61989CJ0345_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-345/89
har Tribunal de police i Illkirch (Frankrike) till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det brottmål som pågår vid den nationella domstolen mot
Alfred Stoeckel.
Begäran avser tolkningen av rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (EGT nr L 39 s. 40, fransk version; svensk specialutgåva del 05, volym 01).
DOMSTOLEN
sammansatt av ordföranden O. Due, avdelningsordförandena G. F. Mancini, T. F. O'Higgins och G. C. Rodríguez Iglesias samt domarna Sir Gordon Slynn, R. Joliet, F. A. Schockweiler, F. Grévisse och M. Zuleeg,
generaladvokat: G. Tesauro,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören D. Louterman,
som har beaktat de skriftliga yttrandena från
- Alfred Stoeckel genom advokaten Alexandre, Strasbourg,
-
den franska regeringen genom Edwige Belliard, directeur adjoint vid utrikesministeriets rättsavdelning, och Marc Giacomini, secrétaire vid samma ministerium, båda i egenskap av ombud,
-
den italienska regeringen genom Pier Giorgio Ferri, avvocato dello Stato, i egenskap av ombud,
-
Europeiska gemenskapernas kommission genom Marie Wolfcarius, rättstjänsten, i egenskap av ombud,
som har hört förhandlingsrapporten,
som vid sammanträde den 21 november 1990 har hört de muntliga yttrandena från Alfred Stoeckel, den franska regeringen, företrädd av Claude Chavance, attaché principal d'administration centrale vid utrikesministeriets rättsavdelning, den italienska regeringen samt kommissionen,
som har hört generaladvokatens förslag till avgörande vid sammanträde den 24 januari 1991,
meddelar följande
Domskäl
dom
1 Genom en dom av den 4 oktober 1989, som kom in till domstolen den 9 november 1989, har Tribunal de police i Illkirch (Frankrike) i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget ställt en fråga om tolkningen av artikel 5 i rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (EGT nr L 39 s. 40).
2 Frågan har ställts inom ramen för ett brottmål mot direktören Alfred Stoeckel vid SA Suma, som åtalats för att han den 28 oktober 1988 låtit 77 kvinnliga anställda arbeta på natten i strid med artikel L 213-1 i franska code du travail.
3 Enligt artikel 5 i ovannämnda direktiv 76/207 innebär tillämpningen av likabehandlingsprincipen i fråga om arbetsvillkor att kvinnor och män skall vara garanterade samma villkor utan diskriminering på grund av kön. För detta ändamål skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att alla lagar och andra författningar som strider mot likabehandlingsprincipen avskaffas (artikel 5.2 a) och att alla bestämmelser som strider mot principen omarbetas när det behov av skydd som ursprungligen gav upphov till dem inte längre är välgrundat (artikel 5.2 c). Enligt artikel 2.3 skall direktivet dock inte påverka bestämmelser om skydd för kvinnor, särskilt vid graviditet och moderskap.
4 I enlighet med artikel 9.1 i samma direktiv skulle medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet inom 30 månader efter dagen för anmälan och beträffande artikel 5.2 c inom fyra år. Den senare tidsfristen löpte ut den 14 februari 1980.
5 Enligt artikel L 213-1 i franska code du travail får inte kvinnor sysselsättas i någon form av nattarbete i t.ex. fabriker, industrier eller verkstäder, oavsett art. Samma artikel innehåller dock ett antal undantag beträffande t.ex. ledande befattningar eller tekniskt arbete, som medför ett visst ansvar, och beträffande situationer där det råder sådana utomordentliga förhållanden att det med hänsyn till nationella intressen krävs att förbudet mot nattarbete för kvinnliga skiftarbetande kan upphävas på villkor och enligt ett förfarande som föreskrivs i lagen i fråga.
6 Det framgår av handlingarna i målet att Suma på grund av ekonomiska svårigheter till följd av den utländska konkurrensen såg sig tvingad att säga upp cirka 200 personer vid sin anläggning i Obenheim. Suma fann emellertid att antalet uppsägningar och verkningarna härav kunde begränsas om man införde en arbetsordning som innebar att det arbetades i skift och att hela personalen fick utföra nattarbete och inledde därför förhandlingar med fackföreningarna om ingående av en överenskommelse härom.
7 Genom den överenskommelse som den 30 juni 1988 ingicks för detta ändamål bestämdes det att ordningen med nattarbete skulle vara av undantagskaraktär och att Suma skulle återgå till en ordning med arbete enbart på dagtid så snart som de ekonomiska problemen hade upphört. Med hänsyn till att de kvinnliga arbetstagarna hade de kvalifikationer som krävdes för de upprätthållna tjänsterna och då parterna var angelägna om att ge dessa samma möjligheter som männen erbjöds, kom parterna överens om att samtliga tjänster skulle vara tillgängliga för såväl kvinnor som män om en majoritet av den kvinnliga personalen vid en omröstning uttryckte detta som sin vilja. Majoriteten av kvinnorna röstade för den ordning med skiftarbete som infördes den 1 oktober 1988.
8 Inför Tribunal de police hävdade Alfred Stoeckel att artikel L 213 i franska code du travail strider mot artikel 5 i ovannämnda direktiv 76/207 och mot en dom av den 25 oktober 1988 i mål 312/86 Kommissionen/Frankrike (Rec. s. 6315), i vilken domstolen förklarat att Frankrike brustit i sina skyldigheter genom att inte vidta alla nödvändiga åtgärder för att undanröja sådana olikheter som är förbjudna enligt direktivet.
9 Under dessa förhållanden beslöt Tribunal de police i Illkirch att förklara målet vilande i avvaktan på att domstolen i ett förhandsavgörande uttalar sig om följande fråga:
"Är artikel 5 i direktivet av den 9 februari 1976 tillräckligt precis för att ge upphov till en skyldighet för en medlemsstat att underlåta att i lag uppställa ett sådant principiellt förbud mot nattarbete för kvinnor som föreskrivs i artikel L 213-1 i franska code du travail?"
10 För en mer omfattande redogörelse för omständigheterna i tvisten vid den nationella domstolen, rättegångens förlopp och de till domstolen ingivna yttrandena hänvisas till förhandlingsrapporten. Handlingarna i målet i dessa delar återges i det följande endast i den mån domstolens argumentation kräver det.
11 Syftet med direktivet är att i medlemsstaterna genomföra principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om bl.a. tillgång till anställning och arbetsvillkor. För detta ändamål föreskrivs i direktivet att alla nationella bestämmelser som strider mot principen skall avskaffas eller omarbetas när det behov av skydd som ursprungligen gav upphov till dem inte längre är välgrundat.
12 I enlighet med vad domstolen har konstaterat i en dom av den 26 februari 1986 i mål 152/84 Marshall, punkt 55 (Rec. s. 723), ger artikel 5 i direktiv 76/207 på intet sätt medlemsstaterna rätt att inom direktivets egentliga tillämpningsområde villkora eller inskränka genomförandet av likabehandlingsprincipen och är bestämmelsen tillräckligt precis och ovillkorlig för att kunna åberopas av enskilda vid de nationella domstolarna för att utesluta tillämpningen av varje nationell bestämmelse som inte är förenlig med nämnda artikel 5.1, som ger uttryck för principen om likabehandling i fråga om arbetsvillkor.
13 Det skall vidare erinras om att direktivet enligt dess artikel 2.3 inte påverkar bestämmelser om skydd för kvinnor, särskilt vid graviditet och moderskap. I en dom av den 15 maj 1986 i mål 222/84 Johnston, punkt 44 (Rec. s. 1651), har domstolen uttalat att direktivet genom den uttryckliga hänvisningen till graviditet och moderskap har till syfte att garantera dels skyddet av kvinnans fysiska tillstånd, dels det särskilda förhållandet mellan modern och barnet.
14 De franska och italienska regeringarna har gjort gällande att förbudet mot nattarbete för kvinnor, vilket för övrigt försetts med talrika undantag, svarar mot det allmänna syftet att skydda kvinnliga arbetstagare och mot sådana särskilda sociala hänsyn som sammanhänger med t.ex. risken för angrepp och den tyngre arbetsbörda i familjen som åvilar kvinnorna.
15 Vad beträffar syftet att skydda de kvinnliga arbetstagarna kan detta med avseende på ovannämnda principer åberopas med giltig verkan endast om det finns ett berättigat behov av särbehandling av kvinnor och män. Vilka olägenheterna med nattarbete än må vara förefaller det emellertid, med undantag för graviditet och moderskap, inte som om de risker som kvinnor utsätts för när de arbetar på natten till sin natur allmänt skiljer sig från de risker som även männen utsätts för.
16 När det gäller risken för angrepp - om man utgår från att denna är större på natten än på dagen - kan lämpliga åtgärder vidtagas för att motverka denna utan att den grundläggande principen om likabehandling av kvinnor och män kränks.
17 Vad beträffar ansvaret för familjen har domstolen redan uttalat att direktivet inte har till syfte att reglera frågor om familjens organisation eller att ändra ansvarsfördelningen mellan makar (se dom av den 12 juli 1984 i mål 184/83 Hoffman, punkt 24, Rec. s. 3047).
18 Det skyddsbehov som ursprungligen låg till grund för det principiella förbudet mot nattarbete för kvinnor framstår således inte längre som välgrundat och vidmakthållandet av detta förbud på grund av risker som inte enbart gäller kvinnor eller på grund av överväganden som inte överensstämmer med syftet med direktiv 76/207 kan inte motiveras av den i punkt 3 i denna dom redovisade bestämmelsen i artikel 2.3 i direktivet.
19 Såvitt för övrigt gäller de talrika undantag i medlemsstaternas lagstiftning, enligt vilka förbudet mot nattarbete för kvinnor upprätthålls och till vilka de franska och italienska regeringarna har hänvisat, så är dessa inte tillräckliga för att kunna garantera nämnda direktivs syften, eftersom direktivet innebär ett förbud mot uppställandet av en allmän princip som utestänger kvinnor från nattarbete och då undantagen i fråga dessutom kan ligga till grund för diskriminering.
20 Av ovanstående överväganden följer att svaret på den fråga som ställts av Tribunal de police i Illkirch blir att artikel 5 i direktiv 76/207 är tillräckligt precis för att ge upphov till en skyldighet för medlemsstaterna att underlåta att i lag uppställa ett principiellt förbud mot nattarbete för kvinnor utför nattarbete, även om det finns undantag, medan det inte finns något förbud mot nattarbete för män.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
21 De kostnader som har förorsakats de brittiska och italienska regeringarna samt Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
-angående den fråga som genom dom av den 4 oktober 1989 förts vidare av Tribunal de police i Illkirch - följande dom:
Artikel 5 i rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt yrkesvillkor, är tillräckligt precis för att ge upphov till en skyldighet för medlemsstaterna att underlåta att i lag uppställa ett principiellt förbud mot nattarbete för kvinnor, även om det finns undantag, medan det inte finns något förbud mot nattarbete för män.