62023CJ0059
TIESAS SPRIEDUMS (virspalāta)
2025. gada 11. septembrī (
*1
)
Apelācija – Valsts atbalsts – LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts un 108. pants – Atbalsts, kas paredzēts divu jaunu kodolreaktoru izstrādei Pakšas (Ungārija) ražotnē – Tieša būvniecības līguma slēgšanas tiesību piešķiršana – Direktīva 2014/25/ES – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja tiek ievērotas noteiktas saistības – Atbalsta saderība ar Savienības tiesībām, kas nav valsts atbalsta tiesības – Atbalsta priekšmets – No atbalsta nenodalāmi nosacījumi – Procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi vienlaicīga norise – Pienākums norādīt pamatojumu
Lietā C‑59/23 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2023. gada 6. februārī iesniegusi
Austrijas Republika, ko pārstāv A. Posch, M. Fruhmann, M. Klamert un F. Koppensteiner, pārstāvji, kuriem palīdz H. Kristoferitsch, Rechtsanwalt,
apelācijas sūdzības iesniedzēja,
pārējie lietas dalībnieki:
Eiropas Komisija, ko pārstāv P. Němečková un L. Wildpanner, pārstāves,
atbildētāja pirmajā instancē,
Luksemburgas Lielhercogiste, ko pārstāv A. Germeaux un T. Schell, pārstāvji, kam palīdz P. Kinsch, avocat,
Čehijas Republika, ko pārstāv M. Smolek, L. Halajová, T. Müller un J. Vláčil, pārstāvji,
Francijas Republika, ko sākotnēji pārstāvēja R. Bénard, T. Lechevallier, T. Stéhelin, vēlāk – T. Lechevallier un T. Stéhelin, pārstāvji,
Ungārija, ko pārstāv M. Z. Fehér, pārstāvis, kam palīdz B. Karsai, Z. Zs. Lehoczki un P. Nagy, ügyvédek,
Polijas Republika, ko pārstāv B. Majczyna, pārstāvis,
Slovākijas Republika,
Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste,
personas, kas iestājušās lietā pirmajā instancē,
TIESA (virspalāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz], palātu priekšsēdētāji F. Biltšens [F. Biltgen], I. Jarukaitis [I. Jarukaitis], M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún], S. Rodins [S. Rodin], N. Jēskinens [N. Jääskinen], D. Gracijs [D. Gratsias] (referents) un M. Gavalecs [M. Gavalec], tiesneši A. Arabadžijevs [A. Arabadjiev], I. Ziemele, J. Pasers [J. Passer], O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei], M. Kondinanci [M. Condinanzi] un R. Frendo [R. Frendo],
ģenerāladvokāte: L. Medina,
sekretārs: I. Illēši [I. Illéssy], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 12. novembra tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2025. gada 27. februāra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Apelācijas sūdzībā Austrijas Republika lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 30. novembra spriedumu Austrija/Komisija (T‑101/18; turpmāk tekstā – pārsūdzētais spriedums, EU:T:2022:728), ar kuru ir noraidīta tās prasība, kurā lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2017/2112 (2017. gada 6. marts) par pasākumu/atbalsta shēmu/valsts atbalstu SA.38454 – 2015/C (ex 2015/N), ko Ungārija plāno īstenot, lai atbalstītu divu jaunu kodolreaktoru izveidi Pakšas II atomelektrostacijā (OV 2017, L 317, 45. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
I. Atbilstošās tiesību normas
A. Direktīva 2004/17/EK
2
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK (2004. gada 31. marts), ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV 2004, L 134, 1. lpp.), 40. panta “Atklātu, slēgtu procedūru un sarunu procedūru izmantošana” 3. punktā bija paredzēts:
“Līgumslēdzēji var izmantot procedūru, iepriekš neizsludinot konkursu, šādos gadījumos:
[..]
c)
ja tehnisku vai māksliniecisku iemeslu dēļ vai ar ekskluzīvu tiesību aizsardzību saistītu iemeslu dēļ līgumsaistības var izpildīt tikai konkrēts uzņēmējs;
[..].”
B. Direktīva 2014/25/ES
3
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV 2014, L 94, 243. lpp.), 50. pantā “Sarunu procedūras izmantošana bez iepirkuma iepriekšējas izsludināšanas” paredzēts:
“Turpmāk norādītajos gadījumos līgumslēdzēji var izmantot sarunu procedūru bez iepirkuma iepriekšējas izsludināšanas:
[..]
c)
ja būvdarbus, piegādes vai pakalpojumus var piegādāt tikai konkrēts ekonomikas dalībnieks kāda turpmāk minētā iemesla dēļ:
i)
iepirkuma mērķis ir radīt vai iegādāties unikālu mākslas darbu vai māksliniecisku izpildījumu;
ii)
konkurences nav tehnisku iemeslu dēļ;
iii)
ekskluzīvu tiesību, tostarp intelektuālā īpašuma tiesību, aizsardzība.
Izņēmumi, kas izklāstīti ii) un iii) punktā, ir piemērojami tikai tad, ja nav nevienas pamatotas alternatīvas vai aizstājēja un ja konkurences trūkums nav radies tādēļ, ka ir mākslīgi sašaurināti iepirkuma parametri;
[..].”
4
Šīs pašas direktīvas 106. panta “Transponēšana un pārejas noteikumi” 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2016. gada 18. aprīlim. [..]”
5
Minētās direktīvas 107. panta “Atcelšana” pirmajā daļā ir noteikts:
“Ar šo Direktīvu 2004/17/EK atceļ, sākot no 2016. gada 18. aprīļa.”
II. Tiesvedības priekšvēsture
6
Tiesvedības priekšvēsture ir izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 2.–9. punktā. Šīs tiesvedības vajadzībām to var rezumēt šādi.
7
2015. gada 22. maijā Ungārija paziņoja Eiropas Komisijai par pasākumu ar numuru C(2017) 1486, lai sniegtu finansiālu ieguldījumu divu jaunu reaktoru izstrādei Pakšas [Paks] (Ungārija) atomelektrostacijas teritorijā, sauktu par “Paks II”, attiecīgi tās 5. un 6. vienībā (turpmāk tekstā – “divi jauni kodolreaktori”), papildus četriem kodolreaktoriem, kas tur jau tiek ekspluatēti. Paziņotā pasākuma saņēmējs bija MVM Paks II Nuclear Power Plant Development Private Company Limited by Shares (turpmāk tekstā – “uzņēmums Paks II”), uzņēmums, kas pilnībā pieder Ungārijas valstij un kam bija jākļūst par abu jauno kodolreaktoru īpašnieku un uzņēmumu, kas tos ekspluatē.
8
Saskaņā ar starpvaldību nolīgumu par sadarbību kodolenerģijas izmantošanā miermīlīgiem mērķiem, ko 2014. gada 14. janvārī ir noslēgusi Krievijas Federācija un Ungārija (turpmāk tekstā – “starpvaldību nolīgums”), šīs abas valstis apņēmās sadarboties kodolprogrammas ietvaros, lai uzturētu un turpinātu izstrādāt Pakšas atomelektrostaciju. Saskaņā ar šo nolīgumu Krievijas Federācijai un Ungārijai katrai bija jāizraugās pieredzējusi valstij piederoša un valsts kontrolēta organizācija, kas būs finansiāli un tehniski atbildīga par tās kā līgumslēdzējas puses vai īpašnieka pienākumu izpildi it īpaši attiecībā uz divu jaunu kodolreaktoru projektēšanu, būvniecību un nodošanu ekspluatācijā. Šo divu jauno kodolreaktoru būvniecībai Krievijas Federācija ir izraudzījusies kapitālsabiedrību Nizhny Novgorod Engineering Company Atomenergoproekt (turpmāk tekstā – “JSC NIAEP”), un Ungārija par to īpašnieku un ekspluatētāju ir izraudzījusies uzņēmumu Paks II. Šajā nolūkā JSC NIAEP un uzņēmums Paks II2014. gada 9. decembrī noslēdza Inženiertehnisko, iepirkuma un būvniecības līgumu attiecībā uz minētajiem reaktoriem.
9
Starpvaldību nolīgumā Krievijas Federācija apņēmās piešķirt Ungārijai valsts aizdevumu, lai finansētu divu jauno kodolreaktoru izveidi. Šo aizdevumu reglamentēja 2014. gada 28. marta starpvaldību finansēšanas nolīgums, kurā bija paredzēta atjaunojama 10 miljardu EUR kredītlīnija vienīgi šo divu jauno reaktoru projektēšanai, būvniecībai un nodošanai ekspluatācijā. Ungārija apņēmās no sava budžeta nodrošināt papildu 2,5 miljardus EUR, lai finansētu ieguldījumus minētajos reaktoros. Tai nebija jāpārskaita līdzekļi, kas vajadzīgi, lai iemaksātu šo reaktoru pirkuma cenu uzņēmuma Paks II kontos. Lielākā daļa šo līdzekļu bija jāglabā Krievijas Attīstības un ārējās ekonomikas bankā Vņešekonombank. Pēc katra posma pabeigšanas uzņēmumam Paks II šai bankai bija jāiesniedz pieteikums par 80 % no summas, kas pienākas tieši JSC NIAEP, samaksu. Tam arī jāiesniedz pieprasījums Ungārijas Valsts parāda pārvaldības aģentūrai, lai tā samaksātu atlikušos 20 %.
10
Apstrīdētajā lēmumā, kas pieņemts pēc formālās izmeklēšanas procedūras saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, Komisija konstatēja, ka paziņotais pasākums ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kas, ievērojot šī lēmuma 3. pantā paredzētos nosacījumus, ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Attiecībā uz divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tiešu piešķiršanu JSC NIAEP Komisija uzskatīja, ka tā nevar radīt papildu konkurences un tirdzniecības izkropļojumus attiecīgajā tirgū, proti, elektroenerģijas tirgū, un ka tādējādi, ņemot vērā piemērojamo judikatūru, tai nav jāpārbauda, vai šī piešķiršana atbilst Savienības tiesiskajam regulējumam publiskā iepirkuma jomā. Komisija apstrīdētajā lēmumā norādīja, ka katrā ziņā, pamatojoties uz LESD 258. pantu, šajā ziņā ir tikusi īstenota atsevišķa procedūra, kuras ietvaros tika pārbaudīts, vai Ungārija ir ievērojusi Savienības tiesisko regulējumu publiskā iepirkuma jomā, un šajā pārbaudē netika konstatēts, ka šī dalībvalsts būtu pārkāpusi šo tiesisko regulējumu.
III. Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
11
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2018. gada 21. februārī, Austrijas Republika cēla prasību atcelt apstrīdēto lēmumu.
12
2018. gada 19. jūlijā Austrijas Republikas prasījumu atbalstam lietā tiesvedībā Vispārējā tiesā tika atļauts iestāties Luksemburgas Lielhercogistei un Komisijas prasījumu atbalstam – Čehijas Republikai, Francijas Republikai, Ungārijai, Polijas Republikai, Slovākijas Republikai, kā arī Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei.
13
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa izvērtēja un noraidīja visus Austrijas Republikas izvirzītos pamatus, izņemot otro un trešo pamatu, no kuriem šī dalībvalsts atteicās tiesas sēdē, un tādējādi tā noraidīja prasību.
IV. Lietas dalībnieku prasījumi apelācijas tiesvedībā
14
Austrijas Republikas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
pilnībā apmierināt tās pirmajā instancē celto prasību atcelt apstrīdēto lēmumu un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
15
Luksemburgas Lielhercogistes prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
pilnībā apmierināt pirmajā instancē celto prasību atcelt apstrīdēto lēmumu un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
16
Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
17
Čehijas Republikas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
18
Francijas Republika, Ungārija un būtībā Polijas Republika lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību.
V. Par lūgumu atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu
19
Ar aktu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2025. gada 13. martā Ungārija lūdza Tiesu, piemērojot Tiesas Reglamenta 83. pantu, atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu. Lūguma pamatojumam tā būtībā apgalvo, ka nepiekrīt dažiem ģenerāladvokātes secinājumos ietvertajiem vērtējumiem. It īpaši Ungārija apstrīd vērtējumus par apjomu, kāds ir Komisijas pienākumam tādā procedūrā kā tā, kurā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, pārbaudīt, vai atbalsta pasākums ir saderīgs ar Savienības tiesību normām, kas nav tās, kuras attiecas uz valsts atbalstu, it īpaši, ja Komisija jau ir veikusi šādu pārbaudi procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi pret attiecīgo dalībvalsti.
20
Šajā ziņā jāatgādina, pirmkārt, ka Eiropas Savienības Tiesas statūtos un tās Reglamentā nav paredzēta iespēja pusēm sniegt apsvērumus, atbildot uz ģenerāladvokāta sniegtajiem secinājumiem (spriedums, 2022. gada 25. janvāris, Komisija/European Food u.c., C‑638/19 P, EU:C:2022:50, 55. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
21
Otrkārt, saskaņā ar LESD 252. panta otro daļu ģenerāladvokāts, ievērojot pilnīgu objektivitāti un neatkarību, atklātā tiesas sēdē sniedz pamatotus secinājumus lietās, kurās saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtiem ir vajadzīga ģenerāladvokāta piedalīšanās. Tiesai nav saistoši nedz šie secinājumi, nedz pamatojums, ar kādu ģenerāladvokāts tos izdara. Tādējādi viena lietas dalībnieka nepiekrišana ģenerāladvokāta secinājumiem, lai kādi arī būtu viņa šajos secinājumos aplūkotie jautājumi, pati par sevi nevar būt iemesls, kas pamatotu tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu (spriedums, 2022. gada 25. janvāris, Komisija/European Food u.c., C‑638/19 P, EU:C:2022:50, 56. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
22
Protams, Tiesa jebkurā brīdī pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas saskaņā ar tās Reglamenta 83. pantu var izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu, it īpaši, ja tā uzskata, ka tā nav pietiekami informēta, vai ja kāds lietas dalībnieks pēc šīs daļas pabeigšanas ir iesniedzis ziņas par jaunu faktu, kam var būt izšķiroša ietekme uz Tiesas nolēmumu.
23
Šajā gadījumā Tiesa, uzklausījusi ģenerāladvokātu, tomēr uzskata, ka tai tiesvedības rakstveida daļas beigās un pēc tiesas sēdes mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanas ir visa vajadzīgā informācija, lai pieņemtu nolēmumu šajā lietā. Tā norāda, ka Ungārijas iesniegtais lūgums atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu, kas galvenokārt ir koncentrēts uz tiesību jautājumiem, kuri jau ir apspriesti tiesvedības rakstveida daļā un tiesas sēdē mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai, katrā ziņā neatklāj nevienu jaunu faktu, kas varētu ietekmēt nolēmumu, kurš tai jāpieņem minētajā lietā.
24
Šādos apstākļos nav jāizdod rīkojums par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu.
VI. Par apelācijas sūdzību
25
Apelācijas sūdzības pamatojumam Austrijas Republika izvirza četrus pamatus, no kuriem pirmais attiecas uz tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, secinot, ka publiskā iepirkuma procedūras neesība divu jaunu kodolreaktoru būvniecībai nepadara apstrīdēto lēmumu par prettiesisku, otrais – uz tiesību kļūdu saistībā ar attiecīgā atbalsta pasākuma samērīguma pārbaudi, trešais pamats attiecas uz tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi attiecībā uz jautājumu par nesamērīgu konkurences izkropļojumu esību, kā arī dominējošā stāvokļa nostiprināšanos un/vai radīšanu tirgū, un ceturtais – uz tiesību kļūdu saistībā ar attiecīgo atbalstu veidojošo elementu noteikšanu.
A. Par pirmo pamatu
26
Pirmais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 27.–50. un 196.–203. punktu.
27
Pirmkārt, šis pamats ir vērsts pret to, ka, noraidot pirmajā instancē celtās prasības pirmo pamatu – ar kuru Austrijas Republika apgalvoja, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks, jo divu jaunu kodolreaktoru būvniecība, kas tās ieskatā ir ar attiecīgā atbalsta priekšmetu “nesaraujami saistīts nosacījums”, ir uzticēta JSC NIAEP, neorganizējot iepirkuma procedūru –, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Savienības tiesisko regulējumu publiskā iepirkuma jomā.
28
Šajā ziņā jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 25.–50. punktā Vispārējā tiesa būtībā ir konstatējusi, pirmkārt, ka apstrīdētā lēmuma 279.–287. apsvērumā Komisija pamatoti ir balstījusies galvenokārt uz principu, saskaņā ar kuru tai ir pienākums ievērot saskaņotību starp valsts atbalsta tiesībām un noteikumiem, kas reglamentē citas Savienības tiesību jomas, tikai attiecībā uz attiecīgā atbalsta nosacījumiem, kas ir tik nesaraujami saistīti ar tā priekšmetu, ka tos nav iespējams izvērtēt atsevišķi. Atsaucoties uz 2020. gada 22. septembra spriedumu Austrija/Komisija (C‑594/18 P, EU:C:2020:742), uz kuru atsaucas Austrijas Republika, Vispārējā tiesa vispirms konstatēja, ka tajā nav norādīts neviens Savienības tiesību normu pārkāpums saistībā ar saimniecisko darbību, ko veicināja attiecīgais atbalsts, proti, kodolenerģijas ražošanu. Turpinājumā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka no tā, ka šajā spriedumā Tiesa nav pārbaudījusi, vai pastāv nesaraujama saikne starp attiecīgā atbalsta nosacījumiem un pašu šo atbalstu, nevar izdarīt nekādus secinājumus, jo lietā, kurā taisīts minētais spriedums, attiecīgais Savienības tiesību principu pārkāpums izrietēja no paša minētā atbalsta priekšmeta, proti, elektrostacijas kodolenerģijas ražošanai izstrādes. Visbeidzot, Vispārējā tiesa uzskatīja – no tā paša sprieduma neizriet, ka Tiesa būtu vēlējusies paplašināt Komisijas kontroles apjomu šajā jomā, jo kontroles pienākuma noteikšana neatkarīgi no šādas nesaraujamas saiknes esības būtu pretrunā gan noteikumiem un procesuālajām garantijām, kas raksturīgas dažādām procedūrām, kuras ir specifiskas citās Savienības tiesību jomās, gan administratīvo procedūru un tiesību aizsardzības līdzekļu autonomijas principam. Ņemot vērā šos apsvērumus, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 34. punktā norādīja, ka Komisija nav pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka tās pārbaude procedūrā, kas notika saskaņā ar LESD 108. pantu, ir jāattiecina tikai uz pašu attiecīgo atbalsta pasākumu, kā arī uz nosacījumiem, kas ar to ir nesaraujami saistīti.
29
Otrkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 35. punktā nosprieda, ka Austrijas Republika kļūdaini ir apgalvojusi, ka tiesību būvēt divus jaunus kodolreaktorus tieša piešķiršana JSC NIAEP ir ar attiecīgā atbalsta priekšmetu “nesaraujami saistīts nosacījums”, jo, ja iepirkuma konkursā piedalītos konkurenti, tiktu piešķirts pilnīgi atšķirīgs atbalsts, it īpaši tā apmēra un struktūras ziņā. Šajā ziņā pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija precizējusi, ka attiecīgais atbalsts izpaudās kā divu jaunu kodolreaktoru bezmaksas nodošana lietošanā uzņēmumam Paks II to ekspluatācijai, pārsūdzētā sprieduma 36. punktā tā norādīja, ka jautājums par to, vai šo divu jauno reaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai bija jārīko iepirkuma procedūra, attiecās uz tādas lietas ražošanu un piegādi, kura tiktu nodota bez maksas, un tādējādi bija izlemjams pirms paša atbalsta pasākuma pieņemšanas, tāpēc lēmums par divu jaunu kodolreaktoru izstrādes un būvniecības līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu nebija paša atbalsta nosacījums.
30
Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 37. punktā Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka publiskā iepirkuma procedūras norise un iespējamā cita uzņēmuma izmantošana divu jaunu reaktoru būvniecībai nebūtu mainījusi ne attiecīgā atbalsta priekšmetu, proti, divu jaunu reaktoru bezmaksas nodošanu rīcībā ekspluatācijai, ne šī atbalsta saņēmēju, kas ir uzņēmums Paks II. Turklāt Savienības tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā pārkāpums ietekmētu tikai atomelektrostaciju būvdarbu tirgu un tādējādi neietekmētu tirgu, uz kuru attiecas aplūkojamā atbalsta pasākuma priekšmets, proti, elektroenerģijas tirgu.
31
It īpaši attiecībā uz publiskā iepirkuma procedūras neesības ietekmi uz šī atbalsta apmēru Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 38. punktā ir norādījusi – nav pierādīts, ka citi pretendenti būtu varējuši piegādāt divus attiecīgās tehnoloģijas reaktorus “ar labākiem nosacījumiem vai par zemāku cenu”. Turklāt pat tad, ja iepirkuma procedūras rīkošana varētu ietekmēt attiecīgā atbalsta apmēru, šis apstāklis pats par sevi nekādā veidā neietekmētu priekšrocību, ko šis atbalsts sniedz tās saņēmējam, ņemot vērā, ka šī priekšrocība izpaudās kā divu jaunu kodolreaktoru bezmaksas nodošana ekspluatācijai. Tāpēc Vispārējā tiesa uzskatīja, ka attiecīgā atbalsta apmēra palielināšana vai samazināšana nebūtu ietekmējusi ne pašu atbalstu, ne tā pret konkurenci vērstās sekas.
32
Otrkārt, pirmais apelācijas sūdzības pamats ir vērsts pret to, ka Vispārējā tiesa ir noraidījusi pirmajā instancē celtās prasības desmitā pamata pirmo daļu par apstrīdētā lēmuma nepietiekamu pamatojumu attiecībā uz atbalsta saderību ar citām Savienības tiesību normām. It īpaši Austrijas Republika Vispārējā tiesā apgalvoja, ka Komisija nav pienācīgi izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tā nav konstatējusi Savienības tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā pārkāpumu divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tiešas piešķiršanas dēļ, kas esot ar attiecīgā atbalsta priekšmetu nesaraujami saistīts nosacījums. Šajā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 197. un 198. punktā nospriedusi, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 280.–284. apsvērumā galvenokārt ir paskaidrojusi, ka, tā kā nepastāv nesaraujama saikne starp iespējamo Direktīvas 2014/25 pārkāpumu un attiecīgā atbalsta priekšmetu, šis pārkāpums nevar ietekmēt tā saderību ar iekšējo tirgu. Tādējādi Vispārējās tiesas ieskatā Komisijai apstrīdētajā lēmumā nebija jānorāda iemesli, kāpēc Direktīvas 2014/25 50. panta c) punktā paredzētie nosacījumi ir izpildīti.
33
Treškārt, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 40. un 43. punkta, Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka apstrīdētā lēmuma 285. apsvērumā Komisija bija norādījusi, ka tā katrā ziņā bija izvērtējusi, vai Ungārija ir ievērojusi Direktīvu 2014/25 atsevišķā procedūrā, proti, procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi ar atsauces numuru NIF 2015/4231‑32 (turpmāk tekstā – “2015. gada procedūra sakarā ar pienākumu neizpildi”), kurā tā secināja, ka ar šo direktīvu ieviestās procedūras nav piemērojamas tiesību būvēt divus jaunus kodolreaktoru piešķiršanai saskaņā ar tās 50. panta c) punktu.
34
Pārbaudot šo apstrīdētā lēmuma pamatojumu pēc būtības, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 41. punktā ir nospriedusi – Komisija pamatoti uzskatīja, ka tā var atsaukties uz savu vērtējumu, kas veikts 2015. gada procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi ietvaros, lai nodrošinātu attiecīgā atbalsta saderības pārbaudes un šīs procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi rezultātu atbilstību. Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 42. punkta, Komisija padziļinātas analīzes beigās konkrētāk esot uzskatījusi, ka tiesību būvēt divus jaunus kodolreaktorus tieša piešķiršana JSC NIAEP varēja tikt veikta, iepriekš neizsludinot konkursu, jo tehnisku iemeslu dēļ nebija konkurences un tādējādi Direktīvas 2014/25 50. panta c) punkta ii) apakšpunkts bija piemērojams. Šajā ziņā saskaņā ar pārsūdzētā sprieduma 43.–46. punktu Komisija pēc procesa organizatorisko pasākumu veikšanas Vispārējā tiesā iesniedza dokumentus, no kuriem, pēc Vispārējās tiesas domām, bija jāsecina, ka Ungārija ir apņēmusies pārskatāmi un ievērojot vienlīdzīgas attieksmes un diskriminācijas aizlieguma pamatprincipus īstenot konkursa procedūras attiecībā uz lielāko daļu citu attiecīgā projekta daļu. Kā izriet it īpaši no pārsūdzētā sprieduma 45. punkta, saskaņā ar Komisijas paziņojumiem tiesas sēdē Vispārējā tiesā šī Ungārijas apņemšanās esot atspoguļota apstrīdētā lēmuma 372. apsvērumā, kas esot jāaplūko kopā ar tā 285. apsvērumu.
35
Turklāt pārsūdzētā sprieduma 47. punktā Vispārējā tiesa ir uzskatījusi – nevar pieļaut, ka procedūrā, kas attiecas uz atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, tiek apstrīdēti visi agrāk pieņemtie lēmumi, attiecībā uz kuriem jau ir uzsākta atsevišķa procedūra, ko reglamentē īpaši noteikumi1993. gada 15. jūnija sprieduma Matra/Komisija (C‑225/91, EU:C:1993:239, 44. punkts) izpratnē un kas nav valsts atbalsta jomā piemērojami noteikumi. Tiesiskās drošības princips liedz Komisijai pārskatīt būvniecības līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu valsts atbalsta procedūras ietvaros, ja tās rīcībā nav jaunas informācijas salīdzinājumā ar to, kas bija tās rīcībā brīdī, kad tā nolēma izbeigt iepriekš uzsākto procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi. Komisija uzskata, ka tā tas bija apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī attiecībā uz pārbaudi par to, vai Ungārija ir ievērojusi Savienības tiesisko regulējumu publisko iepirkumu jomā saistībā ar divu jaunu kodolreaktoru būvniecības Pakšas ražotnē līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
36
Attiecībā uz Austrijas Republikas argumentu, ka procedūra sakarā ar pienākumu neizpildi nevar ietekmēt vērtējumu par iespējamu Savienības tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā pārkāpumu valsts atbalsta procedūras ietvaros, jo procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi reglamentē lietderības princips, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 48. punktā uzskatīja, ka šim argumentam nav nozīmes, ņemot vērā, ka Komisija faktiski bija sākusi šo pēdējo minēto procedūru, kurā tika analizēti tehniskie iemesli, uz ko balstījās Ungārija, un kuras beigās tā secināja, ka ir izpildīti Direktīvas 2014/25 50. panta c) punkta nosacījumi. Turklāt 2015. gada procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi iznākums apstrīdētā lēmuma 285. apsvērumā esot kvalificēts kā “iepriekšējs secinājums” tikai tādēļ, ka pastāv iespēja jebkurā brīdī uzsākt jaunu tāda paša veida procedūru, pamatojoties uz jaunu informāciju.
37
Pirmajam apelācijas sūdzības pamatam ir trīs daļas, no kurām pirmās divas jāizskata kopā.
1.
Par pirmā apelācijas pamata pirmo un otro daļu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
38
Apelācijas sūdzības pirmā pamata pirmajā daļā Austrijas Republika, kuru atbalsta Luksemburgas Lielhercogiste, būtībā vispirms pārmet Vispārējai tiesai, ka tā it īpaši pārsūdzētā sprieduma 27. un 201. punktā ir “mākslīgi” nošķīrusi divu jaunu kodolreaktoru būvniecību un to bezmaksas nodošanu uzņēmuma Paks II rīcībā, jo tā par attiecīgā atbalsta pasākuma priekšmetu ir atzinusi tikai šo nodošanu rīcībā. Konkrētāk, Austrijas Republika uzskata, ka pasākumi, kas veicina attiecīgā atbalsta priekšmetu, jāaplūko kopumā. Tādējādi Vispārējās tiesas veiktā “stingrā nošķiršana” starp divu jaunu kodolreaktoru bezmaksas nodošanu lietošanā un līdzekļiem, ko Ungārija tai veltījusi, esot kļūdaina. Turpinājumā, atsaucoties it īpaši uz pārsūdzētā sprieduma 2., 65., 73. un 188. punktu, Austrijas Republika, protams, formāli saistībā ar otro apelācijas sūdzības pamatu, bet tās argumentācijas ietvaros, kura būtībā joprojām attiecas uz pirmo apelācijas sūdzības pamatu, norāda, ka Vispārējā tiesa ir sniegusi nevis vienu, bet vairākus šajā spriedumā aplūkotā atbalsta pasākuma aprakstus.
39
Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka ar 2020. gada 22. septembra spriedumu Austrija/Komisija (C‑594/18 P, EU:C:2020:742) Tiesa nav vēlējusies paplašināt tās pārbaudes apjomu, kas Komisijai jāveic tādā procedūrā kā aplūkotā atbalsta procedūra.
40
Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa šajā ziņā nav pieļāvusi tiesību kļūdu, un apgalvo, ka Austrijas Republika kļūdaini jauc attiecīgā atbalsta priekšmetu un tā nosacījumus. It īpaši atsaucoties uz 2023. gada 31. janvāra spriedumu Komisija/Braesch u.c. (C‑284/21 P, EU:C:2023:58), tā atgādina, ka atbalsta nosacījumi tādā procedūrā kā attiecīgā atbalsta procedūra jāizvērtē tikai tad, ja tie ir tik cieši saistīti ar attiecīgā atbalsta priekšmetu, ka tos nav iespējams izvērtēt atsevišķi. Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa šajā lietā ir pareizi nošķīrusi, no vienas puses, attiecīgo atbalstu un tā priekšmetu un, no otras puses, šī atbalsta nosacījumus un pārsūdzētā sprieduma 36. punktā pamatoti uzskatījusi, ka iepirkuma procedūra attiecībā uz divu kodolreaktoru izstrādes un būvniecības tirgu notika pirms atbalsta pasākuma kā tāda, proti, pirms “divu jaunu kodolreaktoru bezmaksas nodošanas ekspluatācijai uzņēmumam Paks II”, un tādējādi pati par sevi nebija attiecīgā atbalsta nosacījums.
41
Turklāt Vispārējā tiesa esot pamatoti konstatējusi, ka publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras norise un iespējamā cita uzņēmuma izmantošana divu jaunu kodolreaktoru būvniecībai nebūtu mainījusi ne attiecīgā atbalsta priekšmetu, ne saņēmēju. Pat pieņemot, ka ir noticis Savienības tiesiskā regulējuma publisko iepirkumu jomā pārkāpums, kas tā neesot, tā sekas aprobežotos ar atomelektrostaciju būvniecības darbu tirgu un neietekmētu elektroenerģijas tirgu, uz kuru attiecas attiecīgais atbalsta pasākums. Tāpat, pieņemot, ka attiecīgā atbalsta apmēru varēja ietekmēt divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana, bet arī tas tā neesot, Komisija apgalvo, ka katrā ziņā tā ir rūpīgi izvērtējusi attiecīgā pasākuma samērīgumu, ņemot vērā visus atbilstošos elementus.
42
Pirmā apelācijas sūdzības pamata otrajā daļā Austrijas Republika vispirms būtībā apgalvo, ka pretēji tam, ko Vispārējā tiesa ir norādījusi it īpaši pārsūdzētā sprieduma 35.–39. punktā, divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai bija tieša saikne ar attiecīgo atbalsta pasākumu. Šajā ziņā tā atsaucas uz mērķi nodrošināt godīgu un neizkropļotu konkurenci iekšējā tirgū, kas ir kopīgs publiskā iepirkuma tiesībām un valsts atbalsta tiesībām. Turpinājumā Austrijas Republika norāda, ka patiesībā divu jauno kodolreaktoru nodošana rīcībā un Krievijas Federācijas piešķirtais aizdevums Ungārijai bija ārkārtīgi cieši saistīti, jo Krievijas un Ungārijas iestādes, kā tas izrietot no starpvaldību nolīguma, attiecīgo operāciju bija izstrādājušas un īstenojušas kā “vispārēju procesu”.
43
Joprojām saistībā ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu, šajā ziņā atsaucoties uz argumentiem, kas formulēti tās otrajā pamatā, Austrijas Republika turklāt uzsver, ka publiskā iepirkuma tiesību normu pārkāpums ietekmē pašu atbalstu, konkrētāk, šī atbalsta samērīgumu un apmēru. Turklāt tā paskaidro, ka konkursa izsludināšana saskaņā ar publiskā iepirkuma tiesību normām būtu varējusi radīt pilnīgi atšķirīgu atbalstu, it īpaši attiecībā uz tā apmēru un struktūru, tādā ziņā, ka izdevīgāks piedāvājums divu jaunu kodolreaktoru būvniecībai tieši samazinātu attiecīgā atbalsta apmēru.
44
Šajā ziņā Austrijas Republika apstrīd pārsūdzētā sprieduma 36. un 38. punktu, ciktāl Vispārējā tiesa tajos ir secinājusi, ka attiecīgā atbalsta apmēra palielināšana vai samazināšana neizraisa paša atbalsta izmaiņas, nedz arī tā konkurences seku izmaiņas. Ja konkursa procedūrā būtu bijis iespējams iesniegt un pieņemt izdevīgāku piedāvājumu, attiecīgais atbalsts būtu varējis būt citāds, ņemot vērā tā apmēru un struktūru. Tādējādi, nepastāvot konkursa procedūrai, nevar garantēt, ka attiecīgais atbalsts ir patiesi samērīgs, proti, ierobežots līdz prasītajam minimumam.
45
Komisija atgādina, ka no 1977. gada 22. marta sprieduma Iannelli & Volpi (74/76, EU:C:1977:51) izriet, ka ar atbalsta priekšmetu ir nesaraujami saistīti tikai tie nosacījumi, kurus nav iespējams izvērtēt atsevišķi. Šajā lietā jautājums par attiecīgā atbalsta saderību ar Savienības tiesisko regulējumu publiskā iepirkuma jomā varētu tikt izvērtēts atsevišķi un turklāt 2015. gada procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi tas esot ticis izvērtēts.
46
Par argumentu, ko Austrijas Republika balsta uz starpvaldību nolīgumu (skat. šī sprieduma 42. punktu) Komisija turpinājumā norāda, ka šis arguments pirmo reizi ir izvirzīts apelācijas tiesvedībā un tāpēc tas ir nepieņemams.
47
Turklāt Komisija norāda – iespēja, ka attiecīgā atbalsta apmērs un struktūra varētu būt bijusi atšķirīga, ja būtu veikta konkursa procedūra, arī nav atbilstošs elements, ņemot vērā, ka attiecīgā atbalsta samērīguma pārbaude nebūtu novedusi pie atšķirīga rezultāta. Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 38. punkta, tā kā šī atbalsta priekšmets ir divu jaunu kodolreaktoru bezmaksas nodošana, tā apmēra palielināšana vai samazināšana pati par sevi nenozīmē atšķirīgu vērtējumu.
48
Tiesas sēdē Tiesā Komisija norādīja, ka attiecīgā atbalsta pasākuma priekšmets bija ieguldījums 12,5 miljardi EUR, no kuriem 10 miljardus EUR piešķīra Krievijas Federācija, pamatojoties uz starpvaldību nolīgumu, un 2,5 miljardi EUR bija Ungārijas pašu kapitāls. Tā apstiprināja, ka tirgus dalībnieks nebūtu guvis pietiekamu peļņu ar šāda ieguldījuma starpniecību, un pēc tam secināja, ka bez Ungārijas atbalsta attiecīgais projekts netiktu īstenots un ka tādējādi šai dalībvalstij bija jāiegulda 12,5 miljardi EUR. Šajā ziņā, atbildot uz Tiesas jautājumu, Komisija apstiprināja, ka pēdējā minētā summa atbilst divu jaunu kodolreaktoru būvniecības izmaksām, kā arī atsevišķiem ieguldījumiem, kas saistīti ar to ekspluatāciju, ko veic uzņēmums Paks II.
49
Francijas Republika būtībā apgalvo, ka ar savu argumentāciju par divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma tiešu piešķiršanu kā nosacījumu, kas nav nodalāms no attiecīgā atbalsta, Austrijas Republika patiesībā vēlas apstrīdēt Vispārējās tiesas veikto faktu un pierādījumu vērtējumu. Izņemot sagrozīšanas gadījumu, šāds vērtējums neesot tiesību jautājums, kas kā tāds ir pakļauts Tiesas kontrolei apelācijas tiesvedībā.
b)
Tiesas vērtējums
50
Ar apelācijas sūdzības pirmā pamata pirmo un otro daļu Austrijas Republika vēlas apstrīdēt pārsūdzētā sprieduma 35.–38. punktā izklāstīto analīzi, ciktāl Vispārējā tiesa šīs analīzes noslēgumā ir apstiprinājusi apstrīdētā lēmuma 284. apsvērumā galvenokārt formulēto secinājumu, ka, tā kā nepastāv nesaraujama saikne starp iespējamo Savienības tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā pārkāpumu un attiecīgā atbalsta priekšmetu, šis pārkāpums nevar ietekmēt šī atbalsta saderības ar iekšējo tirgu novērtējumu.
51
Austrijas Republika būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pirmkārt, izslēdzot divu jaunu kodolreaktoru būvniecību no attiecīgā atbalsta pasākuma priekšmeta definīcijas un, otrkārt, apstiprinot Komisijas secinājumu, saskaņā ar kuru šīs būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana nav šī atbalsta nosacījums, kas nav nodalāms no šī atbalsta priekšmeta.
52
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 108. pantā paredzētās procedūras rezultāts nekad nedrīkst būt pretrunā īpašajiem Līguma noteikumiem. Tātad valsts atbalstu, kas – pats par sevi vai ņemot vērā dažus tā nosacījumus – ir pretrunā Savienības tiesību normām vai vispārējiem tiesību principiem, nevar atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu (spriedums, 2023. gada 31. janvāris, Komisija/Braesch u.c., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 96. punkts un tajā minētā judikatūra).
53
Kā ģenerāladvokāte būtībā ir norādījusi secinājumu 33. punktā, tādējādi no Tiesas judikatūras izriet, ka Komisijai jāņem vērā Savienības tiesību normu, kas nav normas atbalsta jomā, pārkāpums gadījumā, ja šāds pārkāpums izriet no saimnieciskās darbības, no paša atbalsta vai tā priekšmeta vai arī no nosacījumiem, kas nesaraujami saistīti ar atbalsta priekšmetu [vai kas nav no tā nodalāmi] (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1977. gada 22. marts, Iannelli & Volpi, 74/76, EU:C:1977:51, 14. punkts, un 2023. gada 31. janvāris, Komisija/Braesch u.c., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 98. un 103. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
54
Ja atbalsta nosacījumi ir tik cieši saistīti ar atbalsta priekšmetu, ka tos nav iespējams izvērtēt atsevišķi, to ietekme uz atbalsta saderību vai nesaderību ar iekšējo tirgu kopumā noteikti jānovērtē, izmantojot LESD 108. pantā paredzēto procedūru (spriedums, 2023. gada 31. janvāris, Komisija/Braesch u.c., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 97. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Šādi nosacījumi tātad ir viens no elementiem, kas Komisijai jāpārbauda, kā arī vajadzības gadījumā jāapstiprina, un tādējādi, ja ar to tiek pārkāptas Savienības tiesību normas vai vispārējie principi, Komisijas pieņemtais lēmums, ar kuru tiek atļauts šis atbalsts, noteikti būtu prettiesisks (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 31. janvāris, Komisija/Braesch u.c., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 99. punkts).
55
Šajā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 30. punktā ir pamatoti nospriedusi, ka no 2020. gada 22. septembra sprieduma Austrija/Komisija (C‑594/18 P, EU:C:2020:742) nevar secināt, ka Tiesa būtu vēlējusies atteikties no savas judikatūras, saskaņā ar kuru jānošķir nosacījumi, kuriem ir nedalāma saikne ar atbalsta priekšmetu, un tie, kuriem šādas saiknes nav, un ka tātad jānoraida ar to saistītie Austrijas Republikas argumenti. Protams, 2020. gada 22. septembra spriedumā Austrija/Komisija (C‑594/18 P, EU:C:2020:742) Tiesa nav atsaukusies uz pastāvīgo judikatūru par nosacījumiem, kas nesaraujami saistīti ar atbalstu vai atbalsta priekšmetu. Tomēr tas ir tādēļ, ka lietā, kurā tika taisīts pēdējais minētais spriedums, tika aplūkots tikai apgalvots Savienības tiesību pārkāpums, kas izrietēja no pašas saimnieciskās darbības, kuras finansēšanai bija paredzēts attiecīgais atbalsts šajā lietā un kuru līdz ar to nevarēja nošķirt no šā atbalsta priekšmeta (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 31. janvāris, Komisija/Braesch u.c., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 98. punkts).
1) Par attiecīgā atbalsta priekšmeta definīciju
56
Vispirms jāpārbauda, vai Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 36. punktā attiecīgā atbalsta priekšmetu pamatoti ir definējusi tikai kā “divu jaunu kodolreaktoru bezmaksas nodošanu uzņēmuma Paks II rīcībā to ekspluatācijas nolūkā”, tādējādi no šī priekšmeta izslēdzot to būvniecību.
57
Vispirms attiecībā uz argumentācijas, kas vērsta pret pārsūdzētā sprieduma 36. punktu, pieņemamību jānorāda, pirmkārt, ka, lai gan saskaņā ar Reglamenta 170. panta 1. punktu apelācijas sūdzībā nedrīkst grozīt Vispārējā tiesā izskatītā strīda priekšmetu, apelācijas sūdzības iesniedzējs tomēr ir tiesīgs iesniegt apelācijas sūdzību, izvirzot Tiesā pamatus un argumentus, kuri radušies no paša pārsūdzētā sprieduma un kuru mērķis ir kritizēt tā pamatotību no tiesību viedokļa (skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Aeris Invest/Komisija un VNV, C‑535/22 P, EU:C:2024:819, 146. punkts un tajā minētā judikatūra). Tādējādi pretēji tam, ko atbildē uz repliku apgalvo Francijas Republika, Austrijas Republika pirmo reizi apelācijas tiesvedībā var izvirzīt argumentāciju, kas vērsta pret to, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 36. punktā ir noteikusi attiecīgā atbalsta priekšmetu.
58
Otrkārt, atbilstoši judikatūrai apelācijas sūdzības gadījumā Tiesas kompetencē nav ne konstatēt faktus, ne – principā – izvērtēt pierādījumus, kurus Vispārējā tiesa izmantojusi šo faktu pamatojumam. Tiesas kontroles pilnvaras attiecībā uz Vispārējās tiesas konstatētajiem faktiem it īpaši ietver faktu sagrozīšanas pārbaudi, tas ir, pārbaudi par to, vai šie no lietas materiāliem izrietošie konstatējumi nav nepareizi, vai nav sagrozīti pierādījumi, kā tie juridiski ir kvalificējami un to, vai ir ievēroti noteikumi par pierādīšanas pienākumu un par pierādījumu iegūšanu (skat. spriedumu, 2024. gada 10. septembris, Komisija/Īrija u.c., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 168. un169. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Šajā gadījumā ar savu argumentāciju par to, ka Vispārējā tiesa ir noteikusi attiecīgā atbalsta pasākuma priekšmetu, Austrijas Republika apstrīd nevis Vispārējās tiesas veikto faktu konstatējumu, bet gan tās veikto šo faktu juridisko kvalifikāciju.
59
Attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 36. punktā ietvertā vērtējuma būtību Vispārējā tiesa balstījās uz šī sprieduma 56. punktā atgādināto premisu, uzskatīdama, ka “jautājums par to, vai līgumu par šo divu reaktoru būvniecību slēgšanas tiesību piešķiršanai bija jārīko iepirkuma procedūra, attiecas uz tādas lietas ražošanu un piegādi, kas tiks bez maksas nodota lietošanā, un tādējādi tas ir jāatrisina pirms paša atbalsta pasākuma”, un pēc tam secināja, ka “tādējādi lēmums piešķirt līguma slēgšanas tiesības par divu jaunu [kodol]reaktoru izveidi un būvniecību, nav paša atbalsta aspekts [nosacījums]”.
60
No attiecīgā atbalsta pasākuma priekšmeta nevar izslēgt darījumu, kura būtiskie elementi izriet no šī pasākuma paziņošanas un kurš ir šī pasākuma neatņemama sastāvdaļa, jo tas ir nepieciešams elements minētā pasākuma īstenošanai un tātad tā mērķa sasniegšanai.
61
Šajā lietā, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 2. punkta, Ungārijas paredzētā atbalsta mērķis bija atbalstīt kodolenerģētikas ražošanas darbību, kas bija mērķis, kurš tika īstenots ar projektu, kurš saskaņā ar paša attiecīgā atbalsta pasākuma paziņojuma nosaukumu bija vērsts uz “divu jaunu kodolreaktoru izstrādi”. No pārsūdzētā sprieduma 5. un 6. punkta arī izriet, ka saskaņā ar starpvaldību nolīgumu šo divu jauno kodolreaktoru izstrāde ietvēra to projektēšanu un būvniecību, kas ir darbība, kuras būtiskie elementi, proti, it īpaši minēto divu jauno kodolreaktoru ražotāja identitāte un tehniskās specifikācijas, izrietēja no attiecīgā atbalsta pasākuma paziņošanas.
62
Turklāt apstrīdētā lēmuma 9. apsvērumā, kas citēts pārsūdzētā sprieduma 116. punktā, 2.1. sadaļā “Projekta apraksts” ir norādīts, ka “pasākums ir divu jaunu kodolreaktoru [..] izveide Ungārijā, un to būvniecību pilnībā finansē Ungārijas valsts par labu uzņēmumam Paks II [..], kam piederēs jaunie reaktori un kas tos ekspluatēs”. Šajā pašā kontekstā šī lēmuma 324.–328. apsvērumā paziņoto atbalsta pasākumu Komisija apraksta kā “piemērotu instrumentu [..] jaunu reaktoru būvniecībai”, kas atbilst “kopīgu interešu mērķim veicināt kodolenerģiju”.
63
Runājot par attiecīgā atbalsta apmēru, no pārsūdzētā sprieduma 188. punkta, kurā pārņemtas minētā lēmuma 15. apsvērumā ietvertās norādes, izriet, ka šis atbalsts “[ietver] atjaunojamu 10 miljardu EUR kredītlīniju un papildu summu 2,5 miljardu EUR apmērā, ko pārskaitījusi Ungārijas valsts”. Kā izriet no minētā sprieduma 7. punkta, saskaņā ar starpvaldību nolīgumu šī kredītlīnija tika piešķirta, izmantojot Krievijas Federācijas Ungārijai piešķirto aizdevumu, un tās izmantošana attiecās tikai uz divu jaunu kodolreaktoru projektēšanu, būvniecību un nodošanu ekspluatācijā. Visbeidzot, kā norādīts šī sprieduma 48. punktā, tiesas sēdē Komisija apstiprināja, ka summa, ko Ungārija bija ieguldījusi attiecīgajā projektā, tostarp atbilda šo divu jauno kodolreaktoru būvniecības izmaksām.
64
Tādējādi jākonstatē, ka, tā kā minēto reaktoru būvniecība bija, pirmkārt, nepieciešams elements, lai sasniegtu ar attiecīgo paziņoto pasākumu izvirzīto mērķi, un, otrkārt, darbība, kas vismaz netieši tika finansēta no Ungārijas līdzekļiem, šī būvniecība bija šīs dalībvalsts paziņotā atbalsta pasākuma neatņemama sastāvdaļa un tādējādi Vispārējai tiesai nebija pamata to izslēgt no šī paša pasākuma priekšmeta.
65
Tātad Vispārējās tiesas apgalvojums pārsūdzētā sprieduma 36. punktā, saskaņā ar kuru šī atbalsta vienīgais mērķis bija “divu jaunu kodolreaktoru bezmaksas nodošana ekspluatācijai uzņēmumam Paks II”, izriet no kļūdainas atbilstošo faktu juridiskās kvalifikācijas.
2) Par nesaraujami saistīta nosacījuma esību
66
Šādos apstākļos turpinājumā jāpārbauda, vai, neraugoties uz šī sprieduma 65. punktā konstatēto kļūdu faktu juridiskajā kvalifikācijā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 39. punktā pamatoti ir apstiprinājusi apstrīdētajā lēmumā galvenokārt formulēto secinājumu, saskaņā ar kuru divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana, proti, šī līguma slēgšanas tiesību piešķiršana JSC NIAEP bez publiskā iepirkuma procedūras, nav ar minētā atbalsta priekšmetu nesaraujami saistīts nosacījums šī sprieduma 54. punktā minētās judikatūras izpratnē.
67
Tomēr jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai tad, ja Vispārējās tiesas sprieduma pamatojumā atklājas Savienības tiesību pārkāpums, bet izrādās, ka rezolutīvā daļa balstīta uz citu tiesisku pamatojumu, šāds pārkāpums nevar izraisīt minētā sprieduma atcelšanu un pamatojums ir jāaizstāj (spriedums, 2023. gada 14. decembris, Komisija/Amazon.com u.c., C‑457/21 P, EU:C:2023:985, 51. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
68
Šajā ziņā divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana noteikti bija ar attiecīgā atbalsta priekšmetu saistīts nosacījums, jo, kā tas ir konstatēts šī sprieduma 64. punktā, šī būvniecība bija Ungārijas paziņotā attiecīgā pasākuma, kura mērķis bija divus jaunos reaktorus bez maksas nodot uzņēmumam Paks II, neatņemama sastāvdaļa.
69
Tomēr, kā ģenerāladvokāte būtībā norādījusi secinājumu 48. punktā, vēl jāpārbauda, vai šo nosacījumu var uzskatīt par tādu, kas šajā ziņā ir tādā mērā nesaraujami saistīts ar attiecīgā atbalsta priekšmetu, ka Komisijai, pārbaudot šī atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, bija jāiekļauj novērtējums par šī nosacījuma atbilstību Savienības tiesiskajam regulējumam publiskā iepirkuma jomā.
70
Kā atgādināts šī sprieduma 54. punktā, Komisijai LESD 108. pantā paredzētās procedūras ietvaros jāizvērtē nosacījumi, kas nav nodalāmi no atbalsta priekšmeta, proti, tie, kas šajā ziņā ir tik nesaraujami saistīti ar šo priekšmetu, ka tos nav iespējams izvērtēt atsevišķi, un tādējādi to ietekme uz šī atbalsta kopumā saderību vai nesaderību ar iekšējo tirgu noteikti jāizvērtē šīs procedūras ietvaros.
71
Savukārt nosacījumi, kas, lai gan ir daļa no attiecīgā atbalsta pasākuma, nav konkrēti nepieciešami tā mērķa sasniegšanai vai tā darbībai, nav ar atbalsta priekšmetu nesaraujami saistīti nosacījumi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1977. gada 22. marts, Iannelli & Volpi, 74/76, EU:C:1977:5, 14. punkts, un 2019. gada 2. maijs, A‑Fonds, C‑598/17, EU:C:2019:352, 47. punkts un tajā minētā judikatūra). Tādējādi Tiesa ir nospriedusi, ka ar atbalsta pasākumu nesaraujami saistīti nosacījumi nav attiecīgās dalībvalsts noteikti pasākumi, kas gan faktiski ir ar to saistīti, bet juridiski ir nošķirti (rīkojums, 2023. gada 14. decembris, CAPA u.c./Komisija, C‑742/21 P, EU:C:2023:1000, 93. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
72
Šajā lietā pretēji tam, ko Vispārējā tiesa ir nospriedusi pārsūdzētā sprieduma 39. punktā, divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana ir ar Ungārijas Komisijai paziņoto atbalsta pasākuma, kura mērķis bija izstrādāt šos reaktorus, lai tos bez maksas nodotu uzņēmumam Paks II, priekšmetu nesaraujami saistīts nosacījums. Kā izriet no Vispārējās tiesas konstatējumiem pārsūdzētā sprieduma 6.–8. punktā, nosacījums, ko veido šāda piešķiršana, bija nesaraujami saistīts ar šādi definēta atbalsta mērķa sasniegšanu.
73
Saskaņā ar šiem konstatējumiem Krievijas Federācija ir apņēmusies piešķirt Ungārijai aizdevumu, lai finansētu divu jaunu kodolreaktoru izstrādi Pakšas atomelektrostacijā, kuras būvniecību veiks Krievijas Federācijas izvēlētā JSC NIAEP, ņemot vērā, ka lielākā daļa šai izstrādei nepieciešamo līdzekļu ir Krievijas attīstības un ārvalstu ekonomikas bankai un ka pēdējai minētajai pēc uzņēmuma Paks II pieprasījuma jāveic maksājumi JSC NIAEP par katru šo reaktoru būvniecības posmu, kas tiek uzskatīts par izpildītu. Tādējādi šo aizdevumu veidoja atjaunojama kredītlīnija 10 miljardu EUR, kuras izmantošana attiecās tikai uz šo jauno reaktoru projektēšanu, būvniecību un to nodošanu ekspluatācijā. Turklāt bija paredzēts, ka papildu summa 2,5 miljardu EUR no pašas Ungārijas budžeta, kas nepieciešama, lai finansētu minēto izstrādi, arī pēc uzņēmuma Paks II pieprasījuma tieši jāpārskaita JSC NIAEP, šajā gadījumā – šīs dalībvalsts valdības parādu pārvaldības aģentūrai.
74
Šī finansēšanas formula, kas ir īpaši paredzēta, lai izstrādātu jaunos reaktorus, lai tos bez maksas nodotu uzņēmumam Paks II, un kas paredzēja līdzekļu pakāpenisku atbrīvošanu JSC NIAEP labā attiecīgo divu jauno kodolreaktoru būvniecības darbu progresa laikā, apstiprina, ka šo reaktoru būvniecības līguma tieša piešķiršana pēdējam minētajam uzņēmumam bija nesaraujami saistīta ar minēto nodošanu.
75
No tā izriet, ka saskaņā ar šī sprieduma 52. punktā atgādināto judikatūru tāds Savienības tiesību normu vai vispārējo principu kā Savienības tiesiskais regulējums publiskā iepirkuma jomā iespējamais pārkāpums, ko rada ar šo atbalsta pasākumu nesaraujami saistītais nosacījums, varēja radīt šķērsli tam, lai šis pasākums tiktu atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu procedūrā, kas notiek saskaņā ar LESD 108. pantu.
76
Analīze par divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tiešas piešķiršanas atbilstību šim tiesiskajam regulējumam bija nepieciešama vēl jo vairāk tāpēc, ka atklātas, objektīvas un beznosacījumu iepirkuma procedūras organizēšanai, lai piešķirtu tiesības slēgt līgumu par infrastruktūras būvniecību, kā to pamatoti norāda Austrijas Republika, var būt ietekme it īpaši uz šai būvniecībai nepieciešamā ieguldījuma izmaksām un šīs infrastruktūras īpašībām un tātad uz uzņēmumam vai uzņēmumu grupai šādā veidā iespējami piešķirtās priekšrocības apmēru (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumus, 2013. gada 24. oktobris, Land Burgenland u.c./Komisija, C‑214/12 P, C‑215/12 P un C‑223/12 P, EU:C:2013:682, 94. punkts; 2018. gada 7. marts, SNCF Mobilités/Komisija, C‑127/16 P, EU:C:2018:165, 140. punkts, kā arī 2022. gada 17. novembris, Volotea un easyJet/Komisija, C‑331/20 P un C‑343/20 P, EU:C:2022:886, 126. punkts un tajā minētā judikatūra).
77
Protams, no Tiesas judikatūras izriet, ka Komisijai pēc savas iniciatīvas un bez jebkādām norādēm šajā ziņā nav jāmeklē visa informācija, kurai varētu būt saikne ar tajā izskatāmo lietu, pat ja šāda informācija būtu publiski pieejama (skat. spriedumu, 2024. gada 5. septembris, Slovēnija/Komisija, C‑447/22 P, EU:C:2024:678, 56. punkts un tajā minētā judikatūra). Tomēr šajā lietā, kā izriet no apstrīdētā lēmuma 279.–287. apsvēruma, uz kuriem ir atsauce pārsūdzētā sprieduma 25. punktā, jautājumu par divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tiešas piešķiršanas saderību ar Savienības tiesisko regulējumu publiskā iepirkuma jomā bija izvirzījušas daudzas ieinteresētās personas procedūrā, kuras rezultātā tika pieņemts apstrīdētais lēmums.
78
Tādējādi jākonstatē, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 38. punktā ir kļūdaini nospriedusi, ka Komisija varēja pamatoti uzskatīt, ka apstrīdētā lēmuma tiesiskums nav atkarīgs no tā, vai Ungārija ir ievērojusi Savienības noteikumus publiskā iepirkuma jomā, jo pat gadījumā, ja iepirkuma procedūras izmantošana būtu varējusi mainīt atbalsta apmēru, šis apstāklis pats par sevi nekādi neietekmēja priekšrocību, ko šis atbalsts sniedza tā saņēmējam, proti, divu jaunu kodolreaktoru bezmaksas nodošanu ekspluatācijai uzņēmuma Paks II rīcībā. Šāds konstatējums nav saderīgs ar apstākli, ka šo reaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana bija nesaraujami saistīta ar šo nodošanu un tādējādi bija jāiekļauj attiecīgā atbalsta pasākuma saderības ar iekšējo tirgu pārbaudē procedūrā, kas veikta saskaņā ar LESD 108. pantu.
79
Otrkārt, kļūda ir arī Vispārējās tiesas pārsūdzētā sprieduma 37. punktā formulētajā konstatējumā, saskaņā ar kuru “publiskā iepirkuma noteikumu pārkāpums ietekmētu tikai atomelektrostaciju būvdarbu tirgu un neietekmētu tirgu, uz kuru attiecas atbalsta pasākuma priekšmets”. Proti, tāds nosacījums kā šajā pārsūdzētā sprieduma punktā formulētais nekādi neizriet no šī sprieduma 52. punktā minētās judikatūras. Kā ģenerāladvokāte ir atgādinājusi secinājumu 56. punktā, no Tiesas judikatūras izriet, ka tad, ja Komisija izvērtē, vai plānotais atbalsts atbilst LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētajam nosacījumam par to, ka tam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas būtu pretrunā kopīgām interesēm, tai jāņem vērā negatīvā ietekme, kāda šim atbalstam var būt uz konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm kopumā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 22. septembris, Austrija/Komisija, C‑594/18 P, EU:C:2020:742, 101. punkts).
80
Tātad nevar izslēgt, ka tāds Savienības tiesību normas pārkāpums, kas var radīt konkurences izkropļojumu citā tirgū, bet kas ir saistīts ar tirgu, uz kuru attiecas paziņotais atbalsta pasākums, Komisijai jāņem vērā, izvērtējot tā saderību ar iekšējo tirgu. Šajā gadījumā tas attiecas uz iespējamu konkurences izkropļojumu, kas atomelektrostaciju būvniecības tirgū varēja rasties no divu jaunu kodolreaktoru būvniecības Pakšas teritorijā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas, neievērojot Savienības tiesisko regulējumu publiskā iepirkuma jomā, jo šī piešķiršana bija ar attiecīgā atbalsta pasākuma priekšmetu saistīts nosacījums.
81
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka, ņemot vērā apstrīdētajā lēmumā galvenokārt formulēto Komisijas secinājumu, saskaņā ar kuru tai nebija pienākuma pārbaudīt, vai divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana atbilda Savienības tiesiskajam regulējumam publiskā iepirkuma jomā, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 36. punktā uzskatīdama, ka attiecīgā atbalsta pasākuma priekšmets neietvēra šo divu jauno reaktoru būvniecību, un, otrkārt, pārsūdzētā sprieduma 39. punktā – ka Komisija pamatoti ir uzskatījusi, ka šo divu jauno kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību piešķiršana nav šī atbalsta nosacījums, kas būtu nesaraujami ar to saistīts.
82
Tādējādi pirmā apelācijas pamata pirmā un otrā daļa jāapmierina.
83
Tomēr jāizvērtē arī šī pirmā pamata trešā daļa, ar kuru Austrijas Republika apstrīd Vispārējās tiesas vērtējumu par Komisijas pilnības labad formulēto prasījumu, saskaņā ar kuru būtībā divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana katrā ziņā nerada nekādu Direktīvas 2014/25 pārkāpumu.
2.
Par pirmā apelācijas pamata trešo daļu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
84
Ar apelācijas sūdzības pirmā pamata trešo daļu Austrijas Republika, kuru atbalsta Luksemburgas Lielhercogiste, apstrīd pārsūdzētā sprieduma 40.–50. punktu, it īpaši tā 41. punktu, kurā Vispārējā tiesa būtībā ir norādījusi, ka, pat ja uzskatītu, ka divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana var tikt kvalificēta par nosacījumu, kas nesaraujami saistīts ar attiecīgo atbalsta pasākumu vai tā priekšmetu, Komisija apstrīdētā lēmuma 285. apsvērumā pamatoti ir uzskatījusi, ka pilnības labad tā varēja atsaukties uz savu vērtējumu, kas šajā ziņā tika veikts 2015. gada procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi. Austrijas Republika precizē, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 40. punkta: Komisija ir norādījusi, ka katrā ziņā tas, vai Ungārija ir ievērojusi Savienības tiesisko regulējumu publisko iepirkumu jomā, tika izvērtēts šajā procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi, kuras sākotnējais secinājums bija tāds, ka ar Direktīvu 2014/25 noteiktās procedūras nebija piemērojamas šī būvniecības līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai, pamatojoties uz šīs direktīvas 50. panta c) punktu.
85
Austrijas Republikas ieskatā vienkārša atsauce uz pabeigtu slēgtu procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, proti, 2015. gada procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, nav pietiekams pamatojums, vēl jo vairāk tāpēc, ka apsvērumi par iespējamo publiskā iepirkuma tiesību pārkāpumu ir iesniegti Komisijai pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas. Šo konstatējumu apstiprinot fakts, ka Vispārējai tiesai pēc procesa organizatorisko pasākumu veikšanas bija jālūdz Komisijai tai iesniegt attiecīgos dokumentus par 2015. gada procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, bez kuriem tā nebūtu varējusi pierādīt, vai ir pārkāpts Savienības tiesiskais regulējums publiskā iepirkuma jomā.
86
Turklāt Austrijas Republika apgalvo, ka Direktīvas 2014/25 50. panta c) punkta ii) apakšpunktā paredzētais izņēmums jāinterpretē šauri. Taču esot iespējams, ka attiecīgā projekta tehniskās prasības, koncentrējoties uz drošības nosacījumiem, tika mākslīgi attiecinātas tikai uz Krievijas būvniecības modeli, lai varētu saņemt Krievijas finansējumu.
87
Šajā ziņā Austrijas Republika apgalvo, ka pretēji tam, ko Vispārējā tiesa norādījusi pārsūdzētā sprieduma 38. punktā, tai nebija jāpierāda, ka citi pretendenti būtu varējuši piegādāt divus jaunos kodolreaktorus “ar labākiem nosacījumiem vai par zemāku cenu”.
88
Visbeidzot, Austrijas Republika apgalvo, ka ne res judicata, ne tiesiskās drošības princips neliedz jebkurā brīdī atsākt pabeigtu procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi. Tādējādi tā uzskata, ka tad, ja Komisija, izvērtējot attiecīgo atbalsta pasākumu, šajā lietā būtu secinājusi, ka ir noticis Savienības tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā pārkāpums, nekas tai nebūtu liedzis pret Ungāriju uzsākt jaunu procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi.
89
Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 41. punktā pamatoti ir konstatējusi, ka tā varēja pamatoties uz pabeigtu procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi. No pierādījumiem, kas Vispārējā tiesā iesniegti pēc procesa organizatoriskā pasākuma, izrietot, ka tehnisku iemeslu dēļ divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana saskaņā ar Direktīvas 2014/25 50. panta c) punktu bija pamatota “attiecībā uz galvenajām projekta daļām”. Komisija uzsver, ka, lai rastu apmierinošu risinājumu, Ungārija arī paudusi gatavību rīkoties pārredzami “attiecībā uz vairumu pārējo projekta daļu”. Šīs saistības esot “ļāvušas Komisijai izbeigt procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi”. Turklāt šo divu jauno reaktoru būvniecības līgumu slēgšanas tiesību tiešās piešķiršanas atbilstības Savienības tiesībām izvērtēšana procedūrā, kurā pieņemts apstrīdētais lēmums, lai gan tas jau ir izdarīts procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi, apdraudētu Komisijas resursu efektīvu izmantošanu.
90
Komisija uzskata, ka Ungārijas lēmums šajā jomā ir “dalībvalsts stratēģisks suverēns lēmums”, kuru tai nebija nekāda iemesla apstrīdēt. Šo lēmumu pamatojot arī iepriekšējā pieredze ar attiecīgo ražotāju, lai gan, kā Vispārējā tiesa esot norādījusi pārsūdzētā sprieduma 46. punktā, Kopīgā pētniecības centra (KPC) un Komisijas Enerģētikas ģenerāldirektorāta (ĢD) eksperti esot apstiprinājuši šī ražotāja ražotā un Ungārijas izvēlētā VVER 1200 reaktora tehniskās īpatnības. Turklāt, tā kā attiecībā uz projekta būtiskajām daļām bija tikai viens līgumslēdzējs, esot pamatoti visas attiecīgā līguma slēgšanas tiesības piešķirt minētajam ražotājam.
91
Atbilstoši Komisijas apgalvotajam nepietiek ar to, ka Austrijas Republika norāda uz Savienības tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā pārkāpumu, it īpaši ņemot vērā, ka šajā lietā “tirgus novērtējumā ir konstatēts, ka neviens cits piegādātājs nebija pieejams”. Tādējādi Vispārējā tiesa neesot lūgusi Austrijas Republiku sniegt “neiespējamu pierādījumu”, bet pārsūdzētā sprieduma 64. punktā esot vienīgi konstatējusi, ka šīs lietas apstākļos šai dalībvalstij bija jāiesniedz elementi, kas norāda uz to, ka šo divu jauno reaktoru būvniecībai pastāv cits risinājums.
92
Turklāt pierādījumi, kurus Komisija bija iesniegusi Vispārējā tiesā saistībā ar 2015. gada procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi (skat. šī sprieduma 34. punktu), esot skaidri pierādījuši, ka minēto reaktoru būvniecības tieša piešķiršana bija pamatota attiecībā uz attiecīgā projekta būtiskajām daļām. Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 47. punktā ir pamatoti konstatējusi, ka tiesiskās drošības principam būtu pretrunā, ja apstrīdētajā lēmumā tiktu pieņemta nostāja, kas ir pretēja tai, kuru Komisija aizstāvēja 2015. gada procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi.
93
Visbeidzot, tiesas sēdē Tiesā Komisija apstiprināja, ka līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas laikā 2014. gadā JSC NIAEP bija vienīgais pieejamais attiecīgās kodoltehnoloģijas piegādātājs un ka šī tehnoloģija bija vispiemērotākā vai pat vienīgā, lai īstenotu attiecīgo projektu. Tā paskaidroja, ka neviena cita tehnoloģija neatbilda tehniskajām specifikācijām saistībā ar 2400 megavatiem, kas ir piemēroti Ungārijas tirgum, un ka šī iemesla dēļ abi jaunie kodolreaktori jāuzskata par daļu no attiecīgā atbalsta priekšmeta. Turklāt Tiesai esot jāveic vērtējums, ņemot vērā situāciju kodolreaktoru būvniecības tirgū 2017. gadā. Tajā laikā Pakšas teritorijai bija piemēroti tikai minētās tehnoloģijas reaktori, kaut vai tikai drošības apsvērumu dēļ.
94
Francijas Republika apgalvo, ka, ciktāl Austrijas Republika apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pamatojums, tās argumentācija ir nepieņemama, jo pēdējā minētā dalībvalsts šādu argumentāciju neesot izvirzījusi Vispārējā tiesā. Šajā ziņā Komisija savā atbildē uz repliku apgalvo, ka Austrijas Republika pat neapgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 40. un nākamajos punktos, kas attiecas uz 2015. gada procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, nebūtu norādīts pamatojums. Polijas Republika apgalvo, ka jebkāda Austrijas Republikas argumentācija, ar kuru tā apstrīd Vispārējās tiesas konstatētos faktus saistībā ar 2015. gada procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, ir nepieņemama.
95
Katrā ziņā Francijas Republika uzskata, ka Komisija ir juridiski pietiekami pamatojusi apstrīdēto lēmumu attiecībā uz to, vai Ungārija ir ievērojusi Direktīvu 2014/25. Tā kā attiecīgais pamatojums formulēts “tikai pilnības labad”, Komisija esot varējusi pieņemt ierobežotu pamatojumu, nepārkāpdama LESD 296. pantu, vienlaikus prasību norādīt pamatojumu salāgojot ar pabeigtā procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi ietverto elementu konfidencialitāti. Šajā ziņā Polijas Republika apgalvo, ka, ņemot vērā ar to saistītās informācijas sensitivitāti, Austrijas Republika nevarēja saprātīgi sagaidīt, ka tā tiks publiskota.
b)
Tiesas vērtējums
96
Ar apelācijas sūdzības pirmā pamata trešo daļu Austrijas Republika pārmet Vispārējai tiesai, pirmkārt, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka Komisija ir juridiski pietiekami pamatojusi savu secinājumu, kas apstrīdētā lēmuma 285. apsvērumā ir formulēts pilnības labad. Šajā apsvērumā Komisija būtībā ir norādījusi, ka, pat pieņemot, ka tai ir pienākums pārbaudīt divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līgumu slēgšanas tiesību tiešas piešķiršanas saderību ar Savienības tiesisko regulējumu publiskā iepirkuma jomā, Direktīva 2014/25 nav pārkāpta, jo šī tiešā piešķiršana ietilpst tās 50. panta c) punkta piemērošanas jomā.
97
Otrkārt, Austrijas Republika izvirza virkni argumentu, kas vērsti pret Komisijas konstatējumu par Direktīvas 2014/25 pārkāpuma neesību.
98
It īpaši attiecībā uz Francijas Republikas izvirzītajiem argumentiem par iebilduma par to, ka nav konstatēts apstrīdētā lēmuma pamatojuma trūkums, pieņemamību pietiek norādīt, ka Vispārējā tiesā celtās prasības desmitā pamata pirmajā daļā Austrijas Republika ir apgalvojusi, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pamatojums. Turklāt no pārsūdzētā sprieduma 41. punkta nepārprotami izriet, ka Austrijas Republika Vispārējā tiesā ir arī skaidri apstrīdējusi faktu, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 285. apsvērumā pilnības labad ir atsaukusies uz vērtējumu, ko tā bija veikusi 2015. gada procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi.
99
Katrā ziņā pamatojuma neesība, kas ir būtisku formas prasību pārkāpums, ir absolūts pamats, kuru var pārbaudīt jebkurā tiesvedības stadijā, pat ja lietas dalībnieks, kas uz to atsaucas, to nav darījis Vispārējā tiesā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2008. gada 1. jūlijs, Chronopost un La Poste/UFEX u.c., C‑341/06 P un C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 48.–50. punkts, kā arī 2020. gada 26. marts, Réexamen Simpson/Padome un HG/Komisija, C‑542/18 RX‑II un C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, 57. punkts).
100
Tādējādi apelācijas sūdzības pirmā pamata trešajā daļā izvirzītais iebildums par to, ka nav konstatēts apstrīdētā lēmuma pamatojuma trūkums, ir pieņemams.
101
Attiecībā uz trešajā daļā sniegtās argumentācijas pamatotību jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 296. pantā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu ir būtiska formas prasība, kas jānošķir no jautājuma par pamatojuma pamatotību, kurš attiecas uz strīdīgā akta tiesiskumu pēc būtības. Šajā pantā prasītajam pamatojumam jābūt pielāgotam attiecīgā akta būtībai un tam nepārprotami un viennozīmīgi jāatspoguļo iestādes – akta autores – argumentācija, lai ļautu ieinteresētajām personām noskaidrot pieņemtā akta pamatojumu un kompetentajai tiesai veikt tā pārbaudi. Šajā ziņā netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu norādīti visi atbilstošie faktiskie un juridiskie apstākļi, jo jautājums par to, vai tiesību akta pamatojums atbilst minētā panta prasībām, jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai šā tiesību akta formulējumu, bet arī tā kontekstu, kā arī visu attiecīgo jomu regulējošo tiesību normu kopumu (skat. spriedumu, 2024. gada 10. septembris, Komisija/Īrija u.c., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 389., 391. un 392. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
102
Ņemot vērā šo judikatūru, jāpārbauda, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, būtībā nospriezdama, ka apstrīdētā lēmuma 285. apsvērumā pilnības labad formulētais secinājums ir juridiski pietiekami pamatots ar atsauci uz 2015. gada procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi.
103
Jāatgādina, ka šajā apsvērumā Komisija ir vienīgi apgalvojusi, ka “Ungārijas atbilstību Direktīvai [2014/25] Komisija vērtēja atsevišķā procedūrā, kur sākotnējais secinājums, pamatojoties uz pieejamo informāciju, [bija] tāds, ka [šajā direktīvā] paredzētās procedūras – pamatojoties uz 50. panta c) punktu – [nav] attiecināmas uz abu reaktoru būvniecības darbu veikšanas tiesību piešķiršanu”.
104
Protams, kā ģenerāladvokāte norādījusi secinājumu 70. punktā, procedūra sakarā ar pienākumu neizpildi un procedūra, kas tiek īstenota saskaņā ar LESD 108. pantu, var tikt kumulētas gadījumā, kad valsts pasākums vienlaikus ietilpst valsts atbalsta un citu Līguma noteikumu piemērošanas jomā.
105
Tomēr arī jāatgādina – Tiesa ir nospriedusi, ka Komisijai nav pilnvaru procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi ietvaros galīgi noteikt dalībvalsts tiesības un pienākumus vai sniegt tai garantijas par konkrētas rīcības saderību ar Savienības tiesībām, jo saskaņā ar LESD 260. panta 1. punktu tikai Tiesas kompetencē ir konstatēt, ka dalībvalsts nav izpildījusi kādu Līgumos paredzētu pienākumu. Tādējādi tas, ka Komisija ir pabeigusi procedūru pienākumu neizpildes konstatēšanai pret dalībvalsti, proti, īstenojusi savu rīcības brīvību, attiecībā uz kuru Tiesa turklāt nevar veikt pārbaudi, nevar būt izšķiroši, lai novērtētu valsts tiesiskā regulējuma vai valsts pasākuma, kas ir šīs procedūras priekšmets, atbilstību Savienības tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Tecno*37, C‑242/23, EU:C:2024:831, 29., 32. un 33. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
106
Tādējādi šajā lietā, protams, nekas neliedza Komisijai apstrīdētajā lēmumā atsaukties uz 2015. gada procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi un it īpaši uz secinājumiem, ko tā bija izdarījusi šajā gadījumā veiktā vērtējuma noslēgumā, vajadzības gadījumā ņemot vērā informāciju vai pierādījumus, ko tā būtu varējusi iegūt kopš šīs procedūras pabeigšanas un pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.
107
Savukārt, ņemot vērā šī sprieduma 105. punktā minēto judikatūru, vienkārša atsauce uz šādu procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, kā arī uz tiesību normu, kas, pēc Komisijas domām, esot piemērojama šajā lietā, ja nav sniegtas nekādas norādes par citiem konkrētiem apstākļiem, kurus šī iestāde ir ņēmusi vērā, un metodoloģiju, saskaņā ar kuru tā ir nonākusi pie sava secinājuma, neatbilst LESD 296. panta prasībām.
108
Kā izriet no šī sprieduma 103. punkta, pamatojumā, ko Komisija izklāstījusi apstrīdētā lēmuma 285. apsvērumā, nav ietverts neviens elements, kas varētu skaidri un nepārprotami atklāt šīs iestādes argumentāciju, kura tai ļāva secināt, ka divu jauno reaktoru būvniecības Pakšas teritorijā līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana atbilda Direktīvai 2014/25.
109
No tā arī nevar secināt iemeslu, kura dēļ Komisija apstrīdētajā lēmumā ir balstījusies uz šo direktīvu, lai gan saskaņā ar minētās direktīvas 106. panta 1. punktu un 107. panta pirmo daļu tās transponēšanas termiņš bija 2016. gada 18. aprīlis un Direktīva 2004/17 tika atcelta tikai no šī datuma. Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka, tiesas sēdē atbildot uz Tiesas šajā ziņā uzdotajiem jautājumiem, Komisija paziņoja, ka šajā lietā ratione temporis ir piemērojama Direktīva 2004/17.
110
Katrā ziņā, pat pieņemot, ka Vispārējā tiesa savā vērtējumā būtu ņēmusi vērā ne tikai apstrīdētā lēmuma 285. apsvērumu, bet arī tā 372. apsvērumu, kā Komisija to aicināja darīt (skat. šī sprieduma 34. punktu), jākonstatē, ka arī šajā pēdējā apsvērumā nav norādīti pamatojoši elementi, kas minēti šī sprieduma 108. un 109. punktā. Proti, minētā lēmuma 372. apsvērums ietilpst tā daļā, kas ir veltīta iespējamajai Pakšas teritorijā esošo kodolreaktoru un divu jaunu kodolreaktoru vienlaicīgai izmantošanai. Lai gan tajā ir minēts, ka tā bija pirmā reize, kad šo divu jauno kodolreaktoru būvniecībai izvēlētā tehnoloģija tika izmantota Eiropā, kā arī fakts, ka “tehniski no nodokļa neatbrīvotā projekta daļa ir jāiepērk saskaņā ar [Eiropas Savienības] iepirkuma prasībām”, šie elementi ir minēti Ungārijas apsvērumu izklāstā, bet Komisija tos nav tieši apstiprinājusi.
111
Turklāt attiecībā uz šī sprieduma 34. punktā norādīto informāciju, kas iegūta procesa organizatorisko pasākumu rezultātā un ko Vispārējā tiesa ir ņēmusi vērā pārsūdzētā sprieduma 42.–46. punktā, kā arī šī sprieduma 93. punktā minēto informāciju, uz kuru Komisija atsaucās tiesas sēdē Tiesā, pietiek ar atgādinājumu, ka tas, ka Komisija tiesvedības laikā gan Vispārējā tiesā, gan Tiesā ir sniegusi šādus pierādījumus, kas attiecīgā gadījumā var pamatot apstrīdēto lēmumu, nevar kompensēt šī lēmuma sākotnējā pamatojuma nepietiekamību.Izņemot ārkārtas apstākļus, pamatojumu nevar pirmo reizi un a posteriori izskaidrot tiesā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2023. gada 11. maijs, Komisija/Sopra Steria Benelux un Unisys Belgium, C‑101/22 P, EU:C:2023:396, 88. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Taču šādi apstākļi neizriet ne no pārsūdzētā sprieduma, ne arī no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem.
112
Šādos apstākļos jākonstatē, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 48. punktā uzskatot, ka šajā lietā Komisija ir pamatoti – pilnības labad – balstījusies uz 2015. gada procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi iznākumu.
113
Turklāt jānorāda, ka šo lietu nevar salīdzināt ar lietām, kurās pasludināts 2023. gada 23. novembra spriedums Ryanair un Airport Marketing Services (C‑758/21 P, EU:C:2023:917), kā arī 2025. gada 23. janvāra spriedums Neos/Ryanair un Komisija (C‑490/23 P, EU:C:2025:32).
114
Protams, ir taisnība, ka 2023. gada 23. novembra sprieduma Ryanair un Airport Marketing Services (C‑758/21 P, EU:C:2023:917) 97. punktā Tiesa ir apstiprinājusi, ka procedūrā saskaņā ar LESD 108. pantu Komisija varēja izpildīt savu pienākumu norādīt pamatojumu un nav nepieciešams atbildēt uz citu ieinteresēto personu argumentiem, izņemot attiecīgo dalībvalsti, jo no apstrīdētā lēmuma lietā, kurā pasludināts minētais spriedums, vismaz netieši izriet, ka Komisija ir uzskatījusi, ka argumenti, ko šīs personas, vēršoties pie tās, izvirzīja, nevar tikt atbalstīti. Tomēr, kā var secināt no minētā sprieduma 92. un 93. punkta, minētās ieinteresētās personas bija Komisijas nosūtīto dokumentu adresāti, no kuriem tie varēja izsecināt informāciju, attiecība uz kuru tās pārmeta Komisijai, ka tā šajā lēmumā to nav konkrēti norādījusi.
115
Taču šajā lietā tas tā nav, jo nav pierādīts, ka visi procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi elementi, kas varētu kompensēt strīdīgā lēmuma 285. apsvēruma trūkumus šajā ziņā, bija publiski vai vismaz pieejami ieinteresētajām personām, kas piedalījās procedūrā, kuru Komisija veica saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu.
116
Šo lietu nevar salīdzināt arī ar lietu, kurā pasludināts 2025. gada 23. janvāra spriedums Neos/Ryanair un Komisija (C‑490/23 P, EU:C:2025:32). Proti, kā izriet no šī sprieduma 35. un 51. punkta, pēdējā minētajā lietā Tiesa piemēroja judikatūru, saskaņā ar kuru lēmumā necelt iebildumus pret atbalsta pasākumu saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu, kas turklāt pieņemts īsā termiņā, jāietver tikai tie iemesli, kuru dēļ Komisija uzskata, ka tai nav nopietnu grūtību novērtēt attiecīgā atbalsta saderību ar iekšējo tirgu. Katrā ziņā šī judikatūra nav piemērojama šajā lietā, jo apstrīdētais lēmums netika pieņemts LESD 108. panta 3. punktā paredzētās iepriekšējas izskatīšanas stadijas noslēgumā.
117
Turklāt šī sprieduma 95. punktā izklāstītajai Francijas Republikas argumentācijai, kurā šī dalībvalsts būtībā apgalvo, ka, atsaucoties uz pabeigtu procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, Komisijai ir pienākums ievērot konfidencialitātes principu, kas varētu pamatot to, ka īss pamatojums šajā ziņā varētu atbilst LESD 296. panta prasībām, nevar piekrist. Šajā ziņā pietiek ar atgādinājumu, ka saskaņā ar judikatūru, lai gan Komisijas lēmums valsts atbalsta jomā, ņemot vērā šādu pienākumu, var būt pietiekami pamatots, lai gan neietver visus elementus, uz kuriem ir balstīta šīs iestādes argumentācija, tajā tomēr skaidri un nepārprotami jābūt norādītai minētās iestādes argumentācijai, kā arī tās izmantotajai metodoloģijai, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt pieņemtā lēmuma pamatojumu un Savienības tiesa varētu veikt savu pārbaudi šajā ziņā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 15. jūlijs, Komisija/Landesbank Baden‑Württemberg un VNV, C‑584/20 P un C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 111. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
118
Tādējādi apelācijas sūdzības pirmā pamata trešā daļa jāapmierina, ciktāl tajā Vispārējai tiesai tiek pārmests, ka tā nav konstatējusi apstrīdētā lēmuma pamatojuma neesību.
119
No visa iepriekš minētā izriet, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija varēja balstīties uz šīs iestādes galvenokārt izklāstīto pamatojumu, saskaņā ar kuru tai šajā lietā nebija pienākuma pārbaudīt divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tiešās piešķiršanas saderību ar Savienības tiesisko regulējumu publiskā iepirkuma jomā. Otrkārt, Vispārējā tiesa, arī pieļaudama tiesību kļūdu, ir uzskatījusi, ka Komisija ir juridiski pietiekami pamatojusi savu secinājumu, kas apstrīdētā lēmuma 285. apsvērumā ir formulēts pilnības labad.
120
Tādējādi, tā kā pirmais apelācijas sūdzības pamats ir jāapmierina, pārsūdzētais spriedums jāatceļ, neizvērtējot pārējos iebildumus, kas izvirzīti saistībā ar pirmo pamatu, un pārējos apelācijas sūdzības pamatus.
B. Par prasību Vispārējā tiesā
121
Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmajai daļai gadījumā, ja apelācijas sūdzība ir pamatota, Tiesa atceļ Vispārējās tiesas nolēmumu. Tā var pati taisīt galīgo spriedumu attiecīgajā lietā, ja strīds ir izskatāmā stāvoklī.
122
Šajā lietā tiesvedības stadija ļauj taisīt galīgo spriedumu, jo Tiesas rīcībā ir vajadzīgā informācija, lai taisītu galīgo spriedumu par Austrijas Republikas celto prasību.
123
Proti, no šī sprieduma 78.–81., 112., 118. un 119. punkta izriet, ka apstrīdētajā lēmumā, pirmkārt, ir pieļauta tiesību kļūda attiecībā uz Komisijas apgalvojumu, ka šai iestādei šajā lietā nebija pienākuma pārbaudīt, vai divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana atbilst Savienības tiesiskajam regulējumam publiskā iepirkuma jomā, un, otrkārt, pamatojuma neesību, ciktāl minētā iestāde uzskatīja, ka tā katrā ziņā var vienkārši atsaukties uz 2015. gada procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, lai pamatotu savu pilnības labad formulēto secinājumu, ka šis tiesiskais regulējums nav pārkāpts, veicot šo tiešo piešķiršanu.
124
No tā izriet, ka, pirmkārt, Vispārējā tiesā celtās prasības pirmais pamats, kas būtībā attiecas uz to, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā nebija izvērtējusi, vai divu jaunu kodolreaktoru būvniecības līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana bija Savienības tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā pārkāpums, kā arī uz pamatojuma neesību attiecībā uz tās šajā ziņā pilnības labad formulēto secinājumu un, otrkārt, šīs prasības desmitā pamata pirmā daļa, kas attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu saskaņā ar LESD 296. panta 2. punktu neizpildi, jāapmierina un tādējādi apstrīdētais lēmums jāatceļ pilnībā, neizskatot ne pārējos desmitajā pamatā izvirzītos iebildumus, ne pārējos minētās prasības pamatus.
VII. Par tiesāšanās izdevumiem
125
Reglamenta 184. panta 2. punktā ir paredzēts, ka, ja apelācija ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu, tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
126
Saskaņā ar šā reglamenta 138. panta 1. punktu, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz tā 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
127
Tā kā šajā lietā Komisijai spriedums ir nelabvēlīgs un Austrijas Republika ir prasījusi piespriest tai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, Komisijai jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt šīs dalībvalsts tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē un apelācijas tiesvedību.
128
Atbilstoši minētā Reglamenta 140. panta 1. punktam, kurš saskaņā ar šī reglamenta 184. panta 1. punktu arī ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, dalībvalstis un iestādes, kas iestājušās lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas. Tādējādi Čehijas Republika, Francijas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Ungārija un Polijas Republika savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē un apelācijas tiesvedību sedz pašas.
129
Visbeidzot, saskaņā ar šī paša Reglamenta 184. panta 4. punktu, ja persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē, pati nav iesniegusi apelācijas sūdzību, tai var piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā tikai tad, ja tā ir piedalījusies tiesvedības Tiesā rakstveida vai mutvārdu daļā. Ņemot vērā šo tiesību normu, jānolemj, ka Slovākijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē sedz pašas.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
1)
Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 30. novembra spriedumu Austrija/Komisija (T‑101/18, EU:T:2022:728) atcelt.
2)
Komisijas Lēmumu (ES) 2017/2112 (2017. gada 6. marts) par pasākumu/atbalsta shēmu/valsts atbalstu SA.38454 – 2015/C (ex 2015/N), ko Ungārija plāno īstenot, lai atbalstītu divu jaunu kodolreaktoru izveidi Pakšas II atomelektrostacijā, atcelt.
3)
Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Austrijas Republikas tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.
4)
Čehijas Republika, Francijas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Ungārija un Polijas Republika savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē un apelācijas tiesvedību sedz pašas.
5)
Slovākijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste savus tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē sedz pašas.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.