. b) první věta směrnice 2008/48.