62024CJ0038_RES
Дело C‑38/24 [Bervidi] (
i
)
G. L.
срещу
AB SpA
(Преюдициално запитване, отправено от Corte suprema di cassazione)
Решение на Съда (първи състав) от 11 септември 2025 година
„Преюдициално запитване — Социална политика — Конвенция на Организацията на Обединените нации за правата на хората с увреждания — Членове 2, 5 и 7 — Членове 21, 24 и 26 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Директива 2000/78/ЕО — Равно третиране в областта на заетостта и професиите — Член 1 — Член 2, параграф 1 и параграф 2, буква б) — Забрана на дискриминацията, основана на увреждане — Непряка дискриминация — Различно третиране по отношение на служител, който няма увреждане, но се грижи за дете с увреждане — Член 5 — Задължение на работодателя да осигури подходящо приспособяване на работната среда“
Социална политика — Равно третиране в областта на заетостта и професиите — Директива 2000/78 — Приложно поле — Условия за наемане на работа и условия на труд — Понятие — Приспособяване на работното време — Приобщаване
(Директива 2000/78 на Съвета, член 3, параграф 1, букви а) и в)
(вж. т. 41—44)
Социална политика — Равно третиране в областта на заетостта и професиите — Директива 2000/78 — Забрана на непряката дискриминация, основана на увреждане — Обхват — Дискриминация по отношение на работник, който се грижи за дете с увреждане — Приобщаване
(член 13 ЕО; член 19 ДФЕС; Харта на основните права на Европейския съюз, членове 21, 24 и 26; Конвенция на Организацията на Обединените нации за правата на хората с увреждания; членове 2, 5 и 7; Директива 2000/78 на Съвета, съображение 12 и член 1 и член 2, параграфи 1 и 2, букви а) и б); Решение 2010/48 на Съвета)
(вж. т. 48—58 и 61—66; т. 1 от диспозитива)
Основни права — Харта на основните права — Принцип на недопускане на дискриминация — Закрепване както в Хартата на основните права, така и в Европейската конвенция за правата на човека — Еднакъв смисъл и обхват — Ниво на защита, гарантирано от Хартата, което не нарушава нивото на защита, гарантирано от посочената конвенция
(Харта на основните права на Европейския съюз, член 21, параграф 1 и член 52, параграф 3)
(вж. т. 59)
Социална политика — Равно третиране в областта на заетостта и професиите — Директива 2000/78 — Подходящо приспособяване за лицето, което се грижи за дете с увреждане — Понятие — Преназначаване на друга длъжност — Приобщаване — Условие — Липса на непропорционална тежест за работодателя
(Харта на основните права на Европейския съюз, членове 21 и 26; Конвенция на Организацията на Обединените нации за правата на хората с увреждания, член 2 и член 7, параграф 1; Директива 2000/78 на Съвета, съображение 21 и член 2, параграф 2, буква б) и член 5)
(вж. т. 70—80; т. 2 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Върховен касационен съд, Италия), Съдът развива практиката си относно понятието „дискриминация поради свързаност“, основана на увреждане, по смисъла на Директива 2000/78 (
1
), като уточнява както обхвата на това понятие, така и задълженията на работодателя да гарантира спазването на принципа на равенство на работниците и на забраната за непряка дискриминация в случая на работник, който оказва помощ на детето си с увреждане.
G. L. е наета от дружеството AB в качеството на „оператор на гара“ и отговаря за наблюдението и контрола на метростанция.
Тя многократно иска от дружеството AB да я назначи за постоянно на длъжност с фиксирано работно време, за да може да се грижи за непълнолетния си син с тежко увреждане, който се нуждае от грижи в определен час.
Дружеството AB не уважава тези искания. Въпреки това то предоставя на G. L. временно някои улеснения в организацията на труда, като определяне на фиксирано работно място и предоставяне на преференциален режим на работно време спрямо останалите оператори.
На 5 март 2019 г. G. L. предявява иск пред Tribunale di Roma (Първоинстанционен съд Рим, Италия), с който иска да се установи дискриминационният характер на отказа на работодателя да уважи искането ѝ за трайно приспособяване на условията ѝ на труд. Тъй като искът ѝ е отхвърлен от първата и от въззивната инстанция, G. L. подава касационна жалба пред запитващата юрисдикция.
Като се позовава на принципите, изведени от решение Coleman (
2
), тази юрисдикция решава да отправи запитване до Съда, за да се установи дали служител, който няма увреждане, има право да се позове по съдебен ред на защитата срещу непряката дискриминация, основана на увреждане, предвидена в Директива 2000/78, поради грижата, която полага за детето си с увреждане. При утвърдителен отговор тя иска освен това да се установи дали работодателят на такова лице е длъжен по отношение на него да приеме подходящо приспособяване на работната среда по смисъла на Директива 2000/78, за да поправи дискриминационното положение.
Съображения на Съда
На първо място, в светлината по-специално на решение Coleman, Съдът приема, че предвидената в Директива 2000/78 забрана за дискриминация се отнася и до непряката дискриминация „поради свързаност“, основана на увреждане. Следователно тази забрана се прилага и за служител, който самият няма увреждане, но е подложен на такава дискриминация поради помощта, която оказва на детето си с увреждане и която му позволява да получи основната част от грижите, необходими за състоянието му.
Анализът на Съда се основава и на констатацията, че целта на Директива 2000/78 в областта на заетостта и професиите е борбата срещу всички форми на дискриминация, основана на увреждане. Всъщност посоченият в споменатата директива принцип на равно третиране се прилага не към определена категория лица, а в зависимост от признаците, посочени в член 1 от тази директива.
Освен това съгласно съображение 12 и член 2, параграф 1 от посочената директива „всяка пряка или непряка дискриминация“, основаваща се на увреждане, трябва да бъде забранена и текстът на член 13 ДЕО, представляващ правно основание за Директива 2000/78, предоставя по подобие на член 19 ДФЕС, който заменя този член, правомощие на Съюза да предприема необходимите мерки за борба с всяка дискриминация, основана по-специално на увреждане.
От друга страна, Директива 2000/78 трябва да се тълкува в светлината на членове 21, 24 и 26 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“). Общият принцип на недопускане на дискриминация, закрепен в член 21, параграф 1 от Хартата, обаче се отнася и до непряката дискриминация „поради свързаност“, основана на увреждане. Всъщност този принцип забранява „всяка форма на дискриминация“, основана по-специално на увреждане, като по този начин гарантира широко прилагане на тази основна гаранция.
Освен това член 21, параграф 1 от Хартата съдържа най-малкото същите гаранции като предвидените в член 14 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи (
3
), които трябва да се вземат предвид по силата на член 52, параграф 3 от Хартата като минимален праг на закрила.
Освен това съгласно Конвенцията на ООН (
4
), която също като Хартата може да бъде изтъквана за целите на тълкуването на Директива 2000/78, държавите — страни по Конвенцията, забраняват „всякаква дискриминация“, основана на увреждане. Те гарантират на лицата с увреждания равноправна и ефективна защита от закона срещу „всякаква дискриминация, на каквито и да било основания“ и предприемат всички необходими мерки за осигуряване на пълноценното упражняване от деца с увреждания на всичките им човешки права и основни свободи, равноправно с останалите деца, като поставят висшия интерес на детето с увреждания на първо място във всички решения, които се отнасят до него.
На второ място, Съдът проверява дали, за да се гарантира спазването на принципа на равенство на работниците и на забраната за непряка дискриминация, предвидена в член 2, параграф 2, буква б) от Директива 2000/78, трябва да се осигури подходящо приспособяване на работната среда по смисъла на член 5 от нея по отношение на служител като разглеждания в настоящия случай, който самият няма увреждане, но оказва помощ на детето си с увреждания, която му позволява да получи основната част от грижите, необходими за състоянието му.
За да се тълкува член 5 от Директива 2000/78 в съответствие с Хартата, Съдът припомня, че от членове 24 и 26 от нея следва, от една страна, че децата имат право на закрила и на грижите, необходими за тяхното благоденствие, и от друга страна, че Съюзът признава и зачита правото на хората с увреждания да се ползват от мерки, които осигуряват тяхната автономност, социалната и професионалната им интеграция и участието им в живота на общността.
Освен това подходящото приспособяване на работната среда, определено в член 2 от Конвенцията на ООН, не се ограничава до нуждите на лицата с увреждания на работното им място, а при необходимост да се предоставят и на работника, който оказва помощ, позволяваща на лицето с увреждане да получи основната част от грижите, необходими за неговото състояние. Освен това, от член 7, параграф 1 от Конвенцията на ООН следва, че служителят трябва да е в състояние да окаже на детето си с увреждане помощта, от която се нуждае, а това предполага задължение за работодателя да адаптира условията на труд на този работник.
Съдът констатира, че при липсата на такова задължение забраната за непряка дискриминация „поради свързаност“ би била лишена от значителна част от полезното си действие.
Следователно работодателят е длъжен да приеме подходящо приспособяване на работната среда по смисъла на член 5 от Директива 2000/78 по отношение на служител, който, макар самият той да няма увреждане, оказва на детето си с увреждане помощ, която му позволява да получи основната част от грижите, необходими за състоянието му, при условие че това приспособяване на работната среда не налага на работодателя непропорционална тежест. Що се отнася до видовете подходящо приспособяване на работната среда, които се изискват от работодателя на такова лице, полагащо грижи, Съдът уточнява, че намаляването на работното време или при определени условия преназначаването на друга длъжност може да представлява една от мерките за приспособяване на работната среда, посочени в член 5 от Директива 2000/78. За да се определи дали такива мерки представляват непропорционална тежест за работодателя, трябва да се вземат предвид по-специално финансовите разходи за тях, възможностите и финансовите ресурси на организацията или предприятието, както и възможността за получаване на обществено финансиране или друг вид помощ.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
(
1
)	Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).
(
2
)	Решение от 17 юли 2008 г., Coleman (C‑303/06, EU:C:2008:415, наричано по-нататък „решение Coleman“). В това решение Съдът постановява конкретно, че Директива 2000/78, и по-специално член 1 и член 2, параграфи 1 и 2, буква а) трябва да се тълкуват в смисъл, че предвидената от тях забрана за пряка дискриминация не се ограничава единствено до самите лица с увреждания (т.56 и т.1 от диспозитива).
(
3
)	Конвенция, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г.
(
4
)	Конвенция на Организацията на обединените нации за правата на хората с увреждания, сключена в Ню Йорк на 13 декември 2006 г. и влязла в сила на 3 май 2008 г. (наричана по-нататък „Конвенцията на ООН“).