62007CC0348
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
M. POIARES MADURO
19 päivänä marraskuuta 2008 (
1
)
Asia C-348/07
Turgay Semen
vastaan
Deutsche Tamoil GmbH
”Direktiivi 86/653/ETY — 17 artikla — Itsenäiset kauppaedustajat — Edustussopimuksen lakkaaminen — Oikeus hyvitykseen — Hyvityksen määrän laskeminen”
1.
Nyt käsiteltävä Landgericht Hamburgin esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18.12.1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY (jäljempänä direktiivi) 17 artiklan täytäntöönpanoa. (
2
) Landgericht pyytää 17 artiklan tulkintaa erityisesti selvittääkseen sen, voidaanko kauppaedustajan oikeus hyvitykseen rajoittaa koskemaan vain menetettyjä provisioita ja millä edellytyksillä näin voidaan tehdä. Tällainen tulkinta on tarpeen, jotta kansallinen tuomioistuin kykenisi arvioimaan, onko asiaa koskeva kansallinen lainsäädäntö, sellaisena kuin saksalaiset tuomioistuimet sitä tulkitsevat, ristiriidassa direktiivissä sen hyvityksen laskemisesta esitetyn lähtökohdan kanssa, johon kauppaedustajalla on oikeus, kun hänen sopimussuhteensa päämieheen on lakannut.
I Tosiseikat, asiaa koskeva lainsäädäntö, ennakkoratkaisukysymykset ja alustava tarkastelu
2.
Ennakkoratkaisupyyntö on tullut esiin asiassa, jonka on pannut vireille kantajana oleva Turgay Semen, joka työskenteli vastaajana olevan Deutsche Tamoil GmbH:n kauppaedustajana. Semen piti 1.11.2001 ja välisenä aikana kauppaedustajana vastaajan omistamaa huoltoasemaa. Vastaajayhtiö kuuluu suurempaan libyalaiseen konserniin Oilinvestiin, jolla on laaja huoltoasemaverkosto Saksassa, minkä lisäksi sen liiketoimintaan kuuluu öljyn poraaminen ja jalostaminen useissa maissa eri puolilla maailmaa.
3.
Kantaja sai hänen ja vastaajan välisen sopimuksen voimassaoloaikana provision myymästään polttoaineesta. Kantajan saaman provision taso vaihteli sen mukaan, ostivatko kyseiset asiakkaat tavanomaisten maksutapojen sijasta polttoainetta vastaajan luottokorteilla, joita vastaan vastaaja myönsi alennuksia.
4.
Direktiivin 17 artiklassa sallitaan se, että jäsenvaltiot valitsevat kahdesta säännöstöstä, jotka koskevat kauppaedustajille heidän ja päämiehen välisen sopimussuhteen lakattua suoritettavaa korvausta. Tämä korvaus voi olla vahingonkorvaus (17 artiklan 3 kohta) tai hyvitys (17 artiklan 2 kohta).
5.
Saksan viranomaiset ovat valinneet 17 artiklan 2 kohdassa säädetyn hyvityssäännöstön. Tässä artiklassa ja asiaa koskevassa Saksan lainsäädännössä (kauppalain (Handelsgesetzbuch, jäljempänä HGB) 89 b §:ssä) säädetään, että kantajan kaltaisilla edustajilla on tietyin edellytyksin oikeus päämiehen suorittamaan hyvitykseen heidän välisensä sopimussuhteen lakattua. Asianosaiset ovat erimielisiä siitä, minkä suuruinen hyvitys olisi myönnettävä tässä tapauksessa, ja erityisesti siitä, onko Saksan lainsäädännössä vahvistettu hyvityksen laskemista koskeva menetelmä direktiivin vaatimusten mukainen.
6.
Direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan sekä edellytykset, joiden täyttyessä hyvitys on myönnettävä, että menetelmä, jota on käytettävä tällaista hyvitystä laskettaessa, seuraavasti:
”a)
Kauppaedustajalla on oikeus hyvitykseen, jos ja siinä laajuudessa kuin:
—
hän on hankkinut päämiehelle uusia asiakkaita tai merkittävästi laajentanut liikesuhteita aikaisempien asiakkaiden kanssa ja päämiehelle koituu jatkuvasti merkittävää etua liikesuhteista tällaisten asiakkaiden kanssa; ja
—
tämän hyvityksen maksaminen on kaikki asiaan vaikuttavat seikat ja erityisesti kauppaedustajan näiden asiakkaiden kanssa päätettävistä liiketoimista menettämät provisiot huomioon ottaen kohtuullista. Jäsenvaltiot voivat säätää, että tällaiseksi seikaksi katsotaan myös 20 artiklassa tarkoitetun kilpailunrajoitusehdon käyttäminen;
b)
Hyvityksenä suoritetaan korkeintaan määrä, joka vastaa kauppaedustajan yhden vuoden palkkioita viiden viimeksi kuluneen vuoden palkkioiden keskimäärän mukaan laskettuna tai, jos edustussopimus on ollut voimassa viittä vuotta lyhyemmän ajan, hyvitys lasketaan sopimuksen koko voimassaoloaikana maksettujen palkkioiden keskimäärän mukaan;
c)
Tällaisen hyvityksen saaminen ei vähennä kauppaedustajan oikeutta vaatia vahingonkorvausta.”
7.
HGB:n 89 b §:n 1 momentissa, jossa itse asiassa säädetään siitä hyvitysten laskentamallista, johon direktiivi perustuu, (
3
) noudatetaan suureksi osaksi 17 artiklan 2 kohdan sanamuotoa, kun siinä säädetään seuraavaa:
”1.   Kauppaedustaja voi vaatia päämieheltä sopimussuhteen lakattua asianmukaista hyvitystä, jos ja siltä osin kuin
i.
päämiehelle koituu liikesuhteista uusien, kauppaedustajan hankkimien asiakkaiden kanssa sopimussuhteen lakattuakin merkittävää etua,
ii.
kauppaedustaja menettää sopimussuhteen lakkaamisen seurauksena oikeutensa provisioon, jonka hän saisi sen jatkuessa hänen hankkimiensa asiakkaiden kanssa jo tehdyistä tai tulevaisuudessa tehtävistä kaupoista, ja
iii.
hyvityksen suorittaminen on kaikki seikat huomioon ottaen kohtuullista.
2.   Uuden asiakkaan hankkimista vastaa se, jos kauppaedustaja on laajentanut liikesuhteita jonkin asiakkaan kanssa niin merkittävästi, että se vastaa taloudellisesti uuden asiakkaan hankintaa.”
8.
Kansallinen tuomioistuin toteaa ennakkoratkaisupyynnössään, että 89 b §:ään liittyvä saksalaisten tuomioistuinten oikeuskäytäntö koskee siinä asetettuja perusteita (eli päämiehelle jatkuvasti koituva merkittävä etu, kauppaedustajan provision menettäminen ja hyvityksen suorittamisen kohtuullisuus), joiden katsotaan olevan päällekkäisiä ja vastavuoroisesti rajoittavia. Hampurilaistuomioistuin epäilee sitä, onko tähän lähestymistapaan kuuluva suoritettavissa olevan hyvityksen rajoittaminen 17 artiklan 2 kohdan mukaista, ja esittää seuraavat kaksi kysymystä:
”1)
Onko se, että kauppaedustajan oikeus hyvitykseen rajoitetaan niiden provisioiden määrään, jotka hän menettää sopimussuhteen lakkaamisen vuoksi, vaikka päämiehelle koituu jatkuvasti taloudellisesti merkittävämmäksi arvioitavaa etua, sopusoinnussa jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18.12.1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan kanssa?
2)
Kun päämies kuuluu konserniin, onko edellä mainitussa laskelmassa otettava huomioon myös konsernin muille yhtiöille koituvat edut?”
9.
Ennen näiden kahden kysymyksen tarkastelemista on käsiteltävä ensin yksi alustava kysymys. Suullisessa käsittelyssä väitettiin vastaajan puolesta, että Saksan oikeuskäytäntöön ennakkoratkaisupyynnön esittämisen jälkeen tehdyt muutokset ovat tehneet oikeudenkäynnistä yhteisöjen tuomioistuimessa merkityksettömän. Erityisesti esitettiin, että ”tavanomaisen asiakkaan” määritelmään liittyvän kansallisen oikeuskäytännön muutokset merkitsisivät sitä, että menetetyn provision laskentaan perustuva määrä ylittäisi lähes kaikissa tapauksissa 17 artiklan 2 kohdan b alakohdassa vahvistetun enimmäismäärän, joten päämiehelle koituvan muun edun huomioon ottamisen sallittavuutta koskevalla kysymyksellä ei ole merkitystä.
10.
Yhteisöjen tuomioistuin on aikaisemmin katsonut, että sen EY 234 artiklan mukaisiin tehtäviin ei kuulu neuvoja antavien lausuntojen esittäminen (
4
) tai hypoteettisiin kysymyksiin vastaaminen. (
5
) Lisäksi se kieltäytyi asiassa Zabala (
6
) antamasta ennakkoratkaisua, kun oikeudenkäynti kansallisessa tuomioistuimessa oli päättynyt siitä syystä, että yksi asianosainen oli hyväksynyt toisen asianosaisen vaatimuksen, sillä perusteella, että ratkaisun antaminen ei ollut enää tarpeen riidan todellista ratkaisemista varten. (
7
)
11.
Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin korostanut useaan kertaan, että ”yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä – –, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta” (
8
) ja että ”kansallisen tuomioistuimen esittämä pyyntö voidaan jättää tutkimatta vain, jos on ilmeistä, että tämän tuomioistuimen pyytämä yhteisön oikeuden tulkinta tai yhteisön säännöksen pätevyyden tutkiminen ei millään tavalla liity oikeudenkäynnin tosiseikkoihin tai kohteeseen”. (
9
)
12.
Ennakkoratkaisupyynnön esittämisen jälkeisten kansallisen lainsäädännön muutosten ei ole katsottu aiheuttavan sitä, että ennakkoratkaisupyyntö voitaisiin jättää tutkimatta näistä syistä; yhteisöjen tuomioistuin korosti asiassa CIA, (
10
) että ennakkoratkaisun ei voitu katsoa tulleen tarpeettomaksi tilanteessa, jossa ennakkoratkaisupyynnön kohteena oleva kansallinen lainsäädäntö oli kumottu ja korvattu eri kansallisella lainsäädännöllä. Tarpeettomuutta koskevan väitteen on menestyttävä vieläkin heikommin nyt käsiteltävän asian kohteena olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa muutokset ovat tapahtuneet kansallisten tuomioistuinten oikeuskäytännössä, jonka vaikutukset eivät ole vielä täysin varmoja. Näin ollen katson, että yhteisöjen tuomioistuimen ei pitäisi kieltäytyä antamasta vastausta esitettyihin kysymyksiin, koska on kansallisen tuomioistuimen tehtävänä arvioida uuden kansallisen oikeuskäytännön vaikutusta siihen, mikä merkitys yhteisöjen tuomioistuimen antamilla vastauksilla on sen käsiteltävänä olevan asian lopullisen ratkaisun kannalta.
II Oikeudellinen arviointi
Ensimmäinen kysymys
13.
Saksan lainsäädäntöön sisältyvällä lähestymistavalla, sellaisena kuin Saksan tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet, rajoitetaan kauppaedustajalle myönnettävää hyvitystä sillä perusteella, miten on lopullisesti tulkittava sitä, mitä on pidettävä kohtuullisena, mikä merkitsee sitä, että mikä tahansa palkkio, joka ylittää kauppaedustajan menettämän provision määrän, ei ole kohtuullinen. Kun arvioidaan tällaisen lähestymistavan yhteensopivuutta direktiivin kanssa, on sovitettava yhteen kaksi mahdollisesti kilpailevaa periaatetta, jotka on yksilöity aikaisemmissa 17 artiklaa koskeneissa tuomioissa.
14.
Yhteisöjen tuomioistuin on todennut yhtäältä asiassa Ingmar (
11
) ja toisaalta asiassa Honyvem (
12
) antamissaan tuomioissa, että 17 artiklalla käyttöön otettu järjestelmä oli pakottava. Yhteisöjen tuomioistuin on myös korostanut 17 artiklan tehtävää kauppaedustajien suojan vähimmäisstandardina ja todennut, että kansallisessa lainsäädännössä ei voida antaa sääntöjä, joilla annettaisiin tällaisille edustajille pienempi hyvitys kuin 17 artiklassa säädetään. (
13
)
15.
Toisaalta yhteisöjen tuomioistuin totesi sekä asiassa Ingmar että asiassa Honyvem antamissaan tuomioissa, että 17 artiklassa ”ei anneta yksityiskohtaisia tietoja menetelmästä, jonka mukaan edustussopimuksen lakkaamisesta suoritettava hyvitys on laskettava”, (
14
) ja että 17 artiklalla käyttöön otetussa järjestelmässä ”jäsenvaltiot voivat käyttää harkintavaltaansa, kun ne valitsevat menettelyn, jonka mukaan annettava hyvitys tai korvaus lasketaan”. (
15
) Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että tätä harkintavaltaa on sovellettava ”erityisesti kohtuullisuutta koskevan kriteerin” mukaisesti. (
16
)
16.
Vaikka 17 artiklassa pyritään vahvistamaan kauppaedustajien suojan perustaso, vaikuttaisi näin ollen siltä, että tämän suojan taso voi direktiivin perusteella vaihdella valtiosta toiseen sen mukaan, miten yksittäiset jäsenvaltiot tulkitsevat kohtuullisuuden käsitettä tässä yhteydessä. Tämä harkintavalta ei voi kuitenkaan olla ehdotonta, sillä se saattaisi vaarantaa direktiivin nimenomaiset tarkoitukset eli kauppaedustajia koskevien jäsenvaltioiden käytäntöjen lähentämisen ja näiden edustajien suojan vähimmäistason käyttöönoton. (
17
)
17.
Lisäksi artiklan sanamuodossa todetaan, että kauppaedustajalla ”on oikeus hyvitykseen, jos ja siinä laajuudessa kuin” tietyt edellytykset täyttyvät (kursivointi tässä). Ilmaisussa ”on oikeus” ja yhteisöjen tuomioistuimen sekä asiassa Ingmar että asiassa Honyvem antamissa tuomioissa korostetaan kaikissa järjestelmän pakottavuutta ja viitataan siihen, että jäsenvaltiot eivät saa toteuttaa toimenpiteitä, joilla evättäisiin hyvitys kauppaedustajalta, jos artiklassa vahvistetut edellytykset täyttyvät.
18.
Kuten näet huomautin asiassa Honyvem, 17 artiklan 2 kohdassa ”ei säädetä vain – – hyvityksen myöntämisen edellytyksistä vaan myös tämän hyvityksen laskennassa tarvittavista seikoista”. (
18
) Jäsenvaltioiden direktiivin mukaisten velvoitteidensa täytäntöön panemiseksi toteuttamilla toimenpiteillä on siksi noudatettava näitä molempia myöntämiseen liittyviä edellytyksiä, ja niiden on noudatettava niiden seikkojen luetteloa, jotka on otettava huomioon hyvitystä laskettaessa.
19.
Näin ollen on selvää, että jäsenvaltioille myönnetty harkintavalta toimii niissä rajoissa, jotka asetetaan 17 artiklan 2 kohdalla käyttöön otetussa järjestelmässä, jota jäsenvaltiot eivät voi jättää huomiotta.
20.
Mitä ovat siis nämä pakottavat rajoitukset, joita 17 artiklan 2 kohdalla käyttöön otetussa järjestelmässä asetetaan? Yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa Honyvem antamassaan tuomiossa, että Italian järjestelmä, jossa hyvityksen määrä perustui ainoastaan kiinteisiin prosenttiosuuksiin aikaisempina vuosina saaduista provisioista, oli ristiriidassa direktiivin kanssa, koska sen perusteella kauppaedustajat, jotka olisivat menestyneet paremmin sellaisen lähestymistavan perusteella, joka olisi perustunut siihen, että päämiehelle kertyvät edut olisi otettu huomioon, eivät voineet saada näitä kiinteitä prosenttiosuuksia suurempaa hyvitystä. (
19
) Tämän tuomion ja 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan sanamuodon perusteella on selvää, että meritokraattinen lähestymistapa, jossa myönnettävän hyvityksen määrä liitetään etuun, jota päämies saa kauppaedustajan työstä sopimuksen lakkaamisen jälkeiseltä ajalta, on yksi tällainen pakottava ominaispiirre.
21.
Direktiivin sanamuodossa tehdään myös selväksi, että hyvityksen määrää vahvistettaessa täytyy muistaa kohtuullisuuden käsite ja että tässä prosessissa on otettava huomioon provisiot, jotka kauppaedustaja menettää sen vuoksi, että sopimussuhde hänen ja päämiehen välillä päättyy.
22.
Asianosaiset ovat erimielisiä siitä, voiko kohtuullisuuden käsite toimia siten, että se voi sekä korottaa että alentaa kauppaedustajalle myönnettävän hyvityksen tasoa. Kantaja väittää, että hyvityksen määrän ensisijainen tekijä on päämiehen saaman edun määrä ja että menetettyjen provisioiden taso on otettava huomioon ainoastaan yhtenä kohtuullisuuden arvioimisen osatekijänä, joka voi toimia hyvityksen määrää suurentavasti tai pienentävästi. Myös Italian hallitus esittää, että kohtuullisuuden käsite on sekä ”lattia”, joka voi korottaa hyvityksen tasoa, että ”katto”, joka voi alentaa sitä. Toisaalta vastaaja väittää, että 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa luetellut tekijät ovat päällekkäisiä ja toisiaan rajoittavia ja että jokainen niistä toimii ”kattona”, joka rajoittaa myönnettävän määrän kolmesta luvusta pienimpään.
23.
Mielestäni ilmaisu ”jos ja siinä laajuudessa kuin” viittaa siihen, että kohtuullisuuden käsite on pikemminkin tarkoitettu rajoittamaan hyvityksen määrää kuin tekijäksi, joka voi myös lisätä sitä määrää, joka saadaan laskettaessa päämiehelle koituva etu. Se, toimiiko kohtuullisuuden käsite tältä osin vain kattona vai sekä kattona että lattiana, ei ratkaise yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä tässä tapauksessa olevia kysymyksiä. Direktiivi on selvä siltä osin, että hyvitys ei voi ylittää sitä, mitä pidetään kohtuullisena. Isompi ongelma asianosaisten välillä liittyy siihen, ulottuuko harkintavalta, jota yhteisöjen tuomioistuin on katsonut jäsenvaltioilla olevan hyvityksen laskemisen ja erityisesti kohtuullisuuden käsitteen osalta, oikeuteen määritellä kohtuullisuus siten, että se sisältää hyvityksen tason rajoittamisen menetettyjen provisioiden määrään. Tämä liittyy kohtuullisuuden käsitteen sisältöä koskevaan kysymykseen eli niin sanotun kohtuullisen ”katon” laskentamenetelmään. Se, voiko kohtuullisuuden käsite olla myös ”lattiana”, ei vaikuta tähän kysymykseen.
24.
Miten siis Saksan lähestymistapa, jolla rajoitetaan kohtuullisuuden määritelmää tällä tavoin, sopii edellä esitettyihin direktiivin pakottaviin ominaispiirteisiin? Kuten edellä on huomautettu, HGB:ssä, sellaisena kuin Saksan tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet, ei ole pidetty kohtuullisena mitään hyvitystä, joka ylittää kauppaedustajan provision menetyksen. Kuten vastaaja huomauttaa, tällainen lähestymistapa perustuu siihen käsitykseen, että kauppaedustajaa ei pitäisi asettaa hyvityksellä parempaan asemaan kuin missä hän olisi ollut, jos sopimus olisi jatkunut. Kantaja ja Italian hallitus katsovat, että tämän lähestymistavan perusteella kauppaedustajalta evätään hänelle direktiivissä annettu oikeus eli oikeus saada hyvitys, joka on kaikissa olosuhteissa eikä ainoastaan menetettyjen provisioiden osalta kohtuullinen. Lisäksi on selvää, että kohtuullisuutta koskevan periaatteen soveltamisen seurauksena ei saa olla se, että direktiivissä vahvistetulta ja erityisesti 17 artiklan 2 kohdan ensimmäisestä luetelmakohdasta ilmenevältä meritokraattiselta lähestymistavalta viedään kokonaan tehokas vaikutus.
25.
Jotta jäsenvaltioiden harkintavallalla olisi merkitystä kohtuullisuuden laskemisen yhteydessä, jäsenvaltioiden täytyy kuitenkin kyetä käyttämään kohtuullisuuden käsitettä siten, että sillä rajoitetaan hyvityksen määriä kansallisten kohtuullisuutta koskevien käsitteiden mukaisesti, kunhan ne näin menetellessään eivät loukkaa edellä kuvatun 17 artiklan 2 kohdalla käyttöön otetun järjestelmän pakottavia ominaispiirteitä.
26.
Kohtuullisuuden käsitteen tulkinta sellaiseksi, että sillä poissuljetaan menetettyjen provisioiden tason ylittävien hyvitysten myöntäminen, ei kaiken kaikkiaan ole ristiriidassa sen velvollisuuden kanssa, että on otettava huomioon kauppaedustajan menettämien provisioiden taso. Direktiivi on selvä myös siinä, että kohtuullisuutta laskettaessa on otettava kaikki seikat huomioon. Hyvityksen rajoittaminen menetetyn provision tasoon kuvastaa kuitenkin pikemminkin vain arviointia eri seikkojen suhteellisesta merkityksestä kuin päätöstä jättää huomiotta seikat, jotka pitäisi ottaa huomioon, eikä sitä pitäisi lähtökohtaisesti pitää direktiivin vastaisena.
27.
Tällainen lähtökohta ei ole sellaisenaan ristiriidassa myöskään sen meritokraattisen edellytyksen kanssa, että hyvityksen pitäisi olla sidoksissa päämiehen tuleviin tuottoihin, kunhan menetetyn provision käsitettä tulkitaan siten, että tällaiset tuotot voidaan ottaa huomioon. Monissa tapauksissa kauppaedustajan sopimussuhteen aikana menettämien provisioiden taso kuvastaa päämiehen tuottoja. Näin ei kuitenkaan aina välttämättä ole. Komission 17 artiklan toiminnasta laatiman raportin ja vastaajan lakimiehen suullisessa käsittelyssä esittämän vahvistuksen mukaan Saksan järjestelmässä lasketaan hyvitystä varten kauppaedustajan menettämät provisiot niiden provisioiden perusteella, jotka hän on ansainnut sopimussuhteen voimassaoloajan viimeisten 12 kuukauden aikana. Sopimussuhteen loppujakson aikana ansaitut provisiot ovat yleensä hyvä viite tuotoista, joita päämiehelle kertyy, ja provisioista, jotka kauppaedustaja menettää sopimuksen voimassaoloajan päättymisen jälkeen. Hyvitys on 17 artiklan 2 kohdalla käyttöön otetun järjestelmän mukaan kuitenkin laskettava päämiehen tulevien tuottojen ja kauppaedustajan tulevien menetysten osalta. Direktiivin 17 artiklan 2 kohdan sanamuodossa tehdään selväksi, että nojautuminen tulevaan kehitykseen on pakollista. Aikaisemmat provisiot voivat olla vain osoitus tällaisista tulevista tuotoista ja menetyksistä.
28.
Saattaa olla tapauksia, joissa laskennan perustaminen aikaisempiin provisioihin ei kuvasta tulevien tuottojen ja menetysten todellista tilannetta esimerkiksi silloin, jos edustaja toteuttaa merkittävän ja onnistuneen markkinointikampanjan vähän ennen kuin sopimus lakkaa tai jos päämiehen puolesta myytävän tuotteen hinta nousee jyrkästi juuri ennen sopimuksen lakkaamista tai juuri sen lakkaamisen jälkeen. (
20
) Tällaisissa tapauksissa sopimuksen loppujaksoon perustuvan hyvityksen laskeminen on mukautettava siten, että se kuvastaa tulevien tuottojen ja menetysten todellista tilannetta. Siten ”menetettyjen provisioiden” määritelmän on oltava riittävän joustava, jotta sillä varmistetaan, että suoritettava hyvitys todellisuudessa kuvastaa päämiehen tulevia tuottoja ja edustajan tulevia menetyksiä, joten sen on voitava kuvastaa muutoksia olosuhteissa ennen sopimuksen lakkaamista ja sen jälkeen. Kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava, onko Saksan lähestymistapa hyvityksen laskemiseen ja erityisesti sen lähestymistapa ”menetettyjen provisioiden” määrittelemiseen tältä osin riittävän joustava, kun otetaan huomioon se, että hyvityksen laskentaprosessissa on nojauduttava tulevaan kehitykseen.
Toinen kysymys
29.
Toinen kysymys koskee sitä, onko tilanteessa, jossa päämies kuuluu konserniin, katsottava, että tämän konsernin yhtiöiden saama etu muodostaa osan siitä edusta, joka otetaan huomioon laskettaessa hyvitystä direktiivin 17 artiklan nojalla.
30.
Kantaja väittää, että päämiehen saamaa etua liittyy myös siihen, että päämiehen libyalainen emoyhtiö saa voittoa tytäryhtiöstään eli päämiehestä, jota se käyttää lisätäkseen liikevaihtoaan, vähentääkseen verojaan ja lisätäkseen voittojaan.
31.
Saksan hallitus huomauttaa, että HGB:n 89 b §:ssä ja direktiivin 17 artiklassa ei pyritä sääntelemään tytäryhtiöiden ja emoyhtiöiden välistä suhdetta. Tällaisilla kysymyksillä saattaa olla merkitystä kohtuullisuutta koskevan kysymyksen kannalta, mutta kansalliset viranomaiset voivat harkintavaltansa mukaisesti päättää, onko konsernin, jonka omistavat päämiehen omistajat, muiden yhtiöiden saamat voitot otettava huomioon ja kuinka ne on otettava huomioon.
32.
Komissio katsoo, että laskettaessa päämiehen saamaa etua 17 artiklan soveltamista varten ei ole lähtökohtaisesti tarpeen ottaa huomioon saman omistajan muita yhtiöitä, ellei edustajan tehtävänä ollut sopimuksen mukaan myös kauppasuhteiden luominen tai kehittäminen kolmansien osapuolten ja saman konsernin muiden yhtiöiden välille. Se huomauttaa, että 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun hyvityksen laskemisen kannalta merkityksellistä etua on etu, joka liittyy liiketoimiin edustajan hankkimien asiakkaiden kanssa tai joka perustuu edustajan aikaisempien asiakkaiden kanssa kehittämään liiketoimintaan. Tämä osoittaa sen, että 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa keskitytään sopimukseen. Koska hyvitys liittyy näihin prosesseihin, joilla päämiehelle hankitaan uusia asiakkaita tai laajennetaan liikesuhteita päämiehen aikaisempien asiakkaiden kanssa, ei ole mitään syytä siihen, että pitäisi ottaa huomioon muuta kuin päämiehen itsensä saamaa etua, elleivät edustajan velvoitteet ulottuneet samanlaisen työn tekemiseen päämiehen emoyhtiöön kuuluvien muiden yhtiöiden hyväksi.
33.
Vastaaja esittää edelleen, että sillä, että edustaja voisi esittää vaatimuksia sellaisten yhtiöiden tuottojen osalta, jonka kanssa hänellä ei ole sopimussuhdetta, saattaisi olla kontrolloimattomia ja tavanomaisesta poikkeavia vaikutuksia, ja väittää, että ei ole mitään syytä siihen, miksi Saksassa sijaitsevan huoltoaseman vuokralaisella pitäisi olla oikeus öljynporaustoimintaa Libyassa harjoittavan emoyhtiön tuottoihin.
34.
Italian hallitus esittää, että vaikka yleisesti arvioiden 17 artiklassa tarkoitetun edun laskeminen pitäisi rajoittaa päämiehen saamaan etuun, direktiivin 4 artiklassa säädetty velvollisuudentuntoisuutta ja rehellisyyttä koskevan periaatteen noudattamisen tarve tarkoittaa sitä, että on perusteltua esittää, että jos päämies yrittää rajoittaa edustajalle maksettavaa hyvitystä jakamalla edustajan toiminnasta koituvat tuotot konsernin muille yhtiöille, on oltava käytettävissä menetelmiä, joilla voidaan vastustaa tällaisia velvollisuudentuntoisuuden ja rehellisyyden loukkauksia. Kuten hallitus itse huomauttaa, tämä voidaan saavuttaa vahingonkorvausvaatimuksella.
35.
On selvää, että 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensisijaisena kohteena ovat toimenpiteet, jotka hyödyttävät päämiestä ja jotka johtuvat toimenpiteistä, joita edustaja on toteuttanut heidän välisensä sopimuksen perusteella. Direktiivin sanamuodossa viitataan nimenomaisesti päämiehen asiakkaisiin ja päämiehen saamaan etuun. Siinä ei viitata muihin etuihin, joita voidaan ottaa huomioon. Yhteisön lainsäätäjä olisi voinut päättää sisällyttää muille yrityksille, joihin päämies on yhteydessä, koituva etu, mutta vaikuttaisi siltä, että näin ei ole haluttu tehdä. Lisäksi oikeutta hyvitykseen koskeva sopimusoikeudellinen lähtökohta on ristiriidassa niistä yhtiöistä johtuvien hyvitystä koskevien oikeuksien tunnustamisen kanssa, joiden kanssa edustajalla ei ollut sopimussuhdetta.
36.
Toisaalta jäsenvaltioiden edellytetään ottavan huomioon ”kaikki asiaan vaikuttavat seikat”, kun ne arvioivat myönnettävän hyvityksen kohtuullisuutta. Tässä tapauksessa ”seikoilla” ei voida kuitenkaan viitata kaikkiin ajateltavissa oleviin tosiseikkoihin, vaan ne on rajoitettava koskemaan niitä tekijöitä, joilla on merkitystä edustajan ja päämiehen väliselle sopimussuhteelle. Se, missä määrin voidaan katsoa, että emoyhtiön tytäryhtiön edustajalla on suhde tähän emoyhtiöön sillä perusteella, että hänellä on sopimus päämieheen, on kysymys, joka on ratkaistava kansallisen lainsäädännön perusteella ja siten, että otetaan tapauskohtaisesti huomioon edustajan ja päämiehen erityinen sopimussuhde ja sen mahdolliset yhteydet emoyhtiöön. Jos kansallisessa lainsäädännössä ei luoda tällaista suhdetta edustajan ja hänen päämiehensä emoyhtiön välille, tällaiselle emoyhtiölle koituvia tuottoja ei voida pitää 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna seikkana.
37.
Nämä tekijät ovat ristiriidassa sen päätelmän kanssa, että direktiivissä edellytettäisiin, että päämiehen kanssa samaan konserniin kuuluvien muiden yhtiöiden saama etu otettaisiin huomioon 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua hyvitystä laskettaessa.
III Ratkaisuehdotus
38.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kansallisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
1)
Kansallinen lainsäädäntö, jolla rajoitetaan kauppaedustajille myönnettävissä olevan hyvityksen määrä edustajien ja päämiehen välisen sopimussuhteen lakattua heidän menettämiensä provisioiden määrään, ei ole sellaisenaan ristiriidassa jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta 18.12.1986 annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY 17 artiklan 2 kohdan a alakohdalla käyttöön otetussa järjestelmässä edellytetyn meritokraattisen ja tulevaan kehitykseen nojautuvan lähestymistavan kanssa, kunhan menetettyjen provisioiden laskentamenetelmä on sellainen, että se kuvastaa sopimussuhteen lakattua menetettyjen provisioiden todellista tasoa, jotta otettaisiin huomioon päämiehen kauppaedustajan toiminnasta saama etu.
2)
Direktiivin 86/653 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ei edellytetä sitä, että hyvitystä laskettaessa otettaisiin huomioon muiden konserniin kuuluvien yhtiöiden kuin sen yhtiön saama etu, jonka kanssa kauppaedustajalla oli sopimussuhde.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	EYVL 1986, L 382, s. 17.
(
3
)	Ks. Euroopan yhteisöjen komissio, kertomus jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta annetun neuvoston direktiivin (86/653/ETY) 17 artiklan soveltamisesta, Bryssel, 23.7.1996, KOM(96) 364 lopullinen, s. 1–3.
(
4
)	Asia 244/80, Foglia, tuomio 16.12.1981 (Kok. 1981, s. 3045, Kok. Ep. VI, s. 251, 18 kohta).
(
5
)	Asia C-467/04, Gasparini ym., tuomio 28.9.2006 (Kok. 2006, s. I-9199).
(
6
)	Yhdistetyt asiat C-422/93, C-423/93 ja C-424/93, Zabala ym., tuomio 15.6.1995 (Kok. 1995, s. I-1567).
(
7
)	Sama asia, tuomion 28 ja 29 kohta.
(
8
)	Asia C-264/96, ICI, tuomio 16.7.1998 (Kok. 1998, s. I-4695, 15 kohta).
(
9
)	Edellä alaviitteessä 8 mainittu asia.
(
10
)	Asia C-194/94, CIA Security International, tuomio 30.4.1996 (Kok. 1996, s. I-2201).
(
11
)	Asia C-381/98, Ingmar, tuomio 9.11.2000 (Kok. 2000, s. I-6007, 21 ja 22 kohta).
(
12
)	Asia C-465/04, Honyvem, tuomio 23.3.2006 (Kok. 2006, s. I-2879).
(
13
)	Edellä alaviitteessä 12 mainittu asia, tuomion 28 kohta.
(
14
)	Edellä alaviitteessä 12 mainittu asia, tuomion 35 kohta.
(
15
)	Em. asia Ingmar, tuomion 21 kohta.
(
16
)	Em. asia Honyvem, tuomion 36 kohta.
(
17
)	Nämä ovat direktiivin johdanto-osan perustelukappaleissa mainitut tavoitteet.
(
18
)	Ks. em. asia Honyvem, antamani ratkaisuehdotuksen 41 kohta.
(
19
)	Em. asia Honyvem, tuomion 29 kohta.
(
20
)	Jos tätä ei otettaisi huomioon, sillä saatettaisiin jopa edistää päämiehen opportunistista käyttäytymistä sopimuksen irtisanomisen ajankohdan osalta.