62024CJ0348
TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta)
2025. gada 30. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Muitas savienība – Regula (EEK) Nr. 2913/92 – Kopienas Muitas kodekss – Muitas noliktavas procedūra – Laišana brīvā apgrozībā – 29. pants – Preču muitas vērtība – Preces, ko pārdod izvešanai uz Eiropas Savienības muitas teritoriju – 112. panta 3. punkts – Muitas vērtības noteikšana – 214. panta 1. punkts – Muitas vērtības noteikšanai izmantojamais brīdis – Regula (EEK) Nr. 2454/93 – 97.n panta 2. punkts – Preču izcelsmes pierādījums – 118. panta 1. un 3. punkts – Izcelsmes pierādījumu iesniegšanas termiņš – Tiesību uz preferenciālu režīmu zaudēšana – Dokumentu, kas pierāda preču izcelsmi, spēkā esība – 147. pants – Secīga pārdošana
Lietā C‑348/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Tribunal Supremo (Augstākā tiesa, Spānija) iesniegusi ar 2024. gada 12. aprīļa lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 9. maijā, tiesvedībā
Compañía de Distribución Integral Logista, SA
pret
Administración General del Estado,
TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: tiesneši S. Rodins [S. Rodin], kas pilda palātas priekšsēdētāja pienākumus, N. Pisarra [N. Piçarra] un N. Fengers [N. Fenger] (referents),
ģenerāladvokāts: D. Špīlmans [D. Spielmann],
sekretāre: L. Karasko Marko [L. Carrasco Marco], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 5. jūnija tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Compañía de Distribución Integral Logista, SA vārdā – M. Flores Navarro, J. I. Guerra García un M. Muñoz Domínguez, abogados,
–
Spānijas valdības vārdā – A. Pérez‑Zurita Gutiérrez, pārstāve,
–
Eiropas Komisijas vārdā – I. Galindo Martín un F. Moro, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1992, L 302, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 82/97 (OV 1997, L 17, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Kopienas Muitas kodekss”), 29. pantu, 112. panta 3. punktu un 214. pantu, kā arī Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (1993. gada 2. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1993, L 253, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2010. gada 18. novembra Regulu (ES) Nr. 1063/2010 (OV 2010, L 307, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2454/93”), 97.k pantu, 118. un 147. pantu.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Compañía de Distribución Integral Logista, SA un Agencia Estatal de Administración Tributaria (Nodokļu administrācijas valsts aģentūra, Spānija) par atsevišķu preču muitas vērtības noteikšanu un šo preču izcelsmes pierādījumu spēkā esību preferenciālā režīma piemērošanas nolūkos.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienas Muitas kodekss
3
Kopienas Muitas kodeksa 29. panta 1. punktā, kas ietverts šī kodeksa II sadaļas “Faktori, kas nosaka ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu, kā arī citu paredzēto pasākumu piemērošanu attiecībā uz preču tirdzniecību” 3. nodaļā “Preču muitas vērtība”, bija paredzēts:
“Ievestu preču muitas vērtība līdzinās darījuma vērtībai, tas ir, cenai, kas ir faktiski samaksāta vai maksājama par precēm, pārdodot tās izvešanai uz [Eiropas Savienības] muitas teritoriju, kas vajadzības gadījumā ir precizēta [..].”
4
Saskaņā ar minētā kodeksa 76. panta 1. punkta c) apakšpunktu:
“Lai iespējami vienkāršotu formalitāšu un procedūru aizpildi un nodrošinātu darbību pareizu norisi, muitas dienesti, ievērojot kārtību, kas noteikta saskaņā ar Komitejas procedūru, dod atļauju:
[..]
c)
preces nodot attiecīgajā muitas procedūrā, tās ņemot uzskaitē; šādā gadījumā muitas dienesti var nelikt deklarētājam uzrādīt preces muitai.”
5
Šī paša kodeksa 112. panta 3. punkta pirmā un otrā daļa bija formulēta šādi:
“Ja ievedamās preces ir laistas brīvā apgrozībā saskaņā ar 76. panta 1. punkta c) apakšpunktu, tad, lai piemērotu 214. pantu, ir jāņem vērā preču veids, muitas vērtība un daudzums, kāds šīm precēm bija laikā, kad uz tām attiecas ievešana muitas noliktavā.
Pirmo [daļu] piemēro ar nosacījumu, ka novērtējuma nosacījumi, kas attiecas uz šī precēm, ir noskaidroti vai pieņemti laikā, kad uz precēm ir bijusi attiecināta ievešana muitas noliktavā, ja vien deklarētājs nelūdz tos piemērot muitas parāda rašanās laikā.”
6
Kopienas Muitas kodeksa 201. panta 1. un 2. punktā bija noteikts:
“1.   Ievedmuitas parāds rodas:
a)
laižot brīvā apgrozībā ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces
[..].
2.   Muitas parāds rodas attiecīgās muitas deklarācijas pieņemšanas brīdī.”
7
Šī kodeksa 214. panta 1. punktā bija paredzēts:
“Ja nekas cits tieši nav noteikts šajā Kodeksā un neskarot 2. punktu, precēm piemērojamo ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu nosaka pēc muitošanas elementiem, kas šīm precēm piemērojami muitas parāda rašanās brīdī.”
Regula Nr. 2454/93
8
Regulas Nr. 2454/93 IV sadaļā “Preču izcelsme” bija ietverta 2. nodaļa “Preferenciāla izcelsme”. Šīs nodaļas 1.a iedaļas “Līdz reģistrēto eksportētāju sistēmas piemērošanai spēkā esošās administratīvās sadarbības procedūras un metodes” 97.k panta 5. punktā bija noteikts:
“Izcelsmes pierādījums ir derīgs desmit mēnešus no tā izdošanas dienas eksportētājvalstī, un minētajā laikā tas jāiesniedz importētājvalsts muitas iestādēm.”
9
Šajā pašā 1.a iedaļā bija iekļauts 97.n panta 2. punkts, kas bija formulēts šādi:
“Izcelsmes pierādījumus, kas importētājvalsts muitas iestādēm iesniegti pēc 97.k panta 5. punktā norādītā iesniegšanas termiņa, var pieņemt, lai piemērotu preferenciālo režīmu, ja dokumentus līdz noteiktajam termiņam iesniegt nav bijis iespējams kādu ārkārtas apstākļu dēļ. Citos novēlotas iesniegšanas gadījumos importētājvalsts muitas iestādes var pieņemt izcelsmes pierādījumus, ja izstrādājumi tām uzrādīti līdz galīgajam termiņam.”
10
Minētajā 2. nodaļā bija ietverta 2. iedaļa “Saņēmējas valstis vai teritorijas, uz kurām attiecas [Savienības] vienpusīgi pieņemti tarifa preferenču pasākumi dažām valstīm vai teritorijām”. Šīs iedaļas 2. apakšiedaļas “Izcelsmes pierādījums” 118. panta 1.–3. punktā bija noteikts:
“1.   Izcelsmes pierādījums ir derīgs četrus mēnešus no tā izdošanas dienas eksportētājvalstī, un minētajā laikā tas jāiesniedz importētājvalsts muitas iestādēm.
2.   Izcelsmes apliecinājumus, ko iesniedz ievešanas valsts muitas dienestiem pēc 1. punktā norādītā iesniegšanas termiņa, var pieņemt 98. pantā minēto tarifu preferenču piemērošanai, ja dokumentu neiesniegšanu līdz noteiktajam termiņam izraisījuši kādi ārkārtēji apstākļi.
3.   Citos novēlotas iesniegšanas gadījumos importētājvalsts muitas iestādes var pieņemt izcelsmes pierādījumus, ja izstrādājumi tām uzrādīti līdz galīgajam termiņam.”
11
Saskaņā ar Regulas Nr. 2454/93 147. panta 1. punkta pirmo un otro daļu:
“Piemērojot [Kopienas Muitas] kodeksa 29. pantu, faktu, ka preces, kuras ir pārdošanas darījuma priekšmets, deklarē laišanai brīvā apgrozībā, uzskata par adekvātu liecību, ka preces pārdotas izvešanai uz [Savienības] muitas teritoriju. Ja pirms vērtēšanas ir notikušas vairākas secīgas pārdošanas, tad par minēto pierādījumu pieņem tikai pēdējo pārdošanu, pēc kuras preces nonāk [Savienības] muitas teritorijā, vai to pārdošanu, kas notiek [Savienības] muitas teritorijā pirms preču laišanas brīvā apgrozībā.
Ja deklarē cenu, par kādu preces pārdotas tajā pārdošanas reizē, kura notikusi pirms pēdējās pārdošanas un uz kuru pamatojoties preces nonākušas [Savienības] muitas teritorijā, tad muitas dienestam pieņemamā veidā ir jāapliecina, ka tāda preču pārdošana notikusi nolūkā preces izvest uz attiecīgo muitas teritoriju.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
12
Corporación Habanos pārdeva cigārus Altadis (turpmāk tekstā – “pirmā pārdošana”) un uzņēmās tos transportēt no Kubas uz Angociljo muitas noliktavu Larjohā (La Rioja) (Spānija), kur Compañía de Distribución Integral Logista tos novietoja kā saņēmējs.
13
Šiem cigāriem, kas tika uzglabāti minētajā muitas noliktavā un ir saistīti ar muitas noliktavas procedūru, bija vairāki galamērķi. Konkrētāk, daļa minēto cigāru tika pārdota, nelaižot brīvā apgrozībā, lai tos vēlāk tirgotu duty free veikalos lidostās. Citu šo cigāru daļu Altadis pārdeva Compañía de Distribución Integral Logista (turpmāk tekstā – “otrā pārdošana”), lai pēc tam tie daļēji tiktu tirgoti ārpus Savienības muitas teritorijas, proti, Seūtā (Spānija) un Meliļā (Spānija), un daļēji – tabakas veikalos.
14
Saistībā ar pēdējo minēto daļu, uz kuru vienīgo attiecas pamatlieta, Altadis saglabāja īpašumtiesības uz cigāriem līdz brīdim, kad Compañía de Distribución Integral Logista tos piekrita pārdot tabakas veikaliem. Tajā brīdī Altadis nodeva īpašumtiesības uz šiem cigāriem Compañía de Distribución Integral Logista. Šī sabiedrība tad tos laida brīvā apgrozībā, lai pārdotu un pēc tam piegādātu tabakas veikaliem.
15
Laižot cigārus brīvā apgrozībā, to muitas vērtība tika noteikta un deklarēta, pamatojoties uz pirmo pārdošanu.
16
Tomēr nodokļu administrācija uzskatīja, ka pirmo pārdošanu, kas notika pirms preču novietošanas muitas noliktavā, nevar uzskatīt par tādu, kas veikta ar mērķi izvest uz Savienības muitas teritoriju. Tādēļ šo pārdošanu nevarēja ņemt vērā, lai noteiktu preču muitas vērtību saskaņā ar Regulas Nr. 2454/93 147. pantā paredzēto secīgās pārdošanas režīmu. Līdz ar to šī administrācija uzskatīja, ka muitas vērtība jānosaka, pamatojoties uz otro pārdošanu.
17
Nodokļu administrācija turklāt norādīja, ka importētajām precēm no Kubas, Dominikānas Republikas, Panamas, Hondurasas, Meksikas, Peru un Ēģiptes nevarēja piemērot tarifa preferences, kuras Compañía de Distribución Integral Logista bija piemērojusi brīdī, kad tās tika laistas brīvā apgrozībā, jo kopš izcelsmes pierādījuma, kas ļāva piemērot šīs preferences, izsniegšanas bija pagājuši divi gadi.
18
Laikā no 2015. gada janvāra līdz 2018. gada janvārim nodokļu administrācija izdeva paziņojumus par nodokli par 2012.–2015. gadu, pieprasot tostarp muitas nodokļu korekciju divu iemeslu dēļ, kas norādīti attiecīgi šī sprieduma 16. un 17. punktā.
19
Compañía de Distribución Integral Logista apstrīdēja šos paziņojumus Tribunal Económico‑Administrativo Central (Centrālā nodokļu pārsūdzības iestāde, Spānija), kas ar 2018. gada 25. oktobra lēmumu noraidīja sūdzību par šo muitas nodokļu uzrēķinu.
20
Compañía de Distribución Integral Logista šo lēmumu pārsūdzēja Audiencia Nacional (Valsts mēroga lietu tiesa, Spānija), kas ar 2021. gada 9. jūlija spriedumu to noraidīja.
21
Audiencia Nacional (Valsts mēroga lietu tiesa), pirmkārt, uzskatīja, ka Kopienas Muitas kodeksa 112. panta 3. punkts neizslēdz šī kodeksa 29. panta 1. punkta piemērošanu. Tādēļ, tā kā nebija pierādīts ne tas, ka pirmās pārdošanas laikā visas Corporación Habanos pārdotās preces Altadis bija paredzētas izvešanai uz Savienības muitas teritoriju, ne arī tas, ka tās bez izņēmuma tika nosūtītas uz šo teritoriju, muitas vērtība bija jānosaka, pamatojoties uz otro pārdošanu, kas tika veikta, lai preces, kuras bija šīs pārdošanas priekšmets, izvestu uz minēto teritoriju.
22
Otrkārt, Audiencia Nacional (Valsts mēroga lietu tiesa) uzskatīja, ka attiecīgos izcelsmes pierādījumus nevar ņemt vērā, lai aplūkotajām precēm piemērotu prasīto preferenciālo režīmu, jo šie pierādījumi tika nosūtīti pēc divu gadu termiņa, kas paredzēts Muitas kodeksa komitejas Izcelsmes jautājumos izstrādātajās pamatnostādnēs.
23
Compañía de Distribución Integral Logista iesniedza kasācijas sūdzību Tribunal Supremo (Augstākā tiesa, Spānija), kas ir iesniedzējtiesa.
24
Minētā tiesa uzskata, ka jāprecizē, pirmkārt, kārtība, kādā nosakāma tādu importēto preču muitas vērtība, kurām piemērota muitas noliktavas procedūra un kuras pēc tam laistas brīvā apgrozībā saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa 76. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto procedūru, un, otrkārt, noteikumi par preču izcelsmes pierādījumu derīgumu pēc tam, kad pagājuši divi gadi pēc šo pierādījumu izdošanas vai sagatavošanas, ja šajā laikposmā laistas brīvā apgrozībā preces, uz kurām attiecas viena un tā pati kvota.
25
Šādos apstākļos Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai attiecībā uz muitas vērtību [Kopienas Muitas kodeksa] 29. pantu var interpretēt tādējādi, ka tas paredz tikai muitas vērtības noteikšanas metodi – darījuma vērtību, neskarot korekcijas, kas jāveic augšupēji vai lejupēji –, taču neparedz brīdi, kurā jāveic šī vērtēšana?
2)
Atbilstoši Tiesas judikatūrai uzskatot, ka [Kopienas Muitas kodeksa] 29. panta mērķiem muitas vērtības noteikšanas metode uz darījuma vērtības pamata tiek piemērota tad, kad preces pārdotas izvešanai uz Eiropas Savienību, vai [šī kodeksa] 29. pants kopsakarā ar 112. panta 3. punktu un 214. pantu jāinterpretē tādējādi, ka preču nodošana uzglabāšanai muitas noliktavā, ievērojot [šī kodeksa] 76. panta 1. punkta c) apakšpunktā noteikto vienkāršoto procedūru, liek vai ļauj prezumēt, ka preču pārdošana notikusi to izvešanai uz Savienību? Vai, atbildot uz iepriekšējo jautājumu, ir nozīme apstāklim, ka preces tika laistas brīvā apgrozībā pēc īpašumtiesību maiņas, tām atrodoties muitas noliktavā?
3)
Ja atbildes uz iepriekšējā punkta jautājumiem ir noliedzošas, ņemot vērā, ka muitas noliktavas režīms kā atlikšanas režīms nenosaka muitas parāda rašanos, jo tas radīsies, kad preces tiks laistas brīvā apgrozībā, vai [Kopienas Muitas kodeksa] 29. pants, 112. panta 3. punkts un 214. pants tomēr jāinterpretē tādējādi, ka atskaites laiks muitas vērtības aprēķināšanai ir brīdī, kad uz preci tiek attiecināts muitas noliktavas režīms, vai arī minētās tiesību normas tomēr katrā ziņā jāinterpretē tādējādi, ka šī vērtība jāaprēķina brīdī, kad preces tiek laistas brīvā apgrozībā, proti, kad rodas muitas parāds, kaut gan minētās preces jau agrāk nodotas uzglabāšanai muitas noliktavā?
4)
Vai secīgu pārdošanas darījumu režīma gadījumā [Regulas Nr. 2454/93] 147. pantu ir iespējams interpretēt tādējādi, ka fakts, ka preces ir nodotas uzglabāšanai muitas noliktavā, pats par sevi ļauj prezumēt, ka pārdošanas darījums pirms pēdējās pārdošanas, ar kuru preces ievestas muitas teritorijā, veikts nolūkā izvest preces uz Savienību?
5)
Vai attiecībā uz izcelsmes sertifikātiem Regulas Nr. 2454/93 118. pants un 97.k pants jāinterpretē tādējādi, ka pierādījuma par preču laišanu brīvā apgrozībā iesniegšana pēc divu gadu termiņa izraisa tarifu atvieglojumu preferenciālas izcelsmes statusa dēļ piemērošanas zaudēšanu neatkarīgi no tā, ka izcelsmes sertifikāts, uz kura pamata tiek lūgti tarifu atvieglojumi, ir izmantots daļējā iepriekšējā importa [preču] laišanā brīvā apgrozībā, kas īstenota minētajā divu gadu termiņā?”
Par pirmo līdz ceturto prejudiciālo jautājumu
26
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 267. pantā noteiktajā valstu tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā Tiesai jāsniedz valsts tiesai lietderīga atbilde, kas ļautu atrisināt strīdu, kuru izskata valsts tiesa. Šajā nolūkā Tiesai vajadzības gadījumā jāpārformulē tai uzdotie jautājumi. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas sniegtās informācijas un tostarp no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu motivācijas ir tiesības nošķirt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (skat. spriedumus, 1997. gada 17. jūlijs, Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22. un 23. punkts, kā arī 2025. gada 25. februāris, Alphabet u.c., C‑233/23, EU:C:2025:110, 33. punkts).
27
Šajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka nodokļu administrācija apstrīdēja muitas deklarācijas, pamatojoties uz to, ka attiecīgo preču muitas vērtība tika noteikta, ņemot vērā to darījuma vērtību pārdošanas brīdī pirms šo preču nodošanas uzglabāšanai muitas noliktavā, kas atrodas Savienības muitas teritorijā. Šī administrācija uzskatīja, ka jāņem vērā minēto preču darījuma vērtība pārdošanas brīdī, kas notika, tām atrodoties šajā noliktavā, un pirms to laišanas brīvā apgrozībā atbilstoši Kopienas Muitas kodeksa 76. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētajai vienkāršotajai procedūrai.
28
Šādā kontekstā no šajā lūgumā ietvertajām norādēm izriet, ka pirmā līdz ceturtā uzdotā jautājuma mērķis ir ļaut iesniedzējtiesai noteikt brīdi, kas jāizmanto, lai noteiktu attiecīgo preču muitas vērtību un pārdošanu, kas šajā ziņā var tikt ņemta vērā, ja ieinteresētā persona atsaucas uz šī kodeksa 112. panta 3. punktu.
29
Ņemot vērā šos apstākļus, jāuzskata, ka ar pirmo līdz ceturto jautājumu, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Kopienas Muitas kodeksa 29. panta 1. punkts un 112. panta 3. punkts, kā arī Regulas Nr. 2454/93 147. pants jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja preces ir pirmās pārdošanas priekšmets, uz kuras pamata tās ievestas Savienības muitas teritorijā, lai tām piemērotu muitas noliktavas procedūru, un vēlāk – otrās pārdošanas priekšmets, uz kuras pamata tās tika laistas brīvā apgrozībā saskaņā ar šī kodeksa 76. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto vienkāršoto procedūru, brīdis, kas jāizmanto, lai noteiktu šo preču muitas vērtību, ir tas, kad tām tiek piemērota šī procedūra, un minēto preču muitas vērtību var noteikt, pamatojoties uz to darījuma vērtību pirmās pārdošanas laikā.
Muitas vērtības noteikšanai izmantojamais brīdis
30
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar muitas novērtējumu saistītais Savienības tiesiskais regulējums ir vērsts uz to, lai izveidotu taisnīgu, vienveidīgu un neitrālu sistēmu, kas izslēdz patvaļīgu vai fiktīvu muitas vērtību izmantošanu. Muitas vērtībai tātad jāatspoguļo ievestās preces reālā ekonomiskā vērtība, un šī vērtība vispirms jānosaka saskaņā ar tā saukto ievesto preču “darījuma vērtības” metodi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2020. gada 19. novembris, 5th AVENUE Products Trading, C‑775/19, EU:C:2020:948, 22. un 24. punkts, kā arī 2025. gada 15. maijs, Tauritus, C‑782/23, EU:C:2025:353, 51. un 54. punkts).
31
Šī metode aprakstīta Kopienas Muitas kodeksa 29. panta 1. punktā, no kura izriet, ka ievestu preču muitas vērtība līdzinās darījuma vērtībai, tas ir, cenai, kas faktiski samaksāta vai maksājama par precēm, pārdodot tās izvešanai uz Savienības muitas teritoriju, un kas vajadzības gadījumā precizēta.
32
No šīs tiesību normas formulējuma, it īpaši no frāzes “pārdodot tās izvešanai uz [Savienības] muitas teritoriju”, izriet, ka darījuma vērtībai jāatbilst izvešanas uz Savienības muitas teritoriju cenai. Tātad pārdošanas brīdī jābūt noteiktam, ka trešās valsts izcelsmes preces tiks transportētas uz Savienības muitas teritoriju (skat. spriedumus, 1990. gada 6. jūnijs, Unifert, C‑11/89, EU:C:1990:237, 11. punkts, un 2017. gada 9. novembris, LS Customs Services, C‑46/16, EU:C:2017:839, 27. punkts).
33
Tomēr pašā minētajā tiesību normā nav norādīts brīdis, kas jāņem vērā, nosakot muitas vērtību.
34
Savukārt no Kopienas Muitas kodeksa 214. panta 1. punkta izriet – ja nekas cits tieši nav noteikts šajā kodeksā un neskarot 214. panta 2. punktu, precēm piemērojamo ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu nosaka pēc muitošanas elementiem, kas šīm precēm piemērojami muitas parāda rašanās brīdī.
35
Šajā tiesību normā ietverts principiāls noteikums, saskaņā ar kuru muitas nodokļi tiek aprēķināti atkarībā no situācijas, kāda bijusi muitas parāda rašanās brīdī (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 8. oktobris, Exter, C‑330/19, EU:C:2020:809, 33. punkts).
36
Šajā ziņā saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa 201. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 2. punktu, ja parāda iekasējamības gadījums ir attiecīgo preču laišana brīvā apgrozībā, ievedmuitas parāds rodas attiecīgās muitas deklarācijas pieņemšanas brīdī (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2001. gada 1. februāris, D. Wandel, C‑66/99, EU:C:2001:69, 41. punkts).
37
No tā izriet – ja muitas parāds rodas saistībā ar attiecīgās preces laišanu brīvā apgrozībā, tai piemērojamā ievedmuitas nodokļa summa tiek noteikta, pamatojoties uz muitošanas elementiem, kas šai precei piemērojami muitas deklarācijas pieņemšanas brīdī.
38
Tomēr attiecībā uz ievedprecēm, kas laistas brīvā apgrozībā saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa 76. panta 1. punkta c) apakšpunktu, šī kodeksa 112. panta 3. punkta pirmajā un otrajā daļā paredzēts, ka veids, muitas vērtība un daudzums, kas jāņem vērā saskaņā ar minētā kodeksa 214. pantu, attiecas uz precēm brīdī, kad tām tiek piemērota procedūra uzglabāšanai muitas noliktavā, ar nosacījumu, ka šie muitošanas elementi tika atzīti vai pieņemti brīdī, kad precēm tika piemērota šī procedūra, un ja vien attiecīgā persona nelūdz tos piemērot muitas parāda rašanās brīdī.
39
No tā izriet – ja muitas parāds rodas tāpēc, ka preces ir laistas brīvā apgrozībā, un ja ir izpildīti minētā 112. panta 3. punktā paredzētie nosacījumi, attiecīgā persona var deklarēt to muitas vērtību, kāda tā bija nevis deklarācijas par šo preču laišanu brīvā apgrozībā brīdī, bet brīdī, kad tām tiek piemērota muitas noliktavas procedūra.
40
Tādēļ Kopienas Muitas kodeksa 112. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja preces ievestas Savienības muitas teritorijā, lai tām piemērotu muitas noliktavas procedūru, un pēc tam tās laistas brīvā apgrozībā saskaņā ar šī kodeksa 76. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto vienkāršoto procedūru, attiecīgā persona var deklarēt šo preču muitas vērtību, kāda tā bijusi brīdī, kad tām tika piemērota šī procedūra.
Par pierādījumu tam, ka preces ir pārdotas izvešanai uz Savienības muitas teritoriju.
41
Lai piemērotu Kopienas Muitas kodeksa 29. panta 1. punktu, Regulas Nr. 2454/93 147. panta 1. punktā paredzēti trīs noteikumi par pierādījumiem, kas jāiesniedz, lai juridiski pietiekami pierādītu, ka preces pārdotas izvešanai uz Savienības muitas teritoriju šī kodeksa 29. panta izpratnē.
42
Šīs regulas 147. panta 1. punkta pirmās daļas pirmajā teikumā noteikts – faktu, ka preces, kuras ir pārdošanas priekšmets, deklarē laišanai brīvā apgrozībā, uzskata par adekvātu liecību, ka preces pārdotas izvešanai uz Savienības muitas teritoriju. Šīs tiesību normas otrajā teikumā precizēts, ka tad, ja pirms vērtēšanas notikušas vairākas secīgas pārdošanas, par minēto pierādījumu pieņem tikai pēdējo pārdošanu, pēc kuras preces nonāk šajā muitas teritorijā, vai to pārdošanu, kas notiek minētajā muitas teritorijā pirms preču laišanas brīvā apgrozībā. Turpretī šīs regulas 147. panta 1. punkta otrajā daļā paredzēts, ka tad, ja deklarē cenu, par kādu preces pārdotas tajā pārdošanas reizē, kura notikusi pirms pēdējās pārdošanas un uz kuru pamatojoties preces nonākušas Savienības muitas teritorijā, muitas dienestam pieņemamā veidā jāapliecina, ka tāda preču pārdošana notikusi nolūkā preces izvest uz attiecīgo muitas teritoriju.
43
Pretēji minētās regulas 147. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētajiem gadījumiem, attiecībā uz kuriem nav nepieciešams vairāk pierādīt, ka attiecīgā pārdošana veikta izvešanai uz Savienības muitas teritoriju, ieinteresētajai personai gadījumā, ja deklarētā muitas vērtība ir pārdošanas cena pirms pēdējās pārdošanas, uz kuras pamata preces tika ievestas šajā teritorijā, jāpierāda, ka šāda pārdošana veikta izvešanai uz minēto teritoriju.
44
Viens no šīs regulas 147. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētajiem gadījumiem ir šīs tiesību normas pirmajā teikumā minētā preču, kas deklarētas laišanai brīvā apgrozībā, pārdošana.
45
Šajā ziņā no šī teikuma formulējuma neizriet, ka šai pārdošanai jānotiek tieši pirms attiecīgo preču laišanas brīvā apgrozībā. Līdz ar to nevar izslēgt, ka precēm tika piemērota muitas noliktavas procedūra laikā starp to pārdošanu un laišanu brīvā apgrozībā.
46
Turklāt jānorāda, ka Regulas Nr. 2454/93 147. panta 1. punkta pirmās daļas otrajā teikumā secīgas pārdošanas gadījumā pirms vērtēšanas kā muitas vērtību ir atļauts deklarēt pēdējās pārdošanas cenu, uz kuru pamatojoties preces tika ievestas Savienības muitas teritorijā.
47
Tādēļ, tā kā šādas pārdošanas cena secīgas pārdošanas gadījumā var tikt ņemta vērā kā muitas vērtība, šajā ziņā šāda cena a fortiori var tikt ņemta vērā arī tad, ja novērtēšanas brīdī bijusi tikai viena pārdošana, uz kuru pamatojoties preces tika ievestas Savienības muitas teritorijā un pēc tam muitas noliktavā pirms to laišanas brīvā apgrozībā.
48
Šāda ņemšana vērā ir saderīga ar Regulas Nr. 2454/93 147. panta mērķi atvieglot darījuma vērtības noteikšanu precēm, kas ir vienas vai vairāku pārdošanu priekšmets, vienlaikus garantējot, ka šī vērtība atspoguļo ievestās preces patieso ekonomisko vērtību.
49
No tā izriet – ja ir izpildīti Kopienas Muitas kodeksa 112. panta 3. punkta piemērošanas nosacījumi un ja brīdī, kad precēm tikusi piemērota procedūra uzglabāšanai muitas noliktavā, tās bijušas tādas pārdošanas priekšmets, uz kuras pamata tās tika ievestas Savienības muitas teritorijā, šo preču muitas vērtību saskaņā ar Regulas Nr. 2454/93 147. panta 1. punkta pirmo daļu var noteikt, atsaucoties uz šīs pārdošanas vērtību, un nav nepieciešams vairāk pierādīt, ka tās mērķis bijis izvešana uz Savienības muitas teritoriju.
50
Šādos apstākļos, tā kā muitas noliktavas procedūras piemērošana precēm nozīmē, ka šīm precēm var būt dažādi izmantošanas veidi nākotnē, apstāklim, ka citas šīs pašas kvotas preces, kurām piemērota šī procedūra, pēc tam tikušas pārdotas, tās nelaižot brīvā apgrozībā, nav nozīmes šīs regulas 147. panta 1. punkta pirmās daļas piemērošanā.
51
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apstākļus, uz pirmo līdz ceturto jautājumu jāatbild, ka Kopienas Muitas kodeksa 29. panta 1. punkts un 112. panta 3. punkts, kā arī Regulas Nr. 2454/93 147. pants jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja preces ir pirmās pārdošanas priekšmets, uz kuras pamata tās ievestas Savienības muitas teritorijā, lai tām piemērotu muitas noliktavas procedūru, un vēlāk – otrās pārdošanas priekšmets, uz kuras pamata tās tika laistas brīvā apgrozībā saskaņā ar šī kodeksa 76. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto vienkāršoto procedūru, brīdis, kas jāizmanto, lai noteiktu šo preču muitas vērtību, ir tas, kad tām tiek piemērota šī procedūra, un minēto preču muitas vērtību var noteikt, pamatojoties uz to darījuma vērtību pirmās pārdošanas laikā.
Par piekto prejudiciālo jautājumu
52
Ar piekto prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 2454/93 97.k panta 5. punkts, 97.n panta 2. punkts un 118. panta 1. un 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka importētājvalsts muitas iestādēm, lai piemērotu tarifa preferences precei, nav pienākuma pieņemt izcelsmes pierādījumu, kas iesniegts pēc tā spēkā esības termiņa beigām, lai gan tas pats izcelsmes pierādījums šīm iestādēm jau bija iesniegts pirms tā spēkā esības termiņa beigām, lai piemērotu tarifa preferences citām precēm, uz kurām attiecas tā pati kvota.
53
Iesākumā jāprecizē – lai gan tiesas sēdes dalībnieki izteikuši šaubas par Regulas Nr. 2454/93 118. panta piemērojamību pamatlietā, iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai papildus šīs regulas 97.k panta 5. punktam un 97.n panta 2. punktam tās 118. pants ir piemērojams dažām pamatlietā aplūkoto preču izvešanas valstīm.
54
Pirmām kārtām, Regulas Nr. 2454/93 97.k panta 5. punktā paredzēts, ka izcelsmes pierādījumi ir derīgi desmit mēnešus no to izdošanas dienas eksportētājvalstī un minētajā laikā tie jāiesniedz importētājvalsts muitas iestādēm. Saskaņā ar šīs regulas 97.n panta 2. punktu izcelsmes pierādījumus, kas šīm muitas iestādēm iesniegti pēc norādītā iesniegšanas termiņa, var pieņemt, lai piemērotu preferenciālo režīmu, ja dokumentus līdz noteiktajam termiņam iesniegt nav bijis iespējams kādu ārkārtas apstākļu dēļ. Šajā tiesību normā precizēts, ka citos novēlotas iesniegšanas gadījumos minētās muitas iestādes var pieņemt izcelsmes pierādījumus, ja izstrādājumi tām uzrādīti līdz galīgajam termiņam.
55
Otrām kārtām, Regulas Nr. 2454/93 118. panta 1. punktā paredzēts, ka izcelsmes pierādījums ir derīgs četrus mēnešus no tā izsniegšanas dienas eksportētājvalstī un šajā pašā termiņā tas jāiesniedz importētājvalsts muitas iestādēm, savukārt 118. panta 2. punktā paredzēts, ka izcelsmes pierādījumus, kas šiem muitas dienestiem iesniegti pēc 1. punktā paredzētā uzrādīšanas termiņa beigām, var pieņemt, lai piemērotu šīs regulas 98. pantā minētās tarifa preferences, ja termiņa neievērošana radusies ārkārtas apstākļu dēļ. Citos novēlotas iesniegšanas gadījumos šīs regulas 118. panta 3. punktā paredzēts, ka minētās muitas iestādes var pieņemt izcelsmes pierādījumus, ja izstrādājumi tām uzrādīti līdz galīgajam termiņam.
56
Šie divi noteikumu kopumi paredz importa preču izcelsmes pierādījumu spēkā esības un iesniegšanas termiņus, piemērojot tarifu preferences, uz kurām tie attiecas. Lai pārliecinātos, ka šāda piemērošana ir pamatota, šie termiņi it īpaši ļauj importētājvalstu muitas iestādēm veikt šim nolūkam nepieciešamās materiālās un dokumentārās pārbaudes.
57
Turklāt Regulas Nr. 2454/93 97.n panta 2. punkta otrajā teikumā un 118. panta 3. punktā paredzēti gadījumi, kad preču izcelsmes pierādījums importētājvalsts muitas iestādēm nav iesniegts noteiktajos termiņos ar ārkārtas apstākļiem nesaistītu iemeslu dēļ. Šādos gadījumos, ja preces šiem muitas dienestiem uzrādītas pirms šo termiņu beigām, minētajiem muitas dienestiem ir iespēja pieņemt šādu pierādījumu.
58
Šī iespēja tomēr nav reglamentēta šajās tiesību normās. Tādēļ importētājvalsts muitas iestādēm katrā atsevišķā gadījumā jānosaka, vai attiecīgajai precei var tikt piemērots preferenciāla tarifa režīms, pamatojoties uz novēloti iesniegtu izcelsmes pierādījumu, it īpaši, ņemot vērā minēto noteikumu mērķi, kas ir ļaut šīm iestādēm pārbaudīt attiecīgās preces patieso izcelsmi.
59
No tā izriet, ka šīm pašām iestādēm nav pienākuma pieņemt izcelsmes pierādījumu, ja pārsniegti šim nolūkam noteiktie termiņi, pat ja šis izcelsmes pierādījums iesniegts, šajos termiņos laižot brīvā apgrozībā preces, kas ietilpst tajā pašā kvotā, par kuru minētais izcelsmes pierādījums iesniegts novēloti. Šāds apstāklis pats par sevi neļauj izslēgt, ka preferenciāla tarifa režīma piemērošanai šādas preces laišanas brīvā apgrozībā gadījumā nepieciešams veikt materiālas un dokumentāras pārbaudes, pamatojoties uz šīs preces izcelsmes pierādījumu.
60
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz piekto jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 2454/93 97.k panta 5. punkts, 97.n panta 2. punkts un 118. panta 1. un 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka importētājvalsts muitas iestādēm, lai piemērotu tarifa preferences precei, nav pienākuma pieņemt izcelsmes pierādījumu, kas iesniegts pēc tā spēkā esības termiņa beigām, lai gan tas pats izcelsmes pierādījums šīm iestādēm jau bija iesniegts pirms tā spēkā esības termiņa beigām, piemērojot tarifa preferences citām precēm, uz kurām attiecas tā pati kvota.
Par tiesāšanās izdevumiem
61
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
1)
Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 82/97, 29. panta 1. punkts un 112. panta 3. punkts, kā arī Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (1993. gada 2. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2010. gada 18. novembra Regulu (ES) Nr. 1063/2010, 147. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
tad, ja preces ir pirmās pārdošanas priekšmets, uz kuras pamata tās ievestas Eiropas Savienības muitas teritorijā, lai tām piemērotu muitas noliktavas procedūru, un vēlāk – otrās pārdošanas priekšmets, uz kuras pamata tās tika laistas brīvā apgrozībā saskaņā ar Regulas Nr. 2913/92, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 82/97, 76. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto vienkāršoto procedūru, brīdis, kas jāizmanto, lai noteiktu šo preču muitas vērtību, ir tas, kad tām tiek piemērota šī procedūra, un minēto preču muitas vērtību var noteikt, pamatojoties uz to darījuma vērtību pirmās pārdošanas laikā.
2)
Regulas Nr. 2454/93, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 1063/2010, 97.k panta 5. punkts, 97.n panta 2. punkts un 118. panta 1. un 3. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
importētājvalsts muitas iestādēm, lai piemērotu tarifa preferences precei, nav pienākuma pieņemt izcelsmes pierādījumu, kas iesniegts pēc tā spēkā esības termiņa beigām, lai gan tas pats izcelsmes pierādījums šīm iestādēm jau bija iesniegts pirms tā spēkā esības termiņa beigām, piemērojot tarifa preferences citām precēm, uz kurām attiecas tā pati kvota.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – spāņu.