62021CC0078
ĢENERĀLADVOKĀTES
JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2022. gada 29. septembrī (
1
)
Lieta C‑78/21
AS “PrivatBank”,
A,
B,
Unimain Holdings Limited
pret
Finanšu un kapitāla tirgus komisiju
(Administratīvās apgabaltiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 56. un 63. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Kapitāla un maksājumu brīva aprite – Finanšu pakalpojumi – Ierobežojumi – Aizliegums kredītiestādei nodibināt vai uzturēt darījumu attiecības ar personām, kurām nav saiknes ar Latviju – Attaisnojums – Finanšu sistēmas izmantošanas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai novēršana – LESD 65. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Direktīva (ES) 2015/849 – Samērīgums
I. Ievads
1.
Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanas sistēma Eiropas Savienībā izvirza konkrētas prasības banku riska pārvaldības sistēmām. To skaitā ir pienākums pārbaudīt klientu identitāti pirms darījumu attiecību nodibināšanas vai darījuma veikšanas un iegūt informāciju par darījumu attiecību mērķi. Ja tas nav iespējams, nedrīkst veikt attiecīgos darījumus vai nodibināt darījumu attiecības. Šajā saistībā uzticamības pārbaudes intensitāte ir atkarīga no klienta riska profila, kas atbilstoši Direktīvas (ES) 2015/849 (
2
) 22. apsvērumam ir jānosaka saskaņā ar holistisku, uz riska faktoru balstītu pieeju.
2.
Šajā gadījumā par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas apkarošanu atbildīgā Latvijas uzraudzības iestāde (Finanšu un kapitāla tirgus komisija; turpmāk tekstā – “FKTK”) noteiktā laika periodā konstatēja trūkumus Latvijā reģistrētas kredītiestādes riska pārvaldības sistēmā. Šī kredītiestāde acīmredzami nespēja veikt nepieciešamos savu klientu uzticamības pārbaudes pasākumus. Tāpēc FKTK noteica šai kredītiestādei pienākumu neuzsākt darījumu attiecības vai nekavējoties tās pārtraukt, ja tiek konstatēts, ka personai, ar kuru pēc FKTK lēmuma pieņemšanas tika nodibinātas darījumu attiecības, nav saiknes ar Latvijas Republiku un tās mēneša kredīta apgrozījums pārsniedz noteiktu slieksni. Šajā saistībā rodas jautājums, vai šāds pasākums ir saderīgs ar pamatbrīvībām un – ja atbilde ir apstiprinoša – kādos apstākļos un ar kādiem nosacījumiem.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1. LESD
3.
Saskaņā ar LESD 56. panta pirmo daļu Savienībā ir aizliegti pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi to dalībvalstu pilsoņiem, kas veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī, bet sniedz pakalpojumus citas dalībvalsts personai.
4.
Saskaņā ar LESD 63. panta 1. punktu ir aizliegti visi kapitāla aprites ierobežojumi dalībvalstu, kā arī dalībvalstu un trešo valstu starpā.
5.
LESD 65. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka LESD 63. pants neskar dalībvalstu tiesības veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu attiecīgās valsts normatīvo aktu pārkāpumus, jo īpaši nodokļu jomā un finanšu iestāžu prudenciālās uzraudzības jomā, vai noteikt procedūras, kā pārvaldes vai statistikas informācijas vajadzībām deklarēt kapitāla apriti, vai arī veikt pasākumus, ko pamato sabiedriskās kārtības vai sabiedriskās drošības intereses.
2. Direktīva 2015/849
6.
Ar ceturto ES Direktīvu par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu 2015/849 ir pārstrādāta trešā ES Direktīva par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu 2005/60/EK (
3
). Piektā ES Direktīva par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu 2018/843 (
4
) laika ziņā šajā lietā vēl nav piemērojama.
7.
Direktīvas 2015/849 22. apsvērumā ir teikts:
“Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas risks nav vienāds visos gadījumos. Tādēļ būtu jāizmanto holistiska, uz riska faktoru balstīta pieeja. Uz riska faktoru balstīta pieeja nav nepamatoti pieļaujošs risinājums dalībvalstīm un atbildīgajiem subjektiem. Tā ietver uz pierādījumiem balstītas lēmumu pieņemšanas izmantošanu, lai efektīvāk vērstos pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas riskiem, ar kuriem saskaras Savienība un tie, kas tajā darbojas.”
8.
Direktīvas 2015/849 1. panta 1. un 2. punktā ir noteikts tās priekšmets:
“1.   Šīs direktīvas mērķis ir nepieļaut to, ka Savienības finanšu sistēma tiek izmantota nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai.
2.   Dalībvalstis nodrošina, ka nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana un teroristu finansēšana ir aizliegta.”
9.
Direktīvas 2015/849 5. pantā ir paredzēts:
“Lai nepieļautu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu, dalībvalstis šīs direktīvas darbības jomā var pieņemt vai paturēt spēkā stingrākus noteikumus, ievērojot Savienības tiesību aktus.”
10.
Direktīvas 2015/849 7. panta 1. punkts attiecas uz riska izvērtējumu, ko veic dalībvalstis:
“1.   Katra dalībvalsts veic attiecīgus pasākumus, lai identificētu, izvērtētu, izprastu un mazinātu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas riskus, kas to skar, kā arī ar datu aizsardzību saistītas problēmas, kuras attiecas uz minētajām jomām. Tā regulāri atjaunina minēto riska izvērtējumu.”
11.
Direktīvas 2015/849 8. panta 1. punkts ir par riska izvērtējumu, ko veic finanšu iestādes:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgie subjekti veic attiecīgus pasākumus, lai identificētu un izvērtētu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas riskus, ņemot vērā riska faktorus, tostarp tādus, kas saistīti ar to klientiem, valstīm vai ģeogrāfiskajām zonām, produktiem, pakalpojumiem, darījumiem vai piegādes kanāliem. Minētie pasākumi ir samērīgi ar atbildīgo subjektu būtību un lielumu.”
12.
Direktīvas 2015/849 II nodaļā ir reglamentēta klienta uzticamības pārbaude. 1. iedaļas “Vispārīgi noteikumi” 13. un 14. pantā ir noteikti klienta uzticamības pārbaudes standarta pasākumi. Saskaņā ar 13. panta 1. punktu tie ietver klienta identifikāciju (a) apakšpunkts) un faktiskā īpašnieka identifikāciju (b) apakšpunkts), informācijas novērtēšanu un, vajadzības gadījumā, iegūšanu par darījumu attiecību mērķi un paredzamo būtību (c) apakšpunkts) un darījumu attiecību pastāvīgas pārraudzības veikšanu (d) apakšpunkts).
13.
Direktīvas 2015/849 14. panta 4. punkta pirmajā daļā ir reglamentētas sekas, kas iestājas, ja nav iespējams izpildīt šīs direktīvas 13. pantā minēto uzticamības pārbaudes pienākumu:
“4.   Dalībvalstis prasa, lai gadījumos, kad atbildīgais subjekts nespēj pildīt 13. panta 1. punkta pirmās daļas a), b) vai c) apakšpunktā noteiktās klienta uzticamības pārbaudes prasības, [tas] neveiktu darījumu, izmantojot bankas kontu, nedibinātu darījumu attiecības vai neveiktu darījumu, un [tas] izbeigtu darījumu attiecības un apsvērtu ziņojuma par aizdomīgu darījumu sagatavošanu FIU attiecībā uz šo klientu saskaņā ar 33. pantu.”
14.
Direktīvas 2015/849 II nodaļas 2. un 3. iedaļā attiecīgi ir reglamentēta vienkāršota un pastiprināta klienta uzticamības pārbaude.
15.
Attiecībā uz vienkāršotu uzticamības pārbaudi – no Direktīvas 2015/849 15. panta 1. un 2. punkta izriet, ka tad, ja dalībvalsts vai atbildīgais subjekts identificē zemāka riska jomas vai ja atbildīgais subjekts ir pārliecinājies, ka darījumu attiecības vai darījums ir ar zemāku riska pakāpi, atbildīgajiem subjektiem var tikt atļauts piemērot vienkāršotas klienta uzticamības pārbaudes pasākumus. Saistībā ar attiecīgo riska novērtējumu direktīvas 16. pantā ir norāde uz potenciāli zemāka riska situāciju faktoriem, kas izklāstīti II pielikumā.
16.
Attiecībā uz pastiprinātu uzticamības pārbaudi – no Direktīvas 2015/849 18. panta 1. punkta izriet, ka 19.–24. pantā noteiktajos gadījumos un saistībā ar fiziskajām personām vai juridiskām vienībām, kuru mītnes vieta ir trešās valstīs, kuras Komisija identificējusi kā augsta riska trešās valstis, kā arī citos augstāka riska gadījumos, kurus identificējušas dalībvalstis vai atbildīgie subjekti, pēdējiem minētajiem ir jāveic pastiprināta klienta uzticamības pārbaude, lai pienācīgi pārvaldītu un mazinātu šos riskus. Saistībā ar riska novērtējumu 18. panta 3. punktā ir norāde uz potenciāli augstāka riska situāciju faktoriem, kas izklāstīti III pielikumā.
17.
Direktīvas 2015/849 VI nodaļas “Politika, procedūras un uzraudzība” 4. iedaļā ir reglamentētas sankcijas. Saskaņā ar 58. panta 1. punkta otro teikumu sankcijām vai pasākumiem, kas izriet no direktīvas transponēšanas, ir jābūt efektīviem, samērīgiem un atturošiem. Šīs direktīvas 59. panta 2. punktā ir uzskaitīti administratīvie sodi un pasākumi, ko katrā ziņā var piemērot dalībvalstis; saskaņā ar šīs tiesību normas c) apakšpunktu it īpaši var piemērot atļaujas atsaukšanu vai apturēšanu atbildīgajiem subjektiem, kuriem ir vajadzīga atļauja.
18.
Direktīvas 2015/849 59. panta 4. punktā ir atļautas arī administratīvas sankcijas, kas direktīvā nav paredzētas:
“4.   Dalībvalstis var pilnvarot kompetentās iestādes piemērot vēl citus administratīvo sodu veidus papildus 2. punkta a) līdz d) apakšpunktā minētajiem vai piemērot administratīvus naudas sodus, kas pārsniedz summas, kuras minētas 2. punkta e) apakšpunktā un 3. punktā.”
19.
Direktīvas 2015/849 II un III pielikumā ir sniegts potenciāli zemāka un attiecīgi augstāka riska situāciju faktoru un pierādījumu veidu neizsmeļošs saraksts. Saskaņā ar II pielikuma 1. punkta c) apakšpunktu kopsakarā ar tā 3. punkta a) apakšpunktu dalībvalstis atrodas zemāka riska ģeogrāfiskajā zonā. III pielikuma 3. punkta b) apakšpunktā kā viens no potenciāli augstāka ģeogrāfiskā riska faktoriem ir minētas “valstis, kurās, kā atzīts uzticamos avotos, ir ievērojams korupcijas vai citu noziedzīgu darbību līmenis”.
B.
Latvijas tiesības
20.
2008. gada 17. jūlija Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas novēršanas likuma (Latvijas Vēstnesis, 2008, Nr. 116; turpmāk tekstā – “Novēršanas likums”) 6. panta pirmajā daļā un 12. daļas 2. punktā ir noteikts, ka kredītiestāde veic un dokumentē noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas risku novērtējumu un, pamatojoties uz šo novērtējumu, izveido noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas novēršanas iekšējās kontroles sistēmu. Šajā ziņā it īpaši ir jāņem vērā valsts un ģeogrāfiskie riski, proti, risks, ka klients vai klienta patiesais labuma guvējs ir saistīts ar valsti vai teritoriju, kuras ekonomiskie, sociālie, tiesiskie vai politiskie apstākļi var liecināt par valstij piemītošu augstu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas vai terorisma un proliferācijas finansēšanas risku.
21.
Turklāt 2000. gada 1. jūnija Finanšu un kapitāla tirgus komisijas likuma (Latvijas Vēstnesis, 2000, Nr. 230/232) 5. pantā, 6. panta 13. punktā un 7. panta pirmās daļas 3. punktā, Novēršanas likuma 45. panta pirmās daļas 1. punktā, kā arī 1995. gada 5. oktobra Kredītiestāžu likuma (Latvijas Vēstnesis, 1995, Nr. 163) 991. pantā un 113. panta pirmās daļas 4. punktā ir noteikts, ka FKTK uzrauga un kontrolē, lai finanšu un kapitāla tirgus dalībnieki ievērotu Novēršanas likuma prasības, un tai ir tiesības noteikt kredītiestādes tiesību un darbības ierobežojumus, tostarp pilnīgi vai daļēji apturēt finanšu pakalpojumu sniegšanu, kā arī noteikt saistību izpildes ierobežojumus.
III. Fakti un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
22.
AS “PrivatBank” (turpmāk tekstā – “PrivatBank”) ir Latvijā reģistrēta kredītiestāde. Kipras pilsoņi A un B, kā arī Kiprā reģistrētā sabiedrība Unimain Holdings Limited ir PrivatBank akcionāri.
23.
No 2017. gada 17. oktobra līdz 30. oktobrim FKTK veica PrivatBank darbības pārbaudi, lai novērtētu, kā banka ievēro nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanu reglamentējošo tiesību aktu prasības, veicot ar bankas akcionāriem saistīto klientu izpēti un darījumu uzraudzību.
24.
Šajā pārbaudē FKTK konstatēja, ka PrivatBank ir pārkāpusi tostarp Kredītiestāžu likumā, kā arī Novēršanas likumā noteiktās nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanas prasības. FKTK skatījumā bankas iekšējā kontroles sistēma klientu izpētes un darījumu uzraudzības posmos jau ilgāku laiku nebija pietiekami efektīva, lai nodrošinātu, ka banka ievēro visas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanas tiesību aktu prasības un ka bankā tiek efektīvi pārvaldīti attiecīgie riski. Konkrētāk, PrivatBank esot radījusi daļai klientu, kuru patiesie labuma guvēji ir tās akcionāri, labvēlīgākus nosacījumus, gan uzraugot esošo klientu darījumus, gan reģistrējot grupā jaunus klientus.
25.
Ar 2019. gada 13. septembra lēmumu FKTK uzlika PrivatBank soda naudu un noteica vairākus pienākumus (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”). Tostarp bankai tika uzdots līdz strīdīgajā lēmumā noteikto pasākumu veikšanai un FKTK saskaņojuma saņemšanai neuzsākt nekādas darījumu attiecības vai tās nekavējoties pārtraukt, ja tiek konstatēts, ka persona, ar kuru darījumu attiecības uzsāktas pēc strīdīgā lēmuma pieņemšanas, atbilst kādam no šiem kritērijiem:
–
fiziskajai personai nav saiknes ar Latvijas Republiku un mēneša kredīta apgrozījums pārsniedz 15000 EUR vai juridiskās personas saimnieciskā darbība nav saistīta ar Latvijas Republiku un mēneša kredīta apgrozījums pārsniedz 50000 EUR (strīdīgā lēmuma 4.4.1.2. punkts);
–
sabiedrības patiesie labuma guvēji ir bankas akcionāri vai ar tiem saistītas personas (strīdīgā lēmuma 4.4.1.3. punkts).
26.
Tāpat PrivatBank tika noteikts pienākums nodrošināt, ka klientu, kuru patiesie labuma guvēji ir bankas akcionāri vai ar tiem saistītas personas, un ar šiem klientiem saistīto klientu grupā ietilpstošo klientu mēneša kredīta apgrozījums nepārsniedz atbilstošā klienta 2019. gada mēneša vidējo kredīta apgrozījumu atbilstoši bankas iesniegtajiem datiem (strīdīgā lēmuma 4.4.2. punkts).
27.
PrivatBank vērsās Administratīvajā apgabaltiesā ar pieteikumu par strīdīgā lēmuma atcelšanu daļā par konstatēto pārkāpumu un uzlikto soda naudu. A, B un sabiedrība Unimain Holdings Limited tajā pašā tiesā iesniedza pieteikumu par strīdīgā lēmuma 4.4.1.2., 4.4.1.3. un 4.4.2. punktā noteikto pienākumu atcelšanu. PrivatBank akcionāru skatījumā strīdīgais lēmums ir pretrunā LESD 18. un 63. pantam. Strīdīgajā lēmumā noteiktie ierobežojumi neesot saistīti nedz ar jebkāda veida prettiesisku darbību veikšanu, nedz arī ar ES, tostarp Latvijā noteiktajiem aizliegumiem, lai novērstu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu. Ierobežojumi esot pieņemti un esot spēkā attiecībā uz jebkuru fizisku vai juridisku personu, pat ja tās darbojas atbilstoši tiesību normām. Ar pienākumu sadarboties tikai un vienīgi ar Latvijas Republikas pilsoņiem un komercsabiedrībām bankai esot noteikts automātiski vērtēt visas citas personas, tostarp Eiropas Savienības pilsoņus un komercsabiedrības, kā bīstamas un potenciāli augsta riska personas. Tai kā bankai netiekot dotas tiesības pieņemt citu lēmumu un sākt sadarbību ar šādām personām.
28.
Savukārt FKTK apgalvo, ka strīdīgo lēmumu nevar uzskatīt par kapitāla brīvas aprites ierobežojumu, jo, pirmkārt, tas attiecas tikai uz konkrētu kredītiestādi un, otrkārt, tas skar tikai ierobežotu šīs kredītiestādes klientu grupu. Ar strīdīgo lēmumu šiem klientiem neesot liegtas tiesības noguldīt līdzekļus jebkurā citā Latvijas Republikā licencētā kredītiestādē. Strīdīgo pienākumu mērķis esot novērst bankas pieļautos normatīvo aktu pārkāpumus, kā arī novērst iespējamos pārkāpumus nākotnē, kas var atstāt būtisku ietekmi ne tikai uz risku bankai tikt iesaistītai nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanā vai legalizēšanas mēģinājumā, starptautisko sankciju apiešanā vai pārkāpšanā, bet pakļaut reputācijas riskam visu finanšu sektoru kopumā. Tādējādi šis lēmums esot pieļaujams un samērīgs ierobežojums LESD 65. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
29.
Šādos apstākļos Administratīvā apgabaltiesa nolēma apturēt tiesvedību un ar 2021. gada 11. janvāra lēmumu uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai par kapitāla apriti Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. panta 1. punkta izpratnē ir atzīstami arī Padomes Direktīvas 88/361/EEK (1988. gada 24. jūnijs) par [EKL] 67. panta īstenošanu (
5
) I pielikumā minētie finanšu aizdevumi un kredīti, kā arī norēķinu un noguldījumu kontu operācijas ar finanšu iestādēm (tostarp bankām)?
2)
Vai dalībvalsts kompetentās iestādes noteiktais ierobežojums (kas tiešā veidā neizriet no dalībvalsts normatīvajiem aktiem) noteiktai kredītiestādei dibināt darījuma attiecības un pienākums pārtraukt iesāktās darījuma attiecības ar personām, kas nav Latvijas Republikas pilsoņi, ir uzskatāms par dalībvalsts pasākumu Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. panta 1. punkta izpratnē un kā tāds ierobežo ar to aizsargāto brīvas kapitāla aprites starp dalībvalstīm principu?
3)
Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. panta 1. punktā nostiprinātās brīvas kapitāla aprites ierobežojums ir attaisnojams, lai sasniegtu Direktīvas 2015/849 1. pantā nostiprināto mērķi nepieļaut to, ka Savienības finanšu sistēma tiek izmantota nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai?
4)
Vai dalībvalsts izvēlētais līdzeklis – pienākums noteiktai kredītiestādei nedibināt darījumu attiecības ar personām, kas nav vienas konkrētas dalībvalsts (Latvijas Republikas) pilsoņi, un pārtraukt tās – ir atbilstošs Direktīvas 2015/849 1. pantā nostiprinātā mērķa sasniegšanai un tādējādi ir uzskatāms par Līguma par Eiropas Savienības darbību 65. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteikto izņēmumu?”
30.
2022. gada 10. martā, atbildot uz Tiesas lūgumu sniegt paskaidrojumus, iesniedzējtiesa sniedza papildu paskaidrojumus par lietas faktiem, precizējot, ka strīdīgā lēmuma 4.4.1.2. punktā minētais pasākums nav saistīts ar Latvijas pilsonību, bet gan ar saikni ar Latviju.
31.
Tiesā izskatāmajā lietā PrivatBank, kā arī Latvijas un Itālijas valdības un Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus par iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem. Tiesas sēdē 2022. gada 27. aprīlī tika uzklausīti A u.c., Latvijas valdība, FKTK un Eiropas Komisija.
IV. Juridiskais vērtējums
32.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, vai PrivatBank noteiktais pienākums nedibināt darījumu attiecības vai tās nekavējoties pārtraukt, ja tiek konstatēts, ka darījumu partnerim nav saiknes ar Latviju, ir likumīgs. Šie ierobežojumi ir spēkā tikai no konkrēta kredīta apgrozījuma mēnesī: fiziskām personām – sākot no kredīta apgrozījuma 15000 EUR, juridiskām personām – sākot no kredīta apgrozījuma 50000 EUR (
6
).
33.
Atbildot uz Tiesas lūgumu sniegt paskaidrojumus, iesniedzējtiesa apstiprināja, ka strīdīgais lēmums nav saistīts ar attiecīgo klientu pilsonību, bet gan ar viņu saikni ar Latviju.
34.
Turpinājumā es vispirms aplūkošu jautājumu par piemērojamām pamatbrīvībām (A nodaļa) un pēc tam par to ierobežojumu (B nodaļa). Visbeidzot es izvērtēšu, vai mērķis novērst finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas mērķiem var attaisnot šādu ierobežojumu (C nodaļa).
A.
Pirmais jautājums: piemērojamās pamatbrīvības
35.
Vispirms iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai finanšu aizdevumi un kredīti, kā arī norēķinu un noguldījumu kontu operācijas ar finanšu iestādēm, it īpaši bankām, ir uzskatāmi par “kapitāla apriti” LESD 63. panta 1. punkta izpratnē.
36.
Tā kā Līgumos nav iekļauta jēdziena “kapitāla aprite” definīcija, Tiesa ir atzinusi, ka indikatīva vērtība ir kapitāla aprites nomenklatūrai, kas ietverta Direktīvas 88/361 I pielikumā (
7
). Saskaņā ar minētā pielikuma ievadu šajā nomenklatūrā minētā kapitāla aprite it īpaši ietver visas operācijas, kas vajadzīgas kapitāla apritei, kā arī kredītu vai aizdevumu atmaksāšanu, turklāt tajā ietvertais uzskaitījums nav izsmeļošs. I pielikuma VI sadaļā ir norādītas “Norēķinu un noguldījumu kontu operācijas ar finanšu iestādēm” un VIII sadaļā – “Finanšu aizdevumi un kredīti”. Turklāt šā pielikuma sadaļā “Paskaidrojumi” ir noteikts, ka tostarp bankas ir uzskatāmas par “finanšu iestādēm”. Tiesa jau ir arī precizējusi, ka kredītu izsniegšana profesionālās darbības ietvaros principā attiecas uz kapitāla brīvu apriti (
8
).
37.
Tādējādi uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka finanšu aizdevumi un kredīti, kā arī norēķinu un noguldījumu kontu operācijas ar finanšu iestādēm, piemēram, bankām, ir uzskatāmi par “kapitāla apriti” LESD 63. panta 1. punkta izpratnē.
38.
Tiesa jau ir nospriedusi, ka kredītu piešķiršanas darbība ir arī pakalpojums LESD 56. panta izpratnē. Principā tā ir saistīta gan ar pakalpojumu sniegšanas brīvību LESD 56. un nākamo pantu izpratnē, gan ar kapitāla brīvu apriti LESD 63. un nākamo pantu izpratnē (
9
).
39.
Tāpēc rodas jautājums, vai ir jāizvērtē abas pamatbrīvības, vai arī pamatlietas apstākļos kādai no tām ir prioritāra nozīme salīdzinājumā ar otru.
40.
Kā ir atzinusi Tiesa, LESD 57. panta pirmā daļa, kurā noteikts, ka “pakalpojumus uzskata par “pakalpojumiem” Līgumu nozīmē, ja tos parasti sniedz par atlīdzību, ciktāl uz tiem neattiecas noteikumi par preču, kapitāla un personu brīvu apriti”, neļauj secināt, ka pakalpojumu sniegšanas brīvībai ir vispārēji pakārtota nozīme attiecībā pret kapitāla brīvu apriti (
10
).
41.
Gluži pretēji – ja pasākums skar gan pakalpojumu sniegšanas brīvību, gan kapitāla brīvu apriti, Tiesa to principā izvērtē tikai attiecībā pret vienu no šīm abām brīvībām, ja izrādās, ka konkrētās lietas apstākļos viena no tām ir gluži otršķirīga salīdzinājumā ar otru un var tai tikt piesaistīta (
11
). Savukārt, ja nav redzams, ka viena no abām pamatbrīvībām ir gluži otršķirīga salīdzinājumā ar otru, ir jāizvērtē abas pamatbrīvības (
12
).
42.
Noteiktos apstākļos Tiesa ir atzinusi, ka kredītu piešķiršanas darbība galvenokārt attiecas uz pakalpojumu sniegšanas brīvību. Tādējādi ar šiem pakalpojumiem saistīto pārrobežu naudas plūsmu samazināšanās bija tikai neizbēgamas pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojuma sekas. Tāpēc tika izvērtēta tikai pakalpojumu sniegšanas brīvība (
13
).
43.
Tomēr šajā lietā tas tā nav.
44.
Gluži pretēji – šajā gadījumā konkrētu darījumu attiecību aizliegums (
14
) vienādā mērā attiecas gan uz bankas finanšu pakalpojumu izmantošanu, gan uz kapitāla plūsmu kā tādu. Tas tādēļ, ka, pirmkārt, attiecīgais lēmums, izmantojot kredīta apgrozījuma apmēra kritēriju neatkarīgi no konkrētu konsultāciju pakalpojumu izmantošanas, ir tieši saistīts ar kapitāla apriti. Otrkārt, noteikto ierobežojumu mērķis ir novērst pārrobežu naudas plūsmas, kuru mērķis ir slēpt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas darbības. Treškārt, veicot sasaisti ar kredīta apgrozījuma apmēru, lēmumā tiek aizliegti ne tikai kreditēšanas darījumi, bet arī visas citas PrivatBank darījumu attiecības, kuras ir saistītas ar kapitāla kustību attiecīgo klientu kontos, par kurām nevar vispārīgi noteikt, vai uz tām attiecas pakalpojumu sniegšanas brīvība, kapitāla brīva aprite vai abas. Visbeidzot, arī Direktīvā 2015/849 ir paredzēta abu pamatbrīvību piemērojamība nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas jomā (
15
).
45.
Ņemot vērā šos apsvērumus, es, tāpat kā Komisija un Itālijas valdība, uzskatu, ka attiecīgais PrivatBank darījumu attiecību ierobežojums ietilpst gan pakalpojumu sniegšanas brīvības, gan kapitāla brīvas aprites noteikumu piemērošanas jomā. Tāpēc turpmāk es atbildēšu uz iesniedzējtiesas jautājumiem, ņemot vērā abas pamatbrīvības.
46.
Tādējādi var palikt atklāts jautājums, vai un attiecīgā gadījumā – cik lielā mērā kapitāla brīvas aprites ierobežojumi varētu būt vieglāk iespējami, ja tiek piemērota tikai kapitāla brīva aprite, uz ko it īpaši norāda LESD 65. panta formulējums (
16
).
B.
Otrais jautājums: pakalpojumu sniegšanas brīvības un kapitāla brīvas aprites ierobežojums
47.
Bankas pienākums pārtraukt vai nedibināt darījumu attiecības ar klientiem, kuriem nav saiknes ar dalībvalsti, kurā šī banka ir reģistrēta, nav sasaistīts ar attiecīgo klientu pilsonību. Tāpēc pastāv nevis tieša diskriminācija pilsonības dēļ, bet gan tikai netieša diskriminācija, kas arī ir aizliegta (
17
) saskaņā ar LESD 56. panta pirmo daļu un 63. panta 1. punktu.
48.
Latvijas valdība ir paskaidrojusi, ka šajā gadījumā saikne ar Latviju nozīmē saimnieciska vai personiska rakstura saikni. Šādu saikni var pamatot domicils, īpašums attiecīgajā valstī vai citi faktori. Arī Latvijas pilsoņiem var nebūt saiknes ar Latviju, piemēram, ja viņi dzīvo ārvalstī un viņi neuztur nekādas attiecības ar dzimto zemi.
49.
Tomēr ir izdarāms pieņēmums, ka Latvijas pilsoņiem nepieciešamā saikne ar Latviju ir daudz biežāk nekā personām bez Latvijas pilsonības. Tātad prasītā saikne ar Latviju izraisa to, ka tiek ietekmēti galvenokārt klienti, kas nav Latvijas pilsoņi.
50.
Šo netieši diskriminējošo ietekmi nevar atspēkot arī ar FKTK nostāju, ka personas, kurām ir saikne ar Latviju, un personas, kurām tās nav, neatrodas salīdzināmā situācijā. Tiesa daļēji vairs neizvērtē objektīvi salīdzināmas situācijas kritēriju kā diskriminācijas papildu nosacījumu (
18
). Turklāt citviet es jau vairākkārt esmu paudusi šaubas par šā kritērija piemērošanu, jo tas galu galā izraisa tikai attaisnojuma pārbaudes pārvietošanu uz agrāku stadiju (
19
).
51.
Piemēram, ir acīmredzams, ka personas, kurām ir saikne ar Latviju, un personas, kurām šādas saiknes nav, neatrodas vienādā situācijā. Tomēr tas nevar būt svarīgi, pārbaudot, vai pastāv pakalpojumu sniegšanas brīvības un kapitāla brīvas aprites ierobežojums. Proti, ja tiktu uzskatīts, ka saiknes ar attiecīgo dalībvalsti neesamība kā faktisko sastāvu atšķirība pati par sevi ir pietiekama, lai noliegtu diskriminācijas pastāvēšanu, pamatbrīvības tiktu de facto saturiski iztukšotas. Taču tās ir paredzētas tieši tam, lai nodrošinātu pārrobežu pakalpojumu izmantošanu un iedibinātu kapitāla plūsmu uz citām dalībvalstīm un trešām valstīm. Tāpēc tās aizliedz – ja vien tam nav attaisnojuma – ierobežojumus, kuru pamatojums ir saiknes neesamība ar konkrētu dalībvalsti.
52.
Jautājums drīzāk ir par to, vai izskatāmo ierobežojumu var attaisnot ar atšķirībām starp vietējiem un ārvalstu klientiem. Proti, bankai veikt uzticamības pārbaudes pasākumus attiecībā uz ārvalstu klientiem ir sarežģītāk nekā attiecībā uz vietējiem klientiem; uz to FKTK norādīja tiesas sēdē mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai. Tomēr tas attiecas uz pasākuma attaisnojumu, nevis jautājumu, vai pasākums ir pakalpojumu sniegšanas brīvības un kapitāla brīvas aprites ierobežojums.
53.
Tikpat nepārliecinošs ir ierobežojuma esamības apstrīdēšanai izvirzītais Latvijas valdības arguments, ka attiecīgie klienti var saņemt pakalpojumus jebkurā citā Latvijā reģistrētā kredītiestādē. Tas tādēļ, ka iespēja pakalpojumu saņēmējiem pašiem izlemt, ar kuru banku viņi nodibinās attiecības, lai, piemēram, izmantotu konkrētus nosacījumus vai produktus, ir daļa no pakalpojumu sniegšanas brīvības un brīvas kapitāla aprites pašas būtības.
54.
Arguments pret pasākuma ierobežojošo ietekmi nevar būt arī tas, ka pasākums skar tikai dažus klientus, proti, PrivatBank klientus, kuriem nav saiknes ar Latviju un kuri pārsniedz noteikto kredīta apgrozījumu, vai arī tas, ka pasākums ir piemērojams tikai ierobežotu laiku. Atbilstoši pastāvīgajai Tiesas judikatūrai pat neliels pamatbrīvības ierobežojums ir aizliegts (
20
). Turklāt pasākums potenciāli attiecas uz visām personām, kurām nav saiknes ar Latviju un kuras vēlas veikt darījumus ar PrivatBank, sākot no noteiktās kredīta apgrozījuma summas. Tas var attiekties arī uz daudziem klientiem.
55.
Līdz ar to šāds pienākums pārtraukt darījumu attiecības ierobežo gan pakalpojumu sniegšanas brīvību, gan kapitāla brīvu apriti.
C.
Trešais un ceturtais jautājums: ierobežojuma attaisnojums, it īpaši samērīgums
56.
Uzdodot trešo un ceturto jautājumu, kuri var tikt aplūkoti kopā, iesniedzējtiesa vēlas zināt, vai ierobežojumu var attaisnot ar mērķi novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu (
21
) un kā izņēmumu saskaņā ar LESD 65. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
57.
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai pamatbrīvību ierobežojums ir pieļaujams tikai tad, ja, pirmkārt, tas ir attaisnojams ar kādu no rakstveidā paredzētajiem iemesliem vai ar primāru vispārējo interešu apsvērumu un, otrkārt, tas atbilst samērīguma principam. It īpaši ar to ir jābūt iespējamam saskanīgi un sistemātiski nodrošināt izvirzītā mērķa sasniegšanu, un ierobežojums nedrīkst pārsniegt to, kas nepieciešams šā mērķa sasniegšanai (
22
).
1. Par mērķi novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu
58.
Saskaņā ar FKTK un Latvijas valdības sniegto informāciju PrivatBank darījumu attiecību ierobežošanas mērķis it īpaši ir novērst bankas izdarītos nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas tiesību aktu pārkāpumus un nepieļaut pārkāpumus nākotnē. Šie tiesību akti ir paredzēti, lai īstenotu mērķi nepieļaut finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai saskaņā ar Direktīvas 2015/849 1. panta 1. punktu.
59.
Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas apkarošana ir leģitīms mērķis, kas var attaisnot Līgumā garantēto pamatbrīvību ierobežojumu (
23
). Tā kā Direktīvā 2015/849 ir paredzēta minimālā saskaņošana (
24
), šim nolūkam dalībvalstis var pieņemt stingrākus valsts noteikumus (
25
).
60.
Papildus mērķim novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu šajā lietā aplūkotā strīdīgā aizlieguma mērķis ir īstenot finanšu uzraudzību nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas jomā. Tāpēc tam ir arī LESD 65. panta 1. punkta b) apakšpunktā izvirzītais (
26
) mērķis, proti, tas ir pasākums, lai novērstu attiecīgās valsts normatīvo aktu pārkāpumus finanšu iestāžu uzraudzības jomā.
2. Par pasākuma piemērotību
61.
Valsts pasākums ir piemērots sava mērķa sasniegšanai tikai tad, ja tas atbilst rūpēm to sasniegt saskanīgā un sistemātiskā veidā (
27
).
62.
Kā tiesas sēdē mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai norādīja Latvijas valdība, viens no Direktīvas 2015/849 pamatprincipiem ir tas, ka bankām ir jāpazīst savi klienti (princips “know your customer”). Tādēļ šīs direktīvas 8. pantā ir paredzēts banku vispārīgs pienākums veikt uzticamības pārbaudi, kura ievērošanu saskaņā ar 7. pantu kontrolē dalībvalstis.
63.
Direktīvā 2015/849 gan ir izdarīts pieņēmums, ka klienti no citām dalībvalstīm nerada lielāku risku (
28
). Tomēr finanšu iestādēm var būt sarežģīti iegūt detalizētu informāciju par klientiem, kuri neveic nekādu saimniecisko darbību valstī, kurā viņi atver bankas kontu, nedzīvo tajā vai viņiem tur nepieder īpašums un kuri neuztur nekādas citas nozīmīgas attiecības ar šo valsti. Tā kā bankām ir grūtāk iegūt informāciju par finanšu līdzekļu izcelsmi un klientu darījumiem ārvalstīs, rodas potenciāli lielāki riski. Piemēram, klienta lielais attālums no bankas var veicināt darījumu anonimitāti, kas savukārt var palielināt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas risku (
29
).
64.
Tāpēc, ņemot vērā iepriekš konstatētos trūkumus PrivatBank riska pārvaldības sistēmā un FKTK konstatēto risku saistībā ar bankas uzticamības pārbaudes pienākumu izpildi attiecībā uz klientiem, kuru domicils ir ārvalstīs (
30
), strīdīgais pienākums, manuprāt, ir piemērots pasākums, lai mazinātu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas risku.
65.
Turklāt tiesas sēdē mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai FKTK norādīja, ka tādu personu ievērojams ikmēneša kredīta apgrozījums, kurām nav saiknes ar Latviju, pats par sevi ir riska faktors. Piesaistot strīdīgo pasākumu mēneša kredīta apgrozījumam, FKTK varēja ņemt vērā arī šo risku.
66.
Pretēji Komisijas viedoklim tas, ka FKTK izmanto kredīta apgrozījuma kritēriju, lai no pasākuma izslēgtu bankas klientus, kuriem nav saiknes ar Latviju un kuriem ir mazāks kredīta apgrozījums mēnesī, un kuri arī varētu radīt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas risku, nenozīmē, ka pasākums saskanīgi un sistemātiski nenodrošina izvirzīto mērķa sasniegšanu.
67.
Pirmkārt, kā izriet no Direktīvas 2015/849 II un III pielikuma, dalībvalstīm ir novērtējuma brīvība, izvēloties vērā ņemamos riska faktorus. Tādējādi tajā ietvertais saraksts ar faktoriem un iespējamām norādēm par potenciāli zemāku vai augstāku risku nav izsmeļošs. To apstiprina arī šīs direktīvas 5. pants, saskaņā ar kuru dalībvalstis, lai nepieļautu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu, var pieņemt stingrākus noteikumus, ievērojot Savienības tiesību aktus.
68.
Otrkārt, Direktīvas 2015/849 22. apsvērumā ir norādīts, ka nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas risks nav vienāds visos gadījumos. Attiecīgi direktīvā ir paredzēta vienkāršota uzticamības pārbaude, ja risks ir minimāls (
31
) vai ja darījumi tiek veikti neregulāri vai ļoti ierobežotā apjomā (
32
). Turklāt 15000 EUR vērtība ir minimālā vērtība, lai piemērotu uzticamības pārbaudes pasākumu, kad tiek veikti gadījuma rakstura darījumi (
33
). Tāpēc izvēle noteikt mēneša kredīta apgrozījumu virs 15000 EUR privātpersonām un 50000 EUR juridiskām personām nav neatbilstīga un turklāt nav tik stingra kā tad, ja tiktu ietverti visi darījumi.
69.
No iepriekš minētā izriet, ka tāds darījumu attiecību ierobežojums kā šajā lietā aplūkotais var būt piemērots, lai saskanīgi un sistemātiski sasniegtu mērķi novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu. Lai tas tā būtu, ir jāpierāda, ka banka nevar veikt savus uzticamības pārbaudes pasākumus klienta attāluma dēļ un klientu grupas noteikšana, uz kuru attiecas pasākums, atbilst identificētajam nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas riskam.
3. Par pasākuma nepieciešamību
70.
Tāpat dalībvalstij ir jāpierāda, ka norādīto mērķi nevar sasniegt ar mazāk ierobežojošiem pasākumiem (
34
).
71.
Komisija ir izteikusi šaubas par to, vai ir nepieciešams vispārēji aizliegt darījumu attiecības ar klientiem, kuriem nav saiknes ar Latviju, un noteikt pienākumu pārtraukt šādas darījumu attiecības. Pirms šā pasākuma neesot veikts individuāls riska novērtējums attiecībā uz konkrētu klientu; esot iespējami saudzējošāki pasākumi, piemēram, pastiprināta uzticamības pārbaude saskaņā ar Direktīvas 2015/849 18. pantu.
72.
Kā paskaidrots sākumā, saskaņā ar Direktīvu 2015/849 preventīvo pasākumu sistēmas sākumpunkts ir riska novērtējums, izmantojot holistisku, uz riska faktoru balstītu pieeju. Kā nesen ir norādījis ģenerāladvokāts Dž. Pitrucella [G. Pitruzella], šis riska novērtējums ir priekšnoteikums, lai izvēlētos atbilstošus preventīvus pasākumus – proti, klienta uzticamības pārbaudes pasākumus –, kuru mērķis ir novērst vai vismaz iespēju robežās apgrūtināt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu. Proti, bez riska novērtējuma ne dalībvalstij, ne attiecīgā gadījumā attiecīgajam subjektam nav iespējams katrā konkrētā gadījumā izlemt, kādus pasākumus piemērot (
35
).
73.
Šādā kontekstā Direktīvā 2015/849 ir paredzēti triju veidu klienta uzticamības pārbaudes pasākumi (
36
), kurus atbildīgajiem subjektiem var būt pienākums piemērot saviem klientiem atkarībā no identificētās riska pakāpes: standarta, vienkāršota un pastiprināta uzticamības pārbaude (
37
).
74.
Tomēr visiem šiem uzticamības pārbaudes pasākumiem ir kopīgs tas, ka tie prasa veikt attiecīgā klienta riska novērtējumu un attiecīgi individuālus pasākumus. Tātad riska novērtējums attiecas uz konkrētām situācijām un netiek veikts abstrakti (
38
).
75.
Šajā lietā strīdīgais pasākums ir līdzīgs Direktīvas 2015/849 14. panta 4. punktā noteiktajai prasībai pārtraukt darījumu attiecības. Tomēr tās nosacījums ir tāds, ka banka konkrētā gadījumā nespēj izpildīt 13. panta 1. punkta pirmās daļas a)–c) apakšpunktā noteiktās klienta uzticamības pārbaudes prasības. Tādējādi ir jābūt neiespējamam izpildīt uzticamības pārbaudes prasības attiecībā uz konkrētu klientu. To apstiprina sistēma, jo 14. panta 4. punkta pirmās daļas beigās saistībā ar ziņojumu par aizdomīgiem darījumiem ir skaidri lietots formulējums “attiecībā uz šo klientu”. Saskaņā ar pamatojumu šīs tiesību normas iekļaušanai trešajā Direktīvā 2005/60 par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu (
39
) priekšlikuma mērķis ir nodrošināt darījumu attiecību izbeigšanu ar klientu, ja klienta identifikācijas procedūra nevar tikt pabeigta apmierinošā veidā (
40
).
76.
Tāpēc, tāpat kā Komisija, es uzskatu, ka strīdīgais pasākums nevar tikt pamatots ar Direktīvas 2015/849 14. panta 4. punkta pirmo daļu. Tas tādēļ, ka tas attiecas nevis uz konkrētu klientu, bet tajā strīdīgie pienākumi visaptveroši ir attiecināti uz klientu grupu, kas noteikta saskaņā ar vispārīgiem kritērijiem.
77.
Principā šis pasākums neiekļaujas Direktīvā 2015/849 noteiktajā klienta uzticamības pārbaudes sistēmā. Tas tādēļ, ka arī tajā paredzētā pastiprinātā uzticamības pārbaude pastiprina konkrētu darījumu attiecību pārbaudes apjomu un uzraudzības veidu. Tas attiecas, piemēram, uz darījumu attiecībās vai darījumā izmantoto aktīvu izcelsmes noskaidrošanu. Tātad pirms šo uzticamības pārbaudes pasākumu veikšanas vienmēr ir jākonstatē lielāks risks katrā konkrētajā gadījumā (
41
).
78.
Minētajā direktīvā gan tiek ļauts ņemt vērā arī ģeogrāfiskos riska faktorus. Piemēram, šīs direktīvas III pielikuma 3. punkta b) apakšpunktā kā augstāka riska faktors ir minētas “valstis, kurās, kā atzīts uzticamos avotos, ir ievērojams korupcijas vai citu noziedzīgu darbību līmenis” (
42
). Strīdīgais ierobežojums vismaz potenciāli attiecas uz klientiem no šādām valstīm.
79.
Tomēr tas neizbēgami ietver arī citu dalībvalstu teritorijas, kas atbilstoši minētās direktīvas koncepcijai atrodas zemāka riska ģeogrāfiskajā zonā (direktīvas II pielikuma 1. punkta c) apakšpunkts kopsakarā ar 3. punkta a) apakšpunktu).
80.
Tāpēc galvenais jautājums ir, vai šāds pasākums, kas, izmantojot plašo kritēriju par “saiknes trūkumu” ar Latviju, var ietekmēt arī klientus, kuriem saskaņā ar Direktīvu 2015/849 a priori nevajadzētu radīt paaugstinātu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas vai teroristu finansēšanas risku, vēl var tikt uzskatīts par nepieciešamu.
81.
Kā norādījusi Latvijas valdība, šajā gadījumā jau iepriekš tika noteikti saudzējošāki pasākumi, taču tie nebija pietiekami efektīvi, lai novērstu konstatētos riskus. Tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
82.
Atbilstoši Direktīvas 2015/849 sistēmai nākamā pakāpe nopietnu, atkārtotu vai sistemātisku klienta uzticamības pārbaudes pienākumu neizpildes gadījumā būtu administratīvu sankciju piemērošana saskaņā ar šīs direktīvas 59. panta 1. punktu.
83.
Šādā gadījumā dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība. Dalībvalstis var noteikt augstāku aizsardzības līmeni nekā Savienības likumdevēja izvēlētais, atļaut vai noteikt citus klienta uzticamības pārbaudes pasākumus nekā šajā direktīvā paredzētie vai arī tām piešķirtās rīcības brīvības ietvaros identificēt citas situācijas, kas rada augstu risku (
43
). Tāpat no direktīvas 59. panta 4. punkta izriet, ka ir pieļaujami citi administratīvo sodu veidi papildus šajā pantā minētajiem.
84.
Saskaņā ar 59. panta 2. punkta c) apakšpunktu ir iespējama atļaujas atsaukšana vai apturēšana atbildīgajiem subjektiem, kuriem ir vajadzīga atļauja.
85.
Salīdzinājumā ar to aizliegums vai pienākums pārtraukt darījumu attiecības ar klientiem, kuriem nav saiknes ar Latviju, šķiet saudzīgākais līdzeklis.
86.
Turklāt gan Komisija, gan Latvijas valdība tiesas sēdē apstiprināja, ka finanšu iestādes Latvijā īpaši bieži saskaras ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas risku. Latvijas valdība norādīja, ka šo apstākļu dēļ Latvijas Republika ir izmantojusi iespēju noteikt papildu pasākumus.
87.
Tādējādi saskaņā ar Tiesas rīcībā esošo informāciju situāciju raksturo tas, ka ir konstatēti īpaši riska faktori un pastāv attiecīgās bankas licences anulēšanas risks. Šķiet, ka saudzīgāks, vienlīdz iedarbīgs līdzeklis nav acīmredzams, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Ņemot to vērā, es uzskatu, ka šāds uz laiku noteikts aizliegums uzturēt darījumu attiecības ar klientiem, kuriem nav saiknes ar finanšu uzraudzības dalībvalsti, ir nepieciešams (
44
).
4. Par samērīgumu šaurākajā nozīmē
88.
Visbeidzot papildus piemērotībai un nepieciešamībai ir jāizvērtē arī samērīgums šaurākajā nozīmē (
45
). Tas prasa nodrošināt, lai darījumu attiecību pārtraukšana ar klientiem, kuriem nav saiknes ar Latviju, neradītu pārmērīgu PrivatBank un tās (potenciālo) klientu leģitīmo interešu aizskārumu. Šajā ziņā bankas un attiecīgo klientu intereses ir saudzīgi jāsalāgo ar mērķi novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu.
89.
Latvijas uzraudzības iestāde noteica PrivatBank pārtraukt vai nedibināt darījumu attiecības ar attiecīgajiem klientiem tikai uz ierobežotu laiku. Aizliegums nodibināt darījumu attiecības bija spēkā tikai no strīdīgā lēmuma pieņemšanas dienas. Turklāt bija jāpārtrauc tikai tās darījumu attiecības, kas tika nodibinātas pēc šā lēmuma pieņemšanas, tātad to neievērojot. Tāpat abi pienākumi bija spēkā tikai līdz brīdim, kad tiks veikti papildu pasākumi, kuri tika noteikti tajā pašā laikā un kuru mērķis bija novērst trūkumus bankas riska pārvaldībā (
46
). Šim laika ierobežojumam attiecībā uz banku bija disciplinējošs raksturs, jo tā pati varēja ietekmēt ierobežojumu beigas. Saskaņā ar FKTK sniegto informāciju pašlaik minētie pienākumi vairs nav spēkā.
90.
Turklāt PrivatBank apgrūtinošā pasākuma intensitāte nav nesamērīga ar izvirzīto mērķi novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu. Pirmkārt, banka varēja saglabāt esošās darījumu attiecības pat ar klientiem, kuriem nebija saiknes ar Latviju un kuriem bija liels mēneša kredīta apgrozījums, jo aizliegums attiecās tikai uz darījumu attiecībām, kas nodibinātas pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas. Otrkārt, banka varēja nodibināt jaunas darījumu attiecības ar klientiem, kuriem nav saiknes ar Latviju, ar mazāku kredīta apgrozījumu nekā noteikts minētajā lēmumā. Salīdzinājumā ar šiem ierobežojumiem bankas licences anulēšana būtu daudz intensīvāks pasākums, kurš ar strīdīgo ierobežojumu tieši tiek novērsts (
47
).
91.
Turklāt PrivatBank ir pati vainojama pie riska situācijas veicināšanas, uz kuru Latvijas finanšu uzraudzības iestādei bija jāreaģē un kura, kā liecina FKTK secinājumi, izpaudās tādējādi, ka banka ilgstošā laika periodā pārkāpa nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanas tiesību aktu prasības (
48
).
92.
Arī no klientu viedokļa nelabvēlīgās sekas, kas saistītas ar konkrētu darījumu attiecību pārtraukšanu, nav būtiskākas par priekšrocībām, ko sniedz nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas efektīva apkarošana. Lai gan kapitāla brīva aprite aizsargā iespēju brīvi izvēlēties kredītiestādi, tā nepiešķir tiesības nodibināt darījumu attiecības ar noteiktu banku neatkarīgi no konkrētajiem apstākļiem.
5. Secinājumi par trešo un ceturto jautājumu
93.
Ņemot vērā iepriekš minēto, darījumu attiecību pārtraukšana ar klientiem, kuriem nav saiknes ar dalībvalsti, kurā šī banka ir reģistrēta, nav pretrunā pakalpojumu sniegšanas brīvībai un kapitāla brīvai apritei, ja šis pasākums ir samērīgs ar mērķi apkarot nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorismu. Tas ir jānovērtē iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus konkrētās lietas apstākļus. To skaitā it īpaši ir identificētais nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas risks, bankas pieļauto nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas noteikumu pārkāpumu atkārtotība un jau iepriekš nesekmīgi veiktie pasākumi, kā arī ierobežojuma ilgums un tā intensitāte salīdzinājumā ar citiem vienlīdz iedarbīgiem līdzekļiem.
V. Secinājumi
94.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Administratīvās apgabaltiesas (Latvija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
Finanšu aizdevumi un kredīti, kā arī norēķinu un noguldījumu kontu operācijas ar finanšu iestādēm, piemēram, bankām, ir uzskatāmi par “kapitāla apriti” LESD 63. panta 1. punkta izpratnē.
2)
Lēmums, ar kuru dalībvalsts kompetentā iestāde aizliedz noteiktai kredītiestādei nodibināt darījumu attiecības un nosaka pienākumu pārtraukt pēc šā lēmuma pieņemšanas nodibinātas darījumu attiecības ar personām, kurām nav saiknes ar šo dalībvalsti, ierobežo pakalpojumu sniegšanas brīvību LESD 56. panta pirmās daļas izpratnē un kapitāla brīvu apriti LESD 63. panta 1. punkta izpratnē.
3)
Šādu ierobežojumu var attaisnot ar mērķi novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu, un uz to var attiekties LESD 65. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteiktais izņēmums. Lai tas tā būtu, ir jāievēro nosacījums, ka banka nespēj izpildīt savus uzticamības pārbaudes pienākumus, jo attiecīgajiem klientiem nav saiknes ar attiecīgo dalībvalsti, un ka to klientu grupas noteikšana, uz kuriem attiecas pasākums, atbilst konstatētajam nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas riskam. Tāpat ir jāievēro samērīguma princips.
4)
Veicot samērīguma pārbaudi, it īpaši ir jāņem vērā:
–
identificētais nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas risks,
–
bankas pieļauto nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas noteikumu pārkāpumu atkārtotība un jau iepriekš nesekmīgi veiktie pasākumi,
–
ierobežojuma intensitāte un ilgums.
(
1
)	Oriģinālvaloda – vācu.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 684/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (OV 2015, L 141, 73. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu (ES) 2019/2177 (OV 2019, L 334, 155. lpp.). Par šajā lietā piemērojamo šīs direktīvas redakciju skat. šo secinājumu 6. punktu.
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2005. gada 26. oktobris) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (OV 2005, L 309, 15. lpp.).
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2018. gada 30. maijs), ar ko groza Direktīvu (ES) 2015/849 par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Direktīvas 2009/138/EK un 2013/36/ES (OV 2018, L 156, 43. lpp.). Arī ar Direktīvu (ES) 2019/2177 (OV 2019, L 334, 155. lpp.) veiktie grozījumi laika ziņā šajā lietā vēl nav piemērojami.
(
5
)	Padomes Direktīva par Līguma 67. panta īstenošanu (OV 1988, L 178, 5. lpp.).
(
6
)	Strīdīgā lēmuma 4.4.1.2. punkts.
(
7
)	Skat. spriedumus, 2017. gada 15. februāris, X (C‑317/15, EU:C:2017:119, 27. punkts), un 2020. gada 16. septembris, Romenergo un Aris Capital (C‑339/19, EU:C:2020:709, 32. punkts).
(
8
)	Spriedumi, 2006. gada 3. oktobris, Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, 43. punkts), 2018. gada 22. novembris, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, 23. punkts), un 2019. gada 14. februāris, Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, 53. punkts).
(
9
)	Spriedumi, 2006. gada 3. oktobris, Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, 39. un 43. punkts), 2018. gada 22. novembris, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, 23. punkts), un 2019. gada 14. februāris, Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, 53. punkts). Skat. arī spriedumus, 1995. gada 14. novembris, Svensson un Gustavsson (C‑484/93, EU:C:1995:379, 11. punkts), un 1997. gada 9. jūlijs, Parodi (C‑222/95, EU:C:1997:345, 17. punkts).
(
10
)	Skat. spriedumu, 2006. gada 3. oktobris, Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, 31. un 32. punkts).
(
11
)	Spriedumi, 2006. gada 3. oktobris, Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, 34. punkts), 2012. gada 12. jūlijs, SC Volksbank România (C‑602/10, EU:C:2012:443, 70. punkts), 2018. gada 22. novembris, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, 24. punkts), un 2019. gada 14. februāris, Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, 54. punkts).
(
12
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 1995. gada 14. novembris, Svensson un Gustavsson (C‑484/93, EU:C:1995:379, 8.–19. punkts), 2002. gada 7. februāris, Komisija/Itālija (C‑279/00, EU:C:2002:89, 36. un nākamie punkti), 2004. gada 4. marts, Komisija/Francija (C‑334/02, EU:C:2004:129, 25. un 34. punkts), un 2009. gada 11. jūnijs, X un Passenheim-van Schoot (C‑155/08 un C‑157/08, EU:C:2009:368, 40. punkts).
(
13
)	Spriedumi, 2006. gada 3. oktobris, Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, 48. punkts), 2012. gada 12. jūlijs, SC Volksbank România (C‑602/10, EU:C:2012:443, 71. punkts), 2018. gada 22. novembris, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, 25. punkts), un 2019. gada 14. februāris, Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, 55. punkts).
(
14
)	Strīdīgā lēmuma 4.4.1.2. punkts.
(
15
)	Skat. Direktīvas 2015/849 2. apsvērumu.
(
16
)	Šajā ziņā skat. manus secinājumus lietās Q (C‑133/13, EU:C:2014:2255, 48. punkts) un Allianzgi-Fonds Aevn (C‑545/19, EU:C:2021:372, 64.–71. punkts un 107. punkts), kā arī Kokott, J., EU Tax Law, Beck, Minhene, 2022, 150. un 151. lpp., 85. punkts, 152. un 153. lpp., 88. punkts. Par gadījumiem, kas saistīti tikai ar trešo valsti, skat. spriedumus, 2006. gada 12. decembris, Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑446/04, EU:C:2006:774, 170. un 171. punkts), un 2007. gada 18. decembris, A (C‑101/05, EU:C:2007:804, 37. un 60. punkts).
(
17
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 52. un 53. punkts).
(
18
)	Spriedumi, 2008. gada 15. maijs, Lidl Belgium (C‑414/06, EU:C:2008:278, 18.–26. punkts), 2008. gada 23. oktobris, Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt (C‑157/07, EU:C:2008:588, 27.–39. punkts), un 2013. gada 4. jūlijs, Argenta Spaarbank (C‑350/11, EU:C:2013:447, 18.–34. punkts).
(
19
)	Skat. manus secinājumus lietā Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2019:492, 105. punkts).
(
20
)	Spriedums, 2021. gada 6. oktobris, ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, 65. punkts).
(
21
)	Skat. Direktīvas 2015/849 1. pantu.
(
22
)	Skat. spriedumus, 2013. gada 25. aprīlis, Jyske Bank Gibraltar (C‑212/11, EU:C:2013:270, 60. punkts), 2018. gada 6. marts, SEGRO un Horváth (C‑52/16 un C‑113/16, EU:C:2018:157, 76. un nākamie punkti), un 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 76. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
23
)	Spriedumi, 2013. gada 25. aprīlis, Jyske Bank Gibraltar (C‑212/11, EU:C:2013:270, 64. punkts), un 2018. gada 31. maijs, Zheng (C‑190/17, EU:C:2018:357, 38. punkts).
(
24
)	Skat., piemēram, Direktīvas 2015/849 5. pantu un 59. panta 4. punktu.
(
25
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 89. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
26
)	Spriedums, 2012. gada 7. jūnijs, VBV – Vorsorgekasse (C‑39/11, EU:C:2012:327, 30. punkts).
(
27
)	Skat. spriedumus, 2016. gada 10. marts, Safe Interenvios (C‑235/14, EU:C:2016:154, 104. punkts), un 2021. gada 6. oktobris, ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, 73. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
28
)	Direktīvas 2015/849 II pielikuma 1. punkta c) apakšpunkts kopsakarā ar 3. punkta a) apakšpunktu.
(
29
)	Skat. iepriekš spēkā esošās Direktīvas 2005/60 13. panta 6. punktu, šo secinājumu 3. zemsvītras piezīme.
(
30
)	Skat. šo secinājumu 24. punktu.
(
31
)	Direktīvas 2015/849 15.–17. pants.
(
32
)	Skat., piemēram, Direktīvas 2015/849 2. panta 3. punktu.
(
33
)	Skat. Direktīvas 2015/849 11. panta b) punkta i) apakšpunktu.
(
34
)	Spriedums, 2000. gada 14. marts, Église de scientologie (C‑54/99, EU:C:2000:124, 18. punkts).
(
35
)	Ģenerāladvokāta Dž. Pitrucellas secinājumi lietā Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, 36. punkts).
(
36
)	Standarta uzticamības pārbaude ir reglamentēta Direktīvas 2015/849 13. un 14. pantā, vienkāršota – 15.–17. pantā un pastiprināta – 18. un nākamajos pantos.
(
37
)	Skat. šo dažādo uzticamības pārbaudes pasākumu veidu skaidrojumu ģenerāladvokāta Dž. Pitrucellas secinājumos lietā Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, 38. un nākamie punkti).
(
38
)	Ģenerāladvokāta Dž. Pitrucellas secinājumi lietā Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, 60. un 71. punkts).
(
39
)	Šo secinājumu 3. zemsvītras piezīme.
(
40
)	Skat. Eiropas Komisijas Priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai par finanšu sistēmu izmantošanas nepieļaušanu nelikumīgu iegūtu līdzekļu legalizēšanas, ieskaitot teroristu finansēšanas, mērķiem, COM(2004) 448, galīgā redakcija, 5. lpp.
(
41
)	Skat., piemēram, Direktīvas 2015/849 22., 29. un 31. apsvērumu, kā arī ģenerāladvokāta Dž. Pitrucellas secinājumus lietā Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, 41. punkts).
(
42
)	Direktīvas vācu valodas versijā tiek runāts par “trešām valstīm”, savukārt citās valodu versijās ir runa par “valstīm” (skat., piemēram, latviešu valodas versijā “valstis”, franču valodas versijā “pays” vai angļu valodas versijā “countries”). Taču šai atšķirībai nav nozīmes, jo saskaņā ar minētās direktīvas II pielikumu dalībvalstis ir zemāka riska ģeogrāfiskajā zonā;, sal., ar šo secinājumu 79. punktu.
(
43
)	Skat. ģenerāladvokāta Dž. Pitrucellas secinājumus lietā Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, 50. punkts).
(
44
)	Par funkciju sadalījumu starp Tiesu un dalībvalstu iesniedzējtiesām šajā saistībā skat. spriedumus, 2018. gada 11. septembris, IR (C‑68/17, EU:C:2018:696, 56. punkts), un 2021. gada 6. oktobris, ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, 72. punkts).
(
45
)	Skat. manus secinājumus lietā G4S Secure Solutions (C‑157/15, EU:C:2016:382, 112. punkts).
(
46
)	Skat. šo secinājumu 25. punktu.
(
47
)	Skat. šo secinājumu 84., 85. un 87. punktu.
(
48
)	Skat. šo secinājumu 24. punktu.