61982CJ0343_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens justitskontor den 28 . december 1982 har Christos Michael, oversaetter og tjenestemand ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens afvisning den 1 . oktober 1982 af sagsoegerens ansoegning om aendring af den loenklasse, han blev indplaceret i ved ansaettelsen i sprogtjenesten, samt at Kommissionen tilpligtes at omplacere sagsoegeren i overensstemmelse med bestemmelserne i »beslutning vedroerende de i forbindelse med ansaettelse gaeldende kriterier for indplacering i loenklasse og paa loentrin« af 6 . juni 1973 .
2 Sagsoegeren, som den 16 . april 1980 blev ansat ved Kommissionen som midlertidigt ansat i loenklasse LA 7/3, blev pr . 1 . januar 1981 ansat som tjenestemand paa proeve i egenskab af oversaetter i den graeske oversaettelsesafdeling, ligeledes i loenklasse LA 7/3 .
3 I marts 1981 besluttede Kommissionen at tilstille samtlige ansatte samt alle de ansoegere, som efter denne dato bestod en ny udvaelgelsesproeve, ovennaevnte beslutning af 6 . juni 1973, hvis hovedformaal er at goere det muligt for Kommissionen at ansaette de ansoegere, som kan dokumentere at have en vis faglig erfaring, enten i andre stillingsgrupper end de laveste eller i den oeverste loenklasse i en stillingsgruppe .
4 Efter at sagsoegeren under henvisning til denne beslutning den 9 . juni 1981 havde anmodet personalechefen om at tage hans sag op til fornyet overvejelse blev han ved skrivelse af 3 . november 1981 oplyst om, at indplaceringsudvalget ved et moede den 15 . oktober 1981 havde skoennet, at der ikke var grundlag for at aendre den tidligere afgivne udtalelse om indplacering . Sagsoegeren henvendte sig herefter ved skrivelse af 4 . februar 1982 til generaldirektoeren for personale og administration, som han anmodede om at tage hans indplacering op til fornyet overvejelse paa grundlag af Kommissionens ovennaevnte »beslutning« af 6 . juni 1973 .
5 Ved skrivelse af 27 . maj 1982 bekraeftede generaldirektoeren, at Kommissionen havde vaeret berettiget til at indplacere sagsoegeren i loenklasse LA 7 .
6 Herefter indbragte sagsoegeren den 28 . juni 1982 i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk . 2, en klage over ovennaevnte beslutning af 27 . maj 1982 .
7 Ved beslutning af 1 . oktober 1982 afviste ansaettelsesmyndigheden klagen med den begrundelse, at det fremgaar af bestemmelserne i »beslutningen« af 6 . juni 1973 og af bilaget, at det for almindelige oversaettere kun er egentlig oversaettererfaring, som kan anses for »relevant for arbejdet«, og at sagsoegeren ikke havde dokumenteret at have en saadan faglig erfaring af en varighed paa mindst 5 aar .
8 Sagsoegeren har anlagt den foreliggende sag med paastand om annullation af denne afvisning .
Paastanden om annullation af den anfaegtede afvisning
9 Sagsoegeren har til stoette for sin paastand anfoert, at den anfaegtede afvisning tilsidesaetter dels bestemmelserne i »beslutningen« af 6 . juni 1973, dels forbudet mod forskelsbehandling .
Anbringendet om tilsidesaettelse af bestemmelserne i »beslutningen« af 6 . juni 1973
10 Sagsoegeren har til stoette for sit foerste anbringende anfoert, dels at »beslutningen« af 6 . juni 1973 er en retsakt, som skal respekteres af ansaettelsesmyndigheden, dels at han opfylder de i »beslutningen« fastlagte betingelser om faglig erfaring .
Anbringendets foerste del
11 Sagsoegeren har anfoert, at »beslutningen« af 6 . juni 1973 har til formaal at sikre nyansatte tjenestemaend ensartede regler for deres indplacering og ensartede betingelser for deres ansaettelse og karriereforloeb . Der er derfor tale om en retsakt, som skal respekteres af ansaettelsesmyndigheden, og hvis bestemmelser har bindende retsvirkninger, hvorfor de automatisk og objektivt skal finde anvendelse .
12 Heroverfor har Kommissionen gjort gaeldende, at sagsoegeren kun kan stoette sin paastand paa en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 31, idet bestemmelserne i »beslutningen« af 6 . juni 1973 ikke skaber nogen ret for Kommissionens tjenestemaend, som de med foeje kan paaberaabe sig . Ifoelge Kommissionen fastslaar bestemmelserne udelukkende, at ansaettelsesmyndigheden i saertilfaelde og under hensyntagen til noedvendigheden af at foretage ansaettelser kan ansaette en ansoeger i oeverste loenklasse i en stillingsgruppe . Kommissionen bevarer saaledes »det frie skoen« .
13 Det skal bemaerkes, at Kommissionens »beslutning« af 6 . juni 1973 ikke blot vedroerer kriterier for indplacering i loenklasse og paa loentrin med henblik paa at lette ansaettelsesmyndighedens valg, men desuden ifoelge praeamblens ordlyd ogsaa har til formaal »at garantere, at der gaelder samme betingelser for ansaettelse og karriere for tjenestemaend, som hoerer til samme kategori eller tjenestegruppe« . Yderligere fandt Kommissionen i marts 1981 det hensigtsmaessigt officielt at bringe »beslutningen« til samtlige ansattes kendskab i form af en individuel meddelelse .
14 Det fremgaar heraf, at selv om den omhandlede beslutning ikke kan betragtes som en generel gennemfoerelsesbestemmelse, jfr . vedtaegtens artikel 110, maa den betragtes som et internt direktiv . Som fastslaaet af Domstolen ( dom af 30 . 1 . 1974, sag 148/73, Louwage mod Kommissionen, Sml . 1974, s . 81 ), indeholder et saadant internt direktiv retningslinjer for administrationens praksis, som denne ikke kan tilsidesaette uden begrundelse, idet princippet om ligebehandling ellers ville blive kraenket .
15 Kommissionen har i sin besvarelse af Domstolens spoergsmaal erkendt, at den havde til hensigt strengt at overholde gennemfoerelsen af bestemmelserne i »beslutningen« af 6 . juni 1973 og sikre alle tjenestemaend, som opfylder de i »beslutningen« indeholdte betingelser, de deri hjemlede fordele . Domstolen skal herefter bemaerke, dels at sagsoegeren var berettiget til alene i medfoer af bestemmelserne i »beslutningen« af 6 . juni 1973 at indgive en ansoegning om indplacering i en anden loenklasse, dels at han med foeje kan paaberaabe sig en eventuel overtraedelse af dette interne direktivs bestemmelser .
16 Det skal dog bemaerkes, at der naturligvis ikke i saadanne interne direktiver, som udstedes af faellesskabsinstitutionerne, kan fastsaettes regler, der fraviger vedtaegtens bestemmelser .
Anbringendets anden del
17 Sagsoegeren har for det andet anfoert, at han kan dokumentere at have en faglig erfaring i det interne direktivs forstand paa mindst 11 aar og 6 maaneder, hvorfor han fuldt ud opfylder betingelserne i det interne direktivs artikel 3 .
18 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at alene egentlig beskaeftigelse som oversaetter kan anses for »relevant for arbejdet« og tages i betragtning ved beregningen af den faglige erfaring, som er afgoerende for, om en oversaetter kan omfattes af bestemmelserne i det interne direktivs artikel 3 .
19 Reglerne vedroerende ansaettelse i en loenklasse og indplacering paa et loentrin, jfr . vedtaegtens artikler 31 og 32, hviler paa det princip, at ansoegere, som udnaevnes til tjenestemaend i kategori A eller i sprogtjenesten, ansaettes i laveste loenklasse i deres kategori eller tjenestegruppe og indplaceres paa foerste loentrin i deres loenklasse . Artiklerne hjemler imidlertid mulighed for, at ansaettelsesmyndigheden kan fravige reglerne under hensyn til ansoegernes faglige erfaring, saafremt erfaringen kan betegnes som »saerlig« i forhold til den stilling, der skal besaettes .
20 Princippet om, at den udvalgte ansoeger ansaettes som tjenestemand paa proeve i laveste loenklasse i laveste stillingsgruppe i den paagaeldendes kategori eller tjenestegruppe, fastslaas ligeledes i artikel 1 i det interne direktiv af 6 . juni 1973 . Artikel 3 i det interne direktiv af 6 . juni 1973 om ansaettelse i hoejeste loenklasse i en stillingsgruppe bestemmer imidlertid, at »som undtagelse fra artikel 1 kan ansaettelsesmyndigheden i saertilfaelde og under hensyntagen til noedvendigheden af at foretage ansaettelser ansaette den udvalgte ansoeger i
oeverste loenklasse i laveste stillingsgruppe og mellemste stillingsgruppe, saafremt han kan dokumentere, at han i den i artikel 2 anfoerte betydning har en faglig erfaring paa mindst . . . 5 aar, for saa vidt angaar loenklasse LA 6« .
21 Artikel 2 i det interne direktiv af 6 . juni 1973 indeholder foelgende almindelige definition af faglig erfaring : »Den faglige erfaring vurderes under hensyntagen til den stilling, der skal besaettes, og til ansoegerens beskaeftigelse forud for ansaettelsen« .
22 Naar henses til de samlede bestemmelser i vedtaegtens artikler 31 og 32, kan bestemmelserne i direktivet af 6 . juni 1973 kun vedroere en faglig erfaring, som kan betegnes som »saerlig« i forhold til det arbejde, der skal udfoeres . Det er altsaa fuldt berettiget, at det i bilag II til beslutningen fastslaas, at alene en erfaring, der er relevant for arbejdet, godskrives for stillingsgruppen LA 7/LA 6 for oversaettere under den yderligere forudsaetning, at den er erhvervet paa kategori A-niveau, dvs . paa universitetsniveau .
23 Derimod er enhver praksis, som gaar ud paa at godskrive tidligere faglig erfaring, der ikke er relevant for den paagaeldende stilling, vedtaegtsstridig, hvilket fremgaar af udtrykket »erfaring som oversaetter, oekonom, jurist osv.« i pkt . 3, litra c ), i bilag II . I denne forbindelse viser det sig i oevrigt, at visse bestemmelser i bilaget til det interne direktiv er tvetydigt affattet, hvilket Kommissionen har erkendt under den mundtlige forhandling, og derfor kan vaere vildledende for tjenestemaend, for saa vidt angaar deres ret til omplacering .
24 Da den stilling, som i den foreliggende sag skal besaettes, er en stilling som almindelig oversaetter, der skal arbejde med forskellige emneomraader, har Kommissionen ikke begaaet et klart fejlskoen, ligesom det heller ikke kan haevdes, at beslutningen ikke er truffet paa objektivt grundlag, idet Kommissionen har skoennet, at alene en egentlig tidligere faglig erfaring som oversaetter kunne anses for at vaere tilstraekkelig relevant for det paagaeldende arbejde .
25 Foelgelig kan det foerste anbringende ikke tages til foelge .
Anbringendet om tilsidesaettelse af forbudet mod forskelsbehandling
26 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at han har vaeret udsat for forskelsbehanding i forhold til sine kolleger, som ikke kan dokumentere at have samme kvalifikationer og samme faglige erfaring, men som ikke desto mindre ligesom sagsoegeren er blevet indplaceret i loenklasse LA 7 .
27 Dette anbringende kan heller ikke tages til foelge . Ifoelge Kommissionens forklaring under den mundtlige forhandling, som ikke er blevet bestridt, har det nemlig vaeret indplaceringsudvalgets og ansaettelsesmyndighedens faste praksis ved ansaettelse i hoejeste loenklasse af en almindelig oversaetter i sprogtjenesten alene at tage hensyn til den egentlige erfaring som oversaetter . Det er saaledes med foeje, at Kommissionen skoennede, at da sagsoegeren ikke havde en stoerre relevant erfaring end sine kolleger, kunne han ikke paaberaabe sig, at han var udsat for forskelsbehandling .
28 Det foelger heraf, at paastanden om annullation af den anfaegtede beslutning ikke kan tages til foelge, hvorfor der heller ikke kan gives sagsoegeren medhold i paastanden om omplacering . Sagsoegte vil herefter vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
29 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger .
30 Sagsoegeren har ikke faaet medhold i sine anbringender .
31 Da Kommissionen imidlertid har offentliggjort en beslutning, der indeholdt visse uklare bestemmelser, som kunne vildlede de beroerte tjenestemaend om raekkevidden af deres rettigheder, besluttes det i medfoer af procesreglementets artikel 69, stk . 3, 2 . pkt ., at paalaegge sagsoegte at betale samtlige sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( tredje afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Sagsoegte betaler samtlige sagens omkostninger .