61987CC0308(01)_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Ved mellemdom af 27. marts 1990 (1) doemte Domstolen Kommissionen til at erstatte 50% af den skade, Grifoni havde lidt som foelge af et fald den 24. oktober 1985 fra taget paa den meteorologiske station ved Det Faelles Forskningscenter i Ispra. Ved dommen indroemmedes der desuden parterne en frist paa seks maaneder til at opgoere erstatningen efter faelles aftale; saafremt der ikke kunne opnaas en saadan aftale, skulle parterne inden for samme frist tilstille Domstolen deres respektive opgoerelser af erstatningsbeloebet.
2. Da der ikke opnaaedes nogen aftale inden for den fastsatte frist, fremlagde Grifoni den 8. oktober 1990 sin opfattelse af, hvorledes erstatningen skulle beregnes, og sin opgoerelse af det lidte tab, som han i alt anslog til 2 777 781 579 LIT (2). Han kraevede derfor udbetaling af halvdelen af naevnte beloeb (1 388 190 789 LIT) med renter efter loven, ligesom han kraevede hensyntagen til den i mellemtiden indtraadte pengeforringelse fra november maaned 1990, indtil betaling skete; Kommissionen kraevedes paalagt sagens omkostninger med et beloeb paa mindst 50 mio. LIT.
Kommissionen har alene nedlagt paastand om frifindelse, idet den navnlig bestrider stoerrelsen af den aarsindkomst og den grad af vedvarende invaliditet, som Grifoni har anvendt som grundlag for beregningen af erstatningsbeloebet.
3. Med henblik paa at fastslaa, om og i hvor hoej grad Grifoni maatte vaere ramt af vedvarende invaliditet, udmeldte Domstolen ved kendelse af 4. juni 1991 et sagkyndigt udvalg med laegelig og juridisk kompetence, som fremlagde sine resultater den 13. september 1991. Det fremgaar af de sagkyndiges udtalelse, at Grifoni' s invaliditetsgrad kan "anslaas til 35% saavel biologisk som ud fra et erhvervsevnesynspunkt". Denne procent er ikke blevet bestridt af parterne, som i deres bemaerkninger til udtalelsen blot har taget den ad notam og i oevrigt henholdt sig til deres tidligere opgoerelser.
4. Det maa her tilfoejes, at Domstolen i februar 1993 kunne konstatere, at parterne, uanset at invaliditetsgraden herefter ikke laengere var genstand for uenighed, ikke havde vaeret i stand til at indgaa forlig, og Domstolen forelagde derfor skriftligt visse spoergsmaal for saavel parterne som den italienske regering. Navnlig blev Grifoni opfordret til at fremlaegge originalerne af regningerne for samtlige de udgifter, der var foranlediget af ulykken; regningerne havde allerede vaeret fremlagt i fotokopi som bilag til Grifoni' s opgoerelse af 8. oktober 1990, og det samme var tilfaeldet med hans dokumentation for sin indkomst for aarene 1982 og 1983.
Den 15. marts 1993 fremlagde Grifoni ud over den af Domstolen omspurgte dokumentation en raekke bevisligheder vedroerende sin indkomst for 1981, 1984 og 1985; dokumentationen for 1984 viste sig imidlertid at vaere naesten helt forskellig fra den, som allerede - for samme aar - var blevet fremlagt som bilag til hans opgoerelse af 8. oktober 1990, saaledes at der foreligger to samlinger af forskellige dokumenter som belaeg for korrektheden af indkomsten for blot ét aar.
Ret beset har Grifoni altsaa i forhold til sin opgoerelse af erstatningsbeloebet aendret de oplysninger, han har afgivet for at bevise den indkomst, som han haevder at vaere gaaet glip af i 1984. Heraf foelger efter min opfattelse, at de nye dokumenter, der er fremlagt, maa afvises fra bevisoptagelsen, for saa vidt som der, henset til de bevisligheder, der var vedlagt opgoerelsen af 8. oktober 1990, alene kan tages hensyn til originalerne og de oevrige, af Domstolen forlangte dokumenter, saaledes at alle andre dokumenter udelukkes.
5. Den italienske regerings svar har desuden godtgjort, at Grifoni har faaet udbetalt en dagpengeydelse paa grundlag af midlertidig total invaliditet, og at han siden 1986 har oppebaaret invalidepension; begge ydelser blev tilkendt af INAIL (Istituto nazionale per l' assicurazione contro gli infortuni sul lavoro). Da INAIL imidlertid ikke har givet moede for Domstolen, er eventuelle subrogations- eller regresspoergsmaal vedroerende de udgifter, naevnte institution har haft, den foreliggende sag uvedkommende.
Endelig maa det bemaerkes, at Kommissionen, der foerst under retsforhandlingerne foretog sin opgoerelse af tabet (for foerste gang), kom frem til et totalbeloeb paa 101 961 431 LIT. Ganske vist tilboed Kommissionen i retsmoedet Grifoni at indgaa forlig om betaling af 260 000 000 LIT, men sagsoegeren afviste tilbuddet. Herved turde det vaere overfloedigt at fremhaeve, at tilbuddet givetvis ikke kan opfattes som Kommissionens anerkendelse af stoerrelsen af det tab, Grifoni har lidt, idet Kommissionen fortsat bestrider de kriterier for opgoerelsen af tabet, som sagsoegeren har anvendt.
6. Paa denne baggrund maa det her praeciseres, at den af Grifoni foretagne tabsopgoerelse tager udgangspunkt i de relevante italienske retsregler, og at Kommissionen paa sin side ogsaa under hele den skriftlige forhandling udelukkende har holdt sig til italiensk ret. Den af Kommissionen foretagne tabsopgoerelse, som fremgaar af en raekke svar af marts 1993 samt af det forlig, som den tilboed Grifoni i retsmoedet, er dog udformet efter de i belgisk ret gaeldende beregningsmetoder.
Imidlertid bestemmer Euratom-traktatens artikel 188, stk. 2 - som er den relevante bestemmelse her i sagen, da man er inden for omraadet ansvar uden for kontraktforhold - at Faellesskabet "i overensstemmelse med de almindelige retsgrundsaetninger, der er faelles for medlemsstaternes retssystemer" skal erstatte skader forvoldt af dets institutioner eller af dets ansatte. Dette betyder, at faellesskabsretten, naar der tale om indholdet af og graenserne for Faellesskabets ansvar, henviser til de almindelige retsgrundsaetninger, der er faelles for medlemsstaternes retssystemer.
Det maa derfor udelukkes, at Grifoni' s tab kan fastlaegges og opgoeres alene i medfoer af Italiens regler om ansvar uden for kontraktforhold. Derimod maa grundlaget blive de almindelige retsgrundsaetninger, der er faelles for medlemsstaternes retssystemer, hvilket konkret indebaerer, at man maa fastslaa, hvilke tabsposter der kan ydes erstatning for, og eventuelt hvilken metode der skal anvendes for at beregne dem.
7. Det er yderst let paa grundlag af de almindelige retsgrundsaetninger at fastlaegge, hvilke tabsposter der skal erstattes. Paa trods af de eksisterende forskelle paa terminologisk plan anerkender samtlige medlemsstaters retssystemer saaledes muligheden for at opnaa erstatning for tab af formuemaessig karakter hos skadelidte, hvilket omfatter de umiddelbare udgifter, der er foranlediget af ulykken, og saavel fortidigt som fremtidigt indkomsttab samt tab af ikke-formuemaessig karakter, som udgoeres af skadetilfoejelsens fysiske og psykiske foelger, der saaledes er uafhaengige af den oekonomiske faktor og knyttet til personen som saadan.
Derimod er situationen mere problematisk hvad angaar den metode, der skal anvendes for at opgoere tabet paa grundlag af de saaledes fastlagte tabsposter. Det er let nok at se, at problemet ikke stiller sig for udgifterne foranlediget af ulykken, som daekkes paa grundlag af de faktisk foretagne udbetalinger. Opgoerelsen af det ikke-formuemaessige tab rejser heller ingen saerlige problemer, eftersom man, uafhaengigt af interne forskellige erfaringer, i samtlige medlemsstaters retsordener anerkender, at denne opgoerelse tager hensyn til samtlige subjektive og objektive omstaendigheder i det enkelte tilfaelde og foretages af den doemmende ret efter et billighedsskoen.
8. Derimod er situationen en anden hvad angaar beregningen af skadelidtes tabte erhvervsindkomst, navnlig beregningen af det fremtidige indtaegtstab. Som det klart fremgaar af det notat, Domstolens Dokumentationsafdeling har udarbejdet, er det faktisk (i betragtning af de store forskelle i de forskellige nationale retssystemer i saa henseende) naermest umuligt at udfinde en "faelles" loesning. Af de forskellige loesninger aftegner sig mindst tre fra hinanden fuldstaendig afvigende beregningsmetoder: den paa det konkrete tilfaelde baserede bedoemmelse, som navnlig anvendes i Tyskland; anvendelsen af et indekssystem i common law-landene; og anvendelsen af aktuarmaessige tabeller, som isaer bygger paa invaliditetsgraden og paa en koefficient, som tager den paagaeldende forventedes levetid i betragtning. Det er netop sidstnaevnte metode, der ligger til grund for de beregninger, Grifoni (som har benyttet ordningen i italiensk ret) og Kommissionen (som derimod har anvendt ordningen ifoelge belgisk ret) har foretaget, og disse beregninger afviger alt andet lige fra hinanden som foelge af de forskellige koefficienter, der er fastsat i de respektive aktuarmaessige tabeller.
Under disse omstaendigheder kan det vist ikke vaere korrekt at foretage en enkel sammenstilling af den enkelte medlemsstats tekniske regler for at opgoere det formuemaessige tab; rigtigst maa det vel vaere at undersoege udviklingen i de generelle tendenser, som disse regler er inspireret af, og de resultater, som de foerer frem til. Heraf foelger, at saafremt man vil vaelge en "faelles" loesning, vil den eneste mulighed vaere at foretage beregningen ud fra de i den enkelte medlemsstat anvendte parametre og herefter beregne et vejet gennemsnit af de tolv resultater. Der vil imidlertid her klart vaere tale om en urealistisk fremgangsmaade og i al fald om en loesning, der langt fra vil kunne opfylde kravet om, at man foelger de almindelige retsgrundsaetninger, der er faelles for medlemsstaternes retssystemer. Jeg maa paa baggrund heraf foreslaa, at man - i oevrigt under hensyn til, at de mange forskellige metoder og isaer de opnaaede resultater i det mindste delvis kan forklares ved de forskelligartede oekonomiske og sociale forhold, der er saerlige for den enkelte medlemsstat - kun anvender de faelles grundsaetninger for at fastlaegge arten af den til erstatning forpligtende skade, mens man derimod for at opgoere den formuemaessige skade anvender den metode, der er den saedvanlige i det land, hvor haendelsen er indtraadt (ulykkesstedet samt skadelidtes statsborgerskab og bopael).
I - Skaden af formuemaessig karakter
9. Lad mig da saa gaa over til opgoerelsen af tabet og starte med tabet hidroerende fra den formuemaessige skade, hvori indgaar skadelidtes tabte erhvervsindkomst, fortidigt saavel som fremtidigt, samt de ved ulykken foranledigede udgifter.
Opgoerelsen af aarsindkomsten
10. I sin opgoerelse af 8. oktober 1990, der er den eneste anvendelige, har Grifoni kraevet 1 342 297 760 LIT for vedvarende invaliditet (herefter benaevnt "VI"), 180 360 000 LIT for midlertidig total uarbejdsdygtighed (herefter benaevnt "MTU") og 32 732 000 LIT for midlertidig delvis uarbejdsdygtighed (herefter benaevnt "MDU"), hvilke beloeb skal halveres, idet de var beregnet efter en invaliditetsgrad paa 70%, som derefter i overensstemmelse med resultatet af udtalelsen fra de laegelige og juridiske eksperter, der blev udmeldt af Domstolen, blev fastsat til 35%. Sidstnaevnte procent er, som jeg allerede har naevnt, i oevrigt ubestridt.
Med henblik paa at beregne Grifoni' s indkomsttab som foelge af ulykken maa det foerst fastslaas, hvilken indkomst det er, som skal tages i betragtning. En ansaettelse heraf maa blive ganske vanskelig, idet der er tale om indtaegter fra selvstaendig virksomhed; desuden haevder Grifoni at have haft indtaegter fra sort arbejde og, uden at vaere forpligtet hertil, fra sin selvangivne indtaegt at have trukket personlige udgifter. Og parterne strides netop heftigt om stoerrelsen af den indtaegt, der skal anvendes som grundlag for beregningen af den formuemaessige skade.
11. Hvad angaar det eller de aar, som benyttes som reference, har Grifoni, under paaberaabelse af bestemmelserne i artikel 4 i det italienske lovdekret nr. 857 af 23. december 1976, kraevet, at skadeserstatningen beregnes paa grundlag af hans 1984-indkomst, idet der er tale om den hoejeste, til skattevaesenet opgivne indkomst i loebet af de tre aar foer ulykken. Hertil skal jeg blot bemaerke, at der ikke ses at vaere nogen grund til at afvise dette krav, navnlig naar det tages i betragtning, at de oevrige medlemsstaters retsordener mere eller mindre foelger de samme principper hvad angaar fastsaettelsen af selvstaendiges indtaegter.
En saadan konklusion loeser imidlertid ikke problemerne vedroerende fastsaettelsen af indtaegterne; og det er netop, fordi Grifoni som beregningsgrundlag for de erstatningsbeloeb, der tilkommer ham, har anvendt beloebet paa 147 000 000 LIT, som svarer til, hvad han efter sit eget udsagn ville have modtaget i 1984 (referenceaaret), skoent den selvangivne indkomst for samme aar kun androg 31 346 000 LIT. I opgoerelsen af 8. oktober 1990 gjorde Grifoni saaledes gaeldende, at der til de selvangivne indtaegter skulle laegges foelgende beloeb:
- 16 236 000 LIT, der er afskrivninger
- 12 918 000 LIT for koeb af materiel
- 39 488 128 LIT for koeb af byggematerialer og personlige goder
- 47 192 800 LIT, der er sorte indtaegter.
Reelt fremgaar det af opgoerelsen af de paagaeldende indtaegter, at firma Grifoni' s omsaetning i 1984 androg 420 260 000 LIT, hvorfra Grifoni trak et beloeb paa 388 914 000 LIT, herunder 16 236 000 LIT i afskrivninger, som gaeldsposter, saaledes at nettoindkomsten laa paa 31 346 000 LIT.
12. Da det i de fleste af medlemsstaternes retssystemer anerkendes, at der med henblik paa at ansaette den faktiske indkomst kan foeres bevis for, at der har vaeret tale om en hoejere indkomst end den, som er opgivet til skattevaesenet - jeg skal ogsaa her henvise til notatet fra Domstolens Dokumentationstjeneste - maa det undersoeges, om Grifoni har fremlagt dokumenter med bevisvaerdi herom.
Hvad angaar beloebet paa 16 236 000 LIT i form af afskrivninger, som figurerer i selvangivelsen, synes jeg dog ikke, at det som saadant kan laegges til Grifoni' s arbejdsindtaegt, eftersom der er tale om driftsomkostninger i hans virksomhed. Det samme maa siges om leasing af en gravko for et beloeb af 12 958 100 LIT (dokument G i opgoerelsen af 8.10.1990), som senere blev solgt til Ispra-Centret, og om beloebet paa 39 000 000 LIT for koeb af byggematerialer. Grifoni har saaledes i denne forbindelse fremlagt en raekke regninger, som faktisk beviser, at de paagaeldende materialer blev indkoebt (dokument H i opgoerelsen af 8.10.1990): Der er tale om driftsomkostninger, der som saadanne retmaessigt er blevet fratrukket indkomsten.
Desuden mener jeg som tidligere naevnt ikke, at det er muligt at tage hensyn til de nye bilag, som Grifoni har vedlagt svarene af 15. marts 1993, og hvoraf det fremgaar, at de paagaeldende beloeb (som andrager 51 516 000 LIT), omhandler helt personlige udgifter (benzin, telefon, restaurant, gas), som uberettiget er blevet fratrukket i den selvopgivne indkomst (se kolonne VI i oversigten vedroerende de her henhoerende posteringer).
13. Og saa er jeg naaet til de sorte indtaegter: I sin opgoerelse af 8. oktober 1990 haevdede Grifoni at have modtaget sorte penge for et beloeb paa 47 192 800 LIT, og han fremlagde til stoette for denne paastand en raekke checks og indbetalingsbilag, der skulle bevise ... at han faktisk modtog checks (fra forskellig side) med et saadant samlet paalydende, og at han indsatte dem paa sin konto. I svaret af 15. marts 1993 aendrede Grifoni imidlertid delvis sin fremstilling af de faktiske begivenheder, idet han gjorde gaeldende, at det ikke-selvangivne beloeb, svarende til 49 832 000 LIT, udelukkende blev modtaget i forbindelse med arbejde, der blev udfoert for Faellesskabet i Ispra-Centret.
Ud over det maerkelige i at modtage sorte penge fra en EF-institution er forholdet faktisk det, at naesten samtlige de checks og anvisninger, hvoraf han har vedlagt kopi til sin opgoerelse af 8. oktober 1990, ikke hidroerer fra Ispra-Centret og i oevrigt ikke beviser noget som helst, da der alene er tale om simple indbetalingsbilag. Ganske vist fremlagde Grifoni i svarene af 15. marts 1993 ny dokumentation. I den forbindelse skal jeg imidlertid bemaerke, at selv om man ser bort fra de ovenfor diskuterede formalitetsspoergsmaal, maa det erkendes, at de paagaeldende dokumenter ikke har nogen som helst bevisvaerdi: Der er faktisk kun tale om kopier af kontoudtog og af pengeoverfoersler registreret af hans bank.
Da de formodede ikke-selvangivne indtaegter ikke vil kunne tages i betragtning eller i det mindste ikke er bevist, maa resultatet, hvad angaar spoergsmaalet om opgoerelsen af den tabte erhvervskomst, blive, at der alene skal tages hensyn til den til skattevaesenet opgivne indkomst, dvs. et beloeb paa 31 346 000 LIT. Det er foelgelig mit grundlag for beregningen af den af Grifoni kraevede erstatning.
Vedvarende invaliditet (VI)
14. For at beregne VI har Grifoni foreslaaet at anvende foelgende formel: 147 000 000 LIT (indkomst) x 35% (invaliditetsgraden) x 16,318 (den gaeldende kapitaliseringskoefficient, der er aldersbetinget (3)) - 20% (forskellen mellem den fysiske levetid og arbejdslivet). Bruges en saadan formel, vil den paagaeldende erstatning andrage 671 148 880 LIT.
Ud over det indkomstbeloeb, som skal laegges til grund, maa der ogsaa foretages en tilpasning af den ovennaevnte koefficient, for saa vidt som den refererer til Grifoni' s alder paa ulykkestidspunktet, skoent der skal tages hensyn til hans alder ved begyndelsen af den vedvarende invaliditet. Da Grifoni paa det tidspunkt var 41 aar, bliver den koefficient, som skal anvendes, 16,104, saaledes som det fremgaar af den i note 3 naevnte tabel.
Heraf foelger, at beregningen af den vedvarende invaliditet skal foretages saaledes:
31 346 000 x 35% x 16,104 - 20% = 141 342 875 LIT, eller 50% heraf = 70 671 438 LIT.
Midlertidig total invaliditet (MTI)
15. Som det fremgaar af opgoerelsen af 8. oktober 1990, var Grifoni totalt uarbejdsdygtig i ni maaneder (270 dage). For at beregne MTI ganger Grifoni foelgelig 668 000 (dagsindtaegten) med 270. Stoerrelsen af dagsindtaegten kan ikke bedoemmes som korrekt, heller ikke hvis der tages hensyn til, at sagsoegeren som udgangspunkt har taget en indtaegt paa 147 000 000 LIT. Under alle omstaendigheder bliver beregningen af MTI, henset til, at indkomsten andrager 31 346 000 LIT, et beloeb paa 85 879 (dagsindtaegt) x 270 = 23 187 450 LIT, eller 50% heraf = 11 593 725 LIT.
Midlertidig delvis invaliditet (MDI)
16. Jeg maa straks bemaerke, at jeg totalt vil afvise, at det er muligt at efterkomme kravet om MDI-erstatning paa 50%, da ingen af de fremlagte dokumenter beviser en saadan midlertidig delvis invaliditet (4), bortset fra et notat udfaerdiget i haanden af Grifoni selv (jf. bilag A, s. 73c). I oevrigt er det naeppe noedvendigt at tilfoeje, at det fremgaar af den erklaering, Grifoni' s egen speciallaege udfaerdigede, at han var blevet erklaeret for fysisk rask i juli maaned 1986, hvilket - ganske aabenbart - betyder, at perioden med midlertidig total invaliditet ophoerte paa det tidspunkt, og den vedvarende invaliditet, der senere blev fastsat til 35%, tog sin begyndelse.
Resultatet er, at Grifoni paa grundlag af sit indtaegtstab har ret til:
70 671 438 (VI) + 11 593 725 (MTI) = 82 265 163 LIT.
Udgifter foranlediget af ulykken
17. I sin besvarelse af Domstolens anmodning om at fremlaegge originalerne af regninger og kvitteringer vedroerende de udgifter, der blev foranlediget af ulykken den 24. oktober 1985, har Grifoni anfoert, at han kun delvis kunne fremlaegge dem, da flere af dem gik tabt ved oversvoemmelsen den 1. og 2. juni 1992. De dokumenter, der er vedlagt for at bevise dette forhold, er imidlertid ganske irrelevante, da de alene beviser, at regionen Lombardiet den 1. og 2. juni 1992 var udsat for ganske usaedvanlig daarlige vejrforhold. Det ses altsaa, at der her kun kan blive tale om at tage hensyn til de udgifter, som har belaeg i form af originalen af den kvittering eller regning, der i princippet allerede blev fremlagt i opgoerelsen af 8. oktober 1990.
a) Udgifter opfoert i opgoerelsen af 8. oktober 1990
18. I opgoerelsen af 8. oktober 1990 kraevede Grifoni til daekning af de af ulykken foraarsagede udgifter et beloeb paa 19 194 000 LIT, hvoraf 6 200 000 LIT var udokumenterede. Det er klart, at sidstnaevnte beloeb ikke uden videre kan laegges til grund. Med hensyn til de udgifter, som der er fremlagt dokumentation for, kraever Grifoni foelgende:
a) 551 000 LIT for speciallaegehonorar
b) 5 750 000 LIT for fysioterapeutisk behandling
c) 5 376 000 LIT til hushjaelp
d) 1 307 000 LIT for billeje (Pinton) i forbindelse med konsultationer hos laegen, paa hospitalet eller moeder hos INAIL (kopi af kvitteringen af 30.6.1986 - bilag N, s. 206).
Jeg finder, at udgifterne under punkt c) og d) ikke kan laegges til grund. Hvad angaar udgifterne under c) er det saaledes min opfattelse, for det foerste, at Grifoni ikke har bevist, at det var noedvendigt med en hushjaelp efter ulykken, og, for det andet, at han ikke har fremlagt en lovformelig regning. Vedroerende udgifterne under d), der refererer til seks rejser, Grifoni skal have foretaget, to til hospitalet i Angera, to til INAIL' s kontor i Varese, en til konsultation hos ortopaeden i Bergamo den 24. april 1986 (293 000 LIT) og en anden til en neurolog i Firenze den 13. maj 1986 (840 000 LIT), skal jeg kun bemaerke foelgende: Intet tyder paa, at Grifoni begav sig til hospitalet paa de i de paagaeldende kvitteringer angivne to datoer, og det samme gaelder besoeget hos ortopaeden i Bergamo og hos neurologen i Firenze; hvad endelig angaar de ture, han foretog efter oenske fra INAIL, er det tilstraekkeligt at minde om, at ifoelge oplysningerne i dokument 57a, der er vedlagt opgoerelsen af 8. oktober 1990, daekker INAIL paa grundlag af dokumentation afholdte udgifter til transport med billigste transportmiddel samt tabt arbejdsfortjeneste.
Hertil kommer det forhold, at Grifoni ikke har fremlagt originalen af den paagaeldende faktura, men alene i sine svar fra marts 1993 har fremlagt en kvittering dateret den 30. april 1990, men ikke underskrevet, for 293 000 LIT for en tur til Bergamo (jf. nr. 14 i bilag 3), uden at give yderligere forklaringer. Er der tale om den samme tur som den, kvitteringen af 30. juni 1986 vedroerer? Selv i saa fald er problemets indhold det samme.
Resultatet er, at de eneste udgifter, der kan ydes daekning for, er de, der er afholdt for den fysioterapeutiske behandling og konsultationerne hos speciallaeger, som i alt andrager 6 301 001 LIT, hvoraf 50% er 3 150 500 LIT.
b) Andre (dokumenterede) udgifter ifoelge bilagene til svarene af 15. marts 1993
19. Grifoni har vedlagt sine svar af 15. marts 1993 kvitteringer for to andre speciallaegebesoeg for et beloeb paa 275 800 LIT, ligesom han har vedlagt tre kvitteringer for udgifter til udlevering af hospitalsdokumenter, fotokopier af hospitalsdokumenter og roentgenbilleder for et totalbeloeb paa 202 400 LIT.
Der er tale om udgifter afholdt efter afgivelsen af opgoerelsen af 8. oktober 1990, og som derfor ikke kunne figurere heri. Disse udgifter andrager, naar de laegges til de udgifter, der ovenfor er blevet gennemgaaet, et samlet beloeb paa 3 389 600 LIT, som tilkommmer Grifoni.
20. Jeg finder ikke desto mindre med henvisning til den almindelige erfaring, at Grifoni' s samlede udgifter skoensmaessigt kan ansaettes til 10 000 000 LIT.
II - Skaden af ikke-formuemaessig karakter
21. Hvad angaar den ikke-formuemaessige skade har Grifoni i opgoerelsen af 8. oktober 1990 kraevet daekning for baade fysisk og biologisk skade. I saa henseende bemaerkes, at mens det i italiensk ret er udelukket at erstatte den ideelle skade i et tilfaelde som det foreliggende (hvor straffeloven ikke er overtraadt), kender de oevrige retsordener ikke begrebet biologisk skade, men udelukkende begrebet ideel skade, som netop erstattes i tilfaelde svarende til Grifoni' s.
Heraf foelger, at de to kategorier ikke kan medfoere krav paa to selvstaendige erstatningsbeloeb, og at den eneste mulige loesning i betragtning af gaeldende ret i de oevrige medlemsstater er at tildele Grifoni erstatning for den fysiske og psykiske lidelse, der blev en foelge af skadetilfoejelsen, med et skoensmaessigt fastsat samlet beloeb ud fra et billighedskriterium. I betragtning af den art af laesioner, Grifoni paadrog sig, og de foelger, de havde, finder jeg det i overensstemmelse med ret og billighed at tildele ham et fast beloeb paa 80 000 000 LIT, der halveres med 50% til 40 000 000 LIT.
22. Resultatet er, at det samlede beloeb, Grifoni skal have udbetalt i erstatning, uden godtgoerelse for pengeforringelse og renter, andrager 82 265 163 LIT (tabt erhvervsindkomst) + 10 000 000 LIT (udgifter foranlediget af ulykken) + 40 000 000 LIT (ikke-formuemaessig skade) = 132 265 163 LIT.
III - Forrentning og pengeforringelse
23. I sin opgoerelse af 8. oktober 1990 opfoerte Grifoni for perioden oktober 1985 - oktober 1990 en forhoejelse paa 25% i form af renter (til den legale aarssats paa 5%) og en forhoejelse paa 30,30% som kompensation for pengeforringelsen. I samme opgoerelse kraevede Grifoni, at det saaledes opnaaede totalbeloeb blev forhoejet senere med renterne efter loven og paa grundlag af pengeforringelsen fra november 1990, indtil betaling maatte ske. Her er der tale om krav, der er helt regulaere og i overensstemmelse med retspraksis i Italien vedroerende tabsopgoerelser.
For at fastslaa, om kravene kan imoedekommes, er det imidlertid noedvendigt at tage stilling til, om de kan paakendes, og bedoemmelsen skal foretages i lyset af de retsgrundsaetninger, der er faelles for medlemsstaternes retssystemer, som der henvises til i Euratom-traktatens artikel 188. Imidlertid er de loesninger, der anvendes i de nationale retssystemer vedroerende forrentning, overordentlig forskellige: Snart gaelder det, at renteudbetalingen og det tidspunkt, fra hvilket der haves krav paa renter, overlades til rettens skoent, snart gaelder det, at rentekravet forfalder ved paakrav til debitor; eller forfaldstiden kan indtraede ved dommens afsigelse; renten kan tillige variere efter genstanden for hovedkravet. En saadan forskellighed er imidlertid mere tilsyneladende end reel, idet den navnlig skyldes usikkerheden om, hvorvidt skadens opgoerelse i penge skal beregnes under hensyntagen til, at der er gaaet en vis tid mellem skadetilfoejelsen og datoen for dommens afsigelse. I oevrigt bringer en gennemgang af de nationale retsafgoerelser paa omraadet klart frem, at tabsfastsaettelsen ved ansvar uden for kontraktforhold ogsaa foretages under hensyn til den virkning, som begivenheder, der indtraeder efter skadetilfoejelsen, saasom svingninger i valutakurserne mellem tidspunktet for den skadegoerende handlings indtraeden og datoen for dommens afsigelse (5), kan faa.
Resultatet bliver, at domstolene ved deres opgoerelse af, hvor meget skaden skal ansaettes til i penge, tager hensyn til den periode, der er forloebet mellem den skadegoerende handling og opgoerelsen af det lidte tab. En saadan tendens er i overensstemmelse med selve erstatningspligtens formaal, som er at genoprette skadelidtes oekonomiske situation. Det er saaledes evident, at en opgoerelse, der ikke tager hensyn til den tid, som maatte gaa, indtil skadelidte modtager erstatningen, eller som ser bort fra den indtraadte pengeforringelse, er illusorisk og ikke virkelig genopretter skadelidtes tidligere oekonomiske situation.
24. I retspraksis har Domstolen paa omraadet for tabsopgoerelser altid, paa grundlag af retsgrundsaetningerne, anset rentekrav for berettigede, og til dato har den altid antaget, at pligten til at betale renter stiftes paa datoen for afsigelsen af den dom, som paalaegger Faellesskabet ansvar, for saa vidt som pligten antages at foreligge.
I de sjaeldne tilfaelde, hvor man ved afslutningen af en erstatningssag har kunnet opgoere det tab, som antages at foreligge, var erstatningsbeloebet vel allerede maaleligt ved ansvarspaalaeggelsen, for saa vidt som det f.eks. faldt sammen med stoerrelsen af et restitutionsbeloeb, som skulle have vaeret oppebaaret i den periode, hvor restitutionerne ikke blev udbetalt. I oevrigt har Domstolen praeciseret, at ved fastsaettelsen af renterne paa tidspunktet for afsigelsen af mellemdommen er "det ... stoerrelsen af tabet, som det forelaa paa denne dato, der skal laegges til grund" (6), og at der i stoerrelsen foelgelig ogsaa skal indgaa virkningerne af, at pengevaerdien har vaeret svingende efter den skadegoerende handling.
Sagen her er derimod noget anderledes, da kriterierne for at opgoere tabet end ikke var fastlagt, da mellemdommen blev afsagt; og det er i saa henseende betegnende, at Domstolen i modsaetning til de tidligere mellemdomme om ansvar uden for kontraktforhold i sin dom af 27. marts 1990 hverken fastsatte den dato, fra hvilken der skulle paaloebe renter, eller den gaeldende sats. Heraf foelger i den konkrete sag, at ansaettelsen af tabet kun kan foeres tilbage til den endelige dom, der opgoer tabet.
25. Man maa imidlertid forhoeje erstatningsbeloebet, saaledes som det er fastsat i det foregaaende, med renter, som fastsaettes til et niveau under hensyn til pengeforringelsen. Henset til den metode, der er blevet anvendt for at beregne tabet (7), er det saaledes den eneste maade, hvorpaa man kan undgaa, at skadelidte baerer de negative foelger af den ventetid, som loeber indtil erstatningen, samt virkningerne af pengeforringelsen.
Paa grundlag af ovenstaaende betragtninger finder jeg foelgelig, at det vil vaere rimeligt at yde Grifoni et rentetillaeg paa det ovenfor fastsatte beloeb under hensyn til pengeforringelsen, hvilket boer ske med en fast sats paa 10% om aaret, hvilket p.t. giver et beloeb paa 105 812 130 LIT, hvormed hans samlede krav kommer op paa 238 077 293 LIT.
26. Det naevnte beloeb boer desuden forhoejes med morarente med virkning fra dagen for dommens afsigelse, indtil betaling sker. Hvad angaar rentesatsen finder jeg at maatte fremhaeve, at Grifoni' s krav om anvendelse af en aarssats paa 5% skal forstaas saaledes, at der herved refereres til den i loven fastsatte sats i Italien, hvilken sats blev forhoejet til 10% i november maaned 1990, dvs. umiddelbart efter fremsaettelsen af hans opgoerelse. Da det imidlertid maa tages i betragtning, at Domstolen ikke henviser til den gaeldende legale sats i sagsoegerens medlemsstat, men i almindelighed fastsaetter den konkret til mellem 6 og 8% (8) og under alle omstaendigheder aldrig til en hoejere sats end af sagsoegeren paastaaet (9), foelger det heraf, at den Grifoni tilkommende erstatning boer forhoejes med rente 8% p.a. med virkning fra datoen for dommens afsigelse, indtil betaling sker.
IV - Sagens omkostninger
27. I opgoerelsen af 8. oktober 1990 har Grifoni kraevet, at Domstolen tilkender ham et beloeb paa mindst 50 000 000 LIT i sagsomkostninger og til daekning af transportomkostninger i forbindelse med ulykken, idet han ud over at henvise til de af hans advokater afholdte udgifter henviser til udgifter til to moeder med advokater paa i alt 6 605 000 LIT samt til udgifter paa 4 000 000 LIT, der er afholdt i forbindelse med udtalelsen fra de laegelige og juridiske sagkyndige, som oenskedes af Domstolen. Kommissionen har paa sin side paastaaet sagsomkostningerne ophaevet.
Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Artikel 69, stk. 3, bestemmer, at Domstolen kan fordele sagens omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter. Det er nu ubestrideligt, at parterne delvis har tabt under den sag, der afsluttedes med mellemdommen (ligelig ansvarsfordeling), og at det samme er tilfaeldet under sagsbehandlingen vedroerende tabsopgoerelsen, medmindre man da vil antage, at nedsaettelsen af de af sagsoegeren paastaaede beloeb skal indvirke paa omkostningsfordelingen. Jeg vil derfor foreslaa, at hver part baerer sine omkostninger.
28. Paa baggrund af det anfoerte skal jeg herefter foreslaa Domstolen at traeffe foelgende afgoerelse:
1) Faellesskabet doemmes til at betale sagsoegeren erstatning for den skade, han led ved ulykken den 24. oktober 1985, med et beloeb paa 238 077 293 LIT med procesrente 8% p.a. med virkning fra datoen for dommens afsigelse, indtil betaling sker.
2) Hver part baerer sine omkostninger.
(*) Originalsprog: italiensk.
(1) - Sag C-308/87, Grifoni mod Kommissionen, Sml. I, s. 1203.
(2) - Faktisk havde Grifoni, som forbeholdt sig senere at opgoere stoerrelsen af det lidte tab i sin staevning, begraenset sig til at fremlaegge en sagkyndig udtalelse, hvoraf det fremgik, at ulykken havde medfoert en total uarbejdsdygtighed paa ni maaneder og en nedsaettelse paa 70% af hans erhvervsevne.
(3) - Jf. den tabel, der blev godkendt ved kongelig bekendtgoerelse nr. 1403 af 9.10.1922.
(4) - I virkeligheden maa det i det mindste bedoemmes som overraskende, at Grifoni har kraevet denne erstatning for en periode paa 98 dage til 50%, naar han i samme opgoerelse gjorde krav paa en vedvarende invaliditet paa 70%.
(5) - Se herom de afgoerelser i national retspraksis, der naevnes af generaladvokat Capotorti i de forenede sager 64/76 og 113/76, 167/78 og 239/78, 27/79, 28/79 og 45/79, Dumortier mod Raadet, Sml. 1982, s. 1752 ff.
(6) - Dom af 19.5.1982, Dumortier mod Raadet, praemis 11.
(7) - Herved er det ikke overfloedigt at praecisere, at den formel, der er blevet anvendt til at kapitalisere indtaegtstabet, fratraekker de renter, der paaloeber i tilfaelde af foertidig udbetaling af kapitalen.
(8) - Jf. f.eks. dom af 26.6.1990, sag C-152/88, Sofrimport mod Kommissionen, Sml. I, s. 2477, og af 19.5.1992, forenede sager C-104/89 og C-37/90, Mulder mod Kommissionen, Sml. I, s. 3061.
(9) - Jf. i den forbindelse ovennaevnte dom Mulder mod Kommissionen, praemis 36.