62019TJ0825_RES
Cauzele conexate T-825/19 și T-826/19
Tazzetti SpA și Tazzetti SA
împotriva
Comisiei Europene
Hotărârea Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 22 martie 2023
„Mediu – Regulamentul (UE) nr. 517/2014 – Gaze fluorurate cu efect de seră – Registrul electronic al cotelor pentru introducerea hidrofluorocarburilor pe piață – Întreprinderi care au același beneficiar real – Producător sau importator unic – Act cauzator de prejudicii – Interesul de a exercita acțiunea – Admisibilitate – Cerere de adaptare a cererii introductive – Inadmisibilitate – Excepție de nelegalitate – Interpretare a unui regulament de punere în aplicare conformă cu regulamentul de bază – Competența de executare a Comisiei”
Acțiune în anulare – Persoane fizice sau juridice – Interesul de a exercita acțiunea – Necesitatea existenței unui interes născut și actual – Apreciere la momentul introducerii acțiunii – Acțiune care poate aduce un beneficiu reclamantului
(art. 263 al patrulea paragraf TFUE)
(a se vedea punctele 45, 49-53 şi 111-122)
Acțiune în anulare – Acte supuse căilor de atac – Acte pregătitoare – Excludere – Decizie a Comisiei de a atribui unei societăți dreptul la alocarea de cote de hidrofluorocarburi și de a refuza acest drept în cazul unei alte societăți având același beneficiar real – Act care produce efecte juridice autonome – Includere
(art. 263 primul paragraf TFUE; Regulamentul nr. 517/2014 al Parlamentului European și al Consiliului)
(a se vedea punctele 75, 76, 87-92, 96-99, 104 şi 108)
Mediu – Poluare atmosferică – Reducerea emisiilor de gaze fluorurate cu efect de seră – Regulamentul nr. 517/2014 – Alocarea cotelor pentru introducerea pe piață a hidrofluorocarburilor – Mecanism de alocare bazat pe stabilirea unor valori de referință – Procedură de recalculare a valorilor de referință – Regulament de punere în aplicare al Comisiei ce califică unele întreprinderi având același beneficiar real drept producător sau importator unic în scopul acestei recalculări – Domeniu de aplicare
[Regulamentul nr. 517/2014 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 16 alin. (2) și (3); Regulamentul 2019/661 al Comisiei, art. 7 alin. (1)]
(a se vedea punctele 138-141)
Mediu – Poluare atmosferică – Reducerea emisiilor de gaze fluorurate cu efect de seră – Regulamentul nr. 517/2014 – Alocarea cotelor pentru introducerea pe piață a hidrofluorocarburilor – Competență de executare conferită Comisiei – Întindere – Adoptarea unui regulament de punere în aplicare ce modifică drepturile întreprinderilor de a beneficia de o alocare de cote și de a transfera respectivele cote – Necompetență
[art. 291 alin. (2) TFUE; Regulamentul nr. 517/2014 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 16 alin. (3), art. 17 alin. (2) și art. 18 alin. (1) și anexa VI punctul 1; Regulamentul 2019/661 al Comisiei, art. 7 alin. (1)]
(a se vedea punctele 154-161, 165, 166, 184-207, 210 şi 211)
Rezumat
În cadrul combaterii emisiilor de gaze cu efect de seră, Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene au adoptat Regulamentul nr. 517/2014 privind gazele fluorurate cu efect de seră (
1
), care urmărește să limiteze cantitățile de hidrofluorocarburi (HFC) introduse pe piața Uniunii Europene. În conformitate cu regulamentul menționat, revine Comisiei Europene sarcina de a stabili o cantitate maximă de HFC care poate fi introdusă pe piață în fiecare an și de a aloca cote producătorilor și importatorilor potrivit unui mecanism de alocare bazat în special pe stabilirea unor valori de referință. În această privință, regulamentul precizează că valorile de referință sunt atribuite inițial producătorilor și importatorilor care au raportat că au introdus pe piață HFC între 2009 și 2012. Începând din anul 2017 și ulterior din trei în trei ani, Comisia trebuie să recalculeze aceste valori de referință pe baza mediei anuale a cantităților de HFC introduse legal pe piață începând cu data de 1 ianuarie 2015.
Potrivit dispozițiilor Regulamentului nr. 517/2014, Comisia este de asemenea însărcinată cu instituirea unui registru electronic al cotelor pentru introducerea pe piață a HFC (denumit în continuare „registrul HFC”). Pentru a asigura buna funcționare a registrului menționat, Comisia a adoptat Regulamentul de punere în aplicare 2019/661 (
2
).
Pentru a evita orice eludare sau abuz în alocarea cotelor de HFC, articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare 2019/661 prevede printre altele că toate întreprinderile care au același beneficiar sau aceiași beneficiari efectivi sunt considerate importator sau producător unic în scopul recalculării valorilor de referință în temeiul Regulamentului nr. 517/2014.
În anul 2008, Tazzetti SpA, o societate de drept italian care introduce HFC pe piața Uniunii, a achiziționat o societate de drept spaniol care de asemenea introduce HFC pe piață. Comisia a informat societatea de drept spaniol și societatea Tazzetti SpA, prin scrisorile din 27 și din 30 septembrie 2019, precum și din 20 noiembrie 2019 (denumite în continuare împreună „deciziile atacate”), că, din moment ce aceste două întreprinderi aveau același beneficiar efectiv, doar Tazzetti SpA putea primi în continuare cote de HFC, în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare 2019/661.
Considerând că, prin adoptarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare 2019/661, Comisia și-a depășit competențele, Tazzetti SpA și societatea achiziționată au sesizat Tribunalul cu două acțiuni în anularea deciziilor atacate. În susținerea acestor acțiuni, reclamantele arată că, deși competența de executare a Comisiei este limitată la buna funcționare a registrului HFC, articolul 7 alineatul (1) citat anterior a modificat însăși funcționarea mecanismului cotelor de HFC instituit prin Regulamentul nr. 517/2014.
Aceste acțiuni sunt admise de Camera întâi extinsă a Tribunalului, care precizează, cu această ocazie, întinderea competenței de executare a Comisiei în cadrul sistemului de alocare a cotelor de HFC instituit prin Regulamentul nr. 517/2014.
Aprecierea Tribunalului
Tribunalul începe prin a constata că, în opoziție cu cele susținute de recurente, reiese în mod clar și fără ambiguitate din modul de redactare a articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare 2019/661 că această dispoziție se aplică tuturor producătorilor și importatorilor care fac obiectul procedurii de recalculare a valorilor de referință, fără să fie prevăzută o derogare în favoarea întreprinderilor tradiționale, și anume a celor care au declarat, asemenea reclamantelor, că au introdus HFC pe piață între anii 2009 și 2012.
Odată făcută această precizare, Tribunalul examinează dacă, prin adoptarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare 2019/661, Comisia și-a depășit competențele de executare care i-au fost conferite prin Regulamentul nr. 517/2014 și prin articolul 291 TFUE (
3
). În această privinţă, Tribunalul analizează argumentele reclamantelor potrivit cărora Comisia ar fi completat sau modificat Regulamentul nr. 517/2014 în ceea ce privește, pe de o parte, drepturile întreprinderilor de a beneficia de o alocare de cote de HFC și, pe de altă parte, drepturile întreprinderilor de a transfera cote de HFC.
Mai întâi, Tribunalul aminteşte, pe de o parte, că rezultă din articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul nr. 517/2014 că competența de executare a Comisiei este limitată la buna funcționare a registrului HFC, care este un instrument care servește gestionării cotelor, introducerii pe piață a HFC și raportării, inclusiv raportării echipamentelor introduse pe piață. Pe de altă parte, atunci când o competență de executare este conferită Comisiei în temeiul articolului 291 alineatul (2) TFUE, dispozițiile actului de punere în aplicare pe care aceasta îl adoptă trebuie să respecte obiectivele generale esențiale urmărite de actul legislativ și să fie necesare sau utile pentru punerea în aplicare a acestuia fără ca ele să îl completeze sau să îl modifice, nici măcar în ceea ce privește elementele sale neesențiale.
În ceea ce privește drepturile întreprinderilor de a beneficia de o alocare de cote de HFC, Tribunalul arată în continuare că, în temeiul articolului 16 alineatul (3) din Regulamentul nr. 517/2014, orice întreprindere, înțeleasă ca o persoană fizică sau juridică avută în vedere în mod individual, care a introdus HFC în mod legal pe piață începând de la 1 ianuarie 2015 și care a făcut declarația prevăzută de acest articol are dreptul la o valoare de referință cu ocazia recalculării trienale a valorilor de referință. Or, prin faptul că a prevăzut că mai multe întreprinderi care au același beneficiar efectiv trebuie considerate, în anumite condiții, o întreprindere unică în sensul Regulamentului nr. 517/2014, articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare 2019/661 a modificat această schemă instituită prin regulamentul său de bază, adăugând condiții care nu sunt prevăzute în acesta pentru a stabili dreptul întreprinderilor de a beneficia de valori de referință.
Procedând astfel, Comisia a modificat de asemenea regimul de alocare a cotelor de HFC stabilit prin Regulamentul nr. 517/2014 (
4
), din moment ce producătorului sau importatorului unic în sensul articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare 2019/661 i se atribuie, pentru valoarea sa de referință unică, nu numai cotele de HFC corespunzătoare cantităților de HFC pe care le-a introdus anterior pe piață, ci și cotele corespunzătoare cantităților de HFC introduse pe piață de celelalte întreprinderi care au același beneficiar efectiv, în condițiile în care acestea din urmă sunt private de dreptul la o valoare de referință proprie și la cotele aferente.
Pe cale de consecință, aceste din urmă întreprinderi sunt, în final, private și de dreptul de a transfera cote de HFC de la intrarea în vigoare a articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare 2019/661, întrucât, potrivit Regulamentului nr. 517/2014, acest drept este rezervat întreprinderilor care au beneficiat de alocarea unei cote în temeiul unei valori de referință.
Rezultă că, prin adoptarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare 2019/661, Comisia a modificat drepturile conferite întreprinderilor în cauză prin Regulamentul nr. 517/2014 în ceea ce privește beneficiul unei valori de referință și posibilitatea de a li se aloca cote de HFC în nume propriu, precum și posibilitatea de a transfera cotele respective, modificând astfel funcționarea chiar a sistemului de cote de HFC.
Ținând seama de toate cele ce precedă, Tribunalul concluzionează că Comisia nu era competentă să adopte articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare 2019/661 și anulează, în consecință, deciziile atacate adoptate în temeiul acestuia.
(
1
)	Regulamentul (UE) nr. 517/2014 al Parlamentului European şi al Consiliului din 16 aprilie 2014 privind gazele fluorurate cu efect de seră și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 842/2006 (JO 2014, L 150, p. 195).
(
2
)	Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/661 a Comisiei din 25 aprilie 2019 de asigurare a bunei funcționări a registrului electronic al cotelor pentru introducerea pe piață a hidrofluorocarburilor (JO 2019, L 112, p. 11).
(
3
)	Potrivit articolului 291 alineatul (2) TFUE, „[î]n cazul în care sunt necesare condiții unitare de punere în aplicare a actelor obligatorii din punct de vedere juridic ale Uniunii, aceste acte conferă Comisiei competențe de executare […]”.
(
4
)	Anexa VI punctul 1 la Regulamentul nr. 517/2014.