61989CJ0354_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 20. november 1989, har det franske selskab Schiocchet (herefter benaevnt "Schiocchet"), Beuvillers (Frankrig), i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning 89/524/EOEF af 7. september 1989 om en tvist mellem Luxembourg og Frankrig angaaende oprettelse af en saerlig rutekoersel for personbefordring mellem disse to lande (EFT L 272, s. 18).
2 Det luxembourgske selskab Emile Frisch (herefter benaevnt "Frisch"), Luxembourg, havde den 9. januar 1986 indgivet en ansoegning til de luxembourgske myndigheder om tilladelse til at oprette en saerlig rutekoersel til personbefordring med bus mellem Thil og en raekke andre lokaliteter i Lorraine (Frankrig) og den keramiske fabrik Villeroy & Boch (herefter benaevnt "Villeroy & Boch") i Luxembourg. Artikel 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 517/72 af 28. februar 1972 om indfoerelse af faelles regler for rutekoersel og saerlige former for rutekoersel med omnibusser mellem medlemsstaterne (EFT 1972 I, s. 134), bestemmer, at beslutninger vedroerende ansoegninger om etablering af saerlig rutekoersel traeffes efter indbyrdes aftale af de medlemsstater, paa hvis omraade passagerer optages eller afsaettes.
3 Da myndighederne i de medlemsstater, der beroeres af Frisch' s ansoegning, ikke kunne blive enige om, hvorvidt ansoegningen kunne imoedekommes, forelagde Luxembourg sagen for Kommissionen, som udstedte den anfaegtede beslutning 89/524, hvis stk. 1 lyder saaledes:
"Luxembourgs kompetente myndighed giver Autocars Emile Frisch SARL tilladelse til at oprette en saerlig rutekoersel mellem Thil i Frankrig og Luxembourg for de af Villeroy & Boch' s ansatte, der starter fra Thil kl. 4.20 og 12.20 og fra Villeroy & Boch kl. 14.00 og 22.00, med henblik paa betjening af foelgende lokaliteter:
Thil, Hussigny, Tiercelet, Aumetz, Beuvillers, Audun-le-Roman, Serrouville, Errouville, Crusnes, Cantebonne, Villerupt, Audun-le-Tiche, Esch/Alzette, Schifflange, Villeroy & Boch' s fabrik.
Denne rute maa kun benyttes af ansatte ved Villeroy & Boch, 330, rue de Rollingergrund, L-1018 Luxembourg."
4 Artikel 8 i forordning nr. 517/72 lyder saaledes:
"1. En ansoegning om etablering af rutekoersel eller af en saerlig form for rutekoersel proeves for at konstatere, om betjeningen af den trafik, som er genstand for ansoegningen, ikke allerede er sikret tilfredsstillende saavel kvalitativt som kvantitativt af de eksisterende personbefordringstjenester.
2. Ved proevelsen i henhold til stk. 1, tages der isaer hensyn til:
a) det oejeblikkelige og forudselige transportbehov, som ansoegeren har til hensigt at tilfredsstille
b) for rutekoersel, markedssituationen for personbefordring i de paagaeldende omraader.
3. Ved proevelsen i henhold til stk. 1, kan ogsaa mulighederne for, at de virksomheder, som allerede virker i de paagaeldende omraader, opretter en tilsvarende transporttjeneste, tages i betragtning."
5 Schiocchet har til stoette for sin paastand fremsat tre anbringender, nemlig at Frisch har begaaet visse uregelmaessigheder, at den af Frisch planlagte saerlige rutekoersel ikke opfylder kravene i artikel 8 i forordning nr. 517/72, og, endelig, at den anfaegtede beslutning sikrer Frisch en monopolstilling.
6 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
De uregelmaessigheder, som Frisch paastaas at have begaaet
7 Schiocchet har foerst anfoert, at Frisch fra 1970 og i hvert fald indtil 1976 drev visse ruter mellem Luxembourg og det franske graenseomraade uden at vaere i besiddelse af de herfor noedvendige tilladelser, jf. forordning nr. 517/72. Schiocchet har herefter anfoert, at Frisch ensidigt, i strid med aendringsproceduren i henhold til forordningens artikel 4, stk. 2, har aendret den omhandlede saerlige buskoersels rute og koereplan, saaledes at denne ikke laengere er i overensstemmelse med de betingelser, som driften af denne rutekoersel er undergivet i henhold til den anfaegtede beslutning. Schiocchet har herved fremhaevet, at Frisch starter fra Thil kl. 4.30 og 12.30 og fra Villeroy & Boch kl. 14.15 og 22.15. I oevrigt betjener Frisch ikke laengere alle de femten lokaliteter, der er naevnt i den anfaegtede beslutning.
8 Med hensyn til de faktiske omstaendigheder forud for 1982 bemaerkes, at Frisch' s situation under alle omstaendigheder blev lovliggjort ved Kommissionens beslutning 82/595/EOEF af 10. august 1982 om bilaeggelse af tvisten mellem Storhertugdoemmet Luxembourg og Den Franske Republik om fornyelse af tilladelser til visse saerlige former for rutekoersel (EFT L 244, s. 32).
9 For saa vidt angaar argumenterne vedroerende den ensidige aendring af rute og koereplan for den paagaeldende rutekoersel, har Kommissionen anfoert, at aendringerne ikke var i strid med formaalet med den ifoelge den anfaegtede beslutning tilladte rutekoersel og derfor ikke kan betegnes som aendringer i den i forordning nr. 517/72 forudsatte betydning, hvorfor det ikke var noedvendigt at overholde proceduren efter forordningens artikel 4, stk. 2.
10 Det bemaerkes i denne forbindelse foerst, at formaalet med den af Frisch etablerede saerlige rutekoersel alene er befordring af Villeroy & Boch' s arbejdstagere i forbindelse med de skiftehold, der begynder arbejdet kl. 6.00 og 14.00, dels til fabrikken, dels til de lokaliteter, der er opregnet i den anfaegtede beslutning, og at denne rutekoersel for disse arbejdstagere er et nyttigt transportmiddel, da den nemt kan tilpasses deres behov.
11 Det bemaerkes herefter, at de ubetydelige aendringer, Frisch har foretaget i den saerlige buskoersels rute og koereplan ikke aendrer formaalet med denne saerlige rutekoersel, og at de derfor ikke er undergivet en forudgaaende tilladelse, jf. artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 517/72. Dette anbringende kan derfor ikke laegges til grund.
Tilsidesaettelse af artikel 8 i forordning nr. 517/72
12 Schiocchet har anfoert, at den saerlige rutekoersel, som Frisch driver, delvis falder sammen med de allerede af Schiocchet drevne ruter, der betjener visse af de lokaliteter, der er naevnt i den anfaegtede beslutning. Yderligere passer den anfaegtede saerlige rutekoersel ikke et vist antal graensearbejdere, som anvender alternative ruter. Schiocchet havde forud for Frisch havde indgivet ansoegninger om tilladelse til at udvide visse af disse allerede betjente ruter.
13 Det bemaerkes herved indledningsvis, at gennemgangen af en ansoegning om oprettelse af en saerlige rutekoersel kraever en analyse af en kompliceret oekonomisk situation, jf. artikel 8 i forordning nr. 517/72. Der skal saaledes, saavel kvalitativt som kvantitativt, tages hensyn til den eksisterende personbefordring, det oejeblikkelige og forudselige transportbehov og, om noedvendigt, mulighederne for, at de virksomheder, som allerede virker i de paagaeldende omraader, opretter en tilsvarende transporttjeneste.
14 Heraf foelger, at naar Kommissionen skal traeffe en beslutning i henhold til artikel 14 i forordning nr. 517/72, har den et vidt skoen ved afgoerelsen af, om betingelserne for at bemyndige en medlemsstat til at tillade oprettelsen af rutekoersel eller saerlig rutekoersel er opfyldt. Under saadanne omstaendigheder maa domstolskontrollen heraf begraenses til en undersoegelse af, om udoevelsen af Kommissionens befoejelser er behaeftet med aabenbare fejl eller magtfordrejning, eller om Kommissionen aabenbart har overskredet graenserne for sit skoen.
15 Det skal saaledes blot bemaerkes, at Kommissionen i betragtningerne til den anfaegtede beslutning har anfoert, at den nye rutekoersel baade kvantitativt og kvalitativt opfylder et reelt behov paa omraadet, da den sikrer befordringen paa passende tidspunkter for omkring 50 arbejdstagere, der ikke i oejeblikket har offentlige transportmuligheder mellem Villeroy & Boch og deres hjem umiddelbart foer og efter skiftene kl. 6.00 og 14.00, og at der under koerselen standses paa en raekke steder, hvor der ikke i oejeblikket koerer offentlige transportmidler paa samme tidspunkter, at den af Frisch planlagte koereplan passer bedre, at koerselen er af kortere varighed end den af Schiocchet planlagte koersel med hensyn til skiftet kl. 6.00, samt at Schiocchet ikke overvejer at arrangere hjemkoersel for arbejdstagerne efter skiftet kl. 14.00.
16 Det maa herefter fastslaas, at Kommissionen ved at udstede den anfaegtede beslutning ikke har overskredet graenserne for sit skoen. Heraf foelger, at anbringendet vedroerende betingelserne for etablering af rutekoersel, jf. artikel 8 i forordning nr. 517/72, ikke kan laegges til grund.
Ophaevelse af al konkurrence over for Frisch som foelge af den anfaegtede beslutning
17 Til stoette for dette anbringende har Schiocchet i det vaesentlige anfoert, at den omtvistede beslutning lader Frisch helt uden konkurrence og med tiden vil indebaere, at Schiocchet bliver udelukket fra markedet for buskoersel i det paagaeldende omraade. Frisch har saaledes monopol paa en saerlig rutekoersel, som allerede delvis betjenes af Schiocchet, mens den resterende del, som Schiocchet allerede i sin tid har ansoegt om at betjene, kun udgoer den naturlige forlaengelse heraf.
18 Kommissionen har anfoert, at gennemgangen af en ansoegning om oprettelse af saerlig rutekoersel afviger fra gennemgangen af en ansoegning om oprettelse af almindelig rutekoersel og ikke omfatter markedssituationen for personbefordring i de beroerte omraader. I oevrigt henvender den rutekoersel, som Schiocchet allerede tilbyder i dette omraade, sig til alle interesserede, herunder personer, som ikke arbejder hos Villeroy & Boch, og denne rutekoersel gennemfoeres paa tidspunkter, som ikke passer med skiftene kl. 6.00 og 14.00. Frisch' s saerlige rutekoersel paafoerer saaledes ikke den af Schiocchet allerede drevne rutekoersel konkurrence.
19 Det bemaerkes, at det fremgaar af artikel 8, stk. 2, litra b), i forordning nr. 517/72, at der ved en ansoegning om oprettelse af rutekoersel skal tages hensyn til markedssituationen for personbefordring i de paagaeldende omraader, for saa vidt angaar rutekoersel.
20 Det bemaerkes blot i denne forbindelse, at den her omhandlede rutekoersel, der varetages af Frisch, er en "speciel (1) rutekoersel", jf. artikel 1, stk. 3, i Raadets forordning nr. 117/66/EOEF af 28. juli 1966 om indfoerelse af faelles regler for den internationale personbefordring ad landevej med omnibusser (EFT 1965-1966, s. 155). Ifoelge artikel 8, stk. 2, litra b), i forordning nr. 517/72 var Kommissionen derfor ikke, ved gennemgangen af ansoegningen om oprettelse af denne rutekoersel, forpligtet til at tage hensyn til markedssituationen for personbefordring i de paagaeldende omraader.
21 Det bemaerkes desuden, at den af Frisch drevne saerlige rutekoersel, som generaladvokaten har anfoert i punkt 15 i sit forslag til afgoerelse, afviger vaesentligt fra den af Schiocchet etablerede rutekoersel, baade for saa vidt angaar baade koereplanen og de kunder, den henvender sig til. Den omtvistede beslutning kan derfor ikke fortraenge Schiocchet fra markedet for buskoersel i de beroerte omraader.
22 Det tredje anbringende kan derfor heller ikke laegges til grund.
23 Da intet af de tre anbringender kan laegges til grund, boer Kommissionen frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
24 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger. Selskabet Schiocchet har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.