Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
fremsat den 11. september 2025 (1)
Sag C-376/24
MT
mod
Comité de direction de l’Autorité des Services et des Marchés Financiers (FSMA)
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Bruxelles (appeldomstolen i Bruxelles, Belgien))
» Præjudiciel forelæggelse – finansielle tjenesteydelser – forordning (EU) nr. 596/2014 – videregivelse af intern viden og markedsmisbrug – den uretmæssige karakter af videregivelsen af intern viden – undtagelser – artikel 10 – videregivelse af intern viden som et normalt led i udøvelsen af erhverv eller funktioner – artikel 21 – offentliggørelse af intern viden som led i journalistiske aktiviteter – pressefriheden og ytringsfriheden – en politisk leders udbredelse af intern viden om privatiseringen af en offentlig virksomhed «
1.        Den sag, der ligger til grund for denne præjudicielle forelæggelse, vedrører gyldigheden af en sanktion, der blev pålagt en politisk leder, som i interviews med medier videregav en viden, der angiveligt kan kvalificeres som intern som omhandlet i direktiv 2003/6/EF (2) og forordning (EU) nr. 596/2014 (3).
2.        Den omtvistede viden vedrørte den forestående privatisering af en vigtig belgisk offentlig virksomhed. Den person, der videregav den, har gjort gældende, at han gjorde det for at bidrage til den politiske debat om dette spørgsmål af almen interesse og som led i udøvelsen af sin funktion som politiker.
3.        Denne præjudicielle forelæggelse vedrører i sidste ende afvejningen mellem på den ene side den grundlæggende ret til ytrings- og informationsfrihed (i dette tilfælde for en politisk leder) og på den anden side hensynet til at beskytte de finansielle markeders integritet, som konkret kommer til udtryk i forbuddet mod at videregive intern viden.
I.      Retsforskrifter
A.      EU-retten
1.      Direktiv 2003/6
4.        I 44. betragtning anføres følgende:
»Dette direktiv overholder de grundlæggende rettigheder og de principper, som navnlig er nedfældet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder [herefter »chartret«], særlig artikel 11, og den europæiske menneskerettighedskonventions [herefter »EMRK«] artikel 10. Dette direktiv er i den forbindelse på ingen måde til hinder for, at medlemsstaterne anvender deres forfatningsmæssige bestemmelser vedrørende pressefrihed og mediernes ytringsfrihed.«
5.        Artikel 2 fastsætter følgende:
»1.      Medlemsstaterne forbyder personer som nævnt i andet afsnit, der er i besiddelse af intern viden, at benytte denne viden ved direkte eller indirekte, for egen eller tredjemands regning at erhverve eller afhænde eller forsøge at erhverve eller afhænde finansielle instrumenter, som denne viden vedrører.
Første afsnit gælder alle personer, som er i besiddelse af den pågældende viden ved:
[…]
c)      at de har adgang til denne viden i kraft af deres beskæftigelse, erhverv eller funktioner, eller
[…]«
6.        Artikel 3 fastsætter følgende:
»Medlemsstaterne forbyder personer, der er omfattet af forbuddet i artikel 2,
a)      at meddele intern viden til andre, medmindre det sker som et normalt led i udøvelsen af deres beskæftigelse, erhverv eller funktioner
b)      på grundlag af intern viden at opfordre eller overtale andre til at erhverve eller afhænde finansielle instrumenter, som denne viden vedrører.«
2.      Forordning nr. 596/2014
7.        I 77. betragtning anføres følgende:
»Denne forordning respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der er nedfældet i [chartret]. Denne forordning skal følgelig fortolkes og anvendes i overensstemmelse med disse rettigheder og principper. Der skal navnlig, når denne forordning henviser til de bestemmelser, der gælder pressefrihed og ytringsfrihed i andre medier, samt bestemmelser eller kodekser vedrørende journalisterhvervet, tages hensyn til disse frihedsrettigheder, som er garanteret i Unionen og i medlemsstaterne og anerkendt i henhold til artikel 11 i chartret og til andre relevante bestemmelser.«
8.        Artikel 7 (»Intern viden«) gengiver i det væsentlige de definitioner, der er anført i direktiv 2003/6 og 2003/124/EF (4).
9.        Artikel 8 (»Insiderhandel«) fastsætter følgende:
»1.      Ved anvendelsen af denne forordning er der tale om insiderhandel, når en person er i besiddelse af intern viden og udnytter denne viden ved for egen regning eller for tredjemands regning direkte eller indirekte at erhverve eller afhænde finansielle instrumenter, som den pågældende viden vedrører. Brug af intern viden ved at annullere eller ændre en handelsordre vedrørende et finansielt instrument, som oplysningerne vedrører, og hvor handelsordren blev afgivet, før den pågældende var i besiddelse af denne interne viden, betragtes også som […] insiderhandel […]
[…]
4.      Denne artikel finder anvendelse på enhver person, der er i besiddelse af intern viden som følge af:
[…]
c)      at have adgang til denne viden i kraft af ansættelse, erhverv eller funktioner, eller
[…]
Denne artikel finder også anvendelse på enhver person, der besidder intern viden under andre forhold end dem, der er omhandlet i første afsnit, når den pågældende person ved eller burde vide, at det er intern viden.
[…]«
10.      I artikel 10 (»Uretmæssig videregivelse af intern viden«) anføres følgende:
»1.      Med henblik på denne forordning foreligger der uretmæssig videregivelse af intern viden, hvis en person er i besiddelse af intern viden og videregiver denne viden til enhver anden person, medmindre videregivelsen sker som led i den normale udøvelse af arbejde, erhverv eller funktioner.
Dette stykke finder anvendelse på alle fysiske og juridiske personer i de situationer eller under de omstændigheder, der er omhandlet i artikel 8, stk. 4.
[…]«
11.      Artikel 21 (»Offentliggørelse eller udbredelse af oplysninger i medierne«) har følgende ordlyd:
»Med henblik på artikel 10 […] vurderes offentliggørelse eller udbredelse af oplysninger under hensyntagen til bestemmelserne om pressefrihed og ytringsfrihed i andre medier samt de regler og kodekser, der styrer journalisterhvervet, hvis oplysningerne offentliggøres eller udbredes med henblik på (5) journalistik eller andre ytringsformer i medierne, medmindre
a)      de pågældende personer[…] eller personer med nær tilknytning til dem direkte eller indirekte drager fordel af eller opnår fortjeneste ved offentliggørelsen eller udbredelsen af de pågældende oplysninger, eller
b)      offentliggørelsen eller udbredelsen sker med det formål at vildlede markedet om udbuddet af, efterspørgslen efter eller kursen på finansielle instrumenter.«
B.      National ret. Loi du 2 août 2002 relative à la surveillance du secteur financier et aux services financiers (6)
12.      I artikel 2 defineres begrebet »intern viden« på samme måde som i direktiv 2003/6 og 2003/124 og dermed forordning nr. 596/2014.
13.      Artikel 25 er affattet således:
»§ 1.      Det er forbudt for enhver:
1.      som råder over oplysninger, han ved eller bør vide er intern viden:
a)      for egen eller tredjemands regning direkte eller indirekte at erhverve eller afhænde de finansielle instrumenter, som den pågældende viden vedrører
b)      at videregive en sådan viden til andre, medmindre det sker som et normalt led i udøvelsen af vedkommendes ansættelse, erhverv eller funktioner
[…]
4.      at udbrede oplysninger eller rygter genne medierne, internettet eller på anden vis, der giver eller kan give urigtige eller vildledende signaler om finansielle instrumenter, når [den pågældende] vidste eller burde have vidst, at oplysningerne var urigtige eller vildledende.
For så vidt angår journalister, der handler som led i deres erhverv, skal denne udbredelse af oplysninger vurderes under hensyntagen til den lovgivning, der finder anvendelse på deres erhverv, medmindre disse personer direkte eller indirekte drager fordel af eller opnår fortjeneste ved udbredelsen af disse oplysninger.«
II.    Faktiske omstændigheder, tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
14.      I 2016 var Bpost, et offentligretligt aktieselskab, hvor staten ejede mere end 50% af selskabskapitalen, den primære operatør i postsektoren i Belgien, og dets aktier blev handlet på børsen i Bruxelles (Belgien) (Euronext).
15.      MT var en socialistisk politiker. Han havde været minister for offentlige virksomheder i forbundsregeringen fra januar 2013 til oktober 2014. Efter parlamentsvalget i 2014 gik socialistpartiet i opposition, og i 2016 havde MT ledende poster i dette parti og i Union nationale des mutualités socialistes – Solidaris.
16.      I 2015 erklærede den nye belgiske regering sig parat til at nedbringe statens ejerandel i de offentlige virksomheder til mindre end 50%, hvilket var genstand for debat i det belgiske parlamentet. Vedtagelsen af en ny lov om offentlige virksomheder i december 2015 (7) blev kritiseret af en fagforeningsleder i følgende vendinger, der blev citeret af en belgisk avis: »vedtagelsen i kammeret i går torsdag af et lovudkast, som tillader privatisering – uden behov for et blokerende mindretal – af offentlige virksomheder, hvis aktier handles på børsen i Bruxelles, altså Bpost og Proximus, betyder, at det er slut med offentlige virksomheder« (8).
17.      Bposts vedtægter blev ændret på en ordinær og en ekstraordinær generalforsamling den 11. maj 2016 med henblik på at muliggøre privatiseringen af Bpost (9). Den 12. maj 2016 henviste en belgisk avis som kommentar til resultatet af disse generalforsamlinger til »privatiseringen af Bpost« (10).
18.      Den 27. maj 2016 oplyste MT som svar på et spørgsmål, der blev stillet under RTBF’s radioprogram Matin Première, at Bpost inden længe ville miste sin offentligretlige status, og udtalte, at »staten vil sælge en del af sine aktier […], og det er virkelig et spørgsmål om timer«. Han tilføjede, at virksomheden ville miste sin status af offentlig virksomhed som led i en tilnærmelse til en anden europæisk postoperatør, idet der blev forhandlet om et salg af 10% af Bposts aktier til den nederlandske postoperatør PostNL.
19.      MT underbyggede og supplerede disse oplysninger samme dag i en artikel på internetportalen www.lavenir.net og i et interview med avisen Le Soir.
20.      Den 27. maj 2016 anmodede Bpost Autorité belge des services et des marchés financiers (den belgiske myndighed for tjenesteydelser og de finansielle markeder, herefter »FSMA«) om at suspendere handelen med dets aktier på børsen. Samtalerne om en fusion mellem Bpost og PostNL gik i stå, og fusionen blev ikke gennemført (11).
21.      Den 28. juli 2016 indledte FSMA en undersøgelse af MT’s udtalelser, i hvilken forbindelse han blev anmodet om at fremsætte bemærkninger, og det samme gjorde SL, generalsekretær for postsektoren i Centrale Générale des Services Publics (CGSP) (det almindelige belgiske fagforbund) (12).
22.      Ifølge forelæggelseskendelsen (13) kritiserede FSMA MT for om morgenen den 27. maj 2016 at have meddelt:
»a)      en radiojournalist i udsendelsen »Matin Première«, der sendes direkte i RTBF’s radiokanaler, og dermed samtlige lyttere til dette program, at der forelå et projekt om en nært forestående privatisering af Bpost, og
b)      en journalist på webstedet www.lavenir.net oplysninger om, at staten forberedte sig på at afstå omkring ti procent af sin deltagelse i Bpost inden for rammerne af en tilnærmelse til en anden europæisk operatør, og dermed alle læsere af den artikel, der indeholdt disse oplysninger«.
23.      Efter flere indledende afgørelser, som MT forgæves påklagede, traf FSMA’s sanktionsudvalg endelig afgørelse den 11. maj 2023:
»[…]
2)      Det konstateres, at MT har overtrådt artikel 25, stk. 1, nr. 1, litra b), i lov af 2. august 2002 ved at have meddelt oplysninger, som han vidste eller burde vide var intern viden, som ikke skete som led i udøvelsen af hans beskæftigelse, erhverv eller funktioner.
3)      I medfør af artikel 72, stk. 3, i lov af 2. august 2002 pålægges MT en bøde på 12 500 [EUR] […]«
24.      MT har iværksat appel til prøvelse af afgørelsen af 11. maj 2023 ved Cour d’appel de Bruxelles, section Cour des marchés (appeldomstolen i Bruxelles, markedsafdelingen, Belgien). FSMA har bestridt denne appel.
25.      MT har fremsat følgende anbringender:
–        Han har ikke overtrådt artikel 25 i lov af 2. august 2002, eftersom begrebet udbredelse af intern viden vedrører videregivelse til »en anden person«, medmindre det sker som led i »den normale udøvelse af arbejde, erhverv eller funktioner«. I hans tilfælde videregav han oplysningerne til offentligheden generelt og uden forskel, og de således meddelte oplysninger havde navnlig ikke til formål at vildlede investorerne.
–        Forbuddet mod videregivelse af intern viden finder ikke anvendelse på personer, der handler som led i den normale udøvelse af deres funktioner, hvilket er tilfældet i denne sag.
–        Selv hvis det antages, at han har videregivet intern viden, vil han være omfattet af undtagelsen fra forbuddet mod at videregive denne type viden (artikel 21 i forordning nr. 596/2014) med henblik på sikringen af ytringsfriheden. Begrebet offentliggørelse eller udbredelse af oplysninger »i medierne« skal fortolkes således, at det ikke er begrænset til journalisters offentliggørelse af oplysninger.
–        Han fremsatte sine offentlige indlæg som led i udøvelsen af sine funktioner som forhenværende minister for offentlige virksomheder og medlem af socialistpartiets nationalkomité. Han opnåede ikke nogen fordel, snarere tværtimod, og havde ikke til hensigt at vildlede markedet. Hans indlæg var endvidere nødvendige for udførelsen af hans funktioner og hans politiske virksomhed og indebar en udøvelse af hans ytringsfrihed, som er sikret ved chartrets artikel 11 og EMRK’s artikel 10.
26.      FSMA har fremsat følgende anbringender:
–        Artikel 21 i forordning nr. 596/2014 fastsætter en undtagelse fra forbuddet mod at udbrede intern viden, som kun finder anvendelse på journalister eller højst på offentliggørelser i journalistisk øjemed og dermed kun kan vedrøre personer, der, selv om de ikke udøver erhvervet som journalist, kan godtgøre, at de udfører et tilsvarende arbejde, et tilsvarende erhverv eller en tilsvarende funktion.
–        Denne undtagelse kan ikke udvides til at omfatte taler eller erklæringer fremsat af personer, der påberåber sig status som politiker, og som handler i »politisk øjemed«.
–        Offentliggørelsen af den transaktion, som Bpost forberedte sig på at gennemføre, var hverken nødvendig eller forholdsmæssig i forhold til målet om »politisk« opposition mod regeringens »politik« for privatisering af offentlige virksomheder. MT kunne have givet udtryk for sin modstand mod privatiseringen af en belgisk offentlig virksomhed på en anden måde end ved at offentliggøre intern viden.
–        Undtagelsen i artikel 21 i forordning nr. 596/2014 kræver, at der er en tæt forbindelse mellem videregivelsen af den interne viden og udøvelsen af den pågældendes beskæftigelse, erhverv eller funktioner.
27.      På denne baggrund har Cour d’appel de Bruxelles, section Cour des marchés (appeldomstolen i Bruxelles, markedsafdelingen, Belgien), forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Skal artikel 3 i […] direktiv 2003/6/EF […], sammenholdt med [chartrets] artikel 11 og 52 […] og EMRK’s artikel 10 samt ligestillingsprincippet, for så vidt som denne bestemmelse vedrører forbuddet mod »at meddele intern viden til andre, medmindre det sker som et normalt led i udøvelsen af deres beskæftigelse, erhverv eller funktioner«, fortolkes således, at den forbyder en politiker, der er tidligere minister og medlem af et oppositionsparti, der udtaler sig i medierne i denne egenskab, og som med denne udtalelse ønsker at give anledning til en offentlig debat om et spørgsmål af almen interesse og dermed kritisere et privatiseringsprojekt, at udbrede intern viden i medierne (radio og den skriftlige presses internetsider), når hans normale funktion ikke indebærer en sådan form for udbredelse af intern viden i medierne?
2)      Skal artikel 21 i […] forordning […] nr. 596/2014 […], sammenholdt med de samme principper som i det foregående spørgsmål, fortolkes således, at den har et anvendelsesområde, der er begrænset til journalisters offentliggørelse eller udbredelse, eller finder den også anvendelse på offentliggørelse eller udbredelse af intern viden, der foretages af en person som f.eks. en politiker, der er tidligere minister og medlem af et oppositionsparti, der med denne udbredelse ønsker at skabe offentlig debat om et spørgsmål af almen interesse og dermed kritisere et privatiseringsprojekt?«
III. Retsforhandlingerne for Domstolen
28.      Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgik til Domstolen den 28. maj 2024.
29.      MT, FSMA og Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg og deltog i retsmødet den 22. maj 2025.
IV.    Bedømmelse
30.      De to præjudicielle spørgsmål kan besvares samlet. Det skal først afklares, hvilken EU-retsakt der finder anvendelse på sagen ratione temporis.
A.      Den lovgivning, der finder anvendelse
31.      Den forelæggende ret henviser uden forskel til direktiv 2003/6 og forordning nr. 596/2014.
32.      Artikel 10 og 21 i forordning nr. 596/2014 har fundet anvendelse siden den 3. juli 2016 (14). Da den angivelige videregivelse af intern viden fandt sted (den 27.5.2016), var direktiv 2003/6 stadig gældende, og dette direktivs artikel 3 er dermed den relevante bestemmelse for afgørelsen af sagen.
33.      Den forelæggende ret synes at foreslå en mulighed for at anvende artikel 10 og 21 i forordning nr. 596/2014, eftersom de fastsætter en retlig ordning, der er »mindre indgribende« end den tidligere (15).
34.      Den senere lovgivning kan have tilbagevirkende kraft, hvis belgisk ret fastsætter en sådan mulighed i forbindelse med ulovlig adfærd, som straffes ved administrative sanktionsordninger. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre dette.
35.      Hvis national ret giver mulighed for denne løsning, vil artikel 10 og 21 i forordning nr. 596/2014 med tilbagevirkende kraft blive anvendt på faktiske omstændigheder, der fandt sted, før disse bestemmelser var i kraft, forudsat at deres indhold er mere gunstigt end indholdet af artikel 3 i direktiv 2003/6.
36.      Ordlyden af artikel 3, litra a), i direktiv 2003/6 svarer til ordlyden af artikel 10, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 596/2014. Begge forbyder uretmæssig videregivelse af intern viden til tredjemand, medmindre det sker som et normalt led i udøvelsen af arbejde, erhverv eller funktioner. Dermed fastsætter de i denne henseende undtagelser, der ligner hinanden (16).
37.      Imidlertid er der ved artikel 21 i forordning nr. 596/2014 blevet tilføjet en præcisering, som indebærer en stærkere beskyttelse af offentliggørelse eller udbredelse af oplysninger i medierne. Ved vurderingen af, om en person har udvist en adfærd, der er forbudt i henhold til denne forordnings artikel 10 (uretmæssig videregivelse af intern viden), skal der tages hensyn til den lovgivning, der regulerer pressefriheden og ytringsfriheden.
38.      Ifølge Domstolen har artikel 21 i forordning nr. 596/2014 og artikel 3 i direktiv 2003/6 ikke »samme betydning og rækkevidde med hensyn til en journalists videregivelse af intern viden« (17). Den har endvidere fastslået, at det på grundlag af fortolkningen af artikel 21 i forordning nr. 596/2014 kan vurderes, om »bestemmelserne [i denne artikel] […] er mindre indgribende end bestemmelserne i direktiv 2003/6« (18).
39.      Efter min opfattelse er den ordning, der er fastsat for videregivelse af intern viden som led i udøvelsen af journalistisk virksomhed (artikel 21 i forordning nr. 596/2014), mere gunstig end den, der generelt finder anvendelse på personer, der udøver andre erhverv, i forbindelse med deres arbejde, erhverv eller funktioner (19).
40.      Jeg vil derfor fokusere på undersøgelsen af, om en politisk leder, hvis han eller hun fremsætter udtalelser, der eventuelt afslører intern viden for offentligheden som omhandlet i artikel 10 i forordning nr. 596//2014, kan drage fordel af bestemmelserne i denne forordnings artikel 21.
B.      Besvarelse af de præjudicielle spørgsmål
41.      Min undersøgelse vil forløbe efter følgende plan: a) Jeg vil for det første drøfte fortolkningen af artikel 21 i forordning nr. 596/2014, i sig selv og i forbindelse med de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag, og b) for det andet undersøge, hvilken betydning artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 596/2014 kan have, herunder de krav, der er forbundet med beskyttelsen af ytrings- og informationsfriheden (20).
1.      Fortolkningen af artikel 21 i forordning nr. 596/2014
a)      Generelle betragtninger
42.      Artikel 21 i forordning nr. 596/2014 fastsætter en specifik regel for vurderingen af, om der foreligger en »uretmæssig videregivelse af intern viden«, når oplysninger offentliggøres eller udbredes i journalistisk øjemed eller med henblik på andre ytringsformer i medierne.
43.      I disse tilfælde skal offentliggørelsen eller udbredelsen af oplysningerne vurderes:
–        »under hensyntagen til bestemmelserne om pressefrihed og ytringsfrihed i andre medier samt de regler og kodekser, der styrer journalisterhvervet«, men
–        uden hensyntagen til disse bestemmelser om pressefrihed og ytringsfrihed, hvis de pågældende personer (eller personer med nær tilknytning til dem) direkte eller indirekte drager fordel af eller opnår fortjeneste ved offentliggørelsen eller udbredelsen af de pågældende oplysninger, eller hvis offentliggørelsen eller udbredelsen sker med det formål at vildlede markedet om udbuddet af, efterspørgslen efter eller kursen på finansielle instrumenter.
44.      Domstolen har allerede fortolket artikel 10 og 21 i forordning nr. 596/2014 i forbindelse med offentliggørelse af oplysninger i journalistisk øjemed (21). Den har i det væsentlige fastslået, at undtagelsen i artikel 21 i forordning nr. 596/2014 omfatter udbredelse af intern viden, der foretages i forbindelse med journalistisk virksomhed i bred forstand (22).
45.      Så vidt det fremgår, er der hidtil ikke blevet afsagt nogen dom vedrørende videregivelse af intern viden med henblik på »andre ytringsformer i medierne« som omhandlet i artikel 21 i forordning nr. 596/2014. Eftersom denne bestemmelse ikke henviser til national ret, skal den undergives en ensartet EU-retlig fortolkning under hensyntagen til »ikke blot [sin] ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af« (23).
46.      De parter, der har indgivet indlæg, har givet udtryk for modstridende opfattelser af den sætning, der skal fortolkes:
–        MT og Kommissionen har foreslået en bred fortolkning, hvorefter sætningen ikke blot finder anvendelse på journalister, men også på politikeres eller eksperters videregivelse af intern viden i forbindelse med journalistisk virksomhed, der udøves i medierne.
–        FSMA er derimod af den opfattelse, at denne sætning       er begrænset til og kun finder anvendelse på journalister og de aktiviteter, der er nødvendige og forholdsmæssige med henblik på udøvelsen af deres virksomhed. Ifølge FSMA er det kun journalister, der kan være uafhængige og overholde de regler og kodekser, der styrer journalisterhvervet.
47.      Den fortolkning, der er blevet foreslået af Kommissionen og MT, forekommer mig af de nedenfor anførte grunde at være den mest hensigtsmæssige.
48.      For så vidt angår ordlyden henvises der med udtrykket »med henblik på […] andre ytringsformer i medierne«, som alternativ til »med henblik på journalistik«, til udbredelse af oplysninger, der a) foretages i medierne i bred forstand, b) ikke er begrænset til en udbredelse, der foretages af journalister, og c) kan tilgodese ytringsfrihedsmæssige formål, der ikke er direkte journalistiske, dvs. »i andre medier«.
49.      Bestemmelsen har til formål at omfatte udbredelse af oplysninger, der ganske vist ikke meddeles af journalister, men udbredes i medierne af personer, der optræder i andre egenskaber (f.eks. politikere, eksperter eller kommentatorer).
50.      Efter min opfattelse er en politisk leder, som i radioen, den skrevne presse eller digitale medier fremsætter udtalelser af informativ karakter med almen interesse for offentligheden, som registreres og viderebringes af disse medier, omfattet af denne bestemmelse.
51.      Det er ganske vist korrekt, at journalistisk virksomhed principielt udøves af journalisterne selv. Imidlertid blev det med artikel 21 i forordning nr. 596/2014 ikke tilsigtet at begrænse den heri fastsatte beskyttelse til journalister, idet den derimod blev udvidet til at omfatte personer, der videregiver bestemte oplysninger i medierne.
52.      Det er netop »offentliggørelse og udbredelse af oplysninger i medierne«, der beskyttes, idet denne beskyttelse er objektiv og ikke subjektiv. Det er i denne henseende underordnet, om den foretages direkte af journalisterne eller af andre personer, der anvender disse medier til at videregive oplysningerne.
53.      Henvisningen til »de regler og kodekser, der styrer journalisterhvervet«, indebærer efter min opfattelse ikke, at anvendelsen af artikel 21 i forordning nr. 596/2014 skal begrænses til journalister. Bestemmelsen nævner ganske vist de regler og kodekser, der styrer journalisterhvervet, men også »bestemmelserne om pressefrihed og ytringsfrihed i andre medier«. Disse andre bestemmelser er ikke kun de etiske regler, der finder anvendelse på journalister som sådan, men også de regler, der generelt regulerer ethvert medies virksomhed.
54.      En systematisk og formålsorienteret fortolkning af det omtvistede udtryk fører efter min opfattelse til samme konklusion.
55.      Forordning nr. 596/2014 har til formål at sikre de finansielle markeders integritet i Unionen og øge investorernes tillid. Denne tillid afhænger bl.a. af, at investorerne stilles lige, og at de er beskyttet mod ulovlig anvendelse af intern viden (24).
56.      Umiddelbart synes dette formål at være bedre sikret, hvis beskyttelsen (i henhold til artikel 21 i forordning nr. 596/2014) mod sanktioner for videregivelse af intern viden begrænses til journalister og ikke omfatter personer, der savner denne egenskab. På denne måde undgås det, at personer, som ikke er journalister, såsom politiske ledere eller eksperter, kan drage fordel af det privilegium, der er fastsat i artikel 21 i forordning nr. 596/2014.
57.      Imidlertid vil en sådan tilgang indebære, at der ses bort fra, at formålene om beskyttelse af de finansielle markeders integritet i Unionen og investorernes tillid skal nås under hensyntagen til »pressefrihed[en] og ytringsfrihed[en] i andre medier, […] som er garanteret i Unionen og i medlemsstaterne og anerkendt i henhold til artikel 11 i chartret […]« (25).
58.      Betydningen af de grundlæggende frihedsrettigheder i et demokratisk samfund kræver, at de begreber, der henviser til dem, fortolkes bredt. Artikel 21 i forordning nr. 596/2014 fastsætter en specifik undtagelse (fra forbuddet mod udbredelse af intern viden) for videregivelse i journalistisk øjemed eller med henblik på ytringsfrihed i andre medier, som er knyttet til presse- og ytringsfriheden (26).
59.      Domstolen har fortolket udtrykket »behandling af personoplysninger, der udelukkende finder sted i journalistisk øjemed« i artikel 9 i direktiv 95/46 ved anvendelse af meget åbne kriterier (27):
–        »Journalistisk aktivitet« er aktivitet, der har til formål at udbrede oplysninger, synspunkter eller idéer til offentligheden, uanset hvilket middel der anvendes til videregivelsen (28).
–        Undtagelsen er ikke begrænset til medieselskaber, men finder anvendelse på enhver person, som udøver journalistisk aktivitet (29).
–        Den omstændighed, at en person ikke er journalist af profession, synes ikke at kunne udelukke, at optagelsen af en video og den efterfølgende offentliggørelse heraf på et websted er omfattet af undtagelsen for journalistisk virksomhed (30).
–        Det middel, som anvendes til videregivelse af de behandlede oplysninger, som f.eks. et traditionelt middel som papir eller radiobølger eller et elektronisk medie som internettet, er ikke afgørende for vurderingen af, om der er tale om en aktivitet, der udøves »i journalistisk øjemed« (31).
60.      Henset til, at denne retspraksis blev udviklet i forbindelse med en bestemmelse, hvis anvendelse var begrænset til udelukkende journalistisk øjemed, kan den så meget desto mere overføres på en anden bestemmelse (såsom artikel 21 i forordning nr. 596/2014), som ikke anvender dette adverbium og i langt bredere termer taler om udbredelse af oplysninger »med henblik på journalistik eller andre ytringsformer i medierne« (32).
61.      Ud fra denne synsvinkel finder en anvendelse af artikel 21 i forordning nr. 596/2014 på politiske ledere, som optræder i medierne (hvad enten det sker i interviews, pressemøder eller ved tilsvarende handlinger) og i denne forbindelse videregiver formodet intern viden af almen interesse, også støtte i Menneskerettighedsdomstolens praksis vedrørende EMRK’s artikel 10.
62.      Meningen med og rækkevidden af EMRK’s artikel 10 skal, for så vidt som den svarer til chartrets artikel 11 (33), som et minimumsbeskyttelsesniveau være retningsgivende for fortolkningen af denne bestemmelse i chartret i henhold til chartrets artikel 52, stk. 3 (34).
63.      Menneskerettighedsdomstolen har gentagne gange anerkendt mediernes afgørende rolle med hensyn til at lette og fremme offentlighedens ret til at modtage eller meddele oplysninger og idéer (35). Den har endvidere fastslået, at selve etableringen af forskellige »platforme for offentlig debat ikke er begrænset til [den konventionelle] presse […]« (36).
64.      Jeg vil senere henvise til denne retspraksis til støtte for det synspunkt, at en fortolkning af artikel 21 i forordning nr. 596/2014, som forhindrer politiske ledere i at videregive oplysninger af almen interesse gennem medierne under omstændigheder som i hovedsagen, ikke vil være forenelig med chartrets artikel 11.
65.      Når en politisk leder videregiver en oplysning af almen interesse under et interview i et radioprogram eller i udtalelser til en avis, hvad enten den er på skrift eller digital, udøver den pågældende enten en aktivitet i journalistisk øjemed (i den ovenfor anførte forstand) eller i sidste ende en aktivitet med henblik på andre udtryksformer i medierne.
b)      Betragtninger vedrørende den konkrete sag
66.      MT tilsigtede at oplyse offentligheden om den forestående privatisering af virksomheden Bpost (hvor staten ejede en majoritetsandel af kapitalen) ved delvis fusion med virksomheden PostNL. Han forsøgte således at rejse en debat i offentligheden om hensigtsmæssigheden af disse handlinger, som blev foretaget af den belgiske regering.
67.      Den forelæggende ret er af den opfattelse, at denne viden i sig selv kunne kvalificeres som intern som omhandlet i forordning nr. 596/2014. Den afviste nærmere bestemt MT’s argumenter om, at privatiseringen af Bpost allerede var offentlig viden.
68.      Ifølge den forelæggende ret muliggjorde ændringerne af lov om offentlige virksomheder (december 2015) og virksomhedens vedtægter (den 11.5.2016) privatiseringen af Bpost, men »dette indebar ikke, at der forelå et konkret udkast til at gennemføre privatiseringen af virksomheden« (37).
69.      Som FSMA påpegede i retsmødet, afslørede MT præcise forhold vedrørende privatiseringen af Bpost, idet han nævnte, at den var nært forestående, tilknytningen til en anden europæisk postoperatør og salget af en tiendedel af den belgiske stats aktier i denne offentlige virksomhed. Disse oplysninger kan principielt underbygge den forelæggende rets synspunkt om, at den viden, der blev videregivet af MT, var af intern karakter.
70.      Eftersom anmodningen om præjudiciel afgørelse ikke omfatter et spørgsmål om karakteren af den videregivne viden, skal Domstolen respektere den forelæggende rets vurdering på dette punkt (38).
71.      Hvis det antages, at der er tale om intern viden, vil offentliggørelsen eller udbredelsen heraf i medierne således være retmæssig, hvis den opfylder de (positive og negative) betingelser, der er fastsat i artikel 21 i forordning nr. 596/2014.
72.      Jeg har allerede drøftet de positive betingelser i de foregående punkter: De er opfyldt, når den, der offentliggør eller udbreder oplysningerne, gør det i journalistisk øjemed eller med henblik på andre udtryksformer i medierne. Dette er tilfældet i den foreliggende sag.
73.      Hvad angår de negative betingelser kræver anvendelsen af artikel 21 i forordning nr. 596/2014, a) at de pågældende personer eller personer med nær tilknytning til dem ikke direkte eller indirekte drager fordel af eller opnår fortjeneste ved offentliggørelsen eller udbredelsen af de pågældende oplysninger, eller b) at offentliggørelsen eller udbredelsen ikke sker med det formål at vildlede markedet om udbuddet af, efterspørgslen efter eller kursen på finansielle instrumenter.
74.      Den forelæggende ret har udtrykkeligt fastslået, at disse negative betingelser var opfyldt i den foreliggende sag: »Det er ubestridt, at [MT] ikke har draget nogen fordel eller har haft nogen fortjeneste af den offentliggørelse, der er tillagt ham, og at han heller ikke har foretaget offentliggørelsen med henblik på at vildlede markedet (39).
75.      Den forelæggende ret synes også (i dette tilfælde implicit) at afvise, at videregivelsen af den interne viden medførte nogen indirekte fordel eller fortjeneste for MT, hans politiske parti eller den sygeforsikringsorganisation, som han tilhørte, i form af, at privatiseringen af Bpost blev opgivet.
76.      Efter min opfattelse er den »fordel eller fortjeneste«, der nævnes i artikel 21 i forordning nr. 596/2014, hovedsagelig af økonomisk karakter, dvs. at den har betydning for den økonomiske situation for den, der udbreder nyheden eller personer med tilknytning til den pågældende. Den politiske gevinst, som MT i sidste ende opnåede ved at udbrede nyheden, kan derfor ikke kvalificeres som en fortjeneste som omhandlet i artikel 21 i forordning nr. 596/2014. Den modsatte fortolkning ville indebære en betydelig indskrænkning af anvendelsesområdet for denne undtagelse, eftersom næsten enhver videregivelse af oplysninger kan indebære en form for indirekte fordel, som ikke nødvendigvis er økonomisk, for den, der videregiver oplysningerne.
77.      Den forelæggende ret har rejst et spørgsmål, som afspejler den af MT foreslåede opfattelse, nemlig
–        om »artikel 21 i forordning nr. 596/2014 vil kunne finde anvendelse som en mere gunstig lovbestemmelse, og for så vidt som [MT] har gjort gældende, at han handlede som led i udøvelsen af sin funktion som tidligere minister og politiker i et oppositionsparti og havde til hensigt at gøre offentligheden opmærksom på et projekt om privatisering af en fremtrædende offentlig virksomhed«, eller
–        om »han generelt kan gøre undtagelsen vedrørende en udbredelse, der er sket som led i udøvelsen af hans funktioner, gældende, idet der hver gang tages hensyn til, at den videregivelse, som han foreholdes, er en udbredelse i medierne, som han angiveligt har foretaget som et bidrag til en politisk debat« (40).
78.      Dette dobbelte spørgsmål bør besvares bekræftende, hvis videregivelsen af oplysningerne opfyldte de betingelser, der er fastsat i artikel 21 i forordning nr. 596/2014.
79.      Ved at videregive oplysningerne om en forestående handling fra regeringens side som indehaver af aktiemajoriteten i Bpost handlede MT i sin egenskab af leder af et politisk parti fra oppositionen (41) for at modsætte sig privatiseringen af denne offentlige virksomhed. Han afslørede ikke rent forretningsmæssige oplysninger om vedtagelser foretaget af et privat selskabs repræsentative organer, men derimod en forestående politisk beslutning, som regeringen påtænkte at træffe, og gjorde dette med henblik på at rejse en »politisk debat« om denne beslutning, mens den fortsat kunne forhindres.
80.      Denne omstændighed overfører uenigheden til den politiske sfære, hvor de forskellige partiers stillingtagen til spørgsmål, der er relevante for offentligheden, ikke må begrænses, medmindre der foreligger tvingende hensyn.
2.      Betydningen af artikel 10 i forordning nr. 596/2014
81.      Artikel 21 i forordning nr. 596/2014 er en særlig regel (lex specialis), som fastsætter en gunstigere behandling af et af de tilfælde, der er omfattet af den generelle undtagelse i forordningens artikel 10.
82.      Artikel 10 i forordning nr. 596/2014 bestemmer, hvad der skal forstås ved uretmæssig videregivelse af intern viden (»hvis en person er i besiddelse af intern viden og videregiver denne viden til enhver anden person«), og fastsætter en særdeles bred undtagelse: »medmindre videregivelsen sker som led i den normale udøvelse af arbejde, erhverv eller funktioner« (42).
83.      Artikel 21 i forordning nr. 596/2014 foretager en særlig udmøntning af denne undtagelse for så vidt angår offentliggørelse eller udbredelse af oplysninger i journalistisk øjemed eller med henblik på andre udtryksformer i medierne. Artikel 21 fremhæver en aktivitet (journalistisk virksomhed i bred forstand), som – eftersom den har særlig betydning – skal være omfattet af undtagelsen, med henblik på beskyttelsen af pressefriheden og ytringsfriheden.
84.      Domstolens betragtninger i dommen i sagen Autorité des marchés financiers vedrørende forholdet mellem artikel 10 og 21 i forordning nr. 596/2014, suppleres i denne doms præmis 78 og 81, idet det fastslås, at de generelle krav om nødvendighed og forholdsmæssighed (af videregivelsen af intern viden) (43) skal overholdes og vurderes i lyset af chartrets artikel 11 (44).
85.      Med dette udgangspunkt vil jeg påbegynde undersøgelsen af det to betingelser.
a)      Nødvendighed
86.      Nødvendigheden af at udbrede en intern viden, når den, der videregiver den, er en politisk leder, som deltager i en journalistisk aktivitet, afhænger af, at denne udbredelse er det mest velegnede middel til at gøre offentligheden bekendt med en relevant kendsgerning af politisk karakter.
87.      Det drejer sig således ikke om at vurdere den abstrakte nødvendighed, men derimod nødvendigheden under de særlige omstændigheder i hver enkelt sag. I dommen i sagen Autorité des marchés financiers henviste Domstolens således til nødvendigheden af at efterprøve de oplysninger, som journalisten har fået kendskab til (45).
88.      De oplysninger, der blev videregivet af MT, kunne påvirke kursen på den offentlige virksomheds Bposts aktier, om end den faktiske indvirkning synes at have været beskeden. Alternativet til at meddele, at denne virksomhed inden længe ville blive privatiseret, var at afvente, at Bpost underrettede finansmyndigheden og offentligheden herom.
89.      MT var imidlertid en politisk leder fra et oppositionsparti og var af den opfattelse, at han som sådan havde et ansvar for på forhånd at afsløre den forestående privatisering af Bpost, som ville blive gennemført ved en regeringsbeslutning. Han havde således til hensigt at rejse en offentlig debat herom og, i overensstemmelse med sine politiske overbevisninger, at forhindre denne privatisering.
90.      Nødvendiggjorde den normale udøvelse af MT’s politiske opgaver videregivelsen af den interne viden om Bpost, som han var i besiddelse af?
91.      FSMA har gjort gældende, at MT’s videregivelse af den interne viden ikke var nødvendig, eftersom diskussionen om privatisering af offentlige virksomheder allerede havde fundet sted i Belgien i forbindelse med debatten forud for vedtagelsen af lov af 16. december 2015 om ændring af de offentlige virksomheder. FSMA har tilføjet, at MT kunne have »genoplivet« denne debat i 2016 uden behov for i medierne at udbrede så præcise oplysninger som dem, han afslørede.
92.      MT har givet udtryk for den modsatte opfattelse og gjort gældende, at den mest hensigtsmæssige metode til at nå målet om at rejse en politisk debat om privatiseringen og den (delvise) fusion mellem Bpost og PostNL var at bringe de hemmelige igangværende forhandlinger frem i lyset og udbrede dem.
93.      Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om det var nødvendigt at videregive nyheden. Uden at have til hensigt at træde i den forelæggende rets sted ved dens vurdering, er jeg af den opfattelse, at denne videregivelse kan kvalificeres som nødvendig i betragtning af det formål, som MT forsøgte at opfylde med afsløringen af den forestående privatisering af Bpost.
94.      Privatiseringen af en offentlig virksomhed af så stor betydning som Bpost, den primære postoperatør i Belgien, i forbindelse med en nedbringelse af den statsejede selskabskapital var et politisk følsomt spørgsmål, som berørte almenhedens interesser. Den normale udøvelse af funktionen som politiker indebærer bl.a. at rejse debatter om denne type problemstillinger.
95.      Det henhører også under en oppositionspolitikers opgaver at afsløre forestående regeringsbeslutninger af almen interesse, som holdes skjult for offentligheden for senere at blive præsenteret som en fuldbyrdet kendsgerning. Hvis den mest effektive måde, hvorpå denne fuldbyrdede kendsgerning kunne undgås, var at offentliggøre nyheden i medierne, kan videregivelsen anses for at være nødvendig.
96.      I betragtning af den situation, der var opstået, ville det ikke have haft samme effekt at genoptage den generelle diskussion om hensigtsmæssigheden i en privatisering af Bpost som at afsløre, at regeringen inden længe påtænkte at vedtage denne privatisering, således som MT gjorde.
b)      Forholdsmæssighed
97.      Ved undersøgelsen af forholdsmæssigheden vil jeg anvende samme tilgang som den, der blev anvendt i dommen i sagen Autorité des marchés financiers.
98.      Med henblik på at afgøre, hvornår udbredelsen af den angiveligt interne viden er forholdsmæssig, skal det »undersøges, om den begrænsning af pressefriheden, som forbuddet mod en sådan videregivelse skaber, er uforholdsmæssig stor i forhold til den skade, som en sådan videregivelse kan forårsage på de finansielle markeders integritet« (46).
99.      For så vidt angår skaden (på de finansielle markeders integritet) har den forelæggende ret anført en betragtning, der i det mindste rejser tvivl om, hvorvidt en sådan skade faktisk er indtrådt. Den har, om end med visse forbehold, påpeget muligheden for, at det, der reelt blev bragt i fare, ikke var markedets integritet, men derimod Bposts interesse i foreløbig at holde den planlagte operation skjult (47).
100. Hvis den forelæggende ret vurderer risikoen for en skade på markedets integritet, skal den på ny afveje, i hvilket omfang forbuddet mod at udbrede nyheden indebar en uforholdsmæssig restriktion for pressefriheden i forhold til denne skade. Som før nævnt mener jeg ikke, at det i lyset af den forestående privatisering af Bpost kunne kræves, at en politisk leder forholdt sig tavs, hvis han var af den opfattelse, at denne operation ville være endnu mere skadelig end videregivelsen til offentligheden.
101. Såfremt den forelæggende ret på grundlag af sin undersøgelse af kriterierne om nødvendighed og forholdsmæssighed fastslår, at var grund til at forbyde udbredelsen af den interne viden, skal det afklares, om den omtvistede adfærd var begrundet i udøvelsen af ytringsfriheden.
c)      Ytringsfrihedens forrang
102. Pålæggelsen af en bøde for videregivelsen af nyheden i medierne udgør en restriktion for ytrings- og informationsfriheden. MT’s ret til at udøve disse frihedsrettigheder som led i »politisk journalistik« blev begrænset.
103. Det skal derfor afgøres, om denne restriktion er begrundet i henhold til chartrets artikel 11 og EMRK’s artikel 10. Begrundelsen kan i princippet både støttes på EMRK’s artikel 10, stk. 2, og chartrets artikel 52, stk. 1.
104. Det er næppe nødvendigt at gentage, at ytringsfriheden udgør et af de væsentlige grundlag for et demokratisk og pluralistisk samfund og er en del af de værdier, som Den Europæiske Union i overensstemmelse med artikel
2 TEU er støttet på (48), og i chartret (artikel 11) tillægges status som grundlæggende rettighed. Denne artikel i chartret skal som før nævnt fortolkes under hensyntagen til den lignende bestemmelse i EMRK’s artikel 10 og Menneskerettighedsdomstolens fortolkning heraf (49).
105. Menneskerettighedsdomstolen har opstillet særligt strenge krav i forbindelse med forsvaret af denne rettighed: »Ytringsfriheden udgør en af de vigtigste dele af grundlaget for [et demokratisk samfund], og er en af de grundlæggende forudsætninger for samfundets fremskridt og ethvert menneskes udvikling. I henhold til [EMRK’s] artikel 10, stk. 2, omfatter ytringsfriheden ikke kun oplysninger eller tanker, som modtages positivt eller anses for at være harmløse eller ligegyldige, men tillige sådanne, som krænker, chokerer eller griber forstyrrende ind; sådanne er kravene, som følger af pluralisme, tolerance og frisindethed, uden hvilke vi ikke kan tale om et »demokratisk samfund«« (50).
106. Som Domstolen har fastslået med henvisning til en række af Menneskerettighedsdomstolens domme, har sidstnævnte »fremhævet den grundlæggende rolle, som pressen spiller i et demokratisk samfund, således at de garantier, der skal tillægges den, er af særlig betydning. Selv om pressen ikke må overskride visse grænser, bl.a. vedrørende beskyttelse af andres rygte eller rettigheder, påhviler det den ikke desto mindre under overholdelse af sine pligter og sit ansvar at formidle oplysninger og tanker om alle spørgsmål af almen interesse. I modsat fald ville pressen ikke kunne spille sin uundværlige rolle som public watchdog. Der skal således lægges stor vægt på det demokratiske samfunds interesse i at sikre og opretholde pressefriheden, når det som krævet i EMRK’s artikel
10, stk. 2, skal afgøres, om det omhandlede indgreb står i rimeligt forhold til det legitime mål, der forfølges« (51).
107. Udøvelsen af denne ret kan ganske vist underlægges begrænsninger (52), men for at være lovlige, skal indgrebene opfylde det tredobbelte kriterium, at de skal være fastsat i lovgivningen, tilgodese et af de legitime hensyn, der er nævnt i EMRK’s artikel 10, stk. 2, og være nødvendige i et demokratisk samfund.
108. For så vidt angår EU-retten kan ytrings- og informationsfriheden, som er sikret ved chartrets artikel 11, begrænses under de betingelser, der er fastsat i artikel 52, stk. 1. Chartret »tillader […] begrænsninger i udøvelsen af disse rettigheder og friheder, forudsat at disse begrænsninger er fastlagt i lovgivningen, respekterer disse rettigheders og friheders væsentligste indhold, og at de under iagttagelse af proportionalitetsprincippet er nødvendige og faktisk svarer til mål af tvingende almene hensyn, der er anerkendt af Unionen, eller et behov for beskyttelse af andres rettigheder og friheder« (53).
109. Begrænsningen af MT’s ytringsfrihed i den foreliggende sag a) er fastsat i lovgivningen, nærmere bestemt forordning nr. 596/2014 og lov af 2. august 2002, b) respekterer denne rettigheds væsentligste indhold, idet forbuddet mod at videregive intern viden ikke pålægges absolut (54), og c) forfølger i princippet det almene hensyn at beskytte de finansielle markeders integritet.
110. De tvivlsspørgsmål, der er opstået, vedrører muligheden for at forene denne restriktion med sikringen af den grundlæggende ret til ytringsfrihed, som omfatter en politikers ret til at meddele offentligheden oplysninger om spørgsmål af almen interesse.
111. Det følger af Menneskerettighedsdomstolens retspraksis, at restriktioner af en politisk leders ytringsfrihed skal vurderes efter særligt strenge kriterier. EMRK’s artikel 10, stk. 2, »giver næsten ingen mulighed for restriktioner ytringsfriheden i forbindelse med politisk debat eller spørgsmål af almen interesse« (55).
112. På grundlag af denne præmis bør ytringsfriheden for en politisk leder fra oppositionen, som ved at meddele, at regeringen påtænker at gennemføre en privatisering af en væsentlig offentlig virksomhed, som er den primære postoperatør i Belgien, forsøger at skabe en offentlig debat om dette spørgsmål, have forrang (56).
V.      Forslag til afgørelse
113. På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg at svare Cour d’appel de Bruxelles, section Cour des marchés (appeldomstolen i Bruxelles, markedsafdelingen, Belgien), således:
»Artikel 10 og 21 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 596/2014 af 16. april 2014 om markedsmisbrug (forordningen om markedsmisbrug) og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF og Kommissionens direktiv 2003/124/EF, 2003/125/EF og 2004/72/EF, sammenholdt med artikel 11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,
skal fortolkes således, at
1)      artikel 21 i forordning nr. 596/2014 finder anvendelse på udbredelsen af intern viden foretaget af en politisk leder, som er tidligere minister og medlem af et oppositionsparti, som udtaler sig i medierne i denne egenskab, og som med denne udtalelse ønsker at give anledning til en offentlig debat om et spørgsmål af almen interesse og dermed kritisere den forestående privatisering af den primære nationale postoperatør, hvor staten hidtil har ejet aktiemajoriteten
2)      udbredelsen af disse oplysninger i medierne kan anses for at være foretaget som et normalt led i udøvelsen af en politisk leders funktioner som omhandlet i artikel 10 i forordning nr. 596/2014. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om denne udbredelse er nødvendig og forholdsmæssig med henblik på opfyldelsen af formålene, og under alle omstændigheder om ytrings- og informationsfriheden som sikret ved chartrets artikel 11 har forrang.«
1 –      Originalsprog: spansk.
2 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 28.1.2003 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) (EUT 2003, L 96, s. 16).
3 –      Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 16.4.2014 om markedsmisbrug (forordningen om markedsmisbrug) og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF og Kommissionens direktiv 2003/124/EF, 2003/125/EF og 2004/72/EF (EUT 2014, L 173, s. 1).
4 –      Kommissionens direktiv af 22.12.2003 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF med hensyn til definition og offentliggørelse af intern viden og definition af kursmanipulation (EUT 2003, L 339, s. 70).
5 –      Størstedelen af de sprogversioner, jeg har undersøgt, lægger vægt på »øjemed« (»fines«) snarere end »med henblik på« (»motivos«), det udtryk, der anvendes i den spanske version: på engelsk »for the purpose of journalism or other form of expression in the media«, på fransk »à des fins journalistiques ou aux fins d’autres formes d’expression dans les médias«, på tysk »für journalistische Zwecke oder andere Ausdrucksformen in den Medien«, på italiensk »ai fini dell’attività giornalistica o di altre forme di espressione nei mezzi d’informazione«, på portugisisk »para fins jornalísticos ou outra forma de expressão nos meios de comunicação social«, på rumænsk »în scopuri jurnalistice sau sub altă formă de exprimare în presă«. I dette forslag til afgørelse vil jeg anvende udtrykket »øjemed« (»fines«) i stedet for »med henblik på« (»motivos«) med undtagelse af ordrette citater fra bestemmelsen. Den spanske version af andre tilsvarende bestemmelser, såsom artikel 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24.10.1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 1995, L 281, s. 31) ligger på linje med de øvrige sprogversioner, idet den anvender udtrykket »journalistisk øjemed« og ikke »med henblik på journalistik«.
6 –      Lov af 2.8.2002 om tilsyn med finanssektoren og de finansielle tjenesteydelser (herefter »loven af 2. august 2002«).
7 –      I forelæggelseskendelsen, præmis 64, anføres det, at »en lovændring i december 2015 muliggjorde privatiseringen«.
8 –      Bilag 6 til MT’s skriftlige indlæg.
9 –      Forelæggelseskendelsen, præmis 64.
10 –      Bilag 8 til MT’s skriftlige indlæg.
11 –      Der var forberedt offentliggørelse af en pressemeddelelse den 6.6.2016 for at annoncere fusionen offentligt.
12 –      SL var repræsentant for en af de fem permanente nationale fagforeninger, som var repræsenteret i Bpost på tidspunktet for de faktiske omstændigheder. I denne egenskab var han blevet informeret af virksomhedens ledelse om, at der forelå et udkast til en tilnærmelse mellem Bpost og PostNL.
13 –      Præmis 60, som gengiver punkt 53 i undersøgelseslederens  rapport.
14 –      Dette fremgår af artikel 39 (»Ikrafttræden og anvendelse«) i forordning nr. 596/2014.
15 –      I andet afsnit af forelæggelseskendelsens præmis 72 har den forelæggende ret i denne henseende henvist til præmis 59, 66 og 78 i Domstolens dom af 15.3.2022, Autorité des marchés financiers (C-302/20, EU:C:2022:190, herefter »dommen i sagen Autorité des marchés financiers«). I tredje afsnit af forelæggelseskendelsens præmis 72 har den forelæggende ret henvist til artikel 21 i forordning nr. 596/2014 som »en mere gunstig lovbestemmelse«.
16 –      Dette blev fastslået af Domstolen i dommen i sagen Autorité des marchés financiers, præmis 76.
17 –      Dommen i sagen Autorité des marchés financiers, præmis 59.
18 –      Dommen i sagen Autorité des marchés financiers, præmis 59.
19 –      Denne retlige ordning er desuden forskellig fra den, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1937 af 23.10.2019 om beskyttelse af personer, der indberetter overtrædelser af EU-retten (EUT 2019, L 305, s. 17). Direktiv 2019/1937 finder anvendelse på personer, der arbejder for en offentlig eller privat organisation og får kendskab til overtrædelser af EU-retten, der er til skade for offentlighedens interesser. Begrebet »whistleblower« er også blevet drøftet i Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols (herefter »Menneskerettighedsdomstolen«) retspraksis på grundlag af EMRK’s artikel 10. Jf. bl.a. dom af 14.2.2023, Halet mod Luxembourg (CE:ECHR:2023:0214JUD002188418).
20 –      Selv om ytrings- og informationsfriheden ikke er fuldstændig sammenfaldende, fremgår det af chartrets artikel 11, at »retten til ytringsfrihed« omfatter meningsfrihed og frihed til at modtage eller meddele oplysninger eller tanker uden indblanding fra offentlig myndighed og uden hensyn til landegrænser.
21 –      Dommen i sagen Autorité des marchés financiers, præmis 64 og 68: »Udtrykket »med henblik på journalistik« vedrører udbredelse af oplysninger med henblik på journalistisk virksomhed og dermed ikke nødvendigvis udelukkende udbredelse af oplysninger bestående i offentliggørelsen af oplysningerne som sådan, men ligeledes de oplysninger, som indgår i den proces, der fører til en sådan offentliggørelse« (præmis 64), og »ikke alene offentliggørelse, men ligeledes forberedende akter til en offentliggørelse, såsom indsamling af oplysninger samt en journalists undersøgelser og efterforskning, indgår i pressefriheden« (præmis 68).
22 –      For et samlet overblik over beskyttelsen af journalisters ytringsfrihed i EU-retten jf. undersøgelsen i R. Tinière, »La protection de la liberté d’expression des journalistes par l’Union européenne« i C. Maubernard, S. Platon og R. Tinière R. (udg.), Les mutations de la liberté d’expression dans l’Union européenne, Bruylant, Bruxelles, 2025, s. 174-188.
23 –      Dommen i sagen Autorité des marchés financiers, præmis 63.
24 –      Dom af 11.3.2015, Lafonta (C-628/13, EU:C:2015:162, præmis 21), og af 23.12.2009, Spector Photo Group og Van Raemdonck (C-45/08, EU:C:2009:806, præmis 48).
25 –      77. betragtning til forordning nr. 596/2014.
26 –      Jf. F. Martucci, »L’équilibre bancal entre liberté de la presse et régulation financière dans la mise en œuvre du règlement MAR«, i C. Maubernard, S. Platon og R. Tinière, (udg.), Les mutations de la liberté d’expression dans l’Union européenne, Bruylant, Bruxelles, 2025, s. 275-298.
27 –      Dom af 14.2.2019, Buivids (C-345/17, EU:C:2019:122, herefter »Buivids-dommen«). I denne sag blev direktiv 95/46 fortolket i forbindelse med de aktiviteter, der blev udøvet af en person, som på websiden www.youtube.com offentliggjorde en video optaget på en politistation.
28 –      Buivids-dommen, præmis 53, med henvisning til dom af 16.12.2008 Satakunnan Markkinapörssi og Satamedia (C-73/07, EU:C:2008:727, herefter »dommen i sagen Satakunnan Markkinapörssi og Satamedia«, præmis 61). Vedrørende Buivids-dommen og dom af 29.7.2019, Spiegel Online (C-516/17, EU:C:2019:625), jf. U. Smartt, »Are bloggers and YouToubers journalists?«, European Intellectual Property Review, 2020, s. 728-737.
29 –      Buivids-dommen, præmis 52, og dommen i sagen Satakunnan Markkinapörssi og Satamedia, præmis 58.
30 –      Buivids-dommen, præmis 55.
31 –      Buivids-dommen, præmis 57, og dommen i sagen Satakunnan Markkinapörssi og Satamedia, præmis 60.
32 –      Buivids-dommen, præmis 51 og 57, og dommen i sagen Autorité des marchés financiers, præmis 66 og 67.
33 –      Mediefriheden og mediernes pluralisme er specifikt beskyttet ved chartrets artikel 11, stk. 2.
34 –      Dommen i sagen Autorité des marchés financiers, præmis 67, og dom af 12.1.2023, Migracijos departamentas (Grunde til forfølgelse baseret på politisk anskuelse) (C-280/21, EU:C:2023:13, præmis 29).
35 –      Menneskerettighedsdomstolen, dom af 8.11.2016, Magyar Helsinki Bizottság mod Ungarn (CE:ECHR:2016:1108JUD001803011, § 165).
36 –      Menneskerettighedsdomstolen, dom af 8.11.2016, Magyar Helsinki Bizottság mod Ungarn (CE:ECHR:2016:1108JUD001803011, §§ 166 og 168), som blandt de enheder og personer, der sidestilles med journalister, nævner ikke-statslige organisationer, universitetsforskere og forfattere til værker om emner af almen interesse, eftersom de bidrager til at udbrede synspunkter, oplysninger og idéer til offentligheden.
37 –      Forelæggelseskendelsen, præmis 64.
38 –      Det kan diskuteres, om videregivelsen af nyheden i et medie reelt medførte nogen form for ulighed mellem de potentielle investorer, som indebar fordele for visse af dem på bekostning af andre.
39 –      Forelæggelseskendelsen, præmis 72. Det er ganske vist korrekt, at videregivelsen af den interne viden medførte en suspension af handelen med Bposts aktier, men dette svarer ikke til en vildledning af investorerne. I retsmødet redegjorde MT for, hvordan hans videregivelse af oplysningerne havde påvirket kursen på Bposts og PostNL’s aktier, og gjorde gældende, at prisen på den nederlandske operatørs aktier steg, og at Bposts aktier led et lille kursfald, som de hurtigt kom sig over.
40 –      Forelæggelseskendelsen, tredje afsnit i præmis 72.
41 –      I retsmødet blev det bekræftet, at MT var en fremtrædende politiker med betydeligt ansvar i det belgiske socialistparti og i den til dette parti knyttede forsikringsorganisation og fagforening.
42 –      Den generelle undtagelse er bl.a. nødvendig for ikke at vanskeliggøre virksomheders aktiviteter. Den administrerende direktør for et selskab skal f.eks. kunne dele følsomme oplysninger med sin bestyrelse, sin bank, sin advokat, sin revisor eller sin skatterådgiver uden at blive sanktioneret for videregivelse af intern viden. Eftersom det er umuligt at nævne alle de tilfælde, der falder ind under denne undtagelse, valgte lovgiver at anføre en generel bestemmelse.
43 –      For at den foretages som et normalt led i udøvelsen af arbejde, erhverv eller funktioner, skal videregivelsen af intern viden forfølge et legitimt formål, være hensigtsmæssig og nødvendig med henblik på at opfylde det og overholde proportionalitetsprincippet (L. Klöhn, »Financial journalism, unlawful disclosure of inside information and freedom of press: Mr A v. Autorité des marchés financiers«, Common Market Law Review, 2023, nr. 2, s. 566).
44 –      I præmis 80 i dommen i sagen Autorité des marchés financiers fremhæves det, at den effektive virkning af artikel 21 i forordning nr. 596/2014 skal sikres, henset til bestemmelsens formål, dvs. overholdelsen af pressefrihed og ytringsfrihed i andre medier, hvilket navnlig er sikret ved chartrets artikel 11 (med henvisning til dom af 29.7.2019, Spiegel Online, C-516/17, EU:C:2019:625, præmis 55).
45 –      Dommen i sagen Autorité des marchés financiers, præmis 82.
46 –      Dommen i sagen Autorité des marchés financiers, præmis 84.
47 –      Forelæggelseskendelsen, præmis 72: »Vedrørende proportionalitetstesten […] er der måske grund til at mene, at formålet med dette forbud [mod MT’s videregivelse af intern viden] ikke så meget er at sikre beskyttelsen af markedets integritet som at sikre beskyttelsen af den berørte udsteders interesser (her: Bpost), der […] ønskede at udsætte orienteringen af markederne med henblik på at sikre forhandlingerne af projektet med dets partner uden nogen form for indblanding.«
48 –      Dom af 20.9.2022 SpaceNet og Telekom Deutschland (C-793/19 og C-794/19, EU:C:2022:702, præmis 59), af 5.4.2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl. (C-140/20, EU:C:2022:258, præmis 42 og 43), og af 6.9.2011, Patriciello (C-163/10, EU:C:2011:543, præmis 31).
49 –      Dommen i sagen Autorité des marchés financiers, præmis 67, og af 12.1.2023, Migracijos departamentas (Grunde til forfølgelse baseret på politisk anskuelse) (C-280/21, EU:C:2023:13, præmis 29).
50 –      Dom af 7.12.1976, Handyside mod Det Forenede Kongerige, (CE:ECHR:1976:1207JUD000549372, § 24), og af 20.10.2015, Pentikäinen mod Finland (CE:ECHR:2015:1020JUD001188210, § 87). I Domstolens dom af 6.3.2001, Connolly mod Kommissionen (C-274/99 P, EU:C:2001:127, præmis 39), henvises der til visse af Menneskerettighedsdomstolens domme vedrørende dette spørgsmål.
51 –      Domstolens dom af 4.10.2024, Real Madrid Club de Fútbol (C-633/22, EU:C:2024:843, præmis 55), med henvisning til Menneskerettighedsdomstolens dom af 23.9.1994, Jersild mod Danmark (CE:ECHR:1994:0923JUD001589089, § 31), af 21.1.1999, Fressoz og Roire mod Frankrig (CE:ECHR:1999:0121JUD002918395, § 45), og af 16.6.2015, Delfi AS mod Estland (CE:ECHR:2015:0616JUD006456909, § 132).
52 –      I henhold til EMRK’s artikel 10, stk. 2, kan udøvelsen af ytringsfriheden, som »medfører pligter og ansvar, […] underkastes sådanne formaliteter, betingelser, restriktioner eller straffebestemmelser, som er foreskrevet ved lov og er nødvendige i et demokratisk samfund af hensyn til den nationale sikkerhed, territorial integritet eller offentlig tryghed, for at forebygge uorden eller forbrydelse, for at beskytte sundheden eller sædeligheden, for at beskytte andres gode navn og rygte eller rettigheder, for at forhindre udspredelse af fortrolige oplysninger, eller for at sikre domsmagtens autoritet og upartiskhed«.
53 –      Dom af 4.10.2024, Real Madrid Club de Fútbol (C-633/22, EU:C:2024:843, præmis 48).
54 –      Når udbredelsen sker som et normalt led i udøvelsen af et arbejde, en funktion eller et erhverv, eller i journalistisk øjemed eller med henblik på andre ytringsformer i medierne, giver artikel 10 og 21 i forordning nr. 596/2014 som før nævnt ytringsfriheden forrang.
55 –      Dom af 22.2.2008, Desjardin mod Frankrig (CE:ECHR:2007:1122JUD002256703, § 47): »Ytringsfriheden, som gælder for alle, gælder dog navnlig for politiske partier og deres aktive medlemmer […]. Indgrebet i ytringsfriheden for et medlem af oppositionen, som repræsenterer sine vælgere, giver udtryk for deres bekymringer og forsvarer deres interesser, kræver faktisk, at Domstolen gennemfører en strengere kontrol«. Jf. endvidere dom af 17.12.2004, Pedersen og Baadsgaard mod Danmark (CE:ECHR:2004:1217JUD004901799, § 71), af 23.4.2015, Morice mod Frankrig (CE:ECHR:2015:0423JUD002936910, §§ 124 og 125), og af 17.1.2017, Tavares de Almeida Fernandes og Almeida Fernandes mod Portugal (CE:ECHR:2017:0117JUD003156613, § 55).
56 –      Ved afvejningen mellem andre rettigheder og retten til ytringsfrihed har Menneskerettighedsdomstolen taget hensyn til, om den pågældende type »diskurs« eller oplysninger har særlig betydning, først og fremmest i forbindelse med den politiske debat eller en debat, som berører den almene interesse. Dom af 10.1.2013, Ashby Donald m.fl. mod Frankrig (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, § 39).