62023CJ0701
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
3 päivänä huhtikuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Ne bis in idem ‑periaate – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus – 54 artikla – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 50 artikla – Jäsenvaltiossa tehty päätös rikosoikeudellisen menettelyn keskeyttämisestä toistaiseksi sellaisten menehtyneiden luonnollisten henkilöiden osalta, jotka työskentelivät aiemmin oikeushenkilön palveluksessa – Kyseistä oikeushenkilöä vastaan toisessa jäsenvaltiossa aloitettu rikosoikeudellinen menettely – Tutkimatta jättäminen
Asiassa C‑701/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka tribunal judiciaire de Paris (Pariisin alioikeus, Ranska) on esittänyt 4.7.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 14.11.2023, saadakseen ennakkoratkaisun rikosasiassa, jossa vastaajana on
Swiftair SA,
ja jossa asian käsittelyyn osallistuvat
Syndicat ALTER ja
Association AH5017-Ensemble ym.,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Kumin, varapresidentti T. von Danwitz (esittelevä tuomari) sekä tuomari S. Gervasoni,
julkisasiamies: D. Spielmann,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Swiftair SA, edustajinaan R. Lindon ja P. Spinosi, avocats,
–
Syndicat ALTER, edustajanaan A. Lyon-Caen, avocat,
–
Association AH5017-Ensemble, edustajanaan E. Piwnica, avocat,
–
Ranskan hallitus, asiamiehinään R. Bénard, B. Dourthe ja B. Fodda,
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään A. Gavela Llopis,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään F. Blanc ja I. Zaloguin,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14.6.1985 Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen (EYVL 2000, L 239, s. 19), joka allekirjoitettiin Schengenissä (Luxemburg) 19.6.1990 ja joka tuli voimaan 26.3.1995 (jäljempänä Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus), 54 artiklan, luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 50 artiklan valossa, tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty rikosasiassa, jossa vastaajana on yhtiö Swiftair SA, jota syytetään Malissa 24.7.2014 tapahtuneista kuolemantuottamuksista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen johdanto-osan perustelukappaleissa todetaan seuraavaa:
”TUKEUTUVAT tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla Schengenissä 14 päivänä kesäkuuta 1985 tehtyyn Schengenin sopimukseen,
OVAT PÄÄTTÄNEET toteuttaa edellä mainitussa sopimuksessa ilmaistun tavoitteen lakkauttaa henkilöliikenteen tarkastukset sekä helpottaa tavaroiden kuljetusta ja liikkuvuutta,
OTTAVAT HUOMIOON, että Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksessa, sellaisena kuin se on täydennettynä Euroopan yhtenäisasiakirjalla, säädetään, että sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisärajoja,
– –”
4
Yleissopimuksen 54 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Henkilöä, jota koskevassa asiassa sopimuspuoli on antanut lainvoimaisen tuomion, ei voida syyttää samasta teosta toisen sopimuspuolen toimesta edellyttäen, että tämä henkilö on tuomion saatuaan suorittanut rangaistuksensa tai parhaillaan suorittaa sitä taikka että sitä ei voida tuomion antaneen sopimuspuolen lain mukaan enää suorittaa.”
Espanjan oikeus
5
Rikosprosessilain (Ley de Enjuiciamiento Criminal) 637 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Päätös rikosoikeudellisen menettelyn lopullisesta päättämisestä tehdään
1°) kun ei ole riittävästi epäilyjä tukemaan sitä, että rikosoikeudellisen menettelyn perusteena oleva teko on tehty
2°) kun teko ei ole rikos
3°) kun menettelyssä ilmenee, etteivät henkilöt, joiden osalta rikosoikeudellinen menettely on aloitettu, ole rikosoikeudellisessa vastuussa tekijöinä, rikokseen osallisina tai kätkijöinä.”
6
Rikosprosessilain 641 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Päätös rikosoikeudellisen menettelyn keskeyttämisestä toistaiseksi tehdään
1°) kun rikosoikeudellisen menettelyn perusteena olevaa rikosta ei ole näytetty asianmukaisesti toteen
2°) kun esitutkinnasta ilmenee, että rikos on tehty, mutta ei ole riittäviä perusteita asettaa syytteeseen yhtä tai useampaa henkilöä tekijänä, rikokseen osallisena tai kätkijänä.”
Ranskan oikeus
7
Rikoslain (code pénal) 113-9 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Edellä 113-6 ja 113-7 §:ssä tarkoitetuissa tapauksissa rikosoikeudellista menettelyä ei voida kohdistaa henkilöön, joka osoittaa, että hänet on tuomittu lainvoimaisesti ulkomailla samoista teoista ja, jos hänet on tuomittu rangaistukseen, että rangaistus on suoritettu tai vanhentunut.”
8
Rikosprosessilain (code de procédure pénale) 692 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Edellisessä luvussa tarkoitetuissa tapauksissa rikosoikeudellista menettelyä ei voida kohdistaa henkilöön, joka osoittaa, että hänet on tuomittu lainvoimaisesti ulkomailla samoista teoista ja, jos hänet on tuomittu rangaistukseen, että rangaistus on suoritettu tai vanhentunut.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
9
Swiftairille kuuluva Espanjassa rekisteröity lentokone vuokrattiin 24.7.2014 Ouagadougousta (Burkina Faso) Algeriin (Algeria) suoritettavaa lentoa varten. Kyseinen lentokone putosi Malin pohjoisosassa sijaitsevalle aavikolle. Kaikki matkustajat, joiden joukossa oli 54 Ranskan kansalaista, menehtyivät onnettomuudessa.
10
Onnettomuuden jälkeen Juzgado Central de Instrucción no 6 (valtakunnallinen tutkintatuomioistuin nro 6, Espanja) aloitti esitutkinnan 24.7.2014 antamallaan määräyksellä. Suljettuaan pois terrori-iskun mahdollisuuden kyseinen tuomioistuin totesi myöhemmin 23.9.2014 antamassaan määräyksessä, että oli syytä tutkia, olivatko tapahtumat voineet johtua kyseistä lentokonetta lentäneiden luonnollisten henkilöiden kokemattomuudesta tai varomattomuudesta.
11
Samaan aikaan Ranskassa lentoliikennepoliisin (gendarmerie des transports aériens) tehtäväksi annettiin esitutkinnan suorittaminen. Tutkintatuomarin vastuulle kuuluva esitutkinta kuolemantuottamuksista aloitettiin 29.7.2014 päivätyllä hakemuksella.
12
Espanjan ja Ranskan oikeusviranomaiset tekivät vuosina 2014–2016 yhteistyötä muun muassa kansainvälistä keskinäistä rikosoikeusapua koskevien pyyntöjen avulla. Kyseisten viranomaisten välisten keskustelujen perusteella ei kuitenkaan voitu ratkaista etukäteen kysymystä päätösten, joita mainitut viranomaiset tekevät samanaikaisesti suorittamiensa tutkimusten päätteeksi, mahdollisesta ristiriitaisuudesta.
13
Espanjalainen tutkintatuomari teki 18.7.2016 päätöksen rikosoikeudellisen menettelyn keskeyttämisestä toistaiseksi Espanjan rikosprosessilain 641 §:n nojalla sillä perusteella, että ”kun otetaan huomioon miehistön henkilökohtaiset ja ammatilliset ominaisuudet” sekä ilma-aluksen kunto, ei ole havaittu ”mitään näyttöä [Swiftair]-yhtiön syyllistymisestä sääntöjenvastaisuuksiin, jotka voivat liittyä – – ilmailuonnettomuuteen”. Kyseisessä päätöksessä todetaan erityisesti, ettei voitu todeta ”ilma-aluksen lentäjien syyllistyneen objektiivisen tarkkaavaisuus- tai huolellisuusvelvoitteen rikkomiseen”.
14
Teknisten tutkimusten tekeminen uskottiin Ranskassa kolmesta asiantuntijasta koostuneelle komitealle, jonka 23.12.2016 toimittamassa loppukertomuksessa todettiin tiettyjen seikkojen vaikuttaneen onnettomuuteen, kuten lentäjien kausiluonteinen toiminta, mikä oli heikentänyt heidän suorituskykyään epätavallisissa tilanteissa, ja maa- ja lentosimulaattorikoulutusten riittämätön määrä ja niiden sisällön puutteellisuus, mikä oli vaikuttanut muun muassa siihen, että käsillä olleeseen tilanteeseen ei reagoitu asianmukaisesti.
15
Ranskalainen tutkintatuomari aloitti 29.6.2017 Swiftairin osalta tutkinnan kuolemantuottamuksista sillä perusteella, että kyseinen yhtiö oli sillä, että se ei ollut varmistanut miehistön ”riittävää koulutusta”, tuottamuksellisesti aiheuttanut kaikkien aluksessa olleiden henkilöiden, joiden joukossa oli ollut ranskalaisia uhreja, kuoleman. Swiftair vaati 24.11.2017 sitä koskevan tutkinnan aloittamista koskevan päätöksen kumoamista sillä perusteella, että sen osalta oli tehty Espanjassa päätös rikosoikeudellisen menettelyn keskeyttämisestä, koska kyseinen päätös oli lainvoimainen ja sitova Ranskassa Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan ja kyseisessä artiklassa vahvistetun ne bis in idem ‑periaatteen nojalla. Tutkintajaosto jätti 16.11.2018 kyseisen vaatimuksen tutkimatta.
16
Ranskalainen tutkintatuomari siirsi 18.5.2021 tekemällään päätöksellä Swiftairia koskevan asian tribunal judiciaire de Paris’n (Pariisin alioikeus, Ranska), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, käsiteltäväksi ja hylkäsi Swiftairin esittämät ne bis in idem ‑periaatteen loukkaamista koskevat argumentit sillä perusteella, että mainittu päätös rikosoikeudellisen menettelyn keskeyttämisestä ei ollut oikeusvoimainen eikä lainvoimainen. Tutkintatuomari katsoi erityisesti, että viimeksi mainittu päätös, jolle ei löydy vastinetta Ranskan oikeudessa, ei johda syyteoikeuden lainvoimaiseen raukeamiseen eikä ole esteenä muille samaa tekoa koskeville rikosoikeudellisille menettelyille.
17
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa muun muassa, että sovellettavan Espanjan lainsäädännön mukaan on niin, että Swiftairin kaltainen oikeushenkilö ei voi joutua rikosoikeudelliseen vastuuseen ja ettei Swiftairiin tämän johdosta muodollisesti kohdistettu syytetoimia tai pakkokeinoja Espanjassa. Kyseinen tuomioistuin pohtii siten, kattaako Espanjassa tehty päätös rikosoikeudellisen menettelyn keskeyttämisestä – siltä osin kuin se saattaa olla lainvoimainen – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa sovellettaessa paitsi luonnolliset henkilöt, joita se koskee suoraan, myös välillisesti rikoksesta epäillyn oikeushenkilön siten, että sitä on pidettävä henkilönä, jota koskevassa asiassa on annettu lainvoimainen tuomio tässä 54 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
18
Tässä tilanteessa tribunal judiciaire de Paris on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 50 artiklan kanssa, tulkittava siten, että tuomioistuimen asian perusteellisen tutkinnan jälkeen sopimusvaltiossa rikosoikeudellisen menettelyn keskeyttämisestä tekemää päätöstä, johon voidaan hakea muutosta ja joka estää menettelyn jatkamisen, jollei ilmene uusia perusteita syytteelle, on pidettävä kyseisessä artiklassa tarkoitettuna lainvoimaisena ratkaisuna, vaikka sillä ei ole sopimusvaltiossa, jossa päätös rikosoikeudellisen menettelyn keskeyttämisestä on tehty, kaikkia täysin oikeusvoimaisen ratkaisun vaikutuksia?
2)
Onko Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 50 artiklan kanssa, tulkittava siten, että kun on kyse rikosoikeudellisen menettelyn keskeyttämistä koskevasta päätöksestä, joka vastaa lainvoimaista ratkaisua ja joka voi tarjota kyseisessä yleissopimuksessa tarkoitetun ne bis in idem ‑periaatteen suojan, henkilöllä, jota koskevassa asiassa on annettu lainvoimainen tuomio, tarkoitetaan esitutkinnan yhteydessä epäiltyä henkilöä, jonka teot tai laiminlyönnit ovat olleet tutkinnan kohteena, vaikka tähän henkilöön ei ole esitutkinnassa muodollisesti kohdistettu syytetoimia tai pakkokeinoja?
3)
Onko Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 50 artiklan kanssa, tulkittava siten, että yhtäältä luonnolliset henkilöt, jotka ovat yhtiön toimintoja hoitaessaan toimineet edustamansa oikeushenkilön hyväksi ja lukuun, ja toisaalta itse oikeushenkilö ovat identiteetiltään sama henkilö, jolloin oikeushenkilöön ei voida kohdistaa rikosoikeudellista menettelyä sopimusvaltiossa, jos sen laillisia edustajia koskevassa asiassa on jo annettu unionin oikeudessa tarkoitetulla tavalla lainvoimainen tuomio toisessa sopimusvaltiossa, vaikka oikeushenkilöön itseensä ei ole koskaan kohdistettu rikosoikeudellista menettelyä tässä toisessa sopimusvaltiossa?
4)
Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 50 artiklan kanssa, tulkittava tällaisessa tapauksessa siten, että oikeushenkilöllä on oikeus ne bis in idem ‑periaatteen suojaan myös silloin, kun oikeushenkilöön ei voitu missään tapauksessa kohdistaa rikosoikeudellista menettelyä sopimusvaltiossa, jossa lainvoimainen ratkaisu on annettu, koska oikeushenkilön välitöntä rikosoikeudellista vastuuta ei tunneta tässä valtiossa tai koska oikeushenkilö voi joutua rikosoikeudelliseen vastuuseen ainoastaan sellaisista rikoksista, joista rikosoikeudellisen menettelyn kohteena olevissa teoissa ei ole kyse?”
Tutkittavaksi ottaminen
19
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklassa käyttöön otetussa menettelyssä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on näin ollen lähtökohtaisesti velvollisuus antaa ennakkoratkaisu (tuomio 22.10.2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20
Unionin tuomioistuimen on kuitenkin oman toimivaltaisuutensa taikka sille esitetyn pyynnön tutkittavaksi ottamisen arvioimiseksi tutkittava ne olosuhteet, joiden vallitessa kansallinen tuomioistuin esitti ennakkoratkaisupyynnön (tuomio 22.10.2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21
Tässä yhteydessä on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkinnalla ei ole mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 30.4.2024, M.N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22
Tältä osin on todettava, että ennakkoratkaisupyynnön sisältöä koskevat vaatimukset mainitaan selvästi unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklassa, josta ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen oletetaan SEUT 267 artiklaan perustuvassa yhteistyössä olevan tietoinen ja jota sen on tunnollisesti noudatettava. Näiden vaatimusten, jotka mainitaan Euroopan unionin tuomioistuimen kansallisille tuomioistuimille ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä antamien suositusten (EUVL 2019, C 380, s. 1) 15 kohdassa, mukaan ennakkoratkaisupyyntöön on sisällytettävä ”yhteenveto oikeudenkäynnin kohteesta ja asiaa koskevista tosiseikoista, siten kuin ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ne todennut, tai ainakin selostus niistä tosiseikoista, joihin kysymykset perustuvat”, ”asiassa mahdollisesti sovellettaviksi tulevien kansallisten säännösten sisältö ja tarvittaessa asiaan liittyvä kansallinen oikeuskäytäntö” ja ”selostus niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavan kansallisen lainsäädännön välillä”.
23
Nyt käsiteltävän asian osalta on muistutettava, että Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan mukaan henkilöä, jota koskevassa asiassa sopimuspuoli on antanut lainvoimaisen tuomion, ei voida syyttää samasta teosta toisen sopimuspuolen toimesta edellyttäen, että tämä henkilö on tuomion saatuaan suorittanut rangaistuksensa tai parhaillaan suorittaa sitä taikka että sitä ei voida tuomion antaneen sopimuspuolen lain mukaan enää suorittaa.
24
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan tarkoituksena on taata henkilölle, joka on tuomittu ja suorittanut rangaistuksensa tai mahdollisesti saanut syytteestä vapauttavan lainvoimaisen tuomion, että hän voi liikkua Schengen-alueella joutumatta pelkäämään sitä, että hänet asetetaan syytteeseen samasta teosta toisessa jäsenvaltiossa (tuomio 14.9.2023, Volkswagen Group Italia ja Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25
Kyseistä artiklaa on näet tulkittava yhtäältä SEU 3 artiklan 2 kohdan valossa, jonka mukaan unioni tarjoaa kansalaisilleen vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen, jolla ei ole sisärajoja ja jolla taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus (ks. vastaavasti tuomio 29.6.2016, Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, 46 kohta), ja toisaalta Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen johdanto-osan perustelukappaleiden valossa, joista ilmenee, että kyseisen yleissopimuksen tavoitteena on lakkauttaa henkilöliikenteen tarkastukset yhteisillä rajoilla sekä helpottaa tavaroiden kuljetusta ja liikkuvuutta alueella, jolla ei ole sisärajoja.
26
Tästä seuraa, että Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artikla ei ole merkityksellinen silloin, kun kyse ei ole mahdollisuudesta vapaaseen liikkuvuuteen kyseisellä alueella, eikä erityisesti silloin, kun asia koskee ainoastaan oikeushenkilöitä (ks. vastaavasti tuomio 14.9.2023, Volkswagen Group Italia ja Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, 82 kohta).
27
Nyt käsiteltävässä asiassa on selvää, että pääasian kohteena oleva rikosoikeudellinen menettely on pantu vireille Ranskassa yksinomaan oikeushenkilöä eli Swiftairia vastaan. Luonnolliset henkilöt, joiden rikosoikeudellista vastuuta tutkittiin Espanjassa, olivat menehtyneet pääasiassa kyseessä olevassa onnettomuudessa. Näin ollen on niin, että koska pääasiassa ei selvästikään ole kyse luonnollisten henkilöiden mahdollisuudesta vapaaseen liikkuvuuteen, ei Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa voida soveltaa pääasiassa.
28
Oikeuskäytännön mukaan on niin, että kun niitä unionin oikeuden säännöksiä tai määräyksiä, joita ennakkoratkaisukysymykset koskevat, ei voida soveltaa pääasiassa eikä niillä ole siten merkitystä pääasian ratkaisemisen kannalta, on katsottava, että pyydetty ennakkoratkaisu ei ole tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa ratkaisunsa, ja että nämä kysymykset on siten jätettävä tutkimatta (ks. vastaavasti tuomio 22.10.2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 38 ja 68 kohta). Tästä seuraa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen nyt käsiteltävässä asiassa esittämät kysymykset on tämän johdosta jätettävä tutkimatta siltä osin kuin ne koskevat Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa.
29
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa myös perusoikeuskirjan 50 artiklaan, mutta on syytä muistuttaa, että perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdan mukaan sen määräykset koskevat jäsenvaltioita ainoastaan silloin, kun ne soveltavat unionin oikeutta. Perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu unionin oikeuden soveltamisen käsite edellyttää unionin oikeuden toimen ja kyseessä olevan kansallisen toimenpiteen välillä yhteyttä, joka ei perustu pelkästään kyseisten alojen läheisyyteen tai niiden välisiin epäsuoriin vaikutuksiin (ks. vastaavasti tuomio 28.11.2024, PT (Syyttäjän ja rikoksentekijän välinen sopimus), C‑432/22, EU:C:2024:987, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Nyt käsiteltävässä asiassa on niin, että koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole ennakkoratkaisupyynnössään esittänyt yhteyttä pääasiassa sovellettavan kansallisen lainsäädännön ja unionin oikeuden merkityksellisten säännösten tai määräysten välillä, kyseinen pyyntö sellaisenaan ei mahdollista sen toteamista, että pääasiassa kyseessä oleva tilanne kuuluu unionin oikeuden soveltamisalaan. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on niin, että unionin tuomioistuin ei ole tällaisessa tapauksessa toimivaltainen arvioimaan tilannetta, eivätkä perusoikeuskirjan määräykset, joihin mahdollisesti tukeudutaan, sellaisinaan voi perustaa kyseistä toimivaltaa (määräys 17.5.2024, VGG ym., C‑190/23, EU:C:2024:420, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31
Perusoikeuskirjan 50 artiklan pyydetystä tulkinnasta on näin ollen todettava, että unionin tuomioistuimella ei ole tällä hetkellä tämän tuomion 21 kohdassa mainitussa vakiintuneessa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. Ennakkoratkaisupyyntö ei täytä tämän tuomion 22 kohdassa mainittuja vaatimuksia eikä erityisesti unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdan vaatimuksia, koska pyynnössä ei selosteta ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteamaa yhteyttä pääasiassa sovellettavan kansallisen lainsäädännön ja unionin oikeuden merkityksellisten säännösten tai määräysten välillä.
32
Tästä seuraa, että ennakkoratkaisupyyntö on kokonaisuudessaan jätettävä tutkimatta.
33
Ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on kuitenkin mahdollisuus esittää uusi ennakkoratkaisupyyntö, joka sisältää kaikki ne seikat, joiden perusteella unionin tuomioistuin voi antaa ratkaisun (ks. vastaavasti määräys 20.5.2021, ENR Grenelle Habitat ym., C‑88/20, EU:C:2021:407, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Oikeudenkäyntikulut
34
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Tribunal judiciaire de Paris’n (Pariisin alioikeus, Ranska) 4.7.2023 tekemällä päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö jätetään tutkimatta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.