62020TJ0295_RES
Дело T‑295/20
Aquind Ltd. и др.
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (втори състав) от 8 февруари 2023 година
„Енергопотребление — Трансевропейска енергийна инфраструктура — Регламент (ЕС) № 347/2013 — Делегиран регламент за изменение на списъка на Съюза на проекти от общ интерес — Член 172, втора алинея ДФЕС — Отказ на държава членка да одобри проект за междусистемна електроенергийна връзка с оглед на предоставянето на статут на проект от общ интерес — Невключване от Комисията на проекта в изменения списък — Задължение за мотивиране — Принцип на добра администрация — Равно третиране — Правна сигурност — Оправдани правни очаквания — Пропорционалност — Член 10 от Договора за Енергийната харта“
Енергопотребление — Трансевропейска енергийна инфраструктура — Регламент № 347/2013 — Делегиране на правомощия на Комисията — Делегиран регламент за изменение на списъка на проектите от общ интерес (ПОС) на Съюза — Отказ на държава членка да одобри проект за междусистемна електроенергийна връзка с оглед на предоставянето на статут на проект от общ интерес — Дискреционни правомощия на съответната държава членка — Невключване от Комисията на проекта в изменения списък — Задължение за мотивиране — Обхват — Дискреционна власт на Комисията — Липса
(член 172, втора алинея ДФЕС и член 290 ДФЕС; член 3, параграф 3, втора алинея, буква a) и точка 2, подточка 10 от приложение III към Регламент № 347/2013 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 36—40, 43—45, 54—56, 89, 90, 149, 150 и 152)
Резюме
Вътрешен пазар на енергия и списък на Съюза на проекти от общ интерес: Общият съд отхвърля жалбата на групата Aquind.
Правото на Съюза предоставя на свързаната с проекта държава членка правомощието да приеме или да откаже включването му в списъка на ПОИ, без Комисията да може да пренебрегне този отказ.
Жалбоподателите, Aquind Ltd, Aquind SAS и Aquind Energy Sàrl, са организатори на проект за междусистемна електроенергийна връзка, свързваща електропреносните мрежи на Обединеното кралство и Франция (наричан по-нататък „проектът за междусистемна връзка Aquind“). Считан за основен по отношение на инфраструктурите, необходими за завършване на изграждането на вътрешния енергиен пазар, този проект е включен в списъка на „проектите от общ интерес“ (наричани по-нататък „ПОИ“) на Европейския съюз с Делегиран регламент 2018/540 (
1
).
Тъй като този списък на Съюза на ПОИ се изготвя на всеки две години, установеният с Делегиран регламент 2018/540 списък е заменен със списъка, установен с Делегиран регламент 2020/389 (
2
) (наричан по-нататък „обжалваният регламент“). С новия списък, съдържащ се в приложението към обжалвания регламент, проектът за междусистемна връзка Aquind се включва в списъка на проектите, които вече не се считат за ПОИ на Съюза.
Поради това жалбоподателите подават жалба до Общия съд за отмяна на обжалвания регламент в частта, в която проектът за междусистемна връзка Aquind е заличен от списъка на Съюза на ПОИ.
Общият съд отхвърля изцяло жалбата. В решението си Общият съд установява по-специално, че когато дадена държава членка реши да откаже да включи в предвидения в Регламент № 347/2013 (
3
) списък ПОИ, който се осъществява на нейна територия, тази държава членка разполага с дискреционни правомощия в посочената област, които Европейската комисия не може да оспорва.
Съображения на Общия съд
На първо място, Общият съд разглежда въпроса дали изложените от Комисията мотиви, за да не включи в обжалвания регламент проекта за междусистемна връзка Aquind като ПОИ на Съюза, които се основават на отказа на Френската република да даде одобрението си за включването на този проект в списъка на Съюза на ПОИ, може да се считат за достатъчни (
4
).
В това отношение, след като припомня текста на член 172, втора алинея ДФЕС, съгласно който насоките и ПОИ, които се отнасят до територията на дадена държава членка, изискват одобрението на последната, Общият съд приема, че предвид ясния му текст, чието тълкуване не представлява никаква трудност, тази разпоредба предоставя дискреционни правомощия на съответната държава членка за даване на одобрение или за отказ за даване на одобрение за включването на даден проект в списъка на Съюза на ПОИ. Всъщност изборът на законодателя да се въведе право на вето за засегнатата държава членка, се обяснява с факта, че политиката на трансевропейските мрежи включва териториални аспекти и следователно в определена степен засяга устройството на територията, което е традиционно свързано със суверенитета на държавите членки.
В настоящия случай Общият съд е установил, че Комисията е изпълнила задължението си за мотивиране (
5
), като е посочила отказа на Френската република да даде одобрение за включването на проекта за междусистемна връзка Aquind в списъка на Съюза на ПОИ. Освен това Комисията не може да бъде упрекната, че не е поискала от Френската република обяснения относно подробните мотиви за посочения отказ. В този контекст разпоредбите на Регламент № 347/2013 (
6
) не могат да се тълкуват в смисъл, че Комисията може да носи отговорност за евентуална незаконосъобразност, допусната от държава членка, когато тя откаже да одобри даден проект, и че по този начин Комисията е отговорна за евентуално нарушение на задължението за мотивиране, извършено от посочената държава членка. Според Общия съд подобен подход би бил в противоречие с правилата, които уреждат разпределението на правомощията между държавите членки и Комисията, така както това е предвидено в член 172 ДФЕС и припомнено в Регламент № 347/2013. Всъщност Договорът за функционирането на ЕС ясно установява граници на компетентността на Съюза в областта на ПОИ на Съюза, тъй като Комисията не би могла да включи в списъка на посочените ПОИ проект, който не е получил одобрението на държавата членка, на чиято територия проектът трябва да бъде осъществен.
На второ място, Общият съд разглежда твърдението за нарушение на процесуалните и материалноправните норми, предвидени в Регламент № 347/2013 (
7
). В това отношение той констатира, че жалбоподателите не са доказали, че законосъобразността на обжалвания регламент може да се постави под въпрос от обстоятелството, че проектът за междусистемна връзка Aquind е най-несигурният измежду проектите, които могат да бъдат включени в списъка на Съюза на ПОИ. Общият съд подчертава, че по силата на Регламент 347/2013 (
8
) Комисията е била длъжна да вземе предвид отказа на Френската република да одобри включването на проекта за междусистемна връзка Aquind в списъка на Съюза на ПОИ и че тя не е можела да постави под въпрос мотивите, съгласно които посоченият проект е бил най-несигурен. Освен това Общият съд посочва, че Регламент № 347/2013 (
9
) предвижда, че основанията за отказ, изтъкнати от дадена държава членка, трябва да бъдат разгледани, ако държава членка от съответната регионална група поиска това. Следователно Комисията не е била оправомощена да поиска да се разгледат изложените от Френската република мотиви, така че тя не е допуснала грешка в това отношение. В конкретния случай нито една държава членка не е поискала от Френската република да обясни мотивите за отказа си. Дори да се предположи, че направената от Френската република констатация, че проектът за междусистемна връзка Aquind е най-несигурен, произтича от грешка в преценката, Комисията не е разполагала с компетентност да я поправи, нито пък Общият съд е компетентен сам да разгледа този въпрос.
(
1
)	Делегиран регламент (ЕС) 2018/540 на Комисията от 23 ноември 2017 година за изменение на Регламент (ЕС) № 347/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на списъка на Съюза на проекти от общ интерес (ОВ L 90, 2018 г., стр. 38).
(
2
)	Делегиран регламент (ЕС) 2020/389 на Комисията от 31 октомври 2019 година за изменение на Регламент (ЕС) № 347/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на списъка на Съюза на проекти от общ интерес (ОВ L 74, 2020 г., стр. 1).
(
3
)	Член 3 от Регламент (ЕС) № 347/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2013 година относно указания за трансевропейската енергийна инфраструктура и за отмяна на Решение № 1364/2006/ЕО, както и за изменение на регламенти (ЕО) № 713/2009, (ЕО) № 714/2009 и (ЕО) № 715/2009 (ОВ L 115, 2013 г., стр. 39).
(
4
)	С оглед на постоянната съдебна практика в тази област.
(
5
)	Съгласно член 3, параграф 3, втора алинея, буква а) и точка 2, подточка 10 от приложение III към Регламент № 347/2013.
(
6
)	Член 3, параграфи 1 и 4 и член 16 от Регламент (ЕС) № 347/2013.
(
7
)	По-специално член 5, параграф 8 от Регламент № 347/2013.
(
8
)	Съгласно член 3, параграф 3, втора алинея, буква а) и точка 2, подточка 10 от приложение III към Регламент № 347/2013.
(
9
)	Точка 2, подточка 10 от приложение III към Регламент № 347/2013.