61988O0160
KENDELSE AFSAGT AF DOMSTOLENS PRÆSIDENT
den 13. juli 1988 (
*1
)
I sag 160/88 R,
Fédération européenne de la santé animale, der er en sammenslutning uden erhvervsformål, 1, rue Defacqz, 1105O Bruxelles,
det franske selskab Distrivet SA, 35, boulevard des Invalides, 75007 Paris,
det amerikanske selskab Pitman-Moore, Inc., Northbrook, Illinois,
ved advokat Christopher Carr, Queen's Councel, advokat T. Sharpé, Barristers, med møderet i England og Wales, samt advokat E. Marissens, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Y. Prussen, 15, cote d'Eich,
sagsøgere,
mod
Rådet for De Europæiske Fællesskaber, ved de befuldmægtigede konsulent B. Hoff-Nielsen og M. Sims, Rådets Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse i Luxembourg hos J. Käser, direktør for Den Europæiske Investeringsbanks Juridiske Afdeling, 100, boulevard Konrad-Adenauer,
sagsøgt,
angående en begæring om udsættelse enten i henhold til EØF-Traktatens artikel 185 eller i henhold til EØF-Traktatens artikel 186 af gennemførelsen af Rådets direktiv 88/146 af 7. marts 1988 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal virkning inden for husdyravl (EFT L 70, s. 16),
har
PRÆSIDENTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL
afsagt følgende
Kendelse
1
Ved stævning, indgået til Domstolens Justitskontor den 2. juni 1988, har Federation européenne de la santé animale, herefter benævnt »FEDESA«, og selskaberne Distrivet og Pitman-Moore i medfør af EØF-Traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med påstand om annullation af Rådets direktiv 88/146 af 7. marts 1988 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal virkning inden for husdyravl (EFT L 70, s. 16).
2
Ved processkrift, indgivet til Domstolens Justitskontor den 17. juni 1988 har sagsøgerne i medfør af EØF-Traktatens artikler 185 og 186 samt procesreglementets artikel 83 fremsat begæring om principalt, at Domstolen som en foreløbig forholdsregel tilpligter Rådet at udsætte gennemførelsen af Rådets direktiv 88/146, indtil Domstolen har taget stilling til hovedsagen, for så vidt direktivet indeholder et forbud mod:
i)
at kvægavlere på Fællesskabets område anvender følgende stoffer med hormonal virkning: estradiol 17 beta, progesteron, testosteron, trenbolon og zeranol, når der er tale om anvendelse med henblik på opfedning;
ii)
at kød fra dyr, der er blevet opdrættet under anvendelse af disse hormoner, markedsføres på nogen del af Fællesskabets område;
iii)
at kød fra dyr, der i tredjelande er opfedet ved hjælp af disse hormoner, indføres i medlemsstaterne;
og subsidiært, at Domstolen træffer bestemmelse om sådanne andre foreløbige forholdsregler, som den måtte finde passende.
3
Sagsøgte har indgivet skriftligt indlæg den 1. juli 1988. Domstolen har ikke fundet det nødvendigt at indkalde parterne til mundtlige retsforhandlinger, da de fornødne oplysninger til afgørelse af begæringen om foreløbige forholdsregler fremgår af parternes skriftlige indlæg.
4
Forinden der tages stilling til, om begæringen om foreløbige forholdsregler kan imødekommes, skal der kort redegøres for sagens baggrund og den relevante lovgivning.
5
FEDESA er en sammenslutning omfattende alle store forskningsorienterede virksomheder i Europa, som fremstiller og sælger dyrehygiejniske produkter, herunder de fem hormoner, der er omfattet af Rådets direktiv 88/146. Distrivet og Pitman-Moore fremstiller og sælger veterinærmedicinske præparater på det fælles marked, navnlig med hormonal virkning, som med eller uden terapeutisk formål anvendes inden for husdyravl til konsum.
6
Fællesskabernes politik vedrørende stoffer med hormonal og med thyreostatisk virkning blev indledt med udstedelsen af Rådets direktiv 81/602 af 31. juli 1981, som forbød visse stoffer med hormonal virkning, samt stoffer med thyreostatisk virkning (EFT L 222, s. 32). Ifølge direktivets artikel 2 er det principielt forbudt at anvende stoffer med hormonal eller thyreostatisk virkning, således at disse stoffer ikke må anvendes på husdyr, dels et forbud mod at sælge levende dyr, der er behandlet med disse stoffer, eller sælge kød fra sådanne dyr. Medlemsstaterne kan dog undtagelsesvis ifølge artikel 4, stk. 1, give tilladelse til anvendelse af stoffer med hormonal virkning på husdyr til terapeutiske eller avistekniske formål.
7
Ved direktivets artikel 5 er der indført en særlig ordning for anvendelse af fem stoffer, nemlig estradiol 17 beta, progesteron, testosteron, trenbolon og zeranol. Rådet skal således i henhold til artikel 5, stk. 1 og stk. 2, snarest muligt træffe en afgørelse om anvendelse af disse stoffer i forbindelse med opfedningen af dyr. Indtil da finder de nationale ordninger om disse stoffer fortsat anvendelse. Ifølge stk. 3 må medlemsstaterne ikke tillade anvendelse af nye stoffer inden for denne overgangsperiode.
8
Disse fællesskabsregler blev suppleret ved Rådets direktiv 85/649 af 31. december 1985 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal virkning inden for husdyravl (EFT L 382, s. 228), som indeholder et ubetinget forbud mod at anvende stoffer med hormonal virkning ved opfedningen af husdyr i Fællesskabet, herunder de fem stoffer, som er nævnt i denne kendelses punkt 7. Forbudet kan kun fraviges, når stofferne anvendes til en terapeutisk behandling. Desuden indeholder direktivet et forbud mod salg på det nationale marked, mod salg i samhandelen inden for Fællesskabet og mod indførsel fra tredjelande af dyr, som er behandlet med disse stoffer, eller kød af sådanne dyr. Ifølge artikel 10 skulle det generelle forbud mod anvendelse af stoffer med hormonal virkning være omsat til national ret af medlemsstaterne inden den 1. januar 1988.
9
For ikke pludseligt på det indre marked at stoppe adgangen til salg af lovligt hormonbehandlede dyr og kød heraf, som pr. 1. januar 1988 endnu ikke var slagtet eller, for kødets vedkommende, endnu ikke afsat på dette tidspunkt, fandt Rådet det nødvendigt at træffe visse overgangsforanstaltninger. Dette skete, efter forslag fra Kommissionen, ved Rådets beslutning 87/561 af 18. november 1987 om overgangsforanstaltninger vedrørende forbudet mod hormonbehandling af husdyr (EFT L 339, s. 70).
10
Ifølge artikel 1, stk. 3, i beslutning 87/561 skal det ubetingede forbud, der blev indført ved direktiv 85/649, bringes i anvendelse på den nye produktion fra den 1. januar 1988. For så vidt angår afsætningen af den i forvejen eksisterende produktion skal medlemsstaterne ifølge artikel 1, stk. 1, indtil den 31. december 1988 bibeholde den ordning, der i forvejen er i kraft efter gældende nationale retsforskrifter. Dette gælder såvel med hensyn til afsætningen på det nationale marked som i EFs interne samhandel. Ifølge samme bestemmelse skal disse overgangsforanstaltninger også anvendes ved indførsel af de nævnte kødprodukter fra tredjelande.
11
Ved kendelse af 27. januar 1988 har Domstolens præsident afvist en begæring om foreløbige forholdsregler, som var indgivet af Distrivet med henblik på at få udsat gennemførelsen af Rådets beslutning 87/561, med henvisning til, at hovedsagen, som begæringen angik, ud fra en umiddelbar betragtning åbenbart måtte afvises (se kendelse fra Domstolens præsident af 27. januar 1988 i sag 376/87 R, Distrivet SA mod Rådet, Smi. s. 209).
12
Domstolen har i dom af 23. februar 1988, Det Forenede Kongerige mod Rådet (sag 68/86, Sml. s. 855), i en sag anlagt af Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland i medfør af EØF-Traktatens artikel 173, stk. 1, annulleret direktiv 85/649 under henvisning til, at Rådet havde tilsidesat en væsentlig formforskrift, idet det ikke havde overholdt den i artikel 6, stk. 1, i Rådets forretningsorden fastsatte procedureregel.
13
Rådet har den 7. marts 1988 udstedt direktiv 88/146, der indholdsmæssigt svarer til direktiv 85/649.
14
Ifølge EØF-Traktatens artikel 185 har et sagsanlæg ved Domstolen ikke opsættende virkning. Såfremt Domstolen skønner, at forholdene kræver det, kan den dog udsætte gennemførelsen af den anfægtede retsakt.
15
Ifølge artikel 186 kan Domstolen foreskrive de nødvendige foreløbige forholdsregler i de sager, som er indbragt for den.
16
Efter procesreglementets artikel 83, stk. 2, er det en betingelse for at træffe foreløbige forholdsregler, at det er angivet i begæringen, hvilke omstændigheder der medfører uopsættelighed. Desuden skal den begærede foreløbige forholdsregel umiddelbart forekomme berettiget ud fra sagens faktiske og retlige omstændigheder.
17
Førend der tages stilling til, om det er nødvendigt at gennemgå de argumenter, det sagsøgende selskab har fremført for at godtgøre, at dets begæring om udsættelse og foreløbige forholdsregler opfylder de herfor nødvendige betingelser, findes det hensigtsmæssigt at undersøge, om hovedsagen overhovedet kan fremmes til realitetsbehandling, hvilket sagsøgte har bestridt.
18
Rådet har nemlig anført, at den hovedsag, som begæringen om de foreløbige forholdsregler er fremsat i forbindelse med, helt åbenbart må afvises, hvilket derfor også må gælde for begæringen.
19
Sagsøgte har gjort gældende, at det følger af ordlyden i EØF-Traktatens artikel 173, stk. 2, at et annullationssøgsmål, indbragt af en fysisk eller juridisk person, kun kan tages under påkendelse, såfremt klagen er rettet mod en beslutning, der er rettet til ham, eller mod beslutninger, som skønt de er udfærdiget i form af en forordning eller en beslutning rettet til en anden person, dog berører ham umiddelbart og individuelt. Da EØF-Traktatens artikel 173, stk. 2, ikke nævner direktiver, kan et annullationssøgsmål, indbragt af de nævnte retsundergivne mod en sådan retsakt, ikke admitteres.
20
Sagsøgte har dernæst anført, at sagsøgerne under ingen omstændigheder kan være umiddelbart og individuelt berørt af Rådets direktiv 88/146. Kravet om en individuel berørthed er efter sagsøgtes opfattelse ikke opfyldt i det foreliggende tilfælde, først og fremmest fordi direktiv 88/146 ifølge sit indhold er en almengyldig retsakt, hvorefter medlemsstaterne, som det er rettet til, inden for den fastsatte tidsfrist skal vedtage de nødvendige nationale retsforskrifter til dets gennemførelse. Disse retsforskrifter har på samme måde som de tilsvarende fællesskabsretsakter retsvirkninger i forhold til grupper af personer, som er beskrevet i generelle og abstrakte termer. Sagsøgte tilføjer, at direktiv 88/146 ikke mister sin almengyldige karakter, selv om det på tidspunktet for dets udstedelse var muligt mere eller mindre præcist at fastslå antallet af de berørte retsundergivne eller i et vist omfang deres identitet på grund af den faktiske eller retlige situation, som direktivet tilsigter at regulere.
21
Sagsøgerne har gjort gældende, at direktiv 88/146 er en beslutning, som umiddelbart og individuelt berører Distrivet og Pitman-Moore, fordi disse virksomheder fremstillede og solgte de pågældende fem hormoner, da direktiv 85/649 og det deri indeholdte forbud trådte i kraft, samt FEDESA som interesserepræsentant for fabrikanter af dyrehygiejniske produkter i Europa og for nationale sammenslutninger af sådanne fabrikanter. Sagsøgerne repræsenterer således tilsammen samtlige eller en meget stor del af en bestemt gruppe virksomheder, der fremstiller og sælger disse produkter, og som er undergivet forbudet i direktiv 85/649. De har videre anført, at virksomhederne var kendt af Rådet, da direktivet blev udstedt, og at hensigten hermed var at ramme dem. De har understreget, at det ved afgørelsen af, om sagen kan realitetsbehandles, bør tages i betragtning, at de gjorde Rådet og medlemsstaterne opmærksomme på de virkninger, som udstedelsen af et sådant direktiv ville have på deres situation.
22
Hertil bemærkes, at spørgsmål vedrørende hovedsagens formalitet efter Domstolens praksis som hovedregel ikke bør behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, idet hovedsagens udfald herved kan foregribes (jfr herom bl. a. kendelse afsagt af Domstolens præsident den 8. april 1987 i sag 65/87 R, Pfizer mod Kommissionen, Sml. s. 1691). Når imidlertid, som i denne sag, begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af en hovedsag, som åbenbart må afvises, findes det nødvendigt, at der fremlægges omstændigheder, som godtgør, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning alligevel kan fremmes til realitetspåkendelse (jfr. således bl. a. de af Domstolens præsident afsagte kendelser af 16. oktober 1986 i sag 221/86 R, De Europæiske Højrepartiers Gruppe og partiet Front national mod Europa-Parlamentet, Sml. s. 2969, af 8. maj 1987 i sag 82/87 R, Autexpo mod Kommissionen, Sml. s. 2131, og af 27. januar 1988 i sag 376/87 R, Distrivet mod Rådet, Sml. s. 209).
23
Dette findes så meget mere påkrævet, når det som her er private, der påstår en almengyldig retsakt annulleret, hvorved det undgås, at de private under sagen om de foreløbige forholdsregler får udsat gennemførelsen af retsakten, der senere alligevel ikke annulleres, fordi hovedsagen afvises.
24
Det må i den foreliggende sag konstateres, at der ikke foreligger omstændigheder, der kan godtgøre, at sagen ud fra en umiddelbar betragtning kan fremmes til realitetspåkendelse.
25
Det bemærkes først, at Domstolen i dom af 16. juni 1970 (Alean mod Kommissionen, sag 69/69, Sml. s. 63) har fastslået, at hensigten med EØF-Traktatens artikel 173, stk. 2, er at sikre privates retssikkerhed i alle tilfælde, hvor de, uden at en beslutning er rettet til dem, er berørt af en fællesskabsretsakt, som uanset dens form berører dem umiddelbart og individuelt.
26
Det følger ligeledes af fast retspraksis O'fr. især dom af 17. juni 1980, Caipak m. fl. mod Kommissionen, de forenede sager 789 og 790/79, Sml. s. 1949), at formålet med bestemmelsen især er at forhindre, at fællesskabsinstitutionerne blot ved at vælge forordningsformen kan afskære en privat fra at indgive et søgsmål mod en beslutning, som berører ham umiddelbart og individuelt, og således at præcisere, at valget af form ikke kan ændre en retsakts karakter.
27
Det følger ligeledes af fast retspraksis, at sondringen mellem en normativ retsakt og en beslutning beror på, om den pågældende retsakt er almengyldig eller ikke.
28
Der må derfor foretages en vurdering af karakteren af Rådets direktiv 88/146 på denne baggrund og af de retsvirkninger, som tilsigtes med direktivet, eller som det i praksis har. Det foreliggende direktiv er tilsyneladende ved en umiddelbar betragtning en almengyldig foranstaltning. Direktivets bestemmelser, især det absolutte forbud i Fællesskabet mod anvendelse af stoffer med hormonal virkning til opfedning af husdyr, bortset fra terapeutisk behandling, og forbudet mod markedsføring af kød, der er behandlet med disse stoffer, er nemlig generelt affattet og skal via de nationale retsforskrifter, medlemsstaterne vedtager til dets gennemførelse, anvendes på objektivt bestemte situationer og medfører retsvirkninger i forhold til grupper af personer, der er beskrevet generelt og abstrakt, nemlig som virksomheder, der fremstiller og på det fælles marked sælger stoffer med hormonal virkning, samt alle kvægavlere.
29
En retsakts normative karakter påvirkes i øvrigt ikke af, som det fremgår af Domstolens faste praksis, at der foreligger en mulighed for at fastslå antallet eller endog identiteten af de retsundergivne, som retsakten retter sig til.
30
Det må derfor konstateres, at annullationssøgsmålet ud fra en umiddelbar betragtning må afvises og begæringen om foreløbige forholdsregler følgelig også.
Af disse grunde
bestemmer
PRÆSIDENTEN
før endelig afgørelse træffes
1)
Begæringen om foreløbige forholdsregler afvises.
2)
Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
Således bestemt i Luxembourg den 13. juli 1988.
J.-G. Giraud
Justitssekretær
A. J. Mackenzie Stuart
Præsident
(
*1
) – Processprog: Engelsk.