62020TJ0370_RES
Lieta T‑370/20
KL
pret
Eiropas Investīciju banku (EIB)
Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 24. novembra spriedums
Civildienests – EIB personāls – Veselības stāvoklis – Darbspēja – Neattaisnota prombūtne – Atcelšanas prasība – Invaliditātes jēdziens – Neierobežota kompetence – Finansiāla rakstura strīdi – Invaliditātes pensijas izmaksa ar atpakaļejošu datumu – Prasība par zaudējumu atlīdzību
Ierēdņi – Eiropas Investīciju bankas darbinieki – Sociālais nodrošinājums – Apdrošināšana pret nelaimes gadījumiem un arodslimībām – Invaliditāte – Jēdziens – Novērtējums attiecībā uz Bankā veicamajiem pienākumiem
(Civildienesta noteikumu 78. pants; Eiropas Investīciju bankas Personāla reglamenta 14. pants)
(skat. 83.–89. un 100. punktu)
Ierēdņi – Eiropas Investīciju bankas darbinieki – Sociālais nodrošinājums – Apdrošināšana pret nelaimes gadījumiem un arodslimībām – Invaliditāte – Invaliditātes komisija – Kompetence – Darbinieka spējas strādāt ārpus Bankas novērtējums – Izslēgšana
(skat. 90.–93. punktu)
Ierēdņu celta prasība – Eiropas Investīciju bankas darbinieki – Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punkta piemērošana pēc analoģijas – Neierobežota kompetence – Finansiāla rakstura strīdi – Jēdziens – Prasība nolūkā saņemt invaliditātes pensijas izmaksu ar atpakaļejošu datumu – Iekļaušana
(LESD 266. pants, Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punkts)
(skat. 109.–113. un 117.–124. punktu)
Rezumējums
Prasītāju KL nodarbina Eiropas Investīciju banka (EIB). Pēc vairākiem prasītāja prombūtnes laikposmiem EIB uzsāka procedūru Invaliditātes komisijā, ņemot vērā, ka līdz brīdim, kad šī komisija būs sniegusi savu atzinumu, prasītājs tiks uzskatīts par tādu, kam ir pilnīga pārejoša darbnespēja. Pēc prasītāja veselības stāvokļa izvērtēšanas Invaliditātes komisija sniedza vienprātīgu atzinumu, ka viņš vairs nevar pildīt pienākumus EIB, bet vēl var veikt profesionālo darbību vispārējā darba tirgū. Pēc tam EIB pieņēma divus lēmumus, ar kuriem tā atzina, ka prasītājs ir darbspējīgs un atrodas neattaisnotā prombūtnē no dienas, kurā tā lūdza viņam atsākt darbu. Pēc neveiksmīgas samierināšanas procedūras prasītājs vērsās Vispārējā tiesā ar prasību par šiem diviem lēmumiem un par EIB priekšsēdētāja lēmumu, ar kuru minētie lēmumi tika atstāti spēkā (turpmāk tekstā kopā – “apstrīdētie lēmumi”).
Vispārējā tiesa prasību apmierina un atceļ apstrīdētos lēmumus. Savā spriedumā Vispārējā tiesa invaliditātes jēdzienu, kas ietverts noteikumos, kuri pieņemti, īstenojot EIB Personāla reglamentu, definē kā tādu, kas jānovērtē attiecībā pret EIB, nevis attiecībā uz vispārējo darba tirgu. Vispārējā tiesa arī piemēro “neierobežotu kompetenci”, kas tai ir atzīta Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 91. pantā attiecībā uz “strīdiem, kas saistīti ar finansēm”, kas pēc analoģijas ir piemērojams EIB darbiniekiem. Turklāt tajā ir precizēts šo divu jēdzienu apjoms.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms, attiecībā uz dokumentu pieņemamību, kuri veido Invaliditātes komisijas atzinumu, Vispārējā tiesa norāda, ka dokumentu nevar noraidīt, pamatojoties uz to, ka tajā minētais datums nav tas, kurā šo personu ir pārbaudījusi minētā komisija.
Turpinājumā, attiecībā uz invaliditātes jēdzienu Vispārējā tiesa balstās uz Civildienesta noteikumu 78. un 5. panta, kā arī EIB darbiniekiem piemērojamās pensiju sistēmas pārejas noteikumu 51‑1. panta interpretāciju pēc analoģijas, no kuras izriet, ka darbinieks, kam ir atzīta invaliditāte EIB ietvaros, var veikt algotu darbu ārpus šīs iestādes, ja visi viņa dažādie ienākumi nepārsniedz neto atalgojumu, kādu viņš saņēma, strādājot EIB.
Turklāt EIB izveidotās invaliditātes komisijas ir tās struktūrvienības, un tādējādi to kompetencē nav juridiski novērtēt prasītāja spēju pildīt profesionālos pienākumus ārpus šīs iestādes. Proti, minētajām komisijām no juridiskā viedokļa ir kompetence lemt par EIB personāla spējām strādāt iestādē. Lai lemtu par šo personu spējām strādāt ārpus EIB, attiecīgā persona ir jāpārbauda komisijām, ko izveido citas iestādes vai valsts iestādes.
Līdz ar to, lemjot par prasītāja darbspēju vispārējā darba tirgū, Invaliditātes komisija piesavinājās šādu komisiju kompetenci, tādējādi radot sava veida pretrunu risku starp tās vērtējumu par prasītāja darbspēju vispārējā darba tirgū un vērtējumiem, ko vēlāk varētu sniegt citu iestāžu vai valsts iestāžu izveidotas invaliditātes komisijas.
Tādējādi Vispārējā tiesa uzskata, ka invaliditātes jēdziens EIB darbiniekiem piemērojamo pensiju sistēmas pārejas noteikumu 46‑1. panta un EIB darbiniekiem piemērojamo administratīvo noteikumu, kas pieņemti, izpildot EIB Personāla reglamentu, 11.1. panta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz EIB darbinieku, kuru tās izveidota invaliditātes komisija ir atzinusi par tādu, kas nav spējīgs atsākt savu vai līdzvērtīgu pienākumu izpildi EIB.
Visbeidzot, Vispārējā tiesa atgādina, ka strīdos, kas radušies starp EIB un tās darbiniekiem, ir jāpiemēro Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punkta otrajā teikumā ietvertā norma. Ar šo tiesību normu Savienības tiesai finansiāla rakstura strīdos ir piešķirta neierobežota kompetence, kuras ietvaros tai ir pilnvaras attiecīgā gadījumā pēc savas ierosmes piespriest atbildētājam samaksāt atlīdzību par kaitējumu, kas radies tā vainas dēļ, un šādā gadījumā, ņemot vērā visus lietas apstākļus, nodarīto kaitējumu novērtēt ex æquo et bono.
Neierobežota kompetence, kas Savienības tiesai tādējādi ir piešķirta, tai nosaka uzdevumu tostarp pilnībā atrisināt tajā izskatāmos strīdus un garantēt spriedumu par tiesību akta atcelšanu, kurus tā pieņem civildienesta lietās, praktisku efektivitāti. Īstenojot savu neierobežoto kompetenci, Savienības tiesa neizdod rīkojumus attiecīgajām iestādēm vai struktūrām, bet attiecīgā gadījumā tai ir kompetence aizstāt tās, lai pieņemtu lēmumus, kuros noteikti ir ietverti secinājumi, pie kādiem tā ir nonākusi, noslēdzot savu strīda juridisko vērtējumu.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa atgādina, ka “strīdi, kas saistīti ar finansēm”, šīs tiesību normas izpratnē ir ne tikai prasības par atbildību, ko darbinieki ceļ pret Savienības iestādi vai struktūru, bet arī visas lietas, kuru mērķis ir, lai darbiniekam tiktu izmaksāta summa, ko viņš uzskata par sev pienākošos saskaņā ar Civildienesta noteikumiem vai kādu citu viņu darba attiecības regulējošu aktu.
Šajā lietā, tā kā prasītājs lūdz Savienības tiesu nospriest par lēmuma – neatzīt viņam personas ar “invaliditāti” statusu – tiesiskumu un prasījumu trešajā daļā lūdz piespriest EIB samaksāt viņam naudas summu, šī prasība kļūst par finansiāla rakstura strīdu. Proti, lēmumam uzskatīt prasītāju par personu “bez invaliditātes” ir tieša ietekme uz ieinteresētās personas kā EIB darbinieka situācijas turpināšanos un tātad uz viņa atalgojumu un finansiālajām tiesībām.
Turklāt Vispārējā tiesa konstatē, ka, lai pieņemtu jaunu lēmumu par prasītāja invaliditātes konstatēšanu, EIB ir tikai saistoša kompetence, kas tai liek izdarīt administratīvus secinājumus no Invaliditātes komisijas lēmuma.
Līdz ar to Vispārējā tiesa piespriež EIB izmaksāt prasītājam invaliditātes pensiju. Tomēr tā noraida viņa prasību atlīdzināt morālo kaitējumu pēc tam, kad tā ir uzskatījusi, ka prasītājs nav pierādījis, ka šo kaitējumu nevarētu pilnībā atlīdzināt, atceļot apstrīdētos lēmumus, vienlaikus piespriežot EIB izmaksāt viņam visus finansiālos maksājumus, kuri viņam tika liegti atcelto lēmumu dēļ.