62023CC0790
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. RICHARD DE LA TOUR
представено на 30 април 2025 година (
1
)
Дело C‑790/23 [Qassioun] (
i
)
X
срещу
Maahanmuuttovirasto
(Преюдициално запитване, отправено от Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд, Финландия)
„Преюдициално запитване — Политика относно убежището — Регламент (ЕС) № 604/2013 — Критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила — Член 18 — Задължения на компетентната държава членка — Задължения за обратно приемане на кандидата за международна закрила, чиято „молба е била отхвърлена“ — Молба, подадена в държава членка, обвързана от Регламент № 604/2013, но не и от Директиви 2011/95/ЕС и 2013/32/ЕС — Гражданин на трета държава, на когото Кралство Дания отнема временната закрила, предоставена съгласно националното право — Понятие „отхвърлена молба за международна закрила“
I. Въведение
1.
Настоящото преюдициално запитване отново дава възможност на Съда да се произнесе по обхвата на последиците, свързани с диференцираното участие на Кралство Дания в правилата на общата европейска система за убежище (ОЕСУ) (
2
).
2.
Всъщност, що се отнася до дял V, трета част от Договора за функционирането на ЕС, в чийто обхват попадат по-специално политиките относно контрола по границите, убежището и имиграцията, по силата на Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, който е приложен към Договора за ЕС и към Договора за функционирането на ЕС, тази държава членка се ползва със специален статут, който я отличава от останалите държави членки. Макар по силата на международно споразумение, подписано с Европейския съюз (
3
), тази държава членка да е поела задължение да прилага Регламент (ЕС) № 604/2013 (
4
), тя не е обвързана от свързаните с него Директиви 2011/95/ЕС (
5
) и 2013/32/ЕС (
6
). Следователно решенията, постановени в посочената държава членка при разглеждането на молбите за международна закрила, подадени до нея съгласно разпоредбите на вътрешното ѝ право, се приемат с оглед на специфични за тази държава членка материални условия и процесуални правила.
3.
Преюдициалното запитване е отправено в рамките на спор между сирийска гражданка и Maahanmuuttovirasto (Национална имиграционна служба, Финландия) (наричана по-нататък „финландската имиграционна служба“), до която тази гражданка подава молба за международна закрила, след като предоставената ѝ от Кралство Дания временна закрила ѝ е била отнета. Финландската имиграционна служба отхвърля молбата ѝ като недопустима, тъй като счита, че Кралство Дания е държавата членка, компетентна да я разгледа, а освен това тази държава членка се е съгласила да я приеме обратно на основание член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“. Запитващата юрисдикция, Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд, Финландия), изразява несъгласие с основанието за обратното приемане, тъй като тази разпоредба се прилага по отношение на гражданин на трета държава, „чиято молба е била отхвърлена и който е подал молба в друга държава членка“, а това не съответства на положението ѝ.
4.
Съдът вече е имал повод да постанови, че държава членка, в която лице е подало нова молба за международна закрила, може да поиска от Кралство Дания да го приеме обратно, ако са изпълнени условията по член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“ (
7
). В случая от Съда се иска да установи дали тези условия действително са налице, когато Кралство Дания не е отхвърлило предходната молба за международна закрила в тесен смисъл на жалбоподателката, но е отнело предоставена ѝ преди това съгласно вътрешното му право временна закрила.
5.
По съображенията, които ще развия по-долу, смятам, че Кралство Дания не може да се счита за компетентната държава членка, върху която тежи задължението за обратно приемане, предвидено в член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“. Безспорно, ефективното прилагане на този регламент по отношение на Кралство Дания е в подкрепа на широко тълкуване на условията за прилагане на тази разпоредба. Въпреки това, както ще обясня по-нататък, според мен това тълкуване влиза в противоречие със смисъла и обхвата на разпоредбите и понятията, които законодателят на Съюза е хармонизирал в Директиви 2011/95 и 2013/32 и на които се основават Регламент „Дъблин III“ и най‑общо — ОЕСУ.
II. Правна уредба
А.
Правото на Съюза
1. Споразумението между Съюза и Дания
6.
Със Споразумението между Съюза и Дания, което е одобрено от името на Съюза с Решение 2006/188/ЕО (
8
), Съюзът и Кралство Дания постигат по-специално съгласие да разширят „според международното право“ прилагането на Регламент (ЕО) № 343/2003 (
9
), така че то да обхване отношенията между тях. Впоследствие, съгласно член 3, параграф 2 от това споразумение, тази държава членка уведомява Европейската комисия за решението си да прилага „изменението“ на този регламент, каквото е Регламент „Дъблин III“.
7.
Единадесето съображение от преамбюла на Споразумението между Съюза и Дания гласи, че „Съдът [на Европейския съюз] трябва да притежава необходимата юрисдикция с цел да осигури [еднаквото] приложение и интерпретация на [това] споразумение, включително разпоредбите на регламентите и всякакви други мерки, взети от [Съюза] за прилагането му, които формират част от [посоченото] споразумение“.
8.
Член 1 от това споразумение е озаглавен „Цел“ и предвижда:
„1.   Целта на настоящото споразумение е разпоредбите на [Регламент „Дъблин II“] […] и мерките за прилагането [му] на практика да се приложат към отношени[ята] между [Съюза] и Дания в съответствие с член 2, параграфи 1 и 2.
2.   Цел на договарящите страни е прилагането и тълкуването на разпоредбите [на този регламент] и на мерките за прилагането [му] да бъдат еднакви във всички държави членки.
[…]“.
9.
Член 2, параграф 1 от посоченото споразумение гласи:
„Разпоредбите на [Регламент „Дъблин II“] […], според международното право се прилагат за отношенията между [Съюза] и Дания“.
2. Регламент „Дъблин III“
10.
Член 2, букви б) и г) от Регламент „Дъблин III“ гласи:
„За целите на настоящия регламент:
[…]
б)
„молба за международна закрила“ означава молба за международна закрила съгласно определението в член 2, буква з) от Директива [2011/95 (
10
)];
[…]
г)
„разглеждане на молба за международна закрила“ означава всяко разглеждане на или решение, или определение относно молба за международна закрила от компетентните органи в съответствие с Директива [2013/32] и Директива [2011/95], с изключение на процедурите за определяне на компетентната държава членка в съответствие с настоящия регламент“.
11.
Член 3 от този регламент е озаглавен „Достъп до процедурата за разглеждане на молба за международна закрила“ и предвижда:
„1.   Държавите членки разглеждат всяка молба за международна закрила на гражданин на трета държава или на лице без гражданство, който подава молба на територията на която и да било от тях, включително на границата или в транзитните зони. Молбите се разглеждат от една-единствена държава членка, а именно от онази, за която критериите, предвидени в глава III, сочат, че е компетентна за това.
2.   Когато не може да бъде посочена компетентна държава членка, на основата на критериите, изброени в настоящия регламент, първата държава членка, пред която е представена молбата за международна закрила, е компетентна за разглеждането ѝ.
[…]“.
12.
Член 18 от посочения регламент установява „[з]адължения[та] на компетентната държава членка“ по следния начин:
„1.   Компетентната държава членка по смисъла на настоящия регламент, е длъжна:
[…]
г)
да приеме обратно […] гражданин на трета държава или лице без гражданство, чиято молба е била отхвърлена и който е подал молба в друга държава членка или който се намира на територията на друга държава членка без документ за пребиваване.
2.   […]
В случаите, попадащи в обхвата на параграф 1, буква г), когато молбата е била отхвърлена само на първа инстанция, компетентната държава членка гарантира, че засегнатото лице има или е имало възможност да потърси ефективна защита […]“.
Б.
Финландското право
13.
Съгласно член 103, параграф 2 от Ulkomaalaislaki (301/2004) (Закон за чужденците (301/2004) от 30 април 2004 г.) молба за международна закрила може да бъде отхвърлена като недопустима, ако кандидатът може да бъде прехвърлен в друга държава, която е компетентна за разглеждането на молбата съгласно Регламент „Дъблин III“.
В.
Датското право
14.
Член 7, параграфи 1—3 от Udlændingeloven (Закон за чужденците), в редакцията му, приложима към делото по главното производство (
11
), гласи:
„1.   По молба на чужденец му се издава разрешение за временно пребиваване, ако той попада в обхвата на Конвенцията за статута на бежанците[ (
12
)].
2.   По молба на чужденец му се издава разрешение за временно пребиваване, ако при връщането му в неговата страна на произход е налице опасност от смъртно наказание, изтезания или нечовешко или унизително отношение или наказание. Молбата по първо изречение се счита и за молба за разрешение за временно пребиваване съгласно параграф 1.
3.   В случаите по параграф 2, при които опасността от смъртно наказание или изтезания, или от нечовешко или унизително отношение или наказание се дължи на особено тежко положение в страната на произход, характеризиращо се с безогледно насилие и нападения над цивилното население, по молба на заинтересованото лице се издава временно разрешение за пребиваване. Молбата по първо изречение се счита и за молба за разрешение за пребиваване съгласно параграфи 1 и 2“.
15.
Член 11, параграф 2 от датския Закон за чужденците предвижда:
„Разрешение за временно пребиваване, издадено с възможност за постоянно пребиваване, се подновява при поискване, освен ако не са налице основания за отнемане на разрешението за пребиваване […]. Udlændingestyrelsen (Служба по миграция, Дания (
13
)) служебно издава решение за подновяване на издадено разрешение за временно пребиваване съгласно член 7 […], ако основанието за последното все още е налице. […]“.
III. Фактите по делото в главното производство и преюдициалният въпрос
16.
На 1 юли 2016 г. жалбоподателката, сирийска гражданка, подава до датските органи молба за международна закрила.
17.
На 29 август 2016 г. ѝ е издадено разрешение за временно пребиваване на основание на предоставянето на временна закрила по член 7, параграф 3 от датския Закон за чужденците. Разрешението за пребиваване, което влиза в сила в деня на издаването му, първоначално е валидно за срок от една година. Впоследствие то неколкократно е удължавано служебно от датската служба по миграция за същия срок. На 17 ноември 2020 г. обаче на основание член 11, параграф 2 от този закон Службата по миграция решава, отново служебно, да не удължи срока на действие на разрешението за пребиваване, тъй като основанието за него вече не е налице. На 2 юли 2021 г. Flygtningenævnet (Комисия по жалбите в областта на бежанците, Дания) потвърждава това решение и разпорежда на жалбоподателката да напусне Дания в едномесечен срок.
18.
На 27 юли 2021 г. жалбоподателката подава във Финландия молба за международна закрила.
19.
На 29 юли 2021 г. финландската имиграционна служба, която е финландският орган, компетентен да разгледа тази молба, отправя до Кралство Дания искане за обратно приемане на жалбоподателката в съответствие с член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“. На 5 август 2021 г. Кралство Дания уважава това искане.
20.
На 12 ноември 2021 г. финландската имиграционна служба отхвърля като недопустима молбата на жалбоподателката за международна закрила, с мотива, че Кралство Дания е компетентно да разгледа тази молба, като освен това разпорежда прехвърлянето ѝ в тази държава членка и ѝ налага двегодишна забрана за влизане във Финландия.
21.
Жалбоподателката подава жалба срещу това решение пред Helsingin hallinto-oikeus (Административен съд Хелзинки, Финландия), който отхвърля жалбата. След това тя сезира Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд) с молба да допусне жалба срещу решението на административния съд.
22.
В подкрепа на това искане тя изтъква по-специално, че решението, с което финландската имиграционна служба отхвърля като недопустима молбата ѝ за международна закрила, нарушава правото на Съюза.
23.
Запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали са налице условията за възникване на задължението за обратно приемане, предвидено в член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“, и по-конкретно дали може да се приеме, че първата молба за международна закрила, подадена от жалбоподателката в Дания, представлява „молба [за международна закрила, която] е била отхвърлена“ от компетентния датски орган по смисъла на тази разпоредба.
24.
В това отношение запитващата юрисдикция посочва, на първо място, че първоначално въпросната молба е била предмет на поредица от решения, с които е частично уважена, тъй като датската служба по миграция е издала на жалбоподателката разрешение за временно пребиваване, което впоследствие е удължавано няколко пъти. Тази юрисдикция добавя, че едва по‑късно този орган служебно е постановил решение за отказ за подновяване на разрешението за временно пребиваване. Запитващата юрисдикция пита дали в такава хипотеза е налице отхвърляне на молба за международна закрила по смисъла на член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“.
25.
На второ място, с оглед на специалния правен статут на Кралство Дания запитващата юрисдикция счита, че прилаганите в тази държава членка национални процедури за разглеждане на молби за международна закрила се различават от процедурите в другите държави членки, и поради това иска да се установи каква дефиниция следва да се даде на понятието „молба“.
26.
При тези обстоятелства Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 18, параграф 1, буква г) от Регламент [„Дъблин III“] да се тълкува в смисъл, че отхвърлянето на молбата по смисъла на тази разпоредба включва положение, при което не е подновено разрешение за временно пребиваване на съответното лице, издадено преди това по негова молба в Дания поради уязвимост, ако решението за неподновяването не е постановено по молба на това лице, а служебно от органа?“.
27.
Писмени становища представят финландската имиграционна служба, финландското, датското, германското, нидерландското и швейцарското правителство, както и Европейската комисия. Страните и заинтересованите лица (с изключение на нидерландското и швейцарското правителство), заедно с жалбоподателката, участват в съдебното заседание, проведено на 29 януари 2025 г., в хода на което отговарят и на поставените от Съда въпроси за устен отговор.
IV. Анализ
28.
С преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество от Съда да установи дали член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“ трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага спрямо положение, при което временната закрила, предоставена на гражданин на трета държава или на лице без гражданство от Кралство Дания след подаването на молба за международна закрила съгласно разпоредбите на вътрешното право на тази държава членка, е била отнета, и този гражданин или това лице след това отнемане е подал(о) молба в друга държава членка.
А.
Предварителни бележки
29.
В самото начало следва да се уточни естеството на закрилата, която Кралство Дания предоставя на жалбоподателката в продължение на повече от четири години въз основа на член 7, параграф 3 от датския Закон за чужденците. Всъщност финландското правителство основава становището си на схващането, че предоставянето на такава закрила трябва да се счита за еквивалентно на предоставянето на международна закрила.
30.
Считам обаче, че това схващане трябва да се отхвърли, тъй като временната закрила, от която се е ползвала жалбоподателката, не може да се счита за „международна закрила“ по смисъла на член 2, буква а) от Директива 2011/95. Оказва се, че тя не е получила нито статут на бежанец по смисъла на член 2, буква д) от тази директива, нито статут на субсидиарна закрила по смисъла на член 2, буква ж) от нея.
31.
Вярно е, че тази временна закрила се предоставя на базата на условия, които са много сходни с условията по член 15 от посочената директива, уреждащи предоставянето на субсидиарна закрила. Всъщност закрилата по член 7, параграф 3 от датския Закон за чужденците е предназначена за гражданите на трети държави, които могат да бъдат застрашени от смъртно наказание, изтезание или нечовешко или унизително отношение или наказание поради преобладаващата в държавата на произход обща ситуация, например поради война (
14
).
32.
Тази временна закрила обаче се различава от субсидиарната закрила в две отношения. От една страна, временната закрила по член 7, параграф 3 от датския Закон за чужденците се предоставя с оглед на материални условия и съгласно процесуални правила, които са специфични за датското право. От друга страна, правата, признати на лицето, което се ползва от такава временна закрила, се различават както по естеството си, така и по обхвата си от правата, които са свързани със статута на субсидиарна закрила, предвидени в глава VII от Директива 2011/95.
33.
Ето защо ще разгледам отправения от запитващата юрисдикция въпрос, изхождайки от схващането, че временната закрила, предвидена в член 7, параграф 3 от датския Закон за чужденците, представлява друг вид закрила, която не попада в приложното поле на Директиви 2011/95 и 2013/32 и която е предвидена и се предоставя единствено въз основа на разпоредбите на датското право.
Б.
По същество
34.
Член 18 от Регламент „Дъблин III“ определя общите и специалните задължения на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, до която е отправено искане за поемане на отговорността или за обратно приемане на кандидат за такава закрила.
35.
Задълженията както за поемането на отговорност или обратното приемане на този кандидат, така и за разглеждането на молбата му за международна закрила се определят в зависимост от етапа, на който се намира процедурата за разглеждане на въпросната молба в тази държава членка. Член 18, параграф 1 от Регламент „Дъблин III“ изброява изчерпателно четири хипотези. Първо, поемане на отговорността за кандидат, който е подал молба в друга държава членка (буква a). Второ, обратно приемане на кандидат, чиято молба е в процес на разглеждане в компетентната държава членка и който е подал молба в друга държава членка (буква б). Трето, обратно приемане на гражданин на трета държава или лице без гражданство, които са оттеглили молбата си в процес на разглеждане в компетентната държава членка и са подали молба в друга държава членка (буква в). Четвърто, обратно приемане на гражданин на трета държава или лице без гражданство, чиято „молба [за международна закрила] е била отхвърлена и които са подали молба в друга държава членка“ (буква г). Именно на тази четвърта хипотеза се иска тълкуване. Според Съда член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“ се отнася в частност до случаите, в които молбата за международна закрила е отхвърлена с решение на компетентния орган, което обаче все още не е влязло в сила (
15
).
36.
Отправеният от запитващата юрисдикция въпрос има за цел да се установи доколко може да се счете, че Кралство Дания е отхвърлило молбата за международна закрила на жалбоподателката по смисъла на член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“, като е отнело предоставената ѝ съгласно вътрешното му право временна закрила.
37.
Не мога да пренебрегна доводите, изложени от някои държави членки, които с оглед на специалния правен статут на Кралство Дания предлагат да се възприеме достатъчно широко тълкуване на понятията от тази разпоредба с цел да се осигури ефективното участие на тази държава членка в Регламент „Дъблин III“, така че да се гарантира полезното действие на член 2 от Споразумението между Съюза и Дания. В този смисъл германското правителство поддържа, че стриктното тълкуване на разпоредбите на член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“ би направило невъзможно прилагането им по отношение на Кралство Дания, при неотчитане на признатата на тази държава членка възможност да участва на доброволна основа и избирателно в пространството на свобода, сигурност и правосъдие.
38.
Според мен обаче тези доводи надхвърлят рамките на широкото тълкуване на текста на член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“. Дори това тълкуване да се ограничи до задълженията на Кралство Дания за поемане на отговорност и за обратно приемане, с тези доводи се създава риск от объркване между понятия и концепции, хармонизирани с Директиви 2011/95 и 2013/32, на които е основан Регламент „Дъблин III“.
39.
В този смисъл датското и швейцарското правителство подкрепят по същество схващането, че молбата за международна закрила, подадена на 1 юли 2016 г. от жалбоподателката, е била „временно“ отхвърлена от Кралство Дания при предоставянето и подновяването на предвидената във вътрешното му право временна закрила, а след това е била „окончателно“ отхвърлена по смисъла на член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“ с потвърждаване на отнемането на тази закрила на 2 юли 2021 г. Съгласно това тълкуване молбата за международна закрила, въз основа на която са били приети последователните решения за подновяване, а след това решението за отказа за подновяване на разрешението за временно пребиваване, е останала висяща от 29 август 2016 г. до 2 юли 2021 г. — дата, на която е била отхвърлена окончателно. В този смисъл е и заключението на германското правителство, което пък се основава на дефиницията на понятието „оттегляне на [молбата] за международна закрила“, съдържащо се в член 2, буква д) от Регламент „Дъблин III“. Според това правителство може да се приеме, че тъй като жалбоподателката не е оттеглила молбата си, тази молба действително продължава да съществува, докато по нея не бъде взето окончателно решение, например, защото тя е довела само до приемане на поредица от решения за издаване или продължаване на временно разрешение за пребиваване. Освен това датското правителство добавя, че в този контекст решение, с което се отхвърля молба за международна закрила, и решение, с което се отнема временна закрила, имат същите правни последици.
40.
Финландската имиграционна служба не е съгласна с това тълкуване, като посочва главно, че само решението от 29 август 2016 г., с което на жалбоподателката е издадено разрешение за временно пребиваване, се разглежда като решение за отхвърляне на молбата за международна закрила, тъй като с това решение на жалбоподателката не е предоставена международна закрила. Според тази служба решението за отнемане на временната закрила няма правен обхват за целите на член 18 от Регламент „Дъблин III“.
41.
От своя страна нидерландското правителство поддържа, че понятието „отхвърлена молба“ е общо понятие, което се отнася до различните хипотези, в които кандидатът не отговаря или вече не отговаря на условията за получаване на международна закрила.
42.
Смятам, че подобни тълкувания рискуват да породят повече затруднения, отколкото да решават, поради правните изкривявания, до които водят.
43.
Първо, тези тълкувания водят до разширяване на приложното поле на член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“ по отношение на хипотеза, която не е посочена от законодателя на Съюза в тази разпоредба, но е конкретно уредена от него в член 12 от този регламент. Всъщност член 12, параграф 4 от Регламент „Дъблин III“, който е включен в глава III от посочения регламент, изрично пояснява условията, при които държава членка, която е издала разрешение за пребиваване на кандидат за международна закрила, може да бъде счетена за компетентна да разгледа молбата му.
44.
Второ, тези тълкувания не отчитат „съгласуваното прилагане“ на Директиви 2011/95 и 2013/32 и на Регламент „Дъблин III“, на което Съдът се позовава в решение от 10 декември 2020 г., Minister for Justice and Equality (Молба за международна закрила в Ирландия) (
16
). Далеч извън смисъла и обхвата на основните понятия, определени в рамките на тези директиви, тези тълкувания създават риск от въвеждане на условие с променлива геометрия („молбата[, която] е била отхвърлена“) на мястото, където законодателят на Съюза е искал да установи ясен и работещ метод за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила (
17
), който да се основава на обективни и справедливи критерии както за държавите членки, така и за заинтересованите лица в съответствие със съображения 4 и 5 от този регламент.
45.
Наистина Споразумението между Съюза и Дания предвижда в своя член 2, че разпоредбите на Регламент „Дъблин III“ се прилагат за тази държава членка. От член 1, параграф 2 от него обаче следва също, че целта на договарящите страни е прилагането и тълкуването на разпоредбите на Регламент „Дъблин III“ и на мерките за прилагането му да бъдат еднакви във всички държави членки. Съгласно единадесето съображение от преамбюла на това споразумение Съдът трябва да притежава компетентност да осигури такова еднакво прилагане.
46.
Тъй като обаче условията за прилагане на член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“ се основават на правила, хармонизирани с Директиви 2011/95 и 2013/32, да се приеме, че при обстоятелства като разглежданите Кралство Дания е отхвърлило молба за международна закрила, докато то само е прекратило национална закрила, предоставена съгласно вътрешното му право, според мен накърнява посочената цел.
47.
Всъщност понятието „молба за международна закрила“ или „молба“, посочено в член 18, параграф 1, буква г) от този регламент, е дефинирано в член 2, буква б) от същия регламент, който препраща към член 2, буква з) от Директива 2011/95. Макар Съдът да подчертава, че молба за международна закрила, която е подадена до компетентните органи на Кралство Дания съгласно разпоредбите на вътрешното право на тази държава членка, безспорно представлява „молба“, подадена в държава членка, той все пак постановява, че такава молба не представлява „молба за международна закрила“ по смисъла на тази директива, т.е. молба, която има за цел да се „получи статут на бежанец или статут на субсидиарна закрила“, тъй като съгласно Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, който е приложен към Договора за ЕС и към Договора за функционирането на ЕС, посочената директива не се прилага за Кралство Дания, както е припомнено в съображение 51 от нея (
18
).
48.
От това стигам до извода, че ако в Дания не е подадена „молба за международна закрила“ по смисъла на Директива 2011/95, не може да е налице решение, с което се отхвърля такава молба по смисъла на член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“.
49.
Добавям, че не споделям гледната точка на нидерландското правителство, че този регламент не уточнява какво следва да се разбира под израза „отхвърлена молба“. Всъщност член 2, буква г) от посочения регламент дефинира понятието „разглеждане на молба за международна закрила“ като означаващо „всяко разглеждане на или решение, или определение относно молба за международна закрила от компетентните органи в съответствие с Директива [2013/32] и Директива [2011/95], с изключение на процедурите за определяне на компетентната държава членка в съответствие с настоящия регламент“ (
19
). В този смисъл, когато с решение във връзка със статут на бежанец и/или статут на субсидиарна закрила се отхвърля молба по смисъла на член 18, параграф 1, буква г) от същия регламент, това решение трябва да бъде прието в съответствие с процесуалните правила и изисквания, предвидени в Директива 2013/32, и по-специално в член 11, параграф 2 от нея (
20
).
50.
Предвид това не смятам, че по делото в главното производство е възможно да се приеме, че молба за международна закрила остава висяща в продължение на четири последователни години, през които е временно, а впоследствие и окончателно отхвърлена.
51.
Следователно взетото от датските органи решение да бъдат отнети на жалбоподателката предоставените ѝ на 29 август 2016 г. съгласно разпоредбите на вътрешното право временна закрила и разрешение за пребиваване, не може да се квалифицира като „решение за отхвърляне“ по смисъла на член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“, тъй като, от една страна, от това решение не следва, че жалбоподателката не отговаря на необходимите условия, за да получи статут на бежанец по смисъла на член 2, буква г) от Директива 2011/95 или статут на субсидиарна закрила по смисъла на член 2, буква е) от тази директива, и от друга страна, посоченото решение не е прието въз основа на процесуалните разпоредби, предвидени в Директива 2013/32.
52.
При тези обстоятелства не споделям довода на нидерландското правителство, че целта на Регламент „Дъблин III“ би била накърнена, ако втората държава членка (в случая — Република Финландия) стане компетентна да разгледа тази молба, когато първата държава членка (а именно Кралство Дания) вече е разгледала дали кандидатът отговаря (или вече не отговаря) на условията за получаване на международна закрила. Всъщност в такъв случай финландските органи не трябва да преразглеждат извода, до който са стигнали датските органи, тъй като процедурата по разглеждане се урежда от различни правила, определени в Директиви 2011/95 и 2013/32, тълкувани в практиката на Съда, с които Кралство Дания не е обвързано.
53.
С оглед на тези съображения считам, че не е възможно да се приеме, че Кралство Дания е отхвърлило молбата за международна закрила на жалбоподателката по смисъла на член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“.
54.
Този извод е в съответствие с извода на Съда в решение Bundesrepublik Deutschland (Молба за убежище, отхвърлена от Дания), което се отнася до прилагането на Директива 2013/32.
55.
Съдът всъщност приема, че взето от Кралство Дания решение по молба за международна закрила не може да се квалифицира като „окончателно решение“ по смисъла на член 2, буква д) от Директива 2013/32 (
21
), т.е. като решение, с което се постановява дали гражданинът на трета страна или лицето без гражданство получава статут на бежанец или статут на лице под субсидиарна закрила по силата на Директива 2011/95 и което вече не подлежи на обжалване в рамките на глава V от Директива 2013/32.
56.
Оттук Съдът стига до извода, че наличието на предходно решение, с което е отхвърлена подадена в тази държава членка молба за международна закрила, не дава основание да се квалифицира като „последваща молба“ по смисъла на член 2, буква р) и на член 33, параграф 2, буква г) от Директива 2013/32 молба за международна закрила по смисъла на Директива 2011/95, подадена от заинтересованото лице до друга държава членка след приемането на това предходно решение (
22
). В това отношение Съдът добавя, че нито Споразумението между Съюза и Дания, нито вероятността датската правна уредба да предвижда за предоставянето на международна закрила условия, идентични или сходни с предвидените в Директива 2011/95, не може да доведе до различен извод (
23
).
57.
С оглед на изложеното дотук предлагам на Съда да постанови, че член 18, параграф 1, буква г) от Регламент „Дъблин III“ трябва да се тълкува в смисъл, че не се прилага спрямо положение, при което временната закрила, предоставена на гражданин на трета държава или на лице без гражданство от Кралство Дания след подаване на молба за международна закрила съгласно разпоредбите на вътрешното право на тази държава членка, е била отнета и този гражданин или това лице след това отнемане е подал(о) молба в друга държава членка.
58.
Следователно компетентните финландски органи следва да определят държавата членка, която съгласно критериите, предвидени в глава III от Регламент „Дъблин III“, е компетентна да разгледа молбата за международна закрила на жалбоподателката (
24
). Според мен тези органи би следвало по‑специално да преценят дали Кралство Дания е компетентно на основание член 12, параграф 4 от този регламент, с мотива, че в миналото тази държава членка е издала на жалбоподателката разрешение за пребиваване, или, напротив, са налице основания, изведени от личното или семейното положение на жалбоподателката, които обосновават компетентността на Република Финландия да разгледа тази молба.
V. Заключение
59.
С оглед на всички гореизложени съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалния въпрос, поставен от Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд, Финландия), по следния начин:
„Член 18, параграф 1, буква г) от Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство,
трябва да се тълкува в смисъл, че
не се прилага спрямо положение, при което временната закрила, предоставена на гражданин на трета държава или на лице без гражданство от Кралство Дания след подаване на молба за международна закрила съгласно разпоредбите на вътрешното право на тази държава членка, е била отнета и този гражданин или това лице след това отнемане е подал(о) молба в друга държава членка“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
(
2
)	Вж. в този смисъл решение от 22 септември 2022 г., Bundesrepublik Deutschland (Молба за убежище, отхвърлена от Дания) (C‑497/21, наричано по-нататък „решение Bundesrepublik Deutschland (Молба за убежище, отхвърлена от Дания), EU:C:2022:721).
(
3
)	Споразумение между [Европейския съюз] и Кралство Дания относно критериите и механизмите за определяне на държава, която е компетентна за разглеждане на молба за убежище, подадена на територията на Дания или друга държава — членка на Европейския съюз, и системата „Евродак“ за сравняване на дактилоскопични отпечатъци за ефективното прилагане на Дъблинската конвенция (ОВ L 66, 2006 г., стр. 38; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 271), наричано по-нататък „Споразумението между Съюза и Дания“.
(
4
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство (ОВ L 180, 2013 г., стр. 31), наричан по-нататък „Регламент „Дъблин III“.
(
5
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 337, 2011 г., стр. 9).
(
6
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 60).
(
7
)	Вж. решение Bundesrepublik Deutschland (Молба за убежище, отхвърлена от Дания), точка 49.
(
8
)	Решение на Съвета от 21 февруари 2006 година за сключване на Споразумение между [Европейския съюз] и Кралство Дания, с което Кралство Дания се включва в обхвата на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 343/2003 на Съвета за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждане на молба за убежище, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава, както и на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 2725/2000 на Съвета за създаване на система „Евродак“ за сравняване на дактилоскопични отпечатъци с оглед ефективното прилагане на Дъблинската конвенция (ОВ L 66, 2006 г., стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 270).
(
9
)	Регламент на Съвета от 18 февруари 2003 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държава членка, компетентна за разглеждането на молба за убежище, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета страна (ОВ L 50, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 56), наричан по-нататък „Регламент Дъблин II“. Този регламент е отменен с Регламент „Дъблин III“.
(
10
)	Съгласно член 2, буква з) от Директива 2011/95 „молба за международна закрила“ означава „искането, отправено от гражданин на трета държава или от лице без гражданство, за закрила от държава членка, което може да бъде разглеждано като лице, искащо да получи статут на бежанец или статут на субсидиарна закрила, и което лице не иска изрично друг тип закрила извън приложното поле на [тази] директива, която може да бъде предмет на отделна молба“.
(
11
)	Закон, консолидиран с Lovbekendtgørelse nr. 1079 (Указ за консолидиране № 1079) от 10 август 2023 г., наричан по-нататък „датският Закон за чужденците“.
(
12
)	Подписана в Женева на 28 юли 1951 г. (Recueil des traités des Nations unies, том 189, стр. 150, № 2545 (1954), влязла в сила на 22 април 1954 г. и допълнена с Протокола за статута на бежанците, подписан в Ню Йорк на 31 януари 1967 г. и влязъл в сила на 4 октомври 1967 г.
(
13
)	Наричана по-нататък „датската служба по миграция“.
(
14
)	Вж. по-специално като изложение относно обхвата на временната закрила, предвидена в член 7, параграф 3 от датския Закон за чужденците, решение № 107/2017 на Højesteret (Върховен съд, Дания) от 6 ноември 2017 г.
(
15
)	Вж. решение от 5 юли 2018 г., X (C‑213/17, EU:C:2018:538, т. 31 и 32).
(
16
)	C‑616/19, EU:C:2020:1010, точка 47.
(
17
)	Вж. решение от 19 декември 2024 г., Tudmur (C‑185/24 и C‑189/24, EU:C:2024:1036, т. 41 и цитираната съдебна практика).
(
18
)	Вж. решение от 19 декември 2024 г., Khan Yunis и Baabda (C‑123/23 и C‑202/23, EU:C:2024:1042, т. 60), което се позовава на решение Bundesrepublik Deutschland (Молба за убежище, отхвърлена от Дания) (т. 35 и 43). Последното решение възпроизвежда изводите от решение от 20 май 2021 г., L.R. (Молба за убежище, отхвърлена от Норвегия) (C‑8/20, EU:C:2021:404), тъй като Кралство Норвегия е трета държава, която прилага Регламент „Дъблин III“ съгласно Споразумението между [Европейския съюз] и Република Исландия и Кралство Норвегия относно критериите и механизмите за определяне на държавата, компетентна за разглеждането на молба за убежище, която е подадена в държава членка, или в Исландия или Норвегия — Декларации (ОВ L 93, 2001 г., стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 110), одобрено от името на Съюза с Решение 2001/258/ЕО на Съвета от 15 март 2001 г. (ОВ L 93, 2001 г., стр. 38; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 108).
(
19
)	Курсивът е мой.
(
20
)	Този член гласи, че „[д]ържавите членки гарантират при отхвърляне на молба по отношение на статут на бежанец и/или статут на лице под субсидиарна закрила решението да е фактически и правно мотивирано и в писмена форма да е посочен начинът за обжалване на отрицателно решение. Не е нужно държавите членки да съобщават писмено за възможностите за обжалване на отрицателно решение във връзка с решение, по което на кандидата предварително е предоставена информация за тези възможности в писмен вид или по електронен път, до който той има достъп“.
(
21
)	Вж. решение Bundesrepublik Deutschland (Молба за убежище, отхвърлена от Дания), точка 45.
(
22
)	Вж. решение Bundesrepublik Deutschland (Молба за убежище, отхвърлена от Дания), точка 47.
(
23
)	Вж. решение Bundesrepublik Deutschland (Молба за убежище, отхвърлена от Дания), точка 48.
(
24
)	Вж. член 3, параграф 1 от Регламент „Дъблин III“ и решение от 16 февруари 2017 г., C. K. и др. (C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, т. 56).