61989TJ0075_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
1 Indtil 1988 oppebar sagsoegeren, der er tjenestemand i Raadet, for sin soen Alessandro Tardioli, der er foedt den 17. juni 1967, husstandstillaeg og boernetilskud, jf. artikel 1, stk. 2, litra b), og artikel 2, stk. 3, litra b), i bilag VII til vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "bilaget"). Den 1. juli 1988 indstillede Raadet udbetalingen af disse ydelser med den begrundelse, at sagsoegerens soen ikke laengere var under skoleuddannelse.
2 Ved to saerskilte notitser af 27. oktober 1988 ansoegte sagsoegeren om paa ny at faa udbetalt de to naevnte ydelser under henvisning til, at hendes soen, der dengang var registreret som arbejdssoegende hos Rijksdienst voor Arbeidsvoorziening (arbejdsformidlingen), boede hos hende og derfor fortsat medfoerte betydelige udgifter for hende.
3 Ved notits af 29. november 1988 meddelte Raadets Generalsekretariats administration sagsoegeren, at hendes ansoegning om husstandstillaeg ville blive imoedekommet under forudsaetning af, at hun tilvejebragte dokumentation for sin families sammensaetning.
4 Administrationen afslog derimod at imoedekomme ansoegningen om boernetilskud under henvisning til, at ansaettelsesmyndigheden kun ved en saerlig afgoerelse, jf. bilagets artikel 2, stk. 4, kan traeffe bestemmelse om, at en person skal ligestilles med et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, "for saa vidt angaar andre personer end boern, over for hvem der bestaar forsoergerpligt".
5 I en notits af 6. december 1988 meddelte sagsoegeren, at hun tog til efterretning, at hendes ansoegning om husstandstillaeg ville blive imoedekommet, men at hun anfaegtede retmaessigheden af afgoerelsen om at afslaa hendes ansoegning om boernetilskud. Naermere bestemt gjorde sagsoegeren gaeldende, at hendes barn, der var over 18 aar gammel og ikke laengere under skole- eller erhvervsmaessig uddannelse, ikke laengere i henhold til bilagets artikel 2, stk. 2 og 3, kunne anses for et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt. Sagsoegeren anfoerte, at under disse omstaendigheder kunne ingen vedtaegtsbestemmelser vaere til hinder for, at hendes soen blev ligestillet med et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, saa laenge hans underhold medfoerte betydelige udgifter for hende. Sagsoegeren tilfoejede, at hendes soen siden den 1. november 1988 oppebar et maanedligt vederlag paa 22 008 BFR.
6 Ved en notits af 19. december 1988 meddelte Raadets Generalsekretariats administration sagsoegeren, at der som foelge af hendes soens aendrede oekonomiske situation kun ville blive ydet hende husstandstillaeg til og med oktober 1988. Hvad angaar spoergsmaalet om at ligestille sagsoegerens soen med et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, meddelte administrationen endvidere, at den fastholdt sin tidligere opfattelse, hvorefter en tjenestemand ikke, naar henses til vedtaegtens bestemmelser, kan anmode om, at et eget barn ligestilles med et "barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt".
7 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 17. marts 1989, anlagde sagsoegeren herefter sag med paastand om annullation af afgoerelsen om ikke at ligestille hendes soen Alessandro Tardioli med et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt.
8 Ved kendelse af 15. november 1989 har Domstolen i medfoer af artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans henvist sagen til Retten.
9 Sagsoegeren har frafaldet replik.
10 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
Parternes paastande
11 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
- Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsoegeren medhold.
- Naermere bestemt saaledes:
a) Det statueres, at Raadets afgoerelse af 15. marts 1976 om almindelige gennemfoerelsesbestemmelser for artikel 2, stk. 4, i bilag VII til tjenestemandsvedtaegten, herunder navnlig afgoerelsens artikel 3, er retsstridig.
b) Annullation af ansaettelsesmyndighedens afgoerelse af 29. november 1988, hvorved den afslog sagsoegerens ansoegning om, at hendes soen Alessandro Tardioli, foedt den 17. juni 1967, ligestilles med et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt.
c) Om fornoedent annullation af ansaettelsesmyndighedens afgoerelse af 19. december 1988 om afvisning af den administrative klage, som sagsoegeren indbragte den 6. december 1988 i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk. 2.
- Sagsoegte tilpligtes i medfoer af procesreglementets artikel 69, stk. 2, eller artikel 69, stk. 3, andet afsnit, at betale sagens omkostninger tillige med de til sagens foerelse afholdte udgifter, herunder navnlig udgifter til valgt adresse, rejse- og opholdsudgifter samt advokathonorar, jf. procesreglementets artikel 73, litra b).
Raadet har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Realiteten
12 Til stoette for sine paastande har sagsoegeren fremsat to anbringender. For det foerste er der sket en tilsidesaettelse af bilagets artikel 2, stk. 4, og for det andet har administrationen gjort sig skyldig i procedurefordrejning og myndighedsmisbrug, da Raadets afgoerelse af 15. marts 1976 om vedtagelse af de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser for bilagets artikel 2, stk. 4, blev truffet.
13 Inden redegoerelsen for parternes argumentation finder Retten det hensigtsmaessigt at opregne samtlige de for sagen relevante vedtaegtsbestemmelser.
14 De vilkaar, paa hvilke en tjenestemand har ret til boernetilskud for ethvert barn, som han eller hun har forsoergerpligt over for, er fastlagt i bilagets artikel 2, stk. 2-5, som indeholder foelgende bestemmelser:
"2. Ved boern, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, forstaas [tjenestemandens eller dennes aegtefaelles i eller uden for aegteskab foedte eller adopterede boern], naar de faktisk forsoerges af tjenestemanden. Det samme gaelder boern, for hvilke der er indgivet en ansoegning om adoption, og for hvilke der er paabegyndt en adoptionssag.
3. Tilskud ydes:
a) uden ansoegning for et barn under 18 aar
b) efter begrundet ansoegning fra tjenestemanden for et barn mellem 18 og 26 aar, som er under skole- eller erhvervsmaessig uddannelse.
4. Undtagelsesvis kan enhver person, over for hvem tjenestemanden efter lovgivningen har forsoergerpligt, saafremt denne forsoergerpligt medfoerer betydelige udgifter for ham, ved en saerlig begrundet afgoerelse truffet af ansaettelsesmyndigheden paa grundlag af dokumenter, der er egnede til at tjene som bevis, ligestilles med et barn, over for hvem der er forsoergerpligt.
5. Tilskuddet udbetales fortsat uden hensyn til barnets alder, hvis barnet er vedvarende svageligt eller lider af en alvorlig sygdom, der hindrer det i selv at soerge for sit underhold; dette gaelder under hele sygdommens eller lidelsens varighed."
15 Disse bestemmelser er blevet suppleret af Raadets afgoerelse af 15. marts 1976 om vedtagelse af de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser for artikel 2, stk. 4, i bilag VII til tjenestemandsvedtaegten (herefter benaevnt "de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser"). Artikel 1 i denne afgoerelse, som blev truffet paa grundlag af vedtaegtens artikel 110, foerste afsnit, bestemmer, at en person undtagelsesvis og paa de vilkaar, som er fastsat i afgoerelsen i oevrigt, kan ligestilles med et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, jf. bilagets artikel 2, stk. 4.
16 Afgoerelsens artikel 3 fastlaegger nogle af de naevnte vilkaar saaledes:
"Den person, for hvilken der ansoeges om ligestilling, skal vaere:
- over 60 aar, hvis det er en mand, og over 55 aar, hvis det er en kvinde, eller
- under 18 aar, idet denne graense dog forhoejes til 26 aar for personer under skole- og videregaaende uddannelse eller faglig uddannelse, eller
- forhindret i at soerge for sit underhold paa grund af sygdom eller svagelighed."
Endelig indeholder afgoerelsens artikel 7 foelgende bestemmelser:
"Ligestilling kan tilstaas, naar:
a) dels de i artikel 2-4 fastsatte betingelser er opfyldt
b) dels underholdsudgifterne ... er stoerre end ..."
17 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at bilagets artikel 2, stk. 2 og 3, tillaegger ansaettelsesmyndigheden en bundet kompetence, saaledes at ansaettelsesmyndigheden er forpligtet til altid at yde boernetilskud, naar den har fastslaaet, at de i den naevnte bestemmelse angivne betingelser er opfyldt (Domstolens dom af 18.1.1984, Erdini mod Raadet, praemis 19, 65/83, Sml. s. 211). Derimod indroemmer bilagets artikel 2, stk. 4, ansaettelsesmyndigheden et vist skoen. Sagsoegeren har dog erkendt, at det for at forhindre ganske diskretionaert eller ligefrem vilkaarligt anlagte vurderinger er hensigtsmaessigt ved almindelige gennemfoerelsesbestemmelser at fastlaegge kriterier for, hvorledes artikel 2, stk. 4, skal anvendes, navnlig i form af en fastsaettelse af en graense, over hvilken udgifterne er saa betydelige, at der boer ske en ligestilling og dermed ydes tilskud for personer, over for hvem der bestaar forsoergerpligt.
18 Fastsaettelsen af saadanne kriterier i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser maa dog ikke foere til, at bestemte kategorier af personer udelukkes, idet en automatisk anvendelse af forud fastsatte regler og kriterier strider mod hensynet til, at der boer ske en vurdering af de, ofte komplicerede, faktiske omstaendigheder, som foreligger i det konkrete tilfaelde (Domstolens dom af 7.6.1972, Brandau mod Raadet, praemisserne 13 og 14, 46/71, Sml. s. 99). Sagsoegeren har paa dette grundlag anfoert, at artikel 3 i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser er retsstridig. Bestemmelsen indeholder betingelser, som ikke er fastsat i bilagets artikel 2, stk. 4, og som faellesskabslovgiver ikke har vedtaget, hvilket indebaerer, at et betydeligt antal personer, der er aeldre eller yngre end de fastsatte aldersgraenser, uden videre ikke kan komme i betragtning. Dette er blandt andet tilfaeldet, for saa vidt angaar boern over 18 aar, der kan medfoere betydelige udgifter for den paagaeldende tjenestemand af andre grunde end skole- eller erhvervsmaessig uddannelse, sygdom eller vedvarende svagelighed. Det maa herefter antages, at de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser i praksis fratager administrationen den skoensmaessige befoejelse, som lovgiver har indroemmet den, hvorfor den anfaegtede afgoerelse blot er en automatisk anvendelse af en aabenbart retsstridig ordning.
19 Sagsoegte har i foerste raekke gjort gaeldende, at afgoerelser om ligestilling i henhold til bilagets artikel 2, stk. 4, har karakter af undtagelser, hvilket fremgaar af selve ordlyden af denne vedtaegtsbestemmelse: "Undtagelsesvis ... betydelige udgifter ... saerlig begrundet afgoerelse ... paa grundlag af dokumenter, der er egnede til at tjene som bevis ..." For at praecisere indholdet af disse meget generelle begreber fastlagde institutionerne allerede i 1964 nogle objektive kriterier, som ansaettelsesmyndighederne skal basere sig paa ved udoevelsen af deres skoen. Det er efter denne fremgangsmaade, hvis lovlighed Domstolen har anerkendt (dom af 7.6.1972, Brandau, jf. ovenfor), at Raadet vedtog de omtvistede almindelige gennemfoerelsesbestemmelser.
20 For det andet har sagsoegte gjort gaeldende, at sagsoegerens ansoegning om ligestilling, for saa vidt angaar hendes soen, ikke kunne imoedekommes, da ordningen efter vedtaegten ikke indeholder hjemmel til at ligestille en slaegtning i nedstigende linje til en tjenestemand med et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, naar den paagaeldende ikke opfylder de betingelser, der er en forudsaetning for ret til boernetilskud. En ligestilling i saadanne tilfaelde ville indebaere en procedurefordrejning, hvorved den paagaeldende institution ved at udnytte en exceptionel befoejelse ville omgaa en vedtaegtsbestemmelse, der finder anvendelse paa alle boern af tjenestemaend uden undtagelse. Raadet har aldrig imoedekommet saadanne ansoegninger om ligestilling og mener, at de andre institutioner heller ikke har gjort det.
21 For det tredje har sagsoegte imoedegaaet de tre argumenter, som tilsyneladende er grundlaget for sagsoegerens anfaegtelse af de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser. For det foerste har sagsoegte bestridt sagsoegerens fortolkning vedroerende raekkevidden af dommen af 7. juni 1972, Brandau, praemisserne 13 og 14 (jf. ovenfor). I denne sag havde den paagaeldende tjenestemand paaberaabt sig de i sagen omtvistede almindelige gennemfoerelsesbestemmelser og anfoert, at disse fastlagde de strengest mulige betingelser, hvorfor administrationen ikke raadede over noget skoen, men var forpligtet til at indroemme tjenestemanden boernetilskud. I naervaerende sag er sagsoegerens argument derimod det, at de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser kun opstiller visse minimumsbetingelser, som anfaegtes af sagsoegeren, fordi administrationen herved fratages ethvert skoen. Sagsoegte har desuden bestridt, at de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser opstiller yderligere betingelser ud over de i vedtaegten hjemlede. De for det omtvistede spoergsmaal relevante betingelser (alder paa mellem 18 og 26 aar og skole- eller erhvervsmaessig uddannelse) er baseret paa de samme kriterier som dem, der i henhold til vedtaegten gaelder for boern af tjenestemaend, over for hvem de har forsoergerpligt. Endelig har sagsoegte anfoert, at selv om sagsoegeren erkender, at der af billighedshensyn er behov for en skoensmargen, har sagsoegeren ikke angivet, hvilke hensyn der stoetter hendes krav. Sagsoegerens eneste begrundelse er, at hendes soen medfoerer betydelige udgifter for hende. Denne begrundelse kan anfoeres til stoette for en ansoegning om stoette i medfoer af vedtaegtens artikel 76, men begrundelsen kan ikke i mangel af yderligere argumenter stoette en anvendelse af vedtaegtsbestemmelser, der gaar ud over disses ordlyd eller formaal.
22 Retten bemaerker indledningsvis, at det af parterne anfoerte i det vaesentlige angaar et enkelt retligt spoergsmaal, nemlig i hvilket omfang vedtaegtsbestemmelserne indeholder hjemmel til at yde en tjenestemand boernetilskud for et barn over 18 aar, der ikke er under skole- eller erhvervsmaessig uddannelse, og som ikke lider af en alvorlig sygdom eller en vedvarende svagelighed, der hindrer det i selv at soerge for sit underhold. Det retlige spoergsmaal, som sagens afgoerelse beror paa, er med andre ord, hvilken fortolkning der skal anlaegges af bilagets artikel 2, stk. 4, og naermere bestemt, hvorvidt begrebet "enhver person" omfatter boern af tjenestemaend, saaledes som sagsoegeren har gjort gaeldende, eller om begrebet maa forstaas som "enhver anden person" end boern af tjenestemaend, saaledes som sagsoegte har gjort gaeldende.
23 Det bemaerkes, at bilagets artikel 2, stk. 2, fastlaegger indholdet af begrebet barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt. Begrebet omfatter tjenestemandens eller dennes aegtefaelles i eller uden for aegteskab foedte eller adopterede boern. Saadanne boern medfoerer en ret for tjenestemanden til at faa udbetalt en ydelse, saafremt der er tale om et barn, som rent faktisk forsoerges af tjenestemanden og derudover opfylder en af de i artikel 2, stk. 3-5, opregnede betingelse, dvs. at barnet enten a) skal vaere yngre end 18 aar, b) skal vaere mellem 18 og 26 aar og under skole- eller erhvervsmaessig uddannelse eller c) skal lide af en alvorlig sygdom eller en vedvarende svagelighed, der hindrer det i selv at soerge for sit underhold. I alle disse tre tilfaelde har ansaettelsesmyndigheden efter vedtaegten en bundet kompetence i den forstand, at den altid er forpligtet til at yde boernetilskud, naar den har fastslaaet, at disse betingelser er opfyldt. Boernetilskud ydes uden ansoegning for boern under 18 aar og i de oevrige naevnte tilfaelde efter ansoegning fra tjenestemanden.
24 Hvad derimod angaar bilagets artikel 2, stk. 4, tillaegger denne bestemmelse ansaettelsesmyndigheden en skoensmaessig befoejelse, hvorefter ansaettelsesmyndigheden kan beslutte at ligestille enhver person, over for hvem tjenestemanden har en lovbestemt forsoergerpligt, med et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, naar vedkommendes underhold medfoerer betydelige udgifter for tjenestemanden. Formaalet med denne bestemmelse er at give ansaettelsesmyndigheden mulighed for i ganske saerlige tilfaelde at bistaa tjenestemaend, der som foelge af en lovbestemt forpligtelse har betydelige udgifter.
25 Naar henses til den forskellige beskaffenhed af ansaettelsesmyndighedens befoejelser efter henholdsvis bilagets artikel 2, stk. 3-5, og artikel 2, stk. 4, og til den generelle karakter af den i sidstnaevnte bestemmelse anvendte formulering ("enhver person") - hvilken formulering er den samme i samtlige sproglige versioner, undtagen den italienske - maa det antages, at faellesskabslovgiver ikke har haft til hensigt fra anvendelsesomraadet for artikel 2, stk. 4, at udelukke boern, der ikke opfylder de i artikel 2, stk. 3-5, fastsatte betingelser for ret til boernetilskud, med den ene begrundelse, at der er tale om tjenestemandens eller dennes aegtefaelles i eller uden for aegteskab foedte eller adopterede barn.
26 Da vedtaegten ikke indeholder herimod stridende bestemmelser, kan der ikke anlaegges en fortolkning, der ved at udelukke boern af tjenestemaend fra en begunstigende bestemmelses anvendelsesomraade ville stride mod ligebehandlingsprincippet, som indebaerer et forbud mod forskelsbehandling alene paa grundlag af tilhoersforhold til en bestemt kategori af personer. En saadan udelukkelse savner saa meget mere grundlag, naar henses til, at den familiemaessige tilknytning mellem tjenestemanden og dennes barn er staerkere end tilknytningen til andre personer - som f.eks. tjenestemandens foraeldre, bedsteforaeldre eller tidligere aegtefaelle - for hvilke der efter de af institutionerne vedtagne almindelige gennemfoerelsesbestemmelser til bilagets artikel 2, stk. 4, eller efter Domstolens praksis kan traeffes afgoerelse om ligestilling (Domstolens dom af 7.6.1972, Brandau, jf. ovenfor, Domstolens dom af 21.11.1974, Moulijn mod Kommissionen, 6/74, Sml. s. 1287, samt baggrunden for Erdini-sagen, Domstolens dom af 19.1.1984, praemis 2, jf. ovenfor, tillige med sag 248/87, Mouriki mod Kommissionen, Domstolens dom af 23.3.1988, praemis 2, Sml. s. 1721).
27 Den angivne fortolkning kan ikke antages at foere til procedurefordrejning, saaledes som sagsoegte har gjort gaeldende. Dette argument ville vaere relevant, saafremt det eneste formaal med bilagets artikel 2, stk. 4, var at skabe hjemmel for paa de samme betingelser - hvad angaar alder mv. - som de i artikel 2, stk. 3-5, naevnte med boern, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, at ligestille boern, som en tjenestemand rent faktisk forsoerger, men som ikke er tjenestemandens eller dennes aegtefaelles i eller uden for aegteskab foedte eller adopterede boern. Da der imidlertid som allerede naevnt efter de af institutionerne vedtagne almindelige gennemfoerelsesbestemmelser og Domstolens praksis kan traeffes afgoerelse om ligestilling for en raekke kategorier af personers vedkommende, er det uantageligt, at en tjenestemand efter vedtaegtens ordning ikke skulle kunne ansoege om, at hans eller hendes eget barn ligestilles med et "barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt". Det maa saaledes antages, at dette begreb er saerligt fastlagt i vedtaegten (bilagets artikel 2, stk. 2) for at afgraense de tre tilfaelde, hvor der uden videre bestaar en ret til boernetilskud [artikel 2, stk. 3, litra a) og b), og stk. 5]. Begrebet barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, kan derfor ikke vaere til hinder for, at en tjenestemands eget barn ligestilles med et saadant under henvisning til den forskellige raekkevidde af henholdsvis artikel 2, stk. 2, 3 og 5, og artikel 2, stk. 4.
28 Sagsoegerens anbringende om, at artiklerne 3 og 7 i Raadets afgoerelse af 15. marts 1976 om vedtagelse af de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser for bilagets artikel 2, stk. 4, er retsstridige, maa undersoeges i lyset af den ovenfor angivne fortolkning af bilagets artikel 2.
29 Det bemaerkes herom indledningsvis, at der ved de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser, som vedtages paa grundlag af vedtaegtens artikel 110, foerste afsnit, kan fastlaegges kriterier, der kan tjene til vejledning for administrationen ved udoevelsen af dennes skoensmaessige befoejelser eller til at praecisere retsvirkningerne af vedtaegtsbestemmelser, som savner klarhed. Saadanne gennemfoerelsesbestemmelser kan imidlertid ikke i form af en praecisering af et klart vedtaegtsmaessigt begreb indskraenke vedtaegtens anvendelsesomraade (jf. saaledes Domstolens dom af 8.7.1965, Willame mod Kommissionen, 110/63, Sml. s. 107, Domstolens dom af 7.6.1972, Brandau, jf. ovenfor, og Rettens dom af 6.6.1990, Gouvras-Laycock mod Kommissionen, T-44/89, Sml. II, s. 217).
30 Det i sagen omhandlede begreb, "enhver person", i bilagets artikel 2, stk. 4, er klart og kraever ingen praecisering. Der er ved de anfaegtede artikler 3 og 7 i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser, som soeger at praecisere indholdet af det naevnte begreb, fastsat en nedre og en oevre aldersgraense, der finder anvendelse paa personer, som kan ligestilles med et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt. De almindelige gennemfoerelsesbestemmelser udelukker dermed fra anvendelsesomraadet for bilagets artikel 2, stk. 4, enhver, som har en alder mellem de naevnte aldersgraenser, saaledes at ansaettelsesmyndigheden ikke kan udoeve sine skoensmaessige befoejelser i de konkrete tilfaelde. Artiklerne 3 og 7 i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser er derfor retsstridige, og sagsoegerens anbringende herom maa laegges til grund.
31 Det foelger heraf, at den anfaegtede afgoerelse, hvorved sagsoegte afslog at ligestille sagsoegerens soen med et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, alene under henvisning til, at han ikke er omfattet af anvendelsesomraadet for bilagets artikel 2, stk. 4, beror paa en retsvildfarelse, hvorfor afgoerelsen boer annulleres.
32 I henhold til EOEF-Traktatens artikel 176 paahviler det ansaettelsesmyndigheden at gennemfoere de til opfyldelsen af denne dom noedvendige foranstaltninger. Ansaettelsesmyndigheden er derfor forpligtet til i lyset af den ovenfor angivne fortolkning af bilagets artikel 2, stk. 4, at genbehandle sagsoegerens ansoegning.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
33 Ifoelge artikel 69, stk. 2, i Domstolens procesreglement, der finder tilsvarende anvendelse ved Retten, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Raadet har tabt sagen og boer derfor doemmes til at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling)
1) Den af Raadets Generalsekretariat trufne afgoerelse, hvorved det afslog at ligestille sagsoegerens soen med et barn, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, annulleres.
2) Raadet betaler sagens omkostninger.