61997CC0417_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
1 Ved staevning indleveret den 9. december 1997 har Kommissionen anlagt et traktatbrudssoegsmaal mod Storhertugdoemmet Luxembourg i medfoer af EF-traktatens artikel 169. Den har nedlagt paastand om, at Domstolen skal fastslaa, at Storhertugdoemmet Luxembourg har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til Raadets direktiv 93/22/EOEF af 10. maj 1993 om investeringsservice i forbindelse med vaerdipapirer (1) (herefter »direktivet«) og EF-traktaten, da det ikke inden for den fastsatte frist har sat alle de love og administrative bestemmelser i kraft, som er noedvendige for at efterkomme direktivet, herunder bestemmelser om eventuelle sanktioner.
2 Direktivets artikel 31 bestemmer, at medlemsstaterne senest den 1. juli 1995 skal vedtage de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme de forpligtelser, der foelger af direktivet, at selve gennemfoerelsesbestemmelserne skal traede i kraft senest den 31. december 1995, og at medlemsstaterne straks skal underrette Kommissionen herom.
3 Kommissionen har i staevningen anfoert, at den ikke har modtaget nogen meddelelse fra de luxembourgske myndigheder om nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af direktivet, og at den ikke er i besiddelse af oplysninger fra andre kilder, som kan danne grundlag for at fastslaa, at saadanne foranstaltninger er blevet sat i kraft. Kommissionen fremsendte derfor den 27. oktober 1995 en aabningsskrivelse til Storhertugdoemmet Luxembourg.
4 I svarskrivelse af 8. januar 1996 meddelte de luxembourgske myndigheder Kommissionen, at Chambre des députés allerede havde paabegyndt behandlingen af et lovforslag til gennemfoerelse af direktivet, og at et andet lovforslag med samme formaal ville blive fremlagt snarest. Den 19. august 1996 meddelte Luxembourgs Faste Repraesentation ved Faellesskabet Kommissionen, at fremlaeggelsen af det naevnte andet lovforslag havde fundet sted. Den luxembourgske regering meddelte efterfoelgende, at direktivets artikel 21 (om oplysninger til investorerne) var blevet gennemfoert ved en ministeriel bekendtgoerelse af 27. december 1995. Efter dette har de luxembourgske myndigheder ikke underrettet Kommissionen om gennemfoerelse af andre bestemmelser i direktivet.
5 Henset til de anfoerte faktiske omstaendigheder fremsatte Kommissionen den 24. februar 1997 en begrundet udtalelse (2), hvori den gjorde gaeldende, at Storhertugdoemmet Luxembourg ikke havde gennemfoert det naevnte direktiv. Ved skrivelse af 22. april 1997 rettede de luxembourgske myndigheder henvendelse til Kommissionen, idet de gjorde gaeldende, at det for saa vidt angaar mange aspekter af direktivet ikke var noedvendigt at udarbejde nye bestemmelser for at indfoere disse aspekter i den nationale retsorden, eftersom saadanne bestemmelser allerede fandtes i luxembourgsk ret. De luxembourgske myndigheder har imidlertid ikke givet nogen naermere oplysninger om indholdet af disse bestemmelser.
Paa grundlag af de luxembourgske myndigheders svar konkluderede Kommissionen, at myndighederne ikke havde gennemfoert stoerstedelen af direktivets bestemmelser i den nationale ret, dvs. alle de bestemmelser, der ikke blev naevnt i skrivelsen af 22. april 1997, og at Storhertugdoemmet Luxembourg som foelge heraf havde tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i medfoer af direktivet og de relevante bestemmelser i traktaten.
Spoergsmaalet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud
6 I medfoer af EF-traktatens artikel 189, stk. 3, er et direktiv bindende for enhver medlemsstat med hensyn til det tilsigtede maal. Ifoelge EF-traktatens artikel 5, stk. 1, traeffer medlemsstaterne alle almindelige eller saerlige foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som foelger af traktaten, eller af retsakter foretaget af Faellesskabets institutioner. Hvad naermere angaar gennemfoerelsen af direktiv 93/22 i national ret er den tilsvarende forpligtelse udtrykkeligt angivet i ovennaevnte artikel 31, som med henblik herpaa fastsaetter fristen til den 1. juli 1995 og paalaegger medlemsstaterne straks at underrette Kommissionen om de noedvendige nationale foranstaltninger, som er blevet truffet.
7 Den luxembourgske regering har i svarskriftet, der blev indgivet den 13. marts 1998, udtrykkeligt erkendt, at den endnu ikke havde foretaget en fuldstaendig gennemfoerelse af direktiv 93/22 og har som begrundelse herfor paaberaabt sig den omstaendighed, at der var opstaaet forsinkelser i lovgivningsprocessen. Regeringen har endvidere anfoert, at Chambre des députés paa sit moede den 20. januar 1998 havde vedtaget et lovforslag, der delvis gennemfoerer direktivet ved en aendring af lov af 5. april 1993 om den finansielle sektor og artikel 113 i code de commerce. Den har endelig bemaerket, at et andet lovforslag vedroerende kontrol af markederne var blevet fremlagt den 16. juli 1996, og at Chambre des députés meget snart ville vedtage dette forslag. Under disse omstaendigheder har den luxembourgske regering anfoert, at naervaerende soegsmaal meget snart vil blive uden genstand og har som foelge heraf nedlagt paastand om frifindelse.
8 Der kan ikke gives medhold i den luxembourgske regerings standpunkt. Eftersom i hvert fald visse af de forpligtelser, der er fastsat i direktivet, ikke er blevet gennemfoert rettidigt, foreligger der ingen tvivl om, at Storhertugdoemmet Luxembourg har tilsidesat de forpligtelser, som paahviler det i medfoer af traktatens artikel 189 og det naevnte direktiv. Den omstaendighed, at retsforskrifter, der har til formaal at saette hele direktivet i kraft - som den luxembourgske regering forudsiger - kan blive vedtaget under behandlingen af sagen, har ingen betydning for afgoerelsen af denne. Ifoelge Domstolens praksis (dom af 11.6.1998, forenede sager C-232/95 og C-233/95, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 3343, praemis 38) er det udloebet af den frist, der er fastsat i den begrundede udtalelse, der tidsmaessigt er afgoerende for, om medlemsstaten har gjort sig skyldig i traktatbrud, og en forsinket gennemfoerelse enten efter sagens anlaeg eller under dennes behandling kan ikke medfoere, at soegsmaalsinteressen bortfalder, bortset fra hvis Kommissionen har haevet sagen, hvilket ikke er tilfaeldet i denne sag.
Sagens omkostninger
9 Storhertugdoemmet Luxembourg taber som foelge heraf sagen. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Kommissionen har nedlagt paastand herom, og da Storhertugdoemmet Luxembourg har tabt sagen, doemmes det til at betale sagens omkostninger.
10 Henset til ovenstaaende betragtninger foreslaar jeg, at Domstolen
- fastslaar, at Storhertugdoemmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold Raadets direktiv 93/22/EOEF af 10. maj 1993 om investeringsservice i forbindelse med vaerdipapirer, da det ikke har sat alle de love og administrative bestemmelser i kraft, som er noedvendige for at efterkomme direktivet, herunder bestemmelser om eventuelle sanktioner, og
- tilpligter Storhertugdoemmet Luxembourg til at betale sagens omkostninger.
(1) - EFT L 141, s. 27.
(2) - Skrivelse nr. SG (97) D/1378.