62020TJ0371_RES
Apvienotās lietas T‑371/20 un T‑554/20
Pollinis France
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2022. gada 14. septembra spriedums
Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Augu, dzīvnieku, pārtikas aprites un dzīvnieku barības pastāvīgā komiteja – EFSA vadlīnijas par risku novērtējumu, ko augu aizsardzības līdzekļi rada bitēm – Dalībvalstu individuālās nostājas – Piekļuves atteikums – Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkts – Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība – Nosacījumi – Minētā procesa konkrēts, faktisks un būtisks aizskārums
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmā daļa)
(skat. 40.–42., 116., 117., 135. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība – Jau noslēgtā procedūrā sagatavotu dokumentu aizsardzība – Piemērojamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmā un otrā daļa)
(skat. 56.–60. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība – Piemērojamība – Dokumenti, kas saistīti ar komitoloģijas komiteju darbu – Piekļuve dokumentiem, kuros ir iekļautas dalībvalstu individuālās nostājas – Pieļaujamība – Ierobežojumi
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmā daļa un Nr. 182/2011 19. apsvērums un 9. panta 1. un 2. punkts)
(skat. 93.–107. punktu)
Rezumējums
Prasītāja Pollinis France ir Francijas nevalstiska organizācija, kura darbojas vides aizsardzības jomā un kuras mērķis ir aizsargāt savvaļas un medus bites un veicināt ilgtspējīgu lauksaimniecību, lai palīdzētu saglabāt apputeksnētājus.
2020. gada 27. janvārī un 8. aprīlī prasītāja iesniedza Eiropas Komisijai divus piekļuves pieteikumus (
1
) noteiktiem dokumentiem saistībā ar Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) vadlīnijām par risku novērtējumu, ko augu aizsardzības līdzekļi rada bitēm un ko pēdējā minētā pieņēma 2013. gada 27. jūnijā (turpmāk tekstā – “2013. gada vadlīnijas par bitēm”).
Ar diviem 2020. gada 19. jūnija un 2020. gada 21. jūlija lēmumiem (
2
) Komisija atteica prasītājai piekļuvi noteiktiem dokumentiem un piešķīra tai daļēju piekļuvi citiem noteiktiem dokumentiem saistībā ar 2013. gada vadlīnijām par bitēm (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”). Piekļuves atteikumi bija balstīti uz izņēmumu saistībā ar personas privātās dzīves un neaizskaramības aizsardzību (
3
) un uz izņēmumu saistībā ar notiekoša lēmuma pieņemšanas procesa aizsardzību, kas abi ir paredzēti Regulā Nr. 1049/2001 (
4
).
Prasītāja Vispārējā tiesā cēla divas prasības atcelt apstrīdētos lēmumus.
Ar pasludināto spriedumu Vispārējā tiesa paplašinātā sastāvā šos lēmumus atceļ, ciktāl ar tiem ir atteikta piekļuve pieprasītajiem dokumentiem, pamatojoties uz izņēmumu saistībā ar notiekoša lēmuma pieņemšanas procesa aizsardzību. Šajā sakarā tā lemj par lēmumu pieņemšanas procesa klasificēšanu kā notiekošu vai slēgtu un par piekļuvi dokumentiem, kuros iekļautas dalībvalstu individuālās nostājas, kas paustas komitoloģijas komitejā.
Vispārējās tiesas vērtējums
Pirms prasību izskatīšanas pēc būtības Vispārējā tiesa vispirms precizē prasības atcelt Komisijas 2020. gada 19. jūnija lēmumu priekšmetu.
Šajā lietā šis lēmums aizstāja netiešo lēmumu par atteikumu, sniedzot skaidru atbildi uz prasītājas 2020. gada 25. martā iesniegto atkārtoto pieteikumu. Prasītāja iesniedza prasības pieteikuma grozījumu rakstu (
5
), lai prasība turpmāk tiktu uzskatīta par tādu, ar kuru tiek prasīts atcelt šo tiešo lēmumu.
Vispārējā tiesa norāda, ka grozījumu rakstam prasības pieteikums nav jāaizstāj pilnībā, bet tajā ir jāietver grozītie prasījumi un, attiecīgā gadījumā, grozītie pamati un argumenti, kā arī pierādījumi un piedāvātie pierādījumi, kas saistīti ar prasījumu grozīšanu (
6
). Taču šajā gadījumā grozījumu raksts papildināja prasības pieteikumu, kas atbilda lietas dalībnieku kopīgai izpratnei. Tādējādi Vispārējā tiesa uzskata, ka attiecīgās prasības priekšmets bija lūgums atcelt Komisijas 2020. gada 19. jūnija lēmumu.
Attiecībā uz lietas būtību Vispārējā tiesa, pirmkārt, izvērtē, vai Komisija ir pareizi piemērojusi izņēmumu saistībā ar notiekoša lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību. Šajā ziņā tā konstatē, ka lēmumu pieņemšanas procesu, uz kuru attiecas pieprasītie dokumenti, nevarēja uzskatīt par notiekošu apstrīdēto lēmumu pieņemšanas brīdī. Proti, Vispārējā tiesa norāda, ka tobrīd vairs neviens lēmumu pieņemšanas process neparedzēja īstenot 2013. gada vadlīnijas par bitēm, bet – gluži pretēji – Komisija netieši, bet obligāti bija nolēmusi vairs neīstenot 2013. gada vadlīnijas par bitēm un pat bija skaidri lūgusi EFSA tās pārskatīt. Tā kā šī pārskatīšana, kas vēl joprojām turpinājās apstrīdēto lēmumu pieņemšanas brīdī, nozīmēja, ka nebija iespējams noteikt iespējamā pārskatītā dokumenta saturu, tā iespējamās pieņemšanas veidu un procedūru, kas, iespējams, tiktu ievērota šajā nolūkā, Vispārējā tiesa uzskata, ka tas nozīmēja, ka apstrīdēto lēmumu pieņemšanas brīdī Komisijas lēmumu pieņemšanas procesam trūka priekšmeta.
Turklāt Vispārēja tiesa uzsver, ka šī pārskatīšana, šķiet, bija paredzēta, ņemot vērā neiespējamību pieņemt 2013. gada vadlīnijas par bitēm, kā arī lai ļautu ātri pieņemt “pārskatītās vadlīnijas par bitēm”.
Vispārējas tiesas ieskatā no tā izriet, ka Komisijas lēmumu pieņemšanas process, kura priekšmets bija 2013. gada vadlīnijas par bitēm, apstrīdēto lēmumu pieņemšanas brīdī bija pabeigts un ka tāpēc Komisija nevarēja likumīgi pamatot apstrīdētos lēmumus ar izņēmumu, kura mērķis bija aizsargāt iestādes lēmumu pieņemšanas procesu saistībā ar jautājumu, par ko tā vēl nav pieņēmusi lēmumu.
Otrkārt, pieņemot, ka minētais izņēmums ir piemērojams, Vispārējā tiesa izvērtē pamatus, kurus Komisija ir izvirzījusi apstrīdētajos lēmumos. Šajā ziņā, ciktāl Komisija apstrīdētajos lēmumos ir norādījusi, ka atsevišķas standarta reglamenta (
7
) normas skaidri izslēdz publisku piekļuvi dalībvalstu nostājām, Vispārējā tiesa norāda, ka uz komitejām attiecas tās pašas normas par publisku piekļuvi dokumentiem, kas attiecas uz Komisiju, proti, Regulas Nr. 1049/2001 tiesību normas, un ka nav īpašu tiesību normu par publisku piekļuvi dokumentiem, kas attiecas uz komiteju darbu (
8
). Tādējādi ar standarta reglamenta normām, uz kurām Komisija atsaucas apstrīdētajos lēmumos, nevar ļaut aizsargāt dalībvalstu paustās individuālās nostājas, pārsniedzot to, kas paredzēts Regulā Nr. 1049/2001 (
9
).
Turklāt no judikatūras (
10
) izriet, ka Savienības tiesiskais regulējums attiecībā uz piekļuvi dokumentiem nevar attaisnot to, ka iestāde principā atsaka piekļuvi dokumentiem, kas attiecas uz tās apspriedēm, pamatojoties uz to, ka tajos ir ietverta informācija par dalībvalstu pārstāvju paustajām nostājām. No tā izriet, ka attiecībā uz publisku piekļuvi dokumentiem, kas saistīti ar komiteju darbu, Komisija nevar uzskatīt, ka atbilstošās tiesību normas principā izslēdz publisku piekļuvi dalībvalstu individuālajām nostājām.
Turklāt Vispārējā tiesa norāda, ka standarta reglamenta normas, uz kurām Komisija atsaucas apstrīdētajos lēmumos, nevar interpretēt tādējādi, ka ar tām būtu liegta publiska piekļuve pēc pieprasījuma dalībvalstu individuālajām nostājām. Tiesa precizē, ka saskaņā ar standarta reglamentu apstāklis, ka protokola kopsavilkumā nav minētas dalībvalstu individuālās nostājas, neietekmē piekļuvi dokumentiem un tāpēc nevar ietekmēt publisku piekļuvi pēc pieprasījuma dokumentiem, kuros ir atspoguļotas minētās individuālās nostājas.
Tādējādi Vispārējā tiesa secina, ka pretēji tam, ko Komisija ir apgalvojusi apstrīdētajos lēmumos, komitoloģijas procedūras – it īpaši standarta reglaments – kā tādas neprasa, lai piekļuve dokumentiem, kuros ir iekļautas dalībvalstu individuālās nostājas, tiktu atteikta, lai aizsargātu attiecīgās komitejas (
11
) lēmumu pieņemšanas procesu, un tas neliedz Komisijai pienācīgi pamatotos gadījumos atteikt piekļuvi dokumentiem, kuri attiecas uz dalībvalstu individuālajām nostājām minētajā komitejā, ja to satura izpaušana varētu radīt konkrētu kaitējumu interesēm, kas tiek aizsargātas ar Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā paredzētajiem izņēmumiem (
12
).
Izvērtējusi pārējos Komisijas apstrīdētajos lēmumos norādītos iemeslus, Vispārējā tiesa uzskata, ka tie neļauj pierādīt šādu kaitējumu un līdz ar to atbalstīt atsauci uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmajā daļā paredzēto izņēmumu, pat pieņemot, ka tas ir piemērojams šajā lietā.
Tālab Vispārēja tiesa secina, ka Komisija apstrīdētajos lēmumos ir pārkāpusi Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmo daļu, jo ir atsacījusies izpaust pieprasīto dokumentu saturu, pamatojoties uz to, ka tas nopietni kaitētu notiekošajam lēmumu pieņemšanas procesam.
(
1
)	Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.).
(
2
)	Komisijas Lēmumi C(2020) 4231 final (2020. gada 19. jūnijs) un C(2020) 5120 final (2020. gada 21. jūlijs).
(
3
)	Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts.
(
4
)	Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmā daļa.
(
5
)	Saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 1. un 2. punktu, ja tiesību akts, kuru lūgts atcelt, ir aizstāts vai grozīts ar citu tiesību aktu, kam ir tāds pats priekšmets, prasītājs pirms tiesvedības mutvārdu daļas pabeigšanas vai pirms Vispārējās tiesas lēmuma izlemt lietu bez tiesvedības mutvārdu daļas var grozīt prasības pieteikumu, lai ņemtu vērā šo jauno faktu, iesniedzot grozījumu kā atsevišķu dokumentu un LESD 263. panta sestajā daļā paredzētajā termiņā, kurā var lūgt atcelt tiesību aktu, kas pamato prasības pieteikuma grozīšanu.
(
6
)	Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 4. punkts.
(
7
)	Komisijas pieņemtais Komiteju standarta reglaments (OV 2011, C 206, 11. lpp.; turpmāk tekstā – “standarta reglaments”).
(
8
)	Skat. Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu 19. apsvērumu un 9. panta 2. punktu (OV 2011, L 55, 13. lpp.).
(
9
)	Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmā daļa.
(
10
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2001. gada 10. oktobris, British American Tobacco International (Investments)/Komisija (T‑111/00, EU:T:2001:250, 52. punkts un tajā minēto judikatūru).
(
11
)	Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmās daļas izpratnē.
(
12
)	Regulas Nr. 1049/2001 4. pants.