62023TJ0095
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu kolmas jaosto)
25 päivänä kesäkuuta 2025 (
*1
)
Energia – Sähkön sisämarkkinat – Asetus (EU) 2017/2195 – ACERin päätös tasesähkön hinnoittelua koskevien menetelmien muuttamisesta – Väliaikaisen hintarajan asettaminen – ACERin valituslautakuntaan tehty muutoksenhaku – Muutoksenhakua koskevat erityiset edellytykset ja menettelysäännöt – Asetuksen (EU) 2019/942 28 artiklan 1 kohta ja 29 artikla – Tutkimatta jättäminen sen vuoksi, ettei muutoksenhaun tekijällä ollut oikeutta tehdä valituslautakuntaan muutoksenhakua – Lainvastaisuusväite – Yhdenvertaisuus lain edessä ja tehokas oikeussuoja – Toimi, joka ei koske kantajaa erikseen – Erityispiirteet tai tosiasialliset tilanteet, joihin ei ole vedottu – Kanteen nostamisen määräaika – Anteeksiannettavan erehdyksen puuttuminen
Asiassa T‑95/23,
RWE Supply & Trading GmbH, kotipaikka Essen (Saksa), edustajinaan asianajajat U. Scholz, H. Weßling ja M. von Armansperg,
kantajana,
vastaan
Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto (ACER), asiamiehinään P. Martinet, E. Tremmel ja G. Bertrand, avustajinaan asianajajat R. van der Hout, J. Wiemer ja C. Wagner,
vastaajana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti M. van der Woude sekä tuomarit P. Škvařilová-Pelzl (esittelevä tuomari), I. Nõmm, G. Steinfatt ja D. Kukovec,
kirjaaja: hallintovirkamies P. Cullen,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn,
ottaen huomioon 9.9.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Kantaja RWE Supply & Trading GmbH vaatii SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan ensisijaisesti kumoamaan Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) valituslautakunnan 9.12.2022 tekemän päätöksen A–002–2022 (jäljempänä riidanalainen päätös), jolla jätettiin tutkimatta muutoksenhaku, jonka kantaja oli tehnyt ACERin 25.2.2022 tekemästä päätöksestä nro 03/2022, jolla muutettiin menetelmiä, joita käytetään tasesähkön vaihdossa tai epätasapainon netotusprosessin toteuttamisessa käytetyn tasesähkön ja alueiden välisen kapasiteetin hinnoittelua varten (jäljempänä alkuperäinen päätös) siltä osin kuin ACER vahvisti kyseisessä päätöksessä 1.7.2022 alkavalle 48 kuukauden ajanjaksolle katon sille hinnalle, jolla kantajan kaltaiset tasesähkön tarjoajat voivat harjoittaa kyseisen energian kauppaa eurooppalaisilla PICASSO- ja MARI-markkinapaikoilla, ja toissijaisesti kumoamaan alkuperäisen päätöksen.
Asian tausta
2
ACER hyväksyi 24.1.2020 tekemällään päätöksellä nro 01/2020 siirtoverkonhaltijoiden ehdotuksesta menetelmän, jota käytetään tasesähkön vaihdossa tai epätasapainon netotusprosessin toteuttamisessa käytetyn tasesähkön ja alueiden välisen kapasiteetin hinnoittelua varten (jäljempänä riidanalainen menetelmä) ja johon kuului muun muassa, että tasesähkön toimitushinnat eivät saaneet ylittää tai alittaa teknistä hintarajaa, joka on ± 99 999 euroa megawattitunnilta (MWh).
3
European Network of Transmission System Operators for Electricity (Euroopan sähkön siirtoverkonhaltijoiden verkosto, jäljempänä ENTSO-E) laati 2.6.2021 kaikkien siirtoverkonhaltijoiden nimissä riidanalaisen menetelmän muuttamista koskevan ehdotuksen, jolla oli tarkoitus korvata olemassa oleva tekninen hintaraja hintarajalla, joka on ± 15 000 euroa/MWh (jäljempänä siirtoverkonhaltijoiden ehdotus). Ehdotuksen liitteenä oli 28.5.2021 päivätty selittävä huomautus.
4
ENTSO-E:n toimitettua ACERille siirtoverkonhaltijoiden ehdotuksen hyväksyttäväksi ACER järjesti 13.10.2021 julkisen kuulemisen verkkosivustollaan ja kehotti asianomaisia markkinatoimijoita esittämään tästä ehdotuksesta huomautuksensa 10.11.2021 mennessä. Kantaja osallistui tähän julkiseen kuulemiseen, jonka yhteydessä se esitti huomautuksia kaikista ACERin esiin tuomista kysymyksistä ja oikeudellisen lausunnon siirtoverkonhaltijoiden ehdotuksesta.
5
ACER toimitti 22.11–6.12.2021 siirtoverkonhaltijoille, ENTSO-E:lle ja jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisille kuulemista varten siirtoverkonhaltijoiden ehdotuksesta version, johon se itse oli tehnyt muutoksia ja jonka se oli toimittanut niille etukäteen muutoksia koskevine perusteluineen.
6
ACER hylkäsi 25.2.2022 tekemällään alkuperäisellä päätöksellä, joka julkaistiin sen internetsivustolla 28.2.2022, siirtoverkonhaltijoiden ehdotuksen sillä perusteella, ettei se täyttänyt sähköjärjestelmän tasehallintaa koskevista suuntaviivoista 23.11.2017 annetun komission asetuksen (EU) 2017/2195 (EUVL 2017, L 312, s. 6) 30 artiklan 2 kohdassa säädettyjä edellytyksiä, ja määräsi, että voimassa oleva tekninen hintaraja, joka oli ± 99 999 euroa/MWh, oli pidettävä voimassa. ACER kuitenkin muutti alkuperäisen päätöksen liitteellä I riidanalaista menetelmää ottamalla käyttöön väliaikaisen hintarajan, joka oli ± 15 000 euroa/MWh ja jota sovellettiin yksinomaan tasesähkön kauppaan eurooppalaisilla PICASSO- ja MARI-markkinapaikoilla 1.7.2022 alkaen 48 kuukauden ajan.
7
Kantaja valitti alkuperäisestä päätöksestä 27.4.2022 ACERin valituslautakuntaan (jäljempänä valituslautakunta).
8
Riidanalaisella päätöksellä valituslautakunta jätti kantajan alkuperäisestä päätöksestä tekemän valituksen tutkimatta sillä perusteella, että kantajalla ei ollut Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston perustamisesta 5.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2019/942 (EUVL 2019, L 158, s. 22) 28 artiklan 1 kohdan nojalla oikeutta tällaisen valituksen tekemiseen, koska se ei ollut alkuperäisen päätöksen adressaatti eikä tämä päätös koskenut sitä erikseen.
Asianosaisten vaatimukset
9
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
ensisijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
toissijaisesti kumoaa alkuperäisen päätöksen
–
velvoittaa ACERin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
10
ACER vaatii lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Riidanalaisen päätöksen kumoamista koskeva ensisijainen vaatimus
11
Riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevan ensisijaisen vaatimuksensa tueksi kantaja esittää pääasiallisesti kolme kanneperustetta, joista ensimmäinen koskee asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan rikkomista, toinen SEUT 263 artiklan neljännen kohdan rikkomista ja kolmas tehokasta oikeussuojaa koskevan periaatteen, sellaisena kuin se on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklassa ja unionin oikeuden yleisissä periaatteissa, loukkaamista.
12
ACER vaatii, että ensisijainen vaatimus on hylättävä perusteettomana.
13
Tarkastelu on syytä aloittaa toisesta kanneperusteesta.
Toinen kanneperuste, joka koskee SEUT 263 artiklan neljännen kohdan rikkomista
14
Kantaja katsoo, että valituslautakunta rikkoi riidanalaisessa päätöksessä SEUT 263 artiklan neljättä kohtaa, kun se katsoi, ettei kantajalla ollut oikeutta tehdä sille muutoksenhakua, vaikka alkuperäinen päätös oli sääntelytoimi, joka koski kantajaa suoraan eikä edellyttänyt täytäntöönpanotoimenpiteitä.
15
Kantaja väittää, että valituslautakunta totesi riidanalaisessa päätöksessä perustellusti, kun otetaan huomioon oikeuskäytännössä todettu, että alkuperäinen päätös oli sääntelytoimi, joka koski kantajaa suoraan eikä edellyttänyt täytäntöönpanotoimenpiteitä ja joka näin ollen oli SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla unionin tuomioistuimissa kannekelpoinen toimi. Käsiteltävässä asiassa ACER ei myöskään ole kiistänyt tätä.
16
Kantajan mukaan valituslautakunta katsoi kuitenkin riidanalaisessa päätöksessä virheellisesti, ettei kantajalla ollut asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan sanamuoto huomioon ottaen oikeutta hakea muutosta alkuperäiseen päätökseen. Kuten sekä oikeuskirjallisuudessa että oikeuskäytännössä kantajan mukaan katsotaan, asiavaltuutta valittaa sääntelytoimesta ja viime kädessä oikeussuojaa, jotka kantajalle sen itsensä mukaan myönnetään SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, ei voida perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäistä kohtaa rikkomatta perusteettomasti rajoittaa ACERissa SEUT 263 artiklan viidennen kohdan nojalla käyttöön otetun oikeudenkäyntiä edeltävän hallinnollisen muutoksenhakumenettelyn täytäntöönpanon edellytyksillä ja sitä koskevilla täytäntöönpanosäännöillä palauttamalla unionin yksityisten oikeussubjektien oikeussuojassa ollut aukko, joka kyseisellä määräyksellä on nimenomaan ollut tarkoitus täyttää. Tämä oikeussuoja ei voi vaihdella pelkästään sillä perusteella, että unionin toimielimet ovat väitetysti siirtäneet osan toimivallastaan ulkopuolisille elimille tai laitoksille.
17
Kantajan mukaan asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohtaa voitiin ja sitä oli tulkittava asiayhteyden ja perussopimusten laatijoiden tavoitteleman päämäärän valossa eli oikeussuojassa olevan aukon täyttämiseksi SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa myönnetyn oikeussuojan kanssa yhdenmukaisella tavalla. Koska – kuten asetuksen 2019/942 johdanto-osan 34 perustelukappaleesta ja 29 artiklasta sekä oikeuskäytännöstä ilmenee – sisäisen hallinnollisen menettelyn loppuun saattaminen on välttämätön edellytys kanteen nostamiselle unionin tuomioistuimissa ja koska ainoastaan valituslautakunnan päätökset voidaan riitauttaa unionin tuomioistuimissa, kaikki rajoitukset, jotka koskevat oikeutta valittaa valituslautakuntaan, merkitsevät muutoksenhakuoikeuden rajoittamista unionin tuomioistuimissa. Sen uhalla, että oikeuskäytännön valossa loukattaisiin perusoikeuskirjan 20 ja 47 artiklassa vahvistettuja yhdenvertaisuutta lain edessä ja tehokasta oikeussuojaa koskevia periaatteita ja prosessiekonomian periaatetta sekä vaarannettaisiin ACERissa käytävän sisäisen muutoksenhakumenettelyn tehokas vaikutus, ei voida väittää, että sillä olisi ollut oikeus nostaa alkuperäisestä päätöksestä suoraan kumoamiskanne unionin yleisessä tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla. Lisäksi valituslautakunta katsoi kantajan mukaan riidanalaisessa päätöksessä itse, ettei se ollut tyytyväinen muutoksenhakuoikeuden puuttumiseen.
18
ACER kiistää kantajan väitteet ja vaatii lähinnä, että toinen kanneperuste on hylättävä.
19
Kantaja toteaa vastauskirjelmän 35 kohdassa, että ”[se] vetoaa toisessa kanneperusteessaan SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa [tarkoitetun kolmannen vaihtoehdon] rikkomiseen sen vuoksi, että on kieltäydytty hyväksymästä sitä, että toimi koskee kantajaa erikseen, eikä se vetoa asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan rikkomiseen, kuten vastaaja väittää” vastineen 52 kohdassa.
20
ACER päättelee tästä vastauskirjelmänsä 33 kohdassa, että ”tämän kantajan esittämän selvennyksen vuoksi toinen kanneperuste on ilmeisen perusteeton, koska [SEUT] 263 artiklan neljännessä kohdassa [tarkoitetun] kolmannen vaihtoehdon rikkominen ei missään tapauksessa tule kysymykseen” käsiteltävässä asiassa, koska kyseistä määräystä ei sovellettu kantajan valituslautakunnalle tekemään valitukseen.
21
Tältä osin unionin tuomioistuimet ovat jo myöntäneet, että saattaa olla riittävää, että kanneperusteista esitetään pikemminkin niiden sisältö kuin oikeudellinen luonnehdinta, kunhan nämä perusteet ilmenevät kannekirjelmästä riittävän selvästi (ks. tuomio 23.9.2004, Italia v. komissio, C‑297/02, ei julkaistu, EU:C:2004:550, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 24.9.2015, Italia ja Espanja v. komissio, T‑124/13 ja T‑191/13, EU:T:2015:690, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 19.1.2017, komissio v. Frieberger ja Vallin, T‑232/16 P, ei julkaistu, EU:T:2017:15, 33 kohta).
22
Oikeuskäytännössä on lisäksi hyväksytty se, että katsotaan, että lainvastaisuusväite on esitetty implisiittisesti, jos kannekirjelmästä ilmenee suhteellisen selvästi, että kantaja tosiasiassa esittää tällaisen väitteen (ks. vastaavasti tuomio 6.6.1996, Baiwir v. komissio, T‑262/94, EU:T:1996:75, 37 kohta; tuomio 27.11.2018, Mouvement pour une Europe des nations et des libertés v. parlamentti, T‑829/16, EU:T:2018:840, 66 kohta ja tuomio 21.12.2022, Falke v. komissio, T‑306/21, EU:T:2022:834, 30 kohta).
23
Toisen kanneperusteen sisällöstä, sellaisena kuin se on esitetty kannekirjelmän 75–104 kohdassa ja vastauskirjelmän 35–49 kohdassa, ilmenee, että kantaja väittää lähinnä, että jotta asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohta olisi yhteensopiva tehokkaan oikeussuojan periaatteen kanssa ja perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, jolla kantajalle annetaan asiavaltuus nostaa unionin tuomioistuimissa kumoamiskanne kaikista alkuperäisen päätöksen kaltaisista toimista, jotka ovat sääntelytoimia, jotka koskevat sitä suoraan ja jotka eivät edellytä täytäntöönpanotoimia, sekä perusoikeuskirjan 20 artiklassa vahvistetun yhdenvertaisuutta lain edessä koskevan periaatteen kanssa, valituslautakunnan olisi tulkittava asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohtaa riidanalaisessa päätöksessä siten, että siinä sallittiin kantajalle muutoksenhaun tekeminen valituslautakuntaan mainitusta päätöksestä.
24
Edellä 23 kohdassa esitetyt toteamukset on ymmärrettävä siten, että ne kattavat lähinnä kaksi väitettä, joissa on kyse joko valituslautakunnan riidanalaisessa päätöksessä asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdasta tekemästä tulkinnasta, joka on ristiriidassa tehokkaan oikeussuojan periaatteen kanssa ja perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön SEUT 263 artiklan neljännellä kohdalla, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, sekä perusoikeuskirjan 20 artiklassa vahvistetun yhdenvertaisuutta lain edessä koskevan periaatteen kanssa (ensimmäinen väite), tai asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohtaa koskevasta implisiittisestä lainvastaisuusväitteestä näiden samojen periaatteiden ja perusoikeuskirjan artiklojen vastaisuuden vuoksi (toinen väite).
25
Vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 89 ja 90 artiklan nojalla toteutettuun prosessinjohtotoimeen kantaja vahvisti, että kannekirjelmä sisälsi implisiittisesti tällaisen asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohtaa koskevan lainvastaisuusväitteen.
26
Siltä osin kuin ACER väitti vastauksena toiseen prosessinjohtotoimeen, että asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohtaa koskeva lainvastaisuusväite oli esitetty myöhässä, nimittäin vastauksessa, jonka kantaja esitti unionin yleisen tuomioistuimen sille osoittamaan prosessinjohtotoimeen, jolloin se oli 15.5.2008 annetun tuomion Espanja v. neuvosto (C‑442/04, EU:C:2008:276) 23 kohtaan, 26.6.2008 annetun tuomion Alferink ym. v. komissio (T‑94/98, EU:T:2008:226) 38 ja 39 kohtaan ja 24.9.2008 annetun tuomion Reliance Industries v. neuvosto ja komissio (T‑45/06, EU:T:2008:398) 64–66 kohtaan perustuvan oikeuskäytännön mukaisesti jätettävä tutkimatta, on todettava, että edellä 24 kohdassa mainitut kaksi väitettä ilmenivät riittävän selvästi kannekirjelmän 75–86 sekä 102 ja 103 kohdasta. ACERin väite on näin ollen hylättävä ja nämä kaksi väitettä on tutkittava asiakysymyksen osalta.
27
Alustavana huomautuksena on katsottava, että – kuten asianosaiset kirjelmissään ja valituslautakunta riidanalaisen päätöksen 40 ja 50 kohdassa myöntävät – alkuperäinen päätös, vaikka se on tehty päätöksenä, joka on osoitettu erikseen sen alueen siirtoverkonhaltijoille, johon kuuluvat Belgia, Tšekki, Saksa, Ranska, Kroatia, Luxemburg, Unkari, Alankomaat, Itävalta, Puola, Romania, Slovenia ja Slovakia (jäljempänä CORE-alue), on sääntelytoimi, joka koskee kantajaa suoraan ja joka ei edellytä täytäntöönpanotoimia SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitetussa kolmannessa vaihtoehdossa tarkoitetulla tavalla, joten kantaja kuuluu kyseisen päätöksen osalta SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetussa kolmannessa vaihtoehdossa tarkoitettuun luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmään.
28
Tämän täsmennyksen jälkeen on tarkistettava, kuten kantaja väittää ensimmäisessä väitteessään, olisiko valituslautakunnan pitänyt tulkita riidanalaisessa päätöksessä asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohtaa siten, että sillä myönnetään kantajalle oikeus hakea valituslautakunnalta muutosta alkuperäiseen päätökseen, sen varmistamiseksi, että kyseisellä säännöksellä noudatetaan tehokkaan oikeussuojan periaatetta ja perusoikeuskirjan 47 artiklaa, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, sekä perusoikeuskirjan 20 artiklassa vahvistettua yhdenvertaisuutta lain edessä koskevaa periaatetta.
29
Oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkinta ei voi johtaa siihen, että säännöksen tai määräyksen selvältä ja täsmälliseltä sanamuodolta viedään kokonaan sen tehokas vaikutus. Näin ollen on niin, että jos unionin oikeuden säännöksen merkitys ilmenee yksiselitteisesti itse säännöksen tai määräyksen sanamuodosta, unionin tuomioistuin ei voi poiketa tästä tulkinnasta (ks. tuomio 23.11.2023, Ministarstvo financija, C‑682/22, EU:C:2023:920, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkinnassa on silloin, kun säännöksen sanamuodossa ei nimenomaisesti rajata sen soveltamisalaa, otettava huomioon säännöksen asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (ks. tuomio 21.1.2021, Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan, joka koskee ”[ACERin] päätök[siä], joihin voidaan hakea muutosta”, sanamuodon mukaan ”luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt, sääntelyviranomaiset mukaan lukien, voivat hakea muutosta 2 artiklan d alakohdassa tarkoitettuun päätökseen, joka on osoitettu näille tai joka koskee näitä suoraan ja erikseen, vaikka se olisi osoitettu muulle henkilölle”.
31
Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että alkuperäinen päätös, jolla ACER lausui CORE-alueen siirtoverkonhaltijoiden riidanalaiseen menetelmään ehdottamista muutoksista asetuksen 2019/942 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti, on kyseisen asetuksen 2 artiklan d alakohdassa tarkoitetun kaltainen ACERin päätös.
32
Asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan selkeästä ja täsmällisestä sanamuodosta ilmenee, että koska kantaja on oikeushenkilö, joka ei ollut alkuperäisen päätöksen – joka on sen 2 artiklan mukaan osoitettu CORE-alueen siirtoverkonhaltijoille – adressaatti, se voi nostaa kyseisestä päätöksestä kanteen vain, jos päätös koskee sitä paitsi suoraan myös erikseen.
33
Vaikka pitää paikkansa, että asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdassa säädettyä edellytystä, jonka mukaan toimen on koskettava kantajaa erikseen, on tulkittava unionin oikeuden yleisten periaatteiden valossa, sellaisina kuin ne on taattu perusoikeuskirjassa, tällainen tulkinta ei voi johtaa siihen, että mainittu edellytys, josta säädetään nimenomaisesti, sivuutetaan ilman, että tämä johtaa contra legem ‑tulkintaan.
34
Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan turvautuminen laajentavaan tulkintaan on mahdollista vain, kun tulkinta on yhteensopiva kyseessä olevan säännöksen sanamuodon kanssa, ja että edes pakottavan ylemmän tasoisen normin mukainen tulkintaperiaate ei voi olla perustana contra legem ‑tulkinnalle (ks. määräys 15.12.2023, Stan v. Euroopan syyttäjänvirasto, T‑103/23, EU:T:2023:871, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; ks. myös analogisesti tuomio 19.9.2019, Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, 61 kohta ja tuomio 5.10.2020, Brown v. komissio, T‑18/19, EU:T:2020:465, 111 kohta).
35
Näin ollen on todettava, että valituslautakunta saattoi riidanalaisessa päätöksessä perustellusti jättää tulkitsematta asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohtaa siten, että siinä annettiin kantajalle, koska se on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu oikeushenkilö, oikeus valittaa sille alkuperäisestä päätöksestä ilman, että kantajan tarvitsi osoittaa, että kyseinen päätös koski sitä paitsi suoraan myös erikseen.
36
Näin ollen ensimmäinen väite on hylättävä perusteettomana.
37
Seuraavaksi on tutkittava aineelliselta kannalta toinen väite, joka vastaa edellä 24 kohdassa mainittua implisiittistä lainvastaisuusväitettä.
38
Tältä osin on muistutettava, että yleisen tulkintaa koskevan periaatteen mukaan unionin tointa on tulkittava niin pitkälle kuin mahdollista tavalla, joka ei aseta sen pätevyyttä kyseenalaiseksi (tuomio 4.10.2001, Italia v. komissio, C‑403/99, EU:C:2001:507, 37 kohta ja tuomio 19.11.2009, Sturgeon ym., C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, 47 kohta). Samoin silloin, kun unionin oikeuden säännöstä voidaan tulkita usealla tavalla, etusija on annettava tulkinnalle, jolla voidaan varmistaa säännöksen tehokas vaikutus (tuomio 19.11.2009, Sturgeon ym., C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, 47 kohta; ks. vastaavasti myös tuomio 22.9.1988, Land de Saarland ym., 187/87, EU:C:1988:439, 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Käsiteltävässä asiassa on todettava, että vastauksissaan unionin yleisen tuomioistuimen niille osoittamiin prosessinjohtotoimiin ACER – toissijaisesti – sekä Euroopan parlamentti, Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio – ensisijaisesti – väittivät lähinnä, että asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohta ei ole ristiriidassa tehokkaan oikeussuojan periaatteen kanssa eikä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön SEUT 263 artiklan neljännellä kohdalla, eikä perusoikeuskirjan 20 artiklassa vahvistetun yhdenvertaisuutta lain edessä koskevan periaatteen kanssa, koska se ei ollut esteenä sille, että käsiteltävän asian kaltaisissa tapauksissa luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, jotka eivät ole ACERin yleisesti sovellettavan toimen, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimia, vastaanottajia ja joita kyseinen toimi koskee suoraan mutta ei erikseen eli luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, joita SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitettu kolmas vaihtoehto koskee, ovat nostaneet kyseisestä toimesta suoraan kumoamiskanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa.
40
Koska alkuperäinen päätös on sen osalta SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitettu sääntelytoimi, joka koskee sitä suoraan ja joka ei edellytä täytäntöönpanotoimia (ks. edellä 27 kohta), kantaja kuuluu luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden kategoriaan, joita SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu kolmas vaihtoehto koskee ja joka voi – samalla tavoin kuin kaksi muuta luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden kategoriaa, joista SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetuissa ensimmäisessä ja toisessa vaihtoehdossa on kyse eli luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, joille toimenpide on osoitettu tai joita tämä viimeksi mainittu koskee suoraan ja erikseen – nostaa kyseisestä päätöksestä kanteen unionin tuomioistuimissa SEUT 263 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa tarkoitetuin edellytyksin.
41
SEUT 263 artiklan viidennessä kohdassa määrätään kuitenkin, että unionin elinten ja laitosten perustamissäädöksissä voidaan säätää erityisistä edellytyksistä ja menettelysäännöistä, jotka koskevat luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön kannetta kyseisten elinten tai laitosten sellaisten säädösten johdosta, joiden tarkoituksena on tuottaa näitä henkilöitä koskevia oikeusvaikutuksia.
42
Unionin lainsäätäjä on komission ehdotuksesta säätänyt asetuksen 2019/942 28 ja 29 artiklassa, kun niitä luetaan kyseisen asetuksen johdanto-osan 34 perustelukappaleen valossa, että luonnollisilla henkilöillä tai oikeushenkilöillä, joille ACERin säädökset on osoitettu tai joita ne koskevat suoraan ja erikseen, on menettelyn tehokkuuden vuoksi oltava oikeus hakea muutosta valituslautakunnalta.
43
Tässä yhteydessä ja kuten ilmenee niiden unionin yleisen tuomioistuimen niille osoittamiin prosessinjohtotoimiin esittämistä vastauksista, parlamentti, neuvosto ja komissio ovat katsoneet, ettei niihin luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin, jotka voivat asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan nojalla nostaa kanteen kyseisen asetuksen 2 artiklan d alakohdassa tarkoitetusta ACERin päätöksestä, ole aihetta katsoa kuuluvan luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, jotka kuuluvat kategoriaan, jota SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitettu kolmas vaihtoehto koskee, koska ACER teki pääsääntöisesti kyseisen asetuksen 2 artiklan d alakohdassa tarkoitettuja ”yksittäisiä päätöksiä”, joiden osalta muutoksenhakumenettely valituslautakunnassa oli käytettävissä. Jos ACER toteuttaa sääntelytoimen, kuten se käsiteltävässä asiassa on tehnyt (ks. edellä 27 kohta), SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa määrätty oikeussuojakeino olisi tällöin suoraan käytettävissä.
44
Siltä osin kuin kantaja väittää tältä osin, ettei se voinut asetuksen 2019/942 29 artiklan nojalla nostaa alkuperäisestä päätöksestä unionin yleisessä tuomioistuimessa suoraa kumoamiskannetta SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetun kolmannen vaihtoehdon mukaisesti, on huomattava, että asetuksen 2019/942 29 artiklassa säädetään, että ”kumoamiskanteet, jotka koskevat ACERin [tämän] asetuksen mukaisesti antamia päätöksiä, – – voidaan saattaa [Euroopan] unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi vasta sen jälkeen, kun [kyseisen asetuksen] 28 artiklassa tarkoitettua muutoksenhakumenettelyä on käytetty” ja että tässä säännöksessä edellytetään, että kantajat, jotka eivät ole etuoikeutettuja asianosaisia, voivat vaatia unionin yleisessä tuomioistuimessa valituslautakunnan tekemien päätösten kumoamista (ks. vastaavasti tuomio 16.3.2022, MEKH ja FGSZ v. ACER, T‑684/19 ja T‑704/19, EU:T:2022:138, 35–42 kohta).
45
On kuitenkin todettava, että 16.3.2022 annettua tuomiota, MEKH ja FGSZ v. ACER (T‑684/19 ja T‑704/19, EU:T:2022:138), on tulkittava sen asiayhteyden valossa ja muun muassa sen seikan valossa, että kyseisen asian kantajilla oli kiistatta asiavaltuus valituslautakunnassa mutta ne eivät voineet riitauttaa unionin yleisessä tuomioistuimessa ACERin alkuperäisten päätösten lainmukaisuutta asetuksen 2019/942 28 ja 29 artiklan perusteella.
46
Tältä osin on todettava, että koska unionin lainsäätäjä ei ole edellä 43 kohdassa esitetyistä syistä soveltanut luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmään, johon kantaja kuuluu, asetuksen 2019/942 28 artiklassa tarkoitettua oikeudenkäyntiä edeltävää muutoksenhakumenettelyä, kyseisen asetuksen 29 artiklassa edellytettyä menettelyn loppuun saattamista ei voida tulkita siten, että sitä sovelletaan tähän ryhmään. Tästä seuraa, että luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, joita SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitettu kolmas vaihtoehto koskee, eivät kuulu asetuksen 2019/942 28 ja 29 artiklalla käyttöön otetun pakollisen oikeudenkäyntiä edeltävän muutoksenhakumenettelyn soveltamisalaan, ja näiden henkilöiden tulee, toisin kuin kyseisen asetuksen 28 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin kahteen muuhun kategoriaan kuuluvien henkilöiden, hakea muutosta kyseessä oleviin ACERin toimiin suoraan unionin yleisessä tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitetun kolmannen vaihtoehdon mukaisesti.
47
Kuten parlamentti, neuvosto ja komissio väittävät prosessinjohtotoimiin antamissaan vastauksissa, asetusta 2019/942 ei voida tulkita niin, että unionin lainsäätäjä on halunnut saattaa kaikki ACERin toteuttamat toimet valituslautakunnan tutkittaviksi, koska mainitun asetuksen 28 artiklan aineellinen soveltamisala rajoittuu kyseisen asetuksen 2 artiklan d alakohdassa tarkoitettuihin yksittäisiin päätöksiin. Lisäksi unionin lainsäätäjä on myös noudattanut tätä ”hybridimuotoista” lähestymistapaa perustaessaan muutoksenhakuelimiä useille muille virastoille, kuten Euroopan kemikaaliviraston (ECHA), Euroopan pankkiviranomaisen (EPV), yhteisen kriisinratkaisuneuvoston (SRB), Euroopan unionin lentoturvallisuusviraston (EASA), Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen (ESMA) ja Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen (EIOPA) muutoksenhakuelinten perustamisesta annetuista asetuksista ilmenee.
48
Tältä osin on huomattava, että parlamentti, neuvosto ja komissio korostivat prosessinjohtotoimiin antamissaan vastauksissa, että sillä, ettei asetuksessa 2019/942 nimenomaisesti viitata mahdollisuuteen saattaa asia suoraan unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi, jos kyseisen asetuksen 28 artiklan tutkittavaksi ottamisen edellytykset eivät täyttyneet, ei ollut merkitystä, koska tällainen viittaus olisi ollut puhtaasti toteava, koska SEUT 263 artiklaa ei tule saattaa osaksi unionin johdettua oikeutta, jotta sitä voitaisiin soveltaa.
49
Edellä 46 kohdassa esitetty tulkinta ei myöskään ole ristiriidassa 9.3.2023 annetun tuomion ACER v. Aquind (C‑46/21 P, EU:C:2023:182) 57 kohdan kanssa, jossa unionin tuomioistuin totesi, että ”[unionin virastojen] muutoksenhakuelimet o[li]vat asianmukainen keino suojella asianomaisten osapuolten oikeuksia”, koska tällainen toteamus ei merkitse sitä, että ACERin valituslautakunnan harjoittama valvonta olisi ainoa asianmukainen keino suojata ACERin päätösten osalta sellaisten luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden oikeuksia, jotka eivät voi saattaa asiaa valituslautakunnan käsiteltäväksi asetuksen 2019/942 28 artiklan nojalla.
50
Tämä tulkinta ei myöskään ole ristiriidassa asetuksen 2019/942 johdanto-osan 34 perustelukappaleen kanssa, jossa todetaan, että ”jos ACERilla on päätöksentekovaltuudet, asianosaisille olisi menettelyn tehokkuuden vuoksi myönnettävä oikeus valittaa valituslautakuntaan”. Kyseistä perustelukappaletta on nimittäin luettava yhdessä asetuksen 2019/942 28 ja 29 artiklan sanamuodon ja edellä 49 kohdassa mainitun oikeuskäytännön kanssa, joista ilmenee, että valituslautakunta on asianmukainen keino suojata niiden osapuolten oikeuksia, joita ACERin toimet koskevat, kunhan ne täyttävät kyseisessä asetuksessa mainitut tutkittavaksi ottamisen edellytykset. Asetuksen 2019/942 johdanto-osan 34 perustelukappaletta tai edellä mainittua oikeuskäytäntöä ei kuitenkaan voida tulkita siten, että se, että luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, jotka eivät voi saattaa asiaa valituslautakunnan käsiteltäväksi kyseisen asetuksen 28 artiklan nojalla, voisivat saattaa asian suoraan unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi SEUT 263 artiklan nojalla, ei olisi asianmukainen keino valvoa ensimmäisessä oikeusasteessa ACERin toimien laillisuutta.
51
Vaikka – kuten ACER, parlamentti, neuvosto ja komissio väittävät unionin yleisen tuomioistuimen istunnon aikana esittämiin suullisiin kysymyksiin antamissaan vastauksissa tai unionin yleisen tuomioistuimen niille osoittamiin prosessinjohtotoimiin antamissaan vastauksissa – SEUT 263 artiklan viidennessä kohdassa annetaan unionin lainsäätäjälle harkintavalta päättää erityisistä edellytyksistä ja yksityiskohtaisista säännöistä, joita on asetettava luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden sellaisten kanteiden osalta, jotka koskevat unionin elimen tai laitoksen toimia, joilla on tarkoitus tuottaa niihin kohdistuvia oikeusvaikutuksia, tällaista valtaa voidaan käyttää vain primaarioikeuden ja muun muassa unionin oikeuden yleisten periaatteiden mukaisesti.
52
Näin ollen on ensinnäkin pohdittava, onko – kuten kantaja väittää – asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdassa käyttöön otettu erilainen kohtelu SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitetussa kolmannessa vaihtoehdossa tarkoitetun luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmän ja SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetuissa ensimmäisessä ja toisessa vaihtoehdossa tarkoitettujen muiden luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmien välillä, siltä osin kuin on kyse mahdollisuudesta saattaa asia valituslautakunnan käsiteltäväksi, yhteensopimaton perusoikeuskirjan 20 artiklassa vahvistetun yhdenvertaisuutta lain edessä koskevan periaatteen kanssa.
53
Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perusoikeuskirjan 20 artiklassa vahvistettu yhdenvertaisuus lain edessä on unionin oikeuden yleinen periaate, joka edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla ja että erilaisia tapauksia ei kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella (ks. tuomio 2.9.2021, Belgian valtio (Oleskeluoikeus perheväkivallan tapauksessa), C‑930/19, EU:C:2021:657, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54
Tilanteiden rinnastettavuutta koskevaa vaatimusta sen selvittämiseksi, onko yhdenvertaisen kohtelun periaatetta loukattu, on arvioitava kaikkien näille tilanteille ominaisten seikkojen kannalta ja etenkin sen toimen, jolla kyseessä oleva erottelu luodaan, tarkoituksen ja päämäärän valossa, ja tässä yhteydessä on otettava huomioon sen alan periaatteet ja tavoitteet, johon kyseinen toimi kuuluu. Siltä osin kuin tilanteet eivät ole rinnastettavissa toisiinsa, niiden erilaisella kohtelulla ei loukata perusoikeuskirjan 20 artiklassa vahvistettua yhdenvertaisuutta lain edessä (ks. tuomio 2.9.2021, Belgian valtio (Oleskeluoikeus perheväkivallan tapauksessa), C‑930/19, EU:C:2021:657, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55
Käsiteltävässä asiassa on arvioitava, onko asetuksen 2019/942 28 ja 29 artiklalla käyttöön otetun ACERin sisäisen muutoksenhakujärjestelmän kohde ja tarkoitus huomioon ottaen sellaisen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön tilanne, jota SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitettu kolmas vaihtoehto koskee ja joka haluaa nostaa kumoamiskanteen ACERin päätöksestä kyseisen asetuksen nojalla, rinnastettavissa sellaisen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön tilanteeseen, joka kuuluu muihin SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuihin ensimmäisessä ja toisessa vaihtoehdoissa tarkoitettuihin ryhmiin ja joka myös haluaa nostaa tällaisen kanteen.
56
Aluksi on muistutettava, että – kuten unionin tuomioistuimilla on jo ollut tilaisuus vahvistaa – siltä osin kuin unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut antaa valituslautakunnalle tarvittava asiantuntemus, jotta se voi itse arvioida energiaan liittyviä monitahoisia teknisiä ja taloudellisia seikkoja, valituslautakunnalla ei ole oikeutta valvoa ACERin päätöksiä vain rajoitetusti. Sen on päinvastoin jäsentensä lainopillisen ja tieteellisen pätevyyden nojalla tutkittava, voidaanko valittajan esittämillä väitteillä osoittaa, että näkemykset, joille ACERin päätös perustuu, ovat virheellisiä (ks. vastaavasti tuomio 9.3.2023, ACER v. Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, 53–72 kohta ja tuomio 18.11.2020, Aquind v. ACER, T‑735/18, EU:T:2020:542, 45–71 kohta).
57
Tässä yhteydessä unionin tuomioistuimet ovat täsmentäneet, että valituslautakunnan perustaminen liittyi unionin lainsäätäjän omaksumaan kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan, jossa unionin virastoille perustetaan muutoksenhakuelimet, jos niille on annettu päätösvaltaa teknisesti tai tieteellisesti monitahoisista kysymyksistä, jotka voivat vaikuttaa suoraan asianomaisten osapuolten oikeusasemaan. Tällaiset muutoksenhakuelimet ovat asianmukainen keino suojata asianomaisten osapuolten oikeuksia tilanteessa, jossa unionin tuomioistuinten harjoittaman valvonnan on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun unionin viranomaisilla on laajaa harkintavaltaa muun muassa arvioitaessa hyvin monitahoisia tieteellisiä ja teknisiä tosiseikkoja niiden toimenpiteiden luonteen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, joihin ne ryhtyvät, rajoituttava sen tutkimiseen, ettei monitahoisia tieteellisiä, teknisiä ja taloudellisia tosiseikkoja koskevaa laajaa harkintavaltaa käytettäessä ole tehty ilmeistä virhettä tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin (tuomio 9.3.2023, ACER v. Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, 56 ja 57 kohta; ks. myös tuomio 7.3.2013, Bilbaína de Alquitranes ym. v. ECHA, T‑93/10, EU:T:2013:106, 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58
On siis todettava, että koska asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdassa ei sallita sitä, että kantajan kaltaiset luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, jotka kuuluvat kategoriaan, joita SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitettu kolmas vaihtoehto koskee, voivat saattaa asian valituslautakunnan käsiteltäväksi, siinä otetaan käyttöön erilainen kohtelu, koska nämä henkilöt voivat hyötyä vain siitä rajallisesta valvonnasta, jota unionin yleinen tuomioistuin kohdistaa ACERin päätöksiin energiaan liittyvien monitahoisten tieteellisten, teknisten tai taloudellisten arviointien osalta, kun taas luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, joita SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu ensimmäinen ja toinen vaihtoehto koskee, voivat hyötyä valituslautakunnan kyseisten tieteellisten, teknisten tai taloudellisten arviointien osalta suorittamasta täysimääräisestä valvonnasta.
59
Parlamentti, neuvosto ja komissio ovat ACERin tavoin lähinnä väittäneet unionin yleisen tuomioistuimen niille osoittamiin prosessinjohtotoimiin antamissaan vastauksissa, että tätä erilaista kohtelua, joka koskee mahdollisuutta valituslautakunnan harjoittamaan täysimääräiseen valvontaan, voidaan kuitenkin perustella sillä, että asianomaisten luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden eri ryhmillä on enemmän tai vähemmän tiivis yhteys ACERin päätöksiin. Niiden luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden kategorioihin, joita SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitettu ensimmäinen ja toinen vaihtoehto koskee, kuuluvat henkilöt on yksilöity mainituissa päätöksissä siltä osin kuin ne ovat niiden adressaatteja tai nämä päätökset vaikuttavat niihin vastaavalla tavalla kuin ne vaikuttavat niiden adressaatteihin tiettyjen niille tunnusomaisten erityispiirteiden takia tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella nämä henkilöt erottuvat kaikista muista (tuomio 15.7.1963, Plaumann v. komissio, 25/62, EU:C:1963:17, s. 223 ja tuomio 17.9.2015, Mory ym. v. komissio, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 93 kohta), mutta asian laita ei ole näin sellaisten luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden kategorian osalta, joita SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu kolmas vaihtoehto koskee.
60
Tämä asetuksen 2019/942 28 artiklassa vahvistettuihin objektiivisiin kriteereihin perustuva erilainen kohtelu on siten oikeutettua, koska se vastaa asianomaisessa lainsäädännössä hyväksyttävästi tavoiteltua päämäärää ja on oikeassa suhteessa asianomaisella kohtelulla tavoiteltuun päämäärään nähden (ks. vastaavasti tuomio 5.7.1977, Bela-Mühle Bergmann, 114/76, EU:C:1977:116, 7 kohta ja tuomio 16.12.2008, Arcelor Atlantique ja Lorraine ym., C‑127/07, EU:C:2008:728, 47 kohta).
61
Unionin lainsäätäjän asetuksen 2019/942 28 artiklassa vahvistamien objektiivisten perusteiden käyttäminen nimittäin liittyy kyseisellä säännöksellä tavoiteltuun päämäärään, joka on sellaisen hallinnollisten muutoksenhakukeinojen järjestelmän luominen, joka koskee täsmällisiä ACERin toimien luokkia ja sellaisia luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, joilla on tiivis yhteys näihin toimiin.
62
Kun otetaan huomioon vähemmän tiivis yhteys, joka niillä on ACERin ”yksittäisiin päätöksiin” suhteessa luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden kategoriaan, joita SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitettu ensimmäinen ja toinen vaihtoehto koskevat, on perusteltua ja asianmukaista, että kantajan kaltaisilla luonnollisilla henkilöillä tai oikeushenkilöillä, joista SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetussa kolmannessa vaihtoehdossa on kyse, on vain mahdollisuus saada kyseisiin päätöksiin kohdistuva rajoitettu valvonta unionin yleisessä tuomioistuimessa, ja on täsmennettävä, että – toisin kuin kahteen muuhun ryhmään kuuluvilla henkilöillä – kyseisillä henkilöillä ei ole asetuksen 2019/942 29 artiklassa asetettua velvollisuutta saattaa kyseisen asetuksen 28 artiklassa tarkoitettu oikeudenkäyntiä edeltävä muutoksenhakumenettely päätökseen (ks. edellä 45 kohta) eikä velvollisuutta Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 a artiklassa määrättyyn valituslupamenettelyyn.
63
Oikeuskäytännöstä seuraa, että jotta yhteisön lainsäätäjää voitaisiin moittia yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisesta, tämän on pitänyt kohdella toisiinsa rinnastettavia tilanteita eri tavalla, minkä vuoksi tietyille henkilöille aiheutuu haittaa muihin verrattuna (tuomio 13.7.1962, Klöckner-Werke ja Hoesch v. korkea viranomainen, 17/61 ja 20/61, EU:C:1962:30, s. 652 ja tuomio 16.12.2008, Arcelor Atlantique et Lorraine ym., C‑127/07, EU:C:2008:728, 39 kohta).
64
Tältä osin unionin yleisen tuomioistuimen suoraa valvontaa ei voida pitää epäedullisena luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille, jotka eivät ole ACERin toimen kannalta jossakin asetuksen 2019/942 28 artiklassa tarkoitetuista tapauksista.
65
Sitä, että valituslautakunnan suorittamaa ACERin toimen tarkastelua on pidetty asianmukaisena keinona suojata sellaisten luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden oikeuksia, joilla on vahva yhteys kyseiseen toimeen, tilanteessa, jossa unionin viranomaisilla on laajaa harkintavaltaa muun muassa arvioitaessa hyvin monitahoisia tieteellisiä ja teknisiä tosiseikkoja niiden toimenpiteiden luonteen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, joihin ne ryhtyvät (ks. vastaavasti tuomio 9.3.2023, ACER v. Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, 57 kohta), ei voida tulkita siten, että se merkitsee, että SEUT 263 artiklan neljänteen kohtaan perustuvaa suoraa kannetta unionin yleisessä tuomioistuimessa ei voida pitää myös asianmukaisena keinona suojata sellaisten luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden oikeuksia, joilla on vähemmän vahva yhteys kyseiseen toimeen.
66
Tästä seuraa, että unionin lainsäätäjä on ottanut asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdassa käyttöön perustellun erilaisen kohtelun sellaisten luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden välillä, jotka eivät ole ACERin päätösten kannalta samassa tai toisiinsa rinnastettavassa tilanteessa ja joihin ei siis tule soveltaa samoja edellytyksiä tai erityisiä yksityiskohtaisia sääntöjä niiden mainituista päätöksistä nostamien kanteiden osalta, joten tämän erilaisen kohtelun ei voida katsoa loukkaavan perusoikeuskirjan 20 artiklassa vahvistettua yhdenvertaisuutta lain edessä koskevaa periaatetta.
67
Toiseksi on pohdittava, loukataanko tehokkaan oikeussuojan periaatetta ja perusoikeuskirjan 47 artiklaa, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, sillä, että luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden, kuten kantajan, joita SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, tarkoitettu kolmas vaihtoehto koskee, on mahdotonta saattaa asia valituslautakunnan käsiteltäväksi, kuten kantaja väittää.
68
Perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaan jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava kyseisessä artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa. Unionin tuomioistuimen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa ei ole ehdoton oikeus ja että siihen voi kohdistua sellaisia oikeasuhteisia rajoituksia, joilla pyritään hyväksyttävään päämäärään ja joilla ei puututa tämän oikeuden olennaiseen sisältöön (ks. määräys 6.4.2017, PITEE v. komissio, C‑464/16 P, ei julkaistu, EU:C:2017:291, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin voidaan rajoittaa vain jos se on asetettu lailla, jos se kunnioittaa kyseisen oikeuden keskeistä sisältöä ja jos se suhteellisuusperiaatteen mukaisesti on välttämätön ja vastaa tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia (tuomio 4.5.2016, Pillbox, C‑477/14, EU:C:2016:324, 160 kohta ja tuomio 15.9.2016, Star Storage ym., C‑439/14, EU:C:2016:688, 49 kohta).
69
Käsiteltävässä asiassa, kuten edellä on jo todettu (ks. edellä 45 ja 66 kohta), SEUT 263 artiklan neljännestä kohdasta ja asetuksen 2019/942 28 ja 29 artiklasta, kun niitä tulkitaan edellä 38 kohdassa mainitun yleisen tulkintaperiaatteen valossa, ilmenee, että kantajan kaltaiset luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, joita SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitettu kolmas vaihtoehto koskee, voivat nostaa ACERin päätöksistä suoraan kanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa.
70
Tältä osin on todettava, että koska unionin yleisessä tuomioistuimessa on edelleen mahdollista nostaa kumoamiskanne, ei voida katsoa, että unionin lainsäätäjä loukkasi oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, kun se saattoi voimaan asetuksen 2019/942 28 ja 29 artiklan.
71
Kuten valituslautakunta huomautti riidanalaisen päätöksen 55 kohdassa ja kantaja istunnossa, unionin lainsäätäjän asetuksen 2019/942 28 ja 29 artiklassa käyttöön ottamat muutoksenhakua valituslautakunnalle koskevat erityiset edellytykset ja yksityiskohtaiset säännöt johtavat epätyydyttäviin menettelyllisiin ongelmiin. Yhtäältä ne voivat merkitä sitä, että joko samat luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, jos on epäilyjä siitä, mihin SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuun ryhmään ne kuuluvat, tai luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, jotka kuuluvat tässä samassa määräyksessä tarkoitettuihin eri ryhmiin, käyttävät rinnakkain eri oikeussuojakeinoja samoista ACERin päätöksistä, mihin liittyvät kaikki tällaisiin oikeussuojakeinoihin liittyvät vaikeudet (käsittelyn lykkääminen, lausunnon antamisen raukeaminen jne.). Toisaalta on niin, että kun valituslautakunnan ja unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta ratkaista asia, jonka on pannut vireille luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka ei ole ACERin toimen adressaatti mutta jonka osalta kyseisellä toimella on oikeusvaikutuksia, ja näin ollen menettely, jota tämän henkilön on noudatettava riitauttaakseen kyseisen toimen, riippuvat siitä monitahoisesta oikeudellisesta kysymyksestä, joka koskee sitä, koskeeko kyseinen toimi kyseistä henkilöä ”erikseen”, näiden edellytysten ja erityisten yksityiskohtaisten sääntöjen soveltaminen voisi johtaa lukuisiin oikeusriitoihin valituslautakunnassa, unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa.
72
On kuitenkin niin, että yhtäältä riski siitä, että saman ACERin toimen osalta käytetään rinnakkain eri oikeussuojakeinoja, on olemassa asetuksen 2019/942 28 ja 29 artiklasta riippumatta, koska – kuten muun muassa 16.3.2022 annetun tuomion MEKH ja FGSZ v. ACER (T‑684/19 ja T‑704/19, EU:T:2022:138) 31 kohdasta ilmenee – etuoikeutetuilla kantajilla on oikeus nostaa suoraan unionin yleisessä tuomioistuimessa kumoamiskanne ACERin päätöksestä. Toisaalta käsitteen ”koskee erikseen” monitahoisuus ei johdu nimenomaan asetuksen 2019/942 28 ja 29 artiklalla käyttöön otetun hallinnollisen muutoksenhaun järjestelmästä.
73
Tällaiset menettelylliset vaikeudet eivät joka tapauksessa ole riittäviä sen toteamiseen, että käyttöön otettu oikeussuojakeinojen järjestelmä on itsessään ristiriidassa tehokkaan oikeussuojan periaatteen kanssa, sellaisena kuin se taataan perusoikeuskirjan 47 artiklassa.
74
Näin ollen myöskään asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdalla ei voida katsoa loukattavan tehokkaan oikeussuojan periaatetta ja perusoikeuskirjan 47 artiklaa, sellaisena kuin se on pantu täytäntöön SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa.
75
Näin ollen lainvastaisuusväite on hylättävä perusteettomana, joten toinen kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
76
Seuraavaksi on aiheellista tarkastella kolmatta kanneperustetta, joka koskee tehokkaan oikeussuojan periaatteen loukkaamista, sellaisena kuin se on vahvistettu perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja unionin yleisissä oikeusperiaatteissa.
Kolmas kanneperuste, joka koskee tehokkaan oikeussuojan periaatteen loukkaamista, sellaisena kuin se on vahvistettu perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja unionin yleisissä oikeusperiaatteissa
77
Kantaja katsoo, että valituslautakunta loukkasi riidanalaisessa päätöksessä tehokkaan oikeussuojan periaatetta, sellaisena kuin se on vahvistettu perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja unionin oikeuden yleisissä periaatteissa, kun se katsoi, ettei kantajalla ollut vaadittua oikeutta tehdä muutoksenhakua valituslautakuntaan, vaikka tämä johti siihen, että kantajalta evättiin tehokas oikeussuoja alkuperäisen päätöksen osalta, joka on päätös, jolla rajoitetaan kantajan elinkeinovapautta, sellaisena kuin se on varmistettu perusoikeuskirjan 16 artiklassa. Oikeuskäytännön mukaan unioni on oikeusyhteisö, joka perustuu täydelliseen oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmään, jonka tarkoituksena on antaa unionin tuomioistuinten tehtäväksi valvoa unionin toimielinten, elinten ja laitosten toimien laillisuutta. Perustamissopimuksen järjestelmässä voidaan nostaa kanne kaikista sellaisista näiden viimeksi mainittujen tekemistä päätöksistä, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia. Tässä yhteydessä SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa määrättyjä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä on tulkittava tehokasta oikeussuojaa koskevan perusoikeuden valossa, sellaisena kuin se on vahvistettu perusoikeuskirjan 47 artiklassa. Koska kantajalla ei ole mahdollisuutta tehdä valitusta valituslautakuntaan, se toteaa, ettei sillä ole mitään tehokasta oikeussuojaa alkuperäisen päätöksen osalta, joka sääntelyvaikutustensa vuoksi vaikuttaa epäedullisesti sen oikeusasemaan tasesähkön toimittajana (ks. jäljempänä 86 ja 92 kohta), koska käsiteltävässä asiassa oikeus saada asiansa käsitellyksi unionin tuomioistuimissa edellyttää tällaisen valituksen tekemistä (ks. edellä 16 kohta). Kantaja toteaa, että sillä on kuitenkin asiavaltuus vaatia alkuperäisen päätöksen kumoamista SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla.
78
ACER kiistää kantajan perustelut ja vaatii, että kolmas kanneperuste on hylättävä.
79
Tältä osin on muistutettava, että edellä mainitun (ks. edellä 34 kohta) vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan turvautuminen laajentavaan tulkintaan on mahdollista vain, kun tulkinta on yhteensopiva kyseessä olevan säännöksen sanamuodon kanssa, ja että edes pakottavan ylemmän tasoisen normin mukainen tulkintaperiaate ei voi olla perustana contra legem ‑tulkinnalle.
80
Käsiteltävässä asiassa, kun otetaan huomioon asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan selkeä sanamuoto, jota ei ole asetettu kyseenalaiseksi merkityksellisen säännöstön sisällöllä ja sen tavoitteilla (ks. edellä 32–35 kohta), valituslautakunta saattoi perustellusti olla tulkitsematta riidanalaisessa päätöksessä, siitä huolimatta, että sillä oli velvollisuus noudattaa tehokkaan oikeussuojan periaatetta, sellaisena kuin se on vahvistettu perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja unionin oikeuden yleisissä periaatteissa, asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohtaa siten, että siinä sallittiin kantajalle, joka ei ollut etuoikeutettu kantaja eikä alkuperäisen päätöksen adressaatti, valituksen tekeminen asianomaisesta päätöksestä ilman, että sen oli osoitettava, että tämä päätös koski sitä suoraan ja myös erikseen.
81
Jos oletetaan, että tämä kanneperuste on myös ymmärrettävä siten, että se sisältää implisiittisesti asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohtaa koskevan lainvastaisuusväitteen, joka koskee tehokkaan oikeussuojan periaatteen, sellaisena kuin se on ilmaistu perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja unionin oikeuden yleisissä periaatteissa, loukkaamista, se olisi hylättävä perusteettomana samoista syistä kuin edellä 68–71 kohdassa on esitetty.
82
Kolmas kanneperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana; seuraavaksi on tarkasteltava aineelliselta kannalta ensimmäistä kanneperustetta, joka koskee asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan rikkomista.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan rikkomista
83
Kantaja katsoo, että valituslautakunta rikkoi riidanalaisessa päätöksessä asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohtaa, kun se katsoi, ettei kantajalla ollut vaadittavaa oikeutta tehdä sille muutoksenhakua alkuperäisestä päätöksestä, vaikka kyseinen päätös koski kantajaa suoraan ja erikseen.
84
Kantaja huomauttaa, että valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 39 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa perustellusti oikeuskäytännön perusteella, että alkuperäinen päätös koski sitä suoraan, koska se vaikutti suoraan sen oikeusasemaan estämällä sitä väliaikaisesti vahvistamasta vapaasti sen tarjousten hintoja tasesähkömarkkinoilla, koska eurooppalaisia PICASSO- ja MARI-markkinapaikkoja käyttävät CORE-alueen siirtoverkonhaltijat eivät voineet enää hyväksyä alkuperäisessä päätöksessä vahvistetun väliaikaisen hintarajan ylittäviä tarjouksia.
85
Kantajan mukaan valituslautakunta on sitä vastoin virheellisesti kieltäytynyt toteamasta riidanalaisessa päätöksessä, että alkuperäinen päätös koski kantajaa erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, sellaisena kuin sitä on tulkittu oikeuskäytännössä.
86
Ensinnäkin kantaja toteaa, että alkuperäinen päätös koskee sitä erikseen, koska oikeuskäytännön mukaisesti kyseinen päätös vaikuttaa huomattavasti sen asemaan tasesähkön toimittamisen markkinoilla alentamalla keinotekoisesti hintaa, jolla se voi myydä kyseisen sähkön siirtoverkonhaltijoille, jotka ovat sen ainoita ostajia, siten, että sitä estetään tilapäisesti hyötymästä markkinahinnasta, jonka tulisi olla korkeampi (tarjousten vaihtoehtoiskustannusten kattamiseksi), tai käymästä kilpailua kyseisen sähkön hinnalla. Alkuperäinen päätös koskee kantajan mukaan vain rajoitettua määrää talouden toimijoita, jotka sen tavoin harjoittavat toimintaa Tšekissä, Saksassa ja Itävallassa, jotka ovat sen mukaan ainoat alueet, joilla eurooppalaiset PICASSO- ja MARI-markkinapaikat ovat tällä hetkellä toiminnassa, ja joiden laitokset on pitkän ja kalliin menettelyn päätteeksi esivalittu tasesähkön toimittamista varten. Alkuperäinen päätös loukkaa siten kohdennetusti näiden tasesähkön toimittajien elinkeinovapautta estämällä niitä myymästä tätä energiaa hintaan, joka ylittää mainitussa päätöksessä vahvistetun väliaikaisen hintarajan, myös tilanteessa, jossa tämän hintarajan piiriin eivät voi kuulua laitosten muuttuvat rajakustannukset, vaikka laitokset olisivat tehokkaita ja kilpailukykyisiä.
87
Toiseksi kantaja toteaa osallistuneensa aktiivisesti menettelyyn, joka johti alkuperäisen päätöksen tekemiseen, mikä oikeuskäytännön mukaan on yksi merkityksellinen seikka muiden joukossa sen osoittamiseksi, että toimi koskee kantajaa erikseen. Kantajan mukaan oikeuskäytännössä katsotaan, että tämän viimeksi mainitun toiminta on voinut vaikuttaa kyseessä olevaan menettelyyn. Käsiteltävässä asiassa kantaja osallistui aktiivisesti ACERin asetuksen 2019/942 14 artiklan 1 kohdan nojalla toteuttamaan julkiseen kuulemiseen siirtoverkonhaltijoiden ehdotuksesta ennen alkuperäisen päätöksen tekemistä vastaamalla ACERin laatimaan kyselylomakkeeseen ja toimittamalla sille oikeudellisen lausunnon asiakysymyksestä. ACER otti alkuperäisessä päätöksessä huomioon nämä toteamukset ja huomautukset ja hylkäsi ne tai esitti niistä kommentteja, kuten tasesähkömarkkinoiden hinnanmuodostuksen osalta, tai hyväksyi ne muun muassa siirtoverkonhaltijoiden ehdotuksen hylkäämisen osalta.
88
Kolmanneksi kantaja huomauttaa, ettei ACER kiistä ottaneensa alkuperäisessä päätöksessä asianmukaisesti huomioon sen tilannetta aineelliselta kannalta, mikä on oikeuskäytännön mukaan myös yksi merkityksellinen seikka muiden joukossa sen osoittamiseksi, että toimi koskee kantajaa erikseen. Kuten edellä 87 kohdassa todetaan, ACERin alkuperäiseen päätökseen vaikuttivat toteamukset ja huomautukset, jotka se esitti siirtoverkonhaltijoiden ehdotuksen julkisen kuulemisen yhteydessä. Kantajan mukaan ACERilla oli lisäksi oikeudellinen velvollisuus ottaa huomioon seuraukset, joita alkuperäisellä päätöksellä saattoi olla sen tilanteeseen, mikä oikeuskäytännön mukaan oli myös omiaan johtamaan siihen, että kyseisen päätöksen voidaan katsoa koskevan sitä erikseen. Asetuksen 2017/2195 10 artiklan 6 kohdan mukaan siirtoverkonhaltijoiden oli kuultava asianomaisia osapuolia, jotta niiden intressit otetaan huomioon niiden ehdotuksissa. Samalla tavoin asetuksen 2017/2195 9 artiklan ja asetuksen 2019/942 14 artiklan 1 ja 3 kohdan nojalla ACERin olisi pitänyt kuulla näitä osapuolia ja markkinatoimijoita ottaakseen päätöksissään huomioon niiden intressit.
89
Neljänneksi ja toissijaisesti kantaja väittää, että se on yksilöity alkuperäisessä päätöksessä samalla tavalla kuin sen adressaatteina olevat siirtoverkonhaltijat, koska kyseisellä päätöksellä loukattiin niitä menettelyllisiä takeita, jotka sille annettiin unionin oikeudessa kyseisen päätöksen tekemisen yhteydessä oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Kuten kantaja nimittäin väitti valituslautakunnassa alkuperäisen päätöksen tekemiseen johtaneessa menettelyssä, ACER ei antanut sille tiedoksi alkuperäistä päätöstä koskevaa luonnosta ja loukkasi näin ollen kantajan oikeutta, sellaisena kuin se taataan asetuksen 2019/942 14 artiklan 6 kohdassa ja perusoikeuskirjan 41 artiklassa, esittää alustavia huomautuksia kyseisen päätöksen osapuolena, joka vaikuttaa suoraan sen asemaan Saksan tasesähkömarkkinoilla. Lisäksi siitä hetkestä lähtien, kun ACER väitetysti asettui siirtoverkonhaltijoiden sijaan muuttamalla niiden ehdotusta, sen olisi myös pitänyt noudattaa asetuksen 2017/2195 10 artiklan 6 kohdassa säädettyä kuulemisoikeutta. Tämä vaatimus ei ole suhteeton siihen nähden, että muun muassa Saksassa tasesähkömarkkinoilla on vain rajoitettu määrä toimijoita.
90
Kantajan mukaan valituslautakunta on myös virheellisesti kieltäytynyt toteamasta riidanalaisessa päätöksessä, että alkuperäinen päätös koski sitä erikseen asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdasta tehdyssä tulkinnassa tarkoitetulla tavalla 15.7.1963 annettuun tuomioon Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17, s. 223) perustuvan oikeuskäytännön ja ACERin sisäisen muutoksenhakumenettelyn erityispiirteiden valossa. Tämä oikeuskäytäntö on kantajan mukaan avoin ja siinä jätetään sijaa sellaisille uusille tapauksille, jotka perustuvat kyseessä olevan muutoksenhakumenettelyn erityispiirteisiin.
91
Kantaja huomauttaa ACERin sisäisen muutoksenhakumenettelyn erityispiirteistä, että asetuksen 2019/942 johdanto-osan 34 perustelukappaleen mukaan ACERin markkinoiden sääntelytoimenpiteinä tekemät päätökset koskevat suurta määrää toimijoita, joilla on menettelyn yksinkertaistamisen vuoksi oltava oikeus hakea muutosta ACERin riippumattomalta valituslautakunnalta ennen kuin asia mahdollisesti saatetaan unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi. SEUT 263 artiklan viidennessä kohdassa tarkoitetuilla ”erityisi[llä] edellytyksi[llä] ja menettelysäännöi[llä], jotka koskevat – – kannetta [unionin] elinten tai laitosten – – säädösten johdosta”, viitataan oikeuskäytännön mukaan nimenomaan sellaisten puhtaasti sisäisten menettelyjen käyttöön ottamiseen, jotka edeltävät kanteen nostamista tuomioistuimessa, kuten ACERissa käyttöön otettu asiantuntijoiden kokonaan toteuttama hallinnollinen tekninen itsevalvontamekanismi.
92
Asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan tulkinnasta, joka on 15.7.1963 annettuun tuomioon Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17, s. 223) perustuvan oikeuskäytännön mukainen, kantaja toteaa haluavansa vedota käsiteltävässä asiassa vain siihen, että alkuperäinen päätös koskee sitä aineellisesti samalla tavalla kuin se koskee siirtoverkonhaltijoita, jotka ovat muodollisesti sen ainoat adressaatit siirtoverkonhaltijoiden itsesääntelyjärjestelmän nojalla, jollei asetuksen 2017/2195 4 artiklan 1 kohdalla käyttöön otetusta kansallisten sääntelyviranomaisten tai ACERin hyväksynnästä muuta johdu. Kyseisellä päätöksellä säännellään nimittäin väliaikaisesti tasesähkön kaupan hintaa, josta se ja muut asianomaiset toimittajat voisivat sopimuskumppaneina sopia näiden siirtoverkonhaltijoiden ja muiden kolmansien osapuolten kanssa eurooppalaisilla PICASSO- ja MARI-markkinapaikoilla. Jos tämä päätös olisi siirtoverkonhaltijoiden sen ehdotuksen mukainen, jonka mukaan niiden ostaman tasesähkön hintaa on laskettava, se olisi epäedullinen sen omien ja muiden asianomaisten sähköntoimittajien intressien kannalta, koska näiltä evättäisiin niillä siihen asti ollut mahdollisuus neuvotella vapaasti tasesähkön toimittamisesta markkinahintaan, joka voi olla yli 15000 euroa/MWh ja toisinaan jopa 99999 euroa/MWh. Tällaisessa siirtoverkonhaltijoiden itsesääntelyjärjestelmässä, jossa edellytetään ACERin hyväksyntää, sisäinen muutoksenhakuoikeus ACERissa ja asetuksen 2019/942 28 artiklassa säädetty valituslautakunnan suorittama kattava tekninen valvonta ovat välttämätön tae, joka markkinatoimijoille on annettu niiden etujen puolustamiseksi.
93
ACER kiistää kantajan väitteet ja vaatii, että ensimmäinen kanneperuste on hylättävä.
94
Alustavana huomautuksena on muistutettava, että SEUT 263 artiklan viidennessä kohdassa tarkoitettujen ”erityisten edellytysten ja menettelysääntöjen” on tulkittava tarkoittavan vain sitä, että unionin toimielin, elin tai laitos määrittää vain oikeudenkäyntiä edeltävät, puhtaasti sisäisesti sovellettavat edellytykset ja menettelysäännöt muun muassa itsevalvontamekanismin toiminnasta tai sovintomenettelyn kulusta oikeusriitojen välttämiseksi unionin tuomioistuimissa (ks. vastaavasti määräys 12.9.2013, European Dynamics Luxembourg ym. v. SMHV, T‑556/11, EU:T:2013:514, 60 kohta ja tuomio 25.10.2018, KF v. EUSK, T‑286/15, EU:T:2018:718, 107 kohta). Näiden erityisten edellytysten ja menettelysääntöjen on siis oltava täysin johdonmukaisia SEUT 263 artiklassa määrätyn yleisen järjestelmän kanalta siltä osin kuin kyse on tuomioistuinten toimivallasta arvioida kanteen määräajan noudattamista (ks. vastaavasti tuomio 4.2.2016, Italian International Film v. EACEA, T‑676/13, EU:T:2016:62, 27 kohta; tuomio 8.6.2016, Monster Energy v. EUIPO (Rauhanmerkki), T‑583/15, EU:T:2016:338, 43 kohta ja tuomio 8.6.2016, Monster Energy v. EUIPO (GREEN BEANS), T‑585/15, ei julkaistu, EU:T:2016:339, 41 kohta).
95
Tästä seuraa, että kun samat tutkittavaksi ottamisen edellytykset koskevat SEUT 263 artiklassa määrättyä yleistä järjestelmää ja SEUT 263 artiklan viidennen kohdan nojalla annettuja erityisiä edellytyksiä ja menettelysääntöjä, niitä on lähtökohtaisesti tulkittava yhdenmukaisesti. Sen arvioimiseksi, koskiko riidanalainen toimi eli alkuperäinen päätös kantajaa erikseen asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan nojalla, on näin ollen viitattava oikeuskäytäntöön, joka koskee SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, tarkoitettua toista vaihtoehtoa.
96
Edellytyksestä, joka mukaan toimen on koskettava kantajia erikseen, on muistutettava, että muu henkilö kuin se, jolle päätös on osoitettu, voi väittää, että toimenpide koskee sitä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, ainoastaan, jos kyseinen toimi vaikuttaa kyseiseen henkilöön tälle tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella kyseinen henkilö erottuu kaikista muista ja se voidaan siten yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu (tuomio 15.7.1963, Plaumann v. komissio, 25/62, EU:C:1963:17, s. 223).
97
SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla annetusta oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi periaate, jonka mukaan muun luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön kuin sen, jolle riitautettu päätös on osoitettu, tehtävänä on vedota kanteensa tueksi tälle henkilölle tunnusomaisiin erityispiirteisiin tai sellaiseen tosiasialliseen tilanteeseen, jonka perusteella kyseinen henkilö erottuu kaikista muista ja se voidaan siten yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu, ja näytettävä ne todeksi (ks. vastaavasti määräys 28.9.2011, UCAPT v. neuvosto, T‑96/09, ei julkaistu, EU:T:2011:542, 47 kohta ja määräys 6.5.2020, Sabo ym. v. parlamentti ja neuvosto, T‑141/19, ei julkaistu, EU:T:2020:179, 32 kohta). Vastaavasti valituslautakunnan työjärjestyksen 15 artiklan 1 kohdan d alakohdassa muistutetaan, että valituksen tekijän on osoitettava, että ACERin päätös koskee sitä suoraan ja erikseen asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
98
Kuten riidanalaisen päätöksen 43 kohdassa olevasta kantajan argumenttien kuvauksesta, jota ei ole riitautettu käsiteltävän kanteen yhteydessä, ilmenee, kun sitä luetaan yhdessä kantajan valituslautakunnalle 27.4.2022 jättämän sen kirjelmän 24–28 kohdan kanssa, jossa se esittää valituksen perusteet, kantaja väitti valituslautakunnassa, että alkuperäinen päätös koski sitä erikseen, koska se harjoitti toimintaa Saksan tasesähkömarkkinoilla ja oli yksi kyseisten markkinoiden suurimmista toimittajista. Kyseinen päätös vaikuttaa ennalta määritettyyn taloudellisten toimijoiden ryhmään, joka muodostuu tasesähkön toimittajista, jotka ovat onnistuneet laitosten esivalinnan läpäisemisessä tasesähkön toimittamista varten tai joiden laitosten esivalintaprosessit ovat kesken.
99
Riidanalaisen päätöksen 44–48 kohdassa valituslautakunta tarkasteli ”erityispiirteitä” tai ”tosiasiallisia tilanteita”, joihin kantaja oli täten vedonnut, ja totesi, etteivät ne olleet riittäviä, jotta niiden perusteella olisi voitu katsoa, että päätös koskee sitä erikseen 15.7.1963 annettuun tuomioon Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17, s. 223) perustuvassa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
100
Esillä olevassa kanteessa kantaja arvostelee valituslautakuntaa lähinnä siitä, ettei tämä todennut riidanalaisessa päätöksessä, että alkuperäinen päätös koski kantajaa erikseen sille tunnusomaisten erityispiirteiden vuoksi, jotka erityisesti yhdessä tarkasteltuina erottivat sen kaikista muista henkilöistä.
101
Kantaja vetoaa ensinnäkin siihen, että alkuperäinen päätös vaikutti huomattavasti sen asemaan Saksan tasesähkömarkkinoilla. Alkuperäinen päätös merkitsee puuttumista näihin markkinoihin estämällä vapaan hinnanmuodostuksen, loukkaamalla elinkeinovapautta, vähentämällä mahdollisuuksia hintakilpailuun ja estämällä energiantoimittajia, vaikka niiden laitoksen ovat tehokkaita ja kilpailukykyisiä, kattamasta vaihtoehtokustannuksiaan, jotka voivat olla hyvin korkeat aikoina, jolloin tasesähkön kysyntä on suurta. Alkuperäinen päätös koskee kantajan mukaan vain suhteellisen pientä ja vakiintunutta määrää tasesähkön toimittajia, jotka sen tavoin toimivat Tšekissä, Saksassa tai Itävallassa, jotka ovat ainoat alueet, joilla eurooppalaiset PICASSO- ja MARI-markkinapaikat ovat tällä hetkellä toiminnassa ja jotka ovat pitkän ja kalliin menettelyn jälkeen onnistuneet läpäisemään sähköntuotantolaitosten esivalinnan tasesähkön toimittamista varten. Alkuperäinen päätös johti niiden merkittävien investointien arvon alenemiseen, joita kyseiset tasesähkön toimittajat olivat toteuttaneet laitostensa esivalinnan läpäisemistä varten, vaikka niiden mahdollisilla kilpailijoilla olisi ollut mahdollisuus välttää nämä investoinnit luopumalla markkinoille tulosta.
102
Toiseksi kantaja vetoaa siihen, että se on osallistunut aktiivisesti alkuperäisen päätöksen tekemiseen johtaneeseen menettelyyn.
103
Kolmanneksi kantaja vetoaa siihen, että ACER otti alkuperäisessä päätöksessä asianmukaisesti huomioon kantajan aineellisen tilanteen.
104
Neljänneksi kantaja vetoaa siihen, että sille unionin oikeudessa annettuja menettelyllisiä takeita on loukattu alkuperäisen päätöksen tekemisen yhteydessä. Lopuksi kantaja väittää lähinnä, että edellytystä, jonka mukaan toimen on koskettava kantajaa erikseen, on tulkittava erikseen ACERin päätöksistä valituslautakunnalle tehtyjen valitusten yhteydessä, kun otetaan huomioon niiden markkinatoimijoiden suuri määrä, joihin kyseiset päätökset voivat vaikuttaa.
105
ACER tukee kirjelmissään valituslautakunnan kantaa, jonka mukaan ”erityispiirteet” tai ”tosiasialliset tilanteet”, joihin kantaja on unionin yleisessä tuomioistuimessa vedonnut, eivät yksinään tai yhdessä tarkasteltuina riitä yksilöimään kantajaa 15.7.1963 annettuun tuomioon Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17, s. 223) perustuvassa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla (ks. edellä 99 kohta).
106
Niiden ”erityispiirteiden” tai ”tosiasiallisten tilanteiden” osalta, joihin kantaja on vedonnut valituslautakunnassa ja jotka valituslautakunta on riidanalaisessa päätöksessä tutkinut, eli sen seikan osalta, että kantaja harjoitti toimintaa Saksan tasesähkömarkkinoilla, ja sen seikan osalta, että se oli yksi suurimmista toimittajista kyseisillä markkinoilla, ja joita se on tämän jälkeen selittänyt käsiteltävässä kanteessa väittäen, että alkuperäinen päätös vaikutti huomattavasti sen asemaan näillä markkinoilla (ks. edellä 98, 99 ja 101 kohta), kantaja viittaa valtiontukia ja yrityskeskittymiä koskevaan unionin tuomioistuinten oikeuskäytäntöön.
107
Tältä osin on tosin todettava, että oikeuskäytännössä on katsottu, että riidanalaisen päätöksen kohteena olevan tukitoimenpiteen tuensaajayrityksen lisäksi yrityksiksi, joita komission päätös muodollisen tutkintamenettelyn päättämisestä valtiontukien alalla koskee erikseen, on hyväksytty kilpailevia yrityksiä, jotka ovat aktiivisesti osallistuneet tähän menettelyyn, edellyttäen, että tämä tukitoimenpide on merkittävästi vaikuttanut niiden markkina-asemaan (ks. tuomio 2.9.2021, Ja zum Nürburgring v. komissio, C‑647/19, EU:C:2021:666, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tässä asiayhteydessä yritys ei voi vedota pelkästään siihen, että se on tuensaajayrityksen kilpailija, vaan sen on lisäksi osoitettava olevansa sellaisessa tosiasiallisessa tilanteessa, jonka perusteella se voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu (ks. mm. tuomio 22.12.2008, British Aggregates v. komissio, C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 48 kohta).
108
Yrityskeskittymiä koskevasta oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että kun on kyse päätöksestä, jossa todetaan, että yrityskeskittymä on sisämarkkinoille soveltuva, kyseiseen yrityskeskittymään nähden kolmannen osapuolen asemassa olevan yrityksen osalta sitä, koskeeko päätös kyseistä yritystä erikseen, on arvioitava yhtäältä sen mukaan, onko se osallistunut hallinnolliseen menettelyyn, ja toisaalta sen mukaan, onko yrityskeskittymä vaikuttanut se markkina-asemaan. Katsoakseen tässä yhteydessä, että kantajan markkina-asemaan on kohdistunut vaikutuksia, unionin tuomioistuimet ottavat huomioon joko sen, että kantaja on yksi keskittymän osapuolten pääasiallisista kilpailijoista, jotka hyötyvät päätöksestä, jolla yrityskeskittymä on hyväksytty (ks. vastaavasti tuomio 4.7.2006, easyJet v. komissio, T‑177/04, EU:T:2006:187, 37 kohta; tuomio 20.12.2023, Mainova v. komissio, T‑64/21, ei julkaistu, valitus vireillä, EU:T:2023:843, 85 kohta ja tuomio 20.12.2023, enercity v. komissio, T‑65/21, ei julkaistu, valitus vireillä, EU:T:2023:844, 83 kohta) tai sen, että se on pelkkä kyseisten osapuolten kilpailija, mutta keskittymällä on erityisesti yksilöity mahdollinen vaikutus sen taloudelliseen tilanteeseen, kuten sellaisten merkittävien investointien arvon heikkeneminen, jotka on toteutettu ja laskettu pitkällä aikavälillä ottaen huomioon olemassa olevien markkinoiden rakenne (ks. vastaavasti tuomio 17.5.2023, EVH v. komissio, T‑312/20, valitus vireillä, EU:T:2023:252, 42 ja 46 kohta; tuomio 17.5.2023, TEAG v. komissio, T‑315/20, ei julkaistu, valitus vireillä, EU:T:2023:259, 42 ja 46 kohta ja tuomio 17.5.2023, GGEW v. komissio, T‑319/20, ei julkaistu, valitus vireillä, EU:T:2023:263, 42 ja 46 kohta), tai se, että se on keskittymän osapuolten potentiaalinen kilpailija, kun kyseessä ovat oligopolistiset markkinat, tai tietyissä olosuhteissa se, että se toimii lähimarkkinoilla jakeluketjun aikaisemmassa tai myöhemmässä vaiheessa markkinoilla, joilla toimii monopoliasemassa oleva yritys, jonka asemaa keskittymä vahvistaa (ks. vastaavasti tuomio 30.9.2003, ARD v. komissio, C‑158/00, EU:C:2003:246, 78 kohta).
109
Edellä 107 ja 108 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö perustuu kuitenkin ainakin osittain siihen, että riidanalaisen päätöksen edunsaajien välillä on tosiasiallinen tai mahdollinen kilpailusuhde niillä markkinoilla, joita päätös koskee, ja tämä päätös vaikuttaa kantajaan, jonka asema näillä markkinoilla tai niiden lähimarkkinoilla jakeluketjun aikaisemmassa tai myöhemmässä vaiheessa on erityisesti yksilöity, kielteisesti ja mahdollisesti huomattavasti.
110
Käsiteltävässä asiassa kantaja ei väitä eikä etenkään osoita, että tietyt sen kilpailijat niillä Saksan tasesähkömarkkinoilla, joilla se toimii ja joita alkuperäinen päätös koskee, hyötyisivät mainitusta päätöksestä näillä markkinoilla. Sen perusteluista ilmenee päinvastoin, että se tyytyy viittaamaan yleisiin vaikutuksiin, joita alkuperäisellä päätöksellä on Saksan tasesähkömarkkinoihin ja jotka ovat kielteisiä vaikutuksia kaikkiin tasesähkön toimittajiin, jotka sen tavoin toimivat kyseisillä markkinoilla sekä Tšekin ja Itävallan markkinoilla.
111
Vaikka oletettaisiin, että kantajaan, joka on yksi Saksan tasesähkömarkkinoiden suurimmista toimittajista, kohdistuisi taloudellisesti kielteisempiä vaikutuksia kuin joihinkin sen kilpailijoihin kyseisillä markkinoilla, tämä ei riittäisi yksilöimään sitä 15.7.1963 annettuun tuomioon Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17, s. 223) perustuvassa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se, että toimi vaikuttaa taloudellisesti tiettyihin toimijoihin enemmän kuin niiden kilpailijoihin, ei nimittäin riitä siihen, että toimen voitaisiin tästä syystä katsoa koskevan niitä erikseen. Vaikka siis oletettaisiin, että päätöksellä on erityinen vaikutus kantajan taloudelliseen tilanteeseen, tämä seikka ei riitä erottamaan kantajaa kaikista muista henkilöistä (määräys 2.4.2004, Gonnelli ja AIFO v. komissio, T‑231/02, EU:T:2004:105, 45 kohta; tuomio 12.3.2007, Confcooperative, Unione regionale della Cooperazione Friuli-Venezia Giulia Federagricole ym. v. komissio, T‑418/04, ei julkaistu, EU:T:2007:83, 57 kohta ja tuomio 13.11.2008, Lemaître Sécurité v. komissio, T‑301/06, ei julkaistu, EU:T:2008:495, 24 kohta).
112
Myöskään se, että alkuperäinen päätös koskee väitetysti suhteellisen pientä ja vakiintunutta määrää tasesähkön toimittajia, jotka olivat kantajan tavoin onnistuneet läpäisemään tasesähkön toimittamiseen tarkoitettujen tuotantolaitosten esivalinnan ja harjoittivat toimintaa Saksan, Tšekin ja Itävallan tasesähkömarkkinoilla, ei riitä yksilöimään kantajaa 15.7.1963 annettuun tuomioon Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17, s. 223) perustuvassa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee nimittäin myös, että se, että on mahdollista määritellä jollakin tarkkuudella niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin toimea sovelletaan, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit, ei mitenkään vaikuta siten, että toimi koskisi näitä oikeussubjekteja erikseen, jos toimea sovelletaan siinä objektiivisesti määritellyn oikeudellisen tilanteen tai tosiseikaston perusteella (ks. tuomio 18.10.2018, Internacional de Productos Metálicos v. komissio, C‑145/17 P, EU:C:2018:839, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; määräys 19.9.2022, TDK Foil Italy v. komissio, T‑788/21, ei julkaistu, EU:T:2022:581, 18 kohta ja määräys 7.12.2022, Sunrise Medical ja Sunrise Medical Logistics v. komissio, T‑721/21, ei julkaistu, EU:T:2022:791, 53 kohta). Kuten valituslautakunta on lähinnä huomauttanut riidanalaisen päätöksen 48 kohdassa, alkuperäinen päätös koskee käsiteltävässä asiassa kaikkia tasesähkön toimittajia samalla tavalla, koska sitä sovelletaan kaikkiin markkinatoimijoihin, jotka haluavat harjoittaa tasesähkön kauppaa Saksassa mutta myös Tšekissä ja Itävallassa eurooppalaisilla PICASSO- ja MARI-markkinapaikoilla.
113
Lopuksi on todettava, ettei vertailu, jonka kantaja tekee kirjelmissään sen tilanteen ja sen Saksan tasesähkömarkkinoilla alkuperäisen päätöksen jälkeen toimivien kilpailijoiden tilanteen välillä, ja näillä markkinoilla mahdollisesti toimivien sellaisten kilpailijoiden tilanteen välillä, jotka olisivat voineet hyötyä tästä päätöksestä luopumalla tämän päätöksen perusteella sellaisiin kustannuksiin sitoutumisesta, joita niiden laitosten esivalinnasta aiheutuu, jotta ne voisivat päästä kyseisille markkinoille, ole myöskään omiaan osoittamaan, että ensin mainittujen ja jälkimmäisten välillä olisi todellinen tai mahdollinen kilpailusuhde.
114
Kantaja ei myöskään väitä eikä se etenkään ole osoittanut, että se olisi todellisessa tai potentiaalisessa kilpailusuhteessa alkuperäisen päätöksen niiden adressaattien kanssa, jotka sen mukaan tosiasiallisesti hyötyvät alkuperäisestä päätöksestä Saksan tasesähkömarkkinoilla, eli niiden siirtoverkonhaltijoiden kanssa, joita kyseinen päätös koskee.
115
Näissä olosuhteissa kantaja, joka ei ole osoittanut olevansa todellisessa tai potentiaalisessa kilpailusuhteessa alkuperäisen päätöksen edunsaajien kanssa Saksan tasesähkömarkkinoilla, joilla se harjoittaa toimintaa ja jota alkuperäinen päätös koskee, ei voi tehokkaasti vedota edellä 107 ja 108 kohdassa mainittuun oikeuskäytäntöön väittääkseen, kuten se käsiteltävässä asiassa tekee, että kyseinen päätös on vaikuttanut huomattavasti sen asemaan näillä markkinoilla.
116
Mitä tulee ”erityispiirteisiin” tai ”tosiasiallisiin tilanteisiin”, joihin kantaja on valituslautakunnassa vedonnut, eli siihen, että se harjoitti toimintaa Saksan tasesähkömarkkinoilla, ja siihen, että se oli yksi suurimmista toimittajista näillä markkinoilla, ja joita se täsmensi tämän kanteen yhteydessä vedoten siihen, että alkuperäinen päätös vaikutti huomattavasti sen asemaan näillä markkinoilla, edellä 107 ja 108 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti, on siis todettava, että valituslautakunta päätti riidanalaisen päätöksen 45–48 kohdassa perustellusti, etteivät ne sellaisinaan ole omiaan yksilöimään kantajaa 15.7.1963 annettuun tuomioon Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17, s. 223) perustuvassa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
117
Niiden ”erityispiirteiden” tai ”tosiasiallisten tilanteiden” osalta, joita ei ole mainittu riidanalaisessa päätöksessä sellaisina, että kantaja olisi vedonnut niihin valituslautakunnassa ja joita valituslautakunta ei näin ollen ole tutkinut kyseisessä päätöksessä mutta joihin kantaja vetoaa käsiteltävän kanteen yhteydessä (ks. edellä 102–104 kohta) unionin yleinen tuomioistuin on kehottanut prosessinjohtotoimena asianosaisia ottamaan kantaa niiden tutkittavaksi ottamiseen.
118
Kantaja väitti tältä osin, että oikeus tehdä valitus valituslautakunnassa oli kysymys, joka valituslautakunnan oli tutkittava viran puolesta soveltamalla analogisesti oikeuskäytäntöä, jonka mukaan kumoamiskanteen tutkittavaksi ottaminen unionin yleisessä tuomioistuimessa on ehdoton prosessinedellytys, joka sen on tutkittava koska tahansa, myös viran puolesta, sekä valituslautakunnan työjärjestyksen 15 artiklaa. Siltä osin kuin on kyse siitä, koskeeko toimi kantajaa erikseen, kyseisen lautakunnan olisi näin ollen pitänyt ottaa viran puolesta huomioon kaikki sen käytettävissä olleet tiedot. Käsiteltävässä asiassa kyseinen valiokunta oli kantajan mukaan päässyt tutustumaan ACERin asetuksen 2019/942 14 artiklan 6 kohdan nojalla järjestämää julkista kuulemista koskevaan arviointikertomukseen, joka on alkuperäisen päätöksen liitteessä II ja joka osoittaa sen osallistuneen aktiivisesti alkuperäisen päätöksen tekemistä edeltäneeseen hallinnolliseen menettelyyn. Kantaja toteaa lisäksi viitanneensa tähän samaan osallistumiseen valituslautakunnalle 27.4.2022 tekemänsä valituksen perusteet sisältävän kirjelmänsä 27 ja 49 kohdassa, joissa se viittasi yksityiskohtaisemmin alkuperäisen päätöksen liitteeseen II, alaviitteisiin nro 9 ja 19 ja 22.7.2022 esittämiensä täydentävien huomautusten 25–33 kohtaan. Lisäksi se toteaa vedonneensa kuudennen kumoamisperusteen yhteydessä siihen, että sen asetuksen 2019/942 14 artiklan 6 kohdan mukaista oikeutta tulla kuulluksi oli loukattu hallinnollisessa menettelyssä, valituksen perusteet sisältävän kirjelmän 118 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa sekä sen täydentävien huomautusten 26 kohdassa, jossa se mainitsi myös oikeutensa tulla kuulluksi kyseisen asetuksen 14 artiklan 1 kohdan nojalla.
119
ACER katsoi sen osalta, koskeeko toimi kantajaa erikseen, että kantaja oli valituksen perusteet sisältävän kirjelmänsä 24–28 kohdassa, jossa käsitellään tätä kysymystä, tukeutunut pääasiallisesti siihen, että kantaja oli yksi suurimmista Saksan tasesähkömarkkinoilla toimivista toimittajista ja ettei se näin ollen voinut vedota myöhemmin ja näin ollen liian myöhään muihin ”erityispiirteisiin” tai ”tosiasiallisiin tilanteisiin”, jotka voivat yksilöidä sitä 15.7.1963 annettuun tuomioon Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17, s. 223) perustuvassa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
120
Tältä osin on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin ei voi ottaa huomioon ”erityispiirteitä” tai ”tosiasiallisia tilanteita”, joihin kantaja ei ole valituslautakunnassa vedonnut tai joita se ei ole näyttänyt toteen, arvioidessaan riidanalaisen päätöksen laillisuutta. Asetuksen 2019/942 29 artiklan, luettuna yhdessä SEUT 263 artiklan kanssa, nojalla unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on nimittäin arvioida valituslautakunnan päätöksen lainmukaisuutta valvomalla sitä, miten se on soveltanut unionin oikeutta, erityisesti niiden tosiseikkojen kannalta arvioiden, jotka sille on esitetty, mutta se ei sitä vastoin voi suorittaa tätä valvontatehtävää ottamalla huomioon uusia tosiseikkoja, joihin on vedottu tai jotka sille on esitetty äskettäin (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 13.3.2007, SMHV v. Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, 54 kohta ja tuomio 15.4.2010, Schräder v. CPVO, C‑38/09 P, EU:C:2010:196, 76 kohta).
121
Lisäksi unionin tuomioistuimissa käytäviä menettelyjä koskevista säännöistä ja erityisesti Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklasta sekä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklasta ja 84 artiklan 1 kohdasta käy ilmi, että asianosaiset lähtökohtaisesti määrittelevät ja rajaavat käsiteltävän oikeusriidan ja että unionin tuomioistuimet eivät voi lausua kanteen ulkopuolisesta seikasta (ks. tuomio 17.9.2020, Alfamicro v. komissio, C‑623/19 P, ei julkaistu, EU:C:2020:734, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 22.12.2022, parlamentti v. Moi, C‑246/21 P, ei julkaistu, EU:C:2022:1026, 55 kohta). On myös syytä muistuttaa, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan, unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 120 artiklan c ja d alakohdan sekä työjärjestyksen 76 artiklan ensimmäisen kohdan d ja e alakohdan mukaan kannekirjelmässä, jolla kanne pannaan vireille unionin tuomioistuimissa, on mainittava muun muassa oikeudenkäynnin kohde, yhteenveto perusteista, joihin asiassa vedotaan, ja kantajan vaatimukset.
122
Käsiteltävässä asiassa kantaja tukeutui valituksen perusteet sisältävän kirjelmänsä 24–28 kohdassa lähinnä siihen erityiseen seikkaan, että se oli yksi suurimmista Saksan energiamarkkinoilla toimivista tasesähkön toimittajista, ja väitti, että alkuperäinen päätös, joka johti siihen, että siirtoverkonhaltijoille myydyn tasesähkön myyntihinta jäädytettiin väliaikaisesti, koski sitä erikseen.
123
Oikeuskäytännön ja edellä 97 kohdassa mainitun valituslautakunnan työjärjestyksen 15 artiklan 1 kohdan d alakohdan sanamuodon mukaan valituslautakunta saattoi riidanalaisessa päätöksessä perustellusti katsoa, että vain se erityinen seikka, johon kantaja oli asianmukaisesti vedonnut valituslautakunnassa, oli omiaan yksilöimään sen 15.7.1963 annettuun tuomioon Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17, s. 223) perustuvassa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla, eikä sen tarvinnut tutkia, voidaanko valituksen perusteet sisältävästä kirjelmästä, sen liitteistä, lisähuomautuksista tai yleisemmin asiakirja-aineistosta löytää muita ”erityispiirteitä” tai ”tosiasiallisia tilanteita”, joiden perusteella se voidaan yksilöidä.
124
Vaikka oletettaisiin, että valituslautakunta on lainvastaisesti jättänyt ottamatta riidanalaisessa päätöksessä huomioon kaikki ”erityispiirteet” tai ”tosiasialliset tilanteet”, joihin kantaja on vedonnut valituslautakunnassa, kantajan olisi pitänyt irtisanoa se esittämällä tätä koskeva kanneperuste, joka täyttää työjärjestyksen 76 artiklan d alakohdassa mainitut selvyyden ja täsmällisyyden edellytykset (ks. edellä 114 kohta).
125
Vaatimuksen tutkimatta jättäminen voi nimittäin johtaa valituslautakunnan sellaisen päätöksen kumoamiseen ainakin osittain, joka on riippumaton jostakin Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 a artiklassa tarkoitetusta unionin elimestä tai laitoksesta (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 8.6.2016, GREEN BEANS, T‑585/15, ei julkaistu, EU:T:2016:339, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
126
Vaikka kantaja vetoaa kannekirjelmän 50–59 kohdassa seikkoina, jotka voivat yksilöidä sen 15.7.1963 annettuun tuomioon Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17, s. 223) perustuvassa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla, siihen, että se osallistui aktiivisesti alkuperäisen päätöksen tekemistä edeltäneeseen hallinnolliseen menettelyyn ja siihen, että sen asetuksen 2019/942 14 artiklan 6 kohdan ja perusoikeuskirjan 41 artiklan mukaista oikeutta esittää huomautuksia ennen kyseisen päätöksen tekemistä loukattiin, se ei ole esittänyt tältä osin selvästi ja täsmällisesti riidanalaista päätöstä koskevaa kumoamisperustetta, jonka mukaan valituslautakunta jätti kyseisessä päätöksessä lainvastaisesti lausumatta näistä ”erityispiirteistä” tai ”tosiasiallisista tilanteista”, joihin valituslautakunnassa oli kantajan mukaan asianmukaisesti vedottu.
127
Näin ollen kantaja ei voi vedota käsiteltävänä olevan kanteen yhteydessä ”erityispiirteisiin” tai ”tosiasiallisiin tilanteisiin”, joita riidanalaisessa päätöksessä ei ole mainittu sellaisina, että niihin olisi vedottu valituslautakunnassa ja joita valituslautakunta ei näin ollen ole tutkinut kyseisessä päätöksessä (ks. edellä 102–104 kohta).
128
Ensimmäinen kanneperuste on siis hylättävä perusteettomana, joten riidanalaisen päätöksen kumoamista koskeva ensisijainen vaatimus, joka on täysin perusteeton, on hylättävä perusteettomana. On siis aiheellista jatkaa tarkastelemalla toissijaista vaatimusta.
Alkuperäisen päätöksen kumoamista koskeva toissijainen vaatimus
129
Kantaja esittää toissijaisen vaatimuksensa tueksi kuusi kanneperustetta, joista ensimmäinen koskee lähinnä asetuksen 2019/943 10 artiklan 1 kohdan rikkomista, toinen sitä, että ACER ei ole toimivaltainen lausumaan siirtoverkonhaltijoiden ehdotuksesta, kolmas sitä, että ACER ei ole toimivaltainen luomaan siirtoverkonhaltijoiden ehdotukseen nähden itsenäistä säännöstöä, neljäs asetuksen 2017/2195 tavoitteiden rikkomista, viides puuttuvia perusteluita ja kuudes perusoikeuskirjan 41 artiklassa ja asetuksen 2019/942 14 artiklan 6 kohdassa taatun kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista.
130
ACER vetoaa siihen, että 17.2.2023 esitetyn toissijaisen vaatimuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, koska kahden kuukauden ja kymmenen päivän määräaika, jonka kuluessa alkuperäisen päätöksen kumoamista koskeva vaatimus olisi tullut esittää ja josta määrätään SEUT 263 artiklan kuudennessa kohdassa, luettuna yhdessä työjärjestyksen 60 artiklan kanssa, alkoi ACERin mukaan kulua viimeistään sinä päivänä, jona kantaja teki muutoksenhaun valituslautakunnassa, eli 27.4.2022. Kantaja ei voi pätevästi vedota mihinkään anteeksiannettavaan erehdykseen, kun otetaan huomioon, että alkuperäisessä päätöksessä olevat tiedot oikeussuojakeinoista oli nimenomaisesti osoitettu päätöksen adressaateille ja että tulkinta, joka vastaa asetuksen 2019/942 29 artiklan sanamuotoa, merkitsi, että oli katsottava, ettei sillä loukattu kantajan oikeutta nostaa kyseisestä päätöksestä suoraa kumoamiskannetta unionin yleisessä tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella. Toissijainen vaatimus on joka tapauksessa hylättävä perusteettomana.
131
Kantaja väittää, että kanteen nostamisen määräajan noudattamatta jättäminen on käsiteltävässä asiassa johtunut anteeksiannettavasta erehdyksestä, koska kun otetaan huomioon alkuperäiseen päätökseen sisältyvät tiedot oikeussuojakeinoista ja asetuksen 2019/942 29 artiklan sanamuoto, kantaja saattoi perustellusti katsoa, ettei se voinut nostaa unionin yleisessä tuomioistuimessa kumoamiskannetta ilman, että se oli ensin käyttänyt kyseisen asetuksen 28 artiklassa tarkoitettua muutoksenhakumenettelyä.
132
ACERin esittämästä väitteestä, ettei toissijaista vaatimusta voida ottaa tutkittavaksi prosessinedellytysten puuttumisen vuoksi, on aluksi katsottava, että – kuten edellä 45 kohdasta ilmenee – kantaja saattoi käsiteltävässä asiassa nostaa alkuperäisestä päätöksestä kumoamiskanteen suoraan unionin tuomioistuimissa SEUT 263 artiklan neljännen kohdan, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, nojalla.
133
On myös todettava, että SEUT 263 artiklan kuudennesta kohdasta seuraa, että kumoamiskanteet on pantava vireille kahden kuukauden kuluessa säädöksen julkaisemisesta tai siitä, kun se on annettu tiedoksi kantajalle, taikka, jollei säädöstä ole julkaistu tai annettu tiedoksi, kahden kuukauden kuluessa siitä, kun kantaja on saanut siitä tiedon.
134
Prosessuaalisia määräaikoja koskevien unionin määräysten soveltamisesta voidaan Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 45 artiklan toisen kohdan mukaisesti poiketa ainoastaan täysin poikkeuksellisissa olosuhteissa eli ennalta arvaamattomien seikkojen tai ylivoimaisen esteen vuoksi, koska näiden määräysten tiukka soveltaminen vastaa oikeusvarmuuden vaatimuksia sekä tarvetta välttää lainkäytössä kaikkea syrjintää ja mielivaltaista kohtelua (ks. tuomio 14.12.2016, SV Capital v. EPV, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
135
Oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että kanteen nostamisen määräaikoja koskevien unionin määräysten yhteydessä anteeksiannettava erehdys, jonka nojalla näistä määräajoista voidaan poiketa, koskee ainoastaan poikkeuksellisia olosuhteita, joissa on erityisesti kyse siitä, että asianomainen toimielin on menetellyt tavalla, joka on yksinään tai ratkaisevassa määrin omiaan aiheuttamaan ymmärrettävän sekaannuksen vilpittömässä mielessä olevalle yksityiselle oikeussubjektille, joka on noudattanut kaikkea sitä huolellisuutta, jota edellytetään tavanomaista harkitsevaisuutta noudattavalta toimijalta (ks. tuomio 14.12.2016, SV Capital v. EPV, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
136
Käsiteltävässä asiassa alkuperäinen päätös julkaistiin ACERin verkkosivustolla 28.2.2022, ja kantaja saattoi asian valituslautakunnan käsiteltäväksi 27.4.2022. Vaikka oletettaisiin, että kantaja sai tiedon alkuperäisestä päätöksestä samana päivänä, jona se saattoi asian valituslautakunnan käsiteltäväksi, soveltamalla määräaikojen laskemista koskevia sääntöjä, joista määrätään työjärjestyksen 58 ja 60 artiklassa, jotka vastaavat unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 49 ja 51 artiklaa, on todettava, että esillä olevan kanteen nostamispäivänä eli 17.2.2023 kantaja oli menettänyt oikeutensa riitauttaa kyseinen päätös.
137
Kantaja ei myöskään voi perustellusti vedota käsiteltävän asian olosuhteissa edellä 135 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuun anteeksiannettavaan erehdykseen.
138
Yhtäältä on nimittäin niin, että ACER ei ole antanut kantajalle mitään täsmällisiä vakuutteluja valituslautakunnan toimivallasta tutkia valitus, jonka kantaja teki alkuperäisestä päätöksestä, koska alkuperäisen päätöksen lopussa olevat tiedot muutoksenhakukeinoista oli osoitettu nimenomaisesti kyseisen päätöksen adressaateille eli CORE-alueen siirtoverkonhaltijoille, joiden osalta ne olivat sitä paitsi asianmukaiset (ks. edellä 44 kohta). Alkuperäisessä päätöksessä ei sitä vastoin annettu mitään tietoa oikeussuojakeinoista, joita muiden luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden kuin näiden adressaattien oli noudatettava. Näitä mainintoja ei näin ollen voida pitää ACERin menettelynä, joka on omiaan aiheuttamaan kantajalle ymmärrettävää sekaannusta valituslautakunnan toimivallasta tutkia kantajan alkuperäisestä päätöksestä tekemä muutoksenhaku.
139
Toisaalta asetuksen 2019/942 29 artiklan sanamuodon tulkitseminen unionin primaarioikeuden mukaisesti merkitsi, että oli todettava, ettei kyseinen artikla ollut esteenä sille, että kantajan kaltaiset luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, joita ACERin yleisesti sovellettava toimi, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimia, koski suoraan mutta ei erikseen, voivat nostaa kyseisestä toimesta kumoamiskanteen suoraan unionin tuomioistuimissa SEUT 263 artiklan neljännen kohdan, sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksella, nojalla. Kantaja on myös itse väittänyt kannekirjelmän 117 kohdassa, että ”toissijainen vaatimus kohteena ei edellyt[tänyt] kaikkien SEUT 263 artiklan viidennen kohdan ja asetuksen 2019/942 29 artiklan mukaisten oikeussuojakeinojen käyttämistä, koska primaarioikeudessa edellytet[tiin] suoran kanteen mahdollisuutta”.
140
Käsiteltävässä asiassa kantaja ei siis voi tehokkaasti vedota oikeuskäytäntöön, jossa on tukeuduttu tiettyjen oikeussuojakeinoja sääntelevien tekstien yleiseen muotoiluun tai olemassa oleviin tottumuksiin, jotta voidaan todeta anteeksiannettava erehdys, joka koskee viivästynyttä kanteen nostamista unionin tuomioistuimissa sen jälkeen, kun on turvauduttu kansalliseen oikeussuojakeinoon, jota tässä nimenomaisessa tapauksessa ja oikeuskäytännön mukaan ei voitu soveltaa (ks. vastaavasti tuomio 14.6.1972, Marcato v. komissio, 44/71, EU:C:1972:53, 5–9 kohta ja tuomio 5.4.1979, Orlandi v. komissio, 117/78, EU:C:1979:109, 9–11 kohta).
141
Tästä seuraa, että kantaja ei voi vedota mihinkään anteeksiannettavaan erehdykseen, jonka perusteella se olisi voinut käsiteltävässä asiassa poiketa velvollisuudesta noudattaa kanteen nostamisen määräaikaa.
142
Näin ollen myös toissijainen vaatimus, joka koskee alkuperäisen päätöksen kumoamista, on jätettävä tutkimatta, joten kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
143
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
144
Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan ACERin oikeudenkäyntikulut tämän vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
RWE Supply & Trading GmbH velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
van der Woude
Škvařilová-Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Julistettiin Luxemburgissa 25 päivänä kesäkuuta 2025.
Allekirjoitukset
Sisällys
Asian tausta
Asianosaisten vaatimukset
Oikeudellinen arviointi
Riidanalaisen päätöksen kumoamista koskeva ensisijainen vaatimus
Toinen kanneperuste, joka koskee SEUT 263 artiklan neljännen kohdan rikkomista
Kolmas kanneperuste, joka koskee tehokkaan oikeussuojan periaatteen loukkaamista, sellaisena kuin se on vahvistettu perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja unionin yleisissä oikeusperiaatteissa
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee asetuksen 2019/942 28 artiklan 1 kohdan rikkomista
Alkuperäisen päätöksen kumoamista koskeva toissijainen vaatimus
Oikeudenkäyntikulut
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.