61986CC0098_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
Tribunal de première instance de Dinant har under en ved denne ret verserende straffesag, anlagt af anklagemyndigheden mod en smoerforhandler, Arthur Mathot, forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal :
"Er den forpligtelse til at angive navn og adresse paa smoers emballage, som udelukkende paahviler belgiske erhvervsdrivende, men ikke konkurrenterne i de oevrige medlemsstater, i strid med EOEF-traktatens artikel 30?"
Formuleret saaledes er det reelle spoergsmaal til Domstolen, om en bestemmelse i national lovgivning er forenelig med faellesskabsretten .
Under den praejudicielle procedure, der er indfoert ved EOEF-traktatens artikel 177, har Domstolen kun kompetence til at traeffe afgoerelse om fortolkningen af traktaten eller om gyldigheden og fortolkningen af retsakter fra Faellesskabets institutioner .
Det er imidlertid muligt at omformulere spoergsmaalet, saaledes at det bliver omfattet af artikel 177' s anvendelsesomraade . Dette kan goeres paa foelgende maade .
"Forbyder EOEF-traktatens artikel 30, en anden bestemmelse i denne traktat eller et generelt faellesskabsretligt princip medlemsstaterne at indfoere strengere regler for maerkning af indenlandsk produceret smoer end dem, der gaelder for importeret smoer?"
Da Domstolen flere gange tidligere og endda for ganske nylig har haft lejlighed til at tage stilling til problemer af denne art, kan jeg noejes med tre korte bemaerkninger og fremsaette dem under retsmoedet .
1 . Traktatens artikel 30 er ikke til hinder for en national foranstaltning, som ikke virker som en indfoerselsrestriktion .
Domstolen har for ganske kort tid siden haft lejlighed til at udtale sig om dette spoergsmaal, nemlig i dom af 23 . oktober 1986 i sag 355/85, politikommissaeren i Thouars mod Michel Cognet ( Sml . s.*3231 ). Sagen vedroerte en national lovgivning, hvorefter der gjaldt forskellige vilkaar, alt efter om boegerne blev bragt direkte i handelen i den medlemsstat, hvor de var udgivet og trykt, eller de blev reimporteret efter forudgaaende eksport til en anden medlemsstat, saaledes at foerstnaevnte boeger var underlagt en ordning med bindende salgspriser, mens prisfastsaettelsen for sidstnaevnte boeger var fri . Domstolen udtalte, at "EOEF-traktatens artikel 30 ikke er til hinder for, at der gaelder forskellige vilkaar som omhandlet . Denne bestemmelse har saaledes til formaal at fjerne hindringer for import af varer, men bestemmelsen tilsigter ikke, at indenlandsk fremstillede varer i alle tilfaelde skal vaere underlagt de samme vilkaar som importerede eller reimporterede varer . Da der ikke i det foreliggende tilfaelde gaelder nogen begraensninger med hensyn til salgsprisen for reimporterede boeger, foreligger der ingen hindringer for afsaetningen af saadanne boeger paa markedet . En ordning, hvorefter der gaelder forskellige vilkaar for forskellige varer, men som ikke opstiller hindringer for importen eller afsaetningen af importerede eller reimporterede varer, er ikke omfattet af forbudet i artikel 30 ".
2 . Der er hverken nogen anden bestemmelse i traktaten eller noget generelt princip inden for faellesskabsretten, der forbyder, at indenlandske produkter stilles ringere end importerede produkter ( omvendt forskelsbehandling ), naar dette sker inden for en sektor, der hverken er omfattet af faellesskabsretlige bestemmelser eller er genstand for en harmonisering af de nationale lovgivninger .
Den foerste bestemmelse, man kommer til at taenke paa, naar der er tale om forskelsbehandling, er naturligvis artikel 7, som bestemmer, at "inden for denne Traktats anvendelsesomraade og med forbehold af dennes saerlige bestemmelser er al forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet, forbudt ".
Som Domstolen har fastslaaet flere gange, blandt andet i dom af 30 . november 1978 ( Bussone, sag 31/78, Sml . paa s.*2445 ) og af 14 . juli 1981 ( sag 155/80, Oebel, Sml . s.*1993 ), som jeg vil citere her, "foreligger der ikke tilsidesaettelse af det i artikel 7 indeholdte forbud mod forskelsbehandling, naar der er tale om en ordning, der ikke anvendes efter virksomhedernes nationalitet, men efter deres beliggenhed .
Heraf foelger, at en national ordning, hvis personkreds hverken direkte eller indirekte opdeles paa grundlag af nationalitet, ikke er i strid med artikel 7, ogsaa selv om den begraenser de af ordningen omfattede erhvervsdrivendes konkurrenceevne .
Som Domstolen endvidere har fastslaaet i dommen af 3 . juli 1979 i de forenede sager 185-204/78 ( van Dam en Zonen, Sml . s.*2345, paa s.*2361 ), kan anvendelsen af nationale retsregler ikke anses for at vaere i strid med forbudet mod forskelsbehandling, blot fordi andre medlemsstater angiveligt anvender mindre strenge bestemmelser ."
Domstolen har stadfaestet dette princip i dommene Smit ( 1 ) og Cognet ( omtalt ovenfor ).
Med hensyn til traktatens artikler 37 og 95 har Domstolen kendt for ret :
"Hverken artikel 37 eller artikel 95 i EOEF-traktaten forbyder, at en medlemsstat paalaegger et indenlandsk produkt - herunder visse former for spiritus - interne afgifter, som er hoejere end de afgifter, der paalaegges et lignende produkt importeret fra andre medlemsstater, uanset om det indenlandske produkt er underlagt et handelsmonopol ." ( 2 )
Endelig skal jeg med hensyn til det almindelige forbud mod forskelsbehandling henvise til en anden passage i dommen af 23 . oktober 1986 ( omtalt ovenfor ), hvor Domstolen udtalte, at "hvad angaar det almindelige forbud mod forskelsbehandling, bemaerkes, at en ordning, hvorefter indenlandsk fremstillede varer stilles ringere end importerede varer, eller hvorefter detailhandlere, der saelger indenlandsk fremstillede varer, stilles ringere end detailhandlere, der saelger importerede varer, og som en medlemsstat har indfoert inden for en sektor, der hverken er omfattet af faellesskabsretlige bestemmelser eller er genstand for en harmonisering af de nationale lovgivninger, ikke er omfattet af faellesskabsrettens anvendelsesomraade ". ( praemis 11 )
3 . For det tredje skal jeg til orientering for Domstolen oplyse, at der ikke laengere kan opstaa et spoergsmaal om omvendt forskelsbehandling med hensyn til maerkningen af smoer, idet dette spoergsmaal har vaeret genstand for en harmonisering paa faellesskabsplan . Det drejer sig om Raadets direktiv 79/112 af 18 . december 1978 "om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler" ( 3 ).
I henhold til artikel 3 i dette direktiv skal
1 ) "maerkning af levnedsmidler *... omfatte foelgende obligatoriske oplysninger :
...
6 ) navn eller firmanavn og adresse paa fabrikanten eller pakkevirksomheden eller paa en forhandler, der er etableret inden for Faellesskabet ".
Hvis direktiv 79/112 er blevet korrekt gennemfoert i Belgien - hvilket det ikke tilkommer Domstolen at undersoege i forbindelse med en praejudiciel sag - kan hverken indenlandsk fremstillet smoer eller importeret smoer udbydes til salg i Belgien i en emballage, der kun er maerket med et licensnummer .
Selv om spoergsmaalet om omvendt forskelsbehandling, som tiltalte i hovedsagen har rejst, derfor i virkeligheden ikke opstaar, anser jeg det alligevel for formaalstjenligt at besvare det meget praecise spoergsmaal, der er stillet af den nationale ret vedroerende raekkevidden af artikel 30 og ligeledes at henvise til Domstolens praksis med hensyn til omvendt forskelsbehandling, for saa vidt angaar de frie varebevaegelser .
Konklusion
1 ) Formaalet med EOEF-traktatens artikel 30 er at fjerne hindringer for import af varer, men ikke at sikre, at varer af indenlandsk oprindelse i alle tilfaelde behandles paa samme maade som importerede varer;
2 ) en ordning, hvorefter indenlandsk fremstillede varer stilles ringere end importerede varer, og som en medlemsstat har indfoert inden for en sektor, der hverken er omfattet af faellesskabsretlige bestemmelser eller er genstand for en harmonisering af de nationale lovgivninger, er ikke omfattet af faellesskabsrettens anvendelsesomraade;
3 ) medlemsstaternes lovgivninger om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler er blevet harmoniseret ved Raadets direktiv 79/112/EOEF af 18 . december 1978 . Direktivets artikel 3, stk . 1, 6 ), foerste afsnit, skal fortolkes saaledes, at maerkning af smoer skal omfatte obligatoriske oplysninger om navn eller firmanavn og adresse paa fabrikanten eller pakkevirksomheden eller paa en forhandler, der er etableret inden for Faellesskabet .
Denne regel finder anvendelse paa levnedsmidler uanset deres oprindelse .
(*) Oversat fra fransk .
( 1 ) Dom af 25 . januar 1983, Smit mod Commissie Grensoverschrijdend Beroepsgoederenverwoer, sag 126/82, Sml . s.*92 .
( 2 ) Dom af 13 . marts 1979, Peureux, sag 86/78, Sml . s.*915 .
( 3 ) EFT L*33 af 8.2.1979, s.*1 .