62019CC0249
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
EVGENI TANCHEV
26 päivänä maaliskuuta 2020 (
1
)
Asia C-249/19
JE
vastaan
KF
(Ennakoratkaisupyyntö – Tribunalul Bucureşti (Bukarestin alioikeus, Romania))
Ennakkoratkaisupyyntö – Asetus (EU) N:o 1259/2010 – Tiiviimpi yhteistyö avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla – Avio- ja asumuseroon sovellettavan lain määrittäminen – 10 artikla – Tuomioistuinvaltion lain soveltaminen – Ilmauksen ”ei ole säädetty avioerosta” tulkinta – Arviointiperusteet – Suppea vai laaja tulkinta
1.
Tribunalul Bucureştin (Bukarestin alioikeus, Romania) esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee asetuksen (EU) N:o 1259/2010 (
2
) 10 artiklan tulkintaa; unionin tuomioistuin ei ole tulkinnut tätä artiklaa aiemmin. (
3
) Pääasian oikeudenkäynnissä on kyse JE:n KF:ää vastaan nostamasta kanteesta ja puolisoiden avioeromenettelyyn sovellettavan lain määrittämisestä. Tätä asetusta, joka on ensimmäinen ”tiiviimmän yhteistyön” menettelyn mukaisesti hyväksytty kansainvälisen yksityisoikeuden säännöstö Euroopan unionin historiassa, kuvaillaan oikeuskirjallisuudessa menestystarinaksi ja Euroopan unionin tulevaisuuden perheoikeuden kulmakiveksi. (
4
) Romania on yksi 17:stä tiiviimpään yhteistyöhön osallistuvasta jäsenvaltiosta.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin lainsäädäntö
1. Asetus (EY) N:o 2201/2003
2.
Asetuksen N:o 2201/2003 (
5
) 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Puolisoiden avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevassa asiassa ovat toimivaltaisia sen jäsenvaltion tuomioistuimet,
– –
b)
jonka kansalaisia molemmat puolisot ovat tai, jos kyseessä on Yhdistynyt kuningaskunta tai Irlanti, jossa on kummankin puolison ’kotipaikka’.”
2. Asetus (EU) N:o 1259/2010
3.
Asetuksen N:o 1259/2010 (
6
) 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Osapuolten mahdollisuus valita laki”, säädetään seuraavaa:
”1.   Puolisot voivat sopia avio- ja asumuseroon sovellettavasta laista edellyttäen, että se on jokin seuraavista:
a)
sen valtion laki, jossa puolisoiden asuinpaikka on sopimuksen tekohetkellä; tai
b)
sen valtion laki, jossa puolisoiden viimeinen yhteinen asuinpaikka oli, jos toinen puolisoista asuu siellä edelleen sopimuksen tekohetkellä; tai
c)
sen valtion laki, jonka kansalainen jompikumpi puolisoista on sopimuksen tekohetkellä; tai
d)
tuomioistuinvaltion laki.
2.   Rajoittamatta sitä, mitä 3 kohdassa säädetään, sovellettavaa lakia koskeva sopimus voidaan tehdä ja sitä voidaan muuttaa milloin tahansa, mutta viimeistään silloin, kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa.
3.   Jos tuomioistuinvaltion laissa niin säädetään, puolisot voivat myös menettelyn aikana valita lain, jota tuomioistuimessa sovelletaan. Siinä tapauksessa tuomioistuin kirjaa lainvalinnan tuomioistuinvaltion lain mukaisesti.”
4.
Kyseisen asetuksen 8 artiklassa, jonka otsikkona on ”Sovellettava laki, jos osapuolet eivät ole tehneet valintaa”, säädetään seuraavaa:
”Jos valintaa ei ole 5 artiklan mukaisesti tehty, avio- ja asumuseroon sovelletaan sen valtion lakia,
a)
jossa puolisoiden asuinpaikka on sillä hetkellä, kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa tai, jos tämä ei ole mahdollista;
b)
jossa puolisoiden viimeinen yhteinen asuinpaikka oli, edellyttäen, ettei tämä asuminen ole päättynyt yli vuosi ennen kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa, jos toinen puolisoista asuu edelleen tuossa valtiossa, kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa tai, jos tämä ei ole mahdollista;
c)
jonka kansalaisia molemmat puolisot ovat, kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa tai, jos tämä ei ole mahdollista;
d)
jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille.”
5.
Kyseisen asetuksen 10 artiklassa, jonka otsikko on ”Tuomioistuinvaltion lain soveltaminen”, säädetään seuraavaa:
”Jos 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta tai toiselle puolisoista ei siinä ole annettu hänen sukupuolensa vuoksi yhtäläistä mahdollisuutta saada avio- tai asumusero, sovelletaan tuomioistuinvaltion lakia.”
6.
Asetuksen 12 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeusjärjestyksen perusteet”, säädetään seuraavaa:
”Tämän asetuksen nojalla määräytyvän lain säännöstä voidaan olla soveltamatta ainoastaan, jos soveltaminen on selvästi vastoin tuomioistuinvaltion oikeusjärjestyksen perusteita.”
B
Romanian lainsäädäntö
7.
Romanian siviililain 2600 §:n 2 ja 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”(2)   Siinä tapauksessa, että näin määräytyvässä ulkomaisessa laissa ei säädetä mahdollisuudesta avioeroon tai sille asetetaan poikkeuksellisen rajoittavia ehtoja, on sovellettava Romanian lakia, jos jompikumpi puolisoista on avioeroa koskevan vaatimuksen esittämishetkellä Romanian kansalainen tai hänen asuinpaikkansa on Romaniassa.
(3)   Edellä 2 momentissa säädettyä sovelletaan myös siinä tapauksessa, että avioeroa sääntelee aviopuolisoiden valitsema laki.”
II Pääasian oikeusriitaan johtaneet tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys
8.
JE ja KF solmivat avioliiton Iașissa (Romania) 2.9.2001, ja avioliitosta syntyi 23.6.2005 Veronassa (Italia) lapsi.
9.
JE nosti Judecătoria Iașissa (Iașin ensimmäisen asteen tuomioistuin, Romania) 13.10.2016 kanteen, jossa hän vaati, että hänet ja KF tuomitaan avioeroon.
10.
Judecătoria Iași totesi 31.5.2017 päivätyssä siviilioikeudellisessa ratkaisussaan, että asian ratkaisemiseksi toimivaltainen tuomioistuin oli Judecătoria Sectorului 5 București (Bukarestin 5. kaupunginosan ensimmäisen asteen tuomioistuin, Romania), jonka asiarekisteriin kyseinen riita-asia merkittiin 9.8.2017.
11.
Mainittu tuomioistuin totesi 20.2.2018 päivätyssä siviilioikeudellisessa ratkaisussa, että Romanian tuomioistuimet ovat yleisesti toimivaltaisia tässä avioeroa koskevassa menettelyssä asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla. Lisäksi se totesi, että asiaan sovellettava laki on asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan a alakohdan mukaisesti Italian laki, koska asianosaisten asuinpaikka oli Italiassa sinä ajankohtana, jolloin avioeroa koskeva vaatimus pantiin vireille tuomioistuimessa (asianosaiset ovat asuneet Italiassa erittäin pitkään).
12.
Judecătoria Sectorului 5 București huomautti, että Italian lain mukaan JE:n esittämän kaltainen avioeroa koskeva vaatimus voidaan esittää ainoastaan siinä tapauksessa, että puolisot ovat olleet asumuserossa, jonka jokin tuomioistuin on vahvistanut tai johon se on puolisot määrännyt, ja että asumuseron alkamisesta siihen ajankohtaan, jolloin avioeroa koskeva vaatimus pannaan vireille tuomioistuimessa, on kulunut vähintään kolme vuotta.
13.
Koska ei ollut osoitettu, että tuomioistuin olisi päättänyt osapuolten asumuserosta, ja koska Romanian laissa ei säädetä asumuseroa koskevasta menettelystä, mainittu tuomioistuin katsoi, että kyseinen menettely on käytävä italialaisissa tuomioistuimissa ja että romanialaiset tuomioistuimet eivät voi ottaa tutkittavakseen siihen liittyvää vaatimusta.
14.
JE haki tuomioon muutosta ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa ja väitti, että asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleen tuomioistuimen olisi pitänyt soveltaa Romania siviililain 2600 §:n 2 momenttia, jolla ”asetuksen N:o 1259/2010 10 artikla pannaan täytäntöön Romanian lainsäädännössä”.
15.
JE vetosi niin ikään asetuksen N:o 1259/2010 12 artiklaan ja väitti, että Italian lain soveltaminen on selvästi vastoin toimivaltaisen tuomioistuimen valtion oikeusjärjestyksen perusteita niin, että on välttämätöntä jättää soveltamatta muutoin avioeromenettelyyn sovellettavaa ulkomaan lakia ja soveltaa sen sijaan Romanian lakia.
16.
Tässä tilanteessa Tribunalul Bucureşti päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklassa säädetään, että ’jos 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta tai toiselle puolisoista ei siinä ole annettu hänen sukupuolensa vuoksi yhtäläistä mahdollisuutta saada avio- tai asumusero, sovelletaan tuomioistuinvaltion lakia’; onko näin ollen ilmausta ’5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta’ a) tulkittava suppeasti ja sanamuodon mukaisesti eli siten, että siinä viitataan ainoastaan tilanteeseen, jossa sovellettavassa ulkomaisessa laissa ei säädetä avioerosta missään muodossa, vai onko sitä b) tulkittava laajasti siten, että se käsittää myös tilanteen, jossa sovellettavassa ulkomaisessa laissa avioero sallitaan mutta poikkeuksellisen rajoittavin ehdoin siten, että edellytetään avioeroa edeltävää pakollista asumuseromenettelyä, jota varten tuomioistuinvaltion lainsäädännössä ei ole vastaavia menettelysääntöjä?”
17.
Romanian, Saksan ja Portugalin hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet unionin tuomioistuimelle kirjallisia huomautuksia. Asiassa ei ole vaadittu suullista käsittelyä, eikä sitä ole pidetty.
III Asian tarkastelu
A
Vastaus ennakkoratkaisukysymykseen
18.
On tärkeää todeta, että kaikki tämän oikeudenkäynnin osapuolet katsovat, että asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklaa on tulkittava suppeasti siten, että sen ilmauksella ”jos 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta” viitataan ainoastaan tilanteeseen, jossa sovellettavassa ulkomaisessa laissa ei säädetä avioerosta missään muodossa eli laissa ei tunneta avioeron käsitettä.
19.
Tässä ratkaisuehdotuksessani olen tullut siihen johtopäätökseen, että tämä tulkinta on aivan ilmeisesti oikea.
20.
Asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklassa kielletään kyseisen asetuksen 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavan lain soveltaminen erityisesti tapauksissa, joissa kyseisessä laissa ei säädetä avioerosta (10 artiklan ensimmäinen vaihtoehto, jäljempänä myös kyseessä oleva säännös). Tätä vaihtoehtoa sovelletaan käytännössä todennäköisesti varsin harvoin, koska siinä tarkoituksena on säätää oikeuskeinosta niiden harvinaisten tilanteiden varalta, joissa avioeroa koskevaa kansallista lainsäädäntöä ei ole (Malta oli viimeinen unionin jäsenvaltio, jossa avioerolainsäädäntö otettiin käyttöön vuonna 2011 järjestetyn kansanäänestyksen jälkeen) (
7
). Lähes kaikissa valtioissa on nykyisin voimassa avioerolainsäädäntö lukuun ottamatta Filippiinejä ja Vatikaania, jossa vain avioliiton pätemättömäksi julistaminen sallitaan. Asetuksen 10 artiklassa turvataan oikeus avioeroon, ja huomautan, että myös kansallisiin lainvalintasääntöihin sisältyy vastaavia säännöksiä (joissa oikeus avioeroon myönnetään ikään kuin vähimmäisedellytyksenä), joista 10 artikla on saanut vaikutteita. (
8
)
21.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymys johtuu siitä, että pääasiassa sovellettava laki on asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan a alakohdan nojalla Italian laki. Italian lain mukaan avioeroa on mahdollista hakea vasta sen jälkeen, kun jokin tuomioistuin on aiemmin vahvistanut puolisoiden asumuseron tai määrännyt puolisot asumuseroon, kun taas tuomioistuinvaltion laissa (eli Romanian laissa) ei säädetä tällaisesta menettelystä.
22.
Tämän ratkaisuehdotuksen 14 kohdassa lainatun väitteen osalta haluan korostaa, että asetusta N:o 1259/2010 sovelletaan suoraan ja että soveltaminen ei edellytä täytäntöönpanoa tai asetusta vastaavia säännöksiä kansallisessa lainsäädännössä. Kun Romanian tuomioistuimet määrittelevät pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen avioeroa koskevaan vaatimukseen sovellettavan lain, ne voivat soveltaa vain asetusta N:o 1259/2010, eikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pitäisi viitata tässä yhteydessä Romanian siviililakiin (
9
), sillä se ei ole merkityksellinen näissä olosuhteissa.
23.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kansallisesta oikeuskäytännöstä, että nyt esillä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa Romanian tuomioistuimissa on pantu vireille asumuseroa koskeva vaatimus tai avioeroa koskeva vaatimus ilman, että asumusero olisi ensin Italian lain mukaisesti vahvistettu tai määrätty, Romanian tuomioistuimet ovat a) jättäneet vaatimuksen tutkimatta (koska Romanian lainsäädännössä ei säädetä asumuseroa koskevasta menettelystä) tai b) hylänneet vaatimuksen ennenaikaisena (koska avioeroa on haettu suoraan Romanian tuomioistuimilta ilman, että Italian tuomioistuimet olivat ensin myöntäneet asumuseron) tai c) hylänneet vaatimuksen perusteettomana kuten nyt esillä olevassa asiassa (molempien edellä mainittujen perusteiden nojalla yhdessä). (
10
)
24.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toisin sanoen selittää, että menettelylliset esteet (jotka johtuvat siitä, ettei Romanian laissa säädetä asumuseroa koskevasta menettelystä) ovat johtaneet menettelyllisten ratkaisujen soveltamiseen asioissa, joissa vaatimusten aineellisen sisällön tutkiminen ei ole ollut mahdollista.
25.
Kuten jäljempänä selvitän, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklan ensimmäistä vaihtoehtoa on tulkittava suppeasti.
1. Esillä olevan säännöksen sanamuoto ja rakenne
26.
Asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklan ensimmäisen vaihtoehdon sanamuoto on selkeä. Tuomioistuinvaltion lakia sovelletaan vain, ”jos 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta” (eli jos aviopuolisoilla ei ole mahdollisuutta saada avioeroa). Siinä ei ole mitään, minkä perusteella voitaisiin olettaa, että vaihtoehtoa voitaisiin soveltaa myös silloin, kun sovellettavassa ulkomaisessa laissa sallitaan avioero mutta sille asetetaan rajoittavia edellytyksiä (esimerkiksi sitä edeltävä asumusero).
27.
Sanamuodolla ”laissa ei ole säädetty avioerosta” ei voida tarkoittaa sitä, että sovellettavassa laissa ”säädetään avioerosta tietyin (aineellisin tai menettelyllisin) edellytyksin”.
28.
Kuten komissio huomautti, vaikka kaikissa jäsenvaltiossa on omat avioeroa koskevat säännöksensä, avioeron edellytykset vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen, ja pelkästään se seikka, että sovellettavassa laissa on rajoittavampia säännöksiä (kuin tuomioistuinvaltion laissa), ei selvästikään merkitse sitä, että laissa ”ei ole säädetty avioerosta”, kunhan avioeroon voidaan tuomita näiden edellytysten täyttyessä.
29.
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklan ensimmäisen vaihtoehdon sanamuoto koskee vain tilanteita, joissa sovellettavassa ulkomaisessa laissa ei tunneta avioerojärjestelmää. (
11
)
30.
Tämä näkemys vahvistetaan asetuksen johdanto-osan 24 perustelukappaleessa (
12
), jonka mukaan tuomioistuimen, jossa asia on pantu vireille, lakia sovelletaan vain, kun sovellettavassa laissa ”ei säädetä avioerosta”. Tässäkään johdanto-osan perustelukappaleessa ei ole mitään, minkä perusteella voitaisiin olettaa, että 10 artikla koskisi myös tilanteita, joissa avioero sallitaan mutta sille asetetaan tiettyjä rajoittavia edellytyksiä.
31.
Asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklan ensimmäinen vaihtoehto on seurausta unionin lainvalintasääntöjen yleisestä soveltamisesta avioeroon ja asumuseroon, sillä sen 4 artiklan mukaan ”tämän asetuksen mukaisesti määräytyvää lakia sovelletaan riippumatta siitä, onko se jonkin osallistuvan jäsenvaltion laki”. ”Avioeromahdollisuus” otetaan tässä säännöksessä yleiseksi ja positiiviseksi osaksi unionin avio- ja asumuseroa koskevia lainvalintasääntöjä ja konkreettisesti osaksi kansainvälistä perheoikeutta. Asetuksen N:o 1259/2010 favor divortii ‑sääntöä vahvistetaan osapuolten tahdonautonomiaa ja läheisintä liittymää koskevilla periaatteilla. Näissä unionin oikeussäännöissä edellytetään siten ”todellista ja väistämätöntä perusoikeutta avioeroon”. (
13
)
32.
Nähdäkseni tulkintani asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklasta saa tukea myös oikeuskirjallisuudesta, jossa tämän säännöksen katsotaan kattavan tilanteet, joissa asetuksen 5 ja 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei tunneta lainkaan avioerojärjestelmää ja joissa avioero ei yksinkertaisesti ole mahdollinen. Näin ollen säännös ei kata tilannetta, jossa avioliittoa ei ole mahdollista päättää, koska tietyt edellytykset eivät täyty, eli esimerkiksi kun sovellettavassa laissa asetetaan avioerolle rajoittavia edellytyksiä kuten edellytys pidemmästä asumuseroajasta. Siten 10 artiklan soveltaminen
ei ole mahdollista silloinkaan, kun valtion laissa säädetään
kohtuuttoman korkeita vaatimuksia avioerolle. (
14
)
33.
Jos asetuksen N:o 1259/2010 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ”ei ole säädetty avioerosta”, tämä puute korjataan asetuksen 10 artiklan ensimmäisellä vaihtoehdolla, jonka mukaan on sovellettava tuomioistuinvaltion lakia. Siinä tapauksessa, että ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa sovellettaisiin avioeroa koskevaan vaatimukseen – toisin kuin nyt esillä olevassa asiassa – esimerkiksi Filippiinien lakia (jossa säädetään asumuserosta mutta ei avioerosta), tämä tuomioistuin voisi soveltaa Romanian lakia ja tuomita puolisot avioeroon. (
15
)
34.
Jaan Saksan hallituksen puoltaman näkemyksen siitä, että yllä mainittujen säännösten lukeminen yhdessä asetuksen N:o 1259/2010 muiden säännösten kanssa vahvistaa tämän asetuksen 10 artiklan ensimmäisen vaihtoehdon tulkinnan, jonka mukaan tämä säännös ei ole tehokas silloin, kun sovellettavassa ulkomaisessa laissa sallitaan avioero mutta sille asetetaan edellytykseksi aiempi pakollinen asumusero.
35.
Asetuksen N:o 1259/2010 1 artiklan 1 kohdasta seuraa, että tätä asetusta sovelletaan avio- ja asumuseroon. Silloin kun asetuksen yksittäisiä säännöksiä sovelletaan (myös) asumuseroon, asianomaisten artiklojen sanamuodossa mainitaan tästä nimenomaisesti. (
16
)
36.
Asumusero ei ole asetuksessa N:o 1259/2010 vain vähäisessä roolissa. Jos tämän asetuksen 10 artiklan ensimmäistä vaihtoehtoa sovellettaisiin myös tilanteissa, joissa avioero sallitaan mutta edellyttäen aiempaa asumuseroa, on syytä olettaa, että unionin lainsäätäjä olisi antanut asiasta nimenomaiset säännökset.
37.
Italian laissa, joka on nyt esillä olevassa asiassa sovellettava laki, ei evätä avioeroa; siinä asetetaan avioerolle vain tiettyjä edellytyksiä, mikä kuuluu aineellisen perheoikeuden osalta Italian toimivaltaan. Nyt esillä olevassa asiassa sovellettava laki pitää siksi määritellä asetuksen N:o 1259/2010 5 tai 8 artiklan mukaisesti, ei sen 10 artiklan nojalla.
2. Esillä olevan säännöksen systemaattinen tai kontekstuaalinen tulkinta
38.
Katson (Portugalin hallituksen tavoin) olevan asianmukaista viitata myös asetuksen N:o 1259/2010 13 artiklaan ja sen johdanto-osan 26 perustelukappaleeseen. Näissä säännöksissä torjutaan ilmausta ”ei säädetä avioerosta” koskeva tulkinta, joka merkitsisi sitä, että ulkomaisessa laissa avioerolle asetetaan tiettyjä edellytyksiä, ja asetetaan etusijalle näkemys, jonka mukaan kyseessä olevalla säännöksellä tarkoitetaan sitä, että sovellettavassa laissa ei säädetä avioerosta missään tilanteessa.
39.
Asetuksen N:o 1259/2010 13 artiklassa säädetään, että asetus ei millään tavoin velvoita sellaisen osallistuvan jäsenvaltion tuomioistuimia tuomitsemaan avioeroa tämän asetuksen nojalla, jonka lainsäädännössä ei ole säädetty avioerosta. Katson (komission tavoin) tällä säännöksellä olevan vain julistuksenomaista, ei normatiivista, arvoa. Säännöksen merkitys nyt esillä olevan asian kannalta johtuu sen sanamuodosta ”ei ole säädetty avioerosta”, joka on sama kuin 10 artiklassa.
40.
Asetuksen N:o 1259/2010 13 artiklan merkitystä avataan johdanto-osan 26 perustelukappaleessa. Siinä todetaan seuraavaa: ”Kun tässä asetuksessa viitataan siihen, että sen osallistuvan jäsenvaltion, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille, laissa ei säädetä avioerosta, tätä olisi tulkittava siten, että tämän jäsenvaltion laissa ei ole avioeron käsitettä.”
41.
Johdanto-osan 26 perustelukappaleen selkeää selitystä ilmauksesta ”ei ole säädetty avioerosta” on mahdollista käyttää 13 artiklan erityistä asiayhteyttä laajemmin. Tämän perustelukappaleen selitys koskee myös 10 artiklaa, jossa käytetään samaa ilmausta.
42.
Myös oikeuskirjallisuudessa katsotaan, että vaikka johdanto-osan 26 perustelukappaleessa onkin kyse asetuksen N:o 1259/2010 13 artiklasta, myös 10 artiklan tulkinta selkiytyy, kun sitä tarkastellaan yhdessä tämän perustelukappaleen kanssa. Johdanto-osan 26 perustelukappaleesta seuraa, että 10 artiklaa ei voida soveltaa, jos sovellettavassa laissa tunnetaan avioeron käsite mutta puolisot eivät suhteensa erityisolosuhteissa voi vedota siihen, ja tällöin asiaa voidaan arvioida vain asetuksen 12 artiklan perusteella. (
17
)
43.
Siten 10 artikla ei koske tapauksia, joissa avioliittoa ei voida päättää sen vuoksi, että tietyt vaatimukset eivät täyty, kuten esimerkiksi tilannetta, jossa rajoittavat edellytykset (kuten sovellettavassa avioerolaissa edellytetty pidempi asumusero) eivät täyty. Asetuksen 10 artiklaa ei myöskään sovelleta, kun valtion lainsäädännössä säädetään kohtuuttoman korkeista vaatimuksista avioeron saamiseksi. (
18
) Koska Italian laissa tunnetaan avioeron käsite, 10 artiklaa ei voida soveltaa nyt esillä olevassa asiassa.
3. Kyseessä olevan säännöksen historiallinen tulkinta
44.
Historiallisen tulkinnan mukaan säännöstä on tulkittava sen syntyhistorian valossa ottamalla huomioon sen hyväksymiseen johtaneet eri vaiheet.
45.
Alkuperäiseen ehdotukseen asetukseksi asetuksen N:o 2201/2003 muuttamisesta (
19
) ei sisältynyt asetuksen N:o 1259/2010 nykyistä 10 artiklaa vastaavaa säännöstä. Useat jäsenvaltiot puolsivat neuvotteluissa näkemystä siitä, että avioero on oikeus, joka on taattava kansallisissa oikeusjärjestyksissä. (
20
) Koska tästä ehdotuksesta ei onnistuttu saavuttamaan yksimielisyyttä, komissio antoi vuonna 2010 ehdotuksen neuvoston asetukseksi tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla. (
21
)
46.
Teksti, josta tuli sittemmin 10 artikla, oli komission vuoden 2010 ehdotuksessa ehdotus 5 artiklaksi, ja artiklan sisältö säilyi muuttumattomana lainsäädäntöprosessissa. Ehdotuksen johdanto-osassa artiklan lisäämisen syyksi mainittiin syrjinnän välttäminen. Myös ehdotuksen johdanto-osan 20 perustelukappaleen sanamuoto oli sama kuin nykyisen 24 perustelukappaleen sanamuoto, paitsi että siinä ei viitattu säännökseen, joka koskee oikeusjärjestyksen perusteita. (
22
)
47.
Myös historiallinen tulkinta vahvistaa kyseessä olevan säännöksen suppean tulkinnan, jota tässä ratkaisuehdotuksessa puollan. Asetuksen 10 artiklan ensimmäinen vaihtoehto otettiin käyttöön ennen kaikkea Maltan lakia silmällä pitäen (asetuksen laatimisajankohtana Maltan lainsäädännössä ei näet säädetty lainkaan avioeron myöntämisestä). (
23
)
48.
Kuten Portugalin hallitus on huomauttanut, kyseessä oleva säännös ilmentää favor divortii ‑periaatetta sikäli, että siinä kielletään sellaisen aineellisen lain soveltaminen, jossa avioeroa ei sallita, silloinkin kun puolisot ovat valinneet kyseisen lain yhteisellä sopimuksella.
49.
Myöskään tämän asetuksen esitöihin tai sen johdanto-osan 24 perustelukappaleeseen ei sisälly mitään viittausta siihen, että 10 artiklaa tulisi soveltaa silloin, kun ulkomaisessa laissa säädetään avioerosta mutta avioeroon liitetään rajoittavia edellytyksiä.
50.
Kuten tämän ratkaisuehdotuksen 40 kohdassa todettiin ja kuten komissio huomautti, unionin lainsäätäjä on tehnyt selväksi asetuksen johdanto-osan 26 perustelukappaleessa, että 13 ja 10 artiklassa käytettyä ilmausta ”ei ole säädetty avioerosta” on tulkittava 10 artiklan yhteydessä siten, että tuomioistuinvaltion lakia sovelletaan vain silloin, kun sovellettavassa laissa ei tunneta avioeron käsitettä.
4. Kyseessä olevan säännöksen tarkoitus ja tavoite
51.
Jaan Saksan ja Romanian hallitusten näkemyksen, jonka mukaan asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklan ensimmäisen vaihtoehdon suppea tulkinta johtuu erityisesti siitä, että kyse on poikkeussäännöksestä (jolla poiketaan tämän asetuksen 5 ja 8 artiklan säännöistä), sekä asetuksen johdanto-osan 24 ja 26 perustelukappaleesta.
52.
Siksi 10 artiklassa ei anneta toimivaltaiselle tuomioistuimelle minkäänlaista harkintavaltaa, vaan sille esitetään yksinkertaiset ja objektiiviset vaihtoehdot: sovellettavassa laissa joko tunnetaan avioeron käsite tai sitä ei tunneta.
53.
Tämän tulkinnan vahvistaa asetuksen N:o 1259/2010 tavoite, joka ilmenee selkeästi sen johdanto-osan 9 ja 29 perustelukappaleesta.
54.
Tavoitteena on yhdenmukaistaa avioeroa ja asumuseroa koskevia lainvalintasääntöjä oikeusvarmuuden (asetuksen N:o 1259/2010 5 ja 8 artiklassa määritellään selkeästi, mitä lakia avioeroon tai asumuseroon sovelletaan), ennakoitavuuden ja joustavuuden edistämiseksi sekä forum shopping ‑vaaran (eli sen, että suotuisinta oikeuspaikkaa etsitään eri jäsenvaltioista) välttämiseksi, ja sillä pyritään siten helpottamaan henkilöiden vapaata liikkuvuutta unionissa. Se, että osallistuvan jäsenvaltion laki, jota asiassa sovelletaan, on mahdollista ennakoida, voi olla myös keino, jolla voidaan vähentää kannustinta forum shoppingille, jota asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan mukainen oikeuspaikkoja koskeva laaja valinnanvapaus on helpottanut.
55.
On tärkeää huomauttaa – komission tavoin –, että antaessaan lainvalintasääntöjä koskevat yhteiset säännöt osallistuvat jäsenvaltiot hyväksyivät periaatteen, jonka mukaan niiden tuomioistuimet voivat olla velvolliset soveltamaan ulkomaista lakia huolimatta siitä, että tämä laki saattaa poiketa niiden kansallisesta laista, ja jonka mukaan ainoista poikkeuksista tähän periaatteeseen säädetään asetuksen N:o 1259/2010 10, 12 ja 13 artiklassa. Siten tämän asetuksen 10 artiklassa säädetty mahdollisuus soveltaa tuomioistuinvaltion lakia on tästä periaatteesta tehty poikkeus, jota on sellaisena tulkittava suppeasti. (
24
)
56.
Ennakkoratkaisukysymyksessä mainitulla kyseessä olevan säännöksen laajalla tulkinnalla sen sijaan loukattaisiin puolisoille kuuluvaa tahdonautonomiaa avio- ja asumuseron osalta (josta säädetään asetuksen 5 artiklassa) ja estettäisiin sen (asetuksen 8 artiklan mukaisen) lain soveltaminen, jolla on läheisin liittymä puolisoihin, jos puolisot eivät ole sopineet sovellettavasta laista.
57.
Laaja tulkinta olisi myös vastoin asetuksen tavoitetta tarjota kansalaisille oikeusvarmuutta, ja sillä saatettaisiin edistää forum shoppingia, koska avioeroa vaativa osapuoli voisi esittää vaatimuksensa sen jäsenvaltion tuomioistuimissa, jossa on säädetty vähemmän rajoittavista edellytyksistä avioeroon tuomitsemiseksi. Ennakoitavuutta koskeva tavoite, johon asetuksella pyritään, vaarantuisi myös, jos laaja tulkinta edellyttäisi tapauskohtaisen analyysin tekemistä edellytyksistä, joiden täyttyessä avioero voidaan sovellettavan lain mukaisesti myöntää, ja subjektiivista arviota siitä, miltä osin näitä edellytyksiä voidaan pitää rajoittavina.
58.
Lisäksi – kuten Saksan hallitus on todennut – se, että avioero sallitaan lähtökohtaisesti vain tiettyjen edellytysten täyttyessä, on pääsääntö eikä poikkeus, ja Italian laissa säädetyt edellytykset eivät nyt esillä olevassa asiassa ole nähdäkseni niin rajoittavia, että avioeron saaminen olisi niiden vuoksi käytännössä mahdotonta.
B
Ennakkoratkaisukysymykseen annettavan vastauksen seuraukset
59.
Nähdäkseni unionin tuomioistuimen on annettava ohjeistusta ennakkoratkaisukysymykseen annettavasta ehdotetusta vastauksesta aiheutuvista seurauksista, kun otetaan huomioon i) ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ennakkoratkaisukysymyksessä tekemä viittaus ongelmaan, joka johtuu siitä, että Romanian laissa ei tunneta asumuseron käsitettä ja että siinä ei siten ole tällaista menettelyä koskevia menettelysääntöjä; ii) tämän ratkaisuehdotuksen 23 kohdassa mainittu Romanian tuomioistuinten lähestymistapa ja iii) tarve antaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle täydellinen vastaus, josta on sille hyötyä.
60.
Katson, että jotta kansalliselle tuomioistuimelle voidaan antaa asianmukainen vastaus, josta on sille hyötyä, kun se soveltaa unionin lainsäädäntöä käsiteltävänään olevaan oikeusriitaan, (
25
) on tarpeen tarkastella kysymystä siitä, miltä osin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on sovellettava Italian avioerolakia, jossa edellytetään pakollista asumuseroa, vaikka Romanian lainsäädännössä ei ole tätä menettelyä vastaavaa säännöstä.
61.
Unionin tuomioistuimen tehtävänä on todellakin esittää kansalliselle tuomioistuimelle kaikki ”tulkintaan liittyv[ät] seik[at], jotka saattavat olla hyödyllisiä tämän arvioidessa käsiteltävänään olevaa asiaa riippumatta siitä, onko kansallinen tuomioistuin viitannut niihin kysymyksissään”. (
26
)
62.
Ensinnäkin asetuksen N:o 2201/2003 II luvun 1 jakson mukaan silloin, kun avioeroa koskeva vaatimus pannaan vireille jäsenvaltion tuomioistuimessa, tämä tuomioistuin ei voi todeta, että sillä ei ole toimivaltaa (toisin kuin tuomioistuin, jossa on pantu vireille vanhempainvastuuta koskeva asia ja jolla on kyseisen asetuksen 15 artiklan mukaisesti mahdollisuus kääntyä toisen jäsenvaltion tuomioistuinten puoleen), vaan se on velvollinen ratkaisemaan kyseisen avioeroa koskevan vaatimuksen.
63.
Jaan Saksan hallituksen näkemyksen, jonka mukaan asetuksella N:o 1259/2010 käyttöön otettuun tiiviimpään yhteistyöhön osallistuvien jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden tuomioistuimet voivat tuomita sekä avio- että asumuseroon. Siksi Romanian tuomioistuinten ei pidä katsoa, että Italian tuomioistuinten on ensin vahvistettava asumusero tai määrättävä siihen, vaan niiden pitää nähdäkseni sen sijaan sallia tällainen menettely ja soveltaa avioeroa koskevia kansallisia menettelysääntöjä analogisesti tai mukauttaa asumuseroa koskevia ulkomaisia (Italian) menettelysääntöjä (yhdessä Romanian kansallisten sääntöjen kanssa). Muutoin asetuksen N:o 1259/2010 säännökset jäisivät osittain tehottomiksi.
64.
Asumusero on ensinnäkin asetuksen N:o 1259/2010 keskeinen osa ja siinä, että tuomioistuimelle esitetään vaatimus asumuseroon tuomitsemisesta asetuksen mukaisesti sovellettavan lain perusteella, ei toiseksi ole mitään epätavallista. Tämän vuoksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei voi asetuksen 12 artiklan (joka koskee poikkeuksellisia tapauksia) (
27
) nojalla kieltäytyä käsittelemästä pääasiassa esitettyä vaatimusta sillä perusteella, että sen kansallisessa lainsäädännössä ei säädetä asumuserosta tai asumuseroa koskevista menettelysäännöistä.
65.
Komissio ehdotti, että konkreettinen ratkaisu nyt esillä olevassa asiassa voisi olla se, että tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, soveltaa sovellettavaksi tulevassa laissa säädettyjä aineellisia edellytyksiä mutta jättää soveltamatta kyseisessä laissa säädettyjä menettelyllisiä edellytyksiä, jos tuomioistuinvaltion prosessilainsäädännössä ei sallita näiden menettelyllisten edellytysten täyttämistä. Jos asumuseroa koskevan määräyksen aineelliset edellytykset yksittäistapauksessa täyttyvät, tuomioistuinvaltion tuomioistuin voi korjata siitä, ettei se itse voi antaa tällaista määräystä, aiheutuvan puutteen luopumalla tämän ulkomaisen menettelyä koskevan edellytyksen soveltamisesta.
66.
Nähdäkseni tällainen ratkaisu olisi tasapainoinen ja vastaisi unionin lainsäätäjän implisiittistä tarkoitusta. Sillä ei ensinnäkään kannustettaisi aiheettomasti forum shoppingiin, koska se edellyttää sovellettavan lain aineellisten edellytysten täyttymistä. Kantaja ei kykenisi välttämään näitä edellytyksiä panemalla asian vireille jossakin muussa tuomioistuimessa asetuksen N:o 2201/2003 erittäin edullisten säännösten perusteella ja pyytämällä, että asiassa sovelletaan hänen omaa lakiaan (osapuolet voivat välttää nämä edellytykset helposti, jos he sopivat tuomioistuinvaltion lain soveltamisesta).
67.
Ratkaisu olisi toiseksi yhteensopiva sen lainvalinnan alan perustavanlaatuisen periaatteen kanssa, jonka mukaan menettelykysymykseen sovelletaan tuomioistuinvaltion lakia. Tämä periaate ilmenee unionin oikeusperiaatteesta, jonka mukaan – ellei muuta ilmene – menettelysäännöt osoitetaan tuomioistuimille ja viranomaisille, jotka käsittelevät asian, jollei vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteesta muuta johdu. (
28
)
68.
Unionin lainsäätäjä on useiden äskettäin hyväksyttyjen oikeudellisten instrumenttien yhteydessä joutunut käsittelemään kysymystä siitä, miten tuomioistuinvaltiossa taataan parhaiten sovellettavan lain aineellisten säännösten noudattamien silloin, kun sen lakiin ei sisälly vastaavaa (aineellista) oikeudellista käsitettä. Näissä instrumenteissa säädetään mekanismeista, joilla kansallista aineellista lainsäädäntöä ja prosessilainsäädäntöä muunnetaan sovellettavan lain mukaisen oikean tuloksen takaamiseksi. Viittaan sovellettavaa lakia koskeviin sääntöihin, joita sisältyy esimerkiksi asetukseen (EU) N:o 650/2012 (
29
) siltä osin kuin on kyse esineoikeuksien muuntamisesta (31 artikla) sekä jäämistön hoitajan nimittämisestä ja toimivallasta tietyissä tilanteissa (29 artikla) ja joita sisältyy asetukseen (EU) N:o 2016/1103 (
30
) ja asetukseen (EU) N:o 2016/1104 (
31
) siltä osin kuin on kyse esineoikeuksien muuntamisesta (29 artikla).
69.
Vaikka asetuksessa N:o 1259/2010 ei säädetä erityisesti tällaisesta muuntamisesta, siinä ei myöskään nimenomaisesti kielletä sitä.
IV Ratkaisuehdotus
70.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunalul Bucureştin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla 20.12.2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1259/2010 10 artiklaa on tulkittava siten, että ilmauksella ”jos 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta” viitataan vain tilanteeseen, jossa sovellettavassa ulkomaisessa laissa ei säädetä avioerosta missään muodossa eli kun siinä ei tunneta avioeron käsitettä.
Jos kuitenkin sovellettavaan lakiin sisältyy prosessilainsäädäntöön perustuva edellytys, jota tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, ei kykene soveltamaan oman prosessilainsäädäntönsä mukaisten rajoitusten vuoksi, tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, voi jättää soveltamatta kyseistä edellytystä, jos lex causaen aineellisessa lainsäädännössä säädetyt edellytykset täyttyvät sen käsiteltävänä olevassa asiassa.
Tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, ei ole nyt esillä olevassa asiassa velvollinen vahvistamaan avioeroa edeltävää kolmen vuoden pituista puolisoiden asumuseroa erillisessä menettelyssä. Sen on kuitenkin vahvistettava avioeromenettelyssä annettavassa päätöksessä, että tämä asumuseroa koskeva edellytys on täyttynyt. Tuomioistuimen, jossa asia on pantu vireille, on mukautettava tuomioistuinvaltion prosessilainsäädäntöä siltä osin kuin se on tarpeen voidakseen hankkia näyttöä tämän edellytyksen täyttymisestä.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla 20.12.2010 annettu neuvoston asetus (EUVL 2010, L 343, s. 10; tunnetaan myös nimellä ”Rooma III ‑asetus”).
(
3
)	Unionin tuomioistuinta on tosin pyydetty tulkitsemaan kyseistä säännöstä asioissa, joissa se antoi 12.5.2016 määräyksen Sahyouni (C-281/15, EU:C:2016:343) ja 20.12.2017 tuomion Sahyouni (C-372/16, EU:C:2017:988). Ensin mainitussa määräyksessä unionin tuomioistuin kuitenkin totesi, ettei sillä ollut toimivaltaa vastata esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin, ja jälkimmäisessä tuomiossa unionin tuomioistuimen ei tarvinnut tulkita tätä säännöstä. Ks. myös tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 12.
(
4
)	Asetus johti useimpien osallistuvien jäsenvaltioiden kohdalla ainakin kahteen perustavanlaatuiseen muutokseen: yhtäältä osapuolten autonomian hyväksymiseen ja toisaalta kansallisuuden korvaamiseen asuinpaikalla ensimmäisenä merkityksellisenä liittymäperusteena, jos asianosaiset eivät ole tehneet sovellettavaa lakia koskevaa sopimusta. Ks. Basedow, J., ”European Divorce Law: Comments on the Rome III Regulation” teoksessa Verbeke, A.-L., Scherpe, J. M., Declerck, C., Helms, T. ja Senaeve, P., Confronting the
Frontiers of Family and Succession Law, Liber Amicorum Walter Pintens, Intersentia, 2012, s. 150.
(
5
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annettu neuvoston asetus (EUVL 2003, L 338, s. 1; tunnetaan myös nimellä ”Bryssel IIa -asetus”).
(
6
)	Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla 20.12.2010 annettu neuvoston asetus (EUVL 2010, L 343, s. 10).
(
7
)	Siviililain 66B §, joka otettiin käyttöön siviililain muuttamista koskevalla lailla (Government Gazette of Malta No. 18784, 29.7.2011).
(
8
)	Ks. esim. Espanjan siviililain (Código Civil) 107 §:n 2 momentin toisen virkkeen c alakohta, Saksan siviilioikeuslakikirjan (Bürgerliches Gesetzbuch (BGB)) johdantosäännösten 17 §:n 1 momentin toinen virke, Italian 31.5.1995 annetun lain nro 218 – Kansainvälistä yksityisoikeutta koskevan Italian järjestelmän uudistus (Riforma del sistema italiano di diritto internazionale privato) 31 §:n 2 momentti ja Belgian kansainvälistä yksityisoikeutta koskevan vuoden 2004 säännöstön (Code de droit international privé) 55 §:n 3 momentti. Ks. Lein, E. teoksessa Calliess, G.-P., Rome Regulations: Commentary, Second Edition, Kluwer, 2015, s. 916, Pereira, P., ”Rome III: la compétence juridictionnelle et la loi applicable en matière matrimoniale”, RMCUE, 2007, s. 394 ja em. Basedow, J., s. 148.
(
9
)	Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee ennakkoratkaisupyynnön 15 kohdassa (jaksossa, jonka otsikko on ”Esillä olevassa asiassa sovellettava lainsäädäntö”).
(
10
)	Asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleen tuomioistuimen perusteluissa viitattiin sekä siihen, ettei puolisoita ollut aiemmin tuomittu tuomioistuimen vahvistamaan asumuseroon, että siihen, ettei asumuseroa koskevaa vaatimusta voitu ottaa tutkittavaksi, koska Romanian laissa ei säädetä asumuseroa koskevasta menettelystä. Ks. ennakkoratkaisupyynnön 14 ja 26 kohta.
(
11
)	Oikeuskirjallisuudessa puolletaan laajasti tätä tulkintaa. En ole itse asiassa löytänyt yhtäkään teosta tai artikkelia, jossa perusteltaisiin päinvastaista tulkintaa. Ks. esim. Helms, T. teoksessa Rauscher, T., Europäisches Zivilprozess- und Kollisionsrecht: EuZPR/EuIPR – Kommentar, Band V, 4th edition, ottoschmidt, 2016, s. 885. Lainaan oikeuskirjallisuutta myös jäljempänä tässä ratkaisuehdotuksessa.
(
12
)	Johdanto-osan kyseisen perustelukappaleen eri kieliversioista ks. julkisasiamies Saugmandsgaard Øen ratkaisuehdotus Sahyouni (C-372/16, EU:C:2017:686, 76 ja 77 kohta) ja em. Lein, E., s. 920.
(
13
)	”Ein wirksames und unverzichtbares Grundrecht auf Scheidung” (ks. Gruber, U. P., Scheidung auf Europäisch – die Rom III-Verordnung, IPRax 2012, s. 391 ja de Maizière, N., Das Europäische Scheidungskollisionsrecht nach der Rom III-Verordnung, Jenaer Wissenschaftliche Verlagsgesellschaft, 2017, s. 244).
(
14
)	Tolani, M. teoksessa Althammer, C., Brussels IIa [und] Rome III, Beck, 2019, s. 360.
(
15
)	Ks. em. Lein, E., s. 919. Lisää esimerkkejä: ks. Henrich, D., Zur ”Parteiautonomie im Europäisierten Internationalen Familienrecht” teoksessa Verbeke, A.-L., Scherpe, J. M., Declerck, C., Helms, T. ja em. Senaeve, P., s. 707.
(
16
)	Ks. esim. asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklan toinen vaihtoehto: ”toiselle puolisoista ei siinä ole annettu hänen sukupuolensa vuoksi yhtäläistä mahdollisuutta saada avio- tai asumusero”.
(
17
)	Em. Lein, E., s. 920. Ks. myös em. Helms, T., s. 885 (ja tämän artikkelin alaviitteessä 19 olevat viittaukset muuhun oikeuskirjallisuuteen, jossa tämä näkemys saa tukea). Ks. myös em. Gruber, U. P., s. 390.
(
18
)	Tolani, M. teoksessa Althammer, C., Brüssel IIa [und] Rom III: Kommentar, Beck, 2014, s. 362.
(
19
)	KOM(2006) 399 lopullinen.
(
20
)	Ks. neuvoston asiakirja 8364/07 (Presse 77), saksankielisen toisinnon s. 11.
(
21
)	KOM(2010) 105/2 lopullinen.
(
22
)	Ks. em. Lein, E., s. 919.
(
23
)	Samasta tulkinnasta ks. em. Helms, T., s. 885.
(
24
)	Ks. esim. tuomio 6.6.2019, Weil (C-361/18, EU:C:2019:473, 43 kohta).
(
25
)	Tuomio 28.6.1978, Simmenthal (70/77, EU:C:1978:139, 57 kohta).
(
26
)	Tuomio 29.9.2016, Essent Belgium (C-492/14, EU:C:2016:732, 43 kohta).
(
27
)	Ks. asetuksen N:o 1259/2010 johdanto-osan 25 perustelukappale.
(
28
)	Ks. tuomio 7.6.2007, van de Weerd and Others (C-222/05–C-225/05, EU:C:2007:318, ks. erityisesti 28 kohta).
(
29
)	Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2012, L 201, s. 107).
(
30
)	Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta tuomioistuimen toimivallan, sovellettavan lain sekä päätösten tunnustamisen ja täytäntöönpanon alalla aviovarallisuussuhteita koskevissa asioissa 24.6.2016 annettu neuvoston asetus (EUVL 2016, L 183, s. 1).
(
31
)	Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta tuomioistuimen toimivallan, sovellettavan lain sekä päätösten tunnustamisen ja täytäntöönpanon alalla rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskevissa asioissa 24.6.2016 annettu neuvoston asetus (EUVL 2016, L 183, s. 30).